

Talmannen.
   – Nästa punkt för föredragningslistan är debatten om uttalanden av rådet och kommissionen om förberedelser inför Europeiska rådets möte i Bryssel den 4 och 5 november.
Ordet går först till Atzo Nicolaï på rådets vägnar. 
Nicolaï,
   .– Herr talman! Den 5 november kommer det första Europeiska rådet under det nederländska ordförandeskapet att hållas. Förra rådet under Nederländernas ordförandeskap ägde rum i juni 1997 i Amsterdam och resulterade, som ni vet, i Amsterdamfördraget.
Det finns det inga sådana höga ambitioner denna gång. Det kommer dock inte att förvåna er att de viktigaste frågorna för det förestående Europeiska rådet sammanfaller med en del av de huvudsakliga punkterna som diskuterades för sju år sedan. Som en följd av förfarandena för godkännande av Maastrichtfördraget, som hade orsakat problem i en del medlemsstater, togs frågan om hur unionen kunde föras närmare medborgarna upp på dagordningen 1997. Denna fråga har inte förlorat sin aktualitet. Vid det kommande toppmötet skall vi också diskutera medborgarnas engagemang i Europeiska unionen.
Övriga viktiga frågor för Europeiska rådet är för det första ett nytt flerårigt program för rättsliga och inrikes frågor, för det andra förberedelse av halvtidsöversynen av Lissabonstrategin och Luxemburgs ordförandeskap nästa år och för det tredje yttre förbindelser.
Jag börjar med samarbetet på området rättsliga och inrikes frågor. Det är en mycket viktig fråga för detta Europeiska råd. På basis av Europeiska rådets Tammerforsprogram har mycket arbete lagts ned under de senaste fem åren på att skapa ett europeiskt område med frihet, säkerhet och rättvisa. Europeiska unionen har stärkt samarbetet mellan medlemsstaternas rättsväsende och polis och utarbetat en politik på områdena asylrätt, migration och yttre gränser, men arbetet är ännu inte klart. Problemen som unionen står inför är i stor utsträckning gränsöverskridande: terrorism, organiserad brottslighet och en tillströmning av asylsökande och illegala invandrare. Dessutom har attackerna den 11 september 2001 i New York och den 11 mars 2004 i Madrid mer än någonsin visat vilken enorm utmaning som en förbättring av medborgarnas säkerhet innebär. Samtidigt måste unionen säkerställa att medborgarna även i fortsättningen kan garanteras sina grundläggande friheter och resa fritt inom unionen.
Rådet har därför lagt upp programmet för de följande fem åren på basis av utvärderingen som kommissionen presenterade i juni. Detta nya fleråriga program – även kallat Haagprogrammet – bygger på Tammerforsprogrammet. Under de senaste två dagarna har justitie- och inrikesministrarna fört vidare diskussioner om detta projekt i Luxemburg. Rådet har nått en bred enighet om innehållet i programmet. Frågan om beslut med kvalificerad majoritet och medbeslutande i asyl- och immigrationsfrågor kan dock bli föremål för ytterligare diskussioner i rådet (allmänna frågor).
En annan punkt på dagordningen var det gemensamma asylsystemet. Det verkar som om en skälig kompromiss har uppnåtts i denna fråga. Avsikten är att Europeiska rådet skall fastställa det fleråriga programmet. Haagprogrammet baseras på det konstitutionella fördraget, men föregriper det inte. Ordförandeskapets mål är att det fleråriga programmet i så stor utsträckning som möjligt skall ta tillvara det nuvarande fördragets möjligheter.
Andra punkter i det nya fleråriga programmet är bekämpning av illegal invandring, förstärkt samarbete med tredjeländer och en gemensam viseringspolitik, formulering av grundläggande principer för integration av invandrare, effektiv gränsövervakning, snabbt informationsutbyte mellan rättsväsende, polis och säkerhetstjänst, terroristbekämpning och arbete för att skapa ett gemensamt rättsområde i Europa. Allt detta är viktiga delar av ett säkrare Europa där rättssäkerhet råder och där alla vet att personlig frihet är en realitet. Europeiska rådet har för avsikt att be kommissionen lägga fram en handlingsplan under nästa år med de åtgärder som skall vidtas och tidsfristerna för genomförandet av detta fleråriga program.
Den andra frågan är förberedelserna inför halvtidsöversynen av Lissabonstrategin. Som ni vet kommer väsentliga frågor angående Lissabonstrategin att komma upp till diskussion under Luxemburgs ordförandeskap. Vid rådets vårmöte i mars 2005 kommer halvtidsöversynen av Lissabonstrategin att behöva tas upp. Nederländernas ordförandeskap vill gärna lämna sitt bidrag till att detta viktiga vårmöte blir framgångsrikt. Den 4 november kommer Europeiska rådet att granska rapporten från Wim Koks arbetsgrupp. Europeiska rådet kan därefter be kommissionen och rådet att använda Koks rapport som utgångspunkt för sin förberedelse av vårens råd.
Vid en middag för stats- och regeringscheferna kommer en informell diskussion att hållas om offentligt stöd för reformering av medlemsstaternas ekonomier. Temat är hantering av förändringar. Diskussionen kommer att presenteras av den tyska förbundskanslern, Finlands premiärminister och Slovakiens premiärminister. De kommer att dela med sig av sina erfarenheter på detta område till övriga ledamöter i Europeiska rådet. Kommissionens nya ordförande kommer sedan att kort redogöra för sin vision av Lissabonstrategins framtid. Arbetsmarknadsparternas roll när det gäller att genomföra Lissabonstrategin kommer också att stå på dagordningen vid detta råd. Före Europeiska rådets möte kommer trepartstoppmötet för social utveckling mellan arbetsgivare och arbetstagare att hållas på Europanivå.
Som jag sade inledningsvis, kommer vi också att koncentrera oss på medborgarnas engagemang i Europeiska unionen. Till följd av det nedslående låga valdeltagandet vid de senaste Europaparlamentsvalen beslutades det vid Europeiska rådets möte i juni att det var dags att åter ta upp denna fråga. För att förbereda diskussionen i Europeiska rådet organiserade ordförandeskapet den 5 oktober ett informellt möte mellan ministrarna för europafrågor, som helt ägnades åt frågan om att öka medborgarnas engagemang i EU. Mötet fokuserade på de kommande ratificeringsförfarandena i medlemsstaterna, vilka innebär folkomröstningar i minst tio länder. Resultatet av detta möte kommer att tjäna som bas för diskussioner inom Europeiska rådet.
Den tredje frågan av vikt för Europeiska rådet är yttre förbindelser. Fyra punkter kommer att diskuteras. Den första är situationen i Irak: Europeiska rådet kommer att granska ett paket med stödåtgärder för Iraks interimsregering. Detta paket kommer formellt att presenteras under arbetslunchen med Iraks premiärminister Iyad Allawi. Paketet kommer, hoppas jag, att innehålla en politisk avsiktsförklaring om att etablera förbindelser med EU och även ett antal bestämda åtgärder till stöd för den irakiska interimsregeringen. Här tänker jag på EU-stöd till valen tidigt nästa år, aktiviteter i samband med civil krishantering – som polisutbildning – och uppbyggnad av rättsväsendets kompetens. Detta kommer inte bara att visa att EU står enat, något som verkligen behövs efter de senaste ett och ett halvt årens händelser, utan det kommer också att ge oss i unionen ett tillfälle att aktivt bidra till en verklig förbättring av situationen i Irak.
Europeiska rådet kommer även att ta upp situationen i Mellanöstern. Vi kommer att titta på hur EU ytterligare kan bidra till fredsprocessen på kort och medellång sikt mot bakgrund av det politiska beslutet i Israel om ett planerat tillbakadragande från Gazaremsan. Jag kan inte på detta stadium säga vad resultatet kommer att bli av denna diskussion. Vad mig anbelangar är de fem nyckelpunkterna som formulerades vid Europeiska rådets marsmöte fortfarande giltiga.
Europeiska rådet kommer även att kort diskutera Iran. Världssamfundet, vilket inkluderar EU, måste enhälligt fortsätta att sätta press på Iran att helt slopa alla upparbetningsaktiviteter och förbättra förhållandena i landet när det gäller mänskliga rättigheter. I detta sammanhang kommer Internationella atomenergiorganets (IAEA) styrelsemöte den 25 november att bli ett viktigt riktmärke.
Till slut kommer vi att diskutera situationen i Sudan, speciellt i Darfur. Vi måste sätta press på alla parter att åstadkomma framsteg i de olika fredsprocesserna. Vår utgångspunkt är att om framstegen inte är tillräckliga är adekvata åtgärder – inklusive sanktioner – definitivt ett möjligt alternativ. Rådet kommer även att diskutera positiva åtgärder, inklusive det stöd som EU kan erbjuda den nyligen godkända förlängningen av Afrikanska unionens uppdrag i Darfur.
Detta var en översikt över Europeiska rådets kommande möte, för vilket förberedelser för närvarande pågår för fullt. Ordförandeskapet kommer att informera er om resultatet av toppmötet under november månads sammanträdesperiod.
Verheugen,
   . – Herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Jag hade velat inleda mitt anförande med orden ”Nästa vecka kommer vi att få den nya kommissionen”, men i dag överlåter jag det åt er att avgöra ...
... och säger att i dag överlämnas ämbetena, oavsett vad som händer. Den sittande kommissionens mandat närmar sig sitt slut och en ny kommission tar vid. Men det betyder inte att en helt ny politik är på gång, tvärtom. Oavsett ert beslut kommer den europeiska politiken i stora drag att präglas av kontinuitet. Det är viktigt att framhäva att det inte råder någon diskussion om vilka de stora frågorna för Europa är i dag och att den europeiska politiken skall förbli tillförlitlig, stabil och konstant, även efter det att ämbetena har överlämnats.
Det var med tanke på detta som José Manuel Barroso, som ni redan har valt till kommissionens ordförande, igår morse bekräftade att den nya kommissionen är lika fast besluten som den förra att skapa ett konkurrenskraftigt Europa och att göra den europeiska ekonomin mer konkurrenskraftig. Det centrala i dessa ansträngningar var och är Lissabonstrategin. Det måste den förbli med alla nödvändiga komponenter intakta. Men förändring behövs i ett avseende, nämligen att vi inte får nöja oss med att tänka ut planer eller ambitiösa mål. Vi måste också bedriva seriöst arbete med att förverkliga dessa planer och strategier, med andra ord blåsa nytt liv i Lissabonstrategin.
En annan central aspekt som den nominerade ordföranden för kommissionen betonade är skapandet av ett säkert Europa som fokuserar på medborgarnas behov. Vi vill ha ett Europa som bygger upp yttre relationer med sina viktiga partner, potentiella medlemsstater i synnerhet och sina grannländer i allmänhet.
De ämnen som Europeiska rådet avser att behandla nästa vecka är nära sammankopplade med dessa frågor. Jag vill lyfta fram de viktigaste frågeställningarna särskilt med hänvisning till Lissabonstrategin och det nya programmet för att stärka rättvisa, frihet och säkerhet.
Kommissionen välkomnar verkligen halvtidsöversynen av Lissabonstrategin som nu går in i ett avgörande skede. Högnivågruppen skall under ledning av ordförande Wim Kok, den förre nederländske premiärministern, presentera sin rapport nästa vecka. Kommissionen utgår från antagandet att den på grundval av rapporten kommer att få i uppgift att utarbeta förslag till denna halvtidsutvärdering för att förbereda rådets vårtoppmöte. Detta är ett unikt tillfälle, det är det den tidpunkt då vi kan föra Lissabonstrategin tillbaka på rätt spår. Jag menar inte att ingenting har hänt de gångna fem åren, men det tjänar ingenting till att blunda för att det inte har hänt tillräckligt. Kommissionen noterar också med särskild oro att den ena medlemsstaten efter den andra misslyckats med att samla tillräcklig kraft att omsätta löftena i praktiken. Så får det inte fortsätta. Kommissionen är fortfarande redo att noga pröva alla alternativ till hur processen kan sättas igång och också övervakas bättre.
Kommissionen anser att EU nu verkligen måste koncentrera sig på tillväxtaspekten. Det råder inga tvivel om att Europa behöver en dynamisk och hållbar tillväxt för att skapa fler arbetstillfällen och därigenom stärka vår sociala modell. För att så skall ske behöver vi fler företagandeinitiativ, ökad vilja att vara innovativ och fler investeringar i forskning och utbildning. Europa är beroende av att vi genomför de reformer som lägger grunden för en mer dynamisk ekonomi.
För att verkligen bli ett kunskapsbaserat ekonomiskt område som klarar av en allt hårdare internationell konkurrens måste Europa använda sina trumfkort på områdena utbildning, sakkunskap och teknisk utveckling. Jag vill förtydliga att skapandet av ett mer dynamiskt och konkurrenskraftigt Europa måste gå hand i hand med upprätthållandet av den europeiska sociala modellen. Det är bara i ett mer dynamiskt och konkurrenskraftigt Europa som vi kan upprätthålla den modellen. Vi får inte glömma bort att man i några av medlemsstaterna ännu har långt kvar till ett lämpligt socialt skydd. Konkurrenskraft, sammanhållning och solidaritet måste avancera tillsammans och hålla jämna steg med varandra. Halvtidsöversynen av Lissabonstrategin ger oss möjligheten att uppnå målen.
I samband med detta vill jag påpeka att kommissionen inte slappnar av i sina ansträngningar att förbättra lagstiftningen. Det innebär att göra lagstiftningen enklare och begripligare och framför allt att fästa större vikt vid en så omfattande konsekvensbedömning som möjligt, där vi synliggör de sektorer i samhället som påverkas av de lagar vi stiftar, i synnerhet ekonomin och företagen.
Ordförandeskapet har prioriterat åtgärder som syftar till förenkling och förbättrad konsekvensbedömning samt till att mäta administrativa kostnader. Detta är åtgärder som kommissionen helhjärtat stöder. Vi medverkar i arbetet med dessa åtgärder och välkomnar arbetet för att förbättra lagstiftningen som utförs av högnivågruppen med företrädare från parlamentet, kommissionen och rådet.
Om vi ser på området med frihet, säkerhet och rättvisa kommer Europeiska rådet som en uppföljning av Tammerforsprogrammen att anta ett flerårigt program för att fastställa vad unionen skall göra i frågan de kommande åren. Vi har sedan toppmötet i Tammerfors lagt grunden till ett gemensamt område med frihet, säkerhet och rättvisa. Genom det nya Haagprogrammet förs dessa ansträngningar vidare med samma vision och förnyad vilja att samarbeta med en utvidgad och växande union som bygger på de grundläggande principerna om rättvisa, frihet och säkerhet för alla medborgare.
Sedan Tammerfors har vi anpassat våra prioriteringar för att ta hänsyn till de många tragiska händelser och ohyggliga illdåd som vi har bevittnat de senaste åren. De allra flesta har nu insett att medlemsstaterna inte kan möta dessa utmaningar ensamma. Om vi skall segra måste vi fortsätta att arbeta tillsammans inom EU:s strukturer.
En annan viktig del var den progressiva utvecklingen av en ny politik som har att göra med grundläggande rättigheter. Inlemmandet av stadgan om de grundläggande rättigheterna i konstitutionsfördraget, den kommande anslutningen till Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, utvecklingen av mekanismer enligt artikel 7, antagandet av direktiv mot diskriminering – allt detta har fått följder för EU och återspeglas på alla politikområden. På samma sätt som vi på den ekonomiska politikens område genom egna ansträngningar säger oss göra allt för att bli världens starkaste ekonomiska område bör vi ha ambitionen att göra allt som står i vår makt för att bli det område i världen som bäst garanterar de mänskliga rättigheterna. Dessa aspekter påminner oss om att vi måste finna rätt balans mellan å ena sidan behovet av och rätten till frihet och å andra sidan överväganden som rör säkerhet.
När det handlar om säkerhet har de senaste årens händelser tvingat oss att prioritera kampen mot terrorism. Fastän vår uppmärksamhet inte får avledas från detta måste vi energiskt fortsätta att effektivt förhindra och bekämpa alla allvarliga former av organiserad brottslighet, vilket framhävs i det nya programmet. När det gäller det praktiska genomförandet välkomnar kommissionen rådets beslut att införa medbeslutandeförfarandet för de sektorer som täcks av avdelning IV i Nicefördraget och kommer att lägga fram en årlig framstegsrapport om resultaten och om hur det fungerar i praktiken.
Nästa veckas Europeiska råd skall även beakta frågan om hur det europeiska budskapet skall spridas till medborgarna. Det är inget jag behöver förklara för er i parlamentet, eftersom det är en uppgift ni alla ägnar er åt varje dag. Jag är säker på att vi är ense om att kommunikationen kan bli bättre och bör bli en av våra viktigaste prioriteringar. Det finns en tydlig klyfta mellan EU:s institutioner och allmänheten, och vi måste minska klyftan. Ratificeringen av konstitutionsfördraget i alla medlemsstater kommer att ge ett utmärkt tillfälle att diskutera Europa med allmänheten och göra den delaktig i den politiska processen. Medan ratificeringen förblir en nationell angelägenhet skall kommissionen kommunicera mer med människor för att kunna bistå när det behövs information om konstitutionen eller förklaringar om de fördelar som den för med sig för människor. Det säger sig självt att en kommunikationsoffensiv av ett sådant slag enbart kan iscensättas i nära samarbete med Europaparlamentet som partner.
Jag skall avsluta med att säga något om utvidgningen. Europeiska rådet kommer under de kommande veckorna inte att fatta några beslut om kommissionens senaste rapporter, däremot kommer dessa att diskuteras och läggas fram. Parlamentet har redan tagit emot de förslag som kommissionen antog i början av månaden och vi har nått en mycket viktig punkt när det handlar om utvidgningen. Vi kan redan i dag med relativt stor säkerhet förutse att den femte utvidgningen slutförs som planerat genom Rumäniens och Bulgariens inträde 2007. Vi kan med ganska stor noggrannhet förutspå att vi inleder förhandlingar med Kroatien i början av nästa år. Vi vet att det viktiga beslutet, med långtgående följder, om huruvida förhandlingar skall inledas med Turkiet eller inte måste fattas i slutet av året. Här vill jag bara säga att kommissionen har eftersträvat ett förslag som bygger på samsyn och som noga beaktar de diskussioner som förts i medlemsstaterna och här i parlamentet, i samtliga politiska grupper i parlamentet. Avsikten var även att i förslaget infoga så mycket av människors tankar och idéer som möjligt, inte minst de farhågor och betänkligheter som vi också hyser. Därför är vi övertygade om att kommissionens förslag utgör en solid grund för de beslut som skall fattas.
Kommissionen ser nästa veckas Europeiska råd som en enastående möjlighet att demonstrera både den europeiska politikens kontinuitet och dess nyfunna dynamiska kraft.
Thyssen (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar! En av de viktigaste frågorna under Europeiska rådet nästa vecka är förstås rapporten om halvtidsöversynen av Lissabonprocessen. Nästan alla känner till programmets ledord: tillväxt, konkurrenskraft, kunskap, ekonomi, sysselsättning och hållbar utveckling. Alla talar om dem och alla stöder dem, men resultat saknas eller är alldeles otillräckliga. Världen har förstås förändrats en hel del sedan toppmötet i Lissabon. Vissa länder i Asien har en enorm tillväxt och EU självt har blivit mycket större. Vi har vuxit med mer än tio nya länder, och det gör inte saker och ting lättare. Vi har också under våren fått svart på vitt på att medlemsstaterna antar direktiv som rör Lissabon men är mycket mindre villiga att faktiskt inlemma dem i nationell lagstiftning. Vi ser också att de strukturåtgärder som behövs i medlemsstaterna inte har alltid har vidtagits, eller har vidtagits i otillräcklig omfattning, eller inte alls. Skall ambitionerna från Lissabon urvattnas därför att de inte kan förverkligas? Nej, tvärtom: En bättre strategi vore att lägga i en högre växel. Jag önskar därför det nederländska ordförandeskapet lycka till med att ge debatten den inledande impuls som kan styra den i rätt riktning.
Den självklara frågan är dock hur vi skall uppnå det vi måste. Vi anser att vi inte på något sätt skall urvattna stabilitets- och tillväxtpakten eller på något sätt minska vårt eget utrymme att agera i debatten om budgetplanen. Men Europa måste göra det lättare för Lissabon att utvecklas, och mycket krävs och kan också göras. Jag har alltid undrat om medlemsstaterna inte kan förplikta sig gentemot varandra, så att den förpliktelsen kan användas som en extern faktor att ta till när modet saknas på nationell nivå att göra det som måste göras och när man frestas att återigen skjuta upp de nödvändiga åtgärderna, kanske bara ett år. Detta hjälpte när vi skapade Ekonomiska och monetära unionen och det skulle kunna hjälpa nu.
Borde vi inte också anstränga oss att tala om Lissabonstrategin i andra termer, att lägga fram den för människor på ett annat sätt? Det skulle kunna hjälpa oss en bra bit framåt att bara ändra språkbruket. Vi har alltid talat om tillväxt och konkurrenskraft, men vi bör också tala om välstånd för fler och bättre möjligheter till bra arbetstillfällen. Vi talar om problemet med en åldrande befolkning, men vi skulle också kunna tala om utsikterna om ett längre och bättre liv. Vi måste förfina budskapet men också ha en bra budbärare, något som vi har saknat de senaste åren. Jag hoppas att vi får en ny ordförande för kommissionen som tar fasta på den aspekten av sina uppgifter, för vi behöver det. Detta skulle kunna ge processer som Lissabon en puff. Det är vår uppgift och vi måste alla dra vårt strå till stacken. Mina damer och herrar! Om ni ämnar rösta emot den föreslagna kommissionen senare, kom då ihåg att även det kommer att allvarligt försena Lissabonstrategins utveckling, och det är inte vad folk behöver just nu. Herr rådsordförande, jag önskar er lycka till.
Van den Berg (PSE ),
   . – Herr talman! Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet hyser betänkligheter mot det nederländska ordförandeskapet. Vi är oroade över att ni tvingar Europa ännu längre in i det konservativa hörnet och sålunda byter Lissabonagendan mot en högeragenda. Detta betyder hårdare arbete och längre arbetstider för samma lön, i stället för att vi konkurrerar globalt genom upprätthållande av skydd, mer intelligent tillverkning, ökade investeringar i människor och kunskapsnätverk och skapande av utrymme för detta i de offentliga medlen, det vill säga genom att visa fram det sociala Europa. Det är inte konstigt att drottning Beatrix igår i Europaparlamentet menade att det tyvärr saknas entusiasm i Europa.
Vi oroas också över att ni saknades vid ett kritiskt ögonblick i det politiska dramats stundande klimax här på morgonen. Medan stats- eller regeringschefer som Belgiens Guy Verhofstadt eller Sveriges Göran Persson är orubbliga i sin motvilja mot att ha personer som Rocco Buttiglione, vare sig i den egna eller i den europeiska administrationen, vägrar ni att skicka en signal till ordföranden för Barrosokommissionen om att han måste ge med sig och gå Europaparlamentets entydiga önskan till mötes. Till på köpet hävdar den nederländske ministern Bernard Bot att han helt ställer sig bakom Rocco Buttiglione. Ni är öppen i era åsikter om skattesänkningar och sparsamhet, men ni kommer till korta som ordförandeland när det handlar om uttalanden av den nominerade ordföranden för kommissionen som utgör ett hot mot europeiska värderingar, värderingar som ni själva så ivrigt förfäktar.
När medborgarna verkar vara uppfyllda av politisk passion är det nederländska ordförandeskapet frånvarande, igår morse rentav fysiskt. Hur god det nederländska ordförandeskapets tekniska förmåga än må vara är det politiskt delat och ger ett matt och blekt intryck. Europa förtjänar något bättre, mer socialt fokuserat, starkare och framför allt mer demokratiskt. Vi uppmanar er, det nederländska ordförandeskapet, att utveckla er profil och ert politiska ansikte. Medborgarna i Europa har rätt till det som börjar med ett klart uttalande från rådet om att José Manuel Barroso ombeds rätta sig efter Europaparlamentets önskemål. Eller är ert tal om ett starkt Europaparlament bara ett spel för gallerierna? Valet är ert.
Watson (ALDE ),
   .– Herr talman! I beaktande av den senaste tidens händelser har liberaler och demokrater i denna kammare säkert njutit av den sittande ordförandens uttryckslösa presentation av en dagordning för rådet som nästan antar barocka proportioner. Framförandet av hans tal i ultrarapid var alldeles utsökt.
Rådet kommer att arbeta sig igenom slutsatserna i Koks rapport om genomgången av Lissabonagendan. Förhandsgranskningen av denna rapport antyder ett förvånansvärt sammanhängande arbete. Min grupp välkomnar utsikten till en smalare, mer fokuserad omdirigering av Lissabonagendan. Jag noterar förresten att Koks rapport dämpar vår retorik något: Istället för ”världens mest konkurrenskraftiga kunskapsbaserade ekonomi” talas det om en av världens bästa ekonomier Jag uppfattar inte detta som en sänkning av ambitionsnivån. Lissabonagendan bör inte fokusera på internationell jämförelse. Målet är att få ett hållbart välstånd och en högre livskvalitet för Europas medborgare på ett sätt som återspeglar den inneboende potentialen och unika dynamiken i europeiskt liv, inte att spränga något fiktivt målsnöre före Kina eller USA.
I Koks rapport betonas med rätta behovet av bättre samordning av EU:s medlemsstater. Vi kan inte ha en gemensam marknad utan en gemensam mentalitet. Hur många EU-länder lägger upp sin nationella ekonomiska planering med Lissabon i tankarna? Inte många. Inte tillräckligt många.
Det som betyder något detta veckoslut är att Koks rapport inte blir en ersättning för engagerade åtgärder från rådets sida. Välkoma den, godkänn den, bekräfta ert engagemang för den, men se till att den genomförs, för Europeiska unionens bästa.
Rådet kommer också att ta upp det fleråriga programmet för rättsliga och inrikes frågor, Tammerfors II, som Günter Verheugen talade om. Ambitionen är att upprätthålla den stora bredden hos politiken för rättsliga och inrikes frågor inom EU. Liberaler och demokrater välkomnar detta, men Europa har förändrats sedan Tammerfors och det nya programmet måste återspegla det. Europa har aldrig haft ett större behov av en balanserad, liberal inställning till migration och asyl. Vi måste motstå den uppenbara önskan som finns i vissa länders huvudstäder att överlåta våra internationella rättsliga skyldigheter gentemot flyktingar och asylsökande på underutvecklade länder utanför våra gränser.
Tammerfors II betyder också efter Madrid. Kampen mot terrorism och det angelägna behovet av bättre rättsligt och polisiärt samarbete måste prioriteras. Liberaler och demokrater kommer att vara särskilt uppmärksamma på att åtgärder för att öka säkerheten i Europa inte kommer att urholka våra grundläggande friheter. EU kommer snart att ha en ny lagstiftning när det gäller processrättsligt skydd och åtalades rättigheter, och vi vill påminna rådet om att dessa rättigheter inte är förhandlingsbara. Vi vill också ha ett åtagande att upprätta ett nytt instrument inom den tredje pelaren om skydd av uppgifter för att garantera ett uppgiftsskydd för Europas medborgare som omfattar hela EU. Dessa rättigheter måste vara stommen i det nya programmet.
Igår talade jag om rådet som den osynliga elefanten. Nu är elefanten här och jag hoppas att den kommer att lyssna till vad som sägs här i kammaren i dag, fundera över våra rättigheter och sättet på vilket vi väljer att utöva dem och respektera parlamentets rättigheter vad som än händer under dagens omröstning.
Frassoni (Verts/ALE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill börja med att ställa två frågor till rådets ordförande. En handlar om gårdagens sammanträde. Jag skulle vilja veta vad rådets ordförande hade för sig som var så viktigt att han inte kunde vara här. Hans närvaro skulle ha varit viktig och ytterst välkommen i den typ av debatt som vi förde igår. Min andra fråga handlar om Lissabonstrategin. Innan jag går in på detaljer vill jag veta hur ordförandeskapet tänker ordna förhållandet mellan de tre högnivårapporterna som nyligen lagts fram: Strauss-Kahn-rapporten, Sapir-rapporten och den senaste Kok-rapporten. Det mesta i dessa rapporter är ganska snarlikt men deras inbördes förhållande är oklart, eller snarare är det oklart hur de skall följas upp. Jag vore tacksam om rådets ordförande kunde berätta något om dessa två frågor.
När det gäller innehållet i Kok-rapporten och hur vi kan föra Lissabonstrategin framåt vill jag kasta fram tre tankar för övervägande. För det första, när den europeiska sociala modellen är omnämnd, åtminstone i de rapporter som har med diskussionerna om Lissabonstrategin att göra, tenderar fokus att hamna enbart på den levnadsstandard och de inkomstnivåer som måste garanteras. Men vi anser att detta är en extremt snäv syn på den europeiska sociala modellen, som också omfattar frågan om hur människor lever och därmed också de modeller för social sammanhållning som finns i Europa. Den handlar också om hur människor konsumerar och därigenom hur de respekterar miljön och om hur människor producerar, det vill säga försöker tillämpa kriterier för öppenhet och insyn och delaktighet på ett positivt sätt.
För det andra begår man ett misstag, särskilt en grupp topprankade experter, om man anser att enbart arbetsmarknadsreformer och behovet av att minska antalet regler och begränsningar är de enda sätten för oss att bli verkligt konkurrenskraftiga. Vi menar att det fullständigt saknas någon form av seriöst tänkande om de makroekonomiska reformer som krävs, till exempel hur bristerna på efterfrågesidan skall rättas till.
För det tredje så verkar inlemmandet av den miljömässiga dimensionen i Lissabonstrategin bara vara symbolisk i denna liksom i andra rapporter. Ingen tror egentligen på denna dimension, men man har en känsla av att den måste nämnas för konformitetens skull och för att vara politiskt korrekt. Den ställs i skymundan och förs inte på tal när själva tillväxten avhandlas. Jag vill också gärna veta vad ordförandeskapet har för avsikter i den frågan.
På området rättvisa och inrikes frågor hyser vi två betänkligheter mot de ämnen som ni skall diskutera. Å ena sidan har G5 på väsentliga punkter avvisat tanken på läger utanför EU, men å andra sidan nämner man i den rapport ni skall överväga behandling av asylansökningar utanför EU i samarbete med tredjeländer. Vi motsätter oss naturligtvis inte sådant samarbete – vi måste bara se hur det fungerar i praktiken. I rapporten nämns också att tredjeländers asylkapacitet skall ökas, något som jag tycker är särskilt hjärtlöst när vi talar om utvecklingsländer. Jag skulle uppskatta om ni kunde berätta varför detta allmänna motstånd mot lägren på något sätt tas upp igen i rapporten och hur ni tänker förhålla er till det. Det andra problemet rör förstås medbeslutandeförfarandet, den ökända ”bryggan”, som möter starkt motstånd. Vilken strategi har det nederländska ordförandeskapet?
Till sist, herr rådsordförande, en fråga om utvidgningen, eller snarare om den period som förflyter mellan utvidgningen och tillträdet för de nya medlemsstaterna. Jag vill veta om ordförandeskapet tänker göra något åt den turkcypriotiska frågan. Som ni vet har ledaren för den turkcypriotiska gemenskapen förlorat sin majoritet. Jag hör gärna vad ni tänker göra, för det står klart att EU inte kan fortsätta att överge turkcyprioterna som nu.
Meijer (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! Efter denna debatt har parlamentet möjlighet att visa att man inte är rådets och kommissionens marionett. Om den nya kommissionen röstas ned under det nederländska ordförandeskapet kommer det att gå till historien som ögonblicket då den europeiska demokratin tog ett steg framåt. Kommissionens nya sammansättning som vi skall ta ställning till senare kommer inte att förändras politiskt, men det ligger i allas intresse att avlägsna de mest kontroversiella kandidaterna. Det samma gäller för kandidater som har haft för vana att låta de egna affärsintressena gå före och för kandidater som vill fortsätta att behandla kvinnor och homosexuella som andra klassens medborgare.
Viktiga nyheter är att medierna har rapporterat att Romano Prodi och Wim Kok till sist medger att det viktigaste målet på dagordningen från Lissabon 2000 inte kan uppnås. De valda åtgärderna som syftar till att ge stora multinationella företag mer spelrum och frihet kommer inte att ge den mest konkurrenskraftiga ekonomin. Fastställandet att Lissabon har misslyckats ställer Europa inför nya möjligheter. Tiden är inne för ett nytt mål: Europa som den mest socialt inriktade ekonomin i världen. Det var det ursprungliga målet år 2000. Sedan gjorde vi misstaget att blanda ihop den långsiktiga strävan efter ett socialt Europa med jakten på så många arbetstillfällen som möjligt i den kommersiella sektorn. Det misstaget har nu lett till ett förslag om tjänstedirektiv som tillåter att nationell lagstiftning spelas ut mot kollektivavtal, ökar privatiseringen, vilket leder till lägre kvalitet till högre kostnader, och därtill ett hamndirektiv som förstör ytterligare för de hamnanställda i deras arbete.
Vi kommer från den rikaste delen av världen. Våra problem är desintegration i samhället och miljöförstöring, problem som inte kommer att lösas med ekonomisk tillväxt till varje pris. Vi måste fokusera mycket mer på att bättre distribuera det vi redan har i stället för på tillväxt. I stället för att upprätthålla en hämmande stabilitets- och tillväxtpakt som allvarligt undergräver den demokratiskt valda regeringens roll som problemlösare kan vi sträva efter bättre allmännyttiga tjänster, social trygghet för alla och rättvis fördelning av det arbete som finns. Vi har medlen för att aktivt bekämpa fattigdom, likgiltighet, brott, skador på naturen och försämring av miljön. Detta är de nya utmaningarna efter Lissabons misslyckande.
Piotrowski (IND/DEM ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! EU:s kommunikationsstrategi har just utarbetats. Alla är eniga om att strategin har varit och förblir otillfredsställande och rentav olämplig. Günter Verheugen var en av flera talare som nämnde det i dag. Både inom EU:s medlemsstater och utanför EU är den enda ståndpunkt som presenterats den om en enda centralistisk strategi för byggandet av EU:s gemensamma framtid. Många av våra parlamentsledamöter är faktiskt skeptiska till den integrationsmodellen, som trots allt bara är en av många möjliga modeller. Ett stort antal ledamöter är t.ex. emot att Turkiet accepteras som EU-land och de argument som framförs är rationella. När vi söker efter ett sätt för EU att kommunicera mer effektivt med sina medborgare vill jag framhålla vikten av att inte förbise inställningar och idéer som hittills kanske bara delas av en minoritet, men som blir allt mer spridda och är lika giltiga. Detta är det enda sättet att vinna respekt för demokrati och mångfald i Europaparlamentet, medlemsstaterna och kandidatländerna. Tack för ordet. 
Libicki (UEN ),
   . – Tack, herr talman! Vi har i parlamentet hört en hel del om Lissabonstrategin, och vi vill förstås att den skall bli framgångsrik. Men om detta skall ske kan vi inte behandla den som någon sorts trollformel som gör att alla problem löses av sig själva. Günter Verheugen har hävdat att Europa måste bli mer konkurrenskraftigt, och vi håller med om att vi måste bli mer framgångsrika än andra delar av världen. Men samtidigt har det sagts att vi behöver skapa en europeisk social modell som vad jag förstår innebär en välfärdsstat som ger för mycket stöd, eller en stat som berövar medborgarna deras initiativ genom att ge dem allt vad staten anser dem behöva. Här måste ett val träffas. Antingen väljer vi en social modell med en välfärdsstat som ger för mycket stöd, eller också väljer vi konkurrenskraft i förhållande till Amerika. Om vi inte gör ett sådant val kommer vi inte att vara rustade att bygga upp Europas ekonomiska framgång.
Atzo Nicolaïs tillkännagivande att samråd kommer att hållas med arbetsgivare, arbetstagare och fackföreningar är t.ex. att gå ett steg för långt. Det räcker att arbetsgivare och arbetstagare medverkar. Om det visar sig att fackföreningar behöver delta, förutom arbetstagare, tror jag inte att avtal någonsin kommer att nås. När det gäller det gemensamma rättsliga området måste vi vara medvetna om att det inte får sträcka sig längre än den rättsliga ram som har fastslagits i de europeiska fördrag som har undertecknats till dags dato. Om de gör det vore det ett brott mot fördragen och också ett angrepp på EU:s sammanhållning. Det bör också betonas att utrikespolitik behöver byggas på aspekter som är gemensamma för oss alla, eller på positiva värderingar, för att uttrycka saken annorlunda. Politiska principer är av yttersta vikt på detta område, t.ex. i fallet Darfur. Tack för ordet. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   – Herr talman, herr Nicolaï, herr kommissionär! Vid EU-toppmötet i november kommer den tyska förbundskanslern att lägga fram förslag till en fullständig avreglering av energimarknaden i EU till 2007 och till skapandet av ett europeiskt system för övervakning av finansmarknader och harmonisering av principerna för finansiella transaktioner i de 25 medlemsstaterna. Ett annat av Gerhard Schröders förslag handlar om att konsolidera den europeiska marknaden för krigsmateriel. Här skulle jag vilja säga något i stil med att det är bättre med en fågel i handen. Det kan vara bättre att ha färre planer, men att dessa är mer realistiska. Men det som är verkligt oroande är ändå Gerhard Schröders förslag om att harmonisera bolagsskattebasen i EU. Detta projekt, om vars detaljer man kan läsa i en artikel i gårdagens upplaga av den tyska dagliga affärstidningen , förväntas vara slutfört år 2006 och skall resultera i att skatteklasser införs i EU, med momssystemet som förlaga. Har detta verkligen någonting att skaffa med konkurrenskraft, ett av Europeiska unionens slagord? Det har det verkligen inte. I stället överensstämmer det med de senaste förslagen som presenterats av den franske finansministern Nicolas Sarkozy och som skulle innebära ett kraftigt bakslag för ekonomierna i de nya medlemsstaterna. Det går vi inte med på. 
Eurlings (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill tacka Atzo Nicolaï för hans redogörelser. Jag anser att han har identifierat tre mycket viktiga frågor för rådet, varav den första är Lissabonmålen. Jag är enig med alla er som säger att det är dags att omvandla de fagra orden till handling. Det är dags för vår europeiska ekonomi att verkligen inta en ledande ställning. Det är bra att modellen delvis har förändrats. Då tänker jag inte på de storvulna planer som vissa har för en ”superkommissionär” eller något åt det hållet, och förändringen kommer inte bara uppifrån, utan jag tänker snarare på länderna själva. Var kan man hitta goda exempel, hur kan vi stödja dem? Jag talar om en strategi nedifrån och upp där jag särskilt vill fästa uppmärksamheten vid den regionala dimensionen, att göra den europeiska politiken mer förenlig med en effektiv nationell politik och samtidigt främja de teknologiskt mest avancerade regionerna. Vi måste ge stöd åt sådana framgångsfaktorer, men en aspekt av detta är behovet av att bättre avgöra om nationella parlament verkligen håller sin del av avtalet. Hans excellens kanske kan förtydliga detta.
Den andra frågan rör terrorism, och många vackra ord har sagts i ämnet. Men med tanke på att vi så kort efter det tragiska angreppet i ert hemland Spanien hävdade att säkerhetstjänsterna nu verkligen måste samarbeta bättre – precis vad vi sade den 11 september 2001 – hur är det då möjligt, herr talman, att den energin nu verkar utarmas igen, att frågan åter anses vara mindre viktig? Hur kan vi verkligen garantera samarbete i kampen mot terrorism nu, innan fler skador sker?
Den tredje frågan är Tammerfors. Den frågan är avgörande om vi vill att en social union även fortsättningsvis skall vara trovärdig. Vi måste vara oförskräckta när vi agerar. Det är inte längre acceptabelt att driva en avvikande politik som ger människosmugglare möjlighet att smuggla hundratusentals människor varje år som boskap tvärs över vår unions inre gränser. Därför stöder jag rådet helhjärtat i fråga om att tillämpa kvalificerade majoritetsbeslut och medbeslutande. Vi måste envetet hålla fast vid denna linje, för det är dags för Europa att lösa alla dessa människors problem. Mitt budskap till dem som kanske hoppas på att besegra kommissionen i eftermiddag lyder därför: Kom ihåg att det kommer att förvirra många av våra medborgare som inte kan förstå varför EU skjuter sig själv i foten när det finns så mycket att uträtta. 
De Keyser (PSE ).
   – Herr talman! Jag skall koncentrera mig på problemen med utvidgningen och det viktiga datumet för att inleda förhandlingar med Turkiet.
Först vill jag lyckönska kommissionär Verheugen till den utomordentliga rapporten om Turkiet. Den vidrör nog allt: argument för anslutningen och faktorer som bara stärker våra eventuella farhågor.
Den diskussion vi inledde i utskottet för utrikesfrågor igår kväll har gjort att vi kan urskilja två ”klaner”. Den ena har redan börjat utarbeta en formell lista över allt som Turkiet bör uppnå innan anslutningsförhandlingar ens kan inledas. Som vi vet handlar det om mänskliga rättigheter, Cypern och kurdernas situation. Allt detta är frågor som behöver behandlas men som kan behandlas under lång tid under anslutningsförhandlingarnas gång.
Andra, som min egen grupp, anser emellertid att Turkiet på geopolitisk och geostrategisk nivå utgör en möjlighet för Europa. Vi behöver granska villkoren för anslutning ytterst noga. Vi skall inte säga ja eller nej redan nu, utan arbeta på ett opartiskt sätt, det vill säga på samma sätt som vi har arbetat med de andra länderna.
Men, herr Verheugen, jag är förvånad över att rapporten inte innehåller fler scenarier eller utsikter om de återverkningar Turkiets anslutning kan få för vår sociala modell. Kommer vi t.ex. att kunna fortsätta den nuvarande politiken för social sammanhållning och strukturfonderna som båda är oundgängliga för den europeiska sammanhållningen? Skulle inte denna sociala modell skadas av utvidgningar som inte beaktar dessa faktorer?
Rapporten innehåller enbart mycket vaga föreställningar om de justeringar Europa måste göra efter en framtida anslutning, och dessa verkar inte alls vara riktiga. Skall vi kunna utvidga och samtidigt behålla vår solidaritetsmodell? Vi kommer att vara särskilt vaksamma på den punkten, lika vaksamma som när vi överväger frågan om mänskliga rättigheter i Turkiet. 
Bourlanges (ALDE ).
   – Herr talman! Den allmänna opinionen och Europas folk förväntar sig tre saker av Europeiska rådet. Den första är att man gör tydliga framsteg i kampen mot terrorismen. Attackerna i Madrid påminde oss om hur brådskande det är att göra betydande framsteg, särskilt när det gäller samarbetet mellan polisstyrkorna, Europols organisation och rättsligt samarbete i brottsfrågor. Den andra saken vi förväntar oss är att ni inte gör avsteg från skyddet av de grundläggande rättigheterna, oavsett om det är i samband med informationsutbyte, som måste omfattas av strikta rättsliga kontroller, eller framför allt om det handlar om asyl och invandring där inga lösningar som ignorerar mänskliga rättigheter kan komma i fråga.
Den tredje och sista saken vi förväntar oss – och vi är mycket tillfredsställda med att det nederländska ordförandeskapet också har slagit in på den vägen – är att ni passerar en mycket viktig tröskel genom att låta hela avdelning IV i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen omfattas av medbeslutande, en garanti för demokrati, och majoritetsbeslut, en garanti för effektivitet. 

Catania (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Rådets ordförande har i dag talat mycket om behovet av ett säkrare Europa. För att få ett säkrare Europa behöver vi först ha ett mer demokratiskt, fritt och välkomnande Europa, anser vi.
När det handlar om att garantera asylrätten har faktiskt ett antal oegentligheter och olagligheter begåtts på sista tiden, från Cap Anamur-affären och Lampedusa-deportationerna till det senaste spektaklet med de 13 kurderna som ankom till Augustas hamn. Det begås alltför ofta brott mot Genèvekonventionens regler om icke-återsändande. Asylsökande identifieras hastigt och övergrepp som till och med inbegriper handfängsel begås, vilket vi nyligen har sett.
Rådet som sammanträder nästa vecka om frågorna frihet, säkerhet och rättvisa kommer klart att hämmas av de beslut som G5 fattade redan förra veckan i Florens. I samband med detta vill jag veta vilken uppfattning rådets ordförande har om användningen av biometriska uppgifter i pass och viseringar och om inrättandet av läger utanför EU:s territorium. 
Sinnott (IND/DEM ).
   – Herr talman! Fem år efter Lissabon lever och frodas fattigdom, diskriminering och hemlöshet i Irland – och jag vet inte i hur många andra länder. En selektiv tolkning av Lissabonagendan gav våra länders ekonomiska planerare en ursäkt att öka vinsterna även om det skedde på bekostnad av människor.
I Irland ger nedskärningar på det sociala området pengar till en ökning av den ekonomiska tillväxten. Men även när vinsterna strömmade in förblev Lissabonstrategin, så som våra ledare valde att förstå den, en ursäkt – en sorts mantra – för att spendera de stora, nya inkomsterna på vad som helst utom på de människor som mest behövde dem. Exempelvis har enorma summor lagts på studenter på universitetsnivå, men inga pengar på tidiga åtgärder för barn med inlärningssvårigheter för att ge dessa ett hopp om att nå högskolan eller att få ett jobb och slippa ett liv i bidragsberoende.
Jag uppmanar er enträget att vid utvärderingen av Lissabonstrategin rätta till alla felaktiga – och alla riktiga – tolkningar av strategin som har den olyckliga effekten att öka klyftan mellan rika och fattiga, friska och handikappade, starka och svaga. 
Ó Neachtain (UEN ).
   – Herr talman! Det är tydligt att det måste genomföras fler initiativ om Europeiska unionen skall kunna bli världens mest kunskapsbaserade ekonomi år 2010. EU:s program för 2005 måste genomföras fullt ut i syfte att ge skolorna och biblioteken ökad tillgång till bredband och se till att alla våra ungdomar får garanterad tillgång till höghastighetsinternet och utvecklingskompetens. Det måste finnas fullständig bredbandskapacitet att tillgå för alla landsbygdsområden såväl som för stadsområdena och i synnerhet för de allra avlägsnaste områdena i Europeiska unionen.
Europeiska unionen måste också genomföra handlingsplanen för finansiella tjänster senast i slutet av nästa år. Med denna plan kommer bank- och fondförvaltare samt försäkringsaktörer att kunna vara verksamma på EU-nivå. Ett nytt ramdirektiv om tjänster – en nyckelåtgärd som krävs för att fullborda den inre marknaden – måste också genomföras.
Jag anser även att EU måste genomföra rekommendationerna från den särskilda arbetsgruppen för sysselsättning i Europa. Denna arbetsgrupp strävar efter att främja ökad flexibilitet inom utbildning och innovation, uppmuntrar till ökad flexibilitet från arbetstagares och företags sida samt undanröjer sysselsättningshinder. Vi måste också investera mer i forsknings- och utvecklingspolitiken.
Vi förväntar oss också att Europeiska rådet skall överväga olika sätt att öka medvetenheten bland EU-medborgarna om Europeiska unionens arbete och EU:s betydelse för vår vardag. Europeiska rådet kommer att uppmana Europeiska kommissionen att utarbeta en mer omfattande kommunikationsstrategi. Detta blir ett uppdrag för kommissionär Wallström, som kommer att få en nyckelfunktion när det gäller att förklara hur och varför Europa fattar sina beslut. 
Battilocchio (NI ).
   – Herr talman! Jag talar på Nya italienska socialistpartiets (PSI) vägnar, som i parlamentet företräds av mig och Gianni De Michelis. Halvtidsöversynen bör vara ett tillfälle för en tydlig och sansad analys och inventering. Samtidigt som vi erkänner de viktiga resultat som har uppnåtts är det viktigt att lyfta fram de områden och verksamheter där gemenskapens åtgärder har kommit till korta och varit för långsamma jämfört med de parametrar som angavs i Lissabonstrategin.
Som reformister vill vi åter framhäva behovet av att tillväxt och ekonomisk utveckling varken skall eller får ske på bekostnad av den sociala modell av europeisk solidaritet som har presenterats och som kan aktualiseras men vars riktlinjer och principer inte får urholkas.
I slutändan anser vi att målet att skapa ett medborgarnas Europa skall vara ett grundläggande mål. Vi behöver identifiera de metoder för att kommunicera och interagera med människor som krävs för att Europa skall föras närmare européerna än någonsin förr. Gemenskapens institutioner har i det förgångna nämligen alltför ofta setts som något abstrakt och avlägset – en trend som måste vändas. 
Buzek (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr Verheugen! Lissabonstrategin är central, men i dag har man tillstått att det inte har gjorts tillräckliga framsteg med den. Det är viktigt att komma ihåg att bestämmelserna och målsättningarna i Lissabonstrategin inte utformades med EU:s utvidgning i beräkningen och att man då inte till fullo utnyttjade den som en utvecklingskatalysator. Det är också troligt att det sattes upp för många prioriterade frågor. För närvarande kan vi notera en brist på framsteg när det gäller att förverkliga strategin. Inte heller har avgörande ekonomiska reformer genomförts, och därför har tillväxten stannat av. Samtidigt försöker vissa regeringar dela med sig av sina problem till andra, till exempel genom att föreslå harmonisering av skatterna eller initiativ för att stödja europeiska jätteföretag i stället för de små och medelstora företag som är så mycket viktigare. Slutresultatet av allt detta kan bara bli att vi förlorar det här loppet.
Hur kan situationen räddas? Först och främst bör de prioriterade frågorna i Lissabonstrategin reduceras till ett absolut minimum och de prioriteringar som har med ekonomisk tillväxt att göra sättas överst på agendan. Vilka prioriteringar skulle det vara? För det första fullbordandet av den inre marknaden. Detta omfattar aspekter som tjänstemarknaden och bristen på överensstämmelse mellan vad regeringarna säger och vad de gör, som i fallet med de kvotgränser som har tvingats på polska tjänsteleverantörer på den tyska marknaden och att situationen faktiskt har förvärrats sedan den 1 maj 2004. För det andra stöd till små och medelstora företag, framför allt genom förenklad lagstiftning. För det tredje modernisering av arbetsmarknaden, eftersom de anställda måste vara rörliga för att vinna konkurrensstriden. Därför bör vi arbeta med utgångspunkten att det inte kommer att finnas några begränsningar av rörligheten för personer inom Europeiska unionen den 1 maj 2006, två år efter utvidgningen. För det fjärde bör det företräde som forskningsinstitutionerna i de gamla medlemsstaterna i praktiken nu har framför institutionerna i de nya medlemsstaterna avskaffas i EU:s sjunde ramprogram. För det femte bör ett av de instrument som används för att öka EU:s konkurrenskraft vara en effektivt genomförd sammanhållningspolitik, som tar hänsyn till de nya medlemsstaternas roll som en ytterligare katalysator för utvecklingen. Dessutom bör Europeiska kommissionens roll utökas till att även omfatta uppgiften att ställa regeringarna till svars för att deras åtgärder är effektiva. Och sist men inte minst bör Europaparlamentet inte bara hållas informerat om beslut som har med Lissabonstrategin att göra, utan det bör också ha inflytande över sådana beslut, eftersom det skulle göra det lättare att bygga upp ett samförstånd på nationell nivå. Tack. 
Sacconi (PSE ).
   – Herr talman! Med viss förvåning har jag tvingats konstatera att orden ”miljö” och ”hållbar utveckling” inte användes alls i de båda inledande anförandena, i fråga om halvtidsöversynen av Lissabonstrategin. Jag är inte intresserad av formella hyllningar eller en läpparnas bekännelse, men jag undrar om det är den här sortens kontinuitet som ni syftade på, herr Verheugen.
Bortsett från det finns det emellertid tre goda skäl för att fortsätta att betrakta den här tredje pelaren i Lissabonstrategin som relevant. Det första är att ett internationellt evenemang av största vikt ägde rum för några dagar sedan, någonting mycket positivt för en gångs skull: Duman ratificerade Kyotoprotokollet, ett område där Europeiska unionen har varit världsledande. Det andra är att miljön, av en tillfällighet, är just det område där medlemsstaterna ligger längst efter i tidsplanen när det gäller att genomföra gemenskapspolitiken. Det finns ytterligare ett skäl som är ännu viktigare. Det har att göra med den fråga som regeringskanslierna i hela Europa med rätta ägnar sig åt – och tycks vara ganska besatta av – för närvarande: konkurrenskraften.
Hur skall Europeiska unionen kunna bli konkurrenskraftig på världsmarknaderna igen om den inte tar ställning för den nya tekniken och inte tar ledningen – även den tekniska ledningen – när det gäller olika miljötekniker? Detta är den fråga som jag vill ta upp och jag hoppas att den kommer att bli en central punkt i översynen av strategin. 
Sbarbati (ALDE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Först vill jag tacka för rapporten. Jag vill ta upp två saker: den första är Lissabon. Visst kan den europeiska sociala modellen kombineras med konkurrenskraft, sammanhållning och solidaritet. Dessa ord är inte bara modeord, utan ord som måste omvandlas till politiska åtgärder. För att göra det måste resultaten bedömas i praktiska termer utan att vi överger våra stora ambitioner. Jag måste insistera på att huvudvägen är den som stadigt leder till utbildning, skolor och forskning så att alla får möjlighet att växa och vara aktiva medborgare och så att den sociala tryggheten inte blir till en bidragskultur.
Den andra frågan är medborgarnas Europa, som har startsvårigheter och som verkligen fordrar stora insatser från vår sida i fråga om kommunikationerna. Om vi inte vill att detta skall förbli enbart en avsiktsförklaring måste vi dock stödja det med tillräckliga medel inom vår budget, och här kan det konstitutionella fördraget säkerligen bli en viktig sporre. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Vi är mycket bekymrade över genomförandet och översynen av Lissabonmålen, som antogs i mars 2000. Det som bekymrar oss är att vi i dag har 20 miljoner arbetslösa och omkring 70 miljoner människor på tröskeln till fattigdom, i stället för det som utlovades. Dessa siffror är skrämmande. Om det är sant att Lissabonmålen har varit ett stort misslyckande, som ordförande Prodi nyligen sade i slutet av sin mandattid, så har misslyckandet bara gällt de förväntningar som de väckte och de löften som de utställde på det sociala området, nämligen full sysselsättning och social integration samt kunskap och forskning. Lissabonstrategin har inte misslyckats på de områden som var intressanta för de stora ekonomiska och finansiella konglomeraten.
Inom viktiga sektorer som energi, posttjänster och telekommunikation samt inom viktiga offentliga tjänster och den finansiella sektorn fortsätter avregleringen och privatiseringen så snabbt att fler och fler lagförslag har dykt upp på områden som äventyrar grundläggande mänskliga rättigheter och anställdas rättigheter, såsom förslaget om ett direktiv för att skapa en inre tjänstemarknad – fler privatiseringar, med andra ord – och det bakåtsträvande och oacceptabla förslaget om ett arbetstidsdirektiv. Lissabonmålen måste därför ses över, så att innehållet kan ändras och så att arbetstillfällena och den sociala integration som vi behöver kan prioriteras. 
Borghezio (IND/DEM ).
   – Herr talman! Att tala om säkerhetsproblem i Europa och ignorera faran med den islamiska terrorismen, som i stor utsträckning skedde i rapporterna i början av den här debatten, är ytterst allvarligt. Det visar tydligt hur härdade vi har blivit, delvis kanske på grund av propagandan om sagovärldens moderata islam och delvis på grund av det inflytande som den ytterst mäktiga islamiska lobbyn, med sina rikedomar i oljedollar, utövar på EU:s politik, medlemsstaterna och media.
När det gäller den viktiga och känsliga asylfrågan anser jag dock att vi bör uppmuntra de måhända senkomna försöken att omplacera granskningen av de asylsökandes handlingar och situation till tredje länders territorium, där den bör falla inom dessa länders politiska och sociala ansvarsområden – jag tänker här på de afrikanska länderna. De afrikanska ledarna har kanske ett bättre grepp om den här frågan, eftersom de har berättat för oss om trenden att olagligen använda den här tekniken – det här tricket – att söka asyl med falska papper, och har uppmanat oss att öppna ögonen. För att kunna få med oss de afrikanska länderna måste vi dock ändra vår biståndspolitik och göra den mer tydlig och givande för Afrikas folk. 
Mote (NI ).
   – Herr talman! Europeiska rådet bör vara på det klara med att det brittiska folket aldrig har lagt sin röst i syfte att styras av f.d. kommunister, i synnerhet inte kommunister som har hjälpt till att driva igenom Sovjets ockupation av Östeuropa. Vi vill inte heller ha kommissionärer som aldrig har blivit valda och döljer sin skumma inblandning i korruption i samband med offentliga medel, skatteflykt och mutbrott.
Vi kräver att vår regering följer försiktighetsprincipen och därför gav jag förra veckan ingående upplysningar om den institutionaliserade korruption som försiggår här till bedrägeriinstansen Serious Fraud Office i London, och uppmanade den brittiska regeringen att med stöd av Wienkonventionen hålla inne all framtida finansiering av Europeiska unionen. Inget brittiskt parlament har någonsin röstat för att de brittiska skattebetalarnas offentliga medel skall gå till tredjeparter som inte är att lita på. 
Evans, Jonathan (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag välkomnar denna debatt, som äger rum bara två veckor innan Europeiska rådet diskuterar Wim Koks rapport om Lissabonagendan. Detta är Europeiska unionens mest angelägna fråga. Tillståndet i den europeiska ekonomin ger anledning till djup oro för de miljontals EU-medborgare som är utan arbete. För den framtida konkurrenskraften är det av avgörande betydelse att Europa tar itu med de dubbla utmaningarna i form av den stora demografiska förändringen och den konkurrens som vi för närvarande upplever från Kina, Indien och andra tillväxtekonomier.
När premiärminister Balkenende talade till parlamentet i juli, sade han att Europas ekonomi har stela punkter och att vi inte är tillräckligt smarta. Det gör att våra konkurrenter är alltför snabba och smarta för oss. Alla som ser objektivt på händelseutvecklingen inser att Europa tappar mark, även under perioder av ekonomisk återhämtning. Det var kloka ord och jag ger mitt bifall till ordförandeskapets prioritering av den ekonomiska skleros som påverkar betydande områden av denna kontinent. Om vi inte driver igenom radikala ekonomiska reformer kommer Europa att misslyckas. Detta gäller inte bara för vår generation, det kommer också att bli ett misslyckande som går i arv till dem som följer efter oss.
Romani Prodi hävdade tidigare i veckan att Lissabonprocessens misslyckande berodde på avsaknaden av majoritetsröstning i Europeiska unionen. Vilka dumheter! Misslyckandet beror på avsaknaden av politisk vilja att genomdriva de reformer som uppenbart behövs. Vissa försöker stöpa om Lissabon för att lägga större tonvikt vid de sociala och miljörelaterade målen på bekostnad av de tuffa ekonomiska beslut som krävs. För mig är det därför inte förvånande att de länder i Europa som genererar ekonomisk tillväxt också är de länder som har drivit igenom de reformer som krävs. Ingen kan förneka att dessa reformer har varit plågsamma, men nödvändiga.
Det förefaller som om parlamentet, kommissionen och Koks arbetsgrupp samtliga är eniga om att det krävs verkliga framsteg. Frågan är om Europa har modet att skrida till handling och inte bara fortsätta med sina tomma fraser. 
Talmannen.
   – Efter att ha begrundat frågan i två minuter vill jag påpeka att det som Ashley Mote kräver självfallet strider emot Europeiska unionens lagar. Jag säger detta så att protokollet skall utvisa att Ashley Mote har ställt ett olagligt yrkande i kammaren. 
Hughes (PSE ).
   – Herr talman! Det var glädjande att såväl rådets ordförande som kommissionär Verheugen framhöll att Kok-rapporten inte utgör en slutpunkt utan en startpunkt för den halvtidsgranskning av Lissabon som skall slutföras vid vårtoppmötet nästa år. Det gläder mig eftersom de tidiga utkast som jag har sett av Kok-rapporten skulle vara en olämplig slutsats att utgå från vid en halvtidsgranskning, eftersom balansen är felaktig. Jag är inte enig med Jonathan Evans i denna fråga.
Det är helt korrekt att behovet av förbättrad tillväxt och konkurrenskraft framhålls i rapporten, men man måste läsa en bra bit innan man kommer fram till påståendet att socialpolitik kan vara en produktionsfaktor. Det är en produktionsfaktor. Vi behöver en förbättrad konkurrenskraft för att upprätthålla vår europeiska sociala modell, men den modellen är i sig en produktionsfaktor för att uppnå konkurrenskraft.
Låt mig ge ett konkret exempel i stället för dessa stora ord. Jag läste nyligen att i de nya medlemsstaterna är så många som 40 procent av arbetstagarna drabbade av arbetsrelaterade sjukdomar eller skador. Motsvarande siffra för de tidigare 15 medlemsstaterna är betydligt lägre, cirka 25 procent. Jag menar att detta till stor del beror på det omfattande regelverk av arbetsmiljöbestämmelser som vi har haft i Europa i mer än ett decennium. Det måste vi komma ihåg. Detta är socialpolitik när den fungerar som en produktionsfaktor, som bidrar till konkurrenskraft, bidrar till arbetskvalitet och kvalitetsarbeten och upprätthåller människors aktiva engagemang på arbetsmarknaden. Låt oss upprätthålla Lissabonbalansen överallt. 
Mayor Oreja (PPE-DE ).
   – Herr talman! Ingen ifrågasätter vikten av Tammerfors I: det visade vägen, öppnade ett internt utrymme och ledde därför till att åtskilliga åtgärder initierades på alla områden.
De av oss som stödde och aktivt deltog i Tammerfors I vet att Tammerfors II måste blir radikalt annorlunda. Det kan inte bara bli ett flerårigt program med samma egenskaper som det förra. Det måste göra det möjligt att välja, specificera, betona och framför allt prioritera. Detta är inte de enda verb som man kan använda för att beskriva vad Tammerfors II måste leda till.
Vi måste gå vidare från den allmänna kampen mot terrorism till ett europeiskt politiskt projekt som kan ta itu med kampen mot islamistisk terrorism. Vi måste gå från generella planer för att bekämpa terrorismen till att förklara vilka konkreta åtgärder som vår kamp mot en specifik organisation kräver. Jag vill framhålla att vår kollega Alain Lamassoure just har lagt in ett europeiskt pilotprojekt för att bekämpa islamistisk terrorism i parlamentets budget: jag anser att Europeiska rådet måste slå in på den vägen.
När Luxemburgs premiärminister ersatte Europeiska unionens tjänstgörande ordförande sade han att kampen mot terrorism är en prioriterad fråga för vår kontinent, eftersom attackerna i Madrid, Filippinerna och Asien visar att detta problem berör oss alla. Men detta är inte bara en utrikespolitisk fråga: det måste även få konsekvenser för inrikespolitiken. Det kan inte finnas någon europeisk utrikespolitik om vi inte först har en gemensam inrikespolitik inom Europeiska unionen. Det kan inte finnas någon utrikespolitik i Europa om vi inte först skapar ett område med frihet som kan ta upp kampen mot terrorismen. 
Roure (PSE ).
   – Herr talman! De nya prioriteringarna för området med frihet, säkerhet och rättvisa måste framför allt vara att främja och skydda de grundläggande rättigheterna, och då inte bara européernas rättigheter utan också tredjelandsmedborgares rättigheter. Detta mål kan dessutom bara nås om ansträngningarna att utveckla detta område inte begränsar sig till att skapa en Fästning Europa. Asyldebatten måste få en annan inriktning och fokuseras på Europas humanitära ansvar. Vi måste verkligen bevara asylrätten. Alla som befinner sig i fara måste kunna ta sin tillflykt till Europa.
Vårt mål är fortfarande att nå en acceptabel grad av harmonisering på EU-nivå. Det visar sig att den första fasen inte har lett till den harmonisering vi ville ha. Harmoniseringen har huvudsakligen skett nedifrån och upp. Därför är det avgörande att vi snarast gör det möjligt att anta nya lagstiftningsinstrument. Vi måste ta ett helhetsgrepp på administrationen av migrationsströmmar och gränser. Jag välkomnar ordförandeskapets förslag att den 1 april 2005 övergå till beslutsfattande med kvalificerad majoritet och medbeslutande för hela kapitlet om asyl, invandring och gränser, och uppmanar de medlemsstater som inte är övertygade att snarast möjligt tillåta denna övergång till medbeslutande på alla områden i enlighet med artikel 67 i fördraget.
Det europeiska samarbetet mot terrorism bör också utökas ytterligare. Särskilt bör det bli lättare för berörda nationella organ och enheter som ansvarar för kampen mot terrorismen att utbyta information. Detta måste gå hand i hand med att Europols och Eurojusts roller stärks. Därför uppmanar vi medlemsstaterna att stå fast vid Tammerforsandan för att möta dessa utmaningar. 
Silva Peneda (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar, herr Nicolaï, herr kommissionär! På 1980-talet gav Jacques Delors det europeiska projektet ny fart och en ny vision när han föreslog den inre marknaden och den gemensamma valutan. Vid toppmötet i Lissabon 2000 antog EU återigen en utmaning för den kommande tioårsperioden: att bli den mest dynamiska och konkurrenskraftiga ekonomin i världen. Nu skriver vi nästan 2005, redan halvvägs genom decenniet, och balansräkningen erbjuder ingen särskilt uppmuntrande läsning. Framstegen har varit få och om några dagar skall Wim Kok lägga fram sin preliminära utvärdering, som kommer att bli huvudpunkten på dagordningen för EU-toppmötet i november.
Vi kan ännu inte kommentera slutsatserna i interimsrapporten här i kammaren, men jag vill ändå ta upp två saker som jag tycker är mycket relevanta. Den första frågan är att en strategi som syftar till att påverka allt normalt inte påverkar någonting. Därför måste vi sätta upp tydliga prioriteringar inom ramen för en tydlig strategi. Det är ingen mening med att främja den ekonomiska delen av strategin på bekostnad av den sociala och miljömässiga, eller tvärtom. Det vi måste göra är att sätta upp politiska prioriteringar för alla delarna. Det är svåra val, men vi kan inte skjuta upp dem längre.
Det andra är att jag vill understryka att Lissabonstrategin inte bara kan betraktas som EU:s ansvar. Om den blir framgångsrik eller inte kommer i stor utsträckning att bero på medlemsstaternas förmåga att sätta strukturella reformer i verket, vilket innebär att de måste spela en ledande roll på global nivå. Jag tror fortfarande inte att målen för Lissabonstrategin är vare sig utopiska eller omöjliga att nå. Vem hade väl på 1980-talet till exempel trott att drygt 300 miljoner européer skulle använda den gemensamma valutan i dag? Som Helmut Kohl en gång sade är det visionärerna som till slut blir realisterna.
Herr talman, herr ordförande, mina damer och herrar! Till sist vill jag välkomna den ståndpunkt som ordföranden – hoppas jag – för nästa Europeiska kommission har intagit genom att göra Lissabonstrategin till en prioriterad fråga för hans mandatperiod. 
Nicolaï,
   . – Herr talman! Jag vill börja med att starkt betona hur glad jag är att vara här ibland er, särskilt mot bakgrund av de frågor som ställdes under den mycket viktiga debatt om kommissionen som jag deltog i igår. En av dessa gällde just anledningen till att jag var frånvarande. Den är enkel: det var min plikt att eskortera Nederländernas drottning hit och vara närvarande under hennes tal. Huvudsaken är dock att ni kan lita på att vi följer allt som sägs här om den ytterst viktiga frågan om parlamentets beslut om den nya kommissionen särskilt noga. Ordförandeskapet uppehåller en nära kontakt med alla berörda parter och missar inte ett ord: det kan ni lita på. Ändå är inte ordförandeskapet involverat i detta viktiga beslut för parlamentet och den nye kommissionsordföranden. Hur delaktiga vi än känner oss i detta innebär den fullfjädrade demokratin att parlamentet skall föra en diskussion med den nye kommissionsordföranden. Jag vill här betona att ingen, inte heller ordförandeskapet, vill neka er som parlament rätten att fatta de beslut ni vill. Det hänger också samman med den fullfjädrade demokrati som är Europa. Detta är er rättighet och jag tar för givet att parlamentet nu kommer att fatta ett klokt och överlagt beslut.
Sedan vill jag uttrycka min tacksamhet för de uppmuntrande ord som många av er har riktat till ordförandeskapet när det gäller det kommande mötet med Europeiska rådet och för ert stöd för många av frågorna och för hur detta har diskuterats. Naturligtvis kan det hända att ni sedan har olika åsikter i sakfrågan, men det är helt i sin ordning. Den enda generella kritik som jag har hört mot ordförandeskapets roll kom faktiskt från den nederländska ledamoten Margrietus van den Berg från socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, men förutom detta känner jag på det hela taget stöd för den väg vi som ordförandeskap har valt.
När det gäller det kommande mötet med Europeiska rådet har många av er krävt att Lissabonstrategin skall uppmärksammas. Därför vill jag formellt framhålla för er att Europeiska rådets vårmöte, som ni vet, är det avgörande mötet – det möte där beslut om hela Lissabonstrategin skall fattas – och att det som görs vid Europeiska rådet i november bör ses som förberedelser inför detta vårmöte, som kommer att ledas av ordförandelandet Luxemburg. Icke desto mindre står mycket på spel och jag håller verkligen med alla – Günter Verheugen var den förste som framhöll detta – om att det är ytterst viktigt att ge Lissabonstrategin ny fart och därmed också utvecklingen av en kunskapsbaserad ekonomi som är världens mest konkurrenskraftiga. Jag håller också verkligen med alla dem som i likhet med Camiel Eurlings och Jonathan Evans har krävt handling i stället för ord om att teorin skall omvandlas till konkreta handlingar. Vidare håller jag verkligen med alla som har förespråkat att vi skall rikta oss till de nationella regeringarna och försöka att inte vältra över ansvaret på Bryssel. Låt oss dock vara medvetna om att Lissabonmålen primärt är de nationella regeringarnas ansvar och att de måste följa upp sina vackra ord med att avsätta medel. Marianne Thyssen var en av de första som underströk detta, men Graham Watson, Camiel Eurlings och andra har också betonat att det är viktigt att ha modet att genomföra strukturella reformer på nationell nivå. Detta kommer ju också att vara diskussionsämnet vid den informella middagen med stats- och regeringscheferna. När dessa reformer, som så innerligt behövs, skall genomföras kommer ett utbyte av nationella erfarenheter att äga rum. Några har påpekat att balansen i Lissabonstrategin, såsom den presenteras här av ordförandeskapet och som den har planerats för diskussionen vid Europeiska rådets möte, inte är korrekt och att det har fästs för liten vikt vid övriga faktorer vid sidan av ekonomisk tillväxt, nämligen de sociala och miljömässiga aspekterna. Jag kan försäkra dem som tog upp detta, Margrietus van den Berg och Monica Frassoni med flera, att vi kommer att bibehålla den balansen. Självfallet skall rådet säga sitt och dra sina egna slutsatser, men i rådet kommer ordförandeskapet uttryckligen att hålla fast vid de tre pelare som Lissabonstrategin hade och måste fortsätta att ha. 
Därför håller jag inte alls med om att det här är ett konservativt förhållningssätt och projekt – vilket var en annan av Margrietus van den Bergs mer bitande kommentarer. Tvärtom anser jag att vi faktiskt bör främja ekonomisk tillväxt i förening med de andra två pelarna på ett progressivt sätt. Det är bra att Nederländernas förre premiärminister, Wim Kok, leder insatsgruppen för halvtidsöversyn och skall lägga fram sin rapport. Jag hoppas verkligen att rådet kan använda den som en god utgångspunkt för vidare diskussion.
Flera av er nämnde med rätta och förståeligt nog den andra viktiga frågan på dagordningen mer med tanke på beslutsfattandet vid det kommande Europeiska rådet, nämligen rättsliga och inrikes frågor. Många har med all rätt sagt att vi inte får förlora någon energi till följd av den fruktansvärda attacken i Madrid vad det här anbelangar. Vi måste använda den energin för att verkligen gå framåt mot ett informationsutbyte och ett utökat polisiärt och rättsligt samarbete. Camiel Eurlings, Jean-Louis Bourlanges och många flera påpekade detta och det har de rätt i. Det är exakt det vi gör. Som ni vet pågår den här processen och jag är klart positiv till de åtgärder som nu vidtas. Vi skall diskutera dem. Vi kommer också att diskutera dem i december, eftersom vi då kommer att ha tillgång till den aktuella rapporten från samordnaren för kampen mot terrorism och skall ta upp den till diskussion i Europeiska rådet. Det har också med all rätt påpekats att vi inte får förlora de grundläggande mänskliga fri- och rättigheterna ur sikte bara för att det finns ett stort behov av att vi samarbetar närmare och finner ut mer extrema möjligheter och åtgärder i kampen mot terrorismen. Graham Watson med flera framhöll det. Den här viktiga frågan kommer säkerligen att komma upp till diskussion på det här sättet vid mötena med Europeiska rådet nu och i december. Några – Monica Frassoni och Giusto Catania – frågade mer specifikt om tankarna om asyl- och migrationspolitiken. Läger har nämnts, även om vi inte kallar dem det utan hellre talar om mottagningskapacitet i regionen. Det fordras ett samarbete med de tredjeländer som de asylsökande kommer ifrån. Ordförandeskapet föreslår att vi skall ta itu med problemen vid källan genom ett utökat samarbete med tredjeländer, och hoppas att detta angreppssätt kan bekräftas och beslutas av Europeiska rådet. Det betyder att vi måste visa ett verkligt engagemang från vår sida, men vi kan också förvänta oss någonting från dessa tredjeländer när det gäller migration och asyl. Många, däribland Camiel Eurlings, Jean-Louis Bourlanges och Heide Rühle, hänvisade rätteligen till den mycket viktiga principfrågan om den önskade övergången till beslutsfattande med kvalificerad majoritet och medbeslutande när det gäller hela asyl- och migrationskomplexet. Jag förstår absolut att alla som har tagit upp det här vill se en förändring på det här området. Jag kan inte förneka att detta är en svår diskussion. Ni vet att ordförandeskapet delar de åsikter som flera av er har gett uttryck för här, nämligen att vi borde slå in på den vägen så mycket som möjligt. I alla händelser gör ordförandeskapet sitt yttersta för att nå dit och jag hoppas att vi kan komma fram till ett tillräckligt positivt beslut i den riktningen.
Flera av er har tagit upp en tredje fråga som också finns med på dagordningen för det kommande Europeiska rådet, nämligen frågan om att kommunicera Europa, det vill säga att verka för större delaktighet från de europeiska medborgarnas sida i det som ni gör här, i det som rådet gör, i det som kommissionen gör och i det som vi gör i Bryssel. Det har fällts diverse kommentarer om detta, men i samtliga fall har man varit enig om att frågan måste hanteras på ett bättre och kraftfullare sätt, för vi kan inte fortsätta som nu och skicka ut broschyrer och sedan hoppas att medborgarna äntligen skall förstå värdet i och vikten av det arbete som vi alla utför här. I den meningen håller jag också med exempelvis Mirosław Piotrowski, som säger att vi inte bara bör föra fram den ena sidan av saken, utan också ta med kritik och skepsis. Nej, låt oss inte vara rädda för kritik, låt oss inte frukta debatter där negativa uppfattningar kommer fram eller kollisioner mellan olika institutioner såsom parlamentet och kommissionen när det gäller demokratins mognad och att uppmuntra till debatt, för debatten kommer i slutänden att vara det viktigaste sättet att öka medborgarnas delaktighet i Europa. När de ser att viktiga beslut fattas här i frågor som man kan ha olika uppfattning om och som medborgarna också har en uppfattning om, kommer medborgarna att bli delaktiga i Europa, och då – och jag vänder mig till Alessandro Battilocchio bland andra – kommer Europa att bli mindre avlägset än vad många nu tycker att det är. I fråga om det praktiska: ja, det kommer att kosta pengar, fru Sbarbati. Kommissionen, rådet och de nationella regeringarna måste ha medel avsatta för att betala detta. Om jag får nämna en sak: det nederländska ordförandeskapet har verkat för att en TV-sändning skall göras inför Europeiska rådets möte i december, för att möta människorna på ett sätt som är tillgängligt för många och redovisa de frågor som skall diskuteras där för dem, och det nederländska ordförandeskapet satsar pengar på det också.
Slutligen vill jag nämna andra frågor som har tagits upp, såsom utvidgningen, som Günter Verheugen redan har kommenterat. Någon diskussion om substansen i detta är inte planerad för det här mötet med Europeiska rådet, eftersom frågan kommer att behandlas vid decembermötet. Det kommer naturligtvis att göras en presentation, och vi känner alla till den viktiga och mycket värdefulla rapporten om denna fråga från kommissionen. Jag vill härmed instämma i bland andra Véronique De Keysers gratulationer till kommissionen och särskilt Günter Verheugen när det gäller värdet av den rapport som vi nu har framför oss. Jag instämmer också i de kommentarer som hon och andra gjorde om Turkiet, nämligen att vi måste inrikta oss på de olika aspekterna, på möjligheterna och de positiva sidorna. Icke desto mindre anser jag också att det var mycket klokt av Günter Verheugen att påpeka att vi också delar den oro som finns och som det tas och har tagits hänsyn till i de förslag som kommissionen har lagt fram. Av dessa framgår också de möjliga resultaten.
Till sist ställde Monica Frassoni en specifik fråga om den turkiska delen av Cypern och vad rådet har för avsikt att göra. Detta står inte på dagordningen för mötet med Europeiska rådet, men jag kan berätta för er, och för henne via er, att hennes påpekande att Europeiska unionen inte kan lämna den turkiska delen av Cypern åt sitt öde är exakt vad den princip som har styrt ordförandeskapets handlande sedan det negativa resultatet av folkomröstningen går ut på. Det är också därför som vi, som ni vet, arbetar hårt tillsammans med andra för att under vårt ordförandeskap göra så stora framsteg som möjligt med direkt bistånd och direkt handel. I alla händelser tänker vi fortsätta att arbeta med den inriktningen.
Jag hoppas att jag har kommenterat huvudfrågorna och svarat på de frågor som parlamentet har tagit upp. Herr talman! Jag hoppas att jag kan lämna er efter det här anförandet. Vi kommer att hålla reda på varje ord som kommissionen säger också under det här sammanträdet, men jag tycker inte att jag måste göra det personligen. Om ni tillåter att jag går nu, gör jag gärna det. Annars stannar jag naturligtvis kvar, om ni så begär. 
Talmannen.
   – Det är ett fritt land, herr Nicolaï. Ingen kan tvinga er att stanna kvar. Vi ser er gärna här, men ni fullgör självfallet också era skyldigheter om ni håller er informerad om det som sägs här, trots att ni inte kan vara närvarande. 
Verheugen
   , . – Herr talman, mina damer och herrar! Den enkla sanningen om Lissabon är att vi har misslyckats med att leva upp till våra egna förväntningar när det gäller huvudfrågorna produktivitet, tillväxt och sysselsättning. Det finns två orsaker till det. För det första faktorer som vi inte har så mycket kontroll över, såsom externa indikatorer, världsekonomiska faktorer, oljepriser och så vidare. För det andra det faktum att Lissabonprojektet bara i undantagsfall har arbetats om till ett nationellt projekt på medlemsstatsnivå, och den har vi faktiskt en viss kontroll över. Eftersom större delen av Lissabonprojektet ligger utanför gemenskapens regelverk och måste genomföras på nationell nivå måste medlemsstaterna nu förmås att upprätta nationella planer för att förverkliga det och göra Lissabonprojektet till en prioriterad fråga i sin egen nationella politik. Om de inte gör det kommer det inte att fungera, och jag håller helt med Graham Watson om att frågan om huruvida vi kommer att vara lika bra som amerikanerna 2010 är intressant, men troligen inte avgörande. Det jag anser är realistiskt gångbart till 2010 är att vända trenden, vilket innebär att minska skillnaderna i produktivitet, tillväxt och sysselsättning och att skapa den dynamik i Europa som kommer att göra det möjligt för oss att nå målet att bli världens starkaste region ekonomiskt sett, men eftersom det inte kommer att bli möjligt att åstadkomma mycket mer än en skönjbar vändning fram till 2010 bör vi ha en mer realistisk syn på saker och ting.
Jag vill säga några sanningens ord om förhållandet mellan Lissabonstrategin, miljön och det sociala regelverket. Vi vill naturligtvis att de miljömässiga och sociala standarderna skall vara så höga som möjligt, det är en odiskutabel grund för EU-politiken. Om vi emellertid vill ha högsta möjliga miljömässiga och sociala standard måste ekonomin vara så konkurrenskraftig som möjligt, med konkurrenskraftiga industrier och konkurrenskraftiga företag. Konkurrenskraft handlar inte bara om individer som kan göra största möjliga vinst, utan också om att göra våra nationella ekonomier så starka att de kan nå de stora samhällsmålen, såsom hög nivå på miljöskyddet och den sociala tryggheten. Faktum är dock att de standardfraser som används i Europa döljer grundläggande skillnader i tänkesätten. Jag har noterat det i den här debatten, under vilken till exempel ledamöter har talat om helt olika föreställningar om den europeiska sociala modellen. En ledamot sade att de anställda i Europa var överbeskyddade och andra sade att de hade för få sociala rättigheter. En sade att reformerna måste omfatta en nedmontering av de sociala rättigheterna och en annan att de måste innebära ökade sociala rättigheter. Det finns absolut ingen enighet om vad termen ”social modell” egentligen betyder i Europa. Om jag får möjlighet att arbeta på detta politiska område under de närmaste åren kommer jag inte att spela med i denna politik av förtigande och hemlighållande. Jag kommer att klargöra att det finns konflikter här, konflikter som måste kallas vid sina rätta namn. Jag kommer att klargöra att beslut måste fattas med full vetskap om vari konflikterna egentligen består och att dessa tomma fraser och kodord, som i grunden döljer väldigt olika synsätt, inte bidrar till att lösa våra problem.
Ursäkta min häftighet, men det finns tillfällen då man, för att nå ett politiskt mål, måste vänja sig vid sanningen, och sanningen är att det inte finns någon enighet om hur vi skall organisera förhållandet mellan högsta möjliga miljömässiga och sociala standarder å ena sidan och konkurrenskraft å andra sidan – men vi skall arbeta på det.
Låt mig bara säga något om två andra frågor som har tagits upp. Jag är tacksam för att Monica Frassoni tog upp Cypernfrågan igen, eftersom det ger mig möjlighet att berätta lite mer om den för kammaren. Jag vill inte dölja för er hur djupt besviken jag är över att det inte gick att hålla det löfte som parlamentet, rådet, kommissionen och hela världssamfundet gav turkcyprioterna efter folkomröstningen i april. De fick löfte om att slippa lida till följd av att man röstade nej i folkomröstningen i den grekiska delen av Cypern. Vi lovade dem att vi skulle leda dem ut ur deras ekonomiska isolering. Rådet har ännu inte kunnat anta kommissionens förslag med den inriktningen och jag vädjar enträget inte bara till Republiken Cyperns regering, utan också till ett antal andra medlemsstater, att snarast se till att världssamfundets och Europeiska unionens Cypernpolitik genomförs. De negativa effekterna visar sig redan. Vi arbetade i åratal för att få till stånd en demokratisk, proeuropeisk regering i den turkiska delen av Cypern. Nu har denna regering kollapsat, eftersom Rauf Denktash och hans folk kunde hävda att européerna som vanligt hade gett tomma löften som de inte kunde hålla. Den skada som redan har tillfogats utsikterna till en lösning av Cypernfrågan går inte att beräkna och kommissionen pressar på för att dess förslag skall antas innan årets slut och att det löfte vi alla gav turkcyprioterna faktiskt skall hållas.
Mina damer och herrar! Låt mig avsluta med ett påpekande om de ekonomiska konsekvenserna av den utvidgning som redan har ägt rum och de framtidsplaner vi har. Jerzy Buzek sade någonting mycket viktigt och kommissionen instämmer i hans åsikt att de tio ländernas medlemskap har fört med sig ett mycket välgörande ekonomiskt uppsving. Vår analys visar tydligt att utvidgningen har fått gynnsamma ekonomiska konsekvenser, inte bara i de nya medlemsstaterna utan också i de gamla, och att båda sidor har nytta av vår integration av vad som är växande regioner. Vi kan förvänta oss samma sak när Rumänien och Bulgarien ansluter sig inom kort. Om jag får tala för mig själv, för jag kan inte tala för någon annan, är jag fast övertygad om att resultatet, ifall de politiska och ekonomiska reformerna fortsätter i Turkiet under de närmast tio åren, kommer att bli en ekonomisk situation i landet som skulle innebära att vi alla skulle tjäna på en anslutning, på samma sätt som vi redan har tjänat på utvidgningen till länderna i Central- och Östeuropa. Det besvarar frågan om huruvida en sådan anslutning skulle äventyra vår sociala modell eller inte, och svaret på den frågan är ett otvetydigt nej. Att dessa länder blir medlemmar kommer inte att vara något hot mot vår sociala standard. Tvärtom kommer de att göra Europa starkare och hjälpa oss att nå våra mål.
Talmannen.
   – Jag har fått meddelande från de franska myndigheterna att Chantal Simonot ersätts av Fernand Le Rachinel från och med den 22 oktober. Jag önskar vår nye ledamot välkommen och vill påpeka att varje ledamot, vars mandat inte har prövats eller för vilken det inte har fattats beslut i en tvist, enligt artikel 3.5 i arbetsordningen får delta i parlamentets och dess organs sammanträden med oinskränkta rättigheter
Manolakou (GUE/NGL ).
   – Arbetarna bör inte vänta sig att det kommer något gott ur det kommande toppmötet den 4–5 november, tvärtom. Efter de första fem årens genomförande av Tammerforsbesluten som begränsar demokratiska fri- och rättigheter och den arbetarfientliga Lissabonstrategin planerar de en andra femårsattack med nya, mer förtryckande, åtgärder som riktar sig mot gräsrötterna.
Tammerfors II innebär att införandet av förfaranden för att begränsa beviljandet av asyl påskyndas, att uppsamlingsläger för invandrare utanför Europa främjas, att biometriska data införs och att obskyra, centraliserade verksamheter, EU-informationssystem och mekanismer för att legalisera förtrycket byggs ut med den organiserade brottsligheten och terrorismen som förevändning, så att det europeiska kapitalets diktatur skyms. 
De nya gräsrotsfientliga åtgärderna i Wim Koks rapport kommer också att dyka upp på toppmötet. De kommer att utgöra grunden för att främja den arbetarfientliga Lissabonstrategin i snabbare takt och beslut kommer att fattas om att militarisera EU och att det skall delta på USA:s sida i Irakkriget i större omfattning.
De förtryckande åtgärderna kommer dock inte att kunna stoppa arbetarnas kamp mot denna krigshetsande, arbetarfientliga och enväldiga politik och den utlovande marschen för att kräva att deras aktuella behov tillfredsställs. 


Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är anförandet av Europeiska kommissionens valde ordförande José Manuel Barroso. 
Barroso,
   . – Herr talman, ärade ledamöter! Jag har begärt ordet nu eftersom jag anser att det är viktigt att jag ger er min analys av den aktuella situationen och att jag informerar er om min ståndpunkt i det här skedet av vår debatt.
Jag lyssnade på gårdagens debatt med största uppmärksamhet. Jag har haft omfattande kontakter med gruppledarna och jag har också talat med rådets nuvarande ordförande. Jag har dragit slutsatsen att om en omröstning ägde rum i dag, skulle resultatet inte vara positivt för de europeiska institutionerna eller för det europeiska projektet.
Under dessa omständigheter har jag beslutat att inte lägga fram en ny kommission för ert godkännande i dag.
Jag behöver mer tid för att undersöka den här frågan, för att samråda med rådet och samråda mer med er, så att vi kan få ett starkt stöd för den nya kommissionen. Det är bättre att ha mer tid så att det blir rätt.
De senaste dagarna har visat att Europeiska unionen är en stark politisk konstruktion och att detta parlament, folkvalt i alla våra medlemsstater, har en vital roll att spela i Europas styre.
Jag hade äran att få ert stöd som kommissionens ordförandekandidat i juli. Jag åtog mig då att tillsammans med er arbeta aktivt med Europas bästa för ögonen. Jag förnyar detta åtagande i dag. Jag tror att vi kan enas om vårt gemensamma åtagande för att stärka det demokratiska inslaget i den europeiska integrationen. I den andan hoppas jag att vi under de närmaste veckorna skall kunna uppnå ett resultat som kommer att göra det möjligt för oss att avancera i vårt arbete i Europeiska unionen. Ni kan räkna med mig. Jag kan alltid erbjuda ett lojalt, konstruktivt samarbete som gynnar Europa och EU-projektet.
Talmannen.
   – Tack, herr Barroso. 
Vi rör oss i ett politiskt område som inte är kartlagt, eftersom det här är en situation som vi aldrig kunde ha förutsett. Av fördragen framgår det klart att den nya kommissionen skall börja sitt arbete den 1 november och att Europaparlamentet måste yttra sig om ett förslag i förväg. Men parlamentet kan naturligtvis inte yttra sig om det inte finns något förslag. Barroso säger att det inte finns något förslag. Jag tycker att det vore bra att få höra rådets ståndpunkt, eftersom rådet också måste yttra sig om det inte finns något förslag.
Nicolaï,
   . – Herr talman, ärade parlamentsledamöter! Vi förstår situationen.
Denna situation får till följd att den nuvarande Prodikommissionen sitter kvar så länge som det kommer att behövas.
Talmannen.
   – Innan ordföranden fortsätter med sina betraktelser bör vi kanske höra de politiska gruppernas ordföranden.
Vi har visst en ordningsfråga. Marco Pannella har ordet för en ordningsfråga. 
Pannella (ALDE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Min ordningsfråga utgår ifrån bestämmelserna i artikel 214 i fördraget och artikel 99.2 och 132 i parlamentets arbetsordning. Herr talman! Den ordningsfråga som jag vill ta upp rör, som ni redan rätteligen har påpekat, den tidsfrist som enligt fördraget är november, om några dagar.
För det andra måste den tillträdande ordföranden, också enligt arbetsordningen, presentera kommissionen för parlamentet, och rådet skall sedan meddelas om den godkänns.
Talmannen.
   – Detta är ingen ordningsfråga. Ni har inte ordet, herr Pannella.
Martin Schulz har ordet. 
Schulz (PSE ),
   . – Herr talman! Efter uttalandena av kommissionens ordförande och rådets tjänstgörande ordförande vill jag, för min grupps räkning och gissningsvis också för andras räkning be er att avbryta sammanträdet som det var tänkt från början, så att vår grupp kan diskutera hur vi skall gå vidare. 
Poettering (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Detta är en avgörande tidpunkt för Europeiska unionen, för parlamentet och för dess förbindelser med kommissionen. Vår grupp har haft ett samråd, men för att alla som vill tala skall få göra det – alla har inte ombetts att göra det – bör vi låta dem lätta sitt hjärta, eftersom vi vill att det beslut som vi fattar när vi återsamlas skall fattas med så bred uppslutning som möjligt. Därför stöder jag yrkandet på att sammanträdet skall avbrytas nu.
Talmannen.
   – Mina damer och herrar, presidiet anser att det är angeläget att vi avbryter sammanträdet och uppmanar de politiska grupperna att samlas, men innan vi återupptar plenarsammanträdet och efter det att de politiska grupperna har sammanträtt kommer jag att sammankalla talmanskonferensen. Grupperna, talmanskonferensen och sedan plenarsammanträdet.
Vi samlas till plenarsammanträde igen klockan 12.00.
Talmannen.
   – Bogusław Rogalski har ordet för en ordningsfråga. 
Rogalski (IND/DEM ).
   – Detta är en ordningsfråga, herr talman. För förbundet för polska familjers räkning vill jag föreslå att parlamentet upplöser sig, eftersom det har blivit en gisslan för den europeiska homosexlobbyn. Det är en ineffektiv, dyr och improduktiv institution. 
Talmannen.
   – Detta är helt klart ingen ordningsfråga.
Ordförandena för de politiska grupperna skall tala.
Hans-Gert Poettering har ordet först. 
Poettering (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Den 22 juli valdes José Manuel Barroso med stor majoritet till Europeiska kommissionens näste ordförande, och i dag har han tagit initiativet.
Genom att göra det har han visat att han har den styrka som krävs av en ledare.
Och det vi väntar oss av José Manuel Barrosos ordförandeskap …
… är en stark Europeisk kommission. Kommissionens ordförande har sagt att han inte har något förslag att lägga fram i dag, och att han behöver mer tid. Herr kommissionsordförande! Låt mig, för vår grupps räkning, gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna, säga att vårt stöd för er aldrig har sviktat under de senaste veckorna. Ni kan räkna med att vi kommer att fortsätta att stödja er under de svåra dagar och veckor som nu kommer, så att vi till sist får en stark kommission under er fasta ledning.
Applåderna i dag visade att ert förslag har ett brett stöd.
Vi skulle ha föredragit att utse er grupp genom en omröstning i dag – det skall jag inte förneka – men politik är en process. Jag hoppas att det står klart för alla i Europeiska unionen att parlamentet har inflytande och makt och att Europeiska unionen genomgår en parlamentariseringsprocess. Därför är den här dagen en viktig dag i Europaparlamentets historia.
Vår grupp har hela tiden haft som strategiskt mål att ha en stark kommission ledd av er och att inte isolera en enskild person i er grupp. I stället måste vi ta till oss de samlade resultaten av utfrågningarna och dra slutsatser av dem.
Det kommer att bli er uppgift att på grundval av dessa slutsatser samråda med alla berörda parter och med rådet för att komma fram till rätt beslut. Vi måste också se till att kommissionens blivande ordförande får sista ordet och kan rata kandidater som föreslås för honom, så att ni inte blir ett redskap för regeringarna. Detta gör att vår grupp inte anser att vi behöver fatta ett beslut i dag. Nu måste kammaren fullgöra sina skyldigheter. I svåra tider, när det konstitutionella fördraget skall undertecknas i Rom på fredag och vi hävdar vår tro på vår kontinents framtid, vill vi ha ett starkt Europaparlament, en stark kommission och ett ministerråd som arbetar på ett bra sätt med båda institutionerna. Eftersom vi anser att Europa har en framtid önskar vi nu er, blivande herr ordförande för Europeiska kommissionen, stor framgång när det gäller att presentera er grupp, som vi hoppas kunna ge mycket stöd och godkänna i en omröstning. Ni har vårt stöd när vi vandrar längs den här vägen tillsammans.
Schulz (PSE ),
   . – Herr talman, herr blivande ordförande för kommissionen ...
Herr talman! Läkartjänsten kan kanske ge ledamoten något lugnande.
Herr talman! Jag offrar med nöje två minuter av min tid på huliganism i Europeiska unionen. Detta är inte acceptabelt. Dessa människor påstår att de talar för det europeiska folket! Ni borde skämmas, era drumlar!

– Var tyst och sitt ned är ni snäll, herr Kilroy-Silk.
Schulz (PSE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Det beslut som vi skall fatta i dag är mycket viktigt för Europeiska unionen och dess framtid. Vi har haft livliga diskussioner och stora motsättningar under de senaste veckorna. Min grupps beslut, som fattades enhälligt igår kväll, föregicks av hårda och tuffa debatter och allvarliga motsättningar, också i våra egna led. Vi var inte överens eftersom vårt beslut skulle innebära att vi sätter oss till doms över våra socialdemokratiska vänner i kommissionen. Efter långa diskussioner igår kväll, där de var med – och låt mig säga till dem att de var de framstående ledamöterna i den föreslagna kommissionen – innebar vår solidaritet med dessa vänner ur vår grupp att det inte var något lätt beslut för oss. Det beslut som vi fattade igår kväll är att vi, trots allt, inte kan ha förtroende för den kommission som ni skulle ha föreslagit, eller hade för avsikt att föreslå, i förmiddags, herr Barroso. Snarare än att på nytt ta upp debatten, som var livlig, vill jag säga er att ni drog rätt slutsats när ni – efter att i morse, igår kväll och under gårdagen ha insett att förslaget inte skulle få någon majoritet – gick med på parlamentets önskemål. Låt mig för min grupps räkning säga att det var rätt handlat. Det som ni gör i dag öppnar vägen för en gemensam framtid för oss alla, både för kommissionen och för den stora majoriteten i Europaparlamentet.
Det gladde mig att höra Hans-Gert Poettering säga att han stödde den här utvecklingen, och jag kan säga honom att det aldrig är för sent att göra gemensam sak med dem som sagt att Europaparlamentet också behöver stärkas när debatter huggs av och reduceras till en presentation med utgångspunkten att Europaparlamentet bara säger något vettigt när det håller med kommissionen. Så välkommen i klubben, herr Poettering. De som vill ha en stark kommission som kan arbeta eftersom den har ett brett stöd i Europaparlamentet är de som vill ha en stark institution – kommissionen – som stöds av en annan stark institution – parlamentet – för att kunna ta itu med de verkliga utmaningarna under kommande år. Om ni förstärker en sådan kommission är ni för Europa. Om ni försöker att göra den beroende av den där herrns röster – hans tre eller fyra röster kanske skulle kunna hjälpa kommissionen till en knapp majoritet – då försvagar ni Europa. Därför behöver vi en bred majoritet.
Vi har lagt fram olika förslag för er under de senaste veckorna, herr Barroso. Min grupp förväntar sig att ni i era framtida överväganden tar hänsyn till de förslag som kammaren lade fram för er efter utfrågningarna. För min grupps räkning kan jag berätta för er att vi också förväntar oss att era överväganden skall påverkas av det som socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet har sagt er, för en sak är säker och det är att ni kommer att behöva min grupps stöd också för er framtida kommission. Vi erbjuder er samarbete, men uppmanar er samtidigt att ta de råd som socialdemokratiska gruppen i parlamentet har gett er på allvar. Den 22 juli fick ni 413 röster, varav en del kom från medlemmar av min grupp. Många i min grupp röstade inte på er vid det tillfället, men det ni fick då var en ordentlig förtroendeförklaring. Under de senaste tre månaderna har ni spelat bort en del av ert förtroendekapital, men i och med ert beslut i dag har ni också vunnit tillbaka en del av det. Vi i socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet är redo för ett konstruktivt samarbete, och det är den väg som ni valde i dag – någonting som vi ibland har saknat under de senaste veckorna. Om vi skall åstadkomma någonting under de kommande veckorna ber jag er att inte komma tillbaka med samma kommission som ni skulle ha presenterat för oss i dag, då kunde vi lika gärna ha röstat om den i dag. Jag ber er att komma tillbaka med ett nytt förslag, ett som har möjlighet att samla ett bredare stöd för kommissionen.
Watson (ALDE ),
   . – Herr talman! I dag har detta parlament vid floden Rhen ökat i betydelse. Dess vilja har satts på prov, dess vilja har segrat. Vi bad aldrig om mer än det som är vår rätt. Vi bad inte om något privilegium som inte har stöd i EG-rätten. Det vi bad om var att vår väl genomtänkta bedömning skulle behandlas med respekt. Vår vilja att stå fast vid denna bedömning betvivlades, misstroddes och prövades under alla skeden. Den prövades så att det var nära att det uppstod en politisk kris, ända tills det visade sig att priset för att få vår vilja igenom blev så högt att vi skulle få ge oss ut på oprövad mark i form av en politisk kris och det var något som ingen av oss ville riskera.
Men vår vilja och beredvillighet att stå fast vid vår bedömning segrade. Ingen i det här parlamentet söker konfrontation för konfrontationens egen skull. Vi sätter värde på den spänning som finns mellan våra institutioner, eftersom förmågan att vända denna spänning till en ömsesidig fördel är ett tecken på våra institutioners mognad.
Herr Barroso! Ni lät i går förstå att det var antieuropeiskt att rösta emot er kommission. Jag tror ärligt talat inte att ni menar det. Ni vet att när Europas förespråkare kritiserar er kommission, så förordar de inte EU-skepsis utan raka motsatsen: i dag förlorar EU-skepsisen mark eftersom demokratins röst i Europa har stigit en oktav och gjort sig hörd i alla medlemsstaternas huvudstäder och längre än så.
Ni vet att liberaler och demokrater i parlamentet utmanade er och er kommission, eftersom vi vill att den skall vara en starkare kommission än vad de förutsättningar ni hade tillät – starkare så att också Europeiska unionen blir starkare.
Herr Barroso! Jag vill nu upprepa att Gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa stöder er. Vi röstade för er eftersom vi visste att ert engagemang för Europeiska unionen ligger i linje med vårt eget engagemang. Jag säger samma sak i dag som jag sade i går: Om vårt parlament är svagt så gäller samma sak för er, för om Europas regeringar inte respekterar oss, kommer de inte heller att respektera er eller ert kollegiums självständighet. Vår styrka är er styrka.
Ni har chansen att bilda en ny kommission som kan vinna parlamentets stöd. Arbeta snabbt! Ni vet vad den här kammaren vill. Genom avgång, ombildning eller tillbakadragande kan ni komma tillbaka till oss med en ny kommission och vara övertygad om att vi hyser stor aktning för er såsom en engagerad europé och en ordförande för Europeiska kommissionen som har kapacitet att utföra stora insatser.
I dag talade jag om en elefant i kammaren och nu är den här igen. Än en gång uppmanar jag rådet att reflektera över parlamentets rättigheter och det sätt på vilket man väljer att utöva dem. Liberaler och demokrater uppmanar rådet att respektera parlamentets rättigheter och självständigheten för den kommission som det har till uppgift att godkänna. Vi uppmanar er att överväga ert eget ansvar för det dödläge som vi har hamnat i.
Vi kommer att arbeta tillsammans med er för att komma ur detta dödläge. Låt oss hoppas att det finns en del matnyttigt att tänka på vid den väl tilltagna toppmötesmiddagen på fredag.
Herr Barroso! För min grupps räkning lovar jag att Gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa skall arbeta tillsammans med er för att en kommission skall kunna godkännas i november. Jag tackar för er uppriktighet och ert engagemang. Jag upprepar att detta parlament i dag har ökat i betydelse: vår vilja har satts på prov och vår vilja har segrat.

– Herr Kilroy-Silk! Om ni fortsätter att störa sammanträdet kommer jag att förvisa er från plenisalen.
Cohn-Bendit (Verts/ALE ),
   . – Herr talman, blivande herr ordförande Barroso! Jag vill börja på ett språk som är vårt förflutnas språk genom att citera Mao Zedong för er.
Mao Zedong sade: att förstå nederlaget är att förbereda sig för segern. Herr Poettering! Ni och herr Barroso borde läsa lite Mao Zedong tillsammans.
För det andra krävs det en lång marsch för att vinna parlamentets förtroende. Vi skall hjälpa er under denna långa marsch ...

 Herr talman! Under de senaste dagarna har vi upplevt spännande saker i den här kammaren. Jag tror att vi alla har lärt oss något. Vi har lärt oss att det inte är någon lätt sak att ge sig i kast med den politiska substansen i en kommission. Det lärde vi oss när ni valdes, herr Barroso, när ni fick majoritet så att ni nu är kommissionens blivande ordförande. Sedan måste vi diskutera de föreslagna kommissionärernas kompetens. När ni presenterade er för oss sade ni att ni var självständig, att ni ville vara självständig, oavsett vad Gerhard Schröder, Tony Blair eller någon annan säger, och att kommissionen skulle vara ert verk snarare än rådets.
Toppen – gör så, gör så!
Detta betyder att ni, om någon som föreslås av en medlemsstat inte är kompetent, med vårt stöd kommer att tillbakavisa förslaget och inte bara acceptera det. Tillsammans med oss kommer ni att vara stark nog att göra det, vi kommer att stötta er.
Och det har ingenting med ideologi att göra.
Som jag ser det, mina vänner, har kompetenta personer som inte delar min politiska syn föreslagits till kommissionen. Vi vill ha starka och kompetenta kommissionärer som blir mer än knähundar för en eller annan europeisk regering. Det säger vi högt och tydligt.
Herr ordförande! Därför säger vi er, rent ut, att ni bör läsa den resolution som parlamentet föreslog mycket noggrant, den som faktiskt gjorde att ni drog er tillbaka. I den resolutionen finns de skäl som kommer att ligga till grund för vår bedömning av era kommande förslag. Det handlar om kompetens och intressekonflikter. Kom inte tillbaka hit och föreslå människor som inte är fläckfria som kommissionärer, annars kommer ni att hamna i en omöjlig situation igen. Föreslå inte människor som inte står för det som er kommission har för avsikt att göra. Vi skall vara helt uppriktiga och säga att vi betraktar ert tillbakadragande som ett modigt steg och ett tecken på att ni har tagit ert förnuft till fånga. Ni har insett att det inte går att skapa en majoritet om ni bara har stöd av en del av kammaren 

Herr Watson! Jag är verkligen glad att ni inte behövde rösta tvärtemot det ni har sagt. Det skulle inte ha varit bra. Av feministerna har vi lärt oss att när en kvinna säger nej, så betyder det nej. Av er har vi lärt oss att när liberalerna säger nej, så kan det betyda ja, och det är fel.

 Herr ordförande! Jag ber er alltså att lyssna på parlamentet i framtiden. Om ni lyssnar noggrant kommer ni att få stor majoritet för en kommission. Det behöver ni veta. Som Hans-Gert Poettering upptäckte i dag får inte alltid den starkaste gruppen majoritet här i kammaren. Det här är en demokratisk inlärningsprocess, en som vi alla har haft förmånen att gå igenom under dessa dagar.
Wurtz (GUE/NGL ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Det visar sig att José Manuel Barroso behövde ett skrämskott för att finna sig i att dra tillbaka sin kommission. Det är en seger för den europeiska demokratin och en stor uppmuntran för alla som bidrog till att skapa förutsättningarna för detta beslut.
Jag skulle vilja påpeka att när den tillträdande ordföranden igår, under förevändning att man kritiserade hans grupp, anklagade halva parlamentet för att ta parti för de antieuropeiska extremisterna avslöjade han än en gång att han är just en sådan person som han för inte så länge sedan hävdade att han inte ville vara: högerns ordförande i konflikt med vänstern och minsann också med liberalerna.
Kommissionen trodde inte att vi kunde komma överens om en gemensam ståndpunkt, men vi lyckades och vi vann. Nu måste nästa skede förberedas och med detta i sikte måste lärdomar dras av vad som just har hänt. Hur kunde en så exempellös situation uppstå? Igår framhöll jag det missnöje som majoriteten av människorna känner och några av de symptom på det onda som förtär våra institutioner. I det sammanhanget var och förblir den utmaning som europeiska ledare på alla nivåer måste anta att våga genomföra en kritisk utvärdering av vad som nu saknas och visa att de är beslutna att förse det europeiska äventyret med en mening igen, för tvärtemot det ni sade, herr Barroso, tror jag för min del på Europa. Jag är övertygad om att Europa behövs, så sluta klassificera mig som någon som är emot Europa.
José Manuel Barroso gjorde motsatsen till att anta den här utmaningen. Han inte bara betonade de mest kontroversiella dragen i den europeiska ekonomiska och sociala politiken genom att placera liberalismens förkämpar på strategiska poster, utan han underblåste också fruktan för en återgång till det förgångnas moraliska och patriarkaliska ordning och för att människor skall förenas i en syn på världen som ligger närmare de amerikanska nykonservativas än vad européerna förväntar sig. Det är detta som enligt vårt synsätt måste ändras i den framtida kommissionen, inte bara vem som har ansvaret för en viss portfölj.
I detta oroliga sammanhang skall jag peka på en mycket god nyhet. Andra har redan sagt det: vi ser nu de första tecknen på en politisk konfrontation i Europaparlamentet, som äntligen ersätter klenmodet och det kraftlösa samförståndet. En riktig debatt om den civiliserade ordningen har inletts och kan komma att få långtgående konsekvenser som Europa tjänar på. I den meningen är dessa historiska ögonblick en verklig milstolpe. Måtte de hålla vad de lovar!
Bonde (IND/DEM ),
   . – Herr talman! Krisen i dag visar att reglerna för hur kommissionen skall utses inte fungerar. De kommer inte heller att fungera när det gäller konstitutionen. Premiärministrarna utser de personer de vill ha, ofta personer som de vill bli av med, och väntar sig att vi skall godkänna deras val. I stället föreslår vi att varje enskilt nationellt parlament utser sin egen kommissionär och håller honom eller henne ansvarig. På så sätt skulle vi få en demokratiskt vald kommission.
Vad är det organ som vi nu kallar kommissionen? Kommissionen är integrationens motor. Den är inte underkastad någon kontroll av valda företrädare, vare sig av företrädare för de nationella parlamenten eller övernationella företrädare för kammaren. Den verkar genom 30 000 tjänstemän och mer än 3 000 arbetsgrupper, via vilka kommissionen tryggar sitt inflytande, och genom ett nätverk av medlemsstater som också kringgår de nationella myndigheterna. Arbetsgrupperna är hemliga och kan inte styras av de nationella parlamentens EU-utskott. De tusentals beslut och lagar som kommissionen antar kommer sällan till inom själva kommissionen utan oftast i arbetsgrupper med ledamöter som vi inte känner till. Det hålls relativt få omröstningar i kommissionen och allmänheten vet inte vilken utgång omröstningarna får. Kommissionen administrerar en budget på 100 miljarder euro, men den kontrolleras inte av kommissionens egna redovisningsavdelning, av revisionsrätten eller av budgetkontrollutskottet som inrättades för det ändamålet av Europaparlamentet. För säkerhets skull kan inte heller ombudsmannen begära att få ut några handlingar.
Inom kommissionen kan inte ordföranden styra de olika generaldirektörerna, trots att det formellt är ordföranden som har ansvaret för detta. Hela bunten är dock överens om inriktningen, nämligen allt mer makt till Bryssel. Varje chans till mer makt måste tas och eftergifter för kraven på öppenhet görs bara sällan. Det tog Jacques Santer fyra år att göra kommissionens telefonlista offentlig. Nu finns den på nätet som ett försök. Det har tagit Romano Prodi fyra år att lägga ut kommissionens dagordningar och protokoll på nätet. Det tog José Manuel Barroso en dag att göra listan över kommissionens arbetsgrupper tillgänglig. Det var dagen innan han skulle väljas här i kammaren. På så sätt ville han visa att det var han som bestämde, men sedan slutade öppenheten. Vi har inte blivit lovade att vi skall få veta vilka som ingår i arbetsgrupperna och vad de gör.
Min grupp deltar inte i angreppen på en enskild kommissionärs personliga övertygelse. Vi kommer dock heller inte att leverera röster till en övernationell, antidemokratisk organisation som en avgående kommissionär mycket träffande beskrev som ett monster. Detta monster har monopol på att lägga fram lagförslag. Ingen kan klandra Europaparlamentet för att det använder sin begränsade makt för att fälla kommissionen, men den ovärdiga jakten på en enskild kommissionär visar att den bästa formen av kontroll uppnås om varje lands valmanskår och nationella parlament väljer en kommissionär och håller honom eller henne ansvarig. På så sätt skulle kommissionen väljas nedifrån och upp och inte uppifrån av en kvalificerad majoritet av premiärministrarna. De enskilda kommissionärerna kunde vistas i sina nationella parlament varje vecka och lyssna på, och tala med, valmanskårens företrädare, och kommissionen skulle då vara våra företrädare i Bryssel och tjänstemännen deras tjänare. Då skulle inte kommissionen längre vara ett oregerligt monster, utan människor skulle ställa sig upp och applådera spontant om kommissionens ordförande råkade gå förbi. Det är fortfarande lång väg kvar att gå och José Manuel Barroso har inte visat att han vågar ta språnget att bli väljarnas tjänare. I dag har han talat med företrädare för de tre största grupperna. De fyra minsta grupperna har inte rådfrågats. 
Muscardini (UEN ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Många av oss har drabbats av orättvisor under våra liv, och för den som inte vill svika är detta skäl nog att göra allt för att andra inte skall behöva utstå diskriminering och övergrepp. Innan Martin Luther King fattade ett beslut brukade han fråga sig: ”Är det rätt?” Jag tycker att det är rätt att alla politiker står för sina egna övertygelser och kämpar för att försvara andras åsikter för det allmänna bästa. Politik handlar egentligen om att stifta lagar i dagens och morgondagens medborgares intresse.
De som inte uttrycker sina genomtänkta åsikter agerar i sina partiers intressen men inte i parlamentets intresse. Parlamentet företräder alla väljare och inte bara de som röstade för oss personligen. Därför skulle vi ha föredragit att rösta i dag för att fullgöra våra ömsesidiga skyldigheter. Trots detta accepterar vi José Manuel Barrosos beslut i förhoppningen att mer tid att tänka över saken i lugn och ro kommer att ge rådet, som snart skall träffas i Rom för att underteckna det konstitutionella fördraget, möjlighet att komma fram till en väl övervägd överenskommelse med parlamentet och kommissionen.
Vi förnyar vårt förtroende för José Manuel Barroso i övertygelsen om att hans val och de personer som utses av regeringarna kommer att stämma överens med folkets krav på en kommission som medger insyn, följer subsidiaritetsprincipen och kan försvara allas rättigheter, inom ramen för samhällets övergripande intressen ur europeisk synvinkel, men också i övriga världens intresse.
Vi uppmanar parlamentet att hur som helst ge alla utskott särskilda gemensamma regler, så att alla framtida utfrågningar kommer att gå till på samma sätt. De olika förfaranden som hittills har tillämpats har nämligen varken borgat för opartiska metoder eller respekt för verklig demokrati.
Som svar på vad rådets företrädare sade anser vi inte att Prodikommissionen kan sitta kvar så länge som det behövs. Romano Prodis kommission skall sitta kvar och sköta den löpande administrationen till parlamentets nästa sammanträdesperiod i Strasbourg. Då måste José Manuel Barroso träda fram inför kammaren igen med en komplett lista över kommissionärer. Annars får vi en dålig bild av Europa, och det tror jag inte att någon vill.
Under de senaste femton åren i parlamentet har jag alltid haft i minnet att parlamentets sekulära anda bara kan bevaras så länge denna världslighet inte omvandlas till ett nytt slags fundamentalism, som kränker vissa gruppers rättigheter medan den skyddar andra. Man kan inte utplåna en orätt genom att begå en ny, utan denna orätt skapar nytt förtryck och ny splittring i samhället.
Den som vill värna om skillnader i kultur eller sexuell läggning genom att diskriminera andra för deras kultur eller religiösa tro agerar inte för det gemensamma bästa utan gör sig skyldig till ny diskriminering. Intellektuell trångsynthet gör människor småsinta och arroganta. Respekt för andra gör det å andra sidan möjligt för dem att formulera regler som tryggar en fredlig samexistens för alla.
Herr Barroso! Kommissionen måste lyssna på parlamentet men tillbakavisa utpressningsförsöken från somliga. Kommissionen behöver inte förmyndare när den bedriver sin verksamhet, utan lojala och intellektuellt ärliga samtalspartner. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! I mitt hemland finns det en anekdot som går ut på att en framstående polsk politiker är en politiker som aldrig går med på en kompromiss, och att en framstående amerikansk statsman är en person som alltid kan hitta en kompromiss. Om man skulle översätta denna anekdot, ta den på allvar och anpassa den till Europaparlamentet skulle José Manuel Barroso ha en framgångsrik karriär framför sig i USA medan många framstående politiker och talare i parlamentet skulle skörda triumfer på den politiska arenan i mitt hemland.
Som svar till dem som kritiserar José Manuel Barroso vill jag påminna om att det är medlemsstaternas regeringar som beslutar vilka kommissionärer som skall utses. José Manuel Barroso har ett begränsat manöverutrymme och vi bör ha klart för oss att det kommer att förbli begränsat tills det blir en förändring av hur kommissionen tillsätts. Om kammaren vill säga att medlemsstaternas regeringar spelar en för stor roll i den processen bör den säga det rent ut. Jag delar emellertid inte den uppfattningen, eftersom jag inte anser att regeringarna har en för stor roll. Om kommissionen skall få medlemsstaternas stöd måste medlemsstaternas regeringar spela en huvudroll vid tillsättningen, även om detta ibland förlänger beslutsprocessen.
Vi har stor respekt för alla de talare som har framfört invändningar mot enskilda föreslagna kommissionärer, eftersom många av oss också har varit tveksamma till några av dem. Omröstningsförfarandet är dock som det är och vi röstar om kommissionen som helhet, utan att kunna rösta om enskilda kommissionärer, något som både har positiva och negativa sidor. Nu ligger bollen hos kommissionens ordförande och EU:s medlemsstater igen, men denna beslutsprocess bör inte få bli för utdragen. Europa behöver en ny kommissionen, precis som Europa behöver ett starkt Europaparlament. Visst visar parlamentet nu prov på sin styrka och jag är säker på att vi alla är medvetna om det, både de som skulle ha röstat för José Manuel Barroso och hans kommission och de som skulle ha röstat emot. Vi får hoppas att det häftiga gräl som vi bevittnar och deltar i inte kommer att skapa en permanent spricka i parlamentet. Vi bör komma ihåg vad det är som förenar oss och inte bara det som kan splittra oss, också när våra åsikter skiljer sig åt i grunden.
Slutligen vill jag framföra min respekt för José Manuel Barroso. Ni har det inte lätt och ni har gett er in på ett svårt uppdrag. Detta gör det ännu viktigare för mig att i denna svåra tid säga er att jag värdesätter era ansträngningar och den karaktärsstyrka som ni har visat. Jag tror att vi inom kort kommer att kunna gratulera er till er politiska framgång. Stort tack. 
Talmannen.
   – Tack så mycket. Därmed har vi hört anförandena från de politiska gruppernas ordföranden.
Robert Kilroy-Silk har ordet för en ordningsfråga. 
Kilroy-Silk (IND/DEM ).
   – Herr talman! En ordningsfråga: José Manuel Barroso visade sitt förakt för parlamentet i går när han kom sent och inte bad om ursäkt. Han har nu visat prov på sin inkompetens genom att inte ha några förslag att lägga fram för parlamentet i dag. Varje parlament med självaktning skulle nu rösta för att man inte har något förtroende för ... 

– Detta är ingen ordningsfråga.
Alessandra Mussolini har ordet för en ordningsfråga. 
Mussolini (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill ta upp en ordningsfråga. Jag hänvisar till artikel 99.2 – precis som den ledamot vars namn jag inte vet ville göra. Jag tycker att det är absurt att parlamentet skall berövas rätten att yttra sig om en så viktig politisk förändring som denna, och jag anser att det är viktigt att starta en debatt. Det borde inte bara vara gruppledarna som får tala. Genom att dra tillbaka sitt förslag har José Manuel Barroso berövat parlamentet dess rätt. Den tillträdande ordföranden följde i praktiken en politisk linje när han satte samman sin kommission och eftersom alla kommissionärer redan har framträtt inför respektive parlamentsutskott borde omröstningen ha genomförts.
Det är inget alternativ att nu skjuta upp allting i en månad och försöka samla en majoritet, för parlamentet är suveränt. Annars skulle vi inte räknas över huvud taget. Det borde inte bara vara gruppledarna som får tala: det borde vara alla ...
Talmannen.
   – Detta är ingen ordningsfråga, fru Mussolini.
Atzo Nicolaï, rådets tjänstgörande ordförande, har ordet. 
Nicolaï,
    – Herr talman, mina damer och herrar! Tack för att jag fick ordet. I formell mening är inte ordförandeskapet och rådet officiella parter i den diskussion som förs mellan parlamentet och den nye ordföranden för kommissionen. Naturligtvis är vi dock väldigt involverade i den här debatten och den här situationen. Jag kan också svara på Graham Watsons kommentar genom att försäkra er om att vi, bokstavligen, inte har missat ett enda ord av det som parlamentsledamöterna har haft att säga i denna viktiga fråga, vilket jag förklarade redan i förmiddags.
Det behöver inte sägas att rådet har sin del av ansvaret i det här läget. Som José Manuel Barroso redan har antytt kommer vi att ta det ansvaret genom att samråda med kommissionens nye ordförande och de andra medlemmarna i Europeiska rådet så snart som möjligt, för att försöka få till stånd en snabb lösning på situationen. Jag vill upprepa det jag sade i förmiddags, nämligen att Europaparlamentet naturligtvis har all rätt att ta sitt ansvar, bestämma var det står och göra sitt val. Jag sade också att den här konfrontationen mellan parlamentet och den tillträdande kommissionen också kan ses som ett tecken på att den europeiska demokratin håller på att mogna och att jag naturligtvis har fullt förtroende för att den ståndpunkt som kammaren intar kommer att vara väl genomtänkt. Jag sade uttryckligen i förmiddags att ordförandeskapet och rådet har fullt förtroende för José Manuel Barroso som ny kommissionsordförande, och så är det fortfarande. Jag framförde också att jag sympatiserar med och förstår det han just har gjort. 
Avslutningsvis litar jag alltså på att situationen kommer att lösa sig så snart som möjligt. Jag vill tillägga att vårt arbete, rådets och ordförandeskapets arbete, liksom kommissionens arbete fortsätter som förut. Således är det viktigt att känna till att den nuvarande Prodikommissionen kommer att sitta kvar, så att de europeiska medborgarna inte blir lidande av situationen. Arbetet kommer att fortsätta på alla nivåer och i alla institutioner, och Prodikommissionen kommer därför att fortsätta att utföra sina arbetsuppgifter så länge det behövs. 
Barroso,
   . – Herr talman! Tack så mycket för att jag fick ordet. Jag tycker att allt redan är sagt.
För det första vill jag tacka alla som stödde mig och förstod min inställning. Jag hoppas att vi skall kunna arbeta tillsammans under de kommande fem åren. Jag tror att man kan säga att vi kommer att lära känna varandra.
Jag vill gärna att ni skall veta att jag är en kompromissernas man. Kompromisser är någonting som jag verkligen tror på. Ni skall veta att jag är för en ”koalition”, om jag får säga så, mellan alla dem som är för det europeiska projektet. Detta är viktigt. Jag sade det redan vid mötet med de politiska gruppernas ordförande, när frågan om politisering kom upp. Onekligen tillhör jag en politisk familj. Jag har den stora äran att tillhöra Konrad Adenauers, Robert Schumans och Alcide De Gasperis politiska familj. Jag menar emellertid också att vi måste förena alla dem som vill arbeta tillsammans, om de så tillhör socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa eller andra grupper som är för Europa.
Jag vill att ni skall veta att min kommission inte är partipolitisk. Den är en kommission som innehåller kristdemokrater och medlemmar i Europeiska folkpartiet, socialister och liberaler och även en medlem i gruppen Unionen för nationernas Europa. Det är en pluralistisk kommission. Det verkliga Europa kännetecknas av pluralism, tolerans och balans och av en konsensus som har utformats för att gynna vårt folk.
Därför gjorde jag det jag måste göra. Jag kom hit med min grupp och gjorde en rationell bedömning av vad som var bäst, inte bara för kommissionen, utan för alla EU-institutioner. Detta är dessutom en sak som jag gärna vill understryka. I den politiska debatten – jag är också politiker – är det naturligt att människor ibland säger att vi har vunnit och att de andra har förlorat. Jag betraktar inte de institutionella förbindelserna inom Europeiska unionen i termer av en seger för parlamentet över rådet eller en seger för kommissionen över parlamentet. Jag ser inte på våra förbindelser på det sättet. Det är ingen fotbollsmatch. Tvärtom anser jag att vi är källor till ömsesidig styrka. Precis som man har sagt, vilket också är mycket lovvärt, behöver vi ett starkt parlament och också en stark kommission. Så långt är det alldeles klart. Vår myndighet kan inte etableras på bekostnad av de andra institutionerna. I det här sammanhanget vill jag också framhäva rådet, för rådet företräder medlemsstaterna och jag anser att alla som har valts av medlemsstaternas medborgare är demokrater.
Sammanfattningsvis måste vi respektera alla våra institutioner och det är just så jag tänker fortsätta, om jag får uppbackning och stöd från er förstås. Vi behöver den här respektfulla miljön mellan de olika institutionerna för att stärka alla dem i Europa som är för kompromisstanken. Man vinner inget på att tro att den ena institutionens vinst är den andras förlust.
Jag menar att vi har möjliggjort ett bredare och mer fruktbart samarbete i dag. Mina damer och herrar! Vi har inte talat så mycket om Europas grundläggande problem, men vi behöver ett bredare stöd för att göra framsteg på vägen mot våra prioriterade mål i Europa. För min del är jag naturligtvis beredd att arbeta tillsammans med er i ömsesidig respekt och lojalitet, med det europeiska projektet – våra medborgares projekt – som högsta prioritet i alla lägen.
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr Barroso. Efter att ha lyssnat på er, rådet och de politiska gruppernas ordförande drar presidiet följande slutsatser av det som har sagts.
Detta är inte en begäran om att omröstningen skall skjutas upp. Om det hade varit så, skulle parlamentet ha yttrat sig om huruvida en sådan begäran skulle accepteras eller inte. Men så är det inte. Vi ombeds inte att skjuta upp omröstningen. Vi får veta att det ännu inte finns något förslag att rösta om. José Manuel Barroso behöver mer tid för att sammanställa förslaget och rådet förstår och accepterar detta. Därför kommer Prodikommissionen att sitta kvar tills vi kan debattera och rösta om ett förslag.
Således har vi ingenting att rösta om för närvarande. Det är inte heller någon större mening med att rösta om resolutionsförslag som har med debatten om kommissionen att göra.
Men trots att vi inte skall rösta om resolutionsförslagen vill jag be er att läsa dem noggrant, herr Barroso.
Jag tror att ni kommer att hitta saker i dem som kan hjälpa er i det arbete ni skall utföra.
Således blir det ingen omröstning om någon fråga.
När jag säger att jag uppmanar José Manuel Barroso att läsa dem uppmanar jag honom också att läsa alla de förslag som har lagts fram av gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater.
Det återstår bara för mig att, utan att fastställa någon strikt tidsfrist, uppmana José Manuel Barroso och rådet att lägga fram ett förslag för oss så snart som möjligt, ett förslag som parlamentet kan ta ställning till, och att hålla oss informerade om hur arbetet med detta fortskrider.
Om det inte finns några synpunkter förklarar jag sammanträdet avbrutet.

Talmannen.
   – Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några invändningar? 
Giertych (IND/DEM ).
   – Herr talman! En ordningsfråga enligt artikel 172 i arbetsordningen: jag har en rättelse till gårdagens protokoll. Under punkt 3 råder det viss förvirring kring ett namn. Det andra namnet i avdelning 2 – ”Från ledamöterna” – skall vara Wojciech Wierzejski, inte Wojciechowski Janusz Czesław. Förnamnet har blandats ihop med efternamnet. Jag begär att protokollet skall korrigeras i detta hänseende. 
Talmannen.
   – Jag noterar självfallet ert påpekande, herr Giertych, och vi skall naturligtvis göra de ändringar som fordras. 
Knapman (IND/DEM ).
   – Herr talman! Parlamentets föredragningslista för den här förmiddagen har ändrats. Påverkar denna ändring hela dagens föredragningslista eller endast delar av den, och vem har fattat beslut om denna ändring? 
Talmannen.
   – Som alla säkert har märkt inträffade ett antal händelser i förmiddags, men den fastställda föredragningslistan ändras inte. Vi kommer således att återuppta debatterna klockan 15.00 i dag, i enlighet med föredragningslistan. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   – Tack så mycket, herr talman! Jag höll på att säga minister, eftersom jag kommer ihåg er från er tid som fransk minister för europeisk integration. Jag har en invändning och ett viktigt påpekande om protokollet från igår, närmare bestämt när det gäller anförandena på en minut. Mitt anförande om ”golden share” och dispyten mellan Europeiska kommissionen och de tyska och polska regeringarna har tillskrivits en helt annan ledamot, nämligen Stanisław Jałowiecki från gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater. Därför vill jag be att detta rättas till, eftersom det definitivt inte var Stanisław Jałowiecki som talade, utan jag. Jag har också en invändning som gäller listan över talare som höll anföranden på en minut, eftersom mitt namn inte finns med i den alls. Jag är en blygsam person och tror inte att det skulle skada mig på något sätt att utelämnas på det sättet. Icke desto mindre vill jag att det här rättas till i exakthetens namn. 
Talmannen.
   – Tack för de kommentarerna. Som ordspråket säger måste man ”ge kejsaren vad kejsaren tillhör”. Därför kommer erforderliga ändringar att göras här också.
Finns det flera invändningar?
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om toppmötet EU/Indien, med rådets och kommissionens uttalanden om förbindelserna EU/Indien och därefter Emilio Menéndez del Valles betänkande om samma ämne. 
Nicolaï,
   . – Herr talman! Det första toppmötet mellan EU och Indien ägde rum i Lissabon 2000. Sedan dess har våra förbindelser genomgått en snabb och dynamisk utveckling. Vårt samarbete omfattar en rad olika områden, från ekonomi till kultur, och vi tar upp lokala, regionala och globala frågor. Ramen för vårt strategiska partnerskap, som upprättades 2000, har nu verkligen fått kött på benen. Nederländernas ordförandeskap ser i hög grad fram emot att stå som värd för det kommande toppmötet i Haag den 8 november. Detta kommer att innebära ännu ett lyft för våra förbindelser. Vad vill vi få ut av det här toppmötet?
Det första vi bör göra är att fastställa en deadline för slutförandet av en omfattande handlingsplan för ett strategiskt partnerskap mellan EU och Indien. Denna handlingsplan bör godkännas vid nästa toppmöte 2005. Detta kommer att återspegla strävan att vidareutveckla EU:s och Indiens förbindelser inom en rad viktiga områden, t.ex. samarbetet i FN och andra multilaterala forum, förebyggande av konflikter och återuppbyggnad efter konflikter, samarbetet när det gäller icke-spridning av massförstörelsevapen och bärare av dessa, kampen mot terrorism och organiserad brottslighet, dialog om demokrati och mänskliga rättigheter samt EU:s stöd till Indiens uppfyllande av millennieutvecklingsmålen. Till grund för denna handlingsplan ligger kommissionen meddelande, som offentliggjordes i juni förra året, samt Indiens respons på detta meddelande.
Det finns en rad olika globala utmaningar som vi bör ta upp på toppmötet. Såväl EU som Indien har engagerat sig för att stärka FN:s roll. Vi bör därför framhålla att ett effektivt multilateralt system som bygger på internationella rättsliga principer, med ett starkt FN i centrum, är avgörande för att man skall kunna uppnå fred och internationell stabilitet. Vid sidan av de ”gamla” utmaningarna måste vi också ta itu med de nya, t.ex. icke-spridning av massförstörelsevapen, hiv/aids och kampen mot terrorism.
När det gäller icke-spridningen av massförstörelsevapen bör vi öka vårt samarbete, i synnerhet för att stärka exportkontrollåtgärdernas följdriktighet och effektivitet när det gäller varor med dubbla användningsområden. EU vill stärka den politiska dialogen med Indien inom det här området och när det gäller frågor som rör massförstörelsevapen. Vi hoppas att Indien kommer att reagera positivt.
Europeiska unionen känner stor oro inför den hotande spridningen av hiv/aids i Indien. Internationella befolknings- och utvecklingskonferensen fastställde en klar agenda för kampen mot aids, och 2001 antog FN:s generalförsamling en deklaration om aids. Vi vill återigen framhålla vikten av att agendan och deklarationen genomförs.
När det gäller terrorism har vi nu en tydlig resolution från FN:s säkerhetsråd. EU kommer att bekräfta för indierna att vi är fast beslutna att bekämpa terrorismen. Vi kommer också att informera dem om EU:s konkreta terroristbekämpningsåtgärder.
Vid toppmötet kommer vi även att diskutera den internationella och regionala utvecklingen. Jag kommer att fokusera på det sistnämnda. EU har intresse av ett stabilt, fredligt och välmående Sydasien. När vi ser på den här regionen uppmuntras vi av utvecklingen inom SAARC och de verkliga ansträngningar som för närvarande görs för att föra den sammansatta dialogen mellan Indien och Pakistan framåt. Vid olika möten på såväl politisk som officiell nivå har EU uttryckt sitt fulla stöd för och sin tillfredsställelse med de åtgärder som har vidtagits av de båda länderna.
Vid toppmötet kommer EU att uppmuntra Indien att fortsätta att uppnå framsteg för att enas om betydande förtroendeskapande åtgärder, bl.a. genom förbättringar i fråga om transport, handel och ekonomiska förbindelser samt mer personliga kontakter över kontrollinjen. Men vi kan inte förvänta oss snabba framsteg: det krävs en försiktig, successiv strategi. Vi uppmuntras av de förändringar som vi har sett under de senaste månaderna i förbindelserna mellan Indien och Pakistan. EU hoppas att båda sidor kommer att fortsätta att engagera sig fullt ut i denna process, t.ex. genom att befästa eldupphöret vid kontrollinjen. 
Vi välkomnar också att partnerna har enats om att undersöka olika möjligheter till en fredlig och framförhandlad lösning på Jammu- och Kashmir-frågan som ett led i en mer omfattande process i den sammansatta dialogen mellan de båda länderna. Detta är avgörande för processens framtid. Pakistan måste naturligtvis fortsätta att göra allt som står i landets makt för att få bukt med terroristinfiltrationen längs kontrollinjen samt den gränsöverskridande terrorismen. Samtidigt behöver Indien vidta ytterligare åtgärder för att minska överträdelserna av de mänskliga rättigheterna. Det är viktigt att den sociala och ekonomiska livskvaliteten i Jammu och Kashmir förbättras för att freden skall kunna upprätthållas. Indien bör fortsätta att beakta synpunkterna från de lokala ledarna, som företräder många av Kashmirs intressegrupper.
Indiens engagemang kommer också att behövas när det gäller situationen i Afghanistan, Nepal, Sri Lanka och Burma, frågor som vi också kommer att diskutera vid toppmötet. EU är redo att uttrycka sitt engagemang för återuppbyggnaden och stabiliseringen av Afghanistan i partnerskap med den afghanska regeringen, och räknar med att Indien kommer att göra detsamma. Det behövs också fred och stabilitet i Nepal och Sri Lanka. Vi kommer att uppmuntra indierna att utnyttja sitt inflytande för att bidra till detta mål.
Ekonomin utgör en viktig del i förbindelserna mellan EU och Indien. Därför vill vi också ge vissa signaler inom det området. Vi vill intensifiera det bilaterala samarbetet i syfte att underlätta och utvidga handels- och investeringsflödena. Europeiska unionen är Indiens främsta partner när det gäller handel och faktiskt inflöde av investeringar och en av landets viktigaste partner när det gäller ekonomiskt samarbete. Så vill vi att det skall förbli. Toppmötet kommer också att utgöra en möjlighet att uttrycka vårt engagemang för det multilaterala handelssystemet och vår önskan att komma framåt i Doha-utvecklingsrundan. Vi vill också att Indien skall delta i Galileo, vårt globala satellitnavigeringssystem, och vi vill diskutera förhandlingarna om ett sjöfartsavtal.
Det är bara fyra år sedan det första toppmötet ägde rum, men de europeiska och indiska kulturerna sträcker sig tusentals år tillbaka i tiden. De första kontakterna uppstod under Alexander den stores tid. Det är därför bara naturligt att framhålla den kulturella dimensionen hos vår relation genom att underteckna en gemensam deklaration om kulturella förbindelser.
Jag skulle vilja avsluta med att säga att förbindelserna mellan EU och Indien ständigt förbättras. Förbindelserna omfattar många olika områden och kommer att generera goda resultat. Toppmötet den 8 november kommer att bli ett bevis för detta. 
Verheugen,
   . – Herr talman! Jag är mycket glad över denna möjlighet att tala till er om förbindelserna mellan EU och Indien. Indien är en partner som förtjänar särskild uppmärksamhet och den här kommissionen har under sin mandatperiod tagit till sin uppgift att ytterligare förbättra förbindelserna med Indien. Vårt mål har varit en mer omfattande och framåtblickande europeisk politik gentemot Indien och denna börjar nu ta form.
När man ser på våra förbindelser i dag är det uppenbart att de har kommit långt sedan vårt första toppmöte i Lissabon i juni 2000. Vi har framför allt fördjupat och stärkt vår dialog inom alla områden. Vid fjolårets toppmöte mellan EU och Indien uppnåddes enighet om att vi borde utnyttja möjligheten att utveckla vår vänskap till ett strategiskt partnerskap.
Som globala aktörer med starka demokratier och gemensamma värderingar och med många års ökande handel och politiska förbindelser finns det mycket att bygga vidare på. Indien har en enorm ekonomisk potential, eftersom det ser ut som om landet har siktet inställt på att söka överträffa Kinas ekonomiska tillväxt. Landet spelar en alltmer självklar roll på den internationella arenan. Landet är involverat i en försoningsprocess med Pakistan. Av dessa och många andra skäl har Europeiska unionen helt enkelt inte råd att missa möjligheten till samarbete.
Kommissionen har lagt fram förslag till just detta. I meddelandet om ett strategiskt partnerskap mellan EU och Indien fastställs utmaningarna, möjligheterna och förväntningarna när det gäller att stärka vårt internationella, ekonomiska och utvecklingsrelaterade samarbete med Indien.
För det första är det viktigt att erkänna att våra förbindelser inte längre handlar enbart om handel. Vi är båda mer aktiva när det gäller frågor som att främja fred, säkerhet och demokrati i världen, där vi intar gemensamma ståndpunkter. Europeiska unionen och Indien skulle kunna arbeta mer effektivt tillsammans för att stödja multilateralism och FN:s roll. Vi skulle kunna stärka vårt samarbete när det gäller förebyggande av konflikter och återuppbyggnad efter konflikter och genom att ta upp globala frågor som icke-spridning och terrorism. Europeiska unionen och Indien bör alltså stärka sin dialog om mänskliga rättigheter och demokrati, såväl bilateralt som internationellt.
Europeiska unionen och Indien skulle också kunna arbeta närmare tillsammans för att främja regional fred, välstånd och stabilitet. Inom områden där Europeiska unionen är engagerad i fredsprocessen och återuppbyggnaden, t.ex. Afghanistan och Sri Lanka, kan dialogen och samarbetet med Indien öka.
Europaparlamentet spelar en avgörande roll. Vi uppmuntrar kontakter med Indiens underhus och föreslår i synnerhet regelbundna möten mellan delegationer från båda sidor. Det är verkligen glädjande att höra att ledamöter från Europaparlamentet planerar att besöka Indien i början av nästa månad.
Indien skulle kunna bli en betydande ekonomisk partner, och många möjligheter återstår innan man har tagit vara på hela potentialen hos Europeiska unionens och Indiens handels- och investeringsförbindelser. I mer än ett decennium har Indien varit en av världens snabbast växande ekonomier. Landets ökande välstånd väcker allt större intresse från europeiska företag. Indien bör säkra det fortsatta ökade ekonomiska välståndet genom ytterligare ekonomiska reformer, inklusive utökat marknadstillträde och bättre reglering.
Vi bör därför inleda en politisk dialog inom områden som är viktiga för den ekonomiska styrningen, t.ex. industripolitik, miljö och konkurrens. Vi vill främja strategiska dialoger, som omfattar allt från en dialog om reglering till forskningssamarbete, inom sektorer som informationsteknik, transport, energi, bioteknik och rymdforskning.
Vi vill främja framsteg när det gäller handel och investeringar. Detta omfattar en förstärkning av det multilaterala handelssystem som vi båda har dragit fördel av. Den nu aktuella överenskommelsen om ett frihandelsavtal för Sydasien har uttryckligen inspirerats av EU-processen. Vi står beredda att erbjuda vårt stöd utifrån våra erfarenheter.
Ömsesidig förståelse är ett område som alltför länge har ignorerats. Utbildningsutbyten kommer att främjas genom ett stipendieprogram inom ramen för Erasmus Mundus. När vi håller nästa toppmöte i Haag i början av november kommer vi att anta en deklaration om kulturellt samarbete, i förhoppningen att detta område skall prioriteras i vårt framtida samarbete.
Rådet har utarbetat slutsatser där man stöder huvudlinjen i meddelandet och Indien har svarat med ett mycket positivt strategidokument. Tillsammans med parlamentets utmärkta rekommendationer är nu allting på plats för att det femte toppmötet skall kunna fatta det beslut som krävs för att inleda en ny fas av våra förbindelser och uppgradera relationen med Indien till ett strategiskt partnerskap. De politiska ledarna förväntas ge tjänstemännen i uppdrag att utarbeta en ingående handlingsplan och ett nytt politiskt uttalande inför det sjätte toppmötet 2005.
Detta kan endast genomföras med ett varaktigt och engagerat stöd från alla aktörer, inklusive Europaparlamentet. 
Menéndez del Valle (PSE ),
   . – Herr talman! Det var tråkigt att behöva uppleva attackerna den 11 september för att vissa analyser och åtgärder skulle genomföras och för att vissa målsättningar skulle tas på allvar.
Om vi vill att terrorismen en dag skall utrotas får vi inte bara använda styrka, utan också intelligens, och om vi använder vår intelligens kommer vi att inse att de gissel som vi möter mycket ofta leds av utbildade människor som har funnit en perfekt grogrund bland världens olyckliga. Kombinationen av extrem ideologi och hunger är utan tvekan en tickande bomb. Därför anser jag att det är viktigt att vi tar itu med terrorismens olika orsaker samtidigt, utan att sänka garden.
Det råder kaos i de internationella förbindelserna, och unionen, som strävar efter att konsolidera sina institutioner genom att anta konstitutionen för Europa, kan spela en betydande och gynnsam roll i sökandet efter fred, stabilitet och rättvisa, också ekologisk rättvisa, på vår plågade planet om vi skaffar oss den politiska viljan att göra det. Jag säger detta vid en tidpunkt då vi snart, den 2 november, kommer att få reda på om den amerikanska supermakten kommer att slå in på vägen mot konstruktivt samarbete och respekt för andras åsikter, däribland de internationella institutionernas åsikter, eller om den kommer att gå åt andra hållet.
Trots den enorma politiska dominans som finns i den stora amerikanska makten, som kan vara antingen god eller fientlig, bör vi hur som helst komma ihåg att också EU och andra stater i olika grad blir allt viktigare när det gäller internationella förbindelser. Kina, Indien, Japan, Brasilien och Sydafrika är några få exempel på detta. Ett intimt, respektfullt och ömsesidigt givande samarbete mellan unionen och några av dessa länder kan bidra till att skapa ett välmående, rättvist och fredligt Sydasien.
Jag tycker inte att man behöver framhålla värdet av att Indien skulle få en permanent plats i FN:s säkerhetsråd, vilket landet som vi alla vet strävar efter. Icke desto mindre visar blotta möjligheten tydligt att det inte bara finns ett behov av att reformera Förenta nationerna, utan också att det finns ett trängande behov av att reflektera över den strukturella orättvisa som snedvrider förbindelserna mellan världens människor och folk. Att det under 2000-talet fortfarande är nödvändigt att bilda en allians mot svält, vilket åtskilliga länder nyligen gjorde i Förenta nationernas huvudkontor, visar vilken katastrof vår internationella samhällsordning befinner sig i.
Våra förbindelser med Indien har sina rötter i sextiotalet. Indien var faktiskt ett av de första länderna som upprättade diplomatiska förbindelser med dåvarande Europeiska ekonomiska gemenskapen. Det är ingen kliché att säga att detta stora land är världens största demokrati, för även om landet har fel och brister är det ändå så. 
Unionen är Indiens viktigaste handelspartner och investerare, men Indien ligger på fjortonde plats på listan över Europeiska unionens handelspartner – strax efter Kina, Brasilien och Sydafrika faktiskt.
Av alla dessa skäl måste vi ha en positiv inställning till kommissionens meddelande, i vilken man föreslår att ett strategiskt samarbete skall upprättas, samt till de positiva slutsatserna från rådets möte den 11 oktober. Eftersom detta är en fråga som de tre institutionerna är överens om menar jag att vi alla kan känna tillförsikt. Det kommer att ge oss uppslag och detaljer som underlättar och berikar på vägen mot detta strategiska samarbete. Därför anser jag att våra tre institutioner, utifrån sina respektive befogenheter men alltid på ett samordnat sätt, både kan och måste främja en hållbar utveckling och en lämplig hantering av globaliseringen och uppmuntra New Delhi att föra ett beslutsamt krig mot fattigdomen. Jag är säker på att landet kan räkna med att unionen samarbetar i den kampen.
Det är uppriktigt sagt ett svårsmält faktum att Indien är ett betydelsefullt land när det gäller viss viktig teknologi samtidigt som 300 miljoner invånare lever i fattigdom. Hur som helst är jag övertygad om att det föreslagna strategiska samarbetet, som kommer att planeras ordentligt vid det bilaterala toppmötet den 8 november, kommer att bidra till att finna lösningar och dela en verklig multilateralism i de internationella förbindelserna. 
Vernola (PPE-DE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Vi instämmer helt i kommissionens och rådets uttalanden och i föredragandens betänkande.
Vi tycker att Indien, som i dag är världens största mångkulturella demokrati, bör vara en strategisk partner till Europeiska unionen när det gäller att skapa nya internationella politiska grupperingar för att trygga fred och säkerhet. Därför instämmer vi helt i rekommendationen att rådet vid det femte toppmötet EU-Indien den 8 november skall utpeka Indien som en strategisk partner till unionen.
Ett multilateralt förhållningssätt som också inriktar sig på ett närmare samarbete med Förenta nationerna bör vara ett centralt mål för Europeiska unionens utrikespolitik, som nu snart blir verklighet i och med att den nya konstitutionen antas. Om Indien är en strategisk partner måste vi således se till att förutsättningarna är sådana att Indien och Pakistan kan lösa tvisten om Kashmir på ett fredligt och civiliserat sätt Jag föreslår inte någon meningslös inblandning utifrån, utan någonting mycket enklare: att ge så mycket användbar och välkommen hjälp som Europeiska unionen kan ge utifrån sin egen erfarenhet i utrikespolitiska frågor.
Vi hoppas således att samarbetet kan gå mycket längre. Europeiska unionen är faktiskt Indiens största handelspartner, men Indien ligger bara på fjortonde plats för Europas länder. Det finns alltså ett behov av större investeringar i ekonomiskt samarbete mellan våra företag, i forskning och i hållbar utveckling. Vi anser att de förslag som har framförts om att inrätta ett center för indiska studier i samarbete mellan Europeiska unionen och Indien, möjligheten att arrangera kulturveckor i anslutning till toppmöten mellan EU och Indien och att utforma en strategi för att göra Europeiska unionen mer känd hos den indiska allmänheten bör vara grundläggande.
Vi hoppas därför att det indiska parlamentet kommer att besöka Europaparlamentet så snart som möjligt. Det var alltför många år sedan det hände, och vi borde utveckla ett mycket närmare interparlamentariskt samarbete mellan våra länder. 
Gill (PSE ),
   . – Herr talman! Jag skulle vilja lyckönska föredraganden till hans utmärkta betänkande och hans insiktsfulla arbete om förbindelserna mellan EU och Indien. Jag stöder betänkandet i dess nuvarande form. Men som ordförande för Delegationen för förbindelserna med länderna i Sydasien skulle jag vilja gå ett steg längre. 
Jag är mycket angelägen om att vi utvecklar ett betydelsefullt strategiskt partnerskap. Jag hyser förhoppningen att det femte toppmötet mellan EU och Indien den 8 november skall bli milstolpen framför andra, en milstolpe som kan föra förbindelserna mellan världens största demokrati och oss själva – som är världens nästa största – in i det tjugonde århundradet. Detta kan endast ske om båda sidor har en stark ambition att omvandla dialog och uttalanden till konkret verklighet. Därför uppmanar jag rådet att fundera över varför det har varit så få framsteg inom det här området, trots de många förslagen och toppmötena i det förflutna. Kan det vara så att vi inte har haft en klar vision av hur långt våra förbindelser skall ha kommit inom fem eller tio års tid?
Atzo Nicolaï och kommissionär Verheugen nämnde en lång lista över områden där vi behöver samarbete. Men jag anser att vi måste prioritera, för om vi har en sådan mängd olika områden innebär det att vi inte kan fokusera på det vi vill uppnå. I listan saknas också en del viktiga prioriteringar: en av våra huvudprioriteringar är t.ex. att genomföra Lissabonmålen, vilket också råkar vara en av Indiens topprioriteringar. Målet för dem, liksom för oss, är att skapa ett kunskapsbaserat samhälle. Vi har samma mål och vi kan lära oss av varandra, men vi måste ha metoder för att omvandla önskelistan till faktiska resultat om vi skall kunna säkerställa att den genomförs. Vi behöver också se till att det finns lämpliga resurser.
Jag är angelägen om att kommissionens meddelande skall skapa en påtaglig skillnad på plats och ett partnerskap som gör det möjligt att låta fördelarna med den utvidgade unionen återspeglas i den nya grannskapspolitiken.
Jag leder en parlamentsdelegation som reser till New Delhi i nästa vecka och jag kommer att uppmana våra indiska kolleger att vidta åtgärder inom samma områden – att prioritera och att utarbeta ett dokument – i syfte att förbättra förbindelserna mellan EU och Indien.
Özdemir (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Jag vill också tacka föredraganden för betänkandet och framhålla hur viktigt det är att förbindelserna mellan Europeiska unionen och Indien stärks och att samarbetet fördjupas. Det har tagit lång tid för oss att inse hur betydelsefullt Indien är. Vi har länge behandlat Indien annorlunda än andra länder i regionen, Kina till exempel, och därför gläder det oss att både Europeiska unionen och många nationella regeringar fäster större vikt vid förbindelserna med landet, att döma av de resor som har företagits på senare tid.
Som många av de föregående talarna har påpekat är Indien världens största demokrati, med en mångfald av religioner, kulturer och etniska grupper, samtidigt som det är en växande ekonomisk kraft. Därför vore det tillrådligt att vi, till ömsesidig nytta, fäster tillbörlig vikt vid detta land. Jag menar emellertid att uppriktighet, uppriktig vänskap och uppriktiga förbindelser innebär att ingen av parterna sopar problem under mattan, utan i stället öppet tar itu med dem. Indierna anser att ett av problemen är frågan om de importrestriktioner som vi i Europeiska unionen fortfarande tvingar på Indien. En del av dessa är stränga. Indien gör rätt i att ta upp den här frågan och vi bör fundera över om rättvis handel inte vore en större hjälp för Indien än vad utvecklingsstödet hittills har varit. Jag anser att det krävs en kritiskt granskning av detta.
Jag vill dock tillägga att vi högst definitivt anser att mänskliga rättigheter är en annan av dessa frågor. Vi välkomnar tecknen på att förbindelserna mellan Indien och Pakistan bär frukt i form av en potentiell lösning av konflikten i Kashmir, vilket är skäl att glädjas, men vi kräver också och verkar bestämt för att kärnvapennedrustningen i regionen snarast påskyndas, så att de människor som bor där kan leva i säkerhet. Som jag redan har påpekat får frågan om de mänskliga rättigheterna inte försvinna från dagordningen i diskussionerna med Indien. Från kvinnornas roll till kastväsendet, detta är frågor som hör hemma i det här sammanhanget. 
Knapman (IND/DEM ),
   . –Herr talman! I sitt första uttalande i juli sade José Manuel Barroso att vi måste välja en prioritering och att denna prioritering måste vara sysselsättning. Detta verkar inte ha gått fram till det berörda utskottet, som rekommenderar en uppgradering av förbindelserna mellan EU och Indien genom outsourcing och insourcing. Det är beklagligt att föredraganden inte har haft tid att berätta för oss hur mycket insourcing det har förekommit, men det har förekommit en hel del outsourcing. Bara i Storbritannien har de flesta bankerna, försäkringsbolagen och till och med den allmänna hälso- och sjukvården lagts ut på entreprenad.
Det jag skulle vilja ta upp är 3SE, som inrättades av EU och den indiska regeringen. På dess webbplats går man ännu lite längre. Enligt webbplatsen är värdet med outsourcingen det ökade antalet arbetsdagar. Man uppmanar arbetsgivarna att utnyttja tidsskillnaden på tre och en halv till fem och en halv timme för att pressa in timmar. Så då har kommissionen inga problem med arbetstidsdirektivet, så länge det gäller de stackars utnyttjade arbetstagarna i Indien! Föredraganden säger till oss att vi måste hjälpa Delhi att bekämpa fattigdomen, men skulle han själv kunna berätta vad hans egen organisation gör för att hjälpa?
Som jag nämnde inledningsvis säger José Manuel Barroso att han vill öka sysselsättningen i EU. Vad det här betänkandet åstadkommer är raka motsatsen. 
Papastamkos (PPE-DE ).
   – Herr talman! Av principiella skäl skulle jag föredra att ordföranden för utskottet för internationell handel, Enrique Barón Crespo, talar först, men parlamentets bestämmelser föreskriver något annat.
Indiens geostrategiska och geoekonomiska betydelse är självskriven. Som föredragande för yttrandet från utskottet för internationell handel skulle jag vilja koncentrera mig på följande: det har redan sagts och saken är den att för EU är Indien bara den 14:e viktigaste handelspartnern. Å andra sidan är EU Indiens viktigaste handelspartner och största utländska investeringskälla. Det handlar alltså om viktiga handelsförbindelser, även om det fortfarande finns plats för ytterligare förbättringar med tanke på att handels- och investeringsvolymen inte har nått sin fulla potential.
Som ni känner till skapar Indiens enorma folkmängd förutsättningar för många olika typer av möjliga konsumenter av europeiska produkter. Indien måste emellertid öppna sin marknad ännu mer och genomföra ekonomiska reformer. Det ligger ju faktiskt i EU:s och Indiens gemensamma intresse att arbeta för att främja handel och investeringar, både på multilateral och bilateral nivå. På multilateral nivå måste EU och Indien ta itu med gemensamma mål och gemensamma frågor för att på ett lyckat sätt kunna slutföra förhandlingarna om utvecklingsprogrammet från Doha. Båda sidor har t.ex. ett gemensamt intresse av att skydda ursprungsbeteckningarna. Det finns också anledning att ytterligare öka och intensifiera arbetet på bilateral nivå. Tullsamarbetet mellan EU och Indien utgör en bra grund, vilket också gäller för samtal om frågor som rör t.ex. investeringar och immateriella rättigheter.
Avslutningsvis vill jag nämna Indiens utvecklingspolitik, till vilken EU bör bidra genom att prioritera både genomförandet av landets allmänna utvecklingsmål och en förbättring av styrningen av den offentliga förvaltningen, miljöns tillstånd, social och ekonomisk sammanhållning, socialförsäkringssystemet och antagandet av internationella arbetsrättsliga normer som utarbetats av Internationella arbetsorganisationen. 
Barón Crespo (PSE ).
   – Herr talman! Jag uttalar mig i första hand som någon som i många år har förespråkat en intensifiering av våra politiska och ekonomiska förbindelser med den stora flerspråkiga, multietniska och multireligiösa demokrati som Indien utgör, och i andra hand – efter att ha hört vår föredragande för yttrandet från utskottet för internationell handel, Georgios Papastamkos, förklara vår ståndpunkt i utskottet – som någon som vill betona inte bara den ökande betydelsen av våra ekonomiska förbindelser – jag rekommenderar att ni läser dagens ledare i , i vilken man förklarar att indiska företag blir allt viktigare när det handlar om multinationell utveckling – utan också att Europaparlamentet, tillsammans med Interparlamentariska unionen, håller på att genomföra ett initiativ från Seattle som vi nu har gett konkret form, och att Europaparlamentet mellan den 24 och 26 november kommer att vara värd för en interparlamentarisk konferens som hålls i samband med WTO:s konferenser.
Eftersom jag var ordförande för parlamentets delegation i Genève för två månader sedan, måste jag påpeka att vi har utarbetat en förordning som godkänts av indiska, kinesiska, afrikanska, latinamerikanska och europeiska parlamentariker, och jag anser att detta är ett viktigt steg när det gäller att göra globaliseringen mer demokratisk. 
Claeys (NI ).
   – Herr talman! Jag ber om ursäkt för att jag är sen. Det är bra att vi i EU arbetar för en strategisk allians med Indien Indien är också betydelsefulla. Detta land håller mycket framgångsrikt på att utvecklas till ett ekonomiskt tillväxtområde med ganska stor betydelse. Det är därför nödvändigt att vi överväger vilka konsekvenser det får om vi lägger ut arbetstillfällen på entreprenad till Indien, vilket är något som i stort sett förbises i det föreliggande betänkandet. En annan aspekt som förtjänar mer uppmärksamhet är Indiens och Pakistans komplicerade förbindelser. Jag avser då inte bara Kashmirfrågan. Pakistans inställning till internationell muslimsk terrorism är – för att uttrycka sig milt – tvetydig, och denna måste skarpt fördömas av EU. De terrorister som får skydd i Pakistan är ett hot, inte bara mot Indien, utan även mot resten av världen och alltså också mot EU. 
Golik (NI ).
   – Herr talman! Jag hoppas att kommissionens färska meddelande och dagens debatt i kammaren kommer att innebära ett nytt skede i förbindelserna mellan EU och Indien. Enligt Lissabonstrategin skall vi skapa en ekonomi som utvecklas i samma rasande takt som den amerikanska, inom en tidsram som jag uppfattar som orealistisk. Om vi skall kunna genomföra denna strategi kommer EU att behöva hjälp från en partner och vän under de kommande åren. Skulle Ryssland eller Kina kunna vara en sådan partner under de kommande 20 eller 50 åren? Det bedömer jag som mycket osannolikt. Alla som har bott och arbetat i dessa länder och blivit bekant med deras politik och utvecklingsplaner skulle hålla med mig.
Vi har under många år fått tydliga förklaringar från Indien att man vill skapa närmare förbindelser och att dessa kan handla om mer än ekonomi och investeringar. Man har också uttryckt en vilja att skapa närmare politiska och globala förbindelser. Läget är nu utmärkt för det nyligen utvidgade EU med 450 miljoner medborgare, som stärkts av ett inflöde av nya länder, att skapa kontakter med den indiska ekonomin som består av över 1 miljard personer. Detta skulle skapa en ny allians av det slag vi behöver. Det skulle sammanföra en fjärdedel av världens befolkning. Det ligger i vårt intresse att skapa kontakter med ett land där 50 procent av befolkningen är under 20 år och där BNP har stigit med 7 procent i genomsnitt under de senaste åren. Indien är världsledande inom många forsknings- och industriområden, t.ex. bioteknik, bioinformatik, elektronik, rymdindustri och försvar.
Det finns fortfarande mycket vi behöver göra. Det finns saker att göra när det handlar om ekonomi, investeringar, tekniskt utbyte och skapande av ett civilt samhälle, och även när det rör den gemensamma nydaningen av gamla internationella organisationer som t.ex. FN som inte alltid fungerar så bra som de borde. Samtidigt som vi antar dagens uttalande av rådet och kammarens rekommendationer, bör vi nu tänka på … 
Beglitis (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill börja med att tacka vår föredragande, Emilio Menéndez del Valle, för det mycket viktiga arbete han har gjort i samband med detta betänkande. Jag vill även tacka det nederländska ordförandeskapet, Atzo Nicolaï och kommissionär Günter Verheugen för deras uttalanden.
Ytterligare utveckling av förbindelserna mellan EU och Indien kommer att vara mycket viktig för världsfreden, stabiliteten, säkerheten och utvecklingen.
Indien är ett enormt stort, demokratiskt land i regionen med ett historiskt och kulturellt förflutet. På samma gång är det emellertid ett land med en framtid som bygger konsekventa och stabila grunder för sin ekonomiska, sociala, vetenskapliga och tekniska utveckling.
EU och medlemsstaterna har allt att vinna på att utveckla en ny strategisk allians och ett nytt strategiskt partnerskap med Indien, och detta förhållande kommer att bidra till demokratiseringen av det internationella systemet, till den nödvändiga globala och regionala balansen, till skapandet av en multipolär värld, till försvaret av fred, demokrati och mänskliga rättigheter samt till reformeringen av FN-systemet och förbättringen av FN:s roll när det gäller att legitimera en fredlig lösning av konflikter.
Indien har en lång tradition av oberoende och alliansfri utrikespolitik och av deltagande i FN:s internationella fredsbevarande styrkor, t.ex. på Cypern. EU måste till fullo dra fördel av denna tradition.
Jag vill avsluta med att säga att jag instämmer i det som kommissionär Günter Verheugen har sagt, dvs. att vi som en viktig EU-prioritering måste utveckla förbindelserna med Indien särskilt inom områdena forskning, teknik och informationssamhälle, där Indien verkligen har gjort oerhörda framsteg, vilket bekräftas av de tusentals indier som arbetar på mjukvaru- och IT-företag i Europa. EU måste därför främja utbyte på utbildningsområdet och forskningsprogram och omedelbart genomföra stipendieprogrammen. 
Van Den Berg (PSE ).
   – Herr talman! Under de senaste veckorna och i och med att toppmötet mellan EU och Indien är på gång – det kommer att äga rum i Haag i början av november – har den nederländske ambassadören för mänskliga rättigheter förklarat att brottet mot de 260 miljoner kastlösa daliternas rättigheter är ett internationellt människorättsligt problem. Trots demokrati och lagstiftning i världens största demokrati, visar verkligheten något annat. Trots att den indiska lagstiftningen förbjuder kastdiskriminering är den fortfarande en del av livet i landet. Jag vill att man tar upp detta problem på dagordningen i samband med våra bilaterala och multilaterala handelssamtal och inom ramen för det allmänna partnerskapsavtalet mellan EU och Indien, som man helt riktigt har försvarat.
Jag menar att praktiskt stöd skulle kunna ge partnerskapet en sådan injektion att det innebär att man i ett enda slag tar itu med social isolering, barnarbete, exploatering och orättvis handel. Man håller i detta avseende på att utarbeta en praktisk dagordning för att ta itu med daliternas problem och förbättra deras situation på ett aktivt sätt. Det är på denna plattform det bör ske, men det är just denna typ av internationellt handelsproblem kopplat till ett faktiskt rättsligt problem för 260 miljoner personer som kräver ett gemensamt förhållningssätt, inte bara i Indien utan även i andra länder. Jag hoppas att vi har mod att tolka detta allmänna partnerskap på ett sådant sätt att man även tar hänsyn till detta. 
Nicolaï,
   . – Herr talman! Jag vill börja med att gratulera föredraganden Emilio Menéndez del Valle. Ordförandeskapet kan instämma i de flesta av påpekandena och rekommendationerna i detta intressanta och utmärkta betänkande. Jag håller också helt med alla som sade att det är mycket viktigt att prioritera goda förbindelser med detta mycket viktiga land, ett land som håller på att bli allt viktigare i ekonomiskt, tekniskt och politiskt avseende.
Emilio Menéndez del Valle nämnde också betydelsen av FN-reformerna. Som alla vet har rådet inte någon gemensam ståndpunkt i fråga om utvidgningen av FN:s säkerhetsråd, så det är uppenbart att unionen inte kommer att kunna uttala sig explicit om huruvida den stöder Indiens begäran att bli permanent medlem av säkerhetsrådet.
Jag understryker att FN-reformerna omfattar mycket mer än bara säkerhetsrådet. Eventuella meningsskiljaktigheter om dessa reformer bör inte hindra oss från att genomföra andra nödvändiga reformer i FN.
Några av parlamentets ledamöter – Cem Özdemir och Margrietus J. van den Berg – tog upp den viktiga frågan mänskliga rättigheter. Som ni vet är människorättsdiskussioner inom Förenta nationerna en känslig fråga; jag är säker på att den delegation från Europaparlamentet som besökte Kashmir i juni också noterade detta. Trots det kommer vi att diskutera frågan om mänskliga rättigheter, situationen för kvinnor och barn och andra ämnen vid toppmötet.
Vi har konsekvent hållit fast vid vår ståndpunkt att i kampen mot terrorism och alla andra former av militant extremism måste de mänskliga rättigheterna också respekteras. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr Nicolaï.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens uttalanden om utgången av folkomröstningen och valet i Vitryssland.
Nicolaï,
   . – Herr talman! Den politiska situationen i Vitryssland försämras för varje dag som går. Under parlamentsvalet den 17 oktober 2004 var det få kandidater från oppositionen som tilläts att ställa upp och ingen av dem valdes in i parlamentet. Folkomröstningen om att tillåta en tredje ämbetsperiod för presidenten sägs ha vunnits med en mycket stor majoritet av rösterna. Vägen ligger nu öppen för president Lukasjenko att ställa upp som kandidat i presidentvalet 2006 och väljas för tredje gången, eller till och med att bli president på livstid. Om det presidentvalet genomförs på samma sätt som valet och folkomröstningen den 17 oktober råder det inte något tvivel om att han kommer att lyckas med detta.
I vårt uttalande den 20 oktober 2004 fördömde vi klart valprocessen. Vi noterade med stor oro att valet och folkomröstningen inte motsvarade de internationella normerna för demokratiska val. De preliminära slutsatserna från OSSE:s kontor för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter (ODIHR) visar tydligt vad som gick fel. Europeiska unionen är djupt besviken över att det både under valrörelsen och på valdagen fanns tydliga tecken på att de vitryska myndigheterna åsidosatte de demokratiska reglerna. De oegentligheter som observerades av OSSE:s internationella valobservatörsdelegation var så omfattande och av en sådan karaktär att de ger all anledning att ifrågasätta om resultaten över huvud taget återspeglar de vitryska väljarnas vilja. Vallokalsundersökningar, som vi anser är mer trovärdiga, antyder att så inte är fallet.
Ni har troligen sett de bilder som sedan visades på TV i förra veckan, bilder på fredliga demonstranter och oppositionsledare i Vitryssland som misshandlas av polis. Vi är mycket oroliga över dessa våldsamma angrepp. Angreppen, särskilt det mot oppositionsledaren Anatolij Lebedkos liv och hälsa, verkar ha varit noggrant inriktade och förberedda. Vi uppmanar de vitryska myndigheterna att omedelbart frige alla som greps när de utövade sin rätt till yttrandefrihet, som föreskrivs i Vitrysslands författning. Självfallet fördömer vi också attackerna mot de journalister, däribland ryska TV-journalister, som försökte rapportera om demonstrationerna.
Vi har att göra med ett grannland där en enda man på egen hand fattar beslut om vad som är bäst för befolkningen. Oppositionen och de oberoende medierna förtrycks, demokratin är långt borta. Och detta är inte någon ny situation, den har pågått sedan 1996, då president Lukasjenko avskaffade det folkvalda parlamentet och ändrade författningen så att all verkställande makt koncentrerades till presidenten, det vill säga till hans egen person.
Det ligger inte bara i det vitryska folkets intresse utan också i Europeiska unionens intresse att demokrati, respekt för mänskliga rättigheter, fred, säkerhet och välstånd råder i detta grannland. Så vad kan Europeiska unionen göra för att främja en utveckling som leder till ett bättre liv för Vitrysslands folk?
Sedan 1997 har Europeiska unionens förbindelser med Vitryssland legat på en mycket låg nivå. Då beslutade EU att inte ratificera partnerskaps- och samarbetsavtalet med Vitryssland med tanke på avskaffandet av demokratin 1996. Allt tekniskt bistånd stoppades, förutom hjälp till att främja demokrati samt humanitärt bistånd. Efter presidentvalet 2001, då Lukasjenko återvaldes, beslutade EU att fortsätta sin hårda politik gentemot regimen, men att man samtidigt skulle försöka upprätthålla och om möjligt utvidga förbindelserna med det civila samhället.
Tyvärr blir situationen bara värre och värre. Det folkliga stödet för president Lukasjenko minskar, vilket har fått till följd att regimen blir allt mer förtryckande. Så vad kan EU göra åt saken, både med hjälp av morot och piska?
För det första, vad har EU att erbjuda? För att skapa ett område med fred, säkerhet och välstånd har EU utvecklat den europeiska grannskapspolitiken (ENP). Om Vitryssland beslutar att välja demokratins och rättssäkerhetens väg, där befolkningen får besluta om sin egen ekonomiska och politiska framtid, är EU berett att ge samma erbjudande till Vitryssland som till andra grannländer. Naturligtvis bör vi inte erbjuda detta så länge Vitryssland inte genomför några förändringar.
Men hur stor är denna morot? Samtidigt som välståndet i de nya EU-medlemsstater som gränsar till Vitryssland växer parallellt med den demokratiska stabiliteten kan man förvänta att detta får en stark psykologisk effekt på Vitrysslands folk. Detta kommer förhoppningsvis att vara en process utan återvändo.
Stöd till det civila samhället är redan ett stående inslag i EU:s politik. I praktiken blir det dock allt svårare att ge detta stöd inom Vitrysslands gränser. Regimen gör allt vad den kan för att förhindra västligt stöd till icke-statliga organisationer. Ett alternativ är att utveckla fler verksamheter för Vitrysslands civila samhälle utanför Vitryssland.
Inbjudan till ett antal ledare för oppositionen och det civila samhället att besöka Bryssel i maj är ett exempel på denna nya politik. Det går dock att göra mer, genom att vitryssar deltar i seminarier, kurser och studier utomlands. Under de kommande åren bör vi investera mer i det vitryska folket på detta sätt.
Jag är också mycket glad att det har inrättats en separat delegation för Vitryssland i Europaparlamentet. Detta kommer att ge er som parlamentsledamöter en möjlighet att fokusera mer på detta grannland och att skapa era egna kontakter. Jag anser att detta steg också visar för vitryssarna att EU tar situationen i deras land på mycket stort allvar.
För det andra, vilka negativa åtgärder kan EU vidta? Förbindelserna befinner sig redan på en mycket låg nivå. Vi har tidigare haft sanktioner i form av viseringsförbud för de vitryska ledarna. Nyligen utsträckte vi förbudet till att gälla andra högt uppsatta personer. Det enda område som fortfarande har lämnats utanför är ekonomi och handel. En sådan politik skulle uppenbarligen också drabba befolkningen i sig och kommer att isolera Vitryssland ytterligare. President Lukasjenko skulle hävda att befolkningen har fått det sämre på grund av EU:s åtgärder och inte av hans egen politik. Dessutom skulle den vanliga medborgaren drabbas hårdast. Därför är jag rädd att det är ett tveeggat svärd. Vi måste vara mycket försiktiga när vi överväger sådana åtgärder.
Den politiska utvecklingen i Vitryssland är en mycket angelägen fråga inte bara för EU utan även för andra, till exempel OSSE och USA. Om vi skickar signaler samfällt kommer vår röst att höras bättre. Men vi blir också tvungna att samarbeta med Ryssland, som verkar vara det enda land som har något inflytande på Vitryssland. Därför tog vi också upp situationen i Vitryssland vid trepartsmötet på ministernivå med minister Sergej Lavrov i förra veckan. Samtidigt som den ryska regeringen delar vår oro över situationen har vi tyvärr olika uppfattningar om hur vi skall gå vidare. Ryssarna vill inte behålla den stränga politik som EU bedriver. Och det beklagar jag djupt.
Som jag förklarade, är de instrument som EU har till sitt förfogande för att påverka utvecklingen begränsade. Men vi kommer att fortsätta, som europeisk union, som enskilda medlemsstater och genom OSSE, att försöka påverka situationen med dessa instrument och åstadkomma en verklig förbättring av det vitryska folkets liv.

Verheugen,
   . – Herr talman! Utvecklingen i Vitryssland är en mycket angelägen fråga för Europeiska unionen. Europeiska unionen har ett mycket stort intresse av att stabilitet, välstånd och demokrati råder i grannländerna.
Det är beklagligt att Vitryssland inte har utnyttjat den möjlighet som parlamentsvalet i oktober innebar till att vidta positiva åtgärder i riktning mot demokratisk pluralism. Tvärtom motsvarade parlamentsvalet den 17 oktober långt ifrån OSSE:s krav på demokratiska val. Den kontroversiella folkomröstningen om upphävande av begränsningen av presidentskapet till två ämbetsperioder levde inte upp till internationella normer.
De omfattande och allvarliga oegentligheterna under valrörelsen och på själva valdagen ger all anledning att ifrågasätta om resultatet av valet helt och fullt återspeglar de vitryska väljarnas vilja, vilket påpekas i de preliminära slutsatser som de internationella valobservatörerna från OSSE:s kontor för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter har kommit fram till. Yttrandefriheten, föreningsfriheten och mötesfriheten var hårt ansatta. Kandidaternas möjligheter att bedriva valkampanj var begränsade på många sätt. De statliga medierna bedrev en omfattande kampanj till stöd för de politiska krafter som har makten, samtidigt som de beskrev oppositionen på ett oerhört negativt sätt. Den icke-statliga pressen fick bara spela en obetydlig roll. Tillgången till oberoende informationskällor är fortfarande begränsad, eftersom alla rikstäckande radio- och TV-kanaler är statskontrollerade.
Efter valet har den negativa trenden i det politiska klimatet i Vitryssland bestått.
Alltsedan valdagen har myndigheterna på ett allt hårdare och mer intolerant sätt ingripit mot de medborgare som har ifrågasatt resultatet av valet och folkomröstningen i fredliga gatudemonstrationer. Många av dem som har yttrat sig offentligt har gripits eller bötfällts. Oppositionsledare och journalister har misshandlats. Det är ytterst oroväckande att myndigheterna i Vitryssland gång på gång undertrycker de oliktänkandes röster i stället för att lyssna på dem.
På gott och ont är Vitryssland ett av Europeiska unionens grannländer med viktiga historiska, kulturella och sociala band till den utvidgade Europeiska unionen. Vi kan inte vara likgiltiga inför våra framtida förbindelser med detta eller med något annat land i vårt omedelbara grannskap.
Europeiska unionen har utvecklat en politik för att ytterligare stärka förbindelserna mellan det utvidgade EU och dess grannländer, däribland Vitryssland. Det handlar om den europeiska grannskapspolitiken (ENP), som jag råkar vara ansvarig för, under längre tid än förväntat.
Som ordförande Prodi har sagt är syftet med ENP att skapa en vänkrets. En huvudprincip i den vänkrets som vi håller på att skapa är gemensamt ägande. Vi kan inte påtvinga någon denna politik, men vi är beredda att övertyga våra grannar om fördelarna med ENP. Vi erbjuder ett närmare samarbete över hela det spektrum som våra förbindelser omfattar, från politisk dialog till ekonomisk integration, med utgångspunkt från våra gemensamma värderingar. Detta erbjudande gäller även Vitryssland.
Genom ENP är Europeiska unionen beredd att öka sitt varaktiga engagemang för att stödja en demokratisk utveckling i Vitryssland. Om och när grundläggande politiska och ekonomiska reformer äger rum blir det möjligt för Vitryssland att bli helt delaktigt i ENP, med alla de fördelar som det skulle medföra. Under nuvarande omständigheter är det dock inte aktuellt med någon fullt utvecklad ENP-handlingsplan för Vitryssland. Parlamentsvalet och folkomröstningen i oktober var en viktig milstolpe för Vitryssland inom ramen för ENP, men tyvärr motsvarade Vitryssland inte förväntningarna. Närmare förbindelser, inbegripet förbindelser inom ramen för ENP, är fortfarande en möjlighet, under förutsättning att grundläggande reformer genomförs.
I avsaknad av grundläggande reformer återstår en ytterst viktig fråga: Hur bör den demokratiska processen i Vitryssland främjas ytterligare?
Först och främst tror vi på ett varaktigt engagemang för Vitrysslands folk. Ett avgörande inslag i EU:s politik gentemot Vitryssland är för närvarande stöd till det civila samhället och demokratiseringsprocessen. Kommissionen vill sända ett tydligt budskap till människorna i Vitryssland, så att de vet att EU inte har glömt dem. Befolkningens behov bör mötas genom tekniskt bistånd. Kontakterna på det personliga planet mellan Vitryssland och EU kan förbättras ytterligare. Europeiska unionen vill öka medvetenheten om den EU-politik och det EU-bistånd som är till gagn för Vitrysslands medborgare. Jag tror fullt och fast att våra nya medlemsstater i denna region i Europa kommer att hjälpa oss att nå våra mål.
Kommissionen har för avsikt att använda de biståndsinstrument som står till dess förfogande för att fortsätta att stödja och bistå samhällsorganisationer, journalister och oberoende medier, universitet och, vid behov, lokala myndigheter. Vitryssland kommer även i fortsättningen att kunna dra nytta av relevanta regionala, gränsöverskridande och tematiska program.
Det bör emellertid nämnas att det är långt ifrån lätt att nå fram med internationellt bistånd till det civila samhället och de oberoende medierna. Under de senaste åren har Vitryssland vägrat att bevilja skattebefrielse för EU-bistånd, i strid med tidigare bindande överenskommelser mellan Vitryssland och Europeiska unionen. I dag kräver Vitryssland att alla utländska hjälpprojekt på frivillig basis skall registreras av de statliga myndigheterna, vilket ger dem möjlighet att effektivt avvisa varje form av internationellt bestånd som de ogillar.
För det andra fortsätter vi att noga övervaka situationen i fråga om mänskliga rättigheter, respekt för grundläggande friheter och rättssäkerhet i landet och att diskutera våra farhågor med den vitryska regeringen. Med utgångspunkt från information som lämnats av europeiska fackförbund har kommissionen inlett en granskning av påstådda kränkningar av föreningsfriheten och rätten till kollektiva förhandlingar inom ramen för gemenskapens ordning med allmänna tullförmåner (GSP). Beroende på resultaten av granskningen kommer EU på nytt att behöva ta ställning till om Vitryssland bör ha tillgång till GSP-systemets förmåner i framtiden.
För det tredje är det viktigt att ta hänsyn till utvecklingen på lång sikt. På längre sikt kan och bör vår närhet till Vitryssland leda till nära samarbete och utbyte på områden av gemensamt intresse, t.ex. handel, rättsliga och inrikes frågor, transport, energi och miljö, under förutsättning att grundläggande politiska reformer genomförs. Kommissionen vill hålla dörren öppen för fullt deltagande i ENP av ett demokratiskt Vitryssland.
Avslutningsvis vill jag ännu en gång understryka att det är viktigt att Vitrysslands folk – och särskilt de som kämpar för en demokratisk förändring – inte lämnas åt sitt öde. Det är viktigare än någonsin att fortsätta och utveckla våra ansträngningar att stödja det civila samhället och de demokratiska krafterna i Vitryssland. Kommissionen är fast besluten att göra det. 
Landsbergis (PPE-DE ),
   . – Herr talman, bästa kolleger! Om vi bara tittar på en karta så ser vi omedelbart att EU:s utvidgning erbjöd Vitryssland ett unikt tillfälle, om detta tillfälle i sig inte bara vore teoretiskt. Båda dessa ”om” är de särskilt bräckliga stöttepelare på vilka vi bara kan föreställa oss Vitryssland som en bro mellan EU och Ryssland. Den vitryska bron skulle vara nödvändig för alla tre sidor och fördelaktig också för Vitryssland. Först och främst måste det emellertid finnas en demokratisk och oberoende vitrysk stat. För närvarande är Vitryssland ett delvis beroende protektorat som styrs av en enväldig diktator som stöds av Ryssland. De som tror att allt i Vitryssland, däribland valet, endast är beroende av Alexander Lukasjenko, har fel. Om vi bara kritiserar de styrande i Vitryssland har vi förlorat kontakten med verkligheten. Sedan 1997 har Ryssland och Vitryssland samarbetat för att bilda en union som ständigt utvecklas i riktning mot en sammanslagning av staterna. Rysslands ansvar får alltså inte ignoreras. Lukasjenko utnämnde t.ex. general Vladimir Usjoptjik, en man som efterlysts av Litauens högsta domstol för mord på obeväpnade civila under händelserna i Vilnius 1991 och som i dag är viceminister i den vitryska regeringen. Vi hoppas att Lukasjenko gjorde denna politiska provokation utan instruktioner från den ryska regeringens rådgivare. Men när det gäller hans vänskap med diktatorn Saddam Hussein, som även omfattade vapenhandel, är det tveksamt om detta kunde ha skett utan den ryska regeringens godkännande. Det ser ut som att det rådande läget är fördelaktigt för Ryssland. Hade det inte varit det skulle läget i Vitryssland ha förändrats för länge sedan och landet skulle inte ha styrts av Lukasjenko. Men protektoratet har getts till ingen annan än Lukasjenko. Inte bara till landet, utan till regimen. Läget kommer att förändras när Ryssland förstår att detta inte heller är det bästa scenariot för Ryssland. Under tiden skulle man redan ha kunnat öppna ett informationscentrum för ett demokratiskt Vitryssland i Bryssel, om EU hade hjälpt till med finansieringen. 
Wiersma (PSE ),
   . – Herr talman! För sex veckor sedan uppmanade parlamentet myndigheterna i Vitryssland att hålla ett fritt och rättvist parlamentsval den 7 oktober 2004 och att överge tanken på en folkomröstning för att ändra författningen. Denna författningsändring skulle i teorin göra det möjligt för den sittande presidenten, Alexander Lukasjenko, att inneha befattningen på livstid. Vid den tidpunkten kallade jag detta en hotande konstitutionell statskupp. Tyvärr måste vi dra slutsatsen – och detta är inte första gången – att vår vädjan har varit förgäves. Myndigheterna har inte gjort något försök att reparera skadorna från tidigare överträdelser av oppositionskandidaternas rättigheter. Mediernas bevakning har varken varit rättvis eller välavvägd och OSSE drog slutsatsen att parlamentsvalet inte nådde upp till internationella standarder. Detta gällde även den kampanj som föregick folkomröstningen. Det finns skäl att ifrågasätta resultatet som visade på ett valdeltagande på omkring 90 procent, av vilka 75 procent röstade för författningsändringen. Parlamentet är förlamat eftersom inte en enda oppositionskandidat har röstats in. Efter valet äger små men ihärdiga och fredliga protester rum nästan varje dag i Minsk, men alla stoppas på ett brutalt sätt. Vi måste reagera på denna situation. Vi måste klargöra att det under rådande omständigheter inte finns någon möjlighet att stärka förbindelserna med den vitryska regeringen. Alexander Lukasjenko måste förstå att tillnärmning inte kan komma ifråga så länge som regeringen inte försöker att få till stånd demokratiska reformer. Under dessa omständigheter kommer Alexander Lukasjenko att förbli isolerad på det internationella planet, men kraften i detta påtryckningsmedel är begränsad. Vi måste också försöka att skapa förändringar i rätt riktning i Vitryssland genom att stödja den demokratiska oppositionen i landet. I förra veckan antog den amerikanska kongressen en rättsakt om demokrati i Vitryssland, genom vilken man vidtar åtgärder som även EU bör överväga.
Jag har slutligen ett flertal gånger varit ordförande för observatörsdelegationen under parlaments- och presidentvalen i Vitryssland, och min frustration över bristen på förändringar, trots alla våra ansträngningar, är fortfarande mycket stor. Den strategi som rådet och kommissionen föreslår får vårt fulla stöd, men jag anser att nyckeln till förändring finns hos Vitrysslands andra granne, dvs. Ryssland, inte EU. Jag vill återigen uppmana rådet att inta en fastare ståndpunkt under samtalen med Rysslands regering, för min erfarenhet säger mig att det samma dag som vi förklarar valet olagligt anländer ett telegram från president Vladimir Putin i vilket han för jag vet inte vilken gång i ordningen gratulerar Alexander Lukasjenko till det framgångsrika valet. 
Onyszkiewicz (ALDE ),
   . – Herr talman! De händelser som har observerats i Vitryssland under den senaste tiden har främst handlat om valet. I skuggan av detta val hölls emellertid en folkomröstning som syftade till att ändra författningen och göra det möjligt för Alexander Lukasjenko att behålla makten i Vitryssland under resten av sitt liv. President Alexander Lukasjenko hindrade observatörer att övervaka denna folkomröstning, som var mycket viktig för honom. Den hölls därför utan några som helst yttre kontroller. Dess betydelse berodde på den ökade svårigheten att manipulera resultaten. För att folkomröstningen skulle betraktas som rättsligt bindande var det nödvändigt att inte bara uppnå ett högt valdeltagande, utan även att över hälften av de som röstade skulle rösta för förslagen. Enligt oberoende undersökningar som genomfördes av Gallup uppfylldes inte dessa krav. Det finns därför tillräckliga skäl att varken erkänna folkomröstningen eller Alexander Lukasjenkos rätt att ställa upp för omval till presidentposten, även om det inte fanns några oberoende observatörer närvarande.
När det gäller EU:s politik menar jag att det är värt att notera att det bara finns en jämförelsevis liten chans att sanktioner faktiskt får någon effekt. Vitryssland närmar sig snabbt en självvald isolering och håller på att bli ett land som fullständigt nonchalerar idéer från andra länder. Med tanke på detta kan den ekonomiska effekten av sådana åtgärder endast bli liten, och effekterna av det utlovade biståndet och av programmet för samarbete med Vitryssland kommer tveklöst också att bli mycket begränsade, eftersom president Alexander Lukasjenko betraktar detta som en förgiftad kalk. Om så är fallet, vad finns det mer att göra? Den viktigaste åtgärden som krävs, som redan nämnts i denna kammare, är skapandet av ett civilt samhälle. Detta måste åstadkommas inte bara genom åtgärder på plats i Vitryssland, vilka skulle kunna bli svåra att genomföra, utan också genom att dra fördel av de möjligheter som ges genom modern teknik, t.ex. genom radio och TV. Genom det sistnämnda skulle man kunna förmedla vissa värderingar och inställningar till Vitryssland även om källan finns utanför de vitryska gränserna, vilket skulle bli fallet enligt de förslag som lagts fram av USA. Jag vill också säga att det kan vara en god idé att på något sätt synkronisera och samordna EU-åtgärder av denna typ med de amerikanska åtgärder som antagits genom nyligen fattade beslut av kongressen och presidenten. Tack så mycket.
Schroedter (Verts/ALE ),
   . – Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! Det har i dag blivit uppenbart för parlamentet att demokratiska processer kan resultera i utveckling och förändring. För dem som bor i Vitryssland är detta samma stoff som drömmar är vävda av. Saken är den att EU fortsätter att titta på medan ett stalinistiskt och diktatoriskt system tar form i dess närhet, med en lång lista över överträdelser av demokratiska och mänskliga rättigheter, och en lista över offer som blir allt längre dag för dag. Många i Vitryssland har för länge sedan resignerat inför detta. Om de har möjlighet så lämnar de landet. Det finns inget hopp längre.
Det var endast med hjälp av metoder av detta slag som Alexander Lukasjenko kunde säkra makten för sig själv. Jag är långt ifrån nöjd med uttalandet från rådet och kommissionen, som egentligen inte har något nytt att erbjuda. Det stämmer inte att man har börjat använda en ram; saken är den att det bara finns ett papper. Det har egentligen inte skett någon attitydförändring med en särskild koncentration på läget i Vitryssland och något övervägande av vilka åtgärder som är möjliga för att stödja oppositionen och det civila samhället i landet. Inget av de nuvarande instrumenten kan användas för att genomföra detta; de måste bytas ut. Detta måste upp på dagordningen nu, för det är brådskande, och inte vid något senare tillfälle.
Låt mig ta tillfället i akt och påminna kammaren om Marset Campos-betänkandet, i vilket det tydligt står vad som behöver göras i detta sammanhang. Ett demokratiskt Vitryssland är en förutsättning för vår egen säkerhet. Av detta skäl anser jag att vi bör stödja ett demokratiskt Vitryssland istället för att spela Ryssland i händerna. 
Maštálka (GUE/NGL ),
   – Mina damer och herrar! Som ledamot av Europarådets parlamentariska församling har jag haft åtskilliga tillfällen att delta i valövervakningar i många stater som är medlemmar i Europarådet, däribland valet i Vitryssland för tre år sedan och det som ägde rum i landet i förra veckan. Jag kan därför göra jämförelser. I detta sammanhang instämmer jag i många av de kritiska observationer som finns i OSSE:s rapport, t.ex. att de politiska partierna inte har haft samma tillgång till täckning genom television. Jag förkastar även all slags våldsanvändning, vare sig våldet utförs av enskilda personer eller på uppdrag av staten.
Vi bör emellertid inte glömma bort de uppenbara fakta som visade sig vara så vilseledande i beslutsfattandet före konflikterna i Jugoslavien och Irak. För det andra bör vi komma ihåg att det vi säger om Minsk i dag gäller för Kiev i morgon.
Jag tror, och det har redan sagts i kammaren, att vi alla vill att Vitryssland blir medlem av det europeiska huset på ett värdigt sätt. Jag menar att det bästa sättet att stödja denna process inte är att isolera landet, utan istället att hjälpa det vitryska folket. Vitryssarna skall känna att EU gärna vill se en stabil och demokratisk granne vid sin östra gräns som respekterar rätten till fria val. Jag tror att vi kommer att uppnå detta, men inte bara genom resolutioner utan också genom konkreta åtgärder, t.ex. genom att öka biståndet till dem som bor i områden som drabbats av Tjernobylkatastrofen, genom att bidra till att lösa frågor som rör migration och gränsskydd, genom att underlätta en mer omfattande kommunikation mellan studenter och genom att stödja civila initiativ. Alla dessa instrument kan förbättra situationen för vanligt folk, för dem som demokratin är det viktigaste enligt min mening. 
Wierzejski (IND/DEM ).
   – Herr talman! Det råder ingen tvekan om att de mänskliga rättigheterna överträds i Vitryssland, att de grundläggande demokratiska normerna inte respekteras i landet och att man diskriminerar minoriteter, i huvudsak den polska minoriteten. Det råder heller ingen tvekan om att situationen är långt från normal och inte infriar våra förväntningar på normerna i en demokratisk stat. Vi står i vilket fall som helst fast vid de uttalanden vi gjorde för gruppen Självständighet/Demokrati under den senaste sammanträdesperioden. Som medlemmar i Polska familjers förbund ifrågasätter vi Europaparlamentets rätt att blanda sig i andra länders utrikespolitik, eftersom det inte har den behörigheten. Detta parlament bör hålla sig till sina egna frågor istället för att bedöma standarderna i andra länder, särskilt dem som inte tillhör EU, eftersom sådan verksamhet inte ligger inom dess behörighetsområde.
Man kan här dra en parallell med Turkiet, ett land som nyligen varit ämne för omfattande diskussion. Turkiet är ett land som ockuperar halva Cypern. Turkiet upprätthåller inga diplomatiska förbindelser med Grekland eller Armenien. Man förföljer den kurdiska minoriteten och man har ännu inte bett om ursäkt för folkmordet på det armeniska folket. Trots allt detta betraktas Turkiet som en möjlig medlemsstat i EU. I Vitryssland är förföljelsen av minoriteter inte lika utbredd som i Turkiet. Vitryssland för ingen form av fientlig politik mot andra nationer och man har för avsikt att skapa en öppnare utrikespolitik och samarbeta med andra länder. Vitryssland är ändå brännmärkt, samtidigt som Turkiet betraktas som ett land som skulle kunna tillhöra EU. Vi bör åtminstone tillämpa liknande standarder på båda länderna. Tack så mycket. 
Szymański (UEN ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Det är i högsta grad uppenbart att valet och folkomröstningen i Vitryssland genomfördes på ett sätt som strider mot alla rättsstatliga och demokratiska principer. Vi känner alla till vad som hände. Händelserna har beskrivits för oss av rådet, kommissionen och enskilda parlamentsledamöter. Vi måste emellertid vara ärliga mot oss själva och erkänna att detta även är ett misslyckande för den politik EU hittills har fört för Vitryssland. Det är dessutom ett ovanligt gott exempel på vad som kan hända i Ukraina om vi inte genomför en långtgående reformering av vår grannskapspolitik gentemot det senare. Vitrysslands historia sedan 1996 är ett oerhört alarmerande exempel på vad som kan hända i denna region, framför allt i Ukraina.
Vilka åtgärder kan vi vidta? Det krävs framför allt stora förändringar. Först och främst bör vi inte erkänna resultaten av vare sig valet eller folkomröstningen. Ingen av EU-staterna bör göra det. För det andra måste vi utöka förteckningen över personer som vi inte vill se i EU-stater till att även omfatta medlemmar av de vitryska myndigheterna. För det tredje måste denna fråga tas upp vid toppmöten som hålls mellan EU och Ryssland. Ryssland har erkänt valresultatet och utövar politiskt beskyddarskap över detta politiska experiment i hjärtat av Europa.
Det är också mycket viktigt med sociala investeringar, och vi måste göra stora investeringar i det civila samhället. För att kunna göra detta menar jag att det behövs en separat fond till stöd för frihet och demokrati. Vi måste ha modet och tillräckliga medel för att kunna inrätta en oberoende radiostation vars sändningar går att höra i Vitryssland. De intellektuella i Vitryssland har för närvarande tystats i sitt eget land. Vi måste få fram tillräckliga medel för att göra det möjligt för dessa individer att studera i Europa och bygga en framtid för sitt land närhelst tillfället uppstår och så snart Vitryssland återfår sitt oberoende. Detta kommer att vara en investering i vår gemensamma europeiska framtid, en framtid som jag tror starkt på. Om inte vi gör denna investering kommer Förenta staterna att göra det. Därmed får USA goodwill i ytterligare ett land i centrala och östra Europa. Personligen skulle jag bli mycket glad om detta ägde rum, men jag vet att många europeiska politiker inte skulle välkomna en sådan utveckling. Tack så mycket. 
Lang (NI ).
   – Herr talman! Den 17 oktober gick de vitryska väljarna till vallokalerna för att rösta i en folkomröstning om en ändring av författningen och för att välja sina parlamentsledamöter. Valdeltagandet var mycket högt och författningsändringen godkändes av 77 procent av väljarna. Vi borde vara mycket glada över denna plötsliga demokratiska medvetenhet och över det stora valdeltagandet. En rad personer, t.ex. vice ordföranden i OSSE:s parlamentariska församling, anser sig emellertid vara bemyndigade att läxa upp Vitryssland. En del av anklagelserna har varit hycklande och demagogiska, särskilt de som gjorts av regeringar som borde sopa rent framför egen dörr innan de läxar upp andra. Kommer det tyska folket att rådfrågas om konstitutionen för Europa? Nej. Jacques Chirac kommer att fatta beslut på Frankrikes vägnar om Turkiets anslutning till EU, vilket kommer att ske mot det franska folkets tydliga vilja. Dessa anklagelser är dessutom mindre välbetänkta. Istället för att demonisera en nation som bara har varit oberoende i 12 år bör vi vara mycket nöjda över de framsteg den har gjort i riktning mot demokrati och inte blanda oss i landets inhemska politik på ett så arrogant och moralistiskt sätt. 
Klich (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det råder ingen tvekan om att valet och folkomröstningen i Vitryssland genomfördes på ett odemokratiskt sätt, att de inte var fria och att de inte var ärliga. Om Jiří Maštálka och Carl Lang inte kan förstå det beror det på att de inte vill. Jag var medlem i den observatörsdelegation som skulle bevaka valet, och jag såg med egna ögon hur valet genomfördes. Valförfarandet garanterade inte att valet eller folkomröstningen ägde rum på ett demokratiskt sätt, och dessutom avvek valpraxisen ofta från detta förfarande.
Vi bör i detta sammanhang dra två mycket viktiga slutsatser. För det första har det vitryska parlamentet inget demokratiskt mandat att företräda det vitryska folket. För det andra, och man bortser ofta från detta, har president Alexander Lukasjenko inget demokratiskt mandat att ställa upp i presidentvalet 2006, dvs. att ställa upp i valet till en tredje och kanske t.o.m. fler perioder. Den första slutsatsen finns i resolutionen som jag hoppas att kammaren kommer att anta med stor majoritet. Den andra finns i ändringsförslagen.
Vilka åtgärder bör vidtas? Man har redan sagt att vår politik för Vitryssland bör omvärderas. Man tog upp en oerhört viktig princip i både ordförandeskapets och kommissionens uttalanden, dvs. principen om samhällsstöd och isolering av myndigheterna, och denna princip bör råda fram till dess att myndigheterna blir demokratiska. Man måste skapa alternativa informationskällor för det vitryska folket. Man bör först inrätta en radiostation som sänder från Polen eller Lettland, och sedan en TV-kanal. För det andra bör man inrätta ett omfattande stipendieprogram för ungdomar och studenter i Vitryssland som vill studera i en EU-stat. Man bör också inrätta ett program till stöd för universitet som är beredda att ta emot dem. Slutligen är det mycket viktigt att EU-staterna enhälligt avskaffar viseringar och viseringsavgifter för vitryssar, vilket är en fråga som ännu inte har tagits upp i kammaren. Detta skulle vara en mycket viktig gest som visar att EU är öppet för det vitryska folket. 
Paleckis (PSE ).
   – Herr talman, bästa kolleger! För tio dagar sedan vidtogs i Vitryssland åtgärder som fjärmade landet ännu mer från det demokratiska Europa. Och Vitryssland har redan varit granne till EU i ett halvår. Att vi är mer eller mindre toleranta mot en regering som blir diktatorisk p.g.a. att landet ligger långt borta är en sak, det handlar om något helt annat när en stat vars gränser ligger ungefär tre mil från Vilnius, en av EU-staternas huvudstäder, blir oberäknelig. Banden med Ryssland, där de EU-fientliga stämningarna sprider sig och där en del av demokratins framsteg undanröjs, håller på att bli starkare och detta påverkar regeringen i Minsk till en viss grad. Samtidigt som jag stöder rådets ståndpunkt anser jag också att det under tiden fram till presidentvalet 2006 är nödvändigt att i grunden anpassa EU:s politik för Vitryssland, att anpassa den till de nya förhållandena. Det är tveksamt om det är effektivt med åtgärder som delvis stöder ansträngningarna från de styrande i Vitryssland att isolera sig själva, landet och dess medborgare. I en tidsålder med TV, datorer och information kan självisolering allmänt sett bara vara framgångsrik under en kort tidsperiod. Vi måste skapa ett verkligt samarbete mellan vitryssarna och EU så att de kan hoppas på att helt och fullt bli en demokratisk del av Europa. Litauens och Vitrysslands andra grannstater har särskilda planer. Dessa omfattar sändning av ett fritt radioprogram, publicering av en oppositionell tidning och grundandet av ett europeiskt universitet med humanistisk inriktning för personer i exil. Det behövs kompletterande EU-finansiering för att man skall kunna genomföra dessa idéer. Lägg märke till att det efter den 17 oktober inte krävs dubbelt så stora, utan tio gånger så stora resurser för att skapa ett civilt samhälle i Vitryssland. 
Pafilis (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Valet och folkomröstningen i Vitryssland hölls under stark press och oacceptabel inblandning främst av USA, som använde ”2004 års lag”, som påstås verka för demokrati i Vitryssland. Nato-delegater upptäckte dessutom plötsligt en koppling mellan Vitryssland och internationell terrorism. EU följde en liknande kurs.
Uttalandena från det nederländska ordförandeskapet och kommissionen om valresultatet innebär enligt vår mening ännu mer press på och tvång för den vitryska regeringen. Man överträder internationell rätt och principen om att man inte skall blanda sig i en annan stats inre angelägenheter. Anklagelserna från både USA och EU om påstådda överträdelser av demokratiska rättigheter är skenheliga. Det verkliga skälet, som vi alla känner till, bakom en sådan kraftfull intervention är att Vitryssland vägrar att vika sig för Nato och andra imperialistiska organisationer. Rapporterna från de olika observatörerna från Väst går inte att lita på, eftersom de tjänar politisk opportunism, eller skall jag säga att de är utarbetade på order av de politiska opportunisterna. Det finns dessutom andra rapporter från Ryssland, Kina och Oberoende staters samvälde som är annorlunda.
Vi menar att det endast är det vitryska folket som har rätten och skyldigheten att fatta beslut om sin framtid, och det är därför vi kritiserar och fördömer denna typ av påtryckning och inblandning. Mina herrar i kommissionen och rådet! Ingen har gett er rätten att lära ut och exportera demokrati till andra länder. Det är endast folket som har rätten att lösa sina problem. Det är naturligtvis uppenbart att både EU och USA skulle vara nöjda om valet hade hållits på samma sätt som i Afghanistan, i Irak, i Kosovo eller i Bosnien och Hercegovina, som är ockuperade, som har omvandlats till protektorat och i vilka det enligt vår mening naturligtvis …
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Parlamentet har i hög grad uppmärksammat Sudan, vilket är helt riktigt. Vi har kanske emellertid uppmärksammat Vitryssland och Öst i för liten utsträckning, med tanke på att Lukasjenko och de vitryska myndigheterna inte bryr sig om EU:s ståndpunkt. Skälet till detta kan vara att våra krav på skydd för de mänskliga rättigheterna hittills bara uttryckts på ett nedtonat sätt. Detta är emellertid inte vad som krävs. Vi måste uttrycka oss på ett kraftfullt och bestämt sätt; vi kanske t.o.m. måste skrika ibland. Detta är vad som krävs för att skydda nationella minoriteter i Vitryssland, däribland den stora polska minoriteten.
Vi talar trots allt inte om ett avlägset afrikanskt eller asiatiskt land där en lokal tyrann begår brott mot demokratin. Vi talar om EU:s närmaste grannstat som ligger närmare Strasbourg eller Bryssel än vissa regioner i en rad EU-stater. Skall pressfrihet och valfrihet, saker som är vardagsmat för EU:s medborgare, vara okända ord i Vitryssland? Det kortfattade svaret på detta är nej. Vi behöver göra mer än bara diskutera denna fråga. Det är dags att vidta åtgärder. Vi bör bojkotta Lukasjenko, men vi bör inte bojkotta folket, organisationerna och ungdomen i Vitryssland. 
Andrikienė (PPE-DE ).
   – Herr talman! Den 19 oktober godkände Europeiska kommissionen slutsatserna från Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa om att valet i Vitryssland den 17 oktober inte motsvarade demokratiska normer – det var inte fritt och rättvist – och jag stöder helt och fullt kommissionens slutsatser.
Dessutom har det sagts att Vitryssland kan glömma grannskapspolitiken; i stället kan det bli aktuellt med sanktioner, eftersom EU även tidigare har varit villigt att svara med sanktioner, när demokrati och mänskliga rättigheter har kränkts.
En vecka senare uttrycktes motsatt uppfattning av det ryska parlamentet, som förklarade att valet och folkomröstningen i Vitryssland var rättvisa, fria, demokratiska och legitima. Endast åtta medlemmar av den ryska duman röstade emot, medan 416 röstade för.
Vår slutsats bör vara uppenbar: Det ryska parlamentet har distanserat sig från alla demokratiska parlament i världen och det har också bevisat att den siste diktatorn i Europa har fullt stöd från den ryska duman, som kontrolleras av politiska krafter med nära anknytning till president Putin.
Nästan samtidigt undertecknades ett annat dokument – 2004 års lag om demokrati i Vitryssland – av den amerikanske presidenten. Denna lag är ett klart ställningstagande för att stödja människor i Vitryssland som arbetar för demokrati: studenter, fackföreningsfolk, politiska och religiösa ledare, journalister och alla vitryska medborgare som kräver frihet för sin nation. Detta dokument innebär att 45 miljoner US-dollar skall användas för att stärka demokratin i Vitryssland.
Vad bör och kan Europeiska unionen, framför allt vi ledamöter i Europaparlamentet, göra? För en månad sedan talade jag här i Strasbourg om projektet med internationella radiosändningar till Vitryssland i syfte att skapa goda grannförbindelser. Tanken är att förnya de gränsöverskridande sändningarna till Vitryssland inom en radiokanal med hjälp av den vitryska Radyjo Ratsyvas dataresurser och Radio Baltic Waves kraftiga sändare i Vilnius i Litauen. Stöd från kommissionär Günter Verheugen och mina kolleger här i parlamentet är nödvändigt för att genomföra denna idé.
Nicolaï,
   . – Herr talman! Jag instämmer i hög grad med alla som har kommit med kritiska synpunkter på situationen och uttryckt sin oro över utvecklingen. Jag instämmer också med dem som har sagt att det är viktigt att försöka finna sätt att förbättra situationen, särskilt genom direkt kontakt med det civila samhället.
Jag skall svara på en fråga som togs upp av bland andra Jan Marinus Wiersma, Konrad Krzysztof Szymański, Laima Liucija Andrikienė, nämligen Ryssland och den roll som vi och Ryssland skulle kunna spela. Vi diskuterar regelbundet situationen i Vitryssland med Ryssland. Det är ett viktigt land för Ryssland och för EU. Tyvärr har Ryssland och EU olika inställning till hur man skall kunna förbättra situationen i Vitryssland. Ryssland förstår EU:s oro inför situationen för de mänskliga rättigheterna i allmänhet och för frågor som situationen för medierna och stängningen av Europeiska humanistiska universitetet i synnerhet. Ryssarna anser dock att en demokratisk förändring bäst kan främjas genom att Vitryssland blir mer delaktigt i världssamfundet. Som jag försökte förklara tidigare har vi verkligen olika inställning, men ni kan vara säkra på att vi i den mån det är möjligt samarbetar med Ryssland i denna viktiga fråga, och försöker göra vad vi kan. 
Talmannen.
   – Jag har avslutningsvis mottagit sex resolutionsförslag.(1)
Omröstningen kommer att äga rum i morgon torsdag. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens uttalanden om det förestående valet i Ukraina. 
Nicolaï,
   . – Herr talman! Jag välkomnar denna möjlighet att tillsammans med er diskutera situationen i Ukraina före presidentvalet och läget i förbindelserna mellan Europeiska unionen och Ukraina. Det ukrainska folket står vid en skiljeväg i form av det förestående och mycket viktiga presidentvalet. Detta val kommer att vara avgörande för i vilken riktning Ukraina kommer att utvecklas under de närmaste fyra åren.
Vid denna viktiga tidpunkt har Europeiska unionen fyra klara budskap till det ukrainska folket. Det första budskapet är enkelt: EU följer mycket noga utvecklingen i Ukraina. Eftersom vi är grannar vet vi att vi är viktiga för varandra. Detta betyder dock inte att vi alltid tänker på samma sätt. I själva verket följer EU vissa inslag i utvecklingen i Ukraina med ett visst mått av oro.
Ukrainas historia när det gäller demokratisering, mänskliga rättigheter, värnande om rättssäkerheten och reformprocessen är i bästa fall skiftande. Några exempel är de kvarvarande frågetecknen kring en ukrainsk journalists försvinnande, den pågående processen med en författningsreform och den faktiska frånvaron av pluralistiska medier. EU vidarebefordrar regelbundet sina farhågor till de ukrainska myndigheterna, till exempel under toppmötet mellan EU och Ukraina nyligen, men också under andra möten för politisk dialog och genom våra ambassader i Kiev. Därför följer vi mycket noga och med särskild uppmärksamhet valkampanjen i Ukraina inför valet den 31 oktober.
Det gläder oss att Ukraina på ett generöst sätt har inbjudit till internationell övervakning av valet genom ODIHR:s försorg. Många EU-medlemsstater kommer att sända observatörer och ODIHR:s slutsatser kommer att vara en mycket viktig referenspunkt för EU. Vi har dock redan vissa farhågor i fråga om valprocessen. Jag skall ge några exempel.
Det finns tydliga indikationer på att mediebevakningen är ensidig. Som ni alla vet är det viktigt att ge alla politiska kandidater lika möjligheter att nå ut i medierna. De direkta påtryckningarna på oberoende medier i Ukraina har ökat, vilket gör det ytterst svårt för pluralistiska och oberoende medier att bevaka valprocessen. Endast genom att valprocessen bevakas av oberoende och fria medier kan man få en garanti för fria, rättvisa och öppna val.
Dessutom förekommer det rapporter om politiska påtryckningar på väljare, som tvingas att delta i massmöten och kampanjarrangemang. Andra rapporter nämner trakasserier mot oppositionen, användning av administrativa medel för att förhindra presidentkandidater att bedriva valkampanjer, genom att ta ifrån dem kampanjmaterial, användning av statliga pengar, egendom och utrustning avsedd för kampanjer, och så vidare. Vi hoppas att dessa incidenter inte kommer att vara ett hot mot ett trovärdigt och demokratiskt valresultat. Detta måste den ukrainska regeringen garantera.
Som jag sade uppskattar vi den ukrainska inbjudan att övervaka valkampanjen och valet, men det är inte tillräckligt att bara ha utländska observatörer. Detta är ett ukrainskt val, för det ukrainska folket, som kräver ukrainska observatörer. Därför beklagar vi att inte också oberoende, opartiska observatörer tillåts att övervaka presidentvalet.
Vi har framfört detta budskap till den ukrainska regeringen genom rådets slutsatser och genom uttalanden från tidigare ordförandeskap. Vi har också utnyttjat våra olika kontakter på hög nivå för att nå fram med detta budskap. Rådet kommer också att fortsätta att vara aktivt, inte bara under den första valomgången utan också under den eventuella andra valomgången senare i november.
Vi hoppas att detta budskap kommer att övertyga den ukrainska regeringen om att den måste visa större respekt för demokratiska normer. Det får inte förekomma någon manipulering av valprocessen för att gynna en viss kandidat eller skada andra. Det är viktigt med fria och rättvisa val och respekt för demokratiska normer, om Ukraina verkligen vill ha närmare förbindelser med EU.
Vårt andra budskap till det ukrainska folket har ett nära samband med det första: Ukraina är viktigt för EU och tvärtom, särskilt efter utvidgningen. Åtskilliga av EU:s nya medlemsstater har starka ekonomiska, kulturella och historiska band till Ukraina. Efter utvidgningen är Ukraina nu direkt granne med EU. Utvidgningsprocessen har ökat Ukrainas betydelse för EU. De kunskaper som de nya medlemsstaterna har gör det dessutom möjligt för EU att bedriva en mer aktiv och effektiv politik.
Men våra förbindelser handlar inte bara om ekonomi, kultur och historia. Ukraina är också en viktig politisk aktör. Ett tydligt bevis för detta är landets nära förbindelser med Ryssland och dess roll i FN, som framgår av talrika ukrainska bidrag till fredsbevarande insatser. Därför bör vårt samarbete på det utrikespolitiska området utvecklas ytterligare. Den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESFP) är ett område, och om detta vittnar det faktum att ett ramavtal om Ukrainas medverkan i EU:s krishanteringsinsatser snart kommer att undertecknas.
Detta leder mig till det tredje budskapet. EU har de rätta instrumenten för att föra en effektiv politik gentemot Ukraina och intensifiera våra förbindelser. Först och främst finns partnerskaps- och samarbetsavtalet, som innefattar trepartsmöten på ministernivå, politiska dialoger och ett stort antal arbetsgrupper på expertnivå. Partnerskaps- och samarbetsavtalet kommer att förbli hörnstenen i samarbetet mellan EU och Ukraina. Dessutom hoppas jag att vi snart kommer att kunna anta handlingsplanen inom ramen för EU:s grannskapspolitik.
Denna handlingsplan har utarbetats gemensamt av EU och Ukraina och kommer att erbjuda konkreta mål för de kommande åren. Som president Kutjma sade vid det senaste toppmötet mellan EU och Ukraina så måste vi förbinda oss att genomföra vad som bör vara en handlingsplan och inte bara en plan med intentioner. EU har också förbundit sig att eftersträva detta i nära samarbete med varje kandidat som segrar i fria, rättvisa och öppna val.
Till sist vårt fjärde budskap: Samarbetet mellan EU och Ukraina kommer inte alltid att vara lätt, men vi har ett ömsesidigt intresse av att det på lång sikt går framåt och inte bakåt. Om man lyssnar på synpunkter och åsikter bland opinionsbildare och politiker, både inom EU och i Ukraina, får man ofta ett intryck av att förbindelserna mellan EU och Ukraina i bästa fall är optimala i vissa fall. Ukraina vill att EU skall erbjuda mer: utsikter till EU-medlemskap, bättre behandling på området fri rörlighet osv. Och en del säger att om EU inte gör mer för Ukraina så kommer Kiev automatiskt att hamna i Moskvas armar.
Det gemensamma ekonomiska området anförs ofta som bevis för att detta redan håller på att ske. Dessutom skulle genomförandet av det kommande presidentvalet möjligen kunna kasta en skugga över våra förbindelser. Här finns en uppgift för Ukrainas regering och folk.
Även om vårt samarbete kan vara besvärligt ibland tror jag dock att den långsiktiga utvecklingen kommer att vara positiv. Utvecklingen går helt enkelt inte mot isolationism utan mot integration. Den 14 september höll det ukrainska parlamentet en debatt om förbindelserna mellan EU och Ukraina. Vid detta sammanträde stödde en stor majoritet av parlamentsledamöterna integrationen med EU. Den gemensamma handlingsplanen blir ett bevis för vår egen önskan att förbättra våra förbindelser.
Avslutningsvis vill jag säga att det är dags för det ukrainska folket att göra ett val. Vårt budskap är tydligt, både i fråga om valet och i fråga om framtiden för förbindelserna mellan EU och Ukraina. Valtider är alltid svåra och vi önskar att det ukrainska folket kommer till insikt. Vi hoppas att de kommer att göra rätt val: att de skall välja demokrati och utveckling, rättvisa och rättssäkerhet. Och låt oss hoppas att omständigheterna kommer att vara sådana att de kan göra detta val.
Verheugen,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Även jag vill betona Ukrainas enorma betydelse som strategisk partner till EU. Ukraina, som är en av våra närmaste grannstater och som vi har nära ekonomiska, sociala och mänskliga band med, är särskilt viktigt när det handlar om vår europeiska kontinents långsiktiga stabilitet, säkerhet och välstånd. Ukraina är en viktig partner när det gäller att skapa säkerhet och stabilitet i hela regionen; det råder ingen tvekan om att landet ingår i vår europeiska kultur och vår gemensamma historia. 
I sin resolution från november 2003 om den europeiska grannskapspolitiken bekräftade Europaparlamentet återigen att Ukraina – precis som alla andra europeiska stater med en demokratisk konstitution och marknadsekonomi – någon gång i framtiden bör ha möjlighet att ansöka om medlemskap i EU, under förutsättning att landet uppfyller de aktuella villkoren.
Detta finns för tillfället inte på vår dagordning, men min personal och jag har dock under de senaste månaderna utarbetat en konkret, medelfristig plan för det utvidgade EU:s grannstater – den europeiska grannskapspolitiken, som Atzo Nicolaï redan har nämnt. I nära samarbete med Ukrainas regering har vi utarbetat en konkret och skräddarsydd plan, som jag snart kommer att överlämna till kommissionen och, omedelbart därefter, även till rådet och parlamentet.
Atzo Nicolaï har redan tagit upp de många viktiga och nya saker som erbjuds Ukraina och dess folk genom grannskapspolitiken.
Vi får inte glömma att vi under de senaste åren har samarbetat med Ukraina i allt högre grad, särskilt efter det att partnerskaps- och samarbetsavtalet trädde i kraft 1998. Dialogen sker på många olika sätt, t.ex. vid ett årligt toppmöte. Europaparlamentet har också i enlighet med vårt partnerskapsavtal utvecklat sin egen ram för djup dialog med det ukrainska parlamentet. Det gläder mig verkligen att den nya ordföranden för Europaparlamentets delegation till den parlamentariska samarbetskommittén EU-Ukraina, Marek Maciej Siwiec, är från Polen, som är en grannstat till Ukraina.
Även om en öppen och ärlig diskussion mellan partner borde vara den mest uppenbara saken i världen, är det ganska anmärkningsvärt att det ukrainska presidentvalet som enligt planerna skall hållas nästa helg har visat sig – för att uttrycka sig milt – förtjäna allvarlig kritik. Jag kan tyvärr inte göra något annat än fullständigt instämma i Atzo Nicolaïs djupa oro över de uppenbara försummelserna och oegentligheterna i samband med valkampanjen, särskilt när det gäller mediernas frihet.
Jag vill inte att kammarens ledamöter skall missförstå mig; detta har bara en mycket svag koppling till den diskussion vi just har haft om Vitryssland. Oaktat de framsteg som Ukraina har gjort i riktning mot att bli en demokratisk stat och när man betänker att de stater som ingick i forna Sovjetunionen haft en särskilt lång väg att gå råder det ingen tvekan om att man bör berömma detta. Riktiga politiska partier håller på att växa fram. Det civila samhället håller på att ta form och en hel mängd icke-statliga organisationer håller på att bli verkligt aktiva. Föreskrifter och mekanismer som är avsedda att garantera en vederbörlig rättslig och demokratisk process har utarbetats och reformerats i nära samarbete med Europarådet och OSSE; och här har Europeiska kommissionens stöd varit mycket viktigt.
Det är emellertid ett tråkigt faktum att många av dessa demokratiska grundregler och rättsstatsprincipen i dagsläget bara existerar på papperet i Ukraina. Detta är förmodligen den grundläggande sanning som härrör från det rådande läget, eftersom landet håller på att göra sig redo att gå till val.
Vad vi nu kan se i landet är en valkampanj där praktiskt taget alla grepp är tillåtna. Vi kan naturligtvis se detta som ett positivt tecken, något som tyder på politisk konkurrens, men det kan också ses som ett bevis på att det fortfarande finns mycket att önska när det rör den politiska kulturen. Vi bör emellertid inte glömma bort att det finns en avsevärd skillnad i jämförelse med andra stater i regioner. Vad man än säger om den, är den pågående valkampanjen i Ukraina äkta, med flera genuina och konkurrerande kandidater.
Jag vill emellertid också klargöra för er att vi inte kan sänka våra krav när det gäller att följa de delade värderingar och demokratiska principer som genomförandet av vår europeiska grannskapspolitiska handlingsplan för framtiden är beroende av – denna är mycket ambitiös.
Det är inte acceptabelt att myndigheter och andra statliga organ ingriper i val på olika nivåer och på olika sätt. Det är inte heller acceptabelt att inte bara oppositionspolitiker utan även oberoende initiativ från det civila samhället drabbas av allt mer repressiva åtgärder. De första preliminära rapporterna från de observatörer som skickats av OSSE:s kontor för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter beskriver en något dyster bild av endast delvis objektiva rapporter från de nationella elektroniska medierna.
Jag må vara kritisk och skeptisk, men jag är fortfarande säker på att närvaron av valobservatörer kan vara en hjälp för att genomföra valet på ett demokratiskt och lagligt sätt. EU har gett sig in i en rad projekt för att försöka hjälpa den centrala valkommissionen, icke-statliga organisationer och journalister att spela sina roller i samband med valprocessen.
Det finns skäl att vara tacksam för att Europaparlamentet, i likhet med EU:s medlemsstater och kommissionen, sänder observatörer som skall delta i OSSE:s internationella valobservationsuppdrag. De personer som sedan rapporterar till oss från Ukraina har ett mycket stort ansvar, eftersom mycket av det vi gör i Ukraina i framtiden kommer att bero på vad de har att säga.
Det råder ingen tvekan om att valet innebär ett viktigt demokratitest i Ukraina. Vi bör vädja till de statliga myndigheterna, till medierna, till de politiska partierna och inte minst till kandidaterna att de låter de återstående dagarna av valkampanjen karakteriseras av demokrati, rättsstatsprincipen och rent spel. Detta är ett absolut krav.
Samtidigt som kommissionen förvisso är beredd att utan dröjsmål och i enlighet med den nya grannskapspolitiken genomföra det närmare samarbete som vi vill ha med den nya presidenten, är det inte alls oviktigt för oss hur valet vinns. Låt mig avsluta med att upprepa att det närmare partnerskap som vi vill ha med Ukraina är beroende av landets vilja att följa gemensamma värderingar och demokratiska principer och en fast och otvetydig politik som tillåter att dessa värderingar och principer lyser igenom i det dagliga politiska arbetet.
Tannock (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Det val som kommer att hållas nu på söndag är av avgörande betydelse för Ukrainas framtid. Till skillnad från andra forna Sovjetländer är resultatet fortfarande verkligt osäkert och står i tydlig kontrast till valet för två veckor sedan i Vitryssland, där folket utsattes för ett omfattande bedrägeri. Trots det har det hittills under valkampanjen förekommit utbredda påståenden om myndigheternas ensidigt negativa behandling av oppositionens främsta kandidat Viktor Jusjtjenko, vare sig det handlar om användning av administrativa medel för att stödja den sittande premiärministern Viktor Janukovitjs kandidatur till presidentposten eller absurda påståenden om ricinförgiftning i bästa KGB-stil.
Allvarligare är att man har trakasserat oppositionens press och lagt hinder i vägen för statlig och privat TV-bevakning. Det förekommer också påståenden om att anhängare till Viktor Janukovitj har anmält många fiktiva eller rent formella kandidater för att förvränga de lokala valkommittéernas sammansättning. I rättvisans namn måste man säga att sådan taktik förekommer överallt, den är laglig, och Ukrainas regering skulle ha utsatts för kritik samma kritik som Lukasjenko, om dessa kandidater hade avvisats.
Det finns också farhågor om att de vallokaler som har inrättats i Ryska federationen kommer att bli mycket svåra att övervaka på ett självständigt sätt. Jag blev också personligen upprörd förra helgen, när jag fick höra att två tjänstgörande poliser visade sig finnas med i den mobb som gick till fysiskt angrepp mot ett massmöte för Viktor Jusjtjenko.
På PPE-DE-gruppens vägnar välkomnar jag den ukrainska regeringens inbjudan till mig att – tillsammans med sex andra parlamentsledamöter – närvara som observatör i Kiev. Jag kräver att man skall avstå från alla aktioner som kan förvränga folkets verkliga vilja att utse en president som det självt har valt. Ukraina har nu en möjlighet att visa sin vilja att hålla fria, rättvisa och öppna val som en del av den europeiska gemenskap av nationer där landet rätteligen hör hemma.
Wiersma (PSE ),
   . – Herr talman! Ukraina spelar en central roll i EU:s grannskapspolitik på grund av sitt geografiska läge mellan Europeiska unionen och Ryssland, sin storlek och sina historiska band till vår del av Europa.
Demokratiseringen i Ukraina är en av de största utmaningarna inom EU:s grannskapspolitik, som syftar till att skapa förbindelser med Europeiska unionens grannländer. Självfallet är också utvecklingen i Ukraina ett viktigt mått på framgången för denna politik. Presidentvalet den 31 oktober och den andra valomgången några veckor senare spelar en viktig roll i sammanhanget. Enkelt utryckt står valet mellan dagens inriktning mot en halvdemokratisk regim å ena sidan, och den demokratiska oppositionens europeiska linje å den andra. Regeringen, president Kutjma och de oligarker som stöder honom bakom kulisserna samt Rysslands president Putin som igår påbörjade ett flera dagar långt besök i Ukraina, stöder sin kandidat, premiärminister Viktor Janukovitj. Trots ett antal officiella reformer har den sistnämnde inget gott rykte när det gäller tryckfrihet, yttrandefrihet och garantier för en öppen och rättvis demokratisk process. Under valupptakten har oräkneliga incidenter rapporterats, inklusive den mest häpnadsväckande av dem alla, den eventuella förgiftningen av oppositionens främsta kandidat, Viktor Jusjtjenko. Vi ser med oro på dessa uppgifter. Trots det, och som kommissionsledamot Günter Verheugen redan konstaterat, välkomnar vi att det faktiskt bedrivs en riktig valkampanj i landet, och vi hoppas även att dessa kampanjer skall kunna fortsätta.
Trots detta återstår det att se om valet godkänns av de internationella valobservatörerna, både våra egna och delegationen av observatörer från OSSE. Jag stöder kommissionsledamot Günter Verheugens vädjan till observatörerna att ta sitt tunga ansvar på fullaste allvar. De uttalanden som görs efter ett sådant val har trots allt ofta stor betydelse för förbindelserna mellan Europeiska unionen och landet i fråga. Vi vill därför uppmana de ukrainska myndigheterna att under de sista dagarna före den första omgången av presidentvalet kontrollera att alla kandidater har lika stor tillgång till media, att reparera den skada som kan repareras och att engagera sig för en rättvis kampanj under den andra valomgången, som helt klart kommer att vara den viktigaste, så att det ukrainska folket självt kan få bestämma.
Ukraina har uttryckt en önskan om ett ännu närmare samarbete med EU:s institutioner och om att utveckla förbindelserna med Europeiska unionen. Banden med Europeiska unionen kan endast stärkas om Ukraina visar att man tar sin egen demokrati på allvar, för en störning av den demokratiska processen i detta val skulle allvarligt kunna störa förbindelserna mellan Europeiska unionen och Ukraina. 
Onyszkiewicz (ALDE ),
   . – Herr talman! Kammaren har vid flera tillfällen redan fått höra om olika kränkningar av de principer som gäller för genomförandet av valkampanjer. Jag vill dock rikta er uppmärksamhet mot flera nya, och i min mening okända, aspekter som dykt upp i just denna kampanj.
Först och främst är det förekomsten av påhittade namn på vallistorna. Det finns tjugotre presidentkandidater i det ukrainska valet, men i verkligheten ställer endast ett fåtal av namnen verkligen upp. De flesta andra är registrerade på exakt samma sätt, förutom att deras delaktighet i valkampanjen är begränsad till ett uttalande om att även om de ställer upp i valet, så är den bästa kandidaten i själva verket någon helt annan. Dessutom är deras företrädare i valnämnderna i praktiken företrädare för en helt annan kandidat.
Det andra som har dykt upp alldeles nyligen och som skulle kunna utgöra en risk, även om risken nu har minskat något, är det stora antalet valkretsar utanför Ukraina. De har inrättats på grund av den stora ukrainska minoritet som bor i Ryssland. Enligt statistiken uppgår denna minoritet till flera miljoner. Valkretsarna på ryskt territorium kommer enbart att stå under kandidaternas kontroll, åtminstone officiellt. De kommer att stå utanför någon som helst typ av internationell kontroll och antalet röster som avläggs där kan påverka valets slutresultat.
Avslutningsvis finns det en tredje aspekt i denna valkampanj, nämligen Rysslands mycket starka stöd för en av kandidaterna. Ryssland reagerar starkt på all kritik mot hur valkampanjen i Vitryssland och andra länder genomförts, till exempel med anklagelser om inblandning i andra länders inre angelägenheter, medan man här helt saknar hämningar. Ytterligare ett hot kan vara att situationen kan komma att lösas med våld. Jag är nyligen hemkommen från ett besök i Ukraina, där jag träffade ett antal personer, och denna typ av oro uttrycktes ofta i landet. Vi måste vara medvetna om att ett sådant hot kan dyka upp. Jag tackar er. 
Schroedter (Verts/ALE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag håller med kommissionsledamot Günter Verheugen om att presidentvalet i Ukraina kommer att innebära ett riktigt spännande och jämnt lopp mellan två starka personligheter, till skillnad från situationen i grannlandet Vitryssland. Det är verkligen det ukrainska folkets beslut. Trots detta, och som flera andra parlamentsledamöter har påpekat före mig, så ser vi på den kommande helgen och denna valprocess med oro, eftersom det börjar stå klart att kampanjen utkämpas med ojusta medel och utan några som helst hämningar. President Kutjma slår på trumman för sin favoritkandidat och tvingar statliga tjänstemän och TV-kanaler att rätta in sig i ledet och stödja honom.
Vi stöder Jan Marinus Wiersmas krav på att detta måste få ett slut och att en rättvis valprocess måste få en chans. Jag instämmer i ordförandeskapets krav och delar deras besvikelse över att man inte kunde använda lokala valobservatörer, eftersom sådana under det senaste valet visade sig vara en huvudanledning till att folket uppfattade valet som demokratiskt. Det mycket höga valdeltagandet har tydligt visat landets demokratiska potential och det är därför av yttersta vikt att åtgärder vidtas för att förhindra en oönskad utveckling och för att se till att valet genomförs på ett verkligt demokratiskt sätt. Jag litar på folket i Ukraina, men jag uppmanar även ordförandeskapet och kommissionen att garantera att stödet för demokratiska strukturer och framförallt att civilsamhället ges en central roll i handlingsplanen och prioriteras högre än ekonomisk utveckling, eftersom den demokratiska utvecklingen i Ukraina fortfarande vacklar och behöver stärkas. 
Markov (GUE/NGL ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Ukraina spelar en oerhört viktig roll för EU:s medlemsstater. Landet har gemensam gräns med tre av dem, vilket självklart ger upphov till sociala och ekonomiska kontakter, och när man ser på de allmänna förbindelserna med landet är landet viktigt även där. Dessutom spelar det en viktig roll när det gäller Moldavien, ett land där ett engagemang från Ukrainas sida är nödvändigt. Eftersom jag har tillbringat sex år i Ukraina och eftersom jag känner landet sedan drygt 30 år, kan jag berätta att det för närvarande följer en väg som helt klart leder mot demokrati.
Vi bör vara mer återhållsamma i våra krav på hög hastighet och förändring, eftersom vissa saker helt enkelt tar tid. Som föregående talare påpekat, är det självklart så att vissa tvivel alltid består; till exempel kan Rysslands stöd till en av kandidaterna sägas utgöra ett problem. Ett annat problem är premiärminister Tony Blairs stöd till president Georg Bush i Förenta staterna. Det är inget nytt att det talas om att kontrollera vissa röster som läggs av röstberättigade väljare i utlandet; i själva verket har många amerikaner tillåtelse att rösta i Tyskland. Det tas på förhand alltid för givet att det finns en enorm risk för att de demokratiska spelreglerna kommer att åsidosättas i vissa länder, medan detta aldrig ifrågasätts i vissa andra länder. Vi är alla mycket medvetna om de heta dispyterna när det gällde de röster som avgavs i det senaste amerikanska presidentvalet i Florida. Vi bör lita på Ukraina. 
Fotyga (UEN ),
   . – Herr talman, minister Nicolaï, herr kommissionsledamot! Den första valomgången i Ukraina håller på att avslutas. Flera internationella organisationer har framfört ett antal reservationer mot hur kampanjen sköttes, något som noterats i viktiga inlägg från föregående talare. Man kan inte säga att situationen i Ukraina liknar den i Vitryssland. Det vore att gå för långt. Det finns dock något som de båda länderna har gemensamt, nämligen Rysslands strategiska intresse. Under valkampanjen i Ukraina visade Ryssland sitt mycket påtagliga intresse vid toppmötet i Sochi den 26 juli i år och även under president Putins senaste besök.
Vi vet att Ryssland är intresserat av att behålla en viss politisk konfiguration i Ukraina. Den kandidat som bäst motsvarar denna konfiguration är den nuvarande presidenten Viktor Janukovitj. Han har betydligt större tillgång till media och fler möjligheter att kommunicera med sina väljare. Det är viktigt för oss att föra underhandssamtal med Ryssland, en viktig partner i dessa frågor, om frågor som rör Ukraina, och dessa samtal bör placeras på agendan både för de möten som genomförs inom ramen för avtalet om partnerskap och samarbete och de som genomförs under toppmötet mellan EU och Ryssland. Dessutom skulle jag vilja kommentera kommissionsledamot Günter Verheugens anförande. Även om det är sant att Ukraina ännu inte helt uppfyller kriterierna för en demokratisk stat, så vet vi att ett medlemskap i EU är den bästa uppmuntran för att de skall lyckas uppfylla dessa kriterier. 
Klich (PPE-DE ).
   – Herr talman! Ukraina, som är ett land där presidentval snart kommer att hållas, har för närvarande två olika vägar att välja mellan. En är den europeiska vägen och den andra är den postsovjetiska vägen. Den första innebär demokratiska regler, rättsstatsprincipen, en marknadsekonomi och ökad politisk integrering i Europeiska unionens strukturer. Den andra innebär att dagens politiska och ekonomiska modell riskerar att bli bestående.
Vilka åtgärder kan vi vidta för att öka chanserna att landet går i den förstnämnda riktningen och inte den sistnämnda? Det är i själva verket lite vi kan göra, men ett par möjligheter står för tillfället öppna för oss. Vi kan övervaka valet på mycket nära håll och även valkampanjen mellan första och andra valomgången i presidentvalet, eftersom kampanjen kommer att vara som mest dramatisk under denna period. Dessutom måste vi självklart reagera.
Efter presidentvalet bör kammaren anta en resolution och därefter ett betänkande med detaljer om vilka förändringar som krävs i EU:s politik gentemot Ukraina. Sedan bör Europeiska unionen, eller snarare kommissionen, vara beredd att senarelägga antagandet av en handlingsplan för Ukraina. Vi bör välkomna att kommissionen inte godkände handlingsplanen igår, för om Viktor Jusjtjenko vinner valet så betyder det att vi kan vidta fler åtgärder, ge Ukraina fler generösa bidrag och vidta åtgärder för att stödja en demokratisk förändring i landet. Om i stället Viktor Janukovitj vinner skulle vi kunna anta handlingsplanen i dess nuvarande form och övervaka de åtgärder som den nye presidenten vidtar under de första dagarna efter sin valseger. Om Viktor Jusjtjenko vinner måste vi vara beredda att ställa stora summor till förfogande i form av extra bidrag till stöd för förändringar i Ukraina, och vi bör redan nu sända ut tydliga signaler om att vi är beredda att göra detta. Efter valet bör vi snabbt organisera en givarkonferens liknande konferensen i Georgien, eller snarare till stöd för Georgien, vilken gjorde det möjligt för Europeiska unionen att vidta åtgärder som kunde stödja förändringarna i detta land. Det är av yttersta vikt att komma ihåg att ett starkt, demokratiskt och självständigt Ukraina är nödvändigt för stabiliteten i Europa. 
Siwiec (PSE ).
   – Herr talman! Kommissionsledamot Günter Verheugen har gett oss en bra beskrivning av händelserna i Ukraina, eftersom han istället för att tala i svartvita termer har gett oss de grå nyanserna. Vi har en tendens att se allting positivt, som de ukrainska myndigheterna, eller negativt, som oppositionen. Allting förefaller vara antingen bra eller dåligt. I Ukraina är dock allting delvis bra eller delvis dåligt.
Jag kommer att vara ordförande för Europaparlamentets observatörsdelegation och jag kan försäkra er att det budskap som vi skickar till Ukraina är positivt. Vi vill hjälpa det ukrainska folket att bygga en demokrati och respektera vissa principer. Vi reser inte dit för att stödja någon speciell person. Vi reser dit för att observera valförfarandet. Målet med vårt besök är att förmedla de europeiska normerna till den ukrainska allmänheten.
Man bör hålla i minnet att valet i Ukraina inte kommer att bli en katalysator för revolution. Stämningen hos det ukrainska folket är inte sådan att man förväntar sig revolutionära förändringar. Jag menar inte att Viktor Jusjtjenko kommer att införa revolutionära förändringar om han vinner eller att Viktor Janukovitj kommer att fungera som alter ego till president Kutjma om han vinner.
Vi måste fråga oss hur dagens Ukraina verkligen ser ut. Hur skiljer det sig från andra länder i forna Sovjetunionen? Tidigare talare i kammaren har sagt att en riktig politisk kamp utkämpas, och var annars i denna region äger en äkta politisk kamp rum? En månad före valet i Ukraina vet vi inte vem som kommer att bli president. I det ryska presidentvalet var detta däremot givet på förhand. Att det överhuvudtaget existerar en seriös opposition och ett seriöst alternativ i Ukraina är en av de senaste årens verkliga landvinningar. Det är också en framgång för Europeiska unionen och de länder som stödde oppositionen.
Vi får emellertid inte glömma att inte heller en seger för en företrädare för oppositionen innebär att förbindelserna med Europeiska unionen kan trappas ned. Det skulle bara innebära nya utmaningar. Rysslands oerhörda inflytande får inte förbises, eftersom det är första gången som det landet har utövat sitt inflytande i en sådan skala. Vi måste vara tålmodiga och konsekventa i våra förbindelser med Ukraina och för detta behöver vi också tid. 
Staniszewska (ALDE ).
   – Herr talman! När jag lyssnar på kommissionsledamot Günter Verheugens anförande och de västeuropeiska företrädarnas kommentarer om Ukraina får jag ett egendomligt intryck av att ingen av er riktigt förstår verkligheten i det land vi talar om. Detta är ett land som blev självständigt för bara 12 år sedan. I århundraden var det ockuperat i någon form. I århundraden gjordes även ansträngningar att utrota det ukrainska språket. Det skulle vara omöjligt för ett sådant land att på 12 år komma på fötter igen och bli både demokratiskt och europeiskt, i ordets västerländska betydelse. Det tog ju trots allt sekler för era egna länder att göra detsamma. Detta är något som vi helt enkelt måste acceptera.
Jag tycker därför att Europeiska unionen inte kan tillåta sig att agera endast som passiv observatör av händelserna i detta land som är beläget vid Europeiska unionens östra gräns och har en befolkning på 50 miljoner. Vi har helt enkelt inte råd att göra så. Oavsett slutresultatet av valet behövs det ett klart definierat program. Detta måste vara ett program som stöder pro-europeiska och pro-demokratiska krafter och demokratiska processer i Ukraina. Det bör rikta sig till unga människor och utformas så att det stärker den ekonomiska dimensionen och den ekonomiska utvecklingen. Det måste också avsättas tillräckliga medel. Jag hoppas att Europeiska unionen kommer att lägga fram förslag till ett sådant program. Som Elisabeth Schroedter sade, så måste detta program riktas först och främst till medborgarna och inte till de ukrainska myndigheterna. Vi behöver alla denna typ av program. 
Det finns inget värre än när någon tittar likgiltigt på ett litet svagt barn som misslyckas med att klara av en svår situation. Jag menar att vi bör vidta mer samstämmiga åtgärder. Det är sant att valet inte kommer att bli fullständigt demokratiskt, men vi bör inte låta framtida bistånd underordnas val och valresultat. 
Kušķis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Mina damer och herrar! Trots att det hamnat mellan två händelser som har nyhetsvärde, nämligen parlamentsvalet i Vitryssland och det amerikanska presidentvalet, är valet i Ukraina inte mindre viktigt för Europa och resten av världen, även om detta grannland självfallet är mer demokratiskt än Vitryssland och mindre inflytelserikt än Förenta staterna.
Tack vare parlamentsledamöterna från de nya medlemsstaterna och deras kunskap och erfarenhet har frågor som rör Ukraina fått speciell uppmärksamhet, till och med under dessa första månader av Europaparlamentets arbete, vilket understryker betydelsen av detta Europeiska unionens nya grannland som strategisk partner. Under de senaste åren har en stor och mäktig demokratisk opposition växt fram i Ukraina, men vi kan se negativa tendenser på områden som mediefriheten och exploateringen av hela det administrativa maskineriet i händerna på den styrande eliten. Dessa negativa tendenser utgör ett hot mot demokratiseringsprocessen och rättvisan i presidentvalet.
Vallagen är juridiskt korrekt, men endast oppositionen är skyldig att följa dess regler. Det mest alarmerande är dock attityden hos själva folket: alla vet vad som håller på att hända, men det förekommer så många brott att samhället har vant sig vid dem, och endast ett fåtal personer anser att ett sådant förfarande är olagligt. Dessutom hjärntvättas befolkningen genom reklam som finansieras med hjälp av oligarkernas miljoner. Vallagen anger i själva verket ett tak för kampanjkostnaderna, men det finns ingen riktig kontroll över kandidaternas finansiering och de politiska partiernas ekonomi.
Valresultatet måste klart och tydligt återspeglas i Europeiska unionens beslut, inte bara som kritik eller stöd, utan även i samband med konkreta strategiska och finansiella frågor. För närvarande utvecklas en handlingsplan mellan Europeiska unionen och Ukraina inom ramen för vår nya grannskapspolitik. Som Europaparlamentariker anser jag att innehållet i dokumentet bör förbättras och att det inte bör undertecknas förrän valet är över och det står helt klart att det ukrainska presidentvalet har varit demokratiskt och att den nya regeringen tillsätts med demokratiska metoder.
Vi är alla i behov av grannländer som är demokratiska och fria från korruption så att företagare kan göra större vinster i en liberal och konkurrenskraftig miljö och vårt folk kan sova tryggt i vetskapen om att Ukraina inte har klätt sig i sin stora ryska grannes brummande björnskinn. 
Sonik (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vet Europeiska unionen egentligen vad som håller på att hända i Ukraina? Medierna attackerar ständigt oppositionens kandidat, Viktor Jusjtjenko, som inte tillåts uppträda i vare sig statlig radio eller statlig television. Oppositionens möten avbryts av häcklare, och journalister hotas. Detta är emellertid inte det värsta. Ukrainas unga demokrati skulle kunna hantera dessa prövningar om det inte vore för att de som försöker förstöra får stöd från annat håll, nämligen från Ryssland. President Putin stöder tydligt Viktor Janukovitj. Hans besök just nu i Kiev under valkampanjens sista dagar är en tydlig inblandning i Ukrainas inre angelägenheter. Det påminner om en tsars besök i en underordnad provins. Dessutom kastar meddelandet om att inrätta 45 valkommittéer för de ukrainare som bor i Ryssland en tvivlets skugga över valresultatets giltighet. Och ändå är Ukraina inget undantag. Ryssland förhåller sig likgiltigt även till Vitrysslands brutala brott mot demokratin och de ständiga uppmaningarna från Europaparlamentet och Europeiska rådet att försöka hitta en politisk lösning på den blodiga konflikten i Tjetjenien.
Polen har alltid visat ett starkt stöd för Ukrainas ambitioner att gå med i Europeiska unionen och kommer att fortsätta med det. Den enkla sanningen är att Ukraina är ett land av strategisk betydelse för Västeuropa, både från ekonomisk synpunkt och från säkerhetssynpunkt och i termer av Europas geopolitiska balans. Om Europeiska kommissionen inte tvivlar på legitimiteten i att rekommendera Turkiet, så kan ett ja till Ukraina endast vara en tidsfråga. Vi bör göra vårt yttersta för att minska den tiden till ett absolut minimum.
Vårt första steg bör vara att säga ett klart nej till Ryssland. Därför uppmanar jag Europaparlamentet att se till att frågan om valet i Ukraina inte förbises av medlemsstaterna under det kommande toppmötet mellan Europeiska unionen och Ryssland den 11 november. Jag vill också föreslå att inga krafter sparas för att hindra Ryssland från att stärka de autokratiska tendenserna i sina grannländer under de kommande två veckorna, som är avgörande för Ukraina. Detta är min vädjan till er, mina damer och herrar, och till er, herr Verheugen. Vi får inte tolerera att det skapas en ny järnridå. 
Belder (IND/DEM ).
   – Herr talman! Det finns många skäl att vara pessimistisk över möjligheten att presidentvalet i Ukraina skulle genomföras på ett fritt och rättvist sätt. Eftersom kampen vid valurnorna tycks komma att kräva två valomgångar är det dessutom mycket viktigt att Europa håller ett vakande öga på denna ukrainska valkamp under den så kallade övergångsperioden mellan den 31 oktober och den 21 november 2004, och jag vill eftertryckligen uppmana EU:s institutioner att göra just detta. Dessutom bör inte Europeiska unionen koncentrera sig enbart på vem som lämnar arenan som segrare, utan även på hur valstriden utkämpas. Om den genomförts på ett olagligt sätt förväntar jag mig att rådet och kommissionen skickar en tydlig signal i riktning mot Kiev. Även om Ukrainas internationella isolering kanske inte ligger i medlemsstaternas intresse är det uteslutet att köra på som om ingenting har hänt.
Jag vill avsluta med en viktig fråga. Hur ser rådet på den ryske presidentens uppenbara inblandning i det ukrainska presidentvalet? Denna inblandning påverkar ju utan tvekan medlemsstaternas externa intressen, för att inte tala om den ukrainska nationens självständighet och de ukrainska medborgarnas politiska frihet. 
Nicolaï,
   . – Herr talman! Det framgår mycket tydligt av ledamöternas anföranden att Europaparlamentet noga följer utvecklingen i Ukraina.
Låt mig tala specifikt om valprocessen och EU:s insatser i samband med valet, eftersom många ledamöter yttrade sig om detta. Som jag sade följer vi valet mycket noga. Grundvalen för vår uppfattning om processen kommer att vara rapporten från OSSE:s valobservatörsdelegation. EU står för hälften av observatörerna i denna delegation. På nationell nivå ger åtskilliga medlemsstater ekonomiskt stöd till icke-statliga organisationer som vill bidra till en fri och rättvis valprocess. Under alla omständigheter kommer EU inte att vara tyst, när den första valomgången väl är avslutad. Vi kommer att utfärda en deklaration där vi klart uttrycker vår uppfattning om valprocessen.
Några ledamöter – Charles Tannock och Jan Marinus Wiersma – talade om den eventuella förgiftningen av oppositionskandidaten Viktor Jusjtjenko. Vi ser med oro på dessa uppgifter, men jag vill inte spekulera i vad som hände. Jag är bara glad att han är i livet och kan fortsätta sin valkampanj, så att det ukrainska folket har flera kandidater att välja mellan. 
Verheugen,
   . – Herr talman! När jag tillfrågades om vilka förändringar som skulle komma att ske inom Europeiska unionen efter utvidgningen med åtta central- och östeuropeiska länder den 1 maj i år svarade jag att det skulle ske en väldigt viktig förändring, nämligen att vi skulle behöva ägna våra grannländer Ukraina, Vitryssland och Ryssland större uppmärksamhet och att de nya medlemsstaterna skulle se till att vi gjorde det. Det gläder mig att min förutsägelse har visat sig stämma denna eftermiddag, trots att jag inte håller med om allting som har sagts i kammaren, i synnerhet inte av våra polska medlemmar. Jag välkomnar dock att företrädarna för våra nya medlemsstater har tagit tillfället i akt för att påvisa sina regioners specifika problem.
Jag har begärt ordet en sista gång för att protestera mot intrycket att vi skulle vara ”neutrala” observatörer av händelserna i Ukraina. Detta är inte fallet, och det faktum att landet är viktigt för oss betyder att vi är extremt aktiva. Vår verksamhet hänger intimt samman med främjandet av civilsamhället, som Elisabeth Schroedter krävde, och vi har i själva verket nått flera framgångar inom detta område. Det betyder på intet vis att den bild vi målar upp behöver vara fullständigt negativ. Jag tycker att våra åsikter i denna debatt på det hela taget verkade överensstämma, både när det gäller vad vi vill ha och hur vi skall få det.
Den viktigaste fråga som står på spel här är sambandet mellan politisk reform i Ukraina och landets möjligheter att ansluta sig till EU. Skulle klara möjligheter till medlemskap i Europeiska unionen hjälpa de demokratiska krafterna i Ukraina till seger? Mitt svar på denna fråga är definitivt ja. Jag är fullständigt övertygad om att realistiska utsikter till EU-medlemskap för Ukraina skulle hjälpa. Just därför har vi tillsammans med handlingsplanen erbjudit Ukraina en politik där handlingsplanen endast fungerar som en början, en politik som består av flera successiva steg som skall föra oss närmare varandra. I samtalen med president Kutjma har jag alltid medvetet hållit frågan om vart denna politik slutligen kommer att leda öppen, och de ukrainska ledarna själva har sagt att man anser att den vägen en dag kommer att leda till Europeiska unionen. Jag tycker inte att vi skall avvisa en sådan ambition från Ukrainas sida.
Till sist vill jag säga att jag inte instämmer helt i vissa ledamöters anföranden i kammaren denna eftermiddag, till exempel uppfattningen att vi borde ha större förståelse för de demokratiska bristerna i Ukraina, eftersom landets svårigheter beror på att det är en ung demokrati som endast varit självständig i 12 år. Ni får ursäkta att jag påpekar det, men Estland, Lettland och Litauen har också varit självständiga i endast 12 år, och ändå krävde vi att dessa tre länder skulle leva upp till våra politiska och demokratiska normer fullt ut. De lyckades med detta, trots att deras förflutna har varit lika svårt som Ukrainas. Jag anser att vi bör inta en lika krävande hållning till Ukraina och tala om för de demokratiska krafterna i landet vad vi förväntar oss av dem. Däremot anser jag inte att det är lämpligt att jämföra Ukraina med ett litet barn, som någon gjorde i kammaren tidigare i dag. Ett litet barn kan ledas vid handen eller ibland tillrättavisas, om så krävs. Inget av dessa alternativ är möjligt i Ukrainas fall, och i båda fallen är liknelsen olämplig. Ukraina är inte ett litet barn, det är ett i alla avseenden självsäkert, viktigt och vuxet land, och jag anser att vi mycket väl kan kräva att det också beter sig som ett sådant. 
Belder (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag är mycket ledsen att jag inte infann mig i kammaren förrän i slutet av debatten om Ukraina, men jag hade ett möte samtidigt med parlamentets delegation för förbindelserna med Israel. Det kan ha undgått mig, men jag ställde en relevant fråga till rådets nederländska företrädare om rådets hållning i fråga om Kremls uppenbara politiska inblandning i det ukrainska presidentvalet. Rådet kanske redan har besvarat den frågan, men om detta inte har gjorts kvarstår min fråga. Vidare ställde jag frågan på rådsföreträdarens eget språk, och jag skulle uppskatta ett svar. 
Nicolaï,
   . – Herr talman! Jag kan bara tillägga att vi också kommer att diskutera detta med Ryssland vid nästa toppmöte den 11 november. 
Talmannen.
   – Jag har avslutningsvis mottagit sex resolutionsförslag.(1)
Debatten är avslutad. Omröstningen kommer att äga rum i morgon torsdag.
Sammanträdet avbryts fram till frågestunden kl. 18.00. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B6-0017/2004).
Följande frågor har ställts till rådet. 
Talmannen.
Under de senaste månaderna har de etniska våldsamheterna ökat i regionen Voivodina i Serbien och Montenegro. Handlingarna har riktat sig mot nationella minoriteter i regionen såsom albaner, kroater och ungrare och omfattar skymf av nationella symboler, förstörelse av egendom och kulturarv samt förorsakande av allvarliga personskador. Trots upprepade klagomål från individer och politiska grupper är de centrala och lokala myndigheterna ovilliga att vidta faktiska åtgärder för att lösa situationen och ställa de ansvariga till svars.
Är rådet medvetet om de allt allvarligare förhållandena i Voivodina? Tänker rådet vidta lämpliga åtgärder för att övertala regeringen i Serbien och Montenegro att återupprätta allmän ordning och se till att etniska och nationella minoriteters mänskliga rättigheter iakttas? Myndigheterna i Serbien och Montenegro är passiva, vilket utgör en allvarlig kränkning av Köpenhamnkriterierna. Kan detta inverka på förhållandet mellan EU och Serbien och på ett framtida partnerskap? 
Nicolaï,
   . – Herr talman! Frågan om spänningar mellan etniska grupper i Voivodina har diskuterats i de behöriga rådsinstanserna och i själva rådet, nämligen i rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) den 13 september 2004. EU:s delegationschefer i Belgrad har ombetts att utarbeta en rapport om situationen i regionen med en allmän översikt över relationerna mellan de olika etniska grupperna och mer information om de senaste incidenterna. Av rapporten från delegationscheferna, som offentliggjordes den 15 september, framgår att även om intoleransen mellan etniska grupper tycks ha ökat, har incidenterna – hur oroväckande de än ter sig – allmänt varit av begränsad omfattning och det tycks inte finnas någon tydlig trend. I rapporten rekommenderas att man efter de lokala valen som äger rum mellan den 19 september och 3 oktober i sinom tid skall utarbeta en uppföljningsrapport, och mot bakgrund av denna skall de behöriga rådsinstanserna göra en ny bedömning av situationen. I sina slutsatser om västra Balkan av den 11 oktober 2004 uppger rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) att det är tillfredsställt med den serbiska regeringens åtaganden den 8 september att intensifiera dialogen med alla etniska grupper, och att det ser fram emot att detta åtagande skall uppfyllas.
EU kommer att fortsätta att följa utvecklingen i området. Respekten för de mänskliga rättigheterna och för minoriteters rättigheter utgör en del av EU:s grundläggande värderingar och är ett av målen för unionens utrikes- och säkerhetspolitik. För närvarande har Serbien och Montenegro ingen avtalsreglerad förbindelse med Europeiska unionen. Kommissionen kommer under de kommande månaderna att göra en genomförbarhetsstudie för att undersöka om den kan uppmana rådet att inleda förhandlingar om ett stabilitets- och associeringsavtal med Serbien och Montenegro. 
Szent-Iványi (ALDE ).
   – Det gläder mig innerligt att Europeiska rådet uppmärksammar denna viktiga fråga. Det är viktigt att betona att skyddet av minoritets- och nationalitetsrättigheter är en grundläggande förutsättning för förbindelser med Europeiska unionen, och jag vill be rådet att även fortsättningsvis och på samma sätt noga uppmärksamma vad som sker och att vidta beslutsamma åtgärder om nya incidenter inträffar. 
Nicolaï,
   . – Herr talman! Jag tackar den ärade ledamoten för hans kommentar. Som ni vet är vår andra rapport inte färdig, men jag kan tala om för er att vi övervakar situationen noga. Jag vill också uppmärksamma er på rådets slutsatser av den 11 oktober, där rådet välkomnade Serbiens åtagande att föra en dialog med alla etniska grupper. Till István Szent-Iványi och talmannen vill jag också säga att jag personligen har intrycket att situationen har lugnat sig något sedan valen i början av oktober. 
Talmannen.
Vid det informella sammanträdet mellan utrikesministrarna i Europeiska unionen (september 2004) fattades ett viktigt beslut om att en tvåfaldig strategi skall antas i samband med studien om ändamålsenlighet med avseende på Europeiska unionens förbindelser till Serbien och Montenegro. Målet är att inleda förhandlingar om ett europeiskt stabilitets- och associeringsavtal i enlighet med den europeiska strategi som antogs vid Europeiska rådets möte i Thessaloniki (juni 2003).
Men villkoret, dvs. samarbete med den internationella krigsförbrytartribunalen för före detta Jugoslavien, är farligt. Det kan medföra risk, inte bara för en upplösning av den gemensamma staten, utan även för ett i förhållande till Europeiska unionen isolerat Serbien, trots de framsteg som nu noterats och de demokratiska presidentval som nyligen hölls.
Eftersom Serbien utgör en del av lösningen på problemet och EU genom att hjälpa Serbien bidrar till säkerhet och stabilitet i hela regionen vill jag fråga rådet hur det kommer att reagera, och vilka beslut det ämnar fatta, för att råda bot på en uppenbar kris som, om den antar manifesta former, snart kommer att leda till en ny cykel av instabilitet och sammandrabbningar på Balkan? 
Nicolaï,
   . – Tack, herr talman! EU:s utrikesministrar antog vid sitt informella möte i början av september en tvåvägsstrategi i fråga om Serbien och Montenegro, som kommer att leda till ett omfattande stabilitets- och associeringsavtal med två protokoll som förhandlats fram på olika sätt om handel, tullar och andra sektorsvisa politikområden som tydligt faller under republikerna Serbiens och Montenegros ansvarsområden. Det var en positiv gest gentemot Serbien och Montenegro. Samtidigt tog utrikesministrarna ställning för att driva igenom politiska villkor, däribland förenlighet med alla internationella åtaganden, inklusive de som gäller Internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien, eller ICTY.
Europeiska unionen vill därför be alla länder i västra Balkan att samarbeta med ICTY som ett tecken på deras vilja att uppfylla sina internationella åtaganden och respektera rättsstatsprincipen, vilken är en av de hörnstenar som EU grundar sig på i enlighet med artikel 6 i fördraget om Europeiska unionen. Dessa länders ledare har lovat att samarbeta med ICTY vid ett flertal tillfällen, bland annat vid forumet om västra Balkan den 9 december 2003, där EU:s och regionens utrikesministrar samlades. Vidare har de behöriga ledarna i Serbien och Montenegro, inklusive presidenterna för statsunionerna och för de två republikerna samt Serbien och Montenegros utrikesminister tydligt uttalat sig för ett samarbete med ICTY. 
Beglitis (PSE ).
   – Herr talman! Jag tackar det nederländska ordförandeskapets företrädare för hans svar. Jag skulle dock vilja påpeka att vi dagligen bevittnar ökade spänningar och en allt större instabilitet i västra Balkan. För ett par dagar sedan konstaterade vi att den serbiska minoriteten inte deltog i valet i Kosovo. Vi har iakttagit krisen som för närvarande breder ut sig i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. Jag vill fråga det nederländska ordförandeskapet vad det tänker göra under dessa omständigheter. Vi har EU-strategin för västra Balkan. Vad kommer det nederländska ordförandeskapet att göra? Problemen ökar, och jag befarar att en kris hotar. Jag skulle vilja fråga det nederländska ordförandeskapet vilka åtgärder det ämnar vidta under de kommande månaderna. 
Nicolaï,
   . – Herr talman! Jag tackar den ärade ledamoten för hans kommentar, och jag förstår hans farhågor. Med hänsyn till dessa frågor ser rådet fram emot kommissionens genomförbarhetsstudie om att inleda förhandlingar om ett eventuellt stabilitets- och associeringsavtal med Serbien och Montenegro. Som ni vet, och jag upprepar detta, är samarbete med ICTY en central faktor, och i denna studie fokuserar man också på det. Det är något som kommer att behöva övervakas mycket noggrant. Jag hoppas emellertid att ni kommer att förstå att jag inte kan föregripa resultatet av denna genomförbarhetsstudie. 
Talmannen.
   – Eftersom de behandlar samma ämne kommer frågorna 3, 4 och 5 att tas upp tillsammans:
I Turkiet har hundratals nationalister och anhängare av den illegala organisationen Grå vargarna genomfört en aggressiv demonstration utanför det ekumeniska patriarkatet. De kastade sten och träbitar samt hängde och brände en avbild av en grekisk präst. Detta ägde rum kvällen före den tragiska årsdagen av den 6 september 1955, då en omfattande pogrom mot patriarkatet och grekerna i Istanbul inleddes. Den turkiska polisen hade dock vidtagit åtgärder och avvärjde det värsta.
Vilka åtgärder tänker rådet vidta mot den turkiska regeringen så att liknande händelser undviks i framtiden? Har den turkiska regeringen lovat att låta den teologiska skolan i Chalkis återuppta sin verksamhet? Vilka åtgärder har rådet för avsikt att vidta för att den turkiska regeringen skall erkänna patriarkatet som juridisk person och tillika patriarkatets rättighet till förvaltning av sina egna tillgångar?
Kränkningarna av de kristna minoriteternas mänskliga rättigheter fortsätter. Rätten att fritt utöva sin religion och att använda sitt språk är i praktiken begränsad. Gamla kyrkor och kloster förfaller eller har aktivt förstörts. Folkmordet mot armenier och syrianer i början på förra seklet förnekas fortfarande aktivt av turkiska myndigheter.
Hur har rådet valt att lyfta fram frågan om förtrycket mot armenier och syrianer i Turkiet i kontakterna med landet inför eventuellt medlemskap i EU?
Försvaret av de grundläggande rättigheterna är en av Europeiska unionens konstituerande principer och utgör även en nödvändig förutsättning för dess laglighet. På området för yttre förbindelser utgör respekten för de grundläggande rättigheterna en klar och uttalad förutsättning för kandidatländernas anslutning till unionen.
Med beaktande av kommissionsledamot Verheugens svar på min föregående fråga (E-3014/00)(1) – om att respekten för religionsfrihet de facto ingår i de politiska Köpenhamnskriterierna som varje kandidatland bör följa innan anslutningsförhandlingarna med unionen inleds – frågar jag följande: Har Turkiet rättat sig efter de krav som ställs i Europaparlamentets resolution (P5_TA-PROV(2004)0274), särskilt beträffande kränkningarna av religionsfriheten i Turkiet (punkt 36 i resolutionen)? Kan rådet verkligen fatta beslut om datum för när förhandlingarna med Turkiet skall inledas, när dessa kränkningar inte har upphört? Till exempel har inte verksamheten vid Halkis teologiska institut återinletts och flera andra frågor som rör den grekisk-ortodoxa, syriska, armeniska och romersk-katolska kyrkan vilka lagts fram för utskottet för mänskliga rättigheter i det turkiska parlamentet har heller inte åtgärdats. 
Nicolaï,
   . – Herr talman! Religionsfrihet är ett av de prioriterade områdena i det reviderade anslutningspartnerskapet för Turkiet som antogs av rådet den 15 maj 2003. I enlighet med denna prioritering måste Turkiet skapa förutsättningar som motsvarar de som råder inom EU:s medlemsstater, så att man garanterar att icke-muslimska religiösa samfund kan verka. Detta innefattar också tillämpningen av äganderätten i enlighet med protokoll nr 1 till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Rådet är fullt medvetet om att icke-muslimska religiösa samfund, inklusive det ekumeniska patriarkatet, fortfarande stöter på problem. Även om vissa framsteg har gjorts på området har flera problem, särskilt problemet med de icke-muslimska religiösa samfundens rättsliga ställning och registreringen av äganderätt, ännu inte lösts. Omfattande ny lagstiftning är fortfarande under utarbetande. Under tiden försöker regeringen att finna tillfälliga lösningar på de allvarligaste problemen. I detta sammanhang är situationen i nuläget fortfarande oviss när det gäller återupptagandet av verksamheten i den teologiska skolan i Chalkis. Rådet följer noga utvecklingen för religionsfriheten i Turkiet mot bakgrund av de politiska Köpenhamnskriterierna för anslutning. Unionen kommer att fortsätta att ta upp den här frågan med Turkiet inom de organ som omfattas av associeringsavtalet och i samband med den politiska dialogen liksom vid alla andra lämpliga tillfällen.
Det är emellertid tydligt att det är de turkiska myndigheternas enskilda ansvar att förhindra eller hantera särskilda incidenter, som t.ex. de protester som ledamoten nämner. Som ledamoten känner till godkände kommissionen rekommendationerna om Turkiets framsteg på vägen mot anslutning den 6 oktober och har rekommenderat att förhandlingar med Turkiet skall inledas under vissa förutsättningar. För att garantera att de politiska kriterierna blir varaktiga och oåterkalleliga skulle kommissionen vilja rekommendera en samarbetsstrategi för att stärka och stödja Turkiets reformprocess, särskilt när det gäller det fortsatta uppfyllandet av de politiska Köpenhamnskriterierna. Reformtakten kommer att avgöra vilka framsteg som görs under förhandlingarna. Med särskild hänvisning till de armeniska och syriska minoriteterna återges i rapporten en uppdatering av situationen, vilken huvudsakligen återspeglas genom utbildningssystemen, läroböckerna och språkundervisningen. 
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Jag tackar företrädaren för det nederländska ordförandeskapet.
Jag har två frågor. Till att börja med undrar jag om de turkiska myndigheterna under alla dessa diskussioner mellan kommissionen, rådet och de turkiska myndigheterna har gjort några särskilda åtaganden om att uppfylla dessa kriterier? Finns det något slags tidtabell? För det andra undrar jag, med tanke på att det på grund av turkiska stridsflygplan har rått vissa spänningar i det grekiska luftrummet under de senaste dagarna, om rådet avser att införliva krav på gott grannskap och icke-provokation i den text som skall antas den 17 december? 
Sjöstedt (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Jag vill också tacka rådet för svaret på frågan. Min följdfråga gäller den turkiska strafflagen som ju nyligen har ändrats. Tittar man på denna nya lag finns det en artikel 305 där man fortfarande slår fast att det är ett brott som kan straffas med fängelse att i media tala om det armeniska folkmordet. Det innebär ju att det fortfarande är direkt förbjudet att nämna detta historiska faktum, att hundratusentals armenier mördades förra århundradet i det som idag är Turkiet. Kommer rådet att ta upp denna artikel 305 i kontakterna med Turkiet? Vad anser ni om dess innehåll? 
Trakatellis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag är rädd att också jag vill ta upp frågor liknande de som mina ärade kolleger tagit upp. 
Min fråga är i grunden denna: Rådets företrädare har redan talat om för oss att Turkiet i praktiken inte uppfyller Köpenhamnskriterierna för närvarande, och Günter Verheugen sade detsamma i ett av sina svar. Min fråga lyder: Kan vi inleda integrationsförfarandena innan kriterierna har uppfyllts? Och om vi gör det, finns det, som Dimitrios Papadimoulis nämnde, en särskild tidtabell varigenom integrationsförfarandena stoppas om kriterierna inte uppfylls? Det är vad jag undrar. 
Nicolaï,
   . – Tack, herr talman! Vi, det vill säga ni och vi, men också vi i rådet, kommer tveklöst att föra omfattande diskussioner om vilka åtgärder som skall vidtas både under perioden fram till december och därefter, när det gäller frågan om huruvida förhandlingar med Turkiet skall inledas eller inte, när det skall ske, och på vilket sätt. 
Jag kanske kan få ta upp de tre frågorna tillsammans med svaret på dem. Kommissionen har angett – och jag håller med om vad ni sade om detta – att vi fortfarande har en lång väg kvar när det gäller de politiska kriterierna. Kommissionen har dock angett att man under vissa förutsättningar skulle kunna inleda förhandlingar med Turkiet. En av dessa förutsättningar är att det straffrättssystem som faktiskt har granskats på det sätt som kommissionen har angett träder i kraft.
Något som är mycket viktigt – och det är tydligen också viktigt för er, av era frågor att döma – är att kommissionen konstaterar att de politiska kriterierna kommer att övervakas mycket noggrant även efter det att förhandlingarna med Turkiet har inletts. Om vi skulle konstatera att utvecklingen inte går som förväntat, till exempel inom det politiska område som ni nu uttrycker farhågor om, skulle det faktiskt vara möjligt att aktivera en så kallad nödbroms genom att skjuta upp vidare förhandlingar. Detta är åtminstone vad kommissionen föreslår.
Detta skulle vara en ny, mer långtgående åtgärd i vårt sätt att genomföra anslutningsförfaranden jämfört med tidigare anslutningsförfaranden. Jag är övertygad om att dessa förslag och idéer från kommissionen hur som helst slår an det rätta tonläget när det gäller att ta itu med de farhågor som har framförts här och också av andra i andra sammanhang, om det nu är så att vi fattar ett beslut om detta i december. 
Talmannen.
Vilka specifika åtgärder har rådet vidtagit för att hjälpa och stödja Bangladesh och närliggande områden som har drabbats av de senaste översvämningarna?
Vilken sorts långsiktig hjälp kan rådet, mot bakgrund av Nederländernas långa erfarenhet av översvämmade floder och svårigheterna med att vara ett flackt land, erbjuda denna viktiga region? 
Nicolaï,
   . – Tack, herr talman! Kan även de som inte talar nederländska förstå mig? Rådet vill informera den ärade ledamoten om att Europeiska unionen har agerat mycket snabbt, och främst via ECHO, på de aktuella översvämningarna i Bangladesh och staterna Assam och Bihar i norra Indien, och att bistånd har anslagits till ett belopp av 4 miljoner euro. Rådet skulle vilja be ledamoten att vända sig till kommissionen, som kan ge henne uttömmande information i ämnet, särskilt om tekniskt och ekonomiskt bistånd. 
Evans, Robert J.E. (PSE ).
   –Jag tackar rådet för dess mycket korta svar, även om jag hade hoppats på lite mer. Översvämningarna i Bangladesh, och jag har sett dem, kommer nästan varje år, men i år har de orsakat skador för ungefär 2,2 miljarder US-dollar. Detta är en enorm summa för skador som har orsakats av översvämning: Europeiska unionen har mycket vänligt skickat 4 miljoner euro i bistånd. 
Jag vet att Nederländerna, med sin långa erfarenhet av att bekämpa stigande vattenflöden i hemlandet, redan stöder ganska stora projekt i Bangladesh, men jag undrar vad som kan göras ytterligare i framtiden. 36 miljoner människor har drabbats av översvämningar, vilket är mer än den samlade befolkningen i Nederländerna, Belgien, Luxemburg, Danmark och Irland. I Beneluxländerna tillåter man inte att översvämningar utvecklas på ett okontrollerat sätt, och den nederländska regeringen har gjort stora ansträngningar för att bekämpa dem. Man gör en hel del redan i Bangladesh, men jag undrade om vi skulle kunna få veta lite mer om vilka planerna är för framtiden. 
Nicolaï,
   . – Herr talman! Jag skulle också vilja be om ursäkt för förvirringen om frågeställaren. Det är helt klart för mig nu, även om jag inte har lika klart för mig vem frågan riktar sig till, om jag vågar säga det. När allt kommer omkring kan jag säga mycket litet utöver vad jag sade för en stund sedan, herr talman, och när det gäller de faktiska detaljerna måste jag hänvisa till kommissionen.
Angående en annan fråga påpekade den ärade ledamoten att länderna naturligtvis kan bygga upp verksamhet i Bangladesh på bilateral väg på samma sätt som de nu gör, har gjort och kommer att fortsätta att göra. Nederländerna, som har erfarenhet på området, har särskilt uppmärksammats. Det stämmer att vi har byggt upp verksamhet i Bangladesh, delvis utifrån nederländsk expertis och kunskap om vatten. Ett antal andra länder, bland andra Förenade kungariket, Tyskland, Danmark, Irland, Sverige, Italien, Belgien och Frankrike, har dock också lämnat bilaterala bidrag till Bangladesh. 
Talmannen.
I augusti i år klagade många resande över korruption hos den rumänska och bulgariska gränspolisen samt över långsam hantering vid den turkisk-grekiska gränsen. Vad tänker rådet göra för att snarast möjligt förbättra standarden på detta område? 
Nicolaï,
   . – Herr talman! När det gäller Rumänien och Bulgarien vill rådet påpeka för ledamoten att anslutningsförhandlingarna med Bulgarien om kapitel 24, rättsliga och inrikes frågor, fullbordades provisoriskt i oktober 2003 och att en övervakningsprocess har inletts. Förhandlingarna med Rumänien om kapitel 24 pågår fortfarande. För att ansluta sig till Europeiska unionen måste medlemsstaterna uppfylla Köpenhamnskriterierna, där det bland annat hänvisas till stabila institutioner som garanterar demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter och respekt och skydd för minoriteter. Med tanke på den vikt som fästs vid respekten för rättssäkerhet, är det uppenbart att största vikt fästs vid ett effektivt och icke-diskriminerande rättsväsende i Bulgarien och Rumänien, med effektiva mekanismer för att framföra klagomål om korruption. Båda dessa länder måste godkänna och tillämpa en tidsram för lagstiftningen och andra åtgärder för att utveckla de rättsvårdande organens och domstolarnas institutionella och operativa kapacitet. Anti-korruptionslagstiftning utgör en del av detta. Hittills har de bulgariska och rumänska myndigheterna vidtagit ett antal särskilda anti-korruptionsåtgärder, vars tillämpning övervakas av både rådet och kommissionen, som kommer att fortsätta att övervaka åtgärderna till dess att de träder i kraft. De kommer särskilt att övervakas av de organ som har inrättats i enlighet med Europaavtalet, nämligen associeringsrådet, associeringskommittén och underkommittéerna. Europeiska byrån för kontroll vid de yttre gränserna, som förväntas vara funktionsklar senast den 1 maj 2005, kommer att utarbeta och ta fram ett gemensamt grundläggande program för utbildning av gränsstyrkor och kommer att utbilda instruktörer för medlemsstaternas nationella gränsstyrkor på EU-nivå.
I fråga om förseningarna vid den turkisk-grekiska gränsen vill rådet slutligen erinra om beslutet av den 29 april 2004 om inrättande av miniminormer för vägskyltar vid kontroller vid de yttre gränserna. Användningen av dessa vägskyltar är obligatorisk på flygplatser. Vid gränskontroller på land och till havs har medlemsstaterna rätt att leda in fordon i separata filer. Dessa separata filer är avsedda att förenkla kontrollförfarandena och förhindra onödiga förseningar. Dessa separata filer kan också åsidosättas när trafikflödet vid gränskontroller tillfälligt minskar. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr rådsordförande! Jag vill tacka er för ert detaljerade svar. Jag har bara ytterligare en fråga. Ni nämnde övervakning, vilken främst kommer att utföras av associeringsrådet, om jag förstod er rätt. Min fråga, som föranletts av specifika frågor från invånarna i mitt valdistrikt i München, är om allmänheten kan lämna in särskilda klagomål om förseningar eller korruption till rådet eller associeringsrådet direkt, och om de inte kan det, vilket organ som ansvarar för att ta emot sådana klagomål, som sedan skulle kunna hanteras som en del av övervakningsprocessen? 
Nicolaï,
   . – Herr talman! Mitt konkreta och direkta svar på en konkret fråga är att jag vill informera ledamoten om att människor kan lämna sina klagomål till kommissionen i fall som liknar de som han beskriver. 
Talmannen.
Turkiet deltar i OIC (den islamiska konferensen), en religiös samarbetsorganisation för världens islamiska stater. Är Turkiets medlemskap i OIC politiskt förenligt med ett medlemskap i den icke-religiösa Europeiska unionen? 
Nicolaï,
   . – Herr talman! Tack återigen, och tack för frågan. Som ni vet fastställde Europeiska rådet kriterierna för EU-medlemskap vid sitt möte i Köpenhamn i juni 1993. Detta innefattar bland annat politiska kriterier som gör att ett kandidatland måste ha stabila institutioner som, i likhet med vad jag nyss sade, garanterar demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter och respekt och skydd för minoriteter.
I december i år kommer Europeiska rådet, på grundval av kommissionens rapport och rekommendationer av den 6 oktober 2004, att besluta om förhandlingar med Turkiet kan inledas. Som svar på Dimitrios Papadimoulis tidigare fråga har vi redan nämnt kommissionens rekommendationer och de villkor som ligger till grund för att kommissionen rekommenderar att förhandlingar kan inledas. Jag menar att jag redan har klargjort detta i ett svar på de tre frågorna tillsammans. 
Protasiewicz (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja ställa en fråga om situationen till följd av regeringsföreträdarnas undertecknande av utkastet till konstitutionellt fördrag den här månaden. Under debatten om det konstitutionella fördraget talades det mycket om hur Europeiska unionen skall behålla sin sekulariserade karaktär, och en diskussion ägde rum om förordet. Kommer Turkiets medlemskap i den islamiska konferensen (OIC) att vara förenligt med samtalen om medlemskap eller framtida medlemskap i Europeiska unionen? Borde inte det villkor som infördes under debatten om det konstitutionella fördraget också läggas fram för de turkiska förhandlarna på ett mycket specifikt sätt? 
Nicolaï,
   . – Herr talman! Turkiet har regler och bestämmelser där separationen mellan kyrkan och staten och statens sekulariserade karaktär fastställs strängare än i vissa av de nuvarande medlemsstaterna. Detta är i princip inte vad invändningen gäller och det tas heller inte upp som sådant av kommissionen.
Något annorlunda förhåller det sig med den diskussion vi just har fört, dvs. när det gäller utövandet, situationen för religionsfriheten och de problem som delvis har diskuterats som svar på era frågor. Kommissionen kommer att undersöka detta mycket noga och grundligt, och om det i det hänseendet beslutas att förhandlingar skall inledas kommer dessa punkter att fortsätta att övervakas mycket noggrant efter att dessa förhandlingar har inletts. 
Evans, Robert (PSE ).
   – Jag blev mycket oroad över konsekvenserna av denna fråga och faktiskt också av det inlägg som vi hörde från den andra sidan här i kammaren. Den ärade ledamoten nämnde skyddet av Europeiska unionens sekulariserade karaktär, och i sitt svar hänvisade rådet till Turkiet, där religion och stat är åtskilda. 
Det finns ingenting som bättre skulle kunna understryka Europeiska unionens fasta beslutsamhet att vara en alltigenom sekulariserad organisation än ett medlemskap för Turkiet, ett stort land med ett stort antal muslimer. Ja, Turkiet innebär utmaningar för Europeiska unionen. Ja, det finns frågor som behöver besvaras i fråga om mänskliga rättigheter och en lång rad andra aspekter. Men jag anser inte att religionen bör ingå i detta. Jag för min del välkomnar Turkiets framtida anslutning till Europeiska unionen. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr rådsordförande! Ni sade att denna fråga hanteras bättre i Turkiets lagstiftning än vad som är fallet i vissa medlemsstater. För det första skulle jag gärna vilja veta vilka medlemsstater ni tänker på. För det andra vill jag fråga vad ni menar med det uttalandet. Att religiösa samfund inte har någon rättslig status i Turkiet, eller att islam, som är den största religionen, i Turkiet sköts av staten, eller att inga huvudbonader får bäras av religiösa skäl? Vad menar ni är bättre reglerat i Turkiet? 
Nicolaï,
   . – Herr talman! När det gäller den sista frågan sade jag när jag läste kommissionens kommentarer och utlåtande att frågan inte handlar om den formella separationen mellan kyrkan och staten. Vad diskussionen gäller är och förblir den faktiska tillämpningen av separationen mellan kyrkan och staten, med andra ord religionsfrihet som en av de punkter som övervakas noggrant och som kommer att fortsätta att övervakas noggrant i fråga om Turkiets utveckling.
Som svar på kommentarerna – för jag tror inte att Robert Evans ställde en fråga – vill jag tämligen kategoriskt hävda att det inte är ordförandeskapets inställning till religion som ett anslutningskriterium som skall diskuteras. Religion ingår inte i Köpenhamnskriterierna eller i de politiska kriterierna för den delen. Det vill jag betona eftertryckligen. 
Talmannen.
Albaniens premiärminister Fatos Nano har både före och efter fotbollsmatchen mellan de grekiska Europamästarna och Albanien (den 4 september 2004 i Tirana) svarat för häpnadsväckande uttalanden som underblåser fanatismen och hatet mellan greker och albaner. Den 9 september 2004 anklagade han grekerna för ”rasism och främlingsfientlighet”, trots att det är ett välkänt faktum att 1,5 miljoner av hans landsmän kommit till Grekland (på laglig eller olaglig väg) och lever och verkar i detta land samtidigt som de skickar hårdvaluta till hemlandet. Det har även kommit klagomål från personer som tillhör den grekiska minoriteten i Dervitsani i norra Epirus och som hävdar att deras hus blivit beskjutna av albaner efter fotbollsmatchen och flera dagar framöver. Är Fatos Nanos beteende något som anstår en demokratisk ledare för ett demokratiskt land som vill närma sig EU och som får ekonomiskt stöd från EU? 
Nicolaï,
   . – Tack, herr talman! Rådet vill påminna den ärade ledamoten om de uttalanden om Albanien som ordförandeskapet gjorde på Europeiska unionens vägnar den 14 september 2004 och betona att rådet aldrig kommenterar offentliga uttalanden liknande de som nämns i frågan. Tack. 
Talmannen.
Mellan den 11 och den 16 juli anordnades en militärövning kallad ”Majestic Eagle 04” ungefär 100 sjömil norr om Kanarieöarna och öster om Madeira. Krigsfartyg från flera olika EU-medlemsstater deltog. Liksom vid tidigare tillfällen kunde man konstatera att näbbvalar dog på grund av användningen av lågfrekventa sonarsystem.
Tänker rådet i samband med utveckling av en europeisk säkerhets- och försvarspolitik ta hänsyn till de negativa konsekvenser som användningen av lågfrekventa sonarsystem har på de näbbvalar som befinner sig i vattnen kring unionens exklusiva ekonomiska zon? 
Nicolaï,
   . – Herr talman! Övningen ”Majestic Eagle 04” genomfördes mellan den 11 och 16 juli 2004. Det bör noteras att Europeiska unionen, inom ramen för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESFP), inte genomför fältövningar, det vill säga övningar som omfattar utplacering av trupper av det slag som ledamoten tar upp i sin fråga. Övningar av den typen, inklusive utplacering av nationella eller multinationella trupper, faller fortfarande endast under medlemsstaternas ansvar.
När det gäller miljökonsekvenserna av lågfrekventa sonarsystem till havs är rådet medvetet om de nuvarande studierna om risken för att valar, delfiner och andra havslevande djur skall skadas, bli döva eller förlora sitt lokalsinne på grund av dessa system. 
Medina Ortega (PSE ).
   – Samtidigt som Europeiska unionen har vissa förpliktelser på internationell nivå, till exempel i fråga om direktivet om livsmiljöer, faller frågor om militära övningar under den nationella behörigheten. Vi talar emellertid om ett område där vi för närvarande utarbetar en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik.
Vad som oroar mig är att USA:s domstolar för närvarande hindrar den här typen av övningar från att genomföras nära USA:s kuster, vilket innebär att militära övningar, som huvudsakligen genomförs av USA, flyttas till EU:s kuster.
Min följdfråga är om rådets tjänstgörande ordförande anser att vi, ur rådets synvinkel och inom ramen för samarbetet inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, borde överväga att inta en hållning, åtminstone genom rekommendationer, som syftar till att hindra USA från att exportera denna förorening till vatten nära Europeiska unionen. 
Nicolaï,
   . – Tack för frågan. Jag har tyvärr mycket litet att säga utöver det jag inledningsvis sade om den här frågan, eftersom detta formellt inte är en fråga för vare sig rådet eller ordförandeskapet. Europeiska unionen genomför inte den typen av fältövningar som frågeställaren bekymrar sig för, men låt mig lägga till att jag tar dessa farhågor på allvar. Jag har redan nämnt de aktuella undersökningar som vi har inlett och det engagemang och intresse som vi visar i frågan. Vad jag säga är att vi kommer att fortsätta att övervaka utvecklingen och undersökningarna. 
Talmannen.
I flera euroländer pågår nu en debatt om vitsen med de minsta euromynten, 1 och 2 eurocent. I Nederländerna och Finland avrundas priserna redan till 0 eller 5 eurocent. I Belgien vill finansministern sätta stopp för produktionen av de minsta mynten från och med nästa år. Studier av allehanda slag utförs på beställning, i det ena fallet är konsumenterna missnöjda, i det andra handelsmännen. Även producenterna anser att tillverkningen är för dyr. Det finns säkert beaktansvärda argument för och emot myntens fortlevnad. Fördelarna torde handla om prisstabilitet, nackdelarna handlar förmodligen om kostnaderna för producenterna, handelsmännen och bankerna.
Europa kan naturligtvis låta medlemsstaterna bestämma själva, vilket de faktiskt gör nu, men är det så Europa vill ha det? Anser rådet inte att det är för tidigt att redan nu fatta ett oåterkalleligt beslut? Borde man inte vänta tills euromynten har varit i omlopp i t.ex. fem år? Hur ställer sig rådet till en avrundning av priserna? Anser rådet att en medlemsstat helt på egen hand kan bestämma sig för att inte längre tillverka småmynt?
Eftersom beslutet om ett eventuellt avskaffande ligger hos de europeiska finansministrarna skulle jag gärna vilja höra rådets inställning. Såvitt jag vet har inget land ännu begärt att få avskaffa småmynten. Kommer man under det nederländska ordförandeskapet begära ett tydligt beslut från de europeiska finansministrarna eller skall man bara låta varje medlemsstat fortsätta göra lite hursomhelst? 
Nicolaï,
   . – Tack, herr talman! Varken Europeiska rådet eller rådet har tagit ställning när det gäller den ärade ledamotens frågor, eftersom dessa faller under medlemsstaternas ansvarsområde, liksom de frågor som jag nämnde tidigare.
I artikel 106 i fördraget definieras tydligt Europeiska centralbankens (ECB) och medlemsstaternas respektive befogenheter i fråga om utgivningen av eurosedlar och euromynt. I punkt 1 föreskrivs att ECB skall ha ensamrätt att tillåta sedelutgivning. Sedlarna ges ut av ECB och de nationella centralbankerna. I punkt 2 specificeras det att medlemsstaterna får ge ut mynt på två villkor. Till att börja med måste ECB godkänna omfattningen av utgivningen, och för det andra måste de mynt som ges ut uppfylla alla övriga lagstiftningsåtgärder som harmoniserar deras nominella värde och tekniska specifikationer.
I rådets förordning 975/98/EG fastställs det nominella värdet och de tekniska specifikationerna för de mynt som medlemsstaterna kan ge ut. Det är medlemsstaternas uppgift att inom dessa ramar besluta i vilken omfattning de vill ge ut mynt och till vilket nominellt värde, och ECB måste godkänna all utgivning. 
Brepoels (PPE-DE ).
   – Tack, herr talman! Jag vill tacka rådets ordförande för hans svar. Jag vet naturligtvis också att detta faller under medlemsstaternas ansvarsområde. Enligt min åsikt, och jag tror också att det är allmänhetens och ett antal konsumentorganisationers åsikt, är det dock så att om olika ståndpunkter intas inom euroområdet och i de olika medlemsstaterna när det gäller huruvida man skall fortsätta att ge ut vissa små eurocentmynt eller inte, eller om man skall avrunda priserna eller inte, blir det svårt att fortfarande tala om en prissättningspolitik eller en finansiell politik inom euroområdet. Jag vill därför fråga rådets ordförande om detta ändå skulle kunna läggas fram för diskussion i Ekofinrådet. 
Nicolaï,
   . – Jag förstår verkligen den ärade ledamotens farhåga och frågan, men som jag just angav inledningsvis faller detta inte under ordförandeskapets eller rådets ansvarsområde eller inom deras räckvidd. Med tanke på detta måste jag göra ledamoten besviken, eftersom jag inte kan lova henne att jag kommer att lägga fram detta för diskussion. Detta hänger först och främst samman med de formella ståndpunkterna, men politiskt sett anser vi i ordförandeskapet inte heller att det kommer an på oss att föra sådana diskussioner om den viktiga subsidiaritetsprincipen, som handlar om att allt inte alltid beslutas på denna nivå utan också på nationell nivå. 
Talmannen.
Kan rådet uppge vilka initiativ som tagits och kommer att tas i framtiden i medlemsstaterna för att stärka samarbetet mellan polisen och olika kustbevakningstjänster i syfte att förhindra införsel av illegala droger – syntetiska droger inkluderade? 
Nicolaï,
   . – Tack, herr talman! I åratal har medlemsstaternas olika behöriga rättsvårdande organ, inklusive polisen, tullen och kustvakten, gjort allt i sin makt för att förhindra importen av illegala droger till medlemsstaternas territorium. Det är av högsta vikt att dessa substanser hindras från att nå medlemsstaternas territorium. Rambeslutet om handeln med illegala droger, som formellt kommer att antas av rådet inom kort, ger medlemsstaternas rättsvårdande organ det utrymme de behöver för att agera effektivt mot importen av illegala droger och mot en hel rad brott. I detta sammanhang bör EU:s narkotikastrategi nämnas. Den diskuteras som ni vet för närvarande i rådet. Det råder enighet om att tillämpningen av befintliga rättsliga EU-instrument bör prioriteras i de fall där kampen mot narkotikahandeln är central, som till exempel Europeiska konventionen om ömsesidig rättshjälp i brottmål, där inrättandet av gemensamma utredningsgrupper föreskrivs.
Kommissionen offentliggjorde den 2 juni 2004 ett meddelande om förstärkningen av polis- och tullsamarbetet inom EU. Rådets svar inkluderas i utkastet till flerårigt program för området med frihet, säkerhet och rättvisa, det så kallade Haagprogrammet, som kommer att antas av Europeiska rådet den 5 november 2004. Under åtminstone tio år har tullmyndigheterna i medlemsstaterna gjort gemensamma insatser varje år för att utreda narkotikasmuggling, inklusive smuggling av ecstasy, med flyg, på land och till havs. En insats som fokuseras på smugglingen av ecstasy med flyg planeras inom en snar framtid, i vilken fler än 20 medlemsstater skall delta. 
Crowley (UEN ).
   – Jag tackar rådsordföranden för hans svar. Det gläder mig mycket att höra att man nu tar nya initiativ på detta område, eftersom det är ett växande problem.
Jag vill fråga rådsordföranden om ordförandeskapets inställning till hur man skall ta itu med smugglingen av ecstasy, eftersom det kan tillverkas hemma i någons kök och inte behöver transporteras över några gränser, medan heroin, opium och kokain måste importeras. Jag vill också fråga om rådets inställning till LSD och annan illegal narkotika. De flesta syntetiska droger kan tillverkas lokalt. Även om en del av ingredienserna kanske måste importeras, kan detta göras på laglig väg och sedan används de illegalt.
Kanske man skulle kunna flytta fokus från smuggling av ecstasy till de mycket stora problemen med smuggling från områden som triangeln kring Afghanistan och via trader till havs. 
Moraes (PSE ).
   – Jag håller med Brian Crowley, men jag har en något avvikande uppfattning i fråga om smuggling av ecstasy. Detta är ett mycket stort problem för London, det område som jag representerar, där det förekommer omfattande smuggling av ecstasy. 
Min fråga till rådsordföranden gäller dock EU:s narkotikastrategi inom ramen för de rättsliga och inrikes frågorna, som det nederländska ordförandeskapet har prioriterat. En rapport om narkotikastrategin har börjat behandlas av parlamentet. Med tanke på Nederländernas erfarenheter av förebyggande av drogmissbruk och narkotikapolitik, vad tänker ordförandeskapet göra för att bekämpa narkotikasmugglingen? 
Newton Dunn (ALDE ).
   –Vad det handlar om är att stärka samarbetet mellan polismyndigheter och kustbevakningen. Efter den 11 september i Förenta staterna upptäckte amerikanerna att samarbetet mellan FBI och CIA var bristfälligt. Vad gör ordförandeskapet, eller vilka förslag har det, för att höja kvaliteten på mellan olika myndigheter inom medlemsstaterna och över gränserna? Som rådsordföranden väl vet – även om jag inte tror att han lyssnar på mig – är det förtroendet mellan myndigheterna som är problemet. Vi litar inte på varandra, och därför finns det inte något samarbete. Herr rådsordförande! Vad tänker ni göra för att förbättra förtroendet mellan dessa myndigheter? 
Nicolaï,
   . – Tack, herr talman! När det gäller den sista frågan finns det, som ni vet, långtgående planer på att förbättra samarbetet och informationsutbytet inom Europeiska unionen, men frågeställaren gjorde rätt i att påpeka hur viktigt det är att också förbättra samarbetet med organ utanför EU. Sådana kontakter har upprättats, och förbättringar sker, och ledamoten gjorde rätt i att nämna samarbetet med USA.
Brian Crowley påpekade med rätta att när det gäller det stora och verkligen allt större problemet med konsumtionen av ecstasy, är det inte bara en fråga om smuggling från länder utanför EU, utan också en fråga om vad som sker inom själva EU.
Logiskt nog tog jag i mitt inledande svar upp de externa dimensionerna av denna diskussion, men ni har rätt i att man också borde ge detta problem hög prioritet internt, det vill säga inom de europeiska och nationella gränserna. Detta förringar inte det faktum att samarbetet inom Europeiska unionen naturligtvis först och främst är inriktat på den gränsöverskridande aspekten, och det är faktiskt också en vädjan till de nationella regeringarna att ta sitt ansvar på området, åtminstone uppfattar jag hans kommentar på det viset.
Narkotikastrategin har nämnts och frågor har ställts om den. Eftersom frågan för närvarande diskuteras i rådet (rättsliga och inrikes frågor) kan jag inte svara på frågan om innehållet i denna narkotikastrategi och de prioriteringar som vi fastställer i det hänseendet. Vad jag kan säga är att det nederländska ordförandeskapet hoppas fatta ett beslut i frågan vid Europeiska rådets möte i december. Med tanke på det kan Europaparlamentet få kännedom om våra målsättningar och prioriteringar för EU:s narkotikastrategi före dess. 
Talmannen.
Världsbanken och IMF har varit engagerade i att mobilisera erforderliga resurser för att utvecklingsländerna ska kunna leva upp till de mål som fastställdes av det internationella samfundet i millenniedeklarationen år 2000. Det råder enighet om att, för att kunna uppnå de uppställda målen, är en försiktig avskrivning av skulderna lämplig och nödvändig för vissa länder. Det är dock tveksamhet om en hundraprocentig avskrivning vore lämplig. Mer än 53 miljoner dollar har samlats in för skuldsanering. Vad föreslår rådet för att lösa de fattigaste ländernas skuldbörda? Anser rådet att det vore lämpligt att Europeiska kommissionen inrättar en skuldavdelning av det slag som IMF nyligen inrättat? 
Nicolaï,
   . – Herr talman! En av de viktigaste faktorerna inom millennieutvecklingsmålet, som består i att upprätta ett världsomspännande utvecklingspartnerskap, är permanent skuldlättnad. Förutom nationella och internationella åtgärder borde en bred lösning fastställas för skuldproblemet i utvecklingsländerna, så att skulderna blir hanterbara på lång sikt. I enlighet med det samförstånd som nåddes i Monterrey och som godkändes av stats- och regeringscheferna i FN:s medlemsländer i mars 2002, medger EU att permanent skuldfinansiering är av vikt för att frigöra resurser för privata och statliga investeringar och att lättnaden av utländska skulder kan spela en avgörande roll när resurser frigörs för verksamhet som främjar hållbar tillväxt och utveckling.
Att nå millennieutvecklingsmålen är en central målsättning för Europeiska unionen, och i ett bredare perspektiv, för världssamfundet. EU-medlemsstaternas åtaganden vid Monterreykonferensen återspeglar unionens ledande roll i fråga om de internationella insatser som görs för att nå millenniemålen och torde ta sig uttryck i den fullödiga samlingen politiska EU-åtgärder och i EU:s beslut om tilldelningen av finansiella resurser. I sina slutsatser av den 14 november 2002 bekräftade rådet sin vilja att fortsätta sina ansträngningar att återställa hållbarheten för skulder inom ramen för det förstärkta initiativet för kraftigt skuldtyngda fattiga länder (HIPC), så att utvecklingsländerna, särskilt de fattigaste, kan fortsätta att eftersträva tillväxt och utveckling utan att hindras av ohållbara skuldbördor.
EU undersöker också möjligheten att ta det nuvarande HIPC-initiativet ett steg längre. Vid högnivådialogen om utvecklingsfinansiering, som ägde rum i New York i oktober 2003 inom ramen för FN:s 58:e generalförsamling, uppmanade EU alla givar- och borgenärsländer som inte hade tagit på sig sin del av den bilaterala skuldlättnaden och bidragit till den multilaterala finansieringen av HIPC-initiativet att göra så. EU betonade också att det är av största vikt att IMF och Världsbanken regelbundet rapporterar huruvida deras medlemsstater uppfyller sina HIPC-åtaganden, särskilt när det gäller artikel 4 om kontroller. Det diskuterades också att man vid den officiella bilaterala skuldomläggningen i Parisklubben också borde ta upp de gäldenärsländer som uppfyller sina HIPC-åtaganden som borgenärer. Vid dialogen tillkännagav EU också att man var beredd att tala med de internationella finansiella institutionerna och de övriga givarna om möjliga ändringar av hur kraven på ytterligare skuldlättnad, eller komplettering, beräknas i slutändan, på de HIPC-länders vägnar vars skuldbörda för stunden anses vara ohållbar på grund av allvarlig yttre påverkan. Unionen visade sig också villig att undersöka hur den finansiella klyftan skulle kunna överbryggas och att samtidigt genomföra en rättvis skuldlättnad.
Enligt EU är såväl HIPC-länderna som givar- och borgenärsländerna ansvariga för den permanenta skuldlättnaden i det långa loppet. Frågan om det vore ett användbart initiativ om Europeiska kommissionen inrättade en skuldavdelning, vilket Världsbanken nyligen gjorde, faller som ni säkert förstår inte under mitt ansvarsområde, utan under kommissionens. 
Ryan (UEN ).
   – Tack för ert svar. Jag måste säga att jag är lite besviken, eftersom jag inte har hört något verkligt förslag. Många människor talar om detta, men mycket lite blir gjort. Denna fråga har enorm betydelse, och kommissionen borde ha presenterat mer konkreta idéer i stället för att hänvisa till olika förslag som redan har lagts fram av andra. Jag är besviken över svaret på frågan. 
Nicolaï,
   . – Herr talman, jag ber om ursäkt. Jag är dessutom rädd att jag inte helt kan dämpa desillusionen eller besvikelsen. I mitt första anförande försökte jag att särskilt påvisa rådets farhågor och engagemang i frågan, tillsammans med den politiska vikt och prioritet som vi fäster vid den, med hänsyn till den mycket konkreta organisation och de mycket konkreta aspekter som den ärade ledamoten nämnde. I det hänseendet skulle jag åter vilja hänvisa till kommissionen, vilket ledamoten faktiskt själv gjorde i sin mer detaljerade fråga. 
Talmannen.
   – Vi kommer nu till slutet av den schemalagda tiden för frågestunden. Jag ser att minst tre ytterligare ledamöter skall ställa de tre kommande frågorna. Jag skall fråga om rådet kan stanna litet längre för att svara på ytterligare ett par frågor.
I så fall är frågestunden avslutad.
Jag ber Bill Newton Dunn, Claude Moraes och Cecilia Malmström, som jag kan se är närvarande i kammaren, om ursäkt, men rådet har informerat oss om att de har brådskande åtaganden och inte kan stanna kvar. 
Newton Dunn (ALDE ).
   – Herr talman! Jag skulle bara vilja påpeka att klockan är 18.56. Enligt föredragningslistan slutar frågestunden kl. 19.00. Då kan väl inte frågestunden vara slut nu? 
Talmannen.
   – Eftersom den tid som avsatts för frågestunden har tagit slut, kommer frågorna 14–33 att besvaras skriftligen(2), förutom fråga 18, som har dragits tillbaka av frågeställaren.
Frågestunden är avslutad. 
Mavrommatis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Fråga 20, som är den fjärde frågan på tur, är min fråga. Jag tror att jag är sist på tur. Med tanke på det tidigare förfarandet och på vad också ni har sagt, kanske ni kan tillåta en liten förlängning på två eller tre minuter för min fråga? Tack för er förståelse. 
Talmannen.
   – Som jag sade har frågestunden avslutats, eftersom rådet måste lämna oss. 

(1) 

