Bugetul 2011 (dezbatere) 
Președinte
Următorul punct pe ordinea de zi se referă la dezbaterea privind bugetul 2011 [2010/2972 (RSP)].
Aș dori să încep eu discuția. Dle Barroso, dle Wathelet, dle Chastel, în timpul reuniunilor de conciliere, Parlamentul European și Consiliul nu au reușit să ajungă la un acord privind bugetul pentru 2011. Regretăm acest lucru. S-ar fi putut ajunge la un acord.
Parlamentul European este conștient de necesitatea de a face economii. Eram pregătiți să acceptăm limitarea creșterii creditelor de plată din bugetul pentru 2011 până la 2,91 %, comparativ cu 2010. În schimb, am vrut să stabilim o metodă de a aplica Tratatul de la Lisabona și, în special, am vrut să stabilim procedurile care trebuie urmate în cadrul negocierilor bugetare suplimentare. Acest lucru este important, deoarece Tratatul de la Lisabona este în vigoare. Noi nu am vrut să mergem dincolo de tratat în niciun fel. Știm că majoritatea statelor membre doreau acest acord.
Acum trebuie să decidem cât mai repede posibil cum să rezolvăm problema de a nu avea un buget. Aceasta este responsabilitatea tuturor celor trei instituții europene. Am spus că o pistă rapidă este posibilă pentru Parlamentul European, dar numai dacă așteptările noastre privind procedurile pentru negocierile bugetare următoare sunt garantate.
În ultimele zile, am asistat la progrese considerabile în ceea ce privește discuțiile cu Consiliul. Sunt sigur că un acord este aproape. Parlamentul European este pregătit să facă multe pentru a ajunge la acest acord cât mai repede posibil. Am încheiat negocierile la 15 noiembrie, cu puțin timp înainte de miezul nopții, Parlamentul sperând că există dorința de a găsi soluții adecvate pentru două aspecte fundamentale: mecanismele de flexibilitate, în scopul de a asigura finanțarea politicilor care rezultă din Tratatul de la Lisabona, și, de asemenea, soluții legate de participarea Parlamentului la procesul de negociere a cadrelor financiare multianuale succesive.
Avem, de asemenea, astfel de așteptări în ceea ce privește propunerile referitoare la resursele proprii pentru Uniunea Europeană. Credem că Comisia Europeană ar putea adopta un rol decisiv în această chestiune. Sunt sigur că, datorită unei disponibilități reciproce de a discuta, vom ajunge la un acord. Aș dori să subliniez încă o dată că eu cred că rolul Comisiei Europene este esențial. Prin urmare, așteptăm cu interes discursul dlui Barroso, în care acesta va prezenta atât bugetul nou, propus, care urmează să fie supus la vot la 1 decembrie, cât și un răspuns la așteptările principale ale Parlamentului European. Desigur, ceea ce urmează a fi spus de către Președinție - de către dl Wathelet - va fi, de asemenea, de o importanță deosebită pentru noi, cum va fi și ceea ce are de spus dl Chastel.
Joseph Daul
Dlor președinți, doamnelor și domnilor, dezbaterea privind bugetul vine intr-un moment când concetățenii noștri au îndoieli din cauza slăbiciunii monedei lor de schimb și când Europa se unește pe bună dreptate în sprijinul economiei irlandeze.
Contrar a ceea ce s-ar fi putut spune despre obiectivele Parlamentului European în cadrul acestor negocieri, nu este vorba despre lupta pentru putere sau despre dispute instituționale, nici despre ignorarea dificultăților întâmpinate de către statele noastre membre sau despre criza datoriei publice de care suferim cu toții. Nu, este vorba despre garantarea faptului că Europa își poate onora angajamentele. Angajamentele în sfera socială, și aici mă gândesc la educație și la învățarea de-a lungul vieții; angajamentele față de victimele catastrofelor naturale, și aici mă gândesc la asistență pentru țările afectate de revolte alimentare; și angajamente față de programe care creează locuri de muncă și creștere economică, cum ar fi Galileo și ITER.
Realitatea este că, privind lucrurile dintr-un punct de vedere contabil, mai degrabă decât dintr-un punct de vedere politic, puținele state membre care continuă să blocheze negocierile dăunează intereselor celor 500 de milioane de europeni. A face ca Parlamentul European să pară personajul negativ al piesei și a sugera că acesta vrea să cheltuiască într-un moment în care statele membre strâng cureaua, că dorește să își exercite atribuțiile conferite prin Tratatul de la Lisabona în detrimentul economisirii și al europenilor, toate acestea abat atenția de la realitatea problemelor actuale.
Care este această realitate? Realitatea este că cele mai recente previziuni economice nu oferă nicio speranță de redresare, până în 2020, la creșterea puternică, durabilă și favorabilă incluziunii pe care Uniunea Europeană a fixat-o ca obiectiv.
De asemenea, este o realitate faptul că proiectul actual de buget nu face include dispoziție referitoare la finanțarea noilor competențe conferite Uniunii de către Tratatul de la Lisabona și nu ne îndeplinește solicitările de a continua revizuirea de la mijlocul perioadei a ciclului financiar prevăzută în acordul pentru perioada 2007-2013.
În sfârșit, este o realitate faptul că proiectul de buget nu include nicio dispoziție financiară - chiar niciuna - privind strategia UE 2020.
Pe scurt, Consiliul adoptă programe fără a prevedea nicio dispoziție financiară pentru ele. Mai mult decât atât, atunci când Președintele Parlamentului European îi amintește de obligațiile sale, acesta se declară jignit, dar atunci când o autoritate locală, regională sau națională aprobă proiecte fără a le finanța, acea autoritatea este învinovățită. De ce, vă întreb eu, ceva care este inacceptabil la nivel local sau național ar fi acceptabil la nivel european?
Este aceasta o cale de a-i reconcilia pe cetățenii noștri cu Europa? Nu cred. Eu spun în mod clar Comisiei și, mai presus de toate, Consiliului: nu contați pe grupul meu, nu contați pe votul acestui Parlament pentru programele care nu au finanțare garantată. Grupul meu vrea o revenire la bunul simț și vrea să se ajungă la un acord echilibrat. Acesta trebuie să fie un acord global, care se referă în același timp la bugetul pentru 2011, la bugetul rectificativ pentru 2010 și la scrisorile sale asociate de modificare, la procedura de flexibilitate și, în cele din urmă, la garanții cu privire la finanțarea viitoarelor politici, pe care noi o numim secțiunea politică.
Aș dori să subliniez faptul că propunerile noastre cu privire la această secțiune politică nu implică nicio modificare a tratatelor actuale, nici nu anticipează în niciun fel valoarea, originea sau distribuirea fondurilor viitoare ale UE. Aș dori să subliniez, de asemenea, faptul că redeschiderea dezbaterii asupra resurselor proprii nu este o propunere nouă din partea Parlamentului, ci o decizie luată chiar de Consiliu în mai 2006, în urma acordului încheiat în decembrie 2005, sub Președinția britanică.
Grupul meu sprijină pe deplin obiectivul nu numai de a plafona, ci și de a reduce contribuțiile la buget ale statelor membre. Într-adevăr, caracterul extrem de serios al crizei datoriei trebuie să conducă la o revizuire completă a finanțelor publice europene. Acest lucru nu ține doar de împărțirea sarcinilor între bugetele naționale și bugetele europene, ci și de căutarea tuturor formelor posibile de reciprocitate în scopul de a face economii.
Domnilor președinți, doamnelor și domnilor, Grupul Partidului Popular European (Creștin Democrat) sprijină cele două cereri făcute de Consiliu la 15 octombrie: ca bugetul UE să contribuie la disciplina financiară comună și ca finanțarea obiectivelor europene să fie garantată. Acesta este obiectivul nostru în negocierile privind bugetul pentru 2011 și suntem încrezători că se poate ajunge la un acord dacă Președinția Consiliului negociază în mod eficient cu colegii de la Bruxelles.
(Aplauze)
Martin Schulz
Dle Președinte, cred că criza în care ne aflăm în prezent a fost declanșată de evenimentele de la Deauville. Cred că președintele Franței și cancelarul Germaniei au făcut o înțelegere cu David Cameron la Deauville prin care acesta a fost de acord cu revizuirea Tratatul pentru Pactul de stabilitate și creștere în schimbul îndeplinirii cererilor legate de buget ale Regatului Unit. S-ar putea să mă înșel, dar există această suspiciune. Aceasta ar fi o înțelegere încheiată în detrimentul părților terțe, cu alte cuvinte, în detrimentul drepturilor Parlamentului European. Prin urmare, nu ar trebui să fie nicio surpriză faptul că partea terță, în acest caz acest Parlamentul, nu este pregătită să o accepte.
Întâmplător, nu ar trebui să fie o surpriză nici faptul că soarta Europei este lăsată în mâinile guvernelor eurosceptice. Într-o astfel de situație, un guvern de acest fel va testa cât de departe poate merge. Guvernul britanic testează în prezent dacă restul Europei va accepta prerogativele sale sau nu. Prin urmare, acest buget sau dezbatere pe marginea bugetului este, de asemenea, o dezbatere despre direcția în care ar trebui să se dezvolte Uniunea Europeană. Nu este vorba despre bani. Am căzut de acord asupra banilor. Cred că acesta este un mesaj important pentru alegătorii și cetățenii Europei. Am ajuns la un acord cu privire la bani și, în calitate de Parlament, am respectat cerințele Regatului Unit cu privire la bani: o creștere cu 2,91 % a cheltuielilor, nu a creditelor de angajament, ci a cheltuielilor.
Dacă nu este vorba despre bani, atunci despre ce este vorba? Este vorba despre drepturile Parlamentului European. Este vorba despre drepturile prevăzute în tratat. Tot ceea ce solicită Parlamentul face parte din tratat. Subiectul resurselor proprii este cuprins la articolul 311 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Planificarea financiară pe termen mediu este o procedură stabilită în tratat, pentru care trebuie să se adopte un regulament. Flexibilitatea în buget implică interesul reciproc al guvernelor, al Comisiei și al Parlamentului și capacitatea lor, în cadrul normelor bugetare, de a răspunde cu flexibilitate la cerințele pe termen scurt. Nu este vorba despre cheltuieli suplimentare; este vorba despre cât de eficient este guvernată Europa, cel puțin în ceea ce privește flexibilitatea, și este vorba despre drepturile fundamentale ale Parlamentului.
Sunt destul de surprins. Șefii de guvern ai Uniunii Europene sunt toți parlamentari. Aceștia sunt bărbați și femei care au crescut în tradiția parlamentară. După cum a afirmat deja dl Daul, care parlament național ar permite ca în dreptul său central, dreptul de a elabora un buget, să se amestece voința puterii executive? Cele 27 de guverne ale Uniunii Europene sunt puteri executive. Cu toate acestea, nu trebuie să permitem democrației europene să fie întoarsă cu susul în jos. Parlamentul adoptă bugetul și Parlamentul controlează executivul. Dorința guvernului britanic în acest caz este ca cele 27 de guverne să controleze Parlamentul, ceea ce contravine democrației parlamentare. Prin urmare, această decizie ar putea crea un precedent. Parlamentul nu trebuie să permită să îi fie luate drepturile.
Ce se va întâmpla în continuare? După ce banii contribuabililor europeni au fost transferați din cuferele statelor membre către Bruxelles, ei nu mai aparțin statelor membre. Sunt banii UE. În această situație, banii trebuie să fie controlați de Parlament în cadrul Uniunii. După aceasta, bugetul trebuie să fie adoptat de către Parlament, deoarece bugetul european nu este adoptat de 27 de parlamente naționale sau de 27 de guverne naționale, ci de un Parlament ales în mod liber, cu alte cuvinte, de acest Parlament.
Planificarea financiară pe termen mediu, clauza de flexibilitate și resursele proprii sunt cele trei elemente de care avem nevoie pentru a discuta cu Consiliul, nu banii. Am discutat despre acest lucru în ultimele câteva ore. Aș dori să specific încă o dată că dl Lamassoure și președinții de grupuri au depus un mare efort pentru a ne permite să abordăm ceea ce este, în opinia mea, o direcție destul de consecventă. Cu toate acestea, nu trebuie să renunțăm acum la această direcție. Trebuie să precizăm Consiliului că aceste trei elemente se referă la drepturile noastre și nu la cheltuieli suplimentare. Orice Parlament care permite ca drepturile sale să fie reduse de către un guvern de orice fel ar trebui să înceteze să funcționeze.
Prin urmare, grupul meu a decis în unanimitate că fie vom cădea de acord asupra acestor cerințe, care nu sunt altceva decât o încercare de a consolida drepturile Parlamentului, fie nu va exista niciun buget. Dacă nu va exista un buget, nu va exista proiectul ITER, nu va exista reactorul de fuziune nucleară. Nu va exista proiectul Galileo și nu va exista Serviciul european de acțiune externă.
Șefii de guvern au posibilitatea de a alege. Aceștia pot fie să recunoască drepturile Parlamentului și proiectele sale, fie să umilească Parlamentul, caz în care nu va exista niciun buget. Aceasta este direcția unanimă urmată de grupul meu.
(Aplauze)
[Vorbitorul a fost de acord să accepte o întrebare în cadrul procedurii "cartonașului albastru” în conformitate cu articolul 149 alineatul (8) din Regulamentul de procedură]
Krisztina Morvai
Dle Președinte, mă întreb dacă Parlamentul ar fi de acord că, din punct de vedere constituțional, există o altă interpretare a ideii de separare și echilibrare a puterilor? În arena internațională și pe scena politică europeană, nu putem transfera pur și simplu modelul național de separare și echilibrare a puterilor.
Din punctul meu de vedere - și mă întreb dacă colegii ar fi de acord cu mine -, într-un sistem de separare și echilibrare a puterilor Consiliul reprezintă de fapt statele-națiune, și orice rămâne după Tratatul de la Lisabona din suveranitatea și independența statelor-națiune. Acesta acționează în numele națiunilor, ale căror guverne sunt alese.
În democrațiile europene, guvernele sunt alese printr-un sistem democratic, electoral. În numele națiunilor și popoare lor, ele exercită un control și contrabalansează puterea Parlamentului. Nu ar fi Parlamentul de acord că există și o altă interpretare a echilibrării puterilor?
Martin Schulz
Dle Președinte, există multe interpretări, dnă Morvai. Acest lucru este evident. Este posibil ca interpretarea pe care dvs. o oferiți Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene să fie diferită de a mea. Cu toate acestea, aici nu este vorba de interpretare, ci de aplicarea tratatului și acest lucru presupune o procedură bugetară clară. De altfel, din câte știu eu, sunteți membră a partidului maghiar Jobbik sau, dacă nu, atunci membră a unui alt partid. Vă rugăm să le explicați alegătorilor din țara dvs. că, dacă vom adopta bugetul UE, atunci va fi efectiv posibil să plătim fondurile de coeziune din cadrul Uniunii Europene pe termen lung. Dacă nu există buget, atunci nu putem pune la dispoziție finanțare.
Guy Verhofstadt
în numele Grupului ALDE. - Dle Președinte, în decembrie 2005, un prim-ministru stătea aici, în Parlament. Cred că un lucru pe care l-am învățat cu toții este că trebuie cu adevărat să vedem un buget reformat serios pentru viitor. Haideți să ne dăm seama cu toții - Comisia, Consiliul, statele membre și Parlamentul European - de felul în care, în următorii câțiva ani, putem construi un consens pentru o Europă schimbată și reformată în care bugetul este o parte rațională a viitorului și nu o târguială nefericită.
Ei bine, acel prim-ministru era Tony Blair, omul care a încheiat ultima înțelegere cu privire la perspectivele financiare. Iată-ne acum, cinci ani mai târziu. Ce a spus dl Blair este lucrul esențial pe care Parlamentul dorește să îl realizeze: implicarea instituțiilor UE și a tuturor părților implicate pentru a reinventa finanțarea Uniunii și pentru a fundamenta această finanțare pe criterii raționale și nu pe un concurs de târguială, ceea ce se întâmplă în prezent.
În ceea ce privește cifrele, să fim foarte clari. Nu este niciun secret faptul că Parlamentul ar putea accepta cifrele Consiliului, desigur, în cadrul unui acord mai larg. Dar trebuie, de asemenea, să convenim asupra unui al doilea element, stimați colegi, și anume flexibilitatea. Să fim foarte clari în această privință. Această flexibilitate nu este o concesie din partea Consiliului; flexibilitatea este necesară, indispensabilă, altfel nu putem finanța o serie de probleme importante. Mai mult, flexibilitatea este un "acquis”. Ea face parte din acordul interinstituțional pe care îl avem deja. De fapt, Consiliul nu și-a ținut promisiunea, refuzând acest lucru acum în acest buget. În cele din urmă, și acesta este cel mai important lucru, trebuie să se convină cu privire la finanțarea viitoare a Uniunii.
Prin urmare, problema resurselor proprii trebuie să fie redeschisă; nu există niciun dubiu. Permiteți-mi să clarific că resursele proprii nu reprezintă o chestiune de modificare a tratatelor. De asemenea, resursele proprii nu reprezintă o chestiune de noi competențe. Este o chestiune de aplicare a tratatelor existente și este o chestiune de finanțare a competențelor existente, pentru că Uniunea a fost întotdeauna menită să aibă venituri proprii. Dna Merkel, dl Sarkozy și dl Cameron nu știu acest lucru, dar Uniunea a fost fondată cu veniturile sale proprii. Aceasta a fost baza de finanțare a Uniunii de către părinții fondatori.
Cu toate acestea, știm cu toții că, cu timpul și cu o contribuție din partea unei anumite Doamne de fier, Uniunea și-a pierdut legătura cu resursele proprii, astfel încât, în schimb, purtăm acum discuții absurde despre cine are mai multe și cine are mai puține beneficii din partea Uniunii. Astăzi, în Uniunea Europeană, bugetul nu înseamnă urmărirea interesului UE, ci doar atenție acordată situației de plăți nete a fiecărui stat membru.
Aceasta este numită afacere pentru moment în problemele bugetului Uniunii. Acest mod de a acționa distruge Uniunea - distruge spiritul de unitate și distruge solidaritatea din cadrul Uniunii. Repet, putem solicita doar resurse proprii reale, ceea ce poate duce, de asemenea, la ceea ce doresc mai multe țări, și anume, diminuarea contribuțiilor naționale. Dacă nu vom schimba sistemul, guvernele și nu cetățenii vor deține controlul. Dacă, dimpotrivă, vom merge în direcția resurselor proprii, nu guvernele, ci cetățenii vor fi cei responsabili. Pe scurt, se poate spune că resursele proprii pentru colegii din Europa înseamnă mai multă democrație europeană; reprezintă baza pentru o democrație europeană modernă.
Deci, am o solicitare pentru dvs., dle Barroso. Solicitarea mea este foarte simplă. Indiferent de format - o convenție, o conferință, o CIG cu sau fără parlamentele naționale - nu ascultați vocile trecutului. Orientați-vă către viitor, utilizați-vă dreptul de inițiativă și prezentați o propunere oficială cât mai repede posibil. Majoritatea proeuropeană din acest Parlament vă susține în totalitate pe dvs. și această inițiativă.
Daniel Cohn-Bendit
Dle Președinte, dlor președinți, eu cred că, dacă ascultăm cu atenție ceea ce spune toată lumea, constatăm că ne aflăm într-un punct de cotitură în istoria Uniunii Europene. Problema cu bugetul astăzi, după cum a declarat fiecare în felul său, este o problemă care are de-a face cu ideea de dezvoltare a ideii europene. Nu este doar un buget. Mai mult, există ceva greșit în ideea de Uniune Europene, ceva care este întotdeauna vizibil în dezbaterile publice.
Suntem martorii renaționalizării - complet absurda renaționalizare - a activităților europene. De ce? Pentru că - și toți spunem acest lucru - doriți ca Uniunea Europeană să rezolve cu succes problemele pe care dvs. nu le mai puteți rezolva la nivel național, dar, în același timp, doriți să acordați resurse pentru această sarcină nu Parlamentului European, ci Uniunii Europene.
De aceea declarăm că nu apărăm drepturile Parlamentului, ci numai drepturile Uniunii Europene și nevoia de Uniune Europeană. De aceea, întrucât, în ziua de azi, suntem de acord asupra a trei puncte, de fapt, trebuie să convenim asupra unui singur lucru, aici, împreună: dacă să acceptăm sau să renunțăm. Mai mult decât atât, chiar dacă va dura două, trei sau patru luni - și va fi greu pentru toată lumea - vom aproba bugetul european numai dacă va exista un acord cu privire la punctele noi pe care le ridicăm.
Să nu ne fie teamă, atunci, dacă va fi nevoie de o perioadă lungă de timp și dacă, așa cum se poate întâmpla, nu vom vota bugetul în decembrie sau nici măcar în ianuarie sau februarie. Dacă vom lansa această dezbatere, dar ne vom opri la jumătatea drumului, vom pierde pentru următorii patru ani.
Prin urmare, fac apel la toată lumea să fie responsabilă cu privire la resursele proprii, și dl Verhofstadt a explicat acest lucru. La urma urmei, este destul de simplu, și de aceea ideea unui acord care îi aparține dlui Lamassoure este interesantă, pentru că dezbaterile trebuie să aibă loc în arena publică europeană cu parlamentele naționale, cu reprezentanți ai guvernului și cu membrii Comisiei. Resursele proprii reprezintă o oportunitate de a reduce - o voi spune de trei ori - de a reduce - de această dată, era în beneficiul tuturor conservatorilor - de a reduce contribuțiile naționale și, în același timp, de a consolida bugetul european. La urma urmei, nu este complicat!
Prin urmare, dacă putem transmite mesajul în spațiul european, cetățenii Europei vor fi de acord cu noi. Repet: trebuie să reducem contribuțiile naționale și să consolidăm bugetul european. Da, vor exista taxe europene, vor exista într-adevăr, dar măsurile de austeritate pe care le introduceți în prezent la nivel național vor fi dezastruoase pentru dvs. oricum, pentru că știm de ani de zile că austeritatea ucide impulsul economic și că, în cele din urmă, nu obține nimic. Prin urmare, vă implor: haideți să nu schilodim Europa, deoarece guvernele își schilodesc deja propriile economii naționale.
Ultima mea observație se referă la Irlanda. Irlanda simbolizează eșecul neoliberalismului; simbolizează eșecul dereglementării. De ani de zile, împreună cu dl Griffith, ne-ați înnebunit cu cerința dvs. "de a dereglementa, de a dereglementa, de a reduce impozitul pe profit”. Ei bine, ați reușit acest lucru? Acesta este un dezastru economic, și acum ce face guvernul irlandez? Plânge "Mămico, mămico, Europa, ajută-ne!”
(Președintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Lajos Bokros
în numele Grupului ECR. - Dle Președinte, aș dori să îl asigur din nou pe dl Cohn-Bendit că înțelegem ce înseamnă să nu avem un buget. Contrar a ceea ce mulți ar putea crede, Grupul ECR ar fi încântat să vadă un acord între cele două componente ale autorității bugetare. Suntem de părere că este o rușine să nu avem un buget după toate aceste discuții dificile de conciliere, pentru că 500 de milioane de contribuabili din Europa nu înțeleg de ce aceste două distinse componente ale autorității bugetare nu pot ajunge la un acord chiar în primul an de aplicare a Tratatului de la Lisabona.
Cred că responsabilitatea le revine ambelor părți. Parlamentul nu trebuie să forțeze guvernele să intre în angajamente politice pe care acestea, din păcate, nu pot sau - indiferent de motiv - nu doresc să le facă în acest moment în mijlocul unei crize. Parlamentul nu trebuie nici să pună în aplicare aceste angajamente pe o perioadă mai lungă de timp.
Pe de altă parte, pot să spun, de asemenea, că Consiliul are partea sa de responsabilitate, pentru că acum o săptămână, atunci când negociam în cadrul procedurii de conciliere, niciun ambasador nu s-a deranjat să facă vreo declarație care să explice punctul de vedere al propriului guvern. Prin urmare, a fost un fel de dialog între două părți care nici măcar nu își declarau propriile propuneri.
Comisia pregătește un proiect nou bazat pe cifra de creștere de 2,91 %. În acest punct, aș dori să recunosc și să-mi exprim aprecierea pentru munca extraordinară pe care dl comisar Lewandowski o face în această privință. Putem ajunge la un compromis dacă putem fi de acord să utilizăm flexibilitatea - care, de altfel, reprezintă o utilizare inadecvată a terminologiei, pentru că ar trebui să folosim "rezerva” - ca parte a acordului interinstituțional pentru restul de trei ani pentru a finanța ITER și alte câteva proiecte-cheie.
În același timp, Parlamentul ar putea decide să nu forțeze Consiliul să facă o declarație politică inacceptabilă pentru o serie de guverne-cheie în acest moment. Acesta este modul în care putem ajunge la un compromis. Cred ca dl Wathelet lucrează din greu în acest sens. Pot numai să vă încurajez să continuați acest lucru, dle Wathelet, deoarece va fi o rușine și mai mare dacă nu putem ajunge la un acord înainte de sfârșitul acestui an.
Mairead McGuinness
[Întrebare adresată dlui Cohn-Bendit în cadrul procedurii "cartonașului albastru” în conformitate cu articolul 149 alineatul (8) din Regulamentul de procedură]. Dle Președinte, așa este și cred că nu ați reușit să îmi rețineți atenția. Am un comentariu și o întrebare pentru dl Cohn-Bendit, ca nu cumva să credeți că irlandezii nu vă ascultă.
Ați accepta că observațiile dvs. în legătură cu impozitul pe profit vor agrava, mai degrabă decât ajuta, această situație? În locul observațiilor dvs. denigratoare despre faptul că irlandezii caută ajutor, nu doriți să acceptați mai degrabă faptul că, ajutând Irlanda, Uniunea Europeană se ajută pe ea însăși? Spun acest lucru în calitate de mămică din Irlanda, deoarece cred că ați folosit această observație. Haideți să fim maturi în acest Parlament în legătură cu ceea ce spunem despre alte state-națiuni, cu respect.
Daniel Cohn-Bendit
[Răspuns la întrebarea adresată în cadrul procedurii "cartonașului albastru” în conformitate cu articolul 149 alineatul (8) din Regulamentul de procedură]
Dle Președinte, Europa este un organism politic. Avem statele-națiune cu propriile politici și discutăm despre politici. Voi continua să spun că unul dintre motivele pentru catastrofa din Irlanda au fost politicile economice greșite. Verzii, de asemenea, au participat la acest lucru pentru a-l face greșit. Știu acest lucru. Îl pot spune clar. Nu sunt orb și voi continua să spun că aceasta a fost o politică greșită. Dacă urmați o politică greșită și aceasta vă duce la catastrofă, este corect să se spună că politica a fost greșită. Dacă politica ar fi fost corectă, nu v-ați afla în acest dezastru.
Ceilalți responsabili sunt băncile europene. Acestea au jucat la cazino, dar dacă pierzi bani ca orice om normal într-un cazino, ai pierdut banii. Acum băncile spun că și ele își vor banii înapoi, și ne aflăm într-o situație complicată deoarece vrem să ajutăm poporul irlandez, dar trebuie să spunem că motivul pentru care criticăm situația în care ne aflăm acum în Irlanda este sistemul.
Lothar Bisky
Dle Președinte, doamnelor și domnilor, susținătorii Tratatului de la Lisabona au subliniat faptul că acesta elimină deficitul democratic din UE. În realitate, primul an a arătat că Parlamentul European a trebuit să lupte cu Consiliul și Comisia pur și simplu pentru a obține codecizia parlamentară și controlul democratic.
Aplicarea codeciziei Parlamentului European cu privire la toate problemele bugetare este un standard democratic minim. Repet: este un standard minim. Acest Parlament a fost ales pentru a da viață idealului european și pentru a acționa ca o contrapondere la egoismul național. Este de datoria noastră să nu facem compromisuri când vine vorba de implicarea Parlamentului European în negocierile privind cadrul financiar pentru bugetele 2013-2020.
Sarcinile noi nu pot fi finanțate prin realocări de buget, sau cel puțin numai într-o măsură foarte limitată. Atunci când se confruntă cu bugete mici în statele membre, este complet de neînțeles faptul că Consiliul refuză să discute despre resursele proprii cu Parlamentul.
Bugetul european trebuie să fie o reprezentare concretă a solidarității dintre statele membre. În caz contrar, ne vom îndepărta de ideea fundamentală a integrării europene și vom pierde respectul cetățenilor Europei. Cotizanții neți par să fi uitat acest lucru. În timp ce companiile lor fac profituri pe piața internă europeană, Germania și alte țări sunt foarte zgârcite când vine vorba de depășirea provocărilor comune cu care se confruntă Europa. Solidaritatea a fost redefinită și un stat membru le va ajuta pe celelalte numai atunci când este în avantajul propriu.
Băncile germane sunt atât de profund implicate în criza din sectorul financiar irlandez încât coarda de salvare este la fel de importantă pentru salvatori, cât și pentru cei care sunt salvați. În ultimii ani, grupul meu a respins bugetul UE. Noi credem că prioritățile sale sunt greșite și că prea puțină atenție a fost acordată pentru depășirea declinului prosperității sociale și ecologice. Acest lucru a adâncit decalajul social în cadrul UE și în cadrul statelor membre.
Este total inacceptabil ca proiecte majore, cum ar fi ITER, să fie finanțate în detrimentul proiectelor care furnizează finanțare directă pentru studenți, șomeri, zone rurale și comunități locale. Pentru a rezuma, este timpul, și eu recunosc că aceasta este o modalitate oarecum simplistă de a pune problema, ca noi să ne gândim mai mult la oamenii din Europa în termeni europeni și nu în termeni naționali egoiști.
[Vorbitorul a fost de acord să accepte o întrebare în cadrul procedurii "cartonașului albastru” în conformitate cu articolul 149 alineatul (8) din Regulamentul de procedură]
Paul Rübig
(DE) Dle Președinte, am o întrebare pentru dl Bisky. Companiile fac profituri atunci când fabrică produse sau furnizează servicii care sunt cumpărate de către cetățeni. Alternativa dvs. este ca societățile să înregistreze pierderi și să fabrice produse de care nu are nevoie nimeni?
Lothar Bisky
(DE) Dle Președinte, v-am înțeles întrebările de natură economică, dle Rübig, și acestea sunt foarte profunde din punct de vedere economic, lucru pe care îl respect. Cu toate acestea, cred că aici este vorba despre relația dintre buget și Parlamentul European și drepturile sale. Acesta este un subiect diferit. Are de-a face cu produse, dar într-un sens destul de diferit.
Marta Andreasen
în numele Grupului EFD. - Dle Președinte, haideți să fim onești. Negocierile privind bugetul pentru anul viitor s-au prăbușit din cauza ambiției acestui Parlament de a dobândi mai multă putere asupra finanțării Uniunii Europene, chiar dacă aceste puteri nu sunt prevăzute în Tratatul de la Lisabona. O astfel de cerere - care se traduce în propunerea pentru un impozit european - este, și a fost întotdeauna, inacceptabilă din punctul nostru de vedere.
Au existat amenințări de a bloca finanțarea statelor membre care refuză să accepte cererile Parlamentului. Credeți-mă, aceasta ar fi cea mai bună veste pe care am putea-o da contribuabililor britanici și tuturor contribuabililor europeni - aceia care finanțează în cele din urmă atât contribuțiile naționale, cât și un impozit european. Auditorii au refuzat să lichideze 92 % din cheltuielile Uniunii Europene pentru 2009 și se estimează că cel puțin 6 miliarde de lire sterline nu ar fi trebuit să fie plătite - o sumă similară cu cea de anul trecut, care nu a fost încă recuperată. Blocarea finanțării pentru cei care au utilizat în mod neregulat banii UE ar oferi Uniunii Europene resurse suficiente pentru a acoperi cauzele nobile pe care aceasta susține că vrea să le sprijine. De asemenea, ar oferi în același timp birocrației europene un anumit grad de credibilitate. Dar acest lucru, mă tem, nu se va întâmpla niciodată.
Angelika Werthmann
(DE) Dle Președinte, doamnelor și domnilor, trei parteneri egali stau în jurul mesei de negocieri pentru bugetul pentru 2011: Consiliul, Comisia și Parlamentul. Parlamentul European a fost de acord cu creșterea bugetului cu 2,9 % propusă de Consiliu, dar numai în combinație cu un pachet politic. În contextul Tratatului de la Lisabona, aceasta este o cerere foarte justificată. În ceea ce privește dimensiunea creșterii, cred că este important să clarificăm faptul că lucrăm în continuare cu un volum al bugetului UE care provine din perioada când existau 15 state membre și, prin urmare, este adaptat pentru o Uniune de această dimensiune. Cu toate acestea, în prezent există 27 de state în Uniune cu o serie de sarcini noi care trebuie să fie luate în considerare.
În contextul crizei economice, pare de neînțeles că noi creștem bugetul UE. Cu toate acestea, trebuie să luăm în considerare faptul că aproape 95 % din bani sunt returnați cetățenilor Europei sub formă de ajutoare directe, de exemplu, prin intermediul Fondului european de ajustare la globalizare. Trebuie să fie clar pentru toată lumea în cele din urmă că situația bugetară actuală din unele state membre este autoimpusă. Realitatea este că, fără un buget pentru 2011, cele trei organisme de supraveghere financiară nu pot fi finanțate. Având în vedere drama actuală din Irlanda, ar fi fost bine dacă aceste organizații ar fi început să lucreze ieri.
Melchior Wathelet
Dle Președinte, aș dori să încep prin a spune că nimănui nu îi poate plăcea această lipsă de conciliere din 15 noiembrie. Este adevărat că am fi preferat să fi avut o dezbatere complet diferită astăzi, cu sfârșitul unei proceduri de conciliere care ar fi putut culmina cu un acord și, de asemenea, cu posibilitatea ca acest buget să fie votat în Parlamentul European.
Este adevărat că am fost cu siguranță dezamăgiți cu toții de faptul că această procedură de conciliere nu a fost un succes. În același timp, însă, am auzit, atât în cadrul Comisiei, care a acționat ca promotor, care a jucat cu adevărat rolul de promotor pe tot parcursul procedurii, și în special în cadrul Parlamentului, o dorință și o reactualizare a acestei dorințe puternice de a reuși și de a căuta succesul, mai degrabă decât eșecul. De asemenea, am auzit acest lucru în cadrul Consiliului.
Prin urmare, este adevărat că Președinția belgiană, imediat după eșecul - trebuie să îl privim în mod clar în acest fel - din 15 noiembrie, a încercat să reia contactul imediat și să grăbească încercarea de a se asigura că această primă procedură bugetară pe baza Tratatului de Lisabona este un succes și nu un eșec. Cu toate acestea, aș dori să vă reamintesc că fiecare dintre noi va putea întotdeauna să găsească motive de a nu reuși, și acesta este felul în care procesul de conciliere a eșuat. Parlamentul va putea întotdeauna să găsească propuneri ale Consiliului cu care nu este de acord, iar Consiliul va putea întotdeauna să găsească anumite propuneri ale Parlamentului care sunt nesatisfăcătoare.
Va exista întotdeauna o modalitate de a nu reuși. Cu toate acestea, am auzit ambele instituții exprimându-și dorința de a reuși. Este mai important acum să ne asumăm toate responsabilitățile și să încheiem cu succes acest acord decât să rămânem blocați pe această direcție.
Încă o dată, ce mesaj am transmite dacă nu am reuși să încheiem această procedură de conciliere cu un acord? Ce imagine ar transmite lumii exterioare proiectul Uniunii Europene, în acest context economic deosebit de instabil și dificil, dacă nu ar putea, în acest moment dificil, să rămână împreună, așa cum a fost, și să facă compromisurile necesare între instituții în vederea stabilirii unui buget, pentru a încheia cu succes un acord între diferitele noastre instituții?
Să nu interpretăm greșit: în afară de imagine, în afară de un eșec inițial legat de această procedură bugetară bazată pe Tratatul de la Lisabona, ar exista, de asemenea, consecințe foarte reale - și acestea i-ar afecta pe cetățenii Europei în special. Unele dintre aceste consecințe au fost deja menționate, deoarece un buget al douăsprezecimilor provizorii înseamnă un buget cu "creștere zero”, ca să nu mai vorbim de inflație. Există, de asemenea, un Serviciu european pentru acțiune externă care ar putea fi în dificultate; organismele financiare de supraveghere care ar putea fi puse într-o situație dificilă; politicile de coeziune - aș dori să vă reamintesc că bugetul propus a prevăzut o creștere de 14 % în credite de plată - și, prin urmare, fondurile politicii de coeziune care s-ar putea să nu fie eliberate; și încă multe alte probleme legate de strategia UE 2020; și prioritățile politice pe care Parlamentul le apreciază și care au fost integrate în acest proiect de buget pentru 2011, în principal la rubrica 1a, cum ar fi mobilitatea, tinerii și educația - politici care, la rândul lor, pot foarte bine să nu fie puse în aplicare.
Prin urmare, în afară de imaginea negativă pe care ar putea-o transmite lipsa unui acord, ar exista, de asemenea, consecințe foarte concrete, foarte reale, foarte specifice, care cu siguranță nu ar contribui la îmbunătățirea imaginii Uniunii Europene în ochii propriilor săi cetățeni. Prin urmare, dacă vrem să inversăm această tendință, dacă vrem să rămânem credibili, dacă vrem să ne asumăm această parte de responsabilitate, trebuie să profităm de aceste ultime câteva săptămâni pentru a ajunge la un acord și a ieși din această spirală a conflictului.
Să clarificăm lucrurile: pentru a face acest lucru, trebuie să reținem trei lucruri. În primul rând, există bugetul pentru 2011 ca atare, cu cifrele sale, un buget în legătură cu care - și am auzit acest lucru de la mai mulți președinți de grup aici - s-ar putea ajunge la un acord cu privire la creșterea de 2,91 % în credite de plată. Am putea ajunge la un acord cu privire la cifrele ca atare, la bugetul pentru 2011, la ceea ce se află, de fapt, pe ordinea de zi de astăzi. Aș dori să reiterez faptul că știm că acest lucru implică o serie de concesii pentru Parlamentul European. Știm că, atunci când vine vorba de bugetul pentru 2011, Parlamentul a făcut o serie de concesii în ceea ce privește cererile sale inițiale.
Al doilea subiect pe care aproape toți l-ați menționat este cadrul financiar multianual pentru finanțarea ITER, care se referă la problema flexibilității. Încă o dată, Președinția belgiană, în încercarea de a sprijini acest principiu de acord, a prezentat imediat propuneri legate de flexibilitate. Acesta este contextul în care lucrăm în acest moment. Aș dori să vă reamintesc, totuși, că va trebui să avem unanimitate dacă vrem să ducem mai departe problema flexibilității, că aceasta trebuie să fie înțeleasă în mai multe domenii, și, în special, că trebuie să păstreze neutralitatea bugetului în perioada în care cadrul financiar multianual este în vigoare.
De asemenea, va trebui să profităm de orice oportunități de redistribuire și transfer înainte de a ne referi la această idee de flexibilitate. Cu toate acestea, putem face progrese. Dacă toată lumea face eforturile necesare, eu cred că putem face progrese în ceea ce privește această idee a flexibilității, această sarcină și acest obiectiv de finanțare a ITER în perioada 2012-2013, alături de problema bugetului pentru 2011 în sensul cel mai strict.
Există un al treilea subiect pe care, de asemenea, l-ați menționat: declarațiile politice. În acest sens, trebuie să spun că Consiliul nu poate spune mai mult decât ceea ce s-a declarat luni, la conciliere, deși știu că Parlamentul nu a putut fi de acord cu acel lucru la momentul respectiv. Știu că angajamentele menționate păreau prea slabe Parlamentului, dar, încă o dată, vom avea din nou posibilitatea de a ridica aceste probleme și de a le discuta între noi. Va trebui să organizăm aceste dezbateri, deoarece articolele 311, 312 și 324 din tratat menționează o serie de consultări care trebuie să aibă loc între diversele noastre instituții și ne vom asigura că acestea vor avea loc deoarece sunt prevăzute în tratat.
Declarația a menționat articolele 312 și 324, în conformitate cu care va trebui să organizăm aceste dezbateri în viitor între diferitele noastre instituții. Totuși, vom auzi încă o dată o întreagă serie de motive pentru care nu se dorește un acord.
Cu toate acestea, am perceput o voință de a reuși în rândul membrilor Consiliului și în cadrul Parlamentului. Chiar vrem să acționăm ca niște panicarzi care își spun reciproc că preferă să nu aibă un buget, să nu pună în aplicare politicile care sunt prevăzute în bugetul pentru 2011 și să nu facă un succes din primul buget bazat pe Tratatul de la Lisabona, sau, de fapt, vrem să ne angajăm într-o acțiune pozitivă prin care vom obține, unul câte unul, o serie de acorduri care vor permite Uniunii Europene să progreseze și să încurajeze punerea în aplicare, prin bugetul pentru 2011, a unei serii de politici pe care am decis să le promovăm? Sper că într-adevăr cu acest scop în minte vom profita de următoarele câteva săptămâni pentru a ne asigura că această primă procedură în conformitate cu Tratatul de la Lisabona va fi un succes și nu un eșec.
José Manuel Barroso
Dle Președinte, doamnelor și domnilor, prin exercitarea pe deplin a dreptului de inițiativă, membrii Comisiei tocmai au decis într-o reuniune care a avut loc aici, la Strasbourg, că Comisia va prezenta un nou proiect de buget, în următoarele câteva zile, cel mai târziu la 1 decembrie. Sperăm că Parlamentul și Consiliul îl vor aproba în următoarele două săptămâni.
Acest proiect va prelua toate punctele pe care le-am convenit înainte de concilierea care s-a încheiat săptămâna trecută. De fapt, am fost foarte aproape de un acord și aș dori să le mulțumesc tuturor celor care au lucrat în acest spirit, un adevărat spirit european al compromisului. Din nefericire, în cele din urmă, un acord nu a fost posibil. Cu toate acestea, sunt dornic să subliniez rolul dlui comisar Lewandowski, care a contribuit cu toată energia și cunoștințele sale, rolul multor persoane din acest Parlament, precum și rolul foarte constructiv al Președinției belgiene, căreia îi mulțumesc și care continuă să facă tot posibilul pentru a ajunge la un acord. Cred că proiectul pe care îl vom prezenta merită sprijinul dvs. și pe cel al Consiliului și că ne va permite să venim cu un buget înainte de sfârșitul acestui an, astfel încât Uniunea să poată avea un buget până la 1 ianuarie 2011. În plus, cred că ar fi foarte greu să le explicăm cetățenilor europeni că într-o astfel de criză cum este cea prin care trecem acum în Europa, nu putem ajunge la un acord în privința bugetului, care este într-adevăr un simbol al capacității Europei de a răspunde la provocări, provocări cum ar fi cea cu care Irlanda sau economia europeană trebuie să se confrunte în acest moment.
Propunerea noastră va ține cont pe deplin de propunerea făcută de Parlament pentru a crește angajamentele asumate în cadrul rubricilor "Competitivitate pentru creștere economică și ocuparea forței de muncă” și "Relații externe”, prin utilizarea instrumentului de flexibilitate. Acesta va stabili nivelul plăților cu o creștere de 2,91 %. Sunt convins că această propunere ne va permite să găsim un echilibru care poate fi sprijinit.
Se subînțelege că acest acord trebuie să fie clar cu privire la aspecte referitoare la "finanțarea viitoare”. Noi trebuie să demonstrăm că toate părțile implicate înțeleg în mod clar implicațiile tratatului și că o cooperare strânsă între instituțiile de la cel mai înalt nivel politic este o consecință naturală a angajamentului nostru comun de a adopta cel mai bun cadru financiar pentru viitor. Comisia va lua toate inițiativele necesare pentru un dialog continuu și fructuos la toate nivelurile, inclusiv între președinții instituțiilor, în scopul de a elabora un plan comun care va permite luarea deciziilor necesare. Permiteți-mi să vă reamintesc discursul important susținut de dl Președinte Buzek în cadrul Consiliului European la 27 octombrie, care a contribuit la sublinierea rolului consolidat al Parlamentului European, inclusiv în domeniul bugetar, care este prevăzut în Tratatul de la Lisabona, rol asupra căruia și eu am avut posibilitatea de a atrage atenția, prin susținerea discursului Președintelui dvs. înaintea a 27 de șefi de stat sau de guvern.
Aș dori să fiu foarte clar cu privire la poziția Comisiei referitoare la o serie de puncte-cheie.
Mai întâi, astfel cum a reieșit din revizuirea recentă a bugetului, vom folosi dreptul nostru de inițiativă pentru a prezenta propuneri formale privind resursele proprii înainte de sfârșitul lunii iunie. În mod clar, în conformitate cu tratatul, Parlamentul European va trebui să fie consultat cu privire la aceste propuneri, ceea ce este în conformitate cu așteptările care decurg din acordul interinstituțional încheiat în 2006.
În al doilea rând, vom susține necesitatea de a ține seama pe deplin de modificările preconizate de Tratatul de la Lisabona atunci când vom prezenta propuneri, atât pentru bugetele viitoare, cât și pentru cadrul financiar multianual în ansamblu. Bugetul trebuie să reflecte prioritățile revizuite ale Uniunii care decurg din tratat.
De asemenea, trebuie să clarific faptul că, așa cum a demonstrat revizuirea bugetului, flexibilitatea în bugetele noastre înseamnă că resursele pe care le avem sunt concentrate asupra obiectivelor politice ale Uniunii. Prin urmare, flexibilitatea trebuie să fie susținută în mod clar pentru a permite adoptarea cu majoritate calificată a revizuirilor de mai puțin de 0,03 % din venitul național brut.
În acest sens, eu sper sincer că vom primi știri pozitive în foarte scurt timp din partea Consiliului, astfel încât să avem condițiile politice corecte pentru a asigura succesul procedurii de adoptare a bugetului pentru 2011.
Revizuirea recentă a bugetului Uniunii, așa cum a fost prezentată de către Comisie, a arătat în mod clar importanța pe care o acordăm optimizării valorii adăugate a cheltuielilor UE. Nu putem irosi oportunitatea care ni se oferă pentru a ne asigura că bugetul Uniunii schimbă într-adevăr ceva prin promovarea ambițiilor noastre și punerea în aplicare a obiectivelor din tratat. Comisia va elabora o metodologie menită să demonstreze valoarea adăugată a bugetului și, de asemenea, suntem pregătiți să inițiem o cuantificare a costurilor unei "non-Europe”. Trebuie să precizăm foarte clar că avantajele statutului de membru al Uniunii nu se pot reduce doar la numere și cifre. În timp ce ne concentrăm asupra costurilor bugetului, trebuie, de asemenea, să ne concentrăm mai îndeaproape asupra celor care beneficiază cu adevărat de politicile Uniunii, și nu numai asupra costurilor bugetare anuale.
Doamnelor și domnilor, acestea sunt angajamente clare pe care le luăm astăzi în fața dvs., în numele Comisiei. Eu le voi confirma în scris Președinților Parlamentului și Consiliului. Dacă ajută la obținerea acestui acord, suntem, de asemenea, pregătiți să le reiterăm sub forma unor declarații care urmează să fie anexate la un acord între Consiliu și Parlament.
Dle Președinte, doamnelor și domnilor, știu că multe persoane, din toate părțile, au simțit în timpul acestei dezbateri că următorul cadru financiar multianual va fi un test crucial pentru Europa și le împărtășesc punctul de vedere. Acesta va fi un test al capacității noastre de a aduce o schimbare reală pentru milioane de europeni, de a folosi acest instrument puternic pentru stimularea ambiției noastre pentru o Europă axată pe creștere economică și locuri de muncă durabile pentru viitor, O Europă puternică pe scena internațională, precum și o Europă bazată pe valorile la care aderăm.
Acesta va fi, de asemenea, un test al capacității noastre de a elabora un buget inteligent, axat pe domeniile în care resursele pot fi cel mai bine desfășurate și culminând cu rezultate tangibile, și nu un buget direcționat greșit, pentru că s-a acordat prioritate compromisului politic, mai degrabă decât calității și eficienței cheltuielilor noastre.
Cu toate acestea, așa cum au arătat ultimele săptămâni, acesta poate fi, mai presus de toate, un test al sistemului nostru de guvernare, al capacității noastre nu numai de a prezenta argumente solide, ci și de a recunoaște faptul că puterea Uniunii noastre și a Tratatului de la Lisabona constă în găsirea celor mai bune soluții pentru atingerea obiectivelor noastre comune. Propunerile pe care Comisia le va prezenta în luna iunie au nevoie de eforturi majore pentru a obține consensul necesar. Comisia va fi deschisă la orice idei cu privire la modul de structurare a dezbaterii în jurul propunerilor noastre pe bazele solide ale Tratatului de la Lisabona.
Doamnelor și domnilor, mizele discuțiilor care au loc în prezent sunt colosale. Acestea merită toată atenția noastră. Sunt convins că toate părțile vor fi hotărâte să ajungă la un acord. Avem linia generală a unei soluții bazate pe posibilitățile oferite în condițiile actuale, care, aș sublinia, sunt condiții foarte, foarte sensibile, care necesită ca noi toți - Parlamentul, Consiliul și Comisia - să fim mai responsabili decât suntem deja.
Nu trebuie să uităm că noi discutăm bugetul și nu o problemă secundară. Discutăm unul din principalele instrumente pe care Uniunea le are la dispoziție. Acest instrument, departe de a fi un lux fără de care ne putem descurca în perioadele dificile, este absolut esențial dacă dorim să restabilim creșterea în Europa, să creăm locuri de muncă și să generăm prosperitate.
Bugetul european este diferit de bugetele naționale. Aș dori să subliniez acest punct deoarece oamenii uneori fac comparații prea repede. Pentru început, bugetul european nu are deficit: este întotdeauna echilibrat. Este diferit de bugetele statelor membre întrucât este în primul rând un buget de investiții care contribuie la creșterea economică și știm cât de mult avem nevoie de aceste investiții în acest moment.
Acest instrument este, prin urmare, prea important pentru a fi pus în pericol. Europa are nevoie ca Uniunea Europeană să aibă un buget. Acesta nu este un buget pentru Bruxelles, ci un buget pentru cetățenii europeni. Este un buget pentru șomerii care sunt în prezent în căutarea unui nou loc de muncă. Este un buget pentru regiunile Europei. Este un buget pentru inovare în Europa. Prin urmare, trebuie să specificăm că nu este un buget pentru birocrație și birocrați. Este un buget pentru oamenii din Europa.
Trebuie să prevenim problemele pe care le-ar cauza alte dispute și orice incertitudini legate de sistemul douăsprezecimilor provizorii. Ele nu sunt pur și simplu incertitudini; ele sunt pierderi reale pentru cetățeni reali. Dacă s-ar aplica doar douăsprezecimile provizorii, cetățenii noștri nu ar înțelege modul în care problemele, chiar și cele foarte importante, ar putea constitui un obstacol pentru bugetul care are un impact direct asupra modului de viață și perspectivelor cetățenilor din întreaga Uniune.
Acesta este motivul pentru care sunt încrezător că, cu un angajament suplimentar - și fac apel la spiritul european, în special al celor care nu l-au arătat ultima dată - va fi posibil să avem un buget pentru 2011 și să punem bazele unei discuții cu adevărat serioase cu privire la perspectivele de finanțare a Uniunii Europene în viitor.
Martin Schulz
(DE) Dle Președinte, Conferința președinților se reunește la ora 17.00 la invitația dvs.. Nu aș fi vorbit din nou, la acest moment, dacă dl Wathelet nu ar făcut aceste observații. Având în vedere faptul că Conferința președinților va discuta și va decide cu privire la următorul pas pentru Parlament la ora 17.00, aș fi recunoscător dacă am putea asculta discursul dlui Wathelet. Trebuie să spun că ceea ce s-a spus reprezintă un pas înapoi. Este mai puțin decât ceea ce am auzit până acum din partea Consiliului. Dacă aceasta este linia Consiliului, atunci trebuie să vă spun, dle Wathelet, și acest lucru nu este o acuzație îndreptată împotriva Președinției belgiene, că ne așteaptă vremuri grele, pline de confruntări. Aș dori să vă mulțumesc, dle Barroso. Comentariile dvs. au arătat că cele două instituții comunitare, Parlamentul și Comisia, lucrează în aceeași direcție.
Președinte
Stimați colegi, dacă vom continua dezbaterea fără probleme, atunci la sfârșitul discuției, înainte de ora 17.00, putem da cuvântul, împreună cu ordinea noastră de zi, Președintelui în exercițiu, dl Wathelet, și dumnealui poate explica totul. Să avem răbdare. Aceasta este o discuție foarte importantă.
Salvador Garriga Polledo
(ES) Dle Președinte, dle Wathelet, dle Barroso, dle comisar Lewandowski, doamnelor și domnilor, grupul meu politic dorește un buget normal pentru anul 2011. Colega mea de grup, dna Skrzydlewska, împreună cu colega deputată, dna Trüpel, au depus eforturi majore pentru a propune un plan viabil care să se bucure de acordul tuturor grupurilor politice și care să îndeplinească nevoia de austeritate cerută de statele membre.
Membrii Parlamentului European nu vin de pe Marte. Suntem germani, britanici, suedezi, unguri și spanioli și trăim și suntem conștienți de efectele crizei economice și financiare extrem de grave din țările noastre. Cu toate acestea considerăm că un buget european puternic și bine finanțat este un instrument valoros și esențial pentru relansarea economiei UE.
Blocarea, reducerea sau moderarea bugetului european este în mod paradoxal contrar intereselor celor 27 de state membre și ale celor 500 de milioane de europeni. Dacă nu vom fi flexibili în următorii trei ani, nu vom pune în aplicare politicile post-Lisabona. Fără un acord politic între Parlament și Consiliu asupra resurselor proprii sau a cooperării privind următorul cadru financiar multianual, nu va exista nicio stabilitate politică sau financiară. Nu este vorba numai de o chestiune de drepturi, ci de o chestiune de interes comun. Grupul Alianței Progresiste a Socialiștilor și Democraților din Parlamentul European și Grupul Verzilor/Alianța Liberă Europeană sunt îndreptățite să participe în această Cameră ca adversari politici, însă nimeni nu știe cui se opun. Acest fapt nu este totuși în beneficiul nimănui, nu este nici în beneficiul țărilor vizate de politica de coeziune.
Cu toate că acum există mulți lideri politici interesați de bugetul pentru anul 2011, aș dori să vă reamintesc faptul că am 14 ani de experiență politică în concilierea bugetară. Nimic din ceea ce a fost realizat vreodată în materie de buget de-a lungul tuturor acestor ani nu a fost realizat prin confruntare. Întotdeauna am avut realizări prin cooperare. Afectarea, fie aici, fie în clădirea Justus Lipsius, nu este în niciun fel de folos.
Gianni Pittella
(IT) Dle Președinte, doamnelor și domnilor, cred că Parlamentul European este chemat să își confirme abordarea, o abordare despre responsabilitate, viziune și unitate.
În ceea ce privește responsabilitatea, dorim să dăm Europei un buget demn. Cetățenii europeni, tinerii, întreprinderile, agricultorii, municipalitățile și regiunile, lucrătorii și șomerii au nevoie de un buget mărit în mod realist, moderat și durabil.
Dacă nu avem încă acest buget, nu este vina unui Parlament cheltuitor, care uită că trăim în vremuri de criză. În schimb este vina unor guverne naționale egoiste, fals moraliste, gata să-și exprime părerile, fiind în același timp refractare - cum este cazul Regatului Unit - la a renunța la privilegiile injuste pe care le revendică de aproape 30 de ani. Dacă trei guverne sunt egoiste și rele, celelalte 24 nu pot fi supuse voinței acestora, ci trebuie să reacționeze, dle Președinte, dle Wathelet. Trebuie să arate din ce sunt făcute!
Când vine vorba de viziunea noastră despre viitor, ne pasă foarte mult de viitorul cetățenilor noștri. Tratatul de la Lisabona și strategia UE 2020 ne-au stabilit noi misiuni, noi responsabilități, noi ambiții pentru a construi un viitor mai bun. Cum vom realiza aceste misiuni? Cum vom pune în aplicare ambițiile comune? Ce bani putem folosi pentru a intra în altă încurcătură, precum Strategia de la Lisabona, care nu a fost niciodată realizată, însă cu siguranță nu din cauza Parlamentului European?
În cele din urmă, când vorbim de unitate, ne referim la unitatea deputaților europeni și la unitatea cu Comisia. Discursul din această seară al președintelui Barroso a fost bun. Nu avem nevoie de calmante, trebuie să ne contractăm mușchii inteligent, însă cu hotărâre. Suntem uniți în această privință și acesta este un bun de valoare, o forță extraordinară care îi reprezintă pe 500 de milioane de cetățeni.
Anne E. Jensen
(DA) Dle Președinte, aș dori să le spun dlui Wathelet și dlui Barroso că accept în mod categoric ideea că ar trebui să existe un acord. Bineînțeles că trebuie să avem unul. Aceasta este și părerea Parlamentului și este și motivul pentru care doream atât de mult să acceptăm compromisul propus de Consiliu, deoarece nici în Consiliul nu există un consens referitor la dimensiunile bugetului. Am acceptat creșterea de 2,91 % a creditelor de plată. În schimb trebuie să revendicăm măcar perspectiva de a obține un buget corespunzător în anii viitori. Este o chestiune de flexibilitate. Este vorba, de asemenea, de angajarea într-un dialog privind bugetul pe anii viitori.
Această problemă a flexibilității este una cât se poate de reală. Cu ajutorul flexibilității am putut face față unor noi solicitări. Nu am fi putut să lansăm proiectele privind energia din cadrul planului de redresare - de exemplu, conectarea rețelelor de electricitate din țările baltice la cele din țările nordice sau conectarea rețelei de gaz din Bulgaria la cele din Europa de Vest, astfel încât Rusia să nu mai poată să ne suprime încălzirea - dacă nu am fi găsit banii pentru acest lucru în bugetul agriculturii. Trebuie să avem această posibilitate de a transfera resursele în cadrul bugetului UE. De aceea trebuie să avem flexibilitate.
Este, de asemenea, important să existe un dialog constructiv între Consiliu, Comisie și Parlament, inclusiv parlamentele naționale, privind bugetul UE după 2013. Parlamentul European nu trebuie pus în situația în care putem spune doar "da” sau "nu” la perspectivele financiare pe termen mediu. Există riscul să spunem "nu”; există riscul să se întâmple același lucru care s-a întâmplat cu acordul SWIFT.
Resursele UE trebuie reformate încă o dată. Nu este vorba de crearea unei poveri fiscale pentru UE; este vorba de crearea unui sistem transparent și inteligibil, fără reguli speciale și fără rabaturi, astfel încât să avem un sistem pe care cetățenii să îl poată înțelege. Ne trebuie o dezbatere pe această temă acum și de aceea sunt încântată de faptul că Comisia a promis să ia inițiativa și să vină cu o propunere până în vara următoare.
Helga Trüpel
(DE) Dle Președinte, doamnelor și domnilor, aș dori de asemenea să subliniez încă o dată că pentru această Cameră, pentru acest Parlament European sigur de sine, este important să respecte Tratatul de la Lisabona. Acest lucru nu înseamnă să depășim tratatul, așa cum a spus deja foarte bine dl Barroso, ci este vorba de păstrarea spiritului Tratatului de la Lisabona cu privire la competențele suplimentare ale Parlamentului, asigurând faptul că Consiliul nu dă ceasul înapoi și respectând angajamentul privind modalitățile de colaborare și de ajungere la consens între Parlament și Consiliu. Acest lucru a fost stabilit în 2006 în acordul interinstituțional. Ceea ce dorim este ca acest fapt să fie reconfirmat. Vă mulțumesc, dle Barroso, ați subliniat încă o dată foarte bine această problemă.
Dl Wathelet a încercat acum să convingă Parlamentul să nu facă progrese atât de rapide către un viitor autentic pro-european, ci să se rețină. Dacă vom face așa ceva, ne vom recunoaște deja înfrângerea. Așa cum a spus dl Schulz, aici este de fapt vorba despre un conflict politic. Cum vom trata competențele sporite ale Parlamentului European și statele membre al căror comportament este din ce în ce mai mult eurosceptic? Dacă dorim ca Uniunea Europeană și cetățenii săi să aibă un viitor puternic, inclusiv la nivel mondial, Parlamentul și Consiliul trebuie să ajungă la un consens pro-european. De aceea nu trebuie să cedăm prea devreme. În schimb, trebuie să ne luptăm pentru valoarea adăugată europeană, deoarece aceasta este în interesul guvernelor naționale și al cetățenilor.
Jan Zahradil
(CS) Dle Președinte, așa cum a spus dl Schulz, aceasta nu este doar o dezbatere asupra bugetului, ci este o dezbatere și asupra formei viitoare a Uniunii Europene, iar acest lucru este evident. Se poate auzi foarte clar că pe lângă dezbaterea privind bugetul, printre alte lucruri, există și o dezbatere ascunsă referitoare la cât de bine să fie utilizate resurse financiare proprii ale Uniunii Europene - și, prin urmare, la o mai mare autonomie - și cum să fie de fapt dusă Uniunea Europeană mai departe pe drumul către federalism.
În ceea ce mă privește, bineînțeles, acesta este un lucru inacceptabil, care nu poate și nu trebuie să se întâmple. În plus, trebuie să adaug că a devenit obositor să aud aici în mod repetat tonul neprietenos față de Consiliu și că este un lucru copilăresc să ascultăm diferitele ultimatumuri și amenințări. Dacă Parlamentul European pornește pe acest drum și dacă tonul ostil și pe care l-am auzit la o serie de deputați continuă, se va întâmpla un singur lucru: Parlamentul European va avea de pierdut atât în fața mass media, cât și a oamenilor.
Miguel Portas
(PT) Dle Președinte, doamnelor și domnilor, mâine, milioane de lucrători portughezi vor face grevă. Vor face grevă cu un mesaj foarte simplu: nu lucrătorii, nu pensionarii, nu tinerii și nu șomerii sunt cei care trebuie să plătească o criză de care nu sunt responsabili. Impasul actual privind bugetul european nu poate fi înțeles fără a fi analizat contextul în care se produce, mai precis unul al tragediei sociale și al politicilor de austeritate care sunt impuse țărilor noastre. Politicile de austeritate nu sunt doar nedrepte: ele sunt o colosală greșeală economică care promite să târască Uniunea Europeană înapoi în recesiune, care promite un viitor fără locuri de muncă și care promite, mai presus de toate, să accentueze divergența dintre țările cu surplus și cele cu deficit.
În acest context, trebuie să fim foarte clari în privința acestei dezbateri privind bugetul. Nu credem că o valută poate exista fără un buget substanțial în spate și - să fim realiști - bugetul pe 2011 în discuție nu este doar modest: este un buget mediocru; este un buget care nu răspunde la criză, ci face parte din criză. Tocmai de aceea este important ca acest lucru să nu se repete în 2012, 2013 sau după 2014.
Aceasta este problema pe care o discutăm; problema viitorului: ne dorim o Europă controlată de guverne sau o Europă care continuă să fie un cal troian în interesul sistemului financiar? De fapt, stânga europeană este interesată să discute despre resursele proprii. Nu ne dorim impozite noi pentru cetățenii europeni, însă dorim cu siguranță să discutăm despre cum să facem capitalul financiar să aducă avantajele pe care încă nu le-a adus: avantajele așteptate. Acesta este mesajul pe care oamenii - lucrătorii și șomerii - îl invocă acestei Camere și Uniunii Europene. Ori ne dorim un proiect european care este așa de puțin ambițios încât abia dacă reușește să prindă aripi, ori spunem clar că nu vom fi mulțumiți de scenariul propus de Regatul Unit și de un grup de guverne, și anume "faceți mai mult cu mai puțini bani, deoarece aceasta este Europa pe care v-o oferim.”
Timo Soini
(FI) Dle Președinte, ne aflăm în prezent într-o situație excepțională. Uniunea Europeană este în criză; toate instituțiile sale sunt în criză. Aceasta este situația pe care am căutat-o, iar acesta este adevărul. Acum avem o șansă de creștere.
Puterea centralizată și politica monetară nu au funcționat în Uniunea Sovietică și nu vor funcționa nici în Occident. Nu există o monedă unică; există doar banii contribuabililor în diferite părți ale Europei. În timp ce bugetele naționale sunt reduse, în același timp - în Finlanda nu a putut fi găsit nici măcar 1 milion de euro pentru un spital pentru boli reumatice -, alegătorii mei cel puțin - în număr de 130 000 - nu doresc să fiu reprezentantul UE în Finlanda, ci reprezentantul contribuabililor finlandezi în UE și asta intenționez să fiu.
O politică centralizată nu are niciun fel de avantaje. Mai întâi s-a prăbușit Grecia, acum se prăbușește Irlanda, iar în urma lor se află Portugalia și Spania. Exercițiul se va încheia în curând.
Lucas Hartong
(NL) Dle Președinte, cât de încântat sunt până acum de poziția guvernelor Regatului Unit și al Olandei mai ales! Folosind argumente excelente au reușit să prevină creșterea bugetului UE pentru 2011 și au refuzat să fie de acord cu introducerea resurselor propriilor, adică a impozitelor europene. Foarte bine, aș zice. În același timp trebuie să spun că regret faptul că Parlamentul European nu dorește să învețe nimic din lecția pe care i-o dau statele membre. Clica euro, situată în afara realității, a crezut că va mai obține ceva bani pentru pasiunile ei. A pierdut acum complet legătura cu ce se întâmplă în mințile propriilor lor cetățeni. Ea cere tot mai mult, în timp ce Parlamentul și Comisia ar trebui să câștige timp sau chiar să își reducă cheltuielile. Deloc. Olanda și celelalte state membre au motive extrem de bune pentru a respinge creșterea bugetului UE și introducerea impozitelor europene. Facem acest lucru din rațiuni democratice și ni se pare deplasat că unii din această Cameră, cum ar fi Grupul Partidului Popular European (Creștin Democrat), par a fi de părere că Olanda ar trebui pedepsită pentru asta. În calitate de membru fondator al UE, Olanda a fost aproape întotdeauna cel mai mare contribuabil net la bugetul UE. Vorbim despre banii contribuabililor olandezi. Va cere dl Daul acum sancțiuni împotriva altor state membre? Este acesta sfârșitul UE? Unii și-ar putea aproape dori acest lucru, ținând cont de felul cum sunt trădate interesele cetățenilor. Acest lucru este foarte trist, dle Președinte, însă, mai târziu, noi vom fi noi cei acuzați de populism. Dacă populismul înseamnă să ascultăm cu atenție ce spun oamenii, să îi reprezentăm și să oferim argumente într-adevăr ireproșabile pentru ieșirea din criza economică, pe care ne-a impus-o și UE, atunci voi fi fericit să port acel titlu cu mândrie. Evident, vom continua să ne opunem creșterii bugetului pentru 2011 și impozitelor europene. Apropo, dle Schulz, înainte să începeți, nu sunt blond.
László Surján
(HU) Dle Președinte, doamnelor și domnilor, este această dezbatere despre bani și despre putere? Nu. Motorul dezvoltării europene dă rateuri. Partea de venituri a bugetului așteaptă de ani de zile o reformă. Tratatul de la Lisabona spune că veniturile trebuie obținute din resurse proprii. Atunci de ce nu? De ce nu putem delibera pe această temă? De ani de zile experții spun că bugetul european nu este flexibil, că asta face din Uniunea Europeană un eșec. Atunci de ce nu creăm un buget flexibil?
Nu putem răspunde la provocările unei lumi într-o schimbare rapidă în timp ce suntem legați de mâini și de picioare - legați de un buget pe șapte ani - însă, în același timp, nu ar trebui să nesocotim acele principii europene de bază conform cărora diferendele trebuie soluționat în dezbateri deschise și prin compromis. Este inacceptabil că există state care nu doresc nici măcar să participe la o dezbatere. Aceasta înseamnă sfârșitul spiritului european. Continuăm să fim deschiși la discuții, iar răspunderea le aparține celor care nu doresc să se implice.
Unii spun că problemele politice nu trebuie legate de cele bugetare. Dimpotrivă! Istoria întregii Uniuni Europene este legată de acest lucru. Vă rog să cercetați personal! Aici reprezentăm oamenii și nu îi putem privi în ochi în timp ce le prezentăm necontenit tertipuri nemaipomenite: programul 2020, programul Lisabona, și nu avem niciun fel de mijloace să le punem în aplicare. Nu se mai poate continua astfel! Nu Consiliul poartă discuții contradictorii cu Parlamentul. Dimpotrivă, cei care nu pot înțelege spiritul vremurilor sunt în disensiune cu cei ce doresc să aibă o Europă funcțională.
Göran Färm
Dle Președinte, mai întâi permiteți-mi să îi mulțumesc Președinției belgiene, deoarece chiar își dă silința, însă trebuie să facă un pic mai mult. Parlamentul European a dat dovadă de multă bunăvoință acceptând cifrele pentru anul 2011, deoarece înțelegem situația economică din statele membre.
În ceea ce privește angajamentele, este vorba cu adevărat de o reducere a bugetului. Am oferit, de asemenea, soluții la multe lucruri practice precum instituțiile ITER, autoritățile de supraveghere financiară și Serviciul european de acțiune externă; am fost constructivi. Însă, nu acceptăm ideea unei permanentizări a crizei economice și că aceasta ar trebui să stabilească limitele pentru viitorul Europei. Nu acceptăm ideea că austeritatea neclintită reprezintă soluția ieșirii din criză. Nu acceptăm ideea că criza impune o Europă mai mică sau o agendă antieuropeană. Mai concret, am criticat ani de zile lipsa de flexibilitate a bugetelor Uniunii Europene, iar Comisia este de acord cu noi. Atunci cum poate fi dintr-o dată restrângerea flexibilității soluția la problemele bugetare?
Cum poate fi viitorul Europei tăierea finanțării programelor prioritare convenite de comun acord, și nu finanțarea unor programe noi - ITER nu este singura prioritate - sau chiar a celor mai importante. Fără o flexibilitate rațională riscăm să construim un munte de probleme pentru 2012 și 2013. Să încercăm să evităm acest lucru.
Cum poate fi o problemă implicarea Parlamentului European într-un dialog constructiv privind viitorul cadru financiar și următorul buget pe termen lung? Nu înțeleg. Să încercăm din nou să ajungem la un acord, însă trebuie să găsim o soluție pentru flexibilitate, care nu este mai puțin ambițioasă decât ceea ce avem deja în acordul interinstituțional. Trebuie să găsim o procedură deschisă și constructivă privind următorul cadru financiar. Aceasta este ținta noastră. Vă rog, membri ai Consiliului, încercați din nou.
Carl Haglund
(SV) Dle Președinte, este ușor să fii de acord cu multe din cele spuse de colegii mei. Pentru mine și pentru mulți alții aceasta a fost de fapt o chestiune ce ține de preocuparea autentică de viitor, o preocupare de cum vom străbate anii următori și deceniul care vine. Este important să ne amintim că am reușit împreună să cădem de acord asupra unei strategii 2020 pentru Europa destul de ambițioase sau mai degrabă foarte ambițioase, o strategie care să ducă Europa înainte. Cu toate acestea, este naiv să credem că o astfel de strategie se va autofinanța sau se va implementa singură. Este cu siguranță și un dat că această strategie și realizările sale nu vor fi doar o chestiune de bani. Din păcate, acest lucru va intra de asemenea în joc într-o anumită măsură.
Nici Consiliul, nici Comisia nu au reușit până acum să prezinte planuri pentru următorii ani de care să fim suficient de impresionați, acesta fiind unul dintre motivele pentru care am ajuns în starea de conflict în care ne-am găsit recent. Aș dori să îi spun Consiliului că dorește foarte mult să fie inclus în portretul de familie după ce a aprobat Tratatul de la Lisabona și a reușit să ajungă la un consens asupra strategiei 2020. Toate persoanele eminente stau acolo fericite și le spun tuturor cât de mult le place Europa, însă când vine vorba să se facă ceva și să fie puse de fapt în aplicare aceste lucruri, Consiliul are dintr-o dată probleme. Acestea sunt probleme care sunt reflectate acum prin faptul că avem dintr-o dată o criză bugetară, iar acestea sunt probleme de care Consiliul, așa cum a fost subliniat aici, ar trebui să se ocupe și pentru care ar trebui să găsească soluții, deoarece nu este vorba doar de bugetul anului viitor; este vorba despre viitor. Acesta este mesajul politic pe care îl avem astăzi pentru Consiliu.
Vicky Ford
Dle Președinte, o delegație a Comisiei și a FMI a fost în acest sfârșit de săptămână la Dublin pentru a oferi consultanță economică. Altă țară europeană a trebuit încă o dată să vină cu un nou buget național, iar pentru prietenii noștri de dincolo de Marea Irlandeză este un moment extrem de dificil.
Bineînțeles că există o ironie profundă ca oficiali europeni să își exprime părerile cu privire la un buget național, când încă nu s-a convenit asupra bugetului UE. Grupul meu a avertizat timp de multe luni că este vital ca UE să arate reținere față de propriile cheltuieli, garantând că fiecare cent din banii contribuabililor este cheltuit cu chibzuință, ținând cont că statele membre sunt supuse pe plan intern unor astfel de presiuni bugetare. Ultimul vot din Parlamentul European nu a dovedit o astfel de reținere și este, bineînțeles, un semn bun că s-a ajuns la un acord între Parlament și Consiliu în privința cifrelor, deși cred că am fi putut coborî și mai mult. Este deprimant totuși că, în ciuda faptului că s-a ajuns la un consens asupra cifrelor, încă nu există un acord asupra bugetului.
Piețele noastre sunt încă departe de a fi stabile; piețele sunt agitate când există nesiguranță și aș dori să îi invit pe membrii acestui Parlament să lase la o parte ambițiile politice și să convină asupra unui buget.
Bastiaan Belder
(NL) Dle Președinte, Parlamentul European întârzie adoptarea bugetului pentru 2011. Cererea sa de a avea un cuvânt de spus în finanțarea Uniunii Europene pe termen lung include un impozit al UE, cu toate că nu l-a numit astfel. Acționând astfel, Parlamentul European se expune pericolului de a fi suspectat de faptul că nu dorește să joace un rol constructiv în procedura bugetară anuală, conform articolului 234 din tratat. Acest lucru nu prevestește lucruri foarte bune pentru perspectiva financiară 2014-2020, în care Parlamentul dorește atât de mult să fie implicat. Parlamentul European a realizat deja prin creșterea bugetară de 2,91 % mai mult decât este bine pentru Europa și pentru cetățenii și societățile sale și pentru bugetele statelor membre. Noi suntem responsabili de alcătuirea unor planuri inteligente pentru bugetul pentru 2011. Acest lucru ar putea pune capăt acestor constrângeri bugetare care ar putea încă să se dovedească instructive.
Philip Claeys
(NL) Dle Președinte, nu ar strica dacă Parlamentul European ar da, măcar o dată, un exemplu bun și ar apăra principiul conform căruia Uniunea Europeană ar trebui să se întindă cât îi ține plapuma. Într-o vreme când toată lumea trebuie să facă economii și când cetățenii noștri trebuie să strângă cureaua, pledarea pentru o creștere substanțială a bugetului UE transmite un mesaj complet greșit. UE tocmai se bucură de noi competențe și dorește mai mulți bani în acest scop. Atunci există o mulțime de ocazii pentru a face niște economii serioase. Conform Curții de Conturi Europene impactul financiar al neregulilor din politica agricolă reprezintă între 2 % și 5 % din cheltuielile pentru agricultură. Marja de eroare financiară pentru fondurile regionale este mai mare de 5 %, depășind, prin urma, cele mai importante două posturi de cheltuieli din buget. De aceea avem nevoie de un control mai bun asupra modalităților de cheltuire a fondurilor și de sancțiuni mai dure pentru folosirea greșită, ilegală și frauduloasă. În loc să solicite tot timpul doar o creștere a veniturilor, Parlamentul ar trebui să discute din când în când, de asemenea, despre economii. Un impozit direct al UE, ceea ce dorește Comisia, este inacceptabil din mai multe motive. Este încă un pas către un superstat european, va duce în mod inevitabil la și mai multe cheltuieli și va duce, de asemenea, inevitabil - cum a recunoscut, într-adevăr, comisarul Lewandowski - la o creștere a poverii fiscale totale a contribuabililor, care pentru moment nu reprezintă niciun avantaj.
Alain Lamassoure
(FR) Dle Președinte, dle Wathelet, dle Barroso, aș dori să le mulțumesc Comisiei Europene și Președinției belgiene pentru abordarea lor deschisă, cooperantă și într-adevăr europeană.
Să nu uităm să apărăm viitorul în aceste vremuri de criză. Anul trecut, concursul de eficacitate dintre guverne a fost cine putea cheltui cel mai mult. Toată lumea apăsa pe accelerator. Anul acesta se întâmplă contrariul. Toată lumea apasă pe frână. Foarte bine. Parlamentul acceptă cifra impusă Consiliului de cele mai cumpătate sau zgârcite state membre, dar cu condiția să convenim asupra protejării viitorului.
Uniunea nu mai deține resursele necesare pentru a-și finanța bugetul. În loc să fie instrumentul primar al solidarității între europeni, bugetul comunitar a devenit câmpul de luptă pentru interesele naționale contradictorii. Tratatul de la Lisabona este în vigoare de un an. Acesta îi conferă Uniunii noi competențe, de mult așteptate. Totuși, nu a putut fi alocată nicio resursă suplimentară la bugetul pentru anul 2010, iar același lucru este valabil și pentru anul 2011. Același lucru este valabil și pentru programul de acțiune Europa 2020.
Într-o vreme când toate statele membre sunt angajate în politici care au drept țintă reducerea masivă a cheltuielilor publice, marele lor interes este de a identifica și de a se folosi de economiile posibile, care ar putea fi făcute prin cumularea unor cheltuieli, fie între câteva state, fie între toate cele 27 de state membre. Europa, viziunea europeană și evaluarea comparativă europeană ne pot ajuta să cheltuim mai puțin. Din acest motiv, Parlamentul European propune un acord între cele trei instituții asupra unei metode de colaborări viitoare împreună la toate aceste propuneri.
Ca persoană privată aș dori să adaug că vom economisi timp implicând parlamentele naționale, deoarece sunt suverane în domeniul fiscal și bugetar.
Ivars Godmanis
Dle Președinte, aș dori să subliniez trei aspecte. În primul rând, dacă vremurile sunt dure pentru toată lumea, trebuie să colaborăm. Cred că momentul cel mai grav din reconcilierea noastră a fost când Consiliul a refuzat să înceapă discuțiile, iar al doilea a fost când acesta a refuzat să înceapă discuțiile pe baza documentelor propuse de Comisie referitoare la partea politică a dezbaterilor noastre. Însă discuțiile sunt prevăzute în tratat și sunt formate din cel puțin două părți. Prima: în ceea ce privește cadrul financiar multianual, reiese destul de clar din articolul 312 că, dacă nu purtăm discuții înainte de a cădea de acord asupra noului cadru financiar multianual, acesta nu va fi o realizare.
Referitor la resursele proprii - ce sunt probabil foarte logice pentru Consiliu -, nu există un pericol mare. Articolul 311 subliniază că nu începem cu noi impozite, ci inițiem discuții. Cred că avem nevoie de un buget, sută la sută. Nu există altă soluție. Dar dacă ne dorim cu adevărat un lucru - să lucrăm împreună și să începem discuțiile (nu știm care va fi rezultatul discuțiilor) - solicităm Consiliului să ia parte la această misiune comună. Cred că vom transforma acest lucru într-o reușită. Dacă nu, sper să nu mergeți de singuri, conform articolului 315. Puteți să o faceți, însă cred că va fi mult mai bine să participăm la o misiune comună, decât la una separată.
Hynek Fajmon
(CS) Dle Președinte, aș dori să spun că sunt dezamăgit de negocierile dintre Consiliu, Comisie și Parlament cu privire la bugetul UE pentru 2011. În prezent întreaga Europă este afectată de criza economică și financiară. Guvernele europene sunt afectate de veniturile în scădere și de necesitatea de a rambursa datorii enorme. Parlamentul European nu poate pretinde că este imun la acest lucru. Nu este corect ca Parlamentul să solicite o creștere de 6 % a bugetului într-o situație atât de dificilă. Nu este corectă nici aprobarea bugetului în schimbul promisiunii de a da Parlamentului resursele proprii. După mine, negociatorii Parlamentului European nu ar trebui să exagereze situația în discuții, ci ar trebui, dimpotrivă, să aibă drept scop atingerea unui acord.
Cetățenii, gospodăriile, firmele, comunitățile și statele UE au nevoie de stabilitate, iar acest lucru poate fi asigurat doar prin bugete aprobate corespunzător, nu prin bugete provizorii. Prin urmare, solicit Parlamentului, Consiliului și Comisiei să aprobe bugetul UE pentru 2011 cât mai curând posibil.
Diane Dodds
Dle Președinte, salut această dezbatere de astăzi privind bugetul. Statele membre trăiesc vremuri dificile, o realitate pe care această Cameră nu o poate ignora. Din discuțiile cu alegătorii mei reiese clar că aceștia cred că cei care exprimă necesitatea creșterilor bugetare sunt rupți de realitatea economică, iar, în plus, întreaga chestiune duce la o scădere a încrederii în instituțiile europene.
Neajungerea la un acord asupra unui buget nu se datorează intransigenței, ci în mare măsură agendei federaliste și căutării Sfântului Graal, conceptul de resurse proprii. Din punctul meu de vedere un impozit al UE nici nu poate intra în discuție.
Ca răspuns la declarația de astăzi a președintelui Barroso, conform căreia acesta va înainta propuneri privind un astfel de impozit până în luna iunie din anul următor, aș dori să îl invit pe primul-ministru Cameron să declare limpede că orice mișcare în acest sens va duce la un referendum în Regatul Unit.
Sidonia Elżbieta Jędrzejewska
(PL) Dle Președinte, vorbind în calitate de raportoare pentru bugetul Uniunii Europene pentru anul 2011, aș dori să subliniez rolul constructiv pe care l-a avut Președinția belgiană. Doresc, de asemenea, să mulțumesc pentru implicarea Comisiei Europene. Totuși, eforturile noastre nu s-au epuizat. Dimpotrivă, ar trebui să le intensificăm acum. Personal cred că eșecul negocierilor privind bugetul pentru 2011 reprezintă o înfrângere pentru noi toți. Cu toate acestea, aș dori să împart cu dvs. interpretarea mea privind motivul pentru care a avut loc insuccesul de luni.
Am fost martorii unei situații regretabile, în care mai multe state membre au prelungit negocierile până la miezul nopții pentru a le face să se încheie cu un eșec. Nu am reușit să încheiem negocierile la timp, deoarece din partea mai multor state membre pur și simplu nu a existat voința de a purta discuții. Pentru mine personal este o situație exasperantă și foarte surprinzătoare atunci când la masa negocierilor stau diplomați și miniștri adjuncți de finanțe și nu doresc să vorbească despre finanțe sau despre viitoarea finanțare și prezenta finanțare a Uniunii Europene. Mi se pare absolut de neînțeles și inacceptabil, întrucât mă întreb ce se va întâmpla mai departe dacă politicienii și diplomații nu doresc să discute unii cu alții?
Următorul meu punct este că tensiunea privind discutarea bugetului pentru anul 2011 a început deoarece Parlamentul European dorește să atragă atenția statelor membre asupra unei probleme pe care o vedem în viitor și pe care o putem vedea deja de astăzi: că Uniunea Europeană continuă să adopte noi roluri și să inițieze noi domenii de activitate și că are ambiții tot mai mari, dar că statele membre,care susțin aceste ambiții, în același timp, nu doresc să finanțeze acele ambiții, acele planuri, acele acțiuni și acele noi domenii. Trebuie să vorbim despre această incoerență tot mai pregnantă. Într-o vreme de criză este cu atât mai important să vorbim despre finanțe și să vorbim despre cum Uniunea Europeană va fi finanțată. Mai mult, Parlamentul European este cu atât mai mult necesar și nu este timpul potrivit, în acest moment, să facem din buget un subiect tabu.
Janusz Wojciechowski
(PL) Dle Președinte, avem într-adevăr în Uniunea Europeană o criză gravă a bugetului și, așa cum a spus vorbitoare precedentă, multe părți sunt responsabile pentru asta. Poate că așteptările Parlamentului în urma acestor negocieri au fost într-o oarecare măsură greșite - am dorit să ne ocupăm de prea multe chestiuni în același timp. Aceasta este o problemă pentru beneficiari, însă este de fapt și o criză politică serioasă care provine, în opinia mea, din faptul că s-a pierdut pe undeva spiritul euroentuziasmului. Acest spirit a fost simțit în Parlamentul European în dezbaterile privind Tratatul de la Lisabona, iar cei care nu erau mari iubitori ai Europei au fost îndemnați să fie mai entuziaști. Cu toate acestea, când s-au încheiat negocierile privind tratatul și integrarea a fost îmbunătățită, au început discuțiile privind banii și bugetul și atunci a ieșit la iveală că în loc de euroentuziasm, era vorba de euroegoism și de o dorință de a plăti cât mai puțin posibil pentru această integrare europeană în creștere. Mi-aș dori mai mult euroentuziasm pentru buget.
Reimer Böge
(DE) Dle Președinte, doamnelor și domnilor, îmi fac griji, dar nu pentru buget, acordul interinstituțional sau un posibil buget cu douăsprezece părți. Mă preocupă în general starea politică a Uniunii Europene, care a ieșit astăzi la iveală în contextul bugetului. Sunt îngrijorat de tendința de cooperare interguvernamentală și de faptul că puterile sporite ale Parlamentului vor fi cu siguranță diminuate și de faptul că și acordul încheiat în 2006 nu este respectat. Sunt preocupat de faptul că Tratatul de la Lisabona nu este pus în aplicare. (Aplauze) Dle Barroso, vă salut declarațiile. Totuși, poate ar fi fost mai de folos dacă ați fi venit cu 10 zile mai devreme pentru a clarifica dacă Comisia este de partea Parlamentului.
În ceea ce privește cele trei teme principale ale negocierilor noastre, prima pe care aș dori să o discut este instrumentul de flexibilitate. În mod evident, s-a mișcat ceva în acest domeniu. Cu toate acestea, am auzit recent că s-au înregistrat regrese în timpul negocierilor paralele de la Bruxelles. Ce se întâmplă acolo? Există vreo posibilitate de a ajunge la un acord, iar aici cer prea mult, asupra aceluiași nivel de flexibilitate pe care l-am avut înainte de Tratatul de la Lisabona, care a fost soluția corectă și care a fost realizat după mulți ani de negocieri, începând cu Agenda 2000? Se cere prea mult ca în cazul resurselor proprii să ne angajăm în continuarea a ceea ce noi - Consiliul, Comisia și Parlamentul - am spus în 2006 în declarația noastră privind acordul interinstituțional? Se cere prea mult persoanelor care resping ideea dezbaterii privind resursele proprii să încerce să citească tratatul? Tratatul spune că această dezbatere trebuie să aibă loc.
În cele din urmă, dle Președinte, ni se cere prea mult să încheiem acorduri politice obligatorii privind toate chestiunile referitoare la proceduri de aviz pentru a putea preveni apariția crizelor și pentru a nu ne găsi în aceeași poziție cu privire la alte chestiuni, inclusiv acordurile de comerț extern și următorul cadru financiar multianual? Dacă prezentați aceste aspecte sub forma de astăzi, răspunsul din partea acestei Camere va fi un "nu” hotărât.
Marian-Jean Marinescu
Este evident că statele membre trec printr-o perioadă dificilă din punct de vedere bugetar. Pe de altă parte, s-a dovedit foarte clar că bugetul european a contribuit major la dezvoltarea tuturor statelor membre, inclusiv a celor net contributorii.
Este surprinzător că eșecul concilierii nu s-a datorat unui dezacord pe cifre, ci refuzului de a discuta practic despre viitorul comun al statelor membre, despre viitorul Europei. Parlamentul nu dorește să-și depășească atribuțiile, dorește să se respecte tratatul și să protejeze interesele viitoare ale cetățenilor care l-au ales.
Care sunt punctele de discuție care au fost refuzate de Consiliu?
Implicarea Parlamentului European în elaborarea MFF este prevederea tratatului, s-a realizat acest lucru în 2006 și nu cred că bugetul 2007 - 2013 a fost rău pentru Uniune, dimpotrivă.
Flexibilitate - un mecanism care a fost utilizat eficient până acum și de care au beneficiat toate statele membre.
Resurse proprii - tocmai situația bugetară prin care trec statele membre ar trebui să îndemne la găsirea unor metode de alimentare a bugetului european stabile, care să nu mai pună în pericol implementarea politicilor europene.
Noile responsabilități din tratat și strategia 2020 au nevoie de finanțare. Este de neacceptat ca aceeași instituție, Consiliul, să fixeze ținte pentru 2020 și, în același timp, să nu aprobe mijloacele financiare pentru realizarea acestor cerințe. Eu cred că suntem obligați să ajungem la un acord. Avem o responsabilitate față de cetățeni - trebuie să nu diminuăm încrederea în instituțiile europene
Giovanni La Via
(IT) Dle Președinte, doamnelor și domnilor, săptămâna aceasta ar fi trebuit să adoptăm bugetul general al Uniunii Europene pentru 2011. În schimb, ne aflăm în fața unei situații în care Europa este expusă unui risc grav de a fi nevoită să înceapă noul an cu un buget provizoriu și în mare măsură blocat de aplicarea sistemului de douăsprezece zecimi.
Știe toată lumea că Parlamentul, Comisia și cele mai multe state membre erau gata să ajungă la un acord, care a fost blocat de o minoritate de țări care au refuzat inițierea unor dezbateri constructive cu Parlamentul privind punerea în aplicare a Tratatului de la Lisabona.
Cred că poziția Parlamentului din timpul negocierilor a fost una responsabilă și moderată. Parlamentul a solicitat aplicarea Tratatului de la Lisabona și continuă să solicite acest lucru cu putere.
Consiliul, la rândul său, s-a arătat incapabil să ajungă la un acord și s-a dovedit profund divizat în privința unor chestiuni de o importanță fundamentală, votate de o minoritate de state, respingând ideea deschiderii unei dezbateri cu Parlamentul asupra normelor și procedurilor care ar trebui să ofere orientare în punerea în aplicare a Tratatului de la Lisabona.
Acum suntem totuși obligați să privim spre viitor și să construim Europa viitorului împreună - și prin aceasta mă refer la Consiliu, Parlament și Comisie - fără egoism sau minciună. Fiind de acord cu limitele impuse de Consiliu asupra cifrei de creștere, cele 2,9 % pe care le știm, obiectivul Parlamentului este să transmită un semnal puternic că este sensibil la vremurile pe care le trăim.
Cu toții suntem totuși de acord, cum a afirmat și Comisia astăzi, că ar trebui să solicităm o mai mare flexibilitate pentru a face față necesităților Europei. Sunt de acord cu ceea ce a spus președintele Barroso astăzi când s-a referit la propunerile pe care le va elabora Comisia privind utilizarea resurselor proprii și adaptarea bugetului UE la Tratatul de la Lisabona și sper să existe o mai mare cooperare din partea Consiliului în construirea Europei viitorului.
José Manuel Fernandes
(PT) Dle Președinte, în negocierile cu Consiliul privind bugetul pentru anul 2011, Parlamentul European a făcut tot ce i-a stat în putere pentru a se ajunge la un acord. Singura solicitare este să fie îndeplinite acțiunile Consiliului, de exemplu strategia Europa 2020 și necesitatea de a o finanța, și să se respecte Tratatul de la Lisabona.
În realitate, Parlamentul European trebuie implicat - prin vot, avize sau consultări - în noul acord interinstituțional, în următorul cadru financiar multianual și în stabilirea noilor resurse proprii. Aceste solicitări sunt logice, raționale, de interes public și în scopul prevenirii riscurilor și a conflictelor interinstituționale: sunt cereri pe care Consiliul ar trebui să le împărtășească și să le susțină.
În ceea ce privește acordul interinstituțional, este evident că respectarea angajamentelor făcute de instituțiile europene, mai precis de Consiliu, depind de existența flexibilității privind cadrul financiar multianual actual.
Strategia Europa 2020, programul internațional reactor termonuclear experimental, Serviciul european de acțiune externă și entitățile de supraveghere financiară reprezintă câteva exemple de situații în care este nevoie de finanțare. Consiliul trebuie să adopte Tratatul de la Lisabona, atât din punctul de vedere al domeniilor intrate de curând sub jurisdicția Uniunii Europene, care se reflectă în buget, cât și din punctul de vedere al competențelor consolidate ale Parlamentului European, mai ales în ceea ce privește bugetul. Aceste schimbări consolidează de fapt legitimitatea democratică a instituțiilor Uniunii.
Prin folosirea mai degrabă a metodei comunitare, decât a abordării interguvernamentale, guvernanța noastră devine mai democratică. Sper ca proiectul european de pace, solidaritate și progres să nu fie împiedicat sau pus în pericol de câteva egouri naționale.
Mairead McGuinness
Dle Președinte, aceasta a fost o dezbatere foarte importantă - cu precădere aspectele sale politice -, însă cred că este, de asemenea, important să vorbim despre câteva dintre părțile sale practice. Sunt raportorul pentru agricultură pentru bugetul pentru 2011 și vor exista consecințe reale dacă nu vom ajunge la un acord privind bugetul pentru fluxul monetar al statelor membre care au făcut în ultimele săptămâni plăți în avans agricultorilor lor. Aceștia se află în fața unor dificultăți financiare și a unor venituri insuficiente. Deci, există consecințe foarte reale și practice, iar aceasta este doar una dintre ele.
Dar să vorbesc despre viitor. În acest moment, dezbatem viitorul politicii agricole comune, iar cerința noastră este ca aceasta să aibă mai multe rezultate pozitive pentru Europa în probleme legate de mediu, de securitatea alimentară și de dimensiunea teritorială, și totuși până acum s-a dezbătut cum putem reduce bugetul agriculturii. Sunt foarte îngrijorat că, în această dezbatere despre bugetul pentru 2011, proiectăm o perspectivă negativă a bugetului pentru agricultură și a Uniunii Europene post-2013. Între cele două există o legătură foarte strânsă și cred că trebuie să fim conștienți de asta.
Edit Herczog
(HU) Dle Președinte, în ultimii zece ani le-am spus cetățenilor europeni că un Tratat privind Uniunea Europeană era necesar, iar țările l-au ratificat într-adevăr. În ultimii zece ani le-am spus cetățenilor că cercetarea și dezvoltarea pot fi realizate și finanțate mai bine la nivelul UE. Le-am spus că politica spațială europeană poate fi realizată mai bine la nivelul UE și le-am spus că cercetarea în domeniul energiei și lupta împotriva schimbărilor climatice poate fi realizată mai bine la nivelul Uniunii Europene decât la nivel de stat membru. Având această convingere, am susținut-o, am crezut că spunem adevărul. Unde merge mia, merge și suta. Dacă până în ziua de astăzi încă mai credem ce am spus în ultimii zece ani, trebuie să creăm resursele bugetare necesare, iar prima resursă în realizarea acestui aspect este flexibilitatea, în timp ce a doua resursă este crearea resurselor proprii ale Parlamentului, ale Uniunii Europene. Ceterum censeo avem nevoie de Uniunea Europeană.
Niki Tzavela
Dle Președinte, declarația dvs. comună după summitul UE-SUA a fost prima declarație de mult timp în care Comisia a manifestat solemnitate, optimism, putere, solidaritate și, de asemenea, coerență. Aici avem paradoxul negăsirii unui limbaj comun în privința bugetului. Dacă dorim ca Europa să fie o putere internațională ceea ce suntem într-adevăr, nu ne putem permite să nu avem un buget. Asta este ceea ce doream să spun și țineți-o tot așa.
Giovanni Collino
(IT) Dle Președinte, doamnelor și domnilor, eșecul dialogului tripartit reprezintă o oportunitate politică majoră pentru a reflecta asupra istoriei recente a Europei.
Problema nu este doar politică, ci și culturală și implică multe state membre. Criza economică și financiară actuală este structurală și nu un fenomen trecător. Reprezintă de fapt o transformare care afectează economia, ocuparea forței de muncă și societatea în perioada în care trăim. Dacă nu există dezvoltare la nivel politic și cultural, cu o viziune globală a Europei, nu vom reuși să luăm măsuri pentru a depăși problemele asociate începutului mileniului al treilea, precum bunăstarea, cercetarea, politica energetică și de mediu și securitatea, care pot fi abordate doar printr-o fuziune politică a tuturor statelor care formează Uniunea.
Mesajul meu pentru colegii deputați din PE este că, în timp ce dialogul tripartit a eșuat, activitatea efectuată de Parlament este o activitate distinsă, care respectă pe deplin mandatul nostru de a-i reprezenta pe oameni. În zilele noastre, Parlamentul are o putere mai mare datorită Tratatului de la Lisabona, iar Consiliul nu mai poate adopta un rol dominant împotriva suveranității populare pe care o reprezintă Parlamentul...
(Președintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Franz Obermayr
(DE) Dle Președinte, doamnelor și domnilor, este clar că reprezentanții tradiționali ai Parlamentului European solicită o flexibilitate amplă a bugetului, însă am observat că nimeni nu a menționat interesele contribuabililor neți sau interesele cetățenilor.
În cele din urmă, contribuabilii neți finanțează UE, ei au fost responsabili de repornirea motorului economiei după criză, au salvat țările cu deficite bugetare și chiar și moneda euro și pun o povară grea pe umerii cetățenilor lor. După părerea mea, este astfel de înțeles și justificabil că aceste țări și cetățenii lor doresc să respecte creditele bugetare, să se asigure că soldul net nu poate fi modificat retrospectiv după toane și să prevină devierea banilor pe diferite canale. Nu mă refer aici bineînțeles la ajutorul acordat în urma unor dezastre. Exclud această situație.
În mod similar, abordarea critică a impozitelor UE nu are nimic de a face cu aparenta lipsă de solidaritate. Acest lucru se datorează faptului că statele membre sunt în mare măsură împotrivă. Din acest motiv, este clar că de dragul subsidiarității trebuie să stăruim asupra ratificării de către parlamentele naționale.
Monika Hohlmeier
(DE) Dle Președinte, aș dori să clarific, după ce s-a pus problema aici de mai multe ori, că nu am cerut niciun cent în plus în timpul negocierilor bugetare față de cât ne oferise Consiliul. Asta înseamnă că am fost în deplină concordanță cu doleanțele Consiliului. În ceea ce privește instrumentul de flexibilitate, avem nevoie de el deoarece Consiliul ne pune deseori în dificultate prin deciziile sale referitoare la proiecte majore pentru care nu a planificat o finanțare. Apoi, încercăm împreună cu statele membre să găsim o soluție la aceste proiecte, pentru a putea să le susținem financiar și să facem planuri rezonabile. Nu am cerut, de asemenea, mai mult decât prevede Tratatul de la Lisabona. În schimb, solicităm respectarea tratatului. Nimic altceva, nici mai mult și nici mai puțin.
În privința resurselor proprii, Parlamentul nu cere prea mult atunci când spune că ar dori să discute cel puțin chestiunea, ce formă ar putea lua și dacă există resurse proprii. Nu se poate să se refuze dialogul pe această temă și apoi să se dea vina pe Parlament.
Janusz Lewandowski
membru al Comisiei. - Dle Președinte, după ce am ascultat comentariile domnilor deputați, doresc să adaug ceva pe scurt la cele introduse de președintele Barroso.
Strategia Comisiei în aceste circumstanțe specifice este foarte simplă și bazată pe simpla presupunere că unitatea, nu diviziunea, este lucrul de care are nevoie Europa pentru a face față altor provocări. Cred că Președinția belgiană acționează pe baza aceleiași ipoteze.
Rolul nostru este clar definit în tratate în cazul unui acord - iar cazul unui dezacord, care nu a fost prea probabil, a avut loc pentru prima oară în 26 de ani. Vedem frustrarea a milioane de beneficiari la nivelul întregii Uniuni Europene. De aceea trebuie să reacționăm. Înțelegem că ar trebui să ne mișcăm repede, iar astăzi am luat primele măsuri pentru a ajunge la un acord asupra orientărilor, iar ulterior, poate la 1 decembrie, pentru a prezenta cifrele, care nu mai sunt discutabile, pentru a apăra flexibilitatea, de care avem nevoie, pentru a prezenta o propunere privind înțelegerile de cooperare, elaborate pe baza Tratatului de la Lisabona, și pentru a apăra - ceea este, de asemenea, important - dreptul de inițiativă al Comisiei pentru a descrie viziunea asupra anului viitor.
Este responsabilitatea noastră comună să ne ținem promisiunile, să realizăm ceea ce așteaptă beneficiarii, ce a fost construit, ca buget, pe partea veniturilor, respectând integral suveranitatea fiscală a statelor membre. Este vorba de un buget modest al cărui ritm de creștere era jumătate față de cel al unui buget național, în ciuda extinderii cu peste 12 state noi. Aceasta a fost o dovadă clară de disciplină și de rigoare. Prin urmare, să ne facem datoria lucrând în același timp la un scenariu mai bun. Fac apel la simțul dvs. de răspundere. Împreună cu președintele Barroso mă simt foarte încurajat de dezbaterea de astăzi din Parlament.
Melchior Wathelet
Dle Președinte, este adevărat că acest tip de dezbatere ar trebui mai degrabă să ne ajute să ajungem la un acord decât să facă situația și mai dificilă. Sper să pot spune că acesta a fost spiritul dezbaterii din această după-amiază.
Da, se vor face progrese și va trebui să încercăm să găsim un acord privind flexibilitatea și finanțarea ITER. Da, această perspectivă pentru bugetele pentru 2012 și 2013 vor trebui să fie supuse unui acord și ne străduim într-adevăr să demonstrăm că avem capacitatea de a ajunge la un acord privind această perspectivă 2012-2013, mai ales referitor la problema importantă a flexibilității.
În al doilea rând, da, vom avea dezbateri în contextul articolelor 312 și 324 pentru a vedea cum putem pune în aplicare și realiza concret acest lucru și cum garantăm că aceste articole și aceste proceduri noi devin realitate. Va trebui să găsim un limbaj comun.
Am auzit astăzi despre intenția Comisiei de a-și folosi competența de inițiativă legislativă, fie în chestiunea privind resursele proprii, fie în privința cadrului multianual. Pe baza acestor elemente va trebui să ne unim, va trebui să discutăm, va trebui să ne asigurăm că respectăm dispozițiile articolelor 312 și 324 ale tratatului, care prevăd că toate elementele trebuie puse în aplicare pentru a se ajunge la un acord, pentru a organiza aceste reuniuni și pentru a realiza această coordonare care ar facilita concretizarea acestor proceduri noi prevăzute de tratat.
Cu privire la partea flexibilă pentru 2012-2013, va trebui să punem în aplicare aceste articole 312 și 324 din tratat, chiar dacă trebuie încă o dată - trebuie să subliniez acest punct - să asigurăm că bugetul pentru anul 2011 este adoptat. Credibilitatea Uniunii Europene este în joc. În joc se mai află și eficacitatea politicilor care vor fi implementate doar dacă este adoptat bugetul pentru 2011. Vorbim doar de politicile de coeziune; numai despre asta vorbim. Ceea ce este cu adevărat în joc aici este credibilitatea noastră și implementarea politicilor noastre.
În al treilea rând, să nu îi apărăm pe cei care nu doresc un buget, astfel încât UE să aibă și mai puține resurse la dispoziție pentru a-și derula politicile. Cu toate acestea, trebuie, fără îndoială, să susținem o atitudine conciliantă pentru a le demonstra că se înșeală și să profităm cât mai mult de aceste ultime săptămâni pentru a obține această atitudine, astfel încât să beneficiem cu toții de ea, în ciuda concesiilor pe care am fost nevoiți să le facem. Însă, acesta este cel puțin un raționament care atrage după sine mai degrabă un progres decât un regres, ceea ce se va întâmpla dacă nu vom avea bugetul pentru 2011 în următoarele câteva săptămâni.
Președinte
Dle președinte în exercițiu al Consiliului, Conferința președinților este pe punctul de a începe, deci vor fi necesare câteva întrebări și răspunsuri reale în această Cameră, deoarece va fi o reuniune foarte importantă. Trebuie să vedem un progres din partea Consiliului. Probabil că ați purtat multe discuții cu membrii Consiliului, cu statele membre. Cum ați putea să ne explicați acest fapt? Este posibil să vă îndreptați în direcția noastră? Avem anumite așteptări. Le cunoașteți foarte bine, deoarece aceasta a fost de fapt tema ultimelor noastre întrebări - trei puncte de la sfârșitul zilei de 15 noiembrie, la câteva minute înainte de miezul nopții. Este foarte important să primim un astfel de răspuns de la dvs.
Melchior Wathelet
Dle Schulz, v-am auzit întrebarea. Cred că nimeni nu a fost cruțat.
Cred că putem alege ori abordarea de a ne arăta cu degetul unii pe alții - e vina voastră, e vina noastră - sau putem încerca să ne convingem să avem o altă abordare, ambele părți încercând să avanseze spre această atitudine conciliantă. Am putea, de asemenea, să rămânem la starea psihică care ne-a condus din nefericire la un dezacord la data de 15 noiembrie.
Cine este vinovat? V-aș fi putut spune asta de la început, Parlamentul avea cu siguranță să spună că este vina Consiliului, iar Consiliul avea cu siguranță să spună că este vina Parlamentului, amândouă instituțiile mulțumind Comisiei pentru eforturile făcute în vederea concilierii. Trebuie să încercăm să ne îndepărtăm de o astfel de abordare și să profităm de ultimele săptămâni și zile pentru a începe să gândim altfel.
Pentru a răspunde la întrebarea Președintelui: se poate avansa? Da, se poate avansa, deoarece știm că, dacă acționăm la fel ca la 15 noiembrie, dezacordul de la acea dată se va repeta, mai ales în ceea ce privește problema importantă a flexibilității. De ce este această problemă importantă? Este important, deoarece, din punctul meu de vedere, se referă la una dintre preocupările majore ale Parlamentului, și anume a avea un număr de perspective, cel puțin pentru perioada 2012-2013, adică sfârșitul cadrului actual multianual.
Acesta este motivul pentru care, în această privință, Președinția belgiană a reluat imediat legăturile, după data de 15 noiembrie, pentru a încerca să avanseze și în aceste puncte. Da, există posibilități de a se ajunge la un acord în acest context, însă ambele părți vor trebui să își inverseze raționamentul și să adopte o poziție conciliantă pentru a avea rezultate. Altminteri, vom fi, din păcate, martorii unui alt eșec, iar mai devreme am menționat consecințele dăunătoare pe care le-ar avea un eșec, mai ales asupra derulării politicilor noastre. Cred că cetățenii Europei merită mai mult de atât.
Președinte
Dle președinte în exercițiu, vă mulțumesc pentru activitatea dvs. din timpul negocierilor și de asemenea pentru discuție. Sperăm ca rezultatul să fie pozitiv cât mai curând cu putință.
Vă mulțumesc, de asemenea, dvs., președintelui Comisiei, dl Barroso, și comisarului Lewandowski, pentru contribuția la discuția noastră.
Am acum câteva observații importante de făcut și voi vorbi în limba mea maternă.
Președinte
Dezbaterea a fost închisă.
Aș dori să vă informez că termenele pentru depunerea propunerilor legate de această temă sunt următoarele: propuneri de rezoluții - miercuri, 24 noiembrie la ora 10.00, amendamente - miercuri, 24 noiembrie la ora 15.00.
Votul va avea loc joi, 25 noiembrie 2010.
Declarații scrise (articolul 149)
Cătălin Sorin Ivan
în scris. - Ne aflăm astăzi într-un impas ce depășește de fapt cadrul procedurii bugetare pe 2011 și reprezintă un moment de cumpănă ce va defini viitorul Uniunii și va servi drept precedent pentru viitoarele proceduri bugetare și rolul pe care îl va juca Parlamentul European.
Doleanțele Parlamentului nu sunt absurde și practic nu vrem decât ca rolul ce este atribuit de Tratat Parlamentului să fie respectat. Parlamentul a făcut foarte multe concesii în cadrul acestor negocieri și ni se cer încă multe altele. Sper totuși să trecem peste acest moment și, în interesul cetățenilor, să putem vota noul buget în sesiunea din decembrie.
Marie-Thérèse Sanchez-Schmid
Din 1988 nu mai văzuse Europa un astfel de dezacord fundamental între Parlament și partenerii săi instituționali cu privire la bugetul european. Acesta este un moment istoric: își va permite Consiliul, și mai ales își vor permite Regatul Unit, Olanda și Danemarca, să vadă că Europa nu mai înseamnă decât cumulare de resurse pentru a ne fi mai bine împreună? Unele state membre adoptă o atitudine neconsecventă: taie din bugetele lor naționale în numele austerității și solicită UE să le rezolve problemele, dându-i misiuni ambițioase de îndeplinit. Apoi, în momentul când aceste ambiții sunt pe punctul de a se îndeplini, se răzvrătesc împotriva cererilor bugetare lacome. Galileo, ITER, Strategia UE 2020, Serviciul european de acțiune externă - toate costă bani! Va trebui să ne luptăm în fiecare an pentru a obține o contribuție modică din partea statelor membre încăpățânate, care vor acuza ulterior Europa de ineficiență și de inutilitate? De aceea sunt pentru o dezbatere privind resursele proprii, pentru respectarea Tratatului de la Lisabona și pentru o Europă ambițioasă și realistă.
Georgios Stavrakakis
în scris. - (EL) Poziția intransigentă a unei minorități de state membre este, în principiu, expresia refuzului ei clar de a pune bazele unor soluții prompte și semnificative la necesitățile fundamentale ale cetățenilor europeni acum sau oricând vor apărea în viitorul apropiat. Trebuie să abordăm în mod responsabil chestiunile care îi privesc pe cetățenii europeni. Nu trebuie să uităm că pe lângă noile responsabilități post-Lisabona ale UE, statele membre propun și adoptă în mod constant noi politici și strategii, precum strategia UE 2020, solicitând UE să o pună în aplicare; pe de altă parte, acestea spun că nu doresc să asigure banii pentru a le aplica, condamnându-le în felul acesta la eșec, înainte ca măcar să înceapă. Și eu aș dori să subliniez că Parlamentul European nu cere o creștere a cheltuielilor sau mai multe competențe decât cele prevăzute în Tratatul de la Lisabona. Parlamentul pledează în mod clar că UE trebuie să aibă la dispoziție suficiente resurse pentru a putea aplica fără probleme politicile care completează eforturile statelor membre pentru îmbunătățirea ocupării forței de muncă, a investițiilor și a creșterii economice globale. Poziția Parlamentului este că bugetul UE nu face parte din criză; el este - prin investiții în sectoarele critice - răspunsul la aceasta.
Róża Gräfin von Thun und Hohenstein
Sunt foarte îngrijorată de confuzia din jurul bugetului UE pentru anul 2011, deoarece, pe de o parte, nu ne putem abandona planurile ambițioase de construire a unei Uniuni Europene puternice, în timp ce, pe de altă parte, Polonia va prelua președinția Consiliului UE în a doua jumătate a anului 2011. Dacă Uniunea Europeană nu va fi adoptat bugetul până atunci și dacă încă trebuie să stabilească unul în fiecare lună, președinției noastre îi va fi foarte greu să își îndeplinească sarcinile. Trebuie să ne întrebăm ce este mai important: o soluție simplă pe termen scurt, ceea ce înseamnă să cedăm în fața unui număr de țări și a președinției, sau un proiect mai ambițios, care poate fi mai greu, dar care, pe termen lung, va întări UE și din care vom avea cu toții într-adevăr de câștigat? În opinia mea, este mai important să construim împreună o Uniune Europeană puternică. O asemenea Uniune Europeană are nevoie de resurse proprii și de un buget solid, bazat pe principiul solidarității pentru a finanța ce este necesar. Există mai multe state membre ale UE, în primul rând și în primul rând Regatul Unit, care nici nu doresc să discute acest subiect. Nu ne putem permite să cedăm în fața intereselor naționale.
