Genoptagelse af mødet
Formanden
Af tekniske årsager foreligger protokollen fra mødet i går ikke før først på eftermiddagen, og den vil blive fremlagt til godkendelse på mødet kl. 15.

Afstemning om anmodning om uopsættelig forhandling
Formanden.
Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter vedtog i går aftes fru Keppelhoff-Wiecherts betænkning om dette emne. Jeg vil gerne have udvalgets udtalelse indskrevet i sin fulde ordlyd til denne anmodning om uopsættelig forhandling.
Hvem kan udtale sig på udvalgets vegne?
Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE), ordfører for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. (DE) Fru formand, Landbrugsudvalget anbefaler, at den uopsættelige forhandling vedtages. For det første er sagen uopsættelig. Der skal stemmes om den i år. For det andet er vi også indforståede med målsætningen. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter er temmelig enigt om, at det er det rigtige at indføre et fuldstændigt forbud mod anvendelse af BST i år.
(Den uopsættelige forhandling vedtoges)
Forslag til Rådets forordning om finansielle bidrag fra Fællesskabet til Den Internationale Fond for Irland (KOM(1999) 549 - C5-0285/1999 - 1999/0221(CNS)) Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme
Formanden. Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme vil give os en udtalelse om denne anmodning om uopsættelig forhandling.

van Dam
Fru formand, anmodningen om uopsættelig forhandling om sag skyldes Rådssekretariatets forsømmelse. Det var længe at forvente, men Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme vil ikke, at befolkningen i Irland bliver offer herfor, og det er grunden til, at vi støtter den uopsættelige forhandling.

McKenna
Jeg ville bare lige undersøge, om der bliver mulighed for at drøfte dette spørgsmål senere på ugen, for en af de ting, der ikke er blevet drøftet her i Europa-Parlamentet, er den rolle, våbenindustrien spiller i fredsprocessen i Nordirland.
For nogle år siden, da der blev fremlagt en betænkning i et udvalg her i Europa-Parlamentet, forsøgte jeg at få ændringsforslag igennem, hvori det hed, at våbenindustrien ikke skulle have en rolle i fredsprocessen. Men den eneste beskæftigelsesmulighed, der er blevet skaffet i Derry indtil nu i kølvandet på fredsprocessen, var ved Raytheon, det tredjestørste våbenproducerende firma i USA. Så jeg tror, at det er selvmodsigende at tale om en fredsproces og at skabe arbejdspladser i våbenindustrien til en befolkning, der er blevet decimeret af vold.

Colom i Naval
Fru formand, jeg beder om ordet for en bemærkning til forretningsordenen. Der er adskillige kolleger, som er spærret inde på hotellerne i centrum af Strasbourg, i hvert fald i området mellem hotellerne Novotel og Ibis. Da den første bil kom af sted en halv time for sent, har man bedt mig om at viderebringe denne protest til Dem, for mindst 15 kolleger var på det samme hotel, og de vil ikke kunne deltage i afstemningen på grund af de forsinkede transportmidler.

Formanden
Det er jeg virkelig ked af at høre, hr. Colom i Naval. Vi vil se, hvad vi kan gøre for, at dette ikke gentager sig, og hvordan de så hurtigt som muligt vil kunne indfinde sig her.

Gallagher
For at der ikke her til formiddag skal blive givet et forkert indtryk af fredsprocessen og den internationale fond for Irland, vil jeg som medlem for grænseamterne her gerne have ført til protokols - og jeg mener, at jeg taler for hele det irske folk - at de fuldt ud forstår den vigtige positive og praktiske rolle, som Europa-Parlamentet og de europæiske institutioner har spillet under fredsprocessen. Og jeg mener, at hvis man forsøger at give et andet indtryk, afspejler det ikke det irske folks opfattelse.
(Uopsættelig forhandling vedtoges)
Forslag til Rådets forordning om iværksættelsen af foranstaltninger som led i førtiltrædelsesstrategien for Cypern og Malta [KOM(1999) 535 - C5-0308/1999 - 1999/0199(CNS)] Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik

Sakellariou
Fru formand, vi har diskuteret det i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik. Vi mener ikke, der er tale om en uopsættelig sag, og vi vil gerne skrive en betænkning, hvor vi udarbejder denne førtiltrædelsesstrategi og giver udtryk for Europa-Parlamentets holdning på dette punkt. Af den grund er vi imod den uopsættelige forhandling, som Rådet har anmodet om.
(Uopsættelig forhandling forkastedes)

Galeote Quecedo
Fru formand, jeg vil bede Dem om på denne særlige dag over for Frankrigs præsident at undskylde nogle af medlemmernes fravær, for i de tilfælde, hvor det drejer sig om medlemmer, der kommer fra lande, som ligger langt fra midten af Den Europæiske Union, skyldes deres fravær ikke manglende vilje, men mangel på midler, der gør det muligt for dem at udføre deres parlamentariske arbejde ordentligt. Jeg er sikker på, at han udmærket forstår, at der ikke er nogen rimelighed i, at det fra f.eks. nogle dele af mit land er vanskeligere og tager længere tid at komme til Strasbourg end til Caracas.

Formanden
Tak, hr. Galeote Quecedo, jeg er udmærket klar over, at en række kolleger har svært ved at nå frem til Strasbourg. Som De ved, forsøger jeg at gøre alt, hvad jeg kan, for at kommunikationen forbedres. Dette er også et af mine mål.

Det Europæiske Råd/det finske formandskab, Tjetjenien, OSCE
Sturdy
For at hjælpe hr. Galeote og et par andre medlemmer i denne moderne mødesal, vi har her, vil jeg gerne vide, om det måske engang i fremtiden vil være muligt for medlemmerne at beholde samme plads. Det ser ud, som om vi hele tiden roterer, og det er ofte vanskeligt for medlemmerne at finde deres plads. Selv i den gamle sal, hvor vi ikke havde faste pladser, kunne vi i det mindste fortsætte med at sidde i samme område. Man spekulerer på, hvor længe vi skal blive ved med at trykke nye planer for, hvor folk skal sidde. Kan vi få ordnet det?

Formanden
Ja, hr. Sturdy, det er gendannelsen af Den Tekniske Gruppe, TDI, der har skabt visse vanskeligheder, men det skal vi hurtigt få styr på.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er en samlet diskussion af Det Europæiske Råds møde den 10. og 11. december i Helsinki og formandskabets beretning om aktiviteterne under det finske formandskab, herunder situationen i Tjetjenien og topmødet i OSCE.
Hr. Lipponen har meddelt os, at han bliver forsinket. Da hr. Prodi er til stede, vil jeg give ham ordet, hvis han er indforstået.

Prodi
Fru formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg er glad for at kunne fortælle Parlamentet i dag, at Kommissionen er meget tilfreds med resultatet af Det Europæiske Råd i Helsinki.
Først vil jeg gerne lykønske Dem, fru formand, for Deres måde at indlede arbejdet til dette topmøde på. Deres bidrag blev yderst positivt modtaget, og det har skabt forudsætningerne for en konstruktiv debat, navnlig med hensyn til Parlamentets inddragelse i regeringskonferencen.
I Helsinki var der tre hovedemner på tapetet, nemlig udvidelsen, forsvaret og regeringskonferencen. Jeg vil kort gennemgå disse emner et efter et.
Først er der udvidelsen. Det glæder mig meget, at Det Europæiske Råd har besluttet at indlede optagelsesforhandlingerne næste år med de seks ansøgerlande fra anden runde. Det betyder, at vi skal forberede os på optagelsen af 12 nye medlemsstater, og at vi skal være klar til at afslutte forhandlingerne med de første ansøgerlande inden udgangen af år 2002, dog på betingelse af, at det er lykkedes os at omstrukturere vores institutioner og at blive færdige med revideringen af traktaterne. Et godt resultat på konferencen er faktisk en nødvendig forudsætning for enhver udvidelse. Jeg er også glad for, at stats- og regeringscheferne har taget det historiske skridt, at de officielt har anerkendt Tyrkiet som ansøgerland. Vi ønsker at hjælpe Tyrkiet til at bevæge sig mod en fuld overholdelse af København-kriterierne, og nu, hvor Det Europæiske Råd har givet os grønt lys, kan vi opstille de specifikke vilkår for vores bistand inden for rammerne af en førtiltrædelsesstrategi for dette land.
Det andet punkt er forsvaret. Jeg er glad for, at Det Europæiske Råd har fastlagt de overordnede retningslinjer for den nye europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik, navnlig ved at udvikle Unionens militære og ikkemilitære evne til et hurtigt indgreb. En hurtig interventionsstyrke på 50.000-60.000 mand vil gøre det muligt for os at gribe effektivt ind for at slukke en begyndende ildebrand lige uden for vores dør, ikke mindst i de tilfælde, hvor vores allierede i NATO ikke har til hensigt at blande sig. At det er nødvendigt med sikkerhed i Europa og med et større europæisk område med fred ses i høj grad af den nuværende situation i Tjetjenien, med hensyn til hvilken Det Europæiske Råd har vedtaget en meget nøjagtig erklæring. Blandt de særlige foranstaltninger, der anbefales, er forslaget om at anvende Tacis-midlerne til humanitære programmer, et forslag, som Kommissionen vil sørge for at gennemføre hurtigt. Dette er et godt eksempel på et område, hvor Kommissionen har et direkte ansvar og kan give et specifikt bidrag til at løse krisen.
Tjetjenien var også det væsentligste spørgsmål på det OSCE-topmøde, der fandt sted i Istanbul i sidste måned. I den politiske erklæring, som blev underskrevet ved den lejlighed, gøres det klart, at det er vigtigt at finde en politisk løsning på det sammenstød, der sker i Tjetjenien. Man slog desuden nogle af OSCE's principper fast på trods af det meget stærke pres for at gøre disse principper mindre strenge, navnlig fra Den Russiske Føderations side. Det gælder f.eks. OSCE's ret til at tage stilling til de konflikter, hvor man ikke overholder de forpligtelser, som alle de deltagende stater har indgået med hensyn til menneskerettigheder og en retsstat. På topmødet i Istanbul slog jeg EU's kraftige indsats fast, når det gælder genopbygningen af Sydøsteuropa og dets integration i kontinentets almindelige udvikling. Jeg understregede desuden den betydelige bistand, vi allerede yder på nuværende tidspunkt, og som vi fortsat vil yde til dette område. Mødet i Istanbul var også en lejlighed til at underskrive den reviderede udgave af traktaten om konventionelle styrker i Europa, vedtage Wien-dokumentet af 1999 og underskrive det europæiske sikkerhedscharter. I dette charter fastlægges de fælles udfordringer samt grundlaget for den europæiske sikkerhed i det nye årtusinde, og der foreslås nogle nye instrumenter med henblik på at give OSCE mulighed for at tage disse udfordringer op. Formand Ahtasaari og jeg underskrev dette charter på Den Europæiske Unions vegne, og jeg er glad for at kunne sige, at man i charteret medtager det grundlag for sikkerhedssamarbejdet, som Den Europæiske Union har foreslået.
Lad os vende tilbage til Helsinki og til det tredje vigtige emne, der blev drøftet, nemlig regeringskonferencen. Det Europæiske Råd traf den efter min mening meget fornuftige beslutning at indlede denne konference allerede til næste februar, sådan som vi havde bedt om gentagne gange, og uden at udelukke nogen punkter på forhånd, når det gælder dagsordenen. Vi begynder alle netop nu at blive klar over, hvad et Europa med over 25 medlemsstater vil betyde, og det ville uden tvivl have været uforsigtigt at fastlægge dagsordenen allerede nu. Heldigvis var det fornuften, der sejrede, og man vil på regeringskonferencen ikke blot behandle de spørgsmål, der ikke blev løst i Amsterdam, men også tillægsspørgsmålene i forbindelse hermed, såsom en omfordeling af pladserne i Parlamentet efter udvidelsen. Man vil desuden behandle alle andre relevante institutionelle spørgsmål i forbindelse med udvidelsen, og Kommissionen har i øvrigt allerede fremsat nogle forslag om, hvilke spørgsmål der kunne være tale om. Jeg forventer, at Parlamentet og Kommissionen endnu en gang vil tage de nævnte spørgsmål op i de formelle udtalelser om konferencen, som de skal afgive i januar. Der er ikke nogen af punkterne på regeringskonferencens dagsorden, som er enkle, og det er muligt, at der kommer flere punkter til, efterhånden som konferencen skrider frem. Tiden er således inde til, at vi smøger ærmerne op og går i gang, og jeg tror, at dette arbejde vil tegne sig for en stor del af Deres og vores aktiviteter. Jeg har dog den glæde at meddele Dem, at Kommissionens indsats for at sikre, at Europa-Parlamentet kan spille den rolle, der tilkommer det på regeringskonferencen, har lønnet sig, eftersom Parlamentet får fuldgyldig observatørstatus i de personlige repræsentanters gruppe.
Til sidst vil jeg gerne give udtryk for min skuffelse over, at der i Helsinki ikke skete nogen fremskridt med hensyn til den europæiske skattepakke, når man ser bort fra aftalen om, at man fortsætter med arbejdet i seks måneder til. Det var ikke et af hovedpunkterne, men det var trods alt et vigtigt punkt og navnlig et meget synligt punkt i de europæiske medier. Dette er så afgjort et magert resultat efter to hele år med kraftige anstrengelser, og jeg vil gerne understrege, hvor vigtigt det er, at vi hurtigst muligt når frem til en endelig konklusion i den forbindelse. Det er væsentligt, at borgerne forstår, hvad der er det egentlige formål med denne pakke. Det drejer sig nemlig ikke bare om - selvom dette også er vigtigt - at hindre skadelig skattekonkurrence og sikre, at det indre marked fungerer ordentligt. Jeg vil gerne gentage, at disse aspekter er meget vigtige, selvom de fleste mennesker måske synes, at de er bureaukratiske eller fjerne. Det drejer sig snarere om at gøre noget yderst konkret for dagligdagen i Europa, nemlig at skabe arbejdspladser. For hvis man totalt går uden om enhver form for kapitalskat, sådan som det har været tilfældet i det forløbne årti, vil alle skatter i forbindelse med arbejdet stige. Og det forekommer mig ikke at være den bedste politik at bekæmpe arbejdsløsheden med.
Der er desuden en anden ting, som er meget mere simpel. Skatteunddragelse er uretfærdigt, det går ud over beskæftigelsen, og vi skal bekæmpe det med alle midler. Hvis det ikke lykkes os at finde nogle effektive instrumenter at beskatte kapitalindkomsten med, vil hele skattebyrden nemlig komme til at ligge på arbejdet, og dette vil kun forværre det største problem, vi står over for.
I de kommende måneder vil jeg derfor personligt følge opmærksomt med i forhandlingerne om skattepakken, og jeg vil yde den størst mulige assistance til kommissær Bolkestein, der har arbejdet på en yderst positiv måde i de forløbne måneder.
Mine damer og herrer, i kølvandet på Det Europæiske Råds møde ligger der et omfattende arbejde og venter på os. Vi skal samarbejde, og for første gang er der virkelig et stort felt, vi skal samarbejde på. Det vil vi gøre med beslutsomhed, tillid og en stærk samarbejdsånd, og jeg vil netop gerne takke Dem for den ånd, der er opstået.

Formanden
Jeg takker formanden, Romano Prodi, og jeg byder hr. Lipponen velkommen.
Vi har fået at vide, at Deres bil var forsinket. De er således fuldstændig undskyldt, og jeg vil straks give Dem ordet, hr. statsminister.

Lipponen
Fru formand, ærede parlamentsmedlemmer, først vil jeg takke for, at jeg ved denne lejlighed får lov til at debattere de vigtigste begivenheder under det finske formandskab med Europa-Parlamentet straks efter Det Europæiske Råd i Helsinki. Til at starte med fremlægger jeg en oversigt over de vigtigste resultater under det finske formandskab med hovedvægten på afgørelserne fra Det Europæiske Råd i Helsinki. Som Parlamentet har ønsket, redegør jeg også for formandens standpunkter med hensyn til situationen i Tjetjenien og giver et tilbageblik på resultaterne fra OSCE's topmøde i Istanbul i november.
Jeg takker parlamentsformand fru Fontaine for Parlamentets standpunkter, som hun fremlagde for Det Europæiske Råd, da hun påbegyndte sit arbejde. Samtalen, der førtes mellem os, var frugtbar. Jeg takker inderligt på den finske regerings og Rådets vegne hele Europa-Parlamentet for et godt og konstruktivt samarbejde.
Den første afgørelse i Det Europæiske Råd i Helsinki var godkendelsen af millenniumerklæringen ved fredagens plenarmøde. I opsummeret form gennemgås Den Europæiske Unions grundlæggende værdier samt dens udfordringer og målsætninger for det nye årtusinde i erklæringen. Her vil jeg af erklæringen kun fremlægge det, som er nødvendigt at gennemføre for at kunne leve op til det nye årtusindes udfordringer: Kun en åben demokratisk og effektiv Union kan klare disse forpligtelser.
Det første Europæiske Råd koncentrerede sig om unionsudvidelsen. Disse afgørelser er historiske for Europa, for den nye fase af udvidelsesprocessen, iværksat i Helsinki, vil efterhånden føre til en unionsudvidelse med 13 nye medlemsstater. I Helsinki blev det aftalt at indlede tiltrædelsesforhandlinger med Letland, Litauen, Bulgarien, Rumænien, Slovakiet og Malta. Fordi der allerede ved Det Europæiske Råd i Tampere praktisk taget herskede enighed om denne sag, var der ikke meget behov for debat om dette. Der påbegyndes regeringskonferencer med de seks lande, som nu er inviteret til forhandling, i februar. I denne forbindelse blev det bekræftet, at hvert kandidatland gør fremskridt hen imod medlemskabet på basis af sine egne forudsætninger. Der blev ikke sat nogen målsætning med hensyn til en tidsplan for tiltrædelsen. Derimod opstillede Unionen den målsætning for sig selv, at den skal være parat til at modtage nye medlemmer fra udgangen af 2002. Denne tid er der behov for, før den næste regeringskonference kan nå at gennemføre sit arbejde, og ændringerne i oprettelsestraktaten er blevet ratificeret af alle medlemsstater.
Ved behandlingen af udvidelsen lagde Det Europæiske Råd bl.a. vægt på betydningen af kernevåbensikkerhed på højt niveau i Central- og Østeuropa. Det Europæiske Råd udtrykte sin tilfredshed med indledningen af cypernforhandlingerne i New York den 3. december og konstaterede, at en politisk løsning vil være fremmende for Cyperns tiltrædelse af Unionen. I samme forbindelse gjordes der imidlertid en bemærkning om, at denne løsning ikke er en betingelse for Cyperns tiltrædelse.
Afgørelsen, hvor Det Europæiske Råd godkendte Tyrkiets status som kandidatland, kan efter min mening betragtes som værende historisk. Den fælles afgørelse var specielt mulig på grund af den græske statsminister Costas Simitis' modige og konstruktive ageren, da formanden redegjorde for betingelserne for en positiv afgørelse. Da Det Europæiske Råd havde godkendt konklusionerne vedrørende Tyrkiet, blev der indledt tætte, redegørende forhandlinger med Tyrkiet. Forbindelserne blev suppleret af, at jeg som formand skrev til den tyrkiske statsminister Bülent Ecevit. Det Europæiske Råd sendte også en delegation til Ankara. Delegationen bestod af en repræsentant for formandsstaten, generalsekretæren, Den Højtstående Repræsentant, Javier Solana, samt kommissær Günter Verheugen. Delegationen redegjorde mundtligt for indholdet af afgørelserne fra Helsinki over for den tyrkiske regering.
Afgørelserne fra Helsinki muliggjorde, at Tyrkiet deltog ved den fælles frokost sammen med de andre kandidatlande og Unionens stats- og regeringschefer i forbindelse med Det Europæiske Råd i Helsinki. Jeg vil påpege, at statsminister Bülent Ecevit klart bekræftede Tyrkiets vilje til reformer og opfyldelsen af København-kriterierne i Helsinki. I Helsinki-afgørelserne behandles Tyrkiet på samme måde som de andre ansøgerlande. Det er ikke muligt at indlede tiltrædelsesforhandlinger, før Tyrkiet opfylder de politiske kriterier fra København. Det største problem er mangler i Tyrkiets interne forhold, mangel på et fungerende demokratisk system og krænkelser af menneskerettighederne, inklusive minoritetsrettighederne. Der påbegyndes en form for forberedende og vejledende fase med Tyrkiet i en proces, hvorved landets fremgang med hensyn til opfyldelsen af unionslovgivningen overvåges. Ved de politiske dialoger med Tyrkiet vil behovet for fremskridt i særdeleshed med hensyn til menneskerettighedsspørgsmål blive påpeget.
I konklusionerne fra Helsinki opfordres alle kandidatlande til at løse de resterende grænsestridigheder og andre spørgsmål, som har relation til sagen. I modsat fald skal de inden for en rimelig tidsfrist bringe stridigheden til behandling ved en international domstol. Det Europæiske Råd genovervejer situationen før udgangen af 2004 med henblik på eventuelle uløste stridigheder. Det Europæiske Råd vil på det tidspunkt specielt overveje stridighedernes indvirkning på tiltrædelsesprocessen og bestræber sig på, at stridighederne bliver løst ved en international domstol. Afgørelsen om at anerkende Tyrkiets status som kandidatland samt intensiveringen af dialogen mellem Unionen og Tyrkiet er vigtig for den regionale stabilitet og for løsningen af cypernspørgsmålet. Ved at invitere Tyrkiet til et tættere samarbejde handler Unionen i overensstemmelse med dens grundlæggende opgave, nemlig at styrke freden og fremme gennemførelsen af menneskerettighederne.
Ærede formand, Det Europæiske Råd er dybt bekymret over hændelserne i Tjetjenien. Det Europæiske Råd fremkom med en særskilt erklæring om situationen i Tjetjenien og dens indvirkninger på forholdet mellem Den Europæiske Union og Rusland for at overtale Rusland til en politisk løsning. Kun en politisk løsning kan gøre en ende på krisen i Tjetjenien. De russiske foranstaltninger for at finde en politisk løsning er foreløbig ikke tilstrækkelige. Under disse omstændigheder skal det politiske pres fra Den Europæiske Union og det internationale samfund fortsætte. I udtalelsen fordømmes bombningerne, ultimatummet til Groznyjs beboere og behandlingen af de interne flygtninge. Der sættes ikke spørgsmålstegn ved Ruslands territoriale integritet og heller ikke dets ret til at bekæmpe terrorisme. Ruslands handlinger er imidlertid i strid med de internationale humanitære rettigheder og krænker de menneskerettighedsforpligtelser, som Rusland som medlem af OSCE og Europarådet har godkendt.
Der findes en risiko for, at krisen spreder sig i dette område, og den udgør også en særlig risiko for Georgiens territoriale integritet. Det Europæiske Råd konkluderede, at situationen påvirker gennemførelsen af den fælles ruslandsstrategi, og at strategien skal tages under fornyet overvejelse. Diskussionerne desangående iværksættes allerede i denne uge. Udtalelsen godkendt i lørdags blev endnu samme dag bekendtgjort i Helsinki for den russiske regering i et brev fra formanden for Det Europæiske Råd og Den Højtstående Repræsentant.
Det Europæiske Råd anså, at anvendelsen af visse dele af partnerskabs- og samarbejdsaftalen skal indstilles, og at dens handelspolitiske dele skal strammes op. Formanden beder de juridiske afdelinger i Kommissionen og i Rådet om at redegøre for sagens juridiske aspekter i en arbejdsgruppe endnu i løbet af denne uge. Kommissionen har initiativret i sagen, og den endelige beslutning tages i Rådet. Vi kan ikke nå så langt i år. Efter Unionens interne beslutningstagning skrides der fremad i overensstemmelse med bestemmelserne i partnerskabs- og samarbejdsaftalen. I Helsinki blev det også besluttet, at der anmodes om en tilsidesættelse af en del af Tacis-midlerne til humanitær hjælp. Men det skal kun gælde for Rusland. Tacis gælder for hele SNG-området, og Unionen har i denne forbindelse ikke nogen grund til at gribe ind i samarbejdet med andre SNG-lande og Mongoliet.
Jeg vil også herved konstatere, at Unionen skal ikke fjerne grundlaget for det langsigtede samarbejde, som vi udfører, og som vi har grund til at gøre for at støtte en demokratisk og stabil udvikling i Rusland. Det ville være i modstrid med Unionens egne interesser. Det Europæiske Råd understregede dette og anså det for nødvendigt at fortsætte projekter, som knytter sig til menneskerettighederne, retsstaten, opbakningen af borgersamfundet og den nukleare sikkerhed.
I overensstemmelse med ruslandsstrategien beder Det Europæiske Råd samtidig OSCE og Europarådet om at se på formerne for deres ruslandssamarbejde i deres arbejdsområder. Et besøg af OSCE's formand i dette område vil endnu i denne uge, netop i øjeblikket, vise, om der er ved at ske ændringer i den russiske indstilling. Vi skal specielt lægge mærke til dette besøg og resultaterne deraf. Europarådet skal klarlægge, om det er muligt at intensivere ruslandsforanstaltninger, som er forbundet med organisationens menneskerettigheder og borgerlige rettigheder. Det er ikke hensigten at udelukke Rusland fra arbejdet i Europarådet.
Det er ikke - tror jeg - fordelagtigt for Rusland at isolere sig fra Europa og resten af verden, specielt når perspektivet strækkes lidt længere frem til tiden efter valget i Rusland. Man kan ønske, at realismen snart gør sig gældende i Moskva. En isolering af Rusland er heller ikke fordelagtig for Den Europæiske Union eller nogen anden i Europa.
Ærede formand, Det Europæiske Råd godkendte formandslandets beretning om regeringskonferencen. Regeringskonferencen startes i februar næste år, og den skal afsluttes i december 2000. Dagsordenen dækker de spørgsmål, der ikke blev løst i Amsterdam-traktaten, og som omfatter størrelse og sammensætning af Kommissionen, stemmernes prioritering i Rådet og en eventuel forhøjelse af antallet af flertalsbeslutninger i Rådet samt andre anliggender, som er forbundet med Unionens institutioner og relaterer til ovennævnte aspekter. Det næste formandsland, Portugal, rapporterer til Det Europæiske Råd om fremskridt ved regeringskonferencen og tilføjelse af eventuelle andre aspekter på dagsordenen. Rådet (almindelige anliggender) har det politiske ansvar for regeringskonferencen. En arbejdsgruppe, som består af en repræsentant for hver medlemsstats regering, tager sig af forberedelserne. Kommissionen har en repræsentant på det politiske og forberedende niveau.
Vi forventer et godt samarbejde med Parlamentet ved udarbejdelsen af reformerne. Europa-Parlamentets stilling forstærkes i forhold til, hvad den var ved den tidligere regeringskonference, ved at to observatører fra Parlamentet inviteres til at deltage i forberedelsesgruppens møder. Forud for hvert møde på ministerplan er der efter den tidligere procedure en forhandling med formanden for Europa-Parlamentet.
Ærede tilhørere, Det Europæiske Råd behandlede også udviklingen af den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik - navnlig krisestyringen. På baggrund af formandens beretning blev udviklingen af færdigheder både inden for civil krisestyring og militær krisestyring debatteret. Der påmindes i mødekonklusionerne om, at i den igangværende proces er der ikke tale om en etablering af en europæisk hær.
En fælles målsætning blev godkendt i Helsinki vedrørende alle de militære ressourcer, som der er behov for hurtigt at tage i brug, og som behøves ved gennemførelsen af Petersbergs krisestyring. Der etableres hurtigt fælles ressourcer til Unionen på områderne ledelsesorganisering, rekognoscering og strategisk transportevne. Det haster med at forbedre politifærdigheder og hurtige finansieringsordninger til etableringen af krisestyringens civile ressourcer.
I konklusionerne fra formanden blev det konstateret, at der ved Det Europæiske Råd i Lissabon gives det første situationsoverblik vedrørende det nu godkendte dokument. Der er grund til at være tilfreds med, at medlemsstaterne har været parat til at skride hurtigt fremad med henblik på forbedring af Unionens krisestyring under vores formandskab.
Det Europæiske Råd bemærkede med tilfredshed, at der er kommet fart i det økonomiske fremskridt i Unionens medlemsstater, og at det bliver endnu mere omfattende. De sunde grundfaktorer i økonomien, gode investeringsbetingelser, lav inflation og en forbedret offentlig økonomi, er fundamentet til disse fremskridt. Ibrugtagningen af euroen har støttet de gunstige udsigter. Vores udfordringer er bl.a. ændringer i befolkningsstrukturen, forøget konkurrence på grund af globaliseringen og det deraf kommende behov for fremme af innovation og strukturreformer. Det Europæiske Råd konstaterede, at koordinationen af økonomi-, beskæftigelses- og strukturpolitikken skal intensiveres i overensstemmelse med beretningen fra Rådet. Unionen skal koncentrere sig om effektivt at tilpasse de nuværende processer og ordninger og gøre dem mere strømlinede. Politikkens generelle målsætninger og retninger er defineret i de omfattende retningslinjer for den økonomiske politik. Ved Det specielle Europæiske Råd i Lissabon i marts fortsættes behandlingen af disse anliggender. Efter min opfattelse bliver det et meget betydningsfuldt møde.
Som bekendt - og dette påpegede også kommissionsformanden i sit indlæg - blev det hele ikke nået i Helsinki. Vi var ikke i stand til at opnå enighed med hensyn til beskatningspakken. Dog blev det bekræftet i konklusionerne om beskatning, at borgerne, som bor i Den Europæiske Unions medlemsstater, skal betale skat af alle opsparingsindkomster. En arbejdsgruppe på højt niveau undersøger, hvordan dette princip kan iværksættes mest effektivt. Beskatningspakken forbliver en helhed, og det kan ikke siges, at nogen slap nemmere end andre. Om dette og ligeledes om beskatningspakkens andre dele rapporteres til Det Europæiske Råd senest i juni 2000.
Det Europæiske Råd fremhævede behovet for i miljøpolitikken at intensivere arbejdet inden for disse anliggender i de kommende år. Det Europæiske Råd besluttede at stræbe efter at skabe forudsætninger for, at medlemsstaterne kan ratificere Kyoto-dokumentet før år 2002. Desuden anmodes der i konklusionerne om, at Kommissionen udfærdiger sit forslag til det sjette handlingsprogram på miljøområdet før udgangen af år 2000. Ligeledes anmodes Kommissionen om at udfærdige et forslag til Det Europæiske Råd, som samles i juni 2001, om en langsigtet strategi, hvor politikkerne for en bæredygtig økonomisk, social og økologisk udvikling tilpasses tæt til hinanden.
Hovedbegivenheden under det finske formandskab var topmødet i OSCE, Den Europæiske Sikkerheds- og Samarbejdsorganisation, i Istanbul den 18.-19. november. Den Europæiske Union er hovedsageligt tilfreds med resultaterne fra topmødet. Ved mødet blev Det Europæiske Sikkerhedscharter underskrevet. Charteret bygger på tidligere forpligtelser og stadfæster demokrati, fred og gennemførelsen af menneskerettighederne. Charteret stadfæster også OSCE's evne til at varetage sine opgaver. Charteret indeholder et forslag fra Den Europæiske Union om en model til samarbejde i internationale organisationer, en såkaldt platform, specielt beregnet til hindring af konflikter og til krisestyring, og den styrker organisationens evne til at handle hurtigt inden for civil krisestyring. Det er - med hensyntagen til de russiske handlinger i Tjetjenien - særlig vigtigt, at der i grunddokumentet stadfæstes, at forpligtelserne skal overholdes også i forbindelse med en stats interne konflikter.
En erklæring om aktuelle politiske spørgsmål blev også godkendt ved mødet. Erklæringen tager stilling til situationen i Tjetjenien og Kosovo. Desuden underskrev parterne i aftalen om de konventionelle væbnede styrker i Europa, en såkaldt TAE-aftale, en tilpasset TAE-aftale i forbindelse med mødet. Denne aftale sikrer begrænsninger i den konventionelle oprustning landespecifikt, hvilket svarer til situationen efter den kolde krig.

Poettering
Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, jeg vil gerne starte med på vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater at rette en meget hjertelig tak til det finske rådsformandskab for dets arbejde, for dets gode vilje. Det arbejde, De, hr. formand for Rådet, Deres udenrigsminister og også Deres minister, Kimmo Sasi, har ydet, er et eksempel på, at også mindre medlemslande kan yde et godt stykke arbejde, og det vil vi navnlig gerne takke Dem for, især da det jo er første gang overhovedet, at Republikken Finland har haft rådsformandskabet. Der skal altså lyde en tak og anerkendelse fra vores side.
Deltagerne på topmødet og også De, hr. formand for Rådet, har talt om historiske beslutninger. Jeg synes, at denne betegnelse er forhastet. Fremtiden vil vise, om de beslutninger, der blev truffet dér, også virkelig var historiske i positiv forstand eller muligvis kan være historiske i negativ forstand. Kun historikerne vil kunne give svar på, om Helsinki var et topmøde i udvidelsesrus med udsigt til minireformer, eller om det virkelig har bidraget til at styrke Den Europæiske Union og gøre dette Europa handledygtigt i det 21. århundrede. Lad os håbe, at det sidste er tilfældet, at topmødet i Helsinki er et eksempel, et symbol på Europas styrke og handlekraft i det 21. århundrede. Det er vores håb, men det kommer til at afhænge af handlingerne og ikke af de ord, der står i formandskabets konklusioner.
Vi glæder os over, at der indledes udvidelsesforhandlinger med Letland, Litauen, med Slovakiet, med Bulgarien, Rumænien og også Malta. Det har altid været vores politik i PPE/DE-gruppen. Nu skal Europa vokse sammen.
Hvad angår reformen af Den Europæiske Union, siger vi imidlertid: Vi glæder os over, at døren holdes på klem for yderligere reformer, der går videre end de tre resterende punkter fra Amsterdam. Og vi nærer håb om, at det portugisiske rådsformandskab så også gør det rigtige. Men det bekymrer os, hr. formand for Rådet, når vi ser, at det i punkt 16 i Rådets konklusioner hedder, at muligheden for en udvidelse af afstemningen med kvalificeret flertal i Rådet skal undersøges. Muligheden! Nej, det er ikke muligheden, der skal undersøges, det er derimod nødvendigt at udvide flertalsafgørelsen, så Den Europæiske Union kan udvides. Det vil vi gerne understrege forud for regeringskonferencen.

Vi forventer også, at Den Europæiske Union får status som juridisk person. Vi forventer, at Europa-Parlamentet får medbestemmelsesret i alle lovgivningsanliggender. Vi forventer, at Europa-Parlamentet får ret til at godkende traktatændringer, og vi holder fast ved forslagene fra Dehaene, Weizsäcker og Simons om, at det ville være det rigtige at skabe en grundlæggende traktat og en udvidet traktat, så Europas borgere ved, hvilket plan der er ansvarligt, og hvordan Den Europæiske Union kommer til at se ud i det 21. århundrede.
Vedrørende Tyrkiet: Formanden for Kommissionen, hr. Prodi, siger med rette, at vi har brug for en debat om Unionens geografiske grænser. Det ville have glædet os, hvis denne diskussion var blevet ført før afgørelsen om at give Tyrkiet kandidatstatus og ikke først skal til at begynde nu.
(Bifald)
Flertallet i vores gruppe kan, hvad angår Tyrkiets status som ansøgerland, ikke helt tilslutte sig. Sådan forholder det sig også i de andre grupper. Det er et vigtigt spørgsmål, og det skader overhovedet ikke, hvis man har forskellige opfattelser. Men det store flertal i vores gruppe er skeptisk, fordi vi ved, at et tyrkisk medlemskab vil ændre Den Europæiske Unions politiske, økonomiske og kulturelle kvalitet. Vi ønsker for Tyrkiet, fordi vi betragter landet som en ven, at det lykkes det at opbygge et ægte civilsamfund, at det lykkes det at give de etniske kurdere en virkelig identitet, selvfølgelig i det tyrkiske statsforbund og inden for rammerne af den tyrkiske nation, og vi håber, at det tyrkiske militær, som jo er forbundet med Vesten - og det er jo den egentlige tragedie - også i forbindelse med det kurdiske spørgsmål vil anvende mere forholdsmæssige midler og ikke, når der er problemer med kurderne, forsøge at klare disse problemer med militære midler i stedet for dialog. Altså, vi ønsker for Tyrkiet, at det lykkes det at opbygge et ægte civilsamfund.
Mit sidste punkt er udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitikken. Vi lykønsker det finske rådsformandskab som et traditionelt alliancefrit land med, at det har taget et modigt skridt. Men nu skal ordene også følges af handling. Det ville være dårligt for Den Europæiske Union, hvis vi taler om et europæisk forsvar, men slet ikke giver Den Europæiske Union midlerne til et europæisk forsvar og i sidste ende sætter en kile mellem os og vores amerikanske partnere i NATO. Nu skal ordene følges af handling for som helhed at gøre Den Europæiske Union handledygtig og stærk. Den skal udstyres med en virkelig demokratisk, menneskerettighedsbaseret politik, så Den Europæiske Union kan blive en stabil faktor, en faktor for fred, udvikling, menneskerettigheder og demokrati i Europa i det 21. århundrede. Denne opgave skal løses, og vi håber, at topmødet i Helsinki dannede grundlag herfor, og at ordene nu også følges af handling.
(Bifald)

Barón Crespo
Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, på vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe vil jeg hjerteligt lykønske det finske formandskab med dets debut. Det har været en fortræffelig debut, for formandskabet har været i stand til i et historisk øjeblik fyldt med symboler ved tærskelen til et nyt årtusinde at pege på et kreativt perspektiv for Den Europæiske Union i forbindelse med de udfordringer, som den står over for. Jeg mener, at statsminister Lipponen og udenrigsministeren, fru Halonen, som i dag er fraværende på grund af andre opgaver, virkelig har arbejdet godt og seriøst.
Det, jeg kunne kritisere det finske formandskab og topmødet for, er, at de sikkert og af hensyn til vores borgere har været bedre i indholdet end i formen. Jeg mener, at det er et problem, som skal inspirere de kommentarer og den kritik, som Europa-Parlamentet kan fremkomme med. Hvorfor? Fordi det er rigtigt, at man i forbindelse med udvidelsen har vist en åben og politisk holdning ved at give alle landene mulighed for at blive optaget, for at være med i en kappestrid og for at deltage i vores eventyr. Det er også rigtigt, at der er gjort et stort fremskridt, et virkelig stort fremskridt i forbindelse med Tyrkiet. Jeg skal på vegne af min gruppe - som har diskuteret dette spørgsmål meget - sige, at vi er enige om, at der skal være en positiv holdning til Tyrkiet. Og nu, hvor dette skridt er blevet taget - og husk på, at forholdet til Tyrkiet ikke stammer fra i går, det stammer fra 1963 - håber vi, at Tyrkiet også vil vide at svare på en positiv måde, såvel i sin interne demokratiseringsproces som i sit forhold til ikke bare Fællesskabet, men især til det land, som har taget det skridt, der efter min mening er vigtigst at bifalde: Grækenland og dets regerering.
I forbindelse med regeringskonferencen, der er det skridt, som vi skal tage for at forberede vores fælles hus på udvidelsen, mener jeg, at der bliver gjort store fremskridt, men jeg har bidt mærke i, at Rådet systematisk forsøger at undervurdere dens betydning. Man taler altid om resterne fra Amsterdam. Rester smider man normalt ud. Det drejer sig om meget vigtige beslutninger. At gøre flertalsbeslutninger til regelen i Fællesskabet, grundlaget for Unionens politiske funktionsmåde (hvilket er meget vigtigt for Parlamentet, for så vidt vi kan være med i beslutningsprocessen), at have retsevne, det, at der på konferencen medtages beslutninger, som Rådet har truffet, f.eks. om at udforme et charter for grundlæggende rettigheder ... Hvad tjener alle disse ting til, hvis de ikke inddrages i traktaterne?
Der er gjort et stort fremskridt i forbindelse med sikkerheds- og forsvarspolitikken, og her vil jeg understrege, hvordan fællesskabsånden kommer over os alle. Hvem ville for et år siden have troet, at Finland ville være det land, som var formand for Unionen på det tidspunkt, hvor der blev taget et så vigtigt skridt på sikkerheds- og forsvarsområdet? Jeg synes, at dette viser, at vi sammen gennemfører positive ting og gør fremskridt.
Alligevel forklarer og sælger vi dem underligt nok ikke. Og vi accepterer heller ikke en vigtig opgave for Parlamentet, som består i, i åbenhedens navn og ved at være tydelige, at forsøge at lave nogle traktater, som er forståelige for borgerne. Jeg husker, at det står i Amsterdam-traktaten, men det er aldrig blevet nævnt siden. Denne mulighed, som er af største vigtighed, accepteres ikke. Og jeg skal naturligvis sige, at den præcisering, som topmødet gav i forbindelse med Europa-Parlamentets deltagelse, kan have en positiv side, men vi bryder os selvfølgelig ikke om, at man taler om "observatører" fra Parlamentet. Vi vil have "repræsentanter" fra Parlamentet, for det er vores institution berettiget til.
Og ved tanken om det, der er sket på topmødet i Seattle, mener jeg også, at der skal gøres en stor indsats for at forklare vores medborgere, hvad vi laver. Hvis vi ikke gør det, risikerer vi at få uønskede reaktioner.
Et sidste ord, fru formand, i forbindelse med et emne, som bekymrer min gruppe meget. Vi mener, at det er absolut nødvendigt, at vi gør fremskridt i forbindelse med beskatningen af kapitalindkomster. Den europæiske proces kan ikke defineres som en proces, hvor kapitalindkomsterne beskattes mindre og mindre og lønindkomsterne mere og mere. Hvis vi fortsætter ad den vej, kan vi risikere, at reaktionen fra dem, der arbejder, er imod den europæiske proces, især inden for rammerne af en finansiel globalisering, som der ikke er regler for. Derfor, fru formand, mener jeg, at det finske formandskab har gjort et enormt fremskridt. Nu er det nødvendigt med et vedvarende, vanskeligt, hårdt og ihærdigt arbejde for fortsat at gøre fremskridt. Men først og fremmest skal der gøres en indsats for at forklare tingene for vores medborgere, og jeg mener, at det er vores grundlæggende opgave.

Cox
Jeg vil gerne på Den Liberale Gruppes vegne varmt komplimentere det finske formandskab. De har med stor succes gennemført Finlands første formandskab, og det har De gjort med en dygtighed, der tjener de opgaver til ære, som De har givet Dem i kast med.
Topmødet har givet et resultat, der er den tid værdig, vi befinder os i. Vi befinder os ved slutningen af et århundrede, vi ser frem mod et nyt årtusinde, og det er tid til at se tilbage, tid til at se frem og tid til ny optimisme. Jeg tror på en vis måde, at topmødet gav udtryk for dette. Jeg tror, at de væsentlige beslutninger, der er blevet truffet her med hensyn til udvidelse, reformer og forsvar, viser, at vores fælles europæiske opgave stadig har vitalitet. Det er det vigtige og centrale budskab, der fremgår af Deres succesrige formandskab, og det tjener Dem til uvisnelig hæder.
Jeg vil med hensyn til udvidelsen gerne sige, at min gruppe i lighed med de andre, der har udtalt sig her i dag, er meget glad for at se, at forhandlingerne med de seks yderligere stater fra Central- og Østeuropa snart vil gå i gang. Det er vigtigt, at vi får ny politisk dynamik ind i udvidelsesprocessen. Udvidelsesprocessen selv er i det væsentligste en politisk proces, og det må vi ikke tabe af syne uanset de mange ledsagende tekniske aspekter.
Med hensyn til spørgsmålet om Tyrkiet, glæder min gruppe sig over beslutningen om at give Tyrkiet kandidatstatus og betragter det som positivt. Vi håber, at de, der virker for en modernisering af tyrkisk politik og af det tyrkiske samfund, nu vil benytte denne mulighed og bygge på den på positiv måde. Men samtidig med, at vi hilser denne beslutning velkommen, insisterer vi på, at disse kræfter, der arbejder for en modernisering, må gøre beslutsomme fremskridt hen imod de europæiske normer for menneskerettigheder og forholdet mellem det civile og det militære samfund, hen imod en afskaffelse af dødsstraffen og hen imod en klar respekt for mindretal, særlig det kurdiske mindretal i Tyrkiet. Den Europæiske Union har også under Deres formandskab truffet en klog beslutning om at insistere på, at revisionen af traktaterne skal være vedtaget og trådt fuldt i kraft inden år 2002, så det kan fremme en hurtig tiltrædelse, for det er vigtigt at sikre, at reformprocessen ikke bliver udvidelsesprocessens fjende.
Regeringskonferencen har mulighed for at forøge Den Europæiske Unions effektivitet og uddybe dens demokratiske karakter. Men vi er skuffede over, at den dagsorden, man har behandlet i Helsinki, er blevet begrænset til, hvad man har betegnet som det, der blev tilovers fra Amsterdam. Jeg erkender, at der ikke kun er krummer på bordet, der er også pæne lunser af reformer, men vi må benytte lejligheden til at gøre mere. Min gruppe vil gennem Europa-Parlamentet arbejde sammen med andre parlamentarikere og med Kommissionen for at forsøge at overbevise det kommende portugisiske formandskab om, at man skal være mere ambitiøs med hensyn til reformer, samtidig med at tidsplanen overholdes.
Jeg deler andre kollegers opfattelse af, at det er uheldigt at beskrive den rolle, Europa-Parlamentet kan spille, som en ren observatørrolle. Jeg glæder mig over, at vi kommer til at deltage, men vi skal deltage som ligemænd og ikke bare som observatører.
Med hensyn til forsvaret, glæder vi os meget over etableringen af en hurtig reaktionsstyrke og de vigtige og nødvendige fremskridt her - Kosovo har smerteligt belært os om nødvendigheden heraf. Men min gruppe ønsker også her at understrege vigtigheden af at se dette inden for rammerne af en stærk atlantisk alliance. Vi må ikke støtte de kræfter i USA's politik, der viser en tendens hen imod isolationisme, især da mange af disse røster nu hæves i forbindelse med præsidentvalget i USA.
I denne forbindelse kunne man overveje at etablere et politisk udvalg for sikkerhed og et udvalg for militære anliggender. Kunne forsvarsministeren i det kommende formandskab ikke komme til stede her i Europa-Parlamentet på et tidligt tidspunkt og fremsætte en udtalelse? Vi har behov for at få klarlagt forskellige ting såsom den rolle, som de medlemmer af EU, der ikke er medlemmer af NATO, skal spille i en sådan styrke, og den rolle, de medlemmer af NATO, der ikke medlemmer af EU, skal spille i en sådan styrke, hvis de ønsker at deltage. Dette og andre spørgsmål bør drøftes demokratisk, og dette er stedet at gøre det på europæisk niveau.
Til slut vil jeg gerne fremsætte følgende kommentar: Jeg kan ikke afslutte mit indlæg uden at nævne vores dybe bekymring over Tjetjenien. Vi glæder os over, at man er opmærksom på dette i Helsinki. Vi opfordrer IMF til også at tage energiske initiativer i denne forbindelse, for selvom enhver stat har ret til at forsvare sig mod terrorisme, er det, vi ser i Tjetjenien, helt ude af proportion med omfanget af den trussel, man kan fornemme, og vi må ved enhver given lejlighed beklage og fordømme dette.

Hautala
Fru formand, ærede formand for Rådet, ærede formand for Kommissionen, min gruppe vil først og fremmest udtrykke sin anerkendelse til det finske formandskabs repræsentanter for, at De i forhold til Europa-Parlamentet har forbedret åbenheden og informationsudvekslingen på mange områder. Vi har modtaget meget mere information fra Finland end fra de tidligere formandskaber, hvilket selvfølgelig er vigtigt, da Europa-Parlamentets og Rådets forhold skal styrkes ifølge Amsterdam-traktaten. I topmødets konklusioner konstateres med tilfredshed, at Kommissionen endelig i januar påtænker at fremkomme med et forslag om, på hvilke betingelser borgerne kan få adgang til institutionernes dokumenter. Jeg vil fortælle, at dette forslag til forordning er sluppet ud til offentligheden og er bekymrende. Det er ikke i overensstemmelse med åbenhedens ånd, det kan endda nærmere reducere åbenheden, så jeg beder Dem om at lægge mærke til dette. Det endelige forslag kan sikkert endnu rettes, så det reelt kan øge åbenheden.
Om udvidelsen vil jeg sige, at vi er meget tilfredse med, at Rådet nu endelig har godkendt, at hvert ansøgerland skal vurderes på basis af sine egne meritter. Det er netop den model, som vi også oprindeligt foreslog. Nu skal vi sørge for, at denne fremgang i forhandlingerne nu også er afbalanceret, at der i ansøgerlandene tages tilstrækkeligt højde for social sikkerhed, ligestilling mellem mænd og kvinder, erhvervslivsspørgsmål og miljøbeskyttelse.
Hvad angår Tyrkiet, går vi ud fra, at Det Europæiske Råd også mener det, det siger, navnlig at de samme kriterier, som gælder for andre lande med ansøgerstatus, også gælder for Tyrkiet. Vi forudsætter, at De tager spørgsmålet om kurdernes situation meget alvorligt. Islam er selvfølgelig allerede stærkt med også i den europæiske tradition, så vi er ikke bange for den situation, at Den Europæiske Union i fremtiden udvider og bliver rigere på værdier med hensyn til religioner. Vi har ikke villet tilslutte os til dem i Europa-Parlamentet, som har ønsket en nøjagtig definition af grænserne for det kommende Europa med den tanke, at islam er noget, som ikke hører til i Europa. Tværtimod synes vi, at den meget vel kan høre til i Europa.
Flertallet i vores gruppe ser ud til at acceptere, at Den Europæiske Union også udvikler militær krisestyring for at bekæmpe humanitære katastrofer. Vi er meget utilfredse med den måde, på hvilken der er taget hensyn til borgerdiskussionen og den offentlige mening i Det Europæiske Råd og i de forberedende debatter. Vi vil henlede opmærksomheden på, at udenrigs- og sikkerhedspolitik skal være demokratisk på lige fod med anden politik, og De skal åbne denne debat, så borgerne bliver klar over, hvilke der bliver de næste faser i processen. Vi vil ikke have, at Den Europæiske Union former sig til en militær europæisk søjle for NATO. Vi vil gerne have, at De styrker den civile krisestyring, fordi vi alle er klar over, at det er klogest. Forebyggelse af konflikter ved ikkemilitære midler er altid vigtigere, og for hver euro, som investeres i militær krisestyring, skal der investeres mindst lige så mange euro i civil krisestyring.
Til sidst, Deres stillingtagen til Tjetjenien var et skridt i den rigtige retning. Jeg er sikker på, at Europa-Parlamentets krav om indstilling af det økonomiske samarbejde har haft indflydelse, og vi går ud fra, at De holder fast ved, at dette ikke er en hvilken som helst situation, hvor man kan handle, som om ingenting var sket.

Seppänen
Fru formand, for et kvart århundrede siden var ånden ved Konferencen om Sikkerhed og Samarbejde i Europa i Helsinki en fredens og samarbejdets ånd. Nu er det Europas militariserings ånd. Ved topmødet i Helsinki blev militarisering i praksis taget med i EU's aktivitetsområde. Vi er i gang med at etablere en egen eurohær for EU, selvom den ikke officielt bliver kaldt ved det navn. Medlemsstaterne forpligtede sig til at overdrage deres egen kommandoret til en eurohær med 50.000 mand og afsatte tropper svarende til en division til fælles anvendelse i EU. Desuden etableres hurtige udrykningsstyrker til krige, som varer højst et år.
I Amsterdam blev der talt om en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. I Köln blev der allerede talt om en fælles sikkerheds- og forsvarspolitik. Derefter er mange med Kommissionen i spidsen begyndt at tale om et fælles forsvar. De anvendte begreber fortæller, hvad det drejer sig om. Man er begyndt at gøre EU til en krigs- og militærunion. I Helsinki blev forsvarsministrenes deltagelse ved samlinger i Rådet (almindelige anliggender) gjort officiel. EU får altså et krigsministerråd. I Helsinki blev der etableret Den Stående Politiske og Sikkerhedspolitiske Komité. Efter Helsinki udgør forsvarscheferne fra forskellige lande EU's Militærkomité, som ikke er underlagt nogen form for demokratisk kontrol. I Helsinki besluttedes det også at oprette en militærstab, som er EU's militære planlægningsorgan for spionage og mobilisering. Til alt dette er man begyndt at tale om behovet for at forhøje de militære bevillinger. Via nye institutioner er vi i gang med at skabe en forsvarsdimension i EU, som om den hører under EU's aktiviteter, uden at de fælles krigshandlinger er godkendt i traktaterne. Disse beslutninger bør imidlertid indbringes for EF-Domstolen. Kan statsministrene udvide EU's arbejdsområde uden godkendelse fra de enkelte parlamenter?
NATO-landenes hensigt er uden tvivl at gennemføre beslutningerne fra "krigsalliancens" 50-års jubilæumsmøde. Efter beslutningerne i Washington får NATO-landene lov til at handle uden for medlemslandenes områder. De har taget sig retten til at angribe andre lande uden FN's eller OSCE's mandat. Denne virksomhed kaldes i NATO for humanitær intervention af den grund, at den ikke har et folkeretligt mandat. I EU kaldes det for krisestyring, som også indeholder gennemtvingelesn af fred. I Helsinki blev der ikke taget en beslutning om mandatet til krisestyring og gennemtvingelse af fred. Når EU militariseres, ser det ud til at ske med NATO's mandat.
Det finske formandskab sluttede, set ud fra opretholdelsen af neutraliteten af et neutralt land, ynkeligt. Hvis mødet var historisk, var det det netop af den grund, at EU bliver militariseret. Med hensyn til EU's udvidelse og dagsordenen for regeringskonferencen skete der ikke overraskelser i Helsinki. Ruslands angreb på civile i Tjetjenien skal efter min gruppes mening fordømmes kraftigt, og det blev gjort i Helsinki. Med hensyn til arbejdsløsheden ønsker vi Portugal bedre held, end Finland havde.

Collins
Hr. formand, topmødet af EU-ledere i Helsinki er helt korrekt blevet beskrevet som topmødet om udvidelse af Den Europæiske Union, og der kan ikke være tvivl om, at dette Europæiske Råd har levet op til denne forventning.
EU-lederne har igen bekræftet, at den tiltrædelsesproces, der nu omfatter 13 ansøgerlande inden for de samme rammer, skal omfatte alle. I alt væsentligt betyder det, at disse lande, inklusive Letland, Litauen, Slovakiet, Bulgarien, Rumænien og Malta, nu vil påbegynde forhandlinger om medlemskab af Den Europæiske Union i marts næste år. Disse nye lande slutter sig til de oprindelige seks, der allerede er i gang med omfattende drøftelser med Unionen om de 38 forskellige kapitler af forhandlingerne om udvidelsesprocessen.
Alle de lande, der ønsker at tilslutte sig EU, betragter udsigten til medlemskab af Unionen som en væsentlig forudsætning for at kunne gennemføre en omstilling af deres økonomiske og politiske struktur. Lederne af de 15 lande, der i øjeblikket er medlemmer af Unionen, mener, at der bliver behov for omfattende ændringer af EU's indre beslutningsproces, hvis udvidelsesprocessen skal foregå på en struktureret og strømlinet måde.
Lederne af EU er enedes om at sætte udgangen af år 2002 som deadline for EU's indre forberedelser, især ratifikationen af de institutionelle ændringer, som man måtte enes om på kommende topmøder.
Vi ved alle, at udvidelsesprocessen ikke kan foregå, medmindre der sker en reform af beslutningsprocedurerne i selve Den Europæiske Union. Men den deadline, der er blevet fastsat for næste regeringskonference, er virkelig meget ambitiøs.
Jeg støtter, at vi arbejder hen imod en aftale ved udgangen af næste år, men vi må og bør heller ikke haste muligvis grundlæggende reformer af de eksisterende traktater igennem uden en passende overvejelse og vurdering. Det vil virkelig være yderst vanskeligt og uigennemførligt at sikre sig den europæiske offentligheds støtte til gennemførelsen af enstemmighed med hensyn til harmonisering af ændringer af beskatningen eller spørgsmål af udenrigs- eller sikkerhedspolitisk betydning på EU-plan. Vi må træde varsomt, når det gælder reformer af traktaten af den enkle grund, at vi må garantere, at vi kan få støtte fra EU's 340 millioner borgere til sådanne ændringer.
Tyrkiet er også blevet udpeget til at have status som kandidat til at blive medlem af EU, selvom det bliver nødt til at imødekomme politiske kriterier, der er fastlagt for denne mulige tiltrædelse, hvilket naturligvis vil indbefatte, at Tyrkiet skal bevise, at respekt for menneskerettighederne er en integreret del af livet i Tyrkiet.
Med hensyn til Tjetjenien gjorde lederne af Den Europæiske Union ret i at gøre Rusland kraftigt opmærksom på, hvor vrede de var over Ruslands brutale adfærd i dette område. En forhandlingsløsning er stadig den eneste holdbare løsning på langt sigt, når det gælder at sikre en fredsaftale i Tjetjenien. Den Europæiske Union må fortsat benytte alle diplomatiske midler, som det har til rådighed, for at hjælpe med at standse krigen i Tjetjenien.

Vanhecke
Hr. formand, jeg er bange for, at fremtiden vil vise, at godkendelsen i Helsinki af Tyrkiet som ansøgerland til EU er en politisk fejltagelse, som vil få alvorlige følger for medlemsstaterne og Tyrkiet. Tyrkiet skal respekteres som en vigtig kulturrig nation, som et venskabeligt naboland, som vi vil have det bedste forhold til, men Tyrkiet hører ikke hjemme i Europa. Det er logisk med henblik på historien, geografien og den sunde fornuft. Det skal vi have mod til at sige til dette venskabelige naboland. Tyrkiet har aldrig, hverken historisk, kulturelt, religiøst eller politisk, hørt til den europæiske civilisation. Tværtimod. De europæiske lande bøjede sig i Helsinki for de amerikanske geopolitiske interesser og ikke for noget andet. Skal jeg måske tage et landkort frem for at minde om, at kun 3% af Tyrkiet ligger i Europa? Hvordan kan man således udhule Europa og fratage det dets historiske virkelighed ved overhovedet at overveje at godkende et land som ansøgerland, der ligger i en anden verdensdel?
Til sidst vil jeg sige noget om den sunde fornuft, for vi kæmper allerede i mange medlemsstater med et kolossalt immigrationsproblem, som næsten ikke kan kontrolleres. Tyrkiets mulige tiltrædelse af EU vil gøre problemet gigantisk, for så kommer der en invasion som den, den franske præsident Valérie Giscard d'Estaing engang advarede mod. Derfor vil mit parti, Vlaams Blok, fortsat modsætte sig Tyrkiets mulige tiltrædelse af EU.

Bonde
Hr. formand, topmødet i Helsinki blev historisk. EU får sit eget militære udrykningskorps, verdens største handelsmagt starter opbygningen af et militær. Verden er på vej til at få en ny superstat ved siden af USA. Man har ganske vist vedtaget, at EU-hæren ikke er en EU-hær, fordi den ikke findes permanent, men så findes der jo heller ikke et Euro-korps eller et NATO-forsvar. EU-hæren er nu om dage identisk med en kommandostruktur og tropper og isenkram, der deployeres til forskellige aktioner. Lad os kalde en spade for en spade og en EU-hær for en EU-hær. Med mønt, politi og militær får EU rådighed over magtmidler, der normalt hører til en stat. EU har i forvejen mere lovgivningsmagt end andre føderationer, og kernen i den næste traktat bliver flere flertalsafgørelser. Vi er på vej fra statsforbund til forbundsstat, men det er endnu kun den næstsidste traktat før grundloven for en forbundsstat, for ingen vil give slip på veto-retten ved traktatændringer, opkrævning af nye skatter og udsendelse af soldater til krig.
Også den næste traktat rummer reminiscenser fra de gode gamle nationalstater. Frankrig og England lægger ikke deres atomvåben ind under EU. Vi får et forbundsstatslignende statsforbund domineret af de tre største lande, Europas gamle stormagter. Udvidelsen bliver ikke en forhandling om at skabe et nyt fælles demokratisk Europa. Udvidelsens første krav er, at de øst- og centraleuropæiske lande kasserer alt, hvad de selv har besluttet, og erstatter det med Unionens fælles love, den hellige almindelige acquis communautaire. Deres nyvundne ret til at forhandle om nye love i valgte parlamenter skal overføres til forhandlere bag nye lukkede døre i Bruxelles. Deres vælgere og valgte skal afgive magt til embedsmænd og ministre. Deres demokrati skal blive en undtagelse, sådan som det også er sket hos os.
Hr. formand, det behøver ikke at gå så slemt. Vi må håbe, at der findes et folk, som tør sige nej til den næstsidste traktat før grundloven og skabe grobund for, at ensretning og centralisme afløses af demokratiernes og mangfoldighedernes Europa. Efter denne kritik, hr. formand, vil jeg blot rose det finske formandskab for at have givet åbenheden en hjælpende hånd med formandskabets hjemmesider. Det har været til stor nytte, og jeg håber, at det portugisiske formandskab vil følge efter.

Hager
Hr. formand, da jeg studerede slutdokumentet sidste weekend, blev jeg først og fremmest overrasket over dets opbygning. Jeg forstår udmærket, at man giver udvidelsen af Unionen høj prioritet i kølvandet på det høje tempo for den nye tiltrædelsesstrategi, som Kommissionen har kørt i. Det ville efter min mening imidlertid også have været klogere, hvis man på et udvidelsestopmøde havde forudskikket det komplekse i regeringskonferencen og dermed understreget, at selv den mindste udvidelse, hvis der ikke findes en løsning på de endnu uløste og de institutionelle spørgsmål.
Jeg noterede til gengæld med tilfredshed, at man i Helsinki modstod både fristelsen og den intensive påvirkning fra Kommissionen og Parlamentet og primært koncentrerede regeringskonferencens dagsorden om de berømte resterende punkter fra Amsterdam. På den måde skulle det nemlig være sikret, at andre emner først bliver behandlet, når disse er bragt i hus. Opfølgningen på Amsterdam på det institutionelle område vedrører ikke kun grundlæggende spørgsmål, det vil også kræve ret store anstrengelser.
Om beslutningen vedrørende Tyrkiet er til gavn og glæde for Unionen og Tyrkiet, dét kan kun fremtiden vise. Vi nærer ret store betænkeligheder. Som noget yderst positivt ser vi til gengæld fremskridtene inden for FUSP, selvom der også dér er nogle væsentlige spørgsmål, og også nogle spørgsmål, der har betydning for Østrig, der ikke er blevet besvaret. Hvor vigtige fremskridtene på dette område er, viser den nuværende tilstand. Unionen knytter godt nok næven i lommen, men i virkeligheden står den lammet og hjælpeløs over for hændelserne i Tjetjenien.
Med hensyn til beskæftigelsespolitikken forventer jeg mig stadig mere af det økonomiske opsving, der er stillet i udsigt, end af handlingsplanerne på papiret.
Alt i alt har man imidlertid opnået et interessant resultat på topmødet i Helsinki!

Suominen
Hr. formand, formanden for Rådet, statsminister Lipponen, og kommissionsformanden, Romano Prodi, gav et godt resumé af de essentielle afgørelser under det finske formandskab samt af de fremtidige opgaver. Selvom jeg af god grund er tilfreds med den finske regerings gode lederskab og med, at store sagssammenhænge enten kom et langt skridt fremad eller blev helt gennemført, er det klart, at periodens gode resultater kan baseres på hele Unionens vilje til at udvikle den fælles europæiske struktur. Når der også skal tilføjes nogle skuffelser på listen, beskylder jeg heller ikke det finske formandskab for dem. Nogle anliggender kræver helt enkelt ekstra overvejelse, på de lange jernbaner kører der tog med forskellige hastigheder, og det er ofte dem, som er tungest lastede, der er de langsomste.
Jeg er særdeles tilfreds med fremskridtet i den fælles krisestyring og forsvarsdimension. Til den demokratiske, markedsøkonomisk bundne og hårde sikkerhedskerne for unionsborgere, som respekterer retsstatsprincippet, hører økonomisk og beskæftigelsesmæssig vækst, indre sikkerhed mod kriminalitet samt et fælles eksternt, politisk og militært sikkerhedssystem.
Beslutningen om at strække unionsudvidelsen til i alt 13 lande afsluttede den kunstige todeling af ansøgerlande. Jeg konstaterer, at beslutningen om Tyrkiets medlemskandidatur giver dette vigtige, store land valget til selv at løse, om dets medlemskab nogensinde bliver en realitet.
Den nordlige dimension blev trampet ned af de åbne kriser, Kosovo og Tjetjenien. Jeg tilslutter mig statsminister Lipponens målsætning, at Rusland i endnu højere grad end før skal blive medlem af verdenssamfundet, hvilket vil muliggøre grænseoverskridende samarbejde ved Unionens og Ruslands nordlige grænse, det vil altså muliggøre skabelsen af substansen for den nordlige dimension.
Afgørelsen om at fremme anvendelsen af alle datateknologiens muligheder for at forbedre Unionens konkurrenceevne og bestræbelserne på at bringe Europa som samfund på en global førsteplads er en essentiel del af den økonomiske sikkerheds fremgang. Herved har kommissær Liikanen både en interessant og stor opgave foran sig.
Vigtige aspekter vedrørende udviklingen af det indre marked samt Unionens beslutningstagningssystem er endnu en gang skuffende. Opbygningen af beskatningspakken, også hvad angik den ubetydelige del af skatteharmoniseringen, mislykkedes. Det europæiske aktieselskab kunne ikke bringes videre, og kødkrigen, som overtræder de europæiske love, fortsætter.
Til sidst et lille, men inden for sin egen sektor vigtigt aspekt. Hvor blev WADA (World Anti Doping Agency), observatøren af sportssygdomme og lægen, som kommissær Viviane Reding den 1. december rapporterede om, og hvor Unionen skulle spille en betydelig rolle, af i unionskredse? Er det måske således, at medlemsstaterne er bange for nuværende eller kommende skeletter i deres skabe, når de gerne vil bevare ansvaret hos sig selv i unionsområdet?

Myller
Hr. formand, ærede formand for Rådet, ærede formand for Kommissionen, topmødet i Helsinki bliver historisk på grund af dets afgørelser. Mødet viste retningen for den europæiske udvikling langt ud i fremtiden. Den Europæiske Unions grænser bliver afgørende forandret i starten af det næste århundrede. Det skridt, der er taget om påbegyndelse af forhandlingerne med de seks nye medlemskandidater og godkendelsen af Tyrkiet som medlemskandidat, er en nødvendig del af europæisk politik, som styrker stabiliteten og velfærden på vores kontinent.
Samtidig skal vi lægge endnu mere mærke til, hvor parat EU selv er til at udvide sig, og efter hvilken tidsplan. Farten på udvidelsen skal dimensioneres både med hensyn til ansøgerlandenes og EU's egne evner, ellers skaber vi en stor skuffelse for os alle. Fremtidens udfordringer for det udvidede eller bare det nuværende EU kan ikke løses af den næste regeringskonference. Behandlingen af en bredere dagsorden skal vi være forberedt på allerede nu. Det var alligevel vigtigt at tage en beslutning om indledningen af den nye regeringskonference for at løse de spørgsmål, som forblev uløste efter Amsterdam. Specielt behovet for en bredere ibrugtagning af regelen om flertalsbeslutningstagning fremgik af mødet i Helsinki.
På trods af det som erfaret mislykkedes i Helsinki skal vi hurtigt komme videre med beskatningsløsninger. Vi kan ikke hindre, at forskelle blandt samfundene og borgerne vokser, hvis vi ikke kan få fastsat en minimumsbeskatning for kapitalindkomster i hele det indre markeds område. Europa-Parlamentet har konstant krævet en voksende åbenhed ved alle EU-institutioner. Mangel på åbenhed har specielt været et problem ved Rådets beslutningstagning. Finland har som formandskabsland iværksat en ny åbenhedsøgende praksis, som man kan ønske bliver konsolideret allerede inden de egentlige regler er udarbejdet. Vi kom også fremad i miljøsager. Integrering af miljøhensyn i alle politikkens områder og skabelse af forudsætningerne for en hurtigere underskrivning af Kyoto-aftalen var vigtige fremskridt. Men der skal dog noteres en skuffelse i dette efterår: Det drejer sig om problematikken omkring statutten for medlemmerne og medhjælperne. Jeg er godt klar over, at formandskabslandet ikke er skyldigt i det. Formandskabslandet har være aktivt og villigt til kompromis, vanskelighederne og de skyldige findes desværre hovedsageligt her i salen.

Duff
Må jeg hilse reformen af Rådet selv velkommen og i særdeleshed det program, man er enedes om, og som skal forbedre arbejdet i og den koordinerende rolle for Rådet (almindelige anliggender). Udvidelsen af Den Europæiske Unions kompetence til forsvarsområdet understreger behovet for forbedringer af den måde, Rådet fungerer på. Det vil også nødvendiggøre, at Europa-Parlamentet udstrækker sit eget område til også at dække forsvaret, særlig når Den Vesteuropæiske Unions parlamentariske forsamling er afviklet, så man kan få et ordentligt demokratisk opsyn med dette følsomme og kontroversielle område.
Hvilke planer har formandskabet for at indlede en dialog med Europa-Parlamentet om sikkerheds- og forsvarsspørgsmål, og hvornår vil formandskabets forsvarsminister fremsætte en udtalelse om udviklingen af en fælles politik for europæisk sikkerhed og forsvar? Jeg vil være yderst taknemmelig for et svar fra formandskabet på disse spørgsmål.

Frassoni
- (IT) Hr. formand for Kommissionen, på trods af al den snak om gennemsigtighed og åbenhed, som vores nordiske venner er så glade for, er det efter min mening lykkedes det finske formandskab at opnå det i konklusionerne, som regeringerne i virkeligheden ønsker, nemlig et fast greb om EU's beslutninger og aktioner, hvor der ikke er nogen forstyrrelser, ikke bare fra Parlamentets side, men heller ikke fra Kommissionens side.
Så jeg spørger mig selv, formand Prodi, hvordan De kan være så tilfreds, når Kommissionen praktisk taget kun får lov til at spille rollen som leverandør af beretninger om de mest forskellige emner og helt klart står uden for beslutningernes og initiativernes centrum, både med hensyn til regeringskonferencen og med hensyn til FUSP. Jeg er også meget overrasket over, at De, som siden september har fortalt os om vigtigheden af en overordnet reform og om, at De står til rådighed for Rådet i den forbindelse, i dag glæder Dem over, at den overordnede dagsorden ikke er blevet fastlagt.
Det er mit ønske, at man gør sig nogle omhyggelige overvejelser, før man lader Parlamentet afgive udtalelse om regeringskonferencens begyndelse - hvilket er det eneste og meget ringe instrument, vi råder over - og at man på alle mulige måder forsøger at overbevise Kommissionen om, at det er nødvendigt at tage et klart opgør med Rådet og dets medlemmer - herunder de italienske, belgiske og franske medlemmer, hvis indsats på området har være en smule beskeden, om jeg så må sige - for at tage beslutningerne om EU's fremtid fra diplomaterne og de nationale regeringer. Det er efter min mening helt forkert at lade som om, at det hele går godt, når det valg, der er truffet, så afgjort går i retning af en udvidelse uden uddybelse.

Frahm
Når man læser papirerne og referaterne fra topmødet, må man sige, at George Orwell ikke har levet forgæves. I hvert fald har hans sandhedsministerium eller principperne for det overlevet ham. Nu hedder det ikke længere krig. Det hedder en humanitær kampagne, og en hær hedder ikke en hær. 60.000 bevæbnede soldater er et humanitært udrykningskorps. På trods af at det finske formandskab virkelig har været ivrigt i bestræbelserne for åbenheden, er Kommissionen i et dokument kommet med sit udspil om åbenhed. Den følger de orwellske principper for åbenheden. Åbenhed gælder kun i meget begrænset omfang, og ikke hvis man beder om det for ofte, f.eks. som journalist, og har planer om at offentliggøre de pågældende oplysninger og derved ligefrem sælge aviser; i så fald gælder åbenheden ikke.
Tyrkiet har også været under bearbejdning i sandhedsministeriet. Nu er det blevet mere demokratisk, selvom kurdere og tyrkere fortsat lever i undertrykkelse. Debatten i går her i salen om den europæiske kultur var en ganske ubehagelig oplevelse. Det var den debat, der udsprang af Tyrkiets status som ansøgerland. Hvad er den fælles europæiske kultur? Jeg vil sige med det samme: Jeg har meget lidt kulturelt tilfælles med Jörg Haider i Østrig eller Le Pen i Frankrig eller for den sags skyld min egen landsmand, Mogens Camre i Danmark. Jeg føler et meget stærkere kulturelt fællesskab med progressive tyrkere og kurdere, der kæmper for retfærdighed og frihed og demokrati. Og jeg glæder mig til, at man en dag kan byde dem velkommen i et europæisk arbejdsfællesskab. Jeg glæder mig til, at dette Europa begynder at tage sin multietniske kultur alvorligt. Det er imidlertid et helt forkert tidspunkt at sende den tyrkiske regering et signal om, at Tyrkiet er velkommen som ansøger, så længe dødsdommen over Öcalan stadigvæk står ved magt.

Muscardini
- (IT) Hr. formand, selvom det er positivt, at Den Europæiske Union ønsker at udvide sig med andre lande for at styrke disse landes demokratiske udvikling og forbedre deres økonomiske evne til at klare sig på verdensmarkedet - hvor vi for 117. gang gentager, at man skal forsvare de nationale produktionssærpræg og bekæmpe udjævningen og indførelsen af ensartethed, som er uomtvistelige grunde til tabet af de kulturelle særpræg og af produkternes kvalitet - er det i lige så høj grad nødvendigt, at Parlamentet slår kraftigt fast, at optagelsen af et nyt land er betinget af dette lands reelle gennemførelse af de punkter, der allerede blev fastlagt i Amsterdam-traktaten.
I den forbindelse minder vi desuden om, at man stadig ikke har løst problematikken med de forældede og farlige atomkraftværker, som Parlamentet i øvrigt allerede har udtalt sig om. Det er dog lige så tydeligt, at en udvidelse inden for de fastlagte tidsfrister hverken vil give mulighed for en umiddelbar indførelse af en fælles udenrigspolitik eller for at opstille et udkast til en økonomisk politik, selvom sidstnævnte politik ellers er yderst presserende, også i lyset af dollarens styrke i forhold til euroen og de skuffende resultater i Seattle.
Vi må derfor med beklagelse tilpasse vores gamle forhåbninger til de nuværende krav, og den eneste løsning lader til at være en ny slags pagt inden for Unionen - før denne bliver udvidet med nye medlemmer - mellem de lande, der har samme interesse for en fælles udenrigs- og forsvarspolitik, og med nogle fælles bestemmelser, som sikrer bekæmpelsen af kriminalitet, narkotika og ukontrolleret indvandring. Det er lande, som ønsker at få deres almindelige ret tilbage til at bekæmpe overtrædelserne af menneskerettighederne ved at gøre en aktiv indsats mod grusomhed og forfølgelse.
Den beslutning, man tog i Helsinki om at indføre den første europæiske hær, går i den rigtige retning og bør støttes af Parlamentet, idet vi håber, at initiativet ikke stopper ved dette første skridt. Dette forslag - som vi fremsætter i håbet om, at man endelig begynder at drøfte nogle eventuelle nye aftaler mellem dem, der har de samme målsætninger - må ikke forveksles med et Europa med flere hastigheder, men skal snarere opfattes som en Union med to niveauer. Vi foreslår et politisk niveau for de nuværende medlemsstater, som vælger at gøre et fremskridt på dette område, og et andet og økonomisk niveau for de 15 nuværende medlemsstater og de nye medlemmer.
Med tiden vil enhver, der anmoder om det og opfylder kravene, naturligvis kunne deltage i det politiske niveau, men hvis vi i dag ikke gør en hurtig indsats i den retning, og hvis vi mener, at vi kan udvide Unionen og næsten fordoble antallet af medlemsstater uden nogen gennemtænkte og afprøvede institutionsreformer - og der er ikke længere tid til at foretage afprøvninger - dødsdømmer vi drømmen om et politisk Europa, som er i stand til at respektere identiteter, kulturer og traditioner, men som samtidig bidrager til, at der opstår en ny form for europæiske borgere. Det er klart, at for nogle betyder udvidelsen ikke, at Unionen styrkes, men derimod at den udvandes, og at man mister grundlæggernes håb.
Endelig vil jeg gerne opfordre Kommissionen til, at den holder op med at foreslå foranstaltninger om asparges og lupiner og i stedet forsøger at give os et politisk og økonomisk projekt, før vi gør os selv latterlige.

Dupuis
Hr. formand, kære kolleger, først og fremmest en forudsætning, som jeg tror alle har tilsluttet sig, og især vores formand, Nicole Fontaine. Jeg mener, at den status, som to af Parlamentets medlemmer har ved regeringskonferencen, er fuldstændig utilladelig. Det kan vi ikke acceptere, og vores formand bør meddele dette. Det er en status som en ngo. Vil vi være og fortsætte med at være en ngo? Vi bliver som ngo'erne simple observatører. Jeg mener, det er på tide, Parlamentet forstår at sige nej til denne tingenes tilstand.
Mere generelt, kære kolleger, mener jeg, vi har en noget selektiv hukommelse. I Amsterdam konkluderede man, at vi skulle gennemføre mindst tre reformer, hvis vi blev flere end 20 medlemmer. Vi opererer ikke længere med et tal af den størrelse. Vi taler nu om 27 medlemsstater og endda flere i de kommende år, og derfor skal der gennemføres langt mere dybtgående reformer. Accepterer vi disse konklusioner, bliver vi og Rådet medskyldige i en politik, der i de kommende år vil vise sig at være meget alvorlig, og som vil lamme hele Den Europæiske Union.
Parlamentet kan ikke lade som om, det ikke forstår og ikke har fattet idéen med denne politik. Man kan ikke, som visse kolleger har sagt, tro, at man kan indgå i en dialog med det portugisiske formandskab, når vi allerede nu ved, der findes et flertal i Rådet for at afvise en udvidelse af punkter på dagsordenen. Vi bør anvende det eneste våben, vi har, og selvom hr. Barnier ikke er enig i at kalde det en strejke for livet, så lad os alligevel give modstanden dette navn. Vi kan under ingen omstændigheder udskyde et slag, der skal udkæmpes i januar, til juni måned.
Vores problem er den udtalelse, vi skal afgive, før regeringskonferencen begynder, hvilket vil sige i januar. Selvfølgelig kan vi være flinke, lade som om, vi vender ansigtet væk og tro, at vi kan overtale det portugisiske formandskab, der igen kan overtale de øvrige medlemsstater. Vi kan fortælle hinanden historier. Vi har allerede hørt mange historier, men det er måske på tide, at Parlamentet vågner op.
Hvad angår udvidelsen, mener jeg, at vi ubevidst fornærmer en række lande. Vi har udvidet ansøgerlandene med Tyrkiet, og det er udmærket, selvom det som sædvanlig er sket for sent, mens vi udelukker stater som Albanien, Makedonien og Kroatien, selvom der overhovedet ikke er nogen grund til det, idet vi har besluttet, at ethvert land kan indtræde i Unionen, når det har gennemført de nødvendige reformer. Det er tvingende nødvendigt, at vi åbner ansøgermuligheden for disse lande, lige som det er nødvendigt, at vi bliver klar over, at Tjetjenien ikke ligger på månen, men i en region i Europa, i Transkaukasien. Det er nødvendigt, at EU får en politik, der kan være sit navn bekendt i denne region, hvis ikke vi ønsker at se den udvikle sig som Balkanområdet gennem de sidste 10 år og blive til en region med krig og ødelæggelse, som det allerede er tilfældet i dag i Tjetjenien.

Belder
Hr. formand, hvem overtalte i sidste uge hvem til at tilkende Tyrkiet status som ansøgerland til EU? Rådet og Kommissionen eller ansøgeren selv? Hr. Solanas og hr. Verheugens diplomatiske hastemission antyder, at der er et mistænkeligt svar på dette spørgsmål.
Det er en situation, som helt klar viser, hvor vanskeligt det indbyrdes forhold mellem Athen og Ankara er. For det var især græske betingelser om Tyrkiets EU-ansøgning - tænk på Cypern og grænseuenighederne i Det Ægæiske Hav - som fik Solana og Verheugen til hurtigt at skifte luftrum i retning af premierminister Ecevit. Og efter sigende accepterede den tyrkiske koalitionsregering kun den europæiske forfremmelse med amerikansk assistance.
Hvem i Europa kan glæde sig over denne særlige procedure? Især nu, hvor premierminister Ecevit står fast ved sin holdning i den politiske todeling af Cypern. Og så nævner vi ikke engang et af de vigtigste implicitte tiltrædelseskrav til Tyrkiet, nemlig at det frivilligt tager afstand fra dets betydelige politiske magt gennem dets stærke militærapparat.
Det er i hvert fald typisk, at Ecevit med rette pegede på sit fædrelands store geostrategiske betydning for Vesten. Det er et argument, som vinder i betydning med henblik på Ruslands barbariske og imperialistiske pacificeringstaktik i Tjetjenien. Det er således kun NATO og ikke EU, som skal sørge for militær balance og stabilitet i det sydende Kaukasusområde.
Til topmødets positive resultater hører godkendelsen af endnu fem østeuropæiske lande som ansøgerlande til EU og erklæringen eller rettere sagt Rådets klare advarsel til Ruslands politiske ledere. 10 år efter Berlinmurens fald, 10 år efter den spektakulære omvæltning i Central- og Østeuropa søger nationerne i denne region, beklageligt nok, af frygt for Moskva stadigvæk sikkerhed og økonomisk lykke i Vesten. Denne situation kræver bestemt også, at Solana og en EU-kommissær tager på hastemission til Kreml.

Sichrovsky
Hr. formand, det finske formandskab har helt sikkert gjort nogle fremskridt, hvad angår udviklingen af Det Europæiske Fællesskab. Det Europæiske Fællesskab har imidlertid ikke formået at stå sammen om en sikkerhedspolitik, når man tænker på reaktionen på konflikterne i Tjetjenien, Groznyj. Vi som Europæisk Union bliver først troværdige både uden for vores egne rækker og hos vores egen befolkning, når forskellige konflikter ikke vurderes for forskelligt.
Jeg ser dog et problem i forbindelse med menneskerettighederne for de forskellige minoriteter i Unionen, især hvad angår religionsfrihed. Der er stadig ekstreme forskelle mellem de europæiske medlemslande, når det handler om at anerkende religiøse samfund. I Tyskland er det f.eks. for øjeblikket uladsiggørligt de ortodokse jødiske menigheder at danne et selvstændigt samfund. Her får det næste formandskab et særligt ansvar i form af at regulere religionssamfundenes rettigheder i EU.

van Velzen
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, jeg tilslutter mig de positive ord, som vores gruppeformand, Hans-Gert Poettering, og hr. Suominen er fremkommet med. Dem vil jeg ikke gentage. Men, hr. rådsformand, De sagde, at topmødet i Helsinki ikke fik det hele med. Det har De ret i. Jeg nævner tre skuffende resultater.
Mit første eksempel er regeringskonferencen. Hr. Poettering pegede med rette allerede på, at de tre resterende punkter fra Amsterdam er en minimal pakke, og at den kvalificerede flertalsbeslutning stadigvæk er et stort diskussionspunkt i Rådet. Døren står allerede lidt på klem, men vi må blot konstatere, at topmødet i Helsinki ikke overtog henstillingerne fra Ekspertudvalget under ledelse af hr. Dehaene på grundlag af de udmærkede forslag, der var udarbejdet af Kommissionen under ledelse af kommissær Barnier. Det var meget skuffende, og jeg håber faktisk, at Kommissionen og Parlamentet er i stand til at overbevise det portugisiske formandskab om, at der skal ske mere, end det nu er tilfældet.
Sikkerhed er naturligvis et andet aspekt, som stadig er ordnet meget dårligt i øjeblikket. Hvilken rolle spiller hr. Solana præcist? Hvilken rolle spiller Kommissionen? Når man ser på disse bilag, er der mange spørgsmål med hensyn til den demokratiske kontrol. Hvad gør Parlamentet? Hvad gør de nationale parlamenter?
Spørgsmålet om beskatning var ikke et centralt punkt, men man kan heller ikke forklare borgerne, at der efter så mange år stadig ikke sker noget med kapitalbeskatningen, som kun ville stige ganske lidt. 3.000 arbejdspladser i én medlemsstat foretrækkes på bekostning af arbejdspladserne i de andre medlemsstater. Det er ikke solidaritet, og det kan heller ikke forklares. Jeg håber derfor, at hr. Prodi under det følgende formandskab overtager ledelsen, så det langt om længe bliver klart for medlemsstaterne.

Hänsch
Hr. formand, i Helsinki er der i sandhed truffet en historisk afgørelse. Det er et skifte til fremtiden, som, lad os være ærlige, hverken De eller vi ved, hvordan vi kan leve op til. Efter den enstemmige beslutning om udvidelsesprocessen kan og vil der ikke længere være nogen tvivl om alvoren i vores vilje og Tyrkiets vilje til at opfylde Københavnskriterierne så hurtigt som muligt. Ifølge topmødet i Helsinki skal Den Europæiske Union om nogle få år omfatte 28 stater. Derfor, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, må man spørge sig, hvad dimensionerne i det, vi har besluttet egentlig er.
Tror De virkelig, at Unionen med 27 eller 28 medlemslande vil fortsætte med at være handledygtig, gennemskuelig og demokratisk, når de resterende punkter fra Amsterdam er klaret?
Tror De virkelig, at vi med 15, 16, 17, 18 sprog kan fortsætte den sproglige håndtering i vores institutioner som hidtil? Tror De, at vi med 27, 28 stater kan bibeholde den måde, vores institutioner, Rådet, Parlamentet og Kommissionen indtil nu har fungeret på, og balancen mellem dem som hidtil?
Tror De virkelig, mine damer og herrer, at der med Tyrkiet, den folkerigeste stat i Europa med sin egen omfattende historie, blot tilføjes en 28. stat til Den Europæiske Union og ikke tilføjes en ny kvalitet til Den Europæiske Union? Har vi ikke brug for et koncept til en flytning af Schengen-grænserne til Eufrat og Tigris? Har vi ikke brug for et koncept til, hvordan vi håndterer de tiltrædelsesønsker, vi nu vil få fra Østeuropa og Kaukasusregionen som følge af beslutningerne i Helsinki? Og til, hvordan vi i den forbindelse håndterer Rusland, når vi har at gøre med tiltrædelsesansøgninger? Jeg ønsker for os alle, at vi finder frem til en fleksibilitet i Den Europæiske Union, som stadig på ingen måde er opnået med det, vi hidtil har talt om i forbindelse med fleksibilitet, for på den måde at sikre sammenholdet i Den Europæiske Union. Jeg ønsker for os alle, at vi i de kommende år vil udvise den kraft og alt det mod, der skal til for at besvare sådanne spørgsmål og finde svarene, før vi får dem fra andre og ikke længere selv finder dem i overensstemmelse med vores egen politiske vilje.

Haarder
Hr. formand, vi håbede, at der efter murens fald kunne blive sat visse grænser for overgreb her i verden. Derfor greb vi ind i Kosovo, hvor et modbydeligt regime var i gang med at fordrive et helt folk, og derfor glædede vi os, da Indonesiens overgreb i Østtimor langt om længe blev bragt til ophør. Men nu ser vi i Tjetjenien en skånselsløs statsterror imod en hel befolkning. Vi ser en hær, der bekæmper terrorisme ved at jævne byer med jorden og drive hundredtusinder på flugt. Vi ser en regering og en præsidentkandidat, der gør sig populær ved at hamre løs på det tjetjenske fjendebillede. Vi ser, at der i valgkampen i Rusland næsten ikke er nogen opposition til denne grusomme krigsførelse.
I EU har vi været for svage i vores protester og vores sanktioner, og derved har vi svigtet de liberale og demokratiske kræfter i Rusland. Rådet skal have tak, fordi det nu langt om længe taler klart om Ruslands eklatante brud på en række internationale forpligtelser. Nu gælder det om, at Rådet lever op til sine ord, og at der gøres alt for, at vi kan bidrage til at gøre en ende på dette barbari, og at der gøres alt for at sikre den helt nødvendige humanitære hjælp til hundredtusinder af civile. Hr. formand, dette århundrede har været forfærdeligt nok. Men i slutningen af århundredet har det også været løfterigt. Hvad angår Tjetjenien, så er det virkelig spørgsmålet, om det skal være den tragiske sidste krampetrækning på et ulykkeligt århundrede, eller om det skal være starten på et nyt århundrede, som bliver lige så tragisk.

Lipponen
Hr. formand, jeg takker for de venlige ord, som der her er blevet sagt til Finland som formandsland, men samtidig takker jeg også for kritikken, der er fremlagt. I debatten har der været meget opmærksomhed på regeringskonferencen, behovet for at ændre de grundlæggende traktater. Ved Det Europæiske Råd i Helsinki gik man ud fra, at regeringskonferencen skal kunne afsluttes tilstrækkelig hurtigt, så vidt muligt inden udgangen af næste år, så aftalernes ratificering kan nås, og udvidelsen kan iværksættes.
Jeg mener, at her er to synspunkter, som jeg vil påpege. For det første er de tre sager, som blev tilbage efter Amsterdam, de såkaldte left overs, slet ikke nogle ubetydelige spørgsmål. Her er allerede talt om en forøgelse af flertalsbeslutninger. At sagen er på dagsordenen, betyder efter min mening, at det er den retning, vi skal gå i. Men også dét er jo et stort principielt spørgsmål, og efter udarbejdelsen af denne dagsorden møder vi virkelig afvigende synspunkter mellem medlemsstaterne. Døren blev alligevel stående på klem, og ved regeringskonferencen debatteres, om det er nødvendigt også at fremlægge andre betydelige ændringsspørgsmål vedrørende aftalen, så Det Europæiske Råd kan behandle denne sag om igen.
Jeg vil også fremlægge et andet aspekt: Mener vi så, at udvidelsen bør udskydes? Efter min opfattelse står vi ved aftaleændringer foran sådanne grundlæggende spørgsmål, at når de nationale parlamenter ratificerer disse anliggender, skal medlemsstaterne have tilstrækkelig med tid til at diskutere sagerne igennem, og vi skal have de nationale parlamenter med i disse reformer. Det er ikke en nem opgave. Jeg indrømmer fuldt ud denne kendsgerning og vil takke kommissionsformand Romano Prodi for, at han modigt har fremlagt disse anliggender. De er vigtige for det fremtidige Europa. Det er nødvendigt at tale om dem i de kommende år, men vi kan ikke gøre alt på en gang, og det er det, der er problemet her. Sprogspørgsmålet er et eksempel på de ting, som kræver både modning og mod for at blive behandlet. Jeg kan sige som repræsentant for et lille land, at det også kræver færdigheder.
Sikkerheds- og forsvarspolitik er blevet debatteret meget her. Til spørgsmålet, om forsvarsministrene skal komme her, kan jeg heller ikke svare benægtende, men jeg noterer mig, at Rådet (almindelige anliggender) behandler disse spørgsmål, og der er forsvarsministrene om nødvendigt med. Det er ganske forståeligt og nødvendigt, at Europa-Parlamentet vil hæfte sig ved disse anliggender, og jeg er enig med det ærede parlamentsmedlem Poettering i, at her er der ingen grund til at trække tiden ud. Det er derfor, vi i Finland er meget tilfredse med, at det under det finske formandskab lykkedes os at få denne beslutning udarbejdet så tilstrækkeligt meget, at vi har retningslinjerne klar herfra og fremad. Det ærede parlamentsmedlem Seppänen har måske ikke læst Amsterdam-traktaten. Vi arbejder i denne sag inden for rammerne af Amsterdam-traktaten. I konklusionerne fra Helsinki konstateres, at der ikke er tale om en europæisk hær, og vi er virkelig ikke ved at skabe nogen form for krisestyringsevne eller krisestyringstropper, som kan sendes ud for at kæmpe en krig.
Den nordlige dimension fremkom i det ærede parlamentsmedlem Suominens indlæg. I denne sag nåede vi netop til det, som var Finlands målsætning som formandsland, idet både medlemsstaterne og partnerskabslandene ved den tidligere afholdte konference i Helsinki var enige om, at der er grund til at udarbejde en handlingsplan. Dette stadfæstedes af Det Europæiske Råd i Helsinki. Vi er selvfølgelig meget tilfredse med det i Finland, men jeg vil endnu en gang påpege, at vi her i Europa har såvel en sydlig og en nordlig dimension som en østlig og en vestlig dimension. De er alle fælles sager for os. Ved den nordlige dimension er der hovedsageligt tale om samarbejdet med Rusland, som er en stor fælles fordel for os helt uafhængig af, hvad der sker i Rusland og Tjetjenien i øjeblikket.
Her er fremlagt et spørgsmål om sport. Hvor blev sporten af ved topmødet? Sporten er unægtelig en betydelig samfundsmæssig faktor og en vigtig sag for millioner af europæere. Jeg mener, at det er nødvendigt at komme tilbage til den sag. Det drejer sig helt klart om kompetence og om, at her behandles sager ud fra mange synsvinkler. Der er en synsvinkel for det indre marked - vi husker Bosman-sagen - der er sundhedshensyn, som har forbindelse med dopingsager. Alt i alt er der grund til at forberede denne sag, og derfor ville Det Europæiske Råd ikke tage stilling til det i konklusionerne, for der manglede en nødvendig forberedelse og diskussion.
Til sidst, som en form for tradition (legacy) fra det finske formandskab, håber jeg, at alle Unionens institutioner tager spørgsmålet om åbenheden og en god forvaltning alvorligt. Jeg forstår, at vi har med forskellige kulturer at gøre. Vi kan ikke sige i noget land, at disse sager er bedst hos os. Vi skal forstå hinanden, men retningen skal klart være hen imod en større åbenhed. Ved udarbejdelsen af Amsterdam-traktaten var det Finlands idé og initiativ, som blev godkendt, at åbenhed er det første princip, og der kan gøres undtagelser og ikke omvendt. I den ånd skal disse anliggender også forberedes i fremtiden.
Balancen mellem institutionerne er meget vigtig. Vi finner har med formandskabsopgaven fået erfaringer om dette, og jeg håber, at i stedet for at institutionerne konkurrerer indbyrdes om, hvem der har tilvejebragt hvilket, og hvem der var den første, kan vi koncentrere os mere om samarbejdet, fordi det er det, vi har brug for. Hver institution har en meget vigtig opgave. Som et lille land har vi brug for en stærk Kommission. Vi skal have et Råd, som fungerer, og hvor de fælles interesser er et princip. Europa-Parlamentet kontrollerer så det hele. Her kan fremlægges nye idéer. Dette er det forum, hvor europæerne møder hinanden for at debattere fremtidens vigtige sager. Jeg vil endnu en gang på Finlands vegne takke for, at vi har modtaget stor opbakning fra alle institutioner og fra alle medlemsstater i Den Europæiske Union.

Formanden
Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til gennem Dem på Parlamentets vegne at give udtryk for vores taknemmelighed over for Deres embedsmænd for det gode samarbejde, vi har haft i det sidste halve år.

Prodi
Jeg vil gerne tage ordet igen meget kort, hr. formand, og fremsætte nogle bemærkninger til den forløbne debat.
Jeg kunne se, at der næsten var fuldstændig enighed om at beklage den manglende aftale om de skattemæssige aspekter, og begrundelserne i forbindelse med dette emne kan man efter min mening i stor udstrækning være enig i. Der var også næsten almindelig enighed om tjetjenienspørgsmålet og om nødvendigheden af, at vi ikke anvender forskellige kriterier i vores udenrigspolitik, men slår de principper fast, som Den Europæiske Union bygger på. Desuden var man også generelt positivt indstillet over for Den Europæiske Unions udrykningsstyrke, selvom nogle var uenige på dette område, sådan som det i øvrigt altid har været tilfældet, ikke kun i Europa-Parlamentet, men også i mange nationale parlamenter, når det drejer sig om spørgsmål vedrørende militære aspekter, og hvad enten der er tale om en europæisk hær eller ej.
Den meget korte bemærkning, jeg vil komme med, har dog at gøre med det mest omstridte punkt, nemlig regeringskonferencen. Jeg må sige, at Kommissionen absolut ikke er sat uden for beslutningstagningen på regeringskonferencen, og jeg må også sige, at Parlamentets rolle er større end den, der er lagt op til i Amsterdam-traktaten, også selvom fremskridtene har været mindre end det, som både Kommissionen og Parlamentets formand gjorde rede for i debatten i Helsinki. Der er faktisk sket nogle fremskridt, og dem kan vi med sindsro analysere. To repræsentanter for Europa-Parlamentet vil nemlig deltage i alle forhandlingsmøderne, og de har mulighed for at tage ordet i starten af hvert møde på regeringskonferencen. Desuden vil der på alle disse møder finde samtaler sted mellem Parlamentets formand og stats- og regeringscheferne. Det er nogle meget små fremskridt, men jeg forsikrer Dem for - og det er det vigtige budskab, jeg gerne vil give Dem - at i den retning har Kommissionen og Parlamentets formand haft samme strategi for at øge Parlamentets tilstedeværelse. Jeg tror, at vi skal fortsætte på denne måde. Vi må således sige, at vi er gået i den rigtige retning, selvom vi går yderst langsomt fremad i forhold til det, vi satte os for. Vi skal dog ikke blot se bagud, for vi skal tage ved lære af dette med henblik på det, vi skal foretage os i de næste seks måneder.
At have ladet en dør stå åben med hensyn til regeringskonferencens indhold er også en lejlighed for Kommissionen og Parlamentet til at samarbejde for via konferencen at få gennemført de reformer, vi ønsker. Før konferencen i Helsinki var døren lukket, og det, at vi har åbnet den, er selvfølgelig ikke noget utroligt flot resultat, men det er meget mere end det, man forventede, og meget mere end det, man ville give mulighed for før konferencens begyndelse. Vi skal derfor tage ved lære heraf, når vi skal samarbejde i de kommende måneder. Det er nødvendigt med et omfattende samarbejde mellem os, netop fordi vi kan få de reformer, vi har behov for, ind gennem denne dør.
Hvad resten angår, vil jeg gerne slutte af med en bemærkning om udvidelsen. Som formand Poettering sagde, er det sandt, at historien vil afgøre, om udvidelsen bliver historisk eller ej, men der er tale om en vigtig beslutning. Vi skal som følge af denne beslutning ændre en meget stor del af vores nuværende retningslinjer og holdepunkter, og vi skal ændre meget ved vores hverdag, kultur, budgetter og holdninger samt ved alt, hvad vi foretager os. Det er en beslutning, som endnu ikke er blevet gennemført. Desuden er det klart, at det vil tage flere år og kræve en nøje analyse, for vi skal berolige offentligheden i de lande, der optages, konfrontere dem med vores situation og foretage en klar og nøje sammenligning, når det gælder de juridiske, økonomiske og politiske spørgsmål samt gennemsigtigheden. Vi har kort sagt påbegyndt et arbejde, som vil bringe os til en historisk konklusion. Vi er endnu ikke nået frem til denne, men det, vi besluttede i Helsinki, vil få meget stor betydning for Parlamentets og Europa-Kommissionens hverdag. Dette er et andet punkt, som vi skal samarbejde om, så der opstår en god cirkel, og så både vores egen og ansøgerlandenes politik og økonomi kan vokse i fællesskab og udvikle sig i fremtiden.

Napolitano
Hr. formand, jeg tager ordet for at sige, at der har fundet en meget kort forhandling sted. Vi har lyttet til svarene fra formanden for Rådet og formanden for Kommissionen, der svarede de talere, som allerede havde taget ordet. Der er efter min opfattelse ingen mening i at fortsætte denne forhandling. Jeg mener ikke, at det er seriøst at gå til værks på denne måde i Parlamentet.

Sådan som jeg ser det, er forhandlingen afsluttet med svarene fra formanden for Rådet og formanden for Kommissionen, og jeg beder Dem derfor om at slette mig fra talerlisten.
(Bifald)
(Forhandlingen afbrudt af et formelt møde kl. 10.30 og genoptaget kl. 15.00)

Indvielse - Louise Weiss-Bygningen
Formanden
Hr. Præsident, jeg vil gerne byde Dem hjertelig velkommen til Europa-Parlamentet. Det glæder mig, at De har taget imod indbydelsen til at deltage i indvielsen af vor nye bygning i Strasbourg, og De er således Den Europæiske Unions første statschef, som Parlamentet modtager i sit nye bygningskompleks, hvilket er helt naturligt, eftersom Parlamentet her er Frankrigs gæst.
Parlamentet er beæret over Deres tilstedeværelse, ligesom det for to år siden var en stor ære at modtage Kong Albert II af Belgien i forbindelse med indvielsen af Espace-Leopoldbygningen i Bruxelles.
Europa-Parlamentet er nu endelig 40 år efter sin oprettelse inden for sine egne fire vægge i et arkitektonisk bygningskompleks, der harmonisk slår bro over det sted, hvor to floders stilleflydende vand forenes som et symbol på viljen til at mødes og forenes i et fredeligt Europa.
Ligesom Europa, der er en kollektiv kreation, er opførelsen af dette bygningsværk frugten af talrige bidrag til det, der under opførelsen har været Frankrigs største offentlige byggeplads.
Lad mig først fremhæve det store engagement, der har været kendetegnende dels for den franske stat, republikkens præsident og regeringen, som stod som økonomisk garant for projektet, dels for regionens og departementets præfekter som repræsentanter for den franske stat, og endvidere understrege den interesse, hvormed De selv, hr. Præsident, personligt har fulgt udviklingen i byggeriet og færdiggørelsen af arbejdet.
Desuden vil jeg gerne bringe en hyldest til Strasbourgs myndigheder, og især til byens borgmester, Roland Ries, samt dennes forgænger og vor tidligere kollega, kulturminister Catherine Trautmann.
Vor beslutsomhed har kun været overgået af Deres kærlighed til Deres overordentlig smukke by og vor vilje til at fremme og øge dens internationale ry.
Denne hyldest er selvfølgelig ligeledes rettet til Pierre Pflimlin,

tidligere franske premierminister, der var borgmester i Strasbourg i 24 år, og som ligeledes var formand for Europa-Parlamentet fra 1984 til 1987. Jeg hylder ham som en af Europas store skabende kræfter, for hvem vi nærer den dybeste respekt og hengivenhed.
(Bifald)
Her i Strasbourg er en byggeplads med Europa som bygherre pr. automatik et fælles anliggende for hele Alsace, og jeg vil her fremhæve det moralske og økonomiske engagement, der har været kendetegnende for regionalrådet for Alsace og departementsrådet for Bas-Rhin, på foranledning af de to råds formænd, afdøde Marcel Rudloff, Daniel Hoeffel, vor tidligere kollega Adrien Zeller, samt Philippe Richter.
Vi takker naturligvis ligeledes alle, der direkte har medvirket til planlægningen og færdiggørelsen af dette bygningsværk, nemlig entreprenøren, arkitekterne og de tusinder af ingeniører, teknikere og håndværkere, samt underentreprenører, der med entusiasme har fuldført dette kompleks.
Kære kolleger, jeg føler i dag, at de mangler og problemer med hensyn til anvendelsen af bygningen, som vi med rette beklagede i juli, og som vi straks fik afhjulpet, i dag hovedsageligt er glemt.
Med Bruxelles og Luxembourg deler Europa-Parlamentet sig mellem tre arbejdssteder. Vi accepterer dette usædvanlige arrangement, som vi overtager som en historisk arv.
Jeg skal her blot anføre, at Strasbourg såvel åndeligt som historisk har en særlig betydning, som nu er stadfæstet med Amsterdam-traktaten.
Det var lord Ernest Bevin, Det Forenede Kongeriges udenrigsminister, der som den første for netop 50 år siden allerede i 1949 foreslog Strasbourg som et yderst symbolsk samlingssted for den genvundne freds nye Europa.
(Bifald) Han slog til lyd for at gøre "denne storslåede by, der havde været vidne til menneskehedens dumhed ... til et symbol på Europas enhed, ... det ideelle sted for udviklingen af dette storslåede projekt i et klima af velvillighed i stedet for dominans".
Denne bygning, der huser mødesalen, vil fremover bære navnet "Louise Weiss". Det er ikke uden bevægelse, at jeg nævner denne modige politiske journalist, der blev født i 1893, og som lige fra den første verdenskrigs afslutning viede sit liv til kampen for freden, Europas forening og kvindernes stemmeret.
Louise Weiss er fortsat symbolet på et visionært engagement, både i kvindesagen og i den europæiske sag, som begge stadig er overordentlig aktuelle. I forbindelse med det første direkte valg til Europa-Parlamentet i 1979 var Louise Weiss alderspræsident for Parlamentet. Ved afslutningen af åbningshøjtideligheden, som hun førte forsædet for i denne egenskab, havde hun den glæde at opleve, at Europa-Parlamentets første valgte formand blev Simone Veil, som jeg med stor glæde hilser velkommen her i dag.
(Bifald)Indvielsen i dag sker på et tidspunkt, hvor Det Europæiske Råd netop på topmødet i Helsinki dristigt har lagt grundstenen til den endelige forening af hele Europa inden for Unionens rammer, tilpasningen af institutionerne til en sådan udvidelse, samt et selvstændigt europæisk forsvar.
Ingen mål nås uden vanskeligheder. Men den europæiske forenings historie i det forgangne halve århundrede har til stadighed været kendetegnet af de bestræbelser, som enhver måtte yde for at overvinde landenes indledende interessekonflikter eller kulturbetingede forskelle for til sidst solidarisk at lade den fælles interesse gå forud for alt andet. De problemer, der i den seneste tid er opstået mellem to af vore medlemsstater, vil uanset det menneskelige og økonomiske aspekt og på trods af deres omfang ikke være nogen undtagelse fra denne regel. Jeg er overbevist om, at de nærer et stærkt ønske om at nå til enighed.
Indvielsen finder ligeledes sted på et tidspunkt, hvor Parlamentet har nået en slags politisk modenhed takket være især de fremskridt, der er gjort i forbindelse med Maastricht- og Amsterdamtraktaten. Det nyder fuld anerkendelse såvel inden for som uden for Unionens grænser. Jeg glæder mig ligeledes over, at en række højtstående personer fra alle de europæiske institutioner, herunder især fra Rådet, hvis formandskab for tiden varetages af Finland, er til stede her i dag, og jeg hilser den finske premierminister Lipponen velkommen.
(Bifald)
Jeg hilser endvidere Kommissionen, under ledelse af Romano Prodi, samt talrige ministre og repræsentanter for de nationale parlamenter, samt selvfølgelig repræsentanter for Europarådet og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, der fortsat vil være vor nabo, og som så længe var vor vært, velkommen.
Parlamentets demokratiske ansvar vil fremover udelukkende afhænge af de nye beføjelser, som medlemsstaterne og de europæiske befolkninger har givet det. Jeg forsikrer alle, der med deres tilstedeværelse har gjort denne indvielse til en europæisk begivenhed, at Parlamentet er sig sit ansvar bevidst.
Måtte indvielsesceremonien i dag, som De, hr. Præsident, beærer med Deres tilstedeværelse, være et symbol på enhed for alle Den Europæiske Unions borgere ved indgangen til år 2000. Jeg giver hermed ordet til Republikken Frankrigs præsident.
(Kraftigt bifald)

Chirac
Fru formand, hr. formænd for de europæiske institutioner, hr. og fru ministre, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke Dem, fru formand, for den varme velkomst.
Deres valg til formand for Parlamentet sidste sommer kronede Deres store indsats som europæer. 15 år som folkevalgt repræsentant har vundet Dem Deres kollegers respekt og derudover respekt hos alle, som kæmper for Europa.
Jeg vil også gerne, som De allerede har gjort, nævne Louise Weiss, som denne bygning nu er opkaldt efter. Hun var fra Alsace, men havde også tyske, østrigske og tjekkiske rødder. Gennem hele sit liv arbejde hun for Europa. I dette ofte tragiske århundrede troede hun i modvind og modgang på udsoning og en union mellem vore folk. De ved måske allerede, at det var på min opfordring, at denne utrættelige aktivist i kvinde- og Europasagen i 1979, da hun var 86 år gammel, for første gang indvilligede i at stille op til et valg. Hendes indsats kunne hermed kanaliseres gennem denne Forsamling.
Denne indvielse, mine damer og herrer, er en vigtig dato i Parlamentets historie. Hvor lang er vi ikke nået fra det første møde i 1962 i Den Fælles Forsamling i Den Europæiske Kul- og Stålunion og fra det første almindelige direkte valg for nu allerede 20 år siden.
Parlamentet får hver dag styrket sin legitimitet og sin rolle og var nødt til at gøre sig selvstændig i forhold til Europarådet, som har været vært for det i et halvt århundrede. Det var ikke blot ønskeligt men også nødvendigt at råde over sin egen bygning.
Jeg vil gerne give udtryk for min anerkendelse af alle dem, som har arbejdet på denne enorme byggeplads. Arkitekterne, Strasbourg-regionens tekniske tjenester, virksomhederne, teknikerne, og arbejderne, som har deltaget i dette store eventyr i fire år for at give denne Europabygning til deres repræsentanter.
Jeg takker de lokale og regionale myndigheder, regionen Alsace, departementet Bas-Rhin og byen Strasbourg, som i samarbejde med staten har ydet deres bidrag til dette bygningsværk.
Strasbourg, som så ofte i historiens forløb har været i centrum for rivaliseringer i denne verdensdel, er i dag et mønster på fred og demokrati i denne samme verdensdel. Som vært for Deres Parlamentet men også for Europarådet med Menneskerettighedsdomstolen er Strasbourg på en måde blevet hovedstaden for det europæiske borgerskab.
Vi må i dag begynde at tænke over, hvordan vi får liv i de forskellige hovedstæder i et udvidet Europa. Forbindelserne mellem de byer, der er hjemsted for institutionerne, skal, som det er tilfælde mellem medlemstaterne, være så tætte og bekvemme som muligt. Vi er udmærket klar over Deres ønsker, og De kan være forsikret om, at jeg i min stilling sammen med den franske regering gør mit for at opfylde dem.
Da Deres Forsamling overtog de nye lokaler for seks måneder siden, blev der sagt og skrevet meget om denne nye bygning og de vanskeligheder, man stødte på i de første uger. Der er kommet berettiget kritik til udtryk, som deles af alle dem, parlamentarikere, assistenter, tjenestemænd, journalister, teknikere og besøgende, som arbejder og færdes her. Jeg er overbevist om, at der er tale om børnesygdomme, som det nok er meget vanskeligt at undgå, når man tager størrelsen af byggepladsen i betragtning. De vil gradvist forsvinde takket være de energiske foranstaltninger, som De, fru formand, sammen med generalsekretæren har taget, siden De blev valgt.
Jeg er sikker på, at alle hurtigt vil finde sig til rette her. Jeg håber, at man snart kun vil give udtryk for beundring over denne smukke bygning, som danner en værdig ramme om den vigtige opgave, som De har i henhold til traktaten, og som bliver stadig større. Deres institution, hvor vore befolkninger kommer til orde, deltager i alle debatter, som foregår i Europa, og det udrundende år vil uden tvivl være Europa-Parlamentets år.
Kommissionens kollektive afgang sidste forår som følge af vismandsrapporten, som De havde foranlediget, betød afslutningen af en epoke. Det satte en stopper for en måske for teknokratisk og for hemmelighedsfuld opfattelse af opbygningen af Europa. Deres omhyggelige kontrol med anvendelsen af EUs midler har vist, at De har til hensigt at bruge deres beføjelser i fuld udstrækning. Man må én gang for alle opgive idéen om, at Europa-Parlamentet kun har få beføjelser. I den række af traktater, som Unionen har udviklet sig igennem, har Europa-Parlamentet hele tiden fået udvidet sit kompetence- og ansvarsområde. Oprindeligt havde Parlamentet kun budgetbeføjelser, men gennem Maastricht-traktaten fik det status som medlovgiver, hvilket yderligere blev cementeret for nogle måneder siden gennem Amsterdam-traktaten.
Med udvidelsen af den fælles beslutningsprocedure er der kun ganske få områder, som i dag unddrager sig Deres bidrag og de europæiske borgere, som opmærksomt har fulgt høringernes af kandidaterne forud for udnævnelsen af den nye Kommission, har kunne få indblik i Deres institutions rolle, men kunne også danne sig et billede at den upartiskhed og kompetence, som De hver især bidrog med i udnævnelsesproceduren for medlemmerne af Europa-Kommissionen. Jeg vil gerne på dette sted give udtryk for min anerkendelse af det arbejde, der udføres her, hvad enten det er i udvalgene, på plenarmøderne eller i forligsudvalget mellem Dem og Rådet, der er den virkelige esse, hvor Europas love smedes.
Dette daglige lovgivnings- og kontrolarbejde er blevet en væsentlig del at livet i Unionen uden at det rører ved Rådets og Kommissionen prærogativer, da vi alle er interesseret i at bibeholde den institutionelle balance som nedfældet i traktaten. Og der vil ske en yderligere udvikling i Deres rolle med de nye reformer af institutionerne, som Det Europæiske Råd vedtog at indlede behandlingen af på mødet i Helsinki, og jeg vil gerne i den forbindelse have lov til at give udtryk for min anerkendelse af det afgående formandskab, som udførte et enestående forarbejde, som sikrede et vellykket topmøde i Helsinki.
(Bifald)
Parallelt med den planlagte udvidelse af kvalificerede flertalsafstemninger til nye områder forekommer det mig naturligt, at Parlamentets beføjelser som medlovgiver udvides til de samme områder. Det er nødvendigt, at De får mulighed for at fremsætte Deres synspunkter om denne institutionelle reform. Det er Deres ønske, og Det Europæiske Råd har på sit møde i Helsinki truffet afgørelse i den retning. Det er med et åbent sind, at jeg vil sikre mig, at de bliver ført ud i livet under det franske formandskab, som jeg håber vil være i stand til at afslutte arbejdet i regeringskonferencen. Og det glæder mig, fru formand, at De, efter de gode erfaringer som vi netop har oplevet i Helsinki, fremover på hvert møde i Det Europæiske Råd vil kunne føre en virkelig politisk dialog med stats- og regeringscheferne og ikke blot holde en programtale.
Deres forsamling er en institution, hvis magt vokser i Unionen, men alt for mange europæere har endnu for lidt kendskab til Deres rolle. Et bevis herpå er den lave valgdeltagelse ved valget til Europa-Parlamentet i næsten alle medlemsstater. Lad os derfor arbejde sammen om at udbrede kendskabet til Europa-Parlamentet. Lad os arbejde sammen om at få valgmåden i hele Europa udformet på en sådan måde, at den bringer vælgere og de folkevalgte repræsentanter i Strasbourg så tæt på hinanden som muligt. Lad os endelig få vedtaget en medlemsvedtægt, som respekterer alle Parlamentets prærogativer.
(Bifald)
Alt dette vil bidrage til at gøre vore medborgere bedre bekendt med deres repræsentanter. Alt dette vil tilskynde dem til at styrke deres dialog med medlemmerne af Europa-Parlamentet. De selv, fru formand, giver et godt eksempel gennem Deres talrige offentlige taler, hvor De uden ophør forklarer Deres institutions rolle, hvorved De giver Deres Parlament et stærkt, viljestærkt og beredvilligt image. Og det er sandt, at deres engagement smitter.
Ærede medlemmer. Dette oplysningsarbejde bør ikke begrænse sig til at skabe et bedre image af Deres institution. Vi er alle sammen klar over det. Det, der nu er behov for for at få vore medborgere til i deres sind og deres hjerte at bakke op om idéen, er at ændre de forestillinger, de har om Europa. Vore befolkninger ser ofte Europa som teknokratisk, fjern og abstrakt. Vi hører deres kritik. Traktaterne og forordningerne er obskure. Unionen beskæftiger sig for lidt med dagligdags ting. Den sætter ofte grænser. Den respekterer ikke i tilstrækkelig grad nærhedsprincippet, men samtidig beskæftiger den sig ikke i tilstrækkelig grad med de store problemer som f.eks. arbejdsløshed, social udstødelse, narkotikamisbrug og kriminalitet. Lad os i fællesskab svare på kritikken.
Selvfølgelig skal vi gøre mere for bedre at samordne den økonomiske politik, styrke den sociale og arbejdsmarkedsmæssige model og virkeliggøre en område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Men først må vi forklare vore borgere, hvad Unionen allerede har bragt dem, alt det, som den sikrer dem, hvordan den beskytter dem, og gør det muligt for dem at leve bedre. Vi må simpelthen forklare dem, hvordan den fungerer. Vi har indledt et sådant oplysningsarbejde med alle til rådighed stående midler i forbindelse med euroen. Indførelsen af den i form af sedler og mønter vil radikalt ændre befolkningens mentalitet og vaner. Det vil tilskynde dem til i dagligdagen at tænke og handle europæisk. Vi her forberedt denne kulturrevolution, og befolkningen ser positivt på denne overgang til euroen, fordi vi har afsat de nødvendige ressourcer til at forklare den det og få dem til at forstå.
Vi bør anvende samme pædagogiske strategi og gennemføre en hel række informationskampagner for at få befolkningen til bedre at forstå det europæiske projekt i sin helhed, til bedre at forstå institutionerne og til bedre at forstå vores politik. For at kunne gøre denne nødvendige indsats er det nødvendigt at afsætte de nødvendige bevillinger til det. Der skal også ske en mobilisering af alle politiske ansvarlige, og De, som er valg ved almindelige direkte valg, bør gå i spidsen og vise vejen. Men for at få alle til at slutte op, er det også nødvendigt, at vi er i stand til at give Europa et reelt indhold. Vi må opbygge et borgernes Europa, som alle gradvist føler sig som aktør i. Vi skal bygge en fælles identitet samtidig med, at vi respekterer de nationale identiteter og de befolkninger, som Unionen er sammensat af, at vi respektere deres sprog og deres kultur. Vore befolkninger vil ikke opløses eller fare vild i Europa. Vores opgave er at bygge dette store fælles hus, hvor alle føler sig hjemme. Et hus, hvor alle bor sammen i solidaritet, men hvor her enkelt bevarer sine velkendte omgivelser.
Vi vil sikre opbakningen ved at lægge vægt på det, vi har til fælles, en bestemt menneskeopfattelse, en forståelse for menneskets frihed, værdighed og rettigheder, en samfundsmodel, som har sine rødder i vores fælles historie, beskyttelse mod tilværelsens tilskikkelser og en stat, som sikrer den social samhørighed. Det er grunden til, at Frankrig håber, at EU under dets formandskab kan vedtage en charter for grundlæggende rettigheder. Deres Parlamentet vil spille en givtig rolle i udarbejdelsen side om side med medlemsstaterne og de nationale parlamenter. Denne tekst med rettigheder og pligter vil danne rammen om, udstikke principperne for og udgøre indholdet i unionsborgerskabet.
Dette unionsborgerskab er også udtryk for tilslutning til vore identitet, til vore respektive historier, til en lang tradition med udveksling mellem vore nationale kulturer, filosoffer og kunstnere. Det er en tradition, som stammer helt tilbage fra middelalderen, og som har givet os humanismen, kort sagt alt det, som den europæiske civilisation bygger på. Vi må aldrig glemme, at Europa bygger på et åndeligt grundlag. Det er dette Europa, som vi skal bringe liv i og gøre populært, navnlig blandt de unge.
Det er grunden til, at Frankrig vil prioritere uddannelse og viden og udveksling mellem universiteter og laboratorier under sit formandskab for at give de unge, studerende, forskere eller teknikere, unge med højere uddannelse, som er på jagt efter arbejde, eller unge arbejdstagere mulighed for at udvide deres horisont til hele Europa. Med henblik herpå vil Frankrig forelægge sine partnere et ambitiøst program til fremme af mobiliteten. Vi skal hjælpe den unge generation med at udvikle et europæiske sindelag.
Fru formand, mine damer og herrer. De er de parlamentarikere, som skal bringe Europa ind i det næste årtusinde. Det er Dem, som sammen med medlemsstaterne og Kommissionen skal forberede Europa på de store udfordringer i fremtiden. Lad os ikke i dag forsøge at tegne omridset af det endelige Europa. Europa er et projekt, men det er også en proces. Selv de mest fremsynede af initiativtagerne til EU kunne forestille sig euroen. Vi kan være stolte af det, vi har opnået. Lad os nu tænke over, hvad vi ønsker for fremtiden.
Historien forpligter. Med renæssancen og gennem fem århundreder var Europa i stand til at udvikle en strålende civilisation, hvorefter det pludseligt ramtes af overdreven nationalisme og en fuldstændig negation af vore værdinormer, som drev vores verdensdel og resten af verden ind i to forfærdelige krige, som ødelagde, ja udslettede Europa. I løbet af 50 år er det med viljestyrke lykkedes os at skabe forudsætningerne for en nu europæisk renæssance. Europæerne vil nu skulle lære at forene deres historie og deres geografi. I 40 år behøvede EU ikke at tænke over sine grænser, da de var påtvunget dem af Warszawa-pagtens og jerntæppes åg.
Ved at åbne sig for 13 ansøgerlande, som jeg håber senere vil blive suppleret med landene på det vestlige Balkan, bekræfter EU sin vilje til at samle den europæiske familie. Ambitiøst? Jeg vil gerne opfordre dem, som engang imellem anklager de europæiske ledere for manglende mod og ambition til i nogle øjeblikke at tænke over, hvor stor en opgave det vil være at gennemføre den gradvise og absolut nødvendige integrering i Unionen af ca. 200 millioner mænd og kvinder fra en snes forskellige lande.
Før den åbner døren, er Unionen nødt til at reformere sine institutioner. Den ombygningsproces, som vi indledte i Helsinki, er nødvendig. Men vi ved allerede nu, at der kun er tale om en etape. Vi er nødt til omhyggeligt at overveje de langsigtede konsekvenser af denne udvidelse. Og udfordringen er stor. Hvordan kan vi etablere et fællesskab mellem folk, der er så forskellige ikke blot med hensyn til levestandard, men også med hensyn til deres erfaringer fra opbygningen af Europa? Hvordan vil dette være muligt, samtidig med at vi fortsætter uddybningen af de fælles politikker? Bør vi ikke overveje at gå frem på en mere fleksibel måde, som det var tilfældet med Schengen-samarbejdet og euroen?
Dette Europa, som udvider sig og som integreres i stadig højere grad, vil gradvist skulle påtage sig sit ansvar på den internationale scene. Det er noget, som europæerne ønsker, hvilket vi så i forbindelse med Kosovo. De ønsker et stærkt Europa, et Europa der er i stand til at yde et bidrag til at skabe en velstående og fredelig verden, et Europa, som fremstår som en af hovedpillerne i den verdensomspændende balance. Unionen er allerede den største økonomiske og handelsmæssige enhed i verden. Den har indført euroen, der er den anden store valuta ved siden af dollaren. Den beviste sit sammenhold og sin vilje og evne til at forsvare sine interesser og sin samfundsmodel med én stemme under WTO-forhandlingerne i Seattle. Unionen skal nu også føre bevis for denne evne inden for den fælles udenrigs- og forsvarspolitik.
(FR) Der blev gjort vigtige fremskridt på Det Europæiske Råds møde i Helsinki, mens andre vil blive taget i det kommende år. Europas stigende magt og den opfattelse, som vore store partnere har af os, bidrager til at give borgerne et positivt billede af Europa og sig selv.
Mine damer og herrer, det er de opgaver, som vi som politiske ledere og folkevalgte repræsentanter i Unionen skal beskæftige os med. Frankrig vil efter Portugal have æren af at føre forsædet i Unionen til næste år og lede Unionen på tærsklen til det tredje årtusinde. Dets prioriteter svarer - det ved jeg - til Deres Forsamlings prioriteter: et Europa præget af menneskelighed, viden og innovation, et charter for grundlæggende rettigheder, reform af institutionerne, udvidelse og et europæisk forsvar. De kan være forsikret om, at mit land vil inddrage Dem i fuld udstrækning i forhandlingerne under dets formandskab.
Om nøjagtig et år vil jeg vende tilbage til denne mødesal for at gøre status over disse seks måneders formandskab. Vi kan ved den lejlighed se på de fremskridt, der er gjort. Jeg er overbevist om, at vi med den samme vision for Europa og med den samme målsætning for Unionen vil være i stand til at gøre yderligere fremskridt. Vi vil gøre Unionen mere effektiv og solidarisk og give den en identitet. Vi vil med andre ord have gjort den mere borgernær. I hvilken retning går Europa? Hurtigere og længere end vi havde forestillet os. Jeg er sikker på, at det enogtyvende århundrede vil se et humanistisk og rigt stærkt og pacifistisk Europa i første række blandt hovedaktørerne på verdensscenen. Ja det enogtyvende århundrede vil og skal være præget af en europæisk renæssance.
(Meget kraftigt bifald)

Schroedter
Hr. formand, det glæder mig, at i det mindste hr. Patten er her for at følge det videre forløb i denne vigtige diskussion, for der er presserende spørgsmål, der skal behandles. Rådet er endelig blevet omvendt til at udstede sanktioner mod Rusland. Men i betragtning af den lange tid, krigen i Kaukasus allerede har hærget, kommer denne beslutning selvfølgelig alt for sent til at finde en virkelig løsning på konflikten. I betragtning af den massive fordrivelse af civilbefolkningen er den alt for svag.
Man skal prøve at forestille sig, hvad der sker dernede. Ingusjetien har for øjeblikket flygtninge i et antal, der overstiger regionens egen befolkning, uden humanitær bistand i et omfang, der er sammenligneligt med Kosovo. I Kosovo var der humanitær bistand, her er der ingenting. Det er situationen. Derfor skal partnerskabs- og samarbejdsaftalen udsættes omgående. Rusland skal udelukkes fra G8-topmødet, og landets regering må ikke få lån, før man er parat til en fredelig bilæggelse af konflikten.
Hvad er det for en udenrigspolitik, vi fører for øjeblikket? Det planlægges godt nok at indsætte en trop, men en beslutning om at dæmme op for krisen i god tid bliver forhalet i ugevis. Europa må ikke kun være oliekoncernernes Europa, det skal blive et menneskerettighedernes Europa. Ud fra den betragtning kræver vi fra De Grønne en kaukasuskonference i samarbejde med OSCE, så der langt om længe kan bidrages til fred i regionen. Vi vil nu fortsætte med at tale med menneskerettighedsforkæmpere fra Tjetjenien, også for at diskutere projekter. Jeg håber, at Kommissionen her virkelig yder støtte i form af et bidrag til fred og forebyggelse for regionen, for det er langt vigtigere end den trop, der blev besluttet i Helsinki.

Alyssandrakis
Hr. formand, hr. kommissær, kære medlemmer, det Europæiske Råd har taget et afgørende skridt mod en militarisering af EU med sin beslutning om at udvikle et militærkorps til krisestyring. Hvorledes EU opfatter kriser, fremgik af Unionens deltagelse i Jugoslaviens opløsning og i særdeleshed af det barbariske og morderiske angreb på det jugoslaviske folk. Det fremgår af dens deltagelse i besættelsen af Kosovo, af det stadige forsøg på at vælte den demokratisk valgte jugoslaviske ledelse.
Rådet besluttede endog at reducere demokratiet yderligere ved at ophæve enstemmigheden selv i spørgsmål af overordnet betydning. Beslutningen om at give Tyrkiet status af ansøgerland er uden tvivl en politisk gestus over for det tyrkiske styre til trods for det faktum, at sidstnævnte ikke har foretaget blot det allermindste skridt i retning af at opfylde de kendte betingelser, som EU har stillet. Det tilskynder styret til at fortsætte sine overtrædelser af menneskerettighederne, folkemordet på det kurdiske folk, besættelsen af 38% af Cypern, fremsættelsen af territorialkrav i Det Ægæiske Hav. Det er samtidig et alvorligt slag for det tyrkiske folks kamp, som vi er solidariske med.
Beslutningerne fra Helsinki gør det tydeligt, at der bag den demokratiske facade, bag de store ord om menneskerettighederne skjuler sig de imperialistiske interessers krybende fascisme, skjuler sig volden mod de folk, som stiller sig op mod den nye tingenes orden. Men folket er kommet sig over lammelsen efter socialismens fald i Europa og organiserer sit modangreb.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, jeg tror, at der kan gives mange forskellige fortolkninger af det, der er sket i Helsinki. Med hensyn til udvidelsen f.eks. er det klart, at der er nogle, som er tilfredse med, at Tyrkiet fik ansøgerstatus, og andre, der er knap så tilfredse. Men jeg mener ikke, at Rådets formandskab kan nægtes den fortjeneste, der ligger i, at der er sket væsentlige fremskridt inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, som kommer til udtryk ved, at Rådets arbejde er blevet reorganiseret, at der er blevet givet en klar tilskyndelse til en ikkemilitær krisestyring, at der er blevet vedtaget en fælles strategi for Ukraine, og at der også er blevet vedtaget en erklæring om Tjetjenien, om end vi ville have foretrukket, at den havde været lidt skarpere, og jeg tror, at tiden vil vise, at vi har ret.
Alligevel skal det siges, at på det institutionelle område, og hvad angår regeringskonferencen, er resultaterne ikke noget at råbe hurra for. Det kan vi reagere på på to måder. Den første er selvfølgelig ved, som man siger i mit land, at "græde over spildt mælk". Og den anden - som er lidt mere realistisk - er at benytte sig af de muligheder, som erklæringen fra topmødet giver os, og forsøge at holde fast ved vores målsætninger.
Jeg går ind for det sidste, og derfor mener jeg, at det er indlysende at forsøge at genskabe det harmoniske parløb mellem Kommissionen og Parlamentet, som ikke har fået deres holdninger igennem på topmødet i Helsinki.
Og jeg mener, at Parlamentet, med en lidt mere dristig optræden fra Kommissionens side, en lidt mere ambitiøs og også - hvorfor ikke sige det - lidt mere engageret holdning til institutionernes reformproces, ville kunne opnå, at de sammenstød, som har fundet sted tidligere, giver sig udslag i harmoni i fremtiden, og at vi alle kan fremme dette reformprojekt i Den Europæiske Union, vel vidende, at hvis man ikke tager borgernes bekymringer i betragtning, men tilsidesætter dem, vil disse reformer ikke kunne gennemføres, og de vil ikke blive kronet med held.

Papayannakis
Hr. formand, Det Europæiske Råds basale beslutninger tager logisk nok deres udspring i udvidelsen. Men hvad gjorde Rådet egentlig? Det omstyrtede den hidtidige teori for udvidelsen, så vi ikke længere har forskellige grupper af ansøgere, men en fælles kurs for alle landene, og det tilføjede Tyrkiet som ansøgerland.
Mit parti, Synaspismos, og jeg personligt finder først og fremmest reguleringen positiv, men derefter må Kommissionen huske på, må Rådet huske på, at forbindelserne med dette land faktisk er europæisk-tyrkiske og ikke græsk-tyrkiske, sådan som man hidtil hyklerisk eller ubehjælpsomt har hævdet. Jeg vil også gerne bemærke, hr. formand, at skønt EU's grænser strækker sig så vidt, efterlader de et virkeligt sort hul på Balkan. Et sort hul, som ikke kun indeholder Serbien, men mange andre lande. I centrum for den nye geografi, som De skaber, anbringer De et sort hul. Er det politisk nærsynethed eller enfoldig hævngerrighed? Det har jeg ikke helt forstået.
Endelig er der på grund af udvidelsen aftalt et nyt regeringstopmøde og en revision af traktaten. Vi går i gang med revisionen, holder igen et topmøde uden nogen fællesskabsmetode, uden nogen rolle for Kommissionen, med en ubetydelig rolle for Europa-Parlamentet, uden kontakt med de nationale parlamenter og endelig uden gennemsigtighed og ansvarlighed for borgernes samfund. Vil Den Europæiske Unions anseelse og tiltrækning blive større på den måde? Har stats- og regeringslederne og fællesskabsorganerne intet lært af Seattle?

Ludford
Hr. formand, topmødet var virkelig historisk, særlig når det drejer sig om forsvar og udvidelse, om ikke selve regeringskonferencen. Unionen er endelig ved at se udfordringerne til Europas sikkerhed i øjnene. Jeg vil gerne i særdeleshed henvise til Tyrkiet. Jeg anerkender nu, at det at gøre Tyrkiet til en formel kandidat kan hjælpe med at fremskynde forbedringerne i Tyrkiet med hensyn til demokrati og menneskerettigheder, og vores bekymring for disse ting afspejler ikke fjendtlighed mod Tyrkiet, men omsorg for dets fremtid i Europa.
Dét, at tyrkerne ikke anerkender kurdernes rettigheder, er den største enkelte årsag til, at landet overtræder de europæiske normer for demokrati og menneskerettigheder, og er et påskud for at lade landet dominere af militæret. Så det er forbløffende, at hverken erklæringen fra OSCE-topmødet eller konklusionerne fra Helsinki har nævnt kurderne.
Tyrkiet kan ikke leve op til europæiske værdier eller garantere sikkerheden samtidig med, at det benægter, at dets kurdiske borgere har en anden identitet. Jeg glæder mig over signaler om, at Abdullah Öcalans dødsdom måske bliver ophævet. Men EU må gøre det klart, at hvis han bliver henrettet, kan man ikke gå videre med forhandlinger om tiltrædelse. Vi må insistere på, at de tyrkiske myndigheder reagerer på våbenhvilen fra PKK og tager initiativ til en politisk løsning, som anerkender kurdernes kulturelle og demokratiske rettigheder.
Endelig må Det Forenede Kongeriges regering ikke give støtte til Ilisu-dæmningen via eksportkreditter, da den truer med at blive en katastrofe for kurdernes menneskerettigheder såvel som for økologien.

van den Bos
Hr. formand, topmødet var ikke sådan en succes, som det blev gjort til i formiddags. Beslutningerne om udvidelsen, interventionsmagten og den tyrkiske ansøgning var positive ting, men formuleringen vedrørende regeringskonferencen skjuler en stor politisk uvilje. Dagsordenen er formelt stadigvæk åben, men der er ikke noget, der tyder på, at regeringerne er interesseret i grundlæggende ændringer. Tværtimod, for indtil nu er der ikke gjort noget ved forslagene fra Kommissionen og Parlamentet. Jeg vil gerne fra det finske formandskab høre, hvorfor egentlig ikke?
Flertalsbeslutninger og styrkelse af samarbejdet er to meget vigtige ting. Den politisk uvilje mod at vælge fører til en lammelse af beslutningstagningen, når Europa udvides. De, der blokerer for grundige reformer, vil have et lille Europa, selvom de siger det modsatte.

MacCormick
Hr. formand, topmødet i Helsinki anerkendte forslaget om et charter for rettigheder. I dag har præsident Chirac givet udtryk for den opfattelse, at et udvidet Europa må bygges på respekt for rettigheder. Det er vi enige i, men vi insisterer på, at en demokratisk Europæisk Union må baseres på lov og orden som ligeberettiget med et charter for rettigheder. Min kollega, hr. Hudghton fra SNP (de skotske nationalister), og jeg tog ikke del i den uhøflige og småfornærmede udvandring fra præsident Chiracs tale i formiddags. Som følge heraf kunne hr. Hudghton fremlægge vores synspunkt for præsident Chirac og få et løfte om et muligt svar på et brev, vi sendte i går.
Et andet brændende spørgsmål drejer sig om udvidelsen af Unionen. Vi deler begejstringen for udvidelse, hvis man går videre med de nødvendige institutionelle reformer. Men man må erindre, at der ikke kun er lande i Central- og Østeuropa, der søger at komme ind, der er også gamle lande i Vesteuropa, her repræsenteret af Den Europæiske Fri Alliance, som søger passende anerkendelse som medlemmer af Europa. Vores krav fortjener noget bedre end den forlegne tavshed, der står i modstrid til den velkomst, andre får. En reform af institutionerne må skabe plads til en rimelig anerkendelse af eksisterende regioner og nationer, der mangler repræsentation.
Tidligere hørte vi meget om regionernes Europa, et udtryk, der bruges mindre i dag end for nogle få år siden. Ikke alene blev der ved Helsinki-topmødet gjort meget ringe fremskridt i retning af at kurere Europas demokratiske underskud, men der blev overhovedet ikke gjort noget for, hvad der bør anerkendes som et regionernes underskud. Vores opgave i Den Europæiske Fri Alliance er at få dette underskud anerkendt og afhjulpet ved hjælp af vores kolleger fra Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance.

Thors
Hr. ordfører, hr. kommissær - desværre er der ingen ministre til stede. Jeg vil beskrive topmødet i maritime termer: Søsætningen forløb fint, hvad angår de store projekter, der blev iværksat, og der var ingen friktion under stabelafløbningen. Men selvom søsætningen er lykkedes, ved man ikke, om skibet er sødygtigt, om det kan klare de storme, det kommer ud i. Jeg tænker især på udvidelsen. Hvordan skal den lykkes? I topmødets konklusioner er der klare reservationer over for kandidatlandene, som indebærer, at flere af dem ikke engang på mellemlangt sigt vil kunne opfylde Københavnskriterierne, og at man i marts skal vurdere, hvordan de økonomiske kriterier opfyldes.
Jeg tror, at det for fortsættelsen af udvidelsen er vigtigt, at vi interesserer os for, hvordan kandidatlandene sikrer god administration og bekæmper korruption, og at de har stabile institutioner. Det vigtigste er altså ikke en detaljeret gennemgang af alting. Det er nemlig ikke det, der er afgørende for, om Unionen kan udvides, og om kandidatlandene er klar til at komme med i EU, det er disse grundlæggende spørgsmål. Vi har virkelig brug for en anden fremgangsmåde end den, der blev anvendt ved den seneste udvidelse, da Sverige, Finland og Østrig blev medlemmer.

Dimitrakopoulos
Hr. formand, kære medlemmer, de problemer og spørgsmål, som vi må behandle i forbindelse med topmødet i Helsinki, falder efter min mening i to basale enheder. Den første enhed angår det forestående regeringsmøde, og det er virkelig sørgeligt, efter topmødet i Helsinki og efter de lange forhandlinger, som er ført her i Europa-Parlamentet, at formandskabets konklusioner om regeringsmødet er summariske. Der er lidt for meget af det, som vi frygtede, der ville være, og lidt for lidt af det, som vi anser for nødvendigt, for at EU kan være tilstrækkeligt forberedt til at gå fra det 20. til det 21. århundrede.
Hr. formand, kære medlemmer, det er tydeligt, at regeringsmødet og revisionen af traktaterne, som EU hviler på, denne gang mere end nogensinde tidligere er direkte forbundet med en anden meget vigtig EU-beslutning, nemlig udvidelsen. Og det ville være yderst logisk, eftersom EU står for at skulle modtage en stort antal stater - 13 i alt - at forberede sig på modtagelsen af disse stater.
Spørgsmålet, der fremgår af formandskabets konklusioner, er, om EU faktisk med de, skal vi sige, forpligtelser og synspunkter, som findes i disse konklusioner, forbereder sig til at modtage de nye lande. Jeg er bange for, at svaret på dette spørgsmål er negativt. Europa-Parlamentet har allerede i en række afstemningsforslag påpeget, hvor omfattende ændringerne bør være, og hvilket omfang revisionen af traktaterne bør tage. Europa-Parlamentet vil naturligvis fortsætte med at påpege denne kurs, for, som jeg sagde før, er beslutningerne fra topmødet i Helsinki om regeringsmødet tydeligvis og desværre begrænsede. Der står intet om den kurs, om den vision, som Europa bør have. Der findes intet om den metode, som bør følges. Der findes intet om en række nye spørgsmål, som, om De vil, er de mål og de problemstillinger, som vi skal behandle i det 21. århundrede.
Angående det meget vigtige spørgsmål om udvidelsen fremgår det tydeligt, at udvidelsen er en meget vigtig proces, som bør fortsættes, intensiveres og fuldendes. Inden for denne proces findes der et nyt ansøgerland, Tyrkiet. I dette øjeblik har Tyrkiet fået ny status, status som ansøgerland. Men samtidig er der også afgrænset en række betingelser, som skal overholdes, for at Tyrkiet engang kan blive medlem af EU. Det er vigtigt, at disse betingelser bliver overholdt. Det er vigtigt, at Tyrkiet i sit ønske om at blive optaget i den europæiske familie faktisk viser, at det respekterer menneskerettighederne, demokratiet, nabolandene og virkelig ønsker en rolig og fredelig løsning af de spørgsmål og problemer, der findes i forbindelse med landet.

Wiersma
Hr. formand, Rådsformanden brugte i morges meget lidt tid på OSCE's topmøde for nylig. Andre helsinkisager var vigtigere. OSCE arbejder i skyggen af EU og NATO, som er mere kendte i offentligheden. Den vigtigste optræden, i anførselstegn, under topmødet i Istanbul var præsident Jeltsins, der kom for at redegøre for tjetjenienpolitikken. Hans forklaring var utilfredsstillende, men russerne ser åbenbart OSCE som den eneste organisation i Europa, som de har et ansvar over for, og som må få adgang til området. OSCE-formanden er også taget til Tjetjenien i dag. Russerne føler sig åbenbart ligeværdig der. NATO er ikke populær i Rusland, og dermed er partnerskabet til Peace-programmet det heller ikke.
Meningsmålinger viser, at de fleste russere respekterer EU. Det ændrer sig måske efter topmødet i Helsinki. OSCE bygger på bestemte principper, som blev udvidet i Istanbul. Ved nogle interne konflikter og grove menneskerettighedskrænkelser kan og må OSCE gribe ind, inden situationen eskalerer. På grundlag heraf kan OSCE som en fælleseuropæisk organisation med en ikkeeksklusiv og civil karakter spille en større rolle, også som et forum for en åben dialog med Rusland. OSCE er et forebyggende instrument, som kan sættes ind i eventuelle krisesituationer. Højkommissæren har gjort et godt arbejde for mindretallene, OSCE er mægler mellem regeringen og oppositionen i Belarus, OSCE hjælper med at finde en løsning i Moldavien, og OSCE fremmer yderligere konventionel våbennedrustning. EU skal være mere opmærksom på betydningen af OSCE. Sammen kan der opnås meget.
Tjetjenien er et eksempel på en konflikt, der eventuelt kan brede sig som ringe i vandet i hele Kaukasusområdet. Det får efter min mening ikke nok opmærksomhed. EU's politik over for landene i denne region er ikke målrettet. Hvorfor bruger EU ikke OSCE til at lave en stabilitetspagt for Kaukasus sammen med Den Russiske Føderation, USA og Tyrkiet? Hvis der på ny udbryder krig i det område, må vi ikke kunne bebrejde os selv, at vi igen var for sent ude.

Menrad
Hr. formand, i det sidste halve år har Finlands flittige diplomati også bestræbt sig på at skabe fremskridt i Fællesskabet inden for beskæftigelse og sociale anliggender. Dannelsen af et beskæftigelseudvalg forbedrer medlemslandenes muligheder for at koordinere deres politikker på dette område bedre. På vegne af PPE/DE hilser jeg det velkomment, at formandskabet har forberedt beskæftigelsesretningslinjerne for 2000 godt på forskellige ministerrådsmøder og ministerkonferencer. Dog var mange nationale regeringer og Rådet ikke med i fuldt omfang.
Således blev kun en lille del af Parlamentets forslag til retningslinjerne overtaget i Helsinki. I forbindelse med bekæmpelsen af ungdoms- og langtidsarbejdsløshed ønskede Parlamentet at opnå mere, end Rådet foreslår, især en varig integration på arbejdsmarkedet ved at styrke de aktive frem for de passive foranstaltninger, det vil sige at forhøje andelen af arbejdsløse, der får en uddannelse eller videreuddannelse eller bliver omskolet, for manglende arbejdspladser er kun én side af medaljen. Den anden grund til arbejdsløsheden i Den Europæiske Union er manglende erhvervskvalifikationer.
Jeg vil gerne takke det finske formandskab for dets bidrag til en bedre koordinering af den europæiske beskæftigelsespolitik. Endnu mangler Fællesskabet dog en langfristet beskæftigelsesstrategi til at udnytte det samfundsmæssige potentiale af kreativitet, innovation, skaberlyst, vilje til investering og præstation. Reformer til fremme af den dynamiske konkurrence og fleksibiliteten skal afstemmes med kravet om at bevare, men også modernisere de sociale sikkerhedssystemer. Sådan opfatter vi den europæiske model som en samfundsorden for social markedsøkonomi.

Katiforis
Hr. formand, mine damer og herrer, ærede medlemmer, indtil i dag har det økonomiske element været fremherskende i opbygningen af Europa. Vores største succes er uden tvivl den fælles mønt og skabelsen af Den Europæiske Centralbank.
Ud over deres strengt økonomiske betydning, som altid vil være stor, har disse institutioner givet vores befolkninger et virkeligt bevis på, at skabelsen af fællesskabsinstitutioner med mandat til at udøve en samlet politik i stedet for regeringerne eller de nationale organer i medlemsstaterne ikke er noget forræderi, men en mere effektiv samlet udøvelse af vores nationale herredømme. Det, vi har lært af den fælles mønt, bliver nu til et værdifuldt våben for en yderligere uddybelse af vores institutioner, hvilket er meget påkrævet, for at vi kan gå videre i udvidelsen af Unionen, uden at vi sætter dens sammenhold på spil.
I det omfang, at den nødvendige videreudvikling af institutionerne eller endog skabelsen af nye institutioner, såsom det meget vigtige nye militærkorps, der er blevet besluttet, sætter os foran vanskellige dilemmaer i fordelingen af magtbeføjelser mellem de nationale og fællesskabets myndigheder, må vi ikke glemme ØMU'ens budskab: At fællesskabsinstitutionerne lykkes, når princippet om subsidiaritet anvendes rigtigt, og når de store parters magt afbalanceres gennem en sikring af de smås rettigheder. Alt dette udruster os til udvidelsen, som der er usædvanligt store ambitioner om at opnå. Der er ikke tale om at tilføje nye landområder, der er tale om assimilation og forvandling af hele samfund af mennesker under Unionens påvirkning.
Det har krævet et stort mod af Tyrkiets regering at modtage udfordringen at blive et ansøgerland, idet det gør det uundgåeligt for dette land ikke at foretage en meget stor social ændring internt, en ændring, som selvfølgelig inkluderer en tilfredsstillende genopretning af også det kurdiske folks rettigheder. Det har krævet et lige så stort mod af Grækenlands regering, af statsminister Kostas Simitis, at satse på, at denne ændring lykkes, at tro på muligheden for et godt udfald ved at række Tyrkiet hånden og acceptere at handle med det, lige som det handler med de europæiske parter, med medlemmer af Unionen. Det er tydeligt, at garantien om et uhindret optagelsesforløb for Cypern har spillet en stor rolle for den græske beslutning. Og det, hr. formand, får os til at håbe på, at der i Helsinki blev åbnet et nyt kapitel, og at dette kapitel vil vende sig til succes.

Oostlander
Hr. formand, jeg er meget glad for Rådets bekræftelse af den holdning, som Kommissionen allerede har fremlagt, om, at udvidelsen af EU skal være en proces, som alle centraleuropæiske lande, der har meldt sig som ansøgerlande, deltager i uden forskelle og efter egen fortjeneste. Det er jeg tilfreds med, fordi det slår en streg over en gammel ensidighed. Førhen var vi et europæisk økonomisk fællesskab, men nu har vi konstateret, at det væsentlige i forbundet er, at forbundet udgøres af demokratiske retsstater. Det er en væsentlig omvæltning i tankegangen, og det går tilbage til de oprindelige idealer om den europæiske integration. Jeg mener, at det er vigtigt, at de central- og østeuropæiske lande ved, at de kommer ind i en velfungerende Union. Derfor er det meget nødvendigt, at vi gør vores hjemmearbejde og ikke springer over, hvor gærdet er lavest med et eller andet slagord om, at vi ikke må gøre ansøgerlandene til gidsler for vores reformer. Det er helt forkert, for de, der tilbyder de central- og østeuropæiske lande et faldefærdigt hus, er for det meste dem, der er modstandere af den europæiske integration.
Hr. formand, Tyrkiet kræver stor opmærksomhed, og jeg vil også gerne sige noget herom. Landet har nu officielt fået status som ansøgerland. Det tager vi uden begejstring til efterretning. Det er åbenbart vanskeligt at ændre den politiske kultur i Tyrkiet. Den tyrkiske regering har nu stillet krav, før den kan acceptere ansøgerstatussen. Det er den brutale magts kultur, det er en kultur, der er stor i munden, og sådan en kultur vil vi ikke have. Ikke fra en medlemsstat og slet ikke fra et ansøgerland.
Vi mener, at EU skal gøre Tyrkiet klart, at det ikke får en bedre behandling end f.eks. Slovakiet, hvor forandringen i øvrigt forløb meget nemmere fra den ene regering til den anden. Tyrkiet er tvunget til at forandre sig drastisk og imødekomme EU, og det har landet indtil nu ikke gjort. EU må ikke begå den samme fejl som Europarådet, som i sin tid accepterede Tyrkiet, selvom det var helt i strid med Europarådets kriterier for medlemskab, der drejer sig om beskyttelsen af mindretal og menneskerettigheder.
Hr. formand, det bliver sagt, at Tyrkiet ligger uden for EU. Efter min mening er EU's grænser sammenfaldende med dem, der omgiver demokratiske retsstater. Det er ikke et nyt territorialt Jalta, men en understregning af enhver indsats for at fremme retsstaten.

Schori
Hr. formand, udvidelsen er den absolut vigtigste faktor for Europas stabilitet og velfærd. Varig sikkerhed skabes bedst ved, at man knytter folk og nationer sammen i et gensidigt positivt afhængighedsforhold, netop som Den Europæiske Union har gjort det. Samtidig med gennembruddet for den nye udvidelsesstrategi har topmødet i Helsinki også givet den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik en tiltrængt konkretisering. Kosovo har lært os, at vi i ekstreme situationer skal kunne gribe ind, kunne gribe ind i tide og kunne gribe ind med troværdighed. Det er godt, at vi nu opbygger den evne.
Nu forventer vi socialdemokrater, at Rådet og Kommissionen med kommissær Patten opbyder samme kreativitet, energi og beslutsomhed, også når det drejer sig om at forebygge kriser. Det er trods alt bedre, meget bedre, at vi er i stand til at forhindre konflikter, end at vi tvinges til at gribe ind, efter at en konflikt er opstået. Jeg vil hellere se Unionen som en forebyggende brandchef end som en udrykkende brandsoldat.
Brutaliteten i det russiske felttog i Tjetjenien viser, at der er langt til en europæisk fredsordning. Glædeligvis talte topmødet her i et tydeligt sprog. Man gav udtryk for både styrke og fremsynethed: styrke ved at fordømme overgrebene og også ved at overveje at begrænse strategien over for Rusland og overføre dele af Tacis-bistanden til humanitær bistand, og fremsynethed ved at holde fast ved dialogen med Moskva og det langsigtede samarbejde med Rusland. Der er brug for Rusland i Europa. Vi får aldrig sikkerhed i Europa uden demokrati og velstand i Rusland. Rusland har imidlertid også brug for Europa. Efter udvidelsen vil over halvdelen af Ruslands handel være med EU, og det har allerede nu sine vigtigste eksporthavne i EU's nærområde, i Baltikum.
Den Socialdemokratiske Gruppe bifalder beslutningen om kandidatstatus for Tyrkiet. Grækenlands regering fortjener i den sammenhæng stor hæder for sin visdom og principfasthed. Nu har vi alle fået garantier for, at grænsekonflikter skal løses på fredelig vis og om nødvendigt ved international voldgiftskendelse. Cyperns kandidatstatus har heller ikke lidt nederlag. Det vigtigste budskab er formentlig, at vi nu siger til Tyrkiet, at landet kan blive kandidat til medlemskab på klare betingelser. Der står med andre ord ikke en uigennemtrængelig Berlinmur ved Bosporus. Nu er det op til Tyrkiet med sine handlinger at vise European vocation. Vi vil nu se konkrete fremskridt, især hvad angår det kurdiske mindretals fulde borgerlige rettigheder.

Maij-Weggen
Hr. formand, ligesom mange af Parlamentets medlemmer er jeg ikke tilfreds med mødet i Helsinki. Jeg vil især komme ind på regeringskonferencen, charteret og lidt om mødestedet.
Vedrørende regeringskonferencen blev det i Helsinki kun besluttet af tage de tre resterende punkter op til behandling. Endvidere blev døren heldigvis holdt åben for supplerende punkter til dagsordenen. Jeg understreger i forbindelse med det tredje resterende punkt, at hvis man beslutter, at der oftere skal træffes flertalsbeslutninger, skal det selvfølgelig ske med Parlamentet som medlovgiver. Ellers har det endnu ikke noget formål. Det er en af de vigtigste prøvesten, som Parlamentet skal bruge for at vurdere, om denne del er lykkedes.
For det andet er dette naturligvis på en måde allerede fastlagt og bragt op på europæisk plan, men der er i den forbindelse ikke truffet de nødvendige fælles foranstaltninger. Tværtimod, hr. Solana ser mest ud til at være Rådets repræsentant og er næsten ikke knyttet til Kommissionen, for slet ikke at tale om Parlamentet. Jeg mener, at det er meget vigtigt, at vi forsøger at placere noget af den nye politik under den fælles beslutningstagning og lovgivning.
Nu kommer jeg til charteret. Så vidt jeg ved, er det endnu ikke behandlet, men jeg går ud fra, at charteret, charteret for menneskerettighederne, også bliver en del at traktaterne, for ellers er det også et tomt hylster.
Afslutningvis, hr. formand, vil jeg gerne sige, at størstedelen af den nederlandske delegation var ikke til stede i morges under den højtidelige åbning af denne bygning. Det var med vilje, fordi vi mener, at beslutningen fra Amsterdam om at holde møde her 12 gange om året er forkert. Vi mener, at Europa-Parlamentet har brug for ét mødested, hvor der kan arbejdes effektivt. Efter vores mening kommer det effektiviteten til gode, og det siger jeg med beundring og respekt for Strasbourg. Vi mener, at den nye traktat skal være en revision af denne del af traktaten. Der går 120 millioner euro tabt om året på rejser frem og tilbage, og parlamentsmedlemmerne spilder desuden megen tid. Vi har ikke tid nok til at gøre arbejdet ordentligt. Jeg mener, at disse to mødesteder var en forkert beslutning i Amsterdam, der skal rettes i Paris-traktaten. Derfor var vi ikke til stede i morges.

Swoboda
Hr. formand, ærede hr. kommissær, det glæder mig meget, at kommissær Patton er til stede her, for vi var jo i Tyrkiet for nogle få dage siden som Parlamentets officielle delegation. Hans interview i Der Spiegel har skabt nogen furore. Måske skyldes det ikke så meget det, han sagde, men det, Der Spiegel bragte. Jeg har værdsat kommissær Patton meget for hans åbne og ukonventionelle facon, siden jeg mødte ham for første gang i Hongkong. Jeg mener dog, at der måske er nogle ting, der skal understreges.
For det første er jeg Kommissionen meget taknemmelig for forberedelsen af topmødet, for mødets forløb har vist, at man har afgivet en klar erklæring, og at man ikke har knebet sig udenom. Tyrkiet er kandidat. For mig betyder det dog helt entydigt, at Tyrkiet fra nu af også skal opføre sig som kandidat, det vil sige, at der skal ske passende ændringer. Som hr. Oostlander har sagt, stopper Europa dér, hvor menneskerettighederne krænkes. I det mindste ved jeg, hvad han mente. Jeg håber også, at menneskerettighederne bliver accepteret uden for Europa. Men den modsatte slutning er under alle omstændigheder rigtig: Et land kan kun høre til dette Den Europæiske Unions Europa, hvis det accepterer menneskerettighederne. Intet andet er muligt.
At forberede Tyrkiet på denne vej, at ledsage landet, at hjælpe landet er vores opgave. Men som vi har understreget under i det mindste vores samtaler med alle partiformændene og andre politikere i Tyrkiet, skal Tyrkiet gøre arbejdet. Forandringerne er i Tyrkiets egen interesse. De vil gerne kunne og kan forhåbentlig fungere bedre, hurtigere og mere gennemgribende med Europa. Men dette arbejde kan vi ikke tage fra Tyrkiet.
Jeg mener, at Kommissionen nu - og jeg håber, det sker med den størst mulige tilslutning fra Parlamentet - skal udarbejde nogle meget konkrete årsprogrammer, der indeholder henvisninger til, hvordan Tyrkiet kan foretage arbejdet, hvordan vi kan hjælpe landet. Tyrkiet skal sige klart, at det vil have afskaffet dødsstraffen til næste år eller om to år. At det vil frigive de politiske fanger inden for denne frist. At det vil behandle det kurdiske spørgsmål inden for denne frist. Det forholder sig sådan, at Tyrkiet for første gang i nogle uger og måneder har anerkendt ved disse forhandlinger, at der findes et kurdisk spørgsmål. Måden, landet vil løse denne sag på, er endnu ikke helt klar, for det er endnu ikke afklaret. Men jeg synes, at der allerede er sket en række fremskridt.
Efter topmødet i Helsinki, der for dette anliggendes vedkommende er forløbet virkelig godt, hvor især Grækenland har forholdt sig fremragende, og hvor også Tyrkiet til syvende og sidst har forholdt sig fornuftigt, er arbejdet ikke bragt til ende. I virkeligheden er det starten på arbejdet. At vi nu kan begynde at arbejde, dét er den gode beslutning, der blev truffet i Helsinki.

Posselt
Hr. formand, dagen i dag er en stor dag for Strasbourg. Jeg vil gerne modsige fru Maij-Weggen. Jeg mener, at Strasbourg er det selvstændige politiske og parlamentariske ansigt for et kulturens Europa, der frigør sig fra bureaukratiet. For så vidt er jeg meget lykkelig over det, vi har oplevet i dag. Vi kunne afslutte det omrejsende cirkus uden traktatændringer, idet vi afskaffer de overflødige minimøder i Bruxelles. Det kan vi gøre helt selvstændigt. Vi ville spare omkostninger på ganske kort tid. Jeg opfordrer fru Maij-Weggen til at støtte mig heri.
Hvad angår Rådet, mener jeg, at topmødet i Helsinki havde sine positive og negative resultater. Et positivt resultat var uden tvivl det klare signal til landene i den anden gruppe i Central- og Østeuropa om, at denne anden gruppe ikke længere er isoleret, men at der indledes forhandlinger med den. Jeg glæder mig især over dette i forbindelse med Slovakiet og de baltiske stater.
Særlig vigtig var imidlertid beslutningen vedrørende Tjetjenien. Vi sagde med al tydelighed i Europa-Parlamentet for to en halv måned siden, at vi kræver, at Rådet suspenderer handels- og samarbejdsaftalen for visse deles vedkommende og også omdirigerer den finansielle støtte, Tacis-programmerne til humanitær bistand, så Rusland virkelig kan fornemme, at det ikke kan fortsætte med dette folkemord. Man protesterede meget stærkt mod os dengang. Jeg er meget lykkelig over, at Rådet nu er oppe på den standard, vi som Parlament forsøgte at sætte for to en halv måned siden.
Jeg vil gerne bede Rådet og Kommissionen om omgående at sørge for, at Tacis-støtten virkelig bliver omdirigeret, for vi kan ikke længere støtte en blanding af blodig valgkamp og blodig krig i koloniområder. Vi ønsker Rusland som partner, men kun som en partner, der respekterer menneskerettighederne. Europa-Parlamentet står for et menneskerettighedernes Europa, som hr. Oostlander har sagt. Rusland kan kun blive en partner, hvis det indstiller folkemordet omgående.

Brok
Hr. formand, kære kolleger, i Helsinki har man vedtaget foranstaltninger og yderligere beslutninger vedrørende udvidelsen, vedrørende sikkerheds- og forsvarspolitikken og vedrørende en regeringskonference.
Alle tre ting tilsammen kan være af historisk karakter, men kan også true det politiske projekt Europa, hvis vi ikke finder svaret på, hvor overstretching kan være enden på den politiske union, eller hvis mangelen på legitimation ikke kan afhjælpes. Netop derfor er regeringskonferencen af så stor betydning, for kun hvis den beviser handlekraft, gennemskuelighed og demokrati over for befolkningen, bliver det muligt at overvinde både faren for en overstretching som følge af udvidelsen og mangelen på legitimation.
Jeg mener, at regeringskonferencen af den grund får en central position i denne trekant af udvidelse, regeringskonference og udenrigs- og sikkerhedspolitik. I den forbindelse skal det også stå fuldstændig klart, at København-kriterierne i ingen fase, uanset om der er 12 eller 13 tiltrædelseskandidater, må opblødes, og at Europa-Parlamentet ikke vil tillade en sådan opblødning og ikke vil ratificere sådanne aftaler.
Jeg mener, at jo mere Unionen uddybes på denne regeringskonference, desto hurtigere bliver en udvidelse mulig. Men samtidig betyder det også, at jo mere Den Europæiske Union uddybes, desto mere skal tiltrædelseskandidaterne overveje, om de dermed er parate til at give afkald på deres suverænitet.
Også dette aspekt skal der, efter min mening, gives udtryk for netop i forbindelse med Tyrkiet. Tillad mig at komme med en sidste bemærkning. Inden for udenrigs- og sikkerhedspolitikken har man opnået storartede fremskridt. Men jeg mangler én ting, nemlig den virkelige inddragelse af både Den Højtstående Repræsentant i beslutningsstrukturerne for ledelsen af organer og inddragelsen af Kommissionen og udenrigskommissæren i disse strukturer. Det er alt sammen allerede blevet fremhævet på forhånd. Vi skal lægge vægt på, at dette fungerer i praksis, ellers har vi her et nyt mellemstatsligt arrangement, der ikke bringer noget nyt, som kun har nye overskrifter, fordi hængselet ikke virker her. Parlamentet vil sørge for, at det bliver bragt i orden.

Seguro
Hr. formand, jeg vil behandle tre meget enkle punkter. Det første er Europa-Parlamentets rolle i den kommende regeringskonference. Der er utvivlsomt sket fremskridt i forhold til den foregårende regeringskonference, men det vækker en del bekymring, at Rådet havde et forslag på bordet, der ville give Europa-Parlamentet en større rolle, således at det ville indtage en plads magen til den, som Kommissionen får i disse forhandlinger, og at dette forslag så ikke blev vedtaget. Vi er jo udmærket klar over, at dette er det grundlæggende problem, for det er et problem, som har at gøre med Europa-Parlamentets natur, fordi det ikke er et parlament, der virker inden for de normale forfatningsmæssige rammer i vores lande.
Det er imidlertid på sin plads her at at give udtryk for, at vi ikke accepterer, at Europa-Parlamentet spiller så underordnet en rolle i diskussioner af en sådan betydning som den, der vedrører den yderst vigtige revision af EU-traktaten. Vi mener, at det er vigtigt, at der er to repræsentanter fra Europa-Parlamentet i den forberedende gruppe, og vi finder det nedværdigende for Europa-Parlamentet, at dets formand i stedet for at være på linje med stats- og regeringschefer indgår i processen med høringsret før møderne i Rådet (almindelige anliggender), hvilket ikke er en værdig behandling af Europa-Parlamentet.
Det andet punkt vedrører indholdet. Vi havde anledning til at berøre spørgsmålet på minisessionen i Bruxelles. Kommissionen viste, at den havde mange ambitioner med hensyn til udvidelsen, men få eller ingen, hvad angår revision af traktaten. Vi har de uløste problemer fra Amsterdam, vi har traktatens ord om forsvaret, og måske står der i kraft af charteret for de grundlæggende rettigheder en dør åben - eller måske snarere kun et vindue - til, at det portugisiske formandskab kan udvirke et mirakel. Det mirakel, som det ikke har været muligt at udvirke siden Amsterdam. Det er her, vi finder anledning til bekymring. Hvis der kun er de uløste problemer fra Amsterdam, vil diskussionen komme til at dreje sig om effektivitet og ikke om det europæiske unionsprojekt. Diskussionen kan komme til at dreje sig om magt og ende med at give os et direktorium. Ud fra dette synspunkt har Kommissionen en fundamental rolle at spille, så dagsordenen for regeringskonferencen ikke bliver bestemt af statsinteressernes mindste fællesnævner, men præges af en samlet vision for det europæiske unionsprojekt. Her må Kommissionen ikke løbe fra sit ansvar, men skal fremlægge konkrete forslag i den retning.
Endelig, hr. formand, vil jeg gerne fremhæve to punkter i det kommende portugisiske formandskab: beskæftigelsestopmødet, som jeg mener er vigtigt, og som burde have været genstand for en mere indgående behandling her i Parlamentet, og den prioritering, der gives folkesundhed og fødevaresikkerhed. Til sidst et spørgsmål til Rådet, som jeg ikke ved om er til stede: Hvad skal der ske med topmødet Europa-Afrika, der er berammet til at finde sted i det næste halvår?

Langen
Hr. formand, i konklusionerne fra Helsinki opstillede formanden to sætninger: Udvidelsesprocessen skal også fremover være effektiv og troværdig, og de tiltrædelsesvillige lande deltager på lige fod i tiltrædelsesprocessen. Hvis man sammenligner det med tilsagnet til Tyrkiet om, at landet får tiltrædelsesstatus, og med den erklæring, man samtidig kom med om, at der skal være en konference i foråret 2000, som Tyrkiet ikke skal deltage i, så ser man, at man har forhastet sig med denne tiltrædelsesstatus, at det er en blankocheck uden dækning. Også de forbedringer i Tyrkiet, som Kommissionen og rådsformandskabet har fastslået, må vurderes som værende meget beskedne, når man tænker på bekræftelsen af dødsdommen over hr. Öcalan, på den kendsgerning, at modtageren af Sakharov-prisen, Leyla Zana, stadig sidder i fængsel, fordi hun har kæmpet for sin ytringsfrihed, på det uløste kurdiske spørgsmål og på alt, hvad der er indeholdt i dette dokument i forbindelse med fremskridtene i Tyrkiet. Det, der diskuteres foran og bag ved kulisserne, viser entydigt, at Europa ikke omgås Tyrkiet ærligt.
Beslutningerne fra Helsinki er meget positive på andre områder, inden for udenrigs- og sikkerhedspolitikken, inden for forsvarspolitikken, men yderst splittede, hvad angår optagelsen af Tyrkiet. Der er fare for, at Europa bliver overbebyrdet umådelig meget i denne del af udvidelsesprocessen, og at Tyrkiet også selv bliver overbebyrdet.
Den, der ønsker at blive medlem, skal være parat til at blive det på Den Europæiske Unions betingelser. Jeg har læst, at hr. Ecevit har understreget på denne konference, at Tyrkiet har en principiel adkomst til medlemskab af Den Europæiske Union. Det er efter min mening en meget vovet udtalelse. Jeg er ikke sikker på, om den politiske klasse i Tyrkiet overhovedet ved, hvad der tilkommer den, når den nemlig bliver nødt til at give afkald på suverænitetsrettigheder.
Vi mener derfor, at denne beslutning fra topmødet er forhastet og forfejlet. Hvis De ser på betingelserne, ifølge hvilke forhandlingerne med Tyrkiet jo stadig ikke indledes, men kun tiltrædelsesstatussen, der er altså overhovedet ikke taget noget retligt instrument i anvendelse, så betyder det - det kan De læse - at man skal ulejlige FN med at definere stridsspørgsmålene. Det skal være afklaret inden år 2004 på grundlag af FN-resolutioner. Det er alt sammen ting, der efter vores mening ikke retfærdiggør at give Tyrkiet tiltrædelsesstatus på nuværende tidspunkt.
Med Tyrkiets tiltrædelse vil Europa skulle ændre sit ansigt og sine mål grundlæggende. Hr. Prodi har selv sagt, at vi må og skal diskutere værdierne, grænserne. For os er en selvstændig vej det bedste alternativ: sikkerhedspartnerskab, videreudvikling af toldunionen, en permanent politisk dialog i stedet for at forkynde en tiltrædelsesstatus, der i sidste ende overhovedet ikke er noget værd og snarere vil medføre problemer end løse problemer.

Formanden
Jeg har modtaget 14 beslutningsforslag i henhold til forretningsordenens artikel 37, stk. 2, for at afslutte forhandlingen.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00 og på torsdag kl. 12.00.

2000-budgettet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0095/1999 af Bourlanges og Virrankoski for Budgetudvalget om
forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2000 modificeret af Rådet (alle sektioner) (C5-0600/1999)
og om
ændringsskrivelse nr. 1/2000 (11568/1999 - C5-0313/1999) og nr. 2/2000 (13482/1999 - C5-0311/1999) til forslag til budget for regnskabsåret 2000;
A5-0100/1999 af Virrankoski for Budgetudvalget om tillægsbudgetoverslag til Europa-Parlamentets budgetoverslag for regnskabsåret 2000.
Jeg skal også gøre opmærksom på, at betænkning af Colom i Naval om revision af de finansielle overslag er blevet taget tilbage.
Først giver jeg ordet til fru Siimes, som vil tale på vegne af Rådet.

Siimes
. (FI) Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, jeg har den store glæde og ære at præsentere for Dem de resultater, som Rådet er kommet frem til ved andenbehandlingen af 2000-budgettet, og hvor der er taget hensyn til Europa-Parlamentets justeringer og ændringsforslag. Jeg vil også gerne benytte lejligheden og redegøre nærmere for Rådets forslag om finansieringen af bidrag til Kosovo i 2000 for Dem. Vi ved, at nogle af Dem stadig tænker, at finansieringsplanerne for 2000-2006 er for snævre, og at maksimumbeløbet i budgetpost 4 er for lavt. Vi mener dog, at maksimumbeløbet for 2000, som vi nu skal tage beslutning om, er passende. Rådet mener, at for den type af uventede behov, som Kosovo har bragt med sig, kan der foreløbig anvendes fleksible midler. Vi forstår den bekymring, som Parlamentet føler med hensyn til dette års budget. Jeg tror alligevel, at vores fælles mål er at yde befolkningen i Kosovo den hjælp, som de hurtigt har brug for, uden unødvendige forsinkelser. Vores fælles mål er samtidig at bevare den hjælp, som ydes til andre bidragsmodtagere, først og fremmest de fattigere lande. Det er af den grund, vi for en stor dels vedkommende har ønsket at tage hensyn til vores oprindelige holdning.
En fordel ved den interinstitutionelle aftale er muligheden for at anvende den udvidede forligsprocedure, på grund af hvilken Parlamentet ofte har haft lejlighed til at redegøre for sine synspunkter og tilsvarende høre de andres synspunkter. Vi havde flere gange kontakt til parlamentsmedlemmer, specielt til Wynn, Bourlanges og Colom i Naval, for at opnå et afbalanceret forligsresultat, som muliggør en stabil udøvelse af den økonomiske politik i 2000, og hvorved en god samarbejdsånd mellem institutionerne bevares også i de kommende år. Efter disse kontakter er Rådet parat til at vedtage den fulde anvendelse af fleksibilitetsklausulen. Dette er netop det middel, som den interinstitutionelle aftale tilbyder for at omlægge finansieringsplaner i uventede situationer.
Rådet er også parat til at acceptere en del af det indledende afsnit og udtalelser, som er en væsentlig del af forligspakken, og som giver mulighed for forhandlinger, som vi skal føre næste år vedrørende finansiering af anliggender som Vestbalkan i budgetpost 4. Vi mente alligevel ikke, at det var nødvendigt at justere maksimumbeløbet i budgetpost 4 permanent på anden måde end ved hjælp af fleksible midler. Dette skyldes hovedsageligt, at Kosovo, hvor der er under to millioner indbyggere, kun adækvat kan modtage og benytte et begrænset bidragsbeløb, som er meget mindre end oprindelig forventet.
Rådet er enigt med Europa-Parlamentet om, at bevillingerne, som bør fastsættes til Kosovo for 2000, er meget mindre end dem, Kommissionen oprindelig bad om. Da behovet i 2000 alligevel er forholdsvis lille, det vil sige betydeligt under 400 millioner i forholdet til budgettet, som udgør i størrelsesorden godt 90 milliarder euro, og da det endnu ikke har været muligt for Kommissionen at fastslå behovet for hvert år efter år 2000, er der heller ikke i øjeblikket et klart teknisk behov for en permanent justering af finansieringsplanerne.
Rådet mener også, at troværdigheden af Den Europæiske Unions institutioner forudsætter en vis stabilitet og seriøsitet. En overtrædelse eller en umiddelbar ændring af aftalen, som vi lige har underskrevet, vil uafviseligt være skadelig for Fællesskabets eksterne image eller rygte. Vi skal bevise, at vi som ledere i Den Europæiske Union arbejder seriøst, tager fornuftige beslutninger efter en omhyggelig planlægning og diskussion af disse, og at vi derefter er i stand til at holde os til vores beslutninger og aftaler.
Jeg vil nu forklare lidt nærmere, hvad Rådets tilbud med hensyn til budgetpost 4 indeholder, og hvorfor det opfylder Europa-Parlamentets finansielle krav. Den første fordel ved pakken, som Rådet foreslår, er, at den omfatter konkrete finansieringsmåder og midler vedrørende bidraget til Kosovo og Østtimor, uden at det sker på bekostning af nogen anden bidragsmodtager. Jeg ved godt, at det er mod alle talekunstens regler at tale om cifre, men på dette tidspunkt skal jeg også behandle numeriske oplysninger lidt. Hensigten med vores metode er at stadfæste 2000-budgettet, og budgettet handler desværre netop om cifre.
Europa-Parlamentet og Rådet aftalte, at til bidraget til Kosovo bør der allokeres 360 millioner i 2000. Kommissionen har meddelt os, at der kan overføres 60 millioner fra budgetmidlerne for 1999 til brug i 2000. Dette betyder, at vi skal bogføre 300 millioner som bidrag til Kosovo i 2000-budgettet. 60 millioner fra Obnova-programmet og 20 millioner fra ECHO-programmet var imidlertid allerede med i vores førstebehandling, og de vil i hvert tilfælde blive anvendt til Kosovo. Vi vedtager, at 40 millioner derudover kan anvendes i 2000 ved hjælp af overførsler. Herved er vi i den situation, at vi skal finde 180 millioner euro til den nye finansiering af Kosovo i 2000. Vi er også godt klar over, at Europa-Parlamentet bevilger 20 millioner til bidrag til Østtimor. 180 og 20 giver i alt 200. Dette beløb er nøjagtig det, som efter Rådets forslag kan findes som værende til rådighed ved hjælp af fleksible midler ud over maksimumbeløbet i budgetpost 4, og som tillades af udsigterne til finansiering. Med andre ord foreslår Rådet, at alle de nødvendige nye midler, som der er behov for til de betydelige bidrag til Kosovo og Østtimor i 2000, i deres helhed betales af den del, som overskrider den eksisterende maksimumgrænse i finansieringsplanerne. I det tilfælde er der ikke brug for omfordeling af bevillingerne og heller ikke nedskæringer på bekostning af andre bidragsmodtagere. Dette var et af Europa-Parlamentets ønsker, og Rådet vil opfylde dette ønske i sin helhed.
Selvom målet med den eksisterende procedure kun er at udfærdige 2000-budgettet, har Kommissionen allerede vedrørende næste år meddelt i en udtalelse, som offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende, at den påtænker inden februar 2000 at foreslå et bidragsprogram for hele Vestbalkan for årene 2000-2006 i sammenhæng med ændringsforslag til finansieringsplanerne. I en anden udtalelse aftalte Europa-Parlamentet og Rådet at udarbejde førnævnte form for flerårigt program. I øjeblikket er et sådant program ikke foreslået endnu. Derfor kan vi nu kun behandle problemet for 2000, som haster, og overveje Kommissionens forslag til næste år, når vi har kendskab til dem.
Rådet har gentagne gange meddelt, at det mener, at samarbejdet med Europa-Parlamentet er meget vigtigt ved udarbejdelsen af budgettet. Dette har ikke kun være en ligegyldig konstatering, men den har haft praktiske følger. Rådet godkendte næsten alle Europa-Parlamentets ændringsforslag vedrørende administrative udgifter, hvoraf de fleste gjaldt interne politikker, som vi ved interesserer Dem meget. Ligeledes godkendtes beløbene, som Parlamentet havde tilknyttet til programmer som Sokrates, Leonardo, ligestilling mellem kvinder og mænd, Altener, Synergi, Life samt alle handlingsprogrammer for området sundhed og forskning og mange andre. Rådet godkendte også de nye retningslinjer for en klar bestemmelse af handlingsprogrammernes administrationsomkostninger og for kontrol af agenturer til teknisk støtte. Dette var også én af Europa-Parlamenters højest prioriterede målsætninger for i år. Rådet godkendte også et tillæg på 50 millioner til bevillinger til fødevaresikkerhed, som Parlamentet anså for vigtigt.
Jeg vil også nævne OLAF, Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig, som et eksempel på, hvor langt man kan nå ved et interinstitutionelt samarbejde. Vedtægterne og generelt de juridiske rammer for hele etableringen af OLAF i sin helhed, som på trods af deres indviklethed var et resultat af et tæt samarbejde mellem Parlamentet og Rådet, var den første procedure med fælles beslutningstagning, som blev gennemført i en behandling og desuden på en rekordtid på fem måneder. Ud over dette - ligeledes takket være det tætte samarbejde mellem Parlamentet og Rådet - blev tillægsbudget 4 og 5 for regnskabsåret 1999 hurtigt godkendt, og korrektionsskrivelse nr. 2 for 2000-budgettet ligger nu parat til godkendelse. Det muliggør næsten en fordobling af OLAF's personale inden for et år. Til sidst ser det ud til, at Europa-Parlamentet og Rådet i dag bliver enige om den nye leder for OLAF, hvilket gør OLAF fuldkommen funktionsdygtigt.
Vi ved alle, at en ensom vej og dens illusoriske frihed sommetider kan virke mere tillokkende end de forpligtelser, som et fællesskab medfører. Vi tror imidlertid, at man for hele Fællesskabets vedkommende normalt når til et bedre resultat gennem samarbejdsstrategier, og at de normalt er mere fordelagtige for hver part, end aggressive strategier. Rådet tilbyder således samarbejde som middel til fastlæggelse af finansiering af bidraget til Kosovo og Østtimor i 2000. Denne løsning tilbyder uden unødige forsinkelser betydelige ressourcer til dem, som i Kosovo og Østtimor har brug for hurtig hjælp. Ifølge dette tilbud finansieres disse behov i deres helhed ved hjælp af fleksible midler fra overskuddet i de nuværende finansieringsplaner uden at tage midler fra nogen anden side. Rådet er også parat til en løsning, hvor betalingsforpligtelser skæres ned med 2 milliarder euro inklusive obligatoriske og ikkeobligatoriske udgifter. Rådet har altså allerede vist, at det vil møde Parlamentets ønsker ved at godkende flere ændringsforslag, som er vigtige for Dem, og ved at fremlægge dette tilbud vedrørende Kosovo og Østtimor, hvor der for størstedelens vedkommende er forsøgt at tage hensyn til Deres bekymringer. Derfor håber Rådet, at Europa-Parlamentet tager sin beslutning om budgettet på baggrund af Rådets forslag.

Bourlanges
Hr. formand, fru formand for Rådet, kære kolleger, vi befinder os i en underlig og temmelig urimelig situation. Vi stemte ved førstebehandlingen for tre måneder siden. Vi har forhandlet flittigt på forskellige områder. Kommissionen har udsendt sin ændringsskrivelse, Rådet har stemt for budgettet ved andenbehandlingen, og Budgetudvalget godkendte i sidste uge sin egen andenbehandling.
Alt skulle således være sagt. Vi skulle stemme torsdag, men selvom alt er parat, ser det underligt nok ud til, at Rådet ikke kan gøre sig færdigt med at fastlægge sin holdning. Når jeg siger "fastlægge sin holdning", er det en talemåde, fordi det faktisk ændrer sin holdning umærkeligt. Dette hører under det, som den berømte franske forfatter Jean Paulhan kaldte "meget langsomme fremskridt inden for kærligheden", hvilket er titlen på en meget interessant bog, som jeg kan anbefale Dem. Det lader således til, at fremskridt inden for kærligheden er langsomme, og at de stadig er mulige. Vi afventer disse fremskridt med en utålmodighed, der virkelig er ved at blive bekymrende, for vi forstår ikke, hvorfor Rådet ikke efter adskillige uger er i stand til klart at sige, hvad det kan acceptere, og hvad det ikke kan acceptere.
Vi ser i disse udsættelser - jeg udarbejdede sidste år en betænkning om problemerne i forbindelse med, hvordan Rådet fungerer - et udtryk for en voksende og foruroligende lammelse i denne institution. Vi havde i øvrigt erfaret det i visse forligsmøder, som de fleste mindre hærdede kolleger betragtede som mere rystende end hr. Wynn, jeg selv og hr. Colom i Naval, idet vi er vant til den slags, og vi ved, at det aldrig er spor let. Det drejede sig faktisk om et meget hårdt forlig, hvor De selv, fru formand for Rådet, indtog nogle overdrevent stejle holdninger.
Hvor er vi så nu? Jeg aner det ikke! Der skal afholdes et trepartsmøde i aften. Vil De fremsætte forslag? Jeg kan ikke se, hvorfor De i dag kan fremsætte forslag, De ikke kunne i går eller sidste onsdag eller for to uger siden, men De kan måske afsløre hemmeligheden over for Deres kolleger?
Hvad er i grunden Parlamentets holdning? Hvad søger vi, ved kompromiset? Reelt har vi fem mål. For det første, at afstemningen ved andenbehandlingen falder så tæt som muligt på afstemningen ved Parlamentets førstebehandling. Den afstemning, vi udførte, afspejlede vores politiske holdninger. Og hvori består de? Hvad angår dette punkt er forskellige scenarier tilfredsstillende. Under procedurens indledende fase foreslog man os en reduktion på tæt ved 500 millioner under udgiftsområde 4 i forhold til det foreløbige budgetudkast. I det kompromis, vi har stemt for, har vi kun en reduktion på 150 millioner, ikke i forhold til det foreløbige budgetudkast, men i forhold til vores afstemning ved førstebehandlingen. Hvad angår de øvrige udgiftsområder - 2, 3, 5, 6 og 7 - forbliver alt uændret. Vi kan dermed tillade os at sige, at Parlamentet på dette punkt har opnået et tilfredsstillende resultat, naturligvis bortset fra kosovospørgsmålet, som jeg skal vende tilbage til.
De store forpligtelser, vi havde - og som formanden for Rådet har gjort opmærksom på - i forbindelse med aftaler om fiskeriet, Timor og Tyrkiet, er der endvidere blevet taget hensyn til, hvilket er tilfredsstillende.
Vores andet mål var at finansiere Kosovo ud over loftet for udgiftsområde 4. I dette tilfælde og efter en vanskelig start mener vi, at forslaget om et fleksibelt instrument - som ikke er det mest tilpassede instrument, og som sigter på at finansiere Kosovo i størrelsesordenen 200 millioner over denne post - er tilfredsstillende i sig selv, og at det reelt vil give os mulighed for, hvis vi er enige om resten, at få en tilfredsstillende finansieringsmodel for Kosovo for dette år. Jeg vil i øvrigt nævne, at det endelige forslag endda ligger på et højere niveau end Kommissionens oprindelige forslag, hvilket den faktisk bør være opmærksom på.
Et tredje mål bestod i en revision af de økonomiske perspektiver ud over finansåret 2000. På det punkt er vores succes langt mere begrænset og efter min mening meget usikker. Vi har et tilsagn, som i forhold til det, vi ønskede, indeholder to negative elementer. For det første skal revisionen udelukkende foretages for hele Balkanområdet, selvom vi mener, det er kosovospørgsmålet, der retfærdiggør det, og for det andet er tilsagnet givet på betingelser. Det er nødvendigt, at de bevillinger, der afsættes til Balkan - som er et resultat af en vurdering foretaget af Kommissionen og accepteret af Rådet - er væsentligt større end de, der allerede er afsat til de eksisterende programmer.
Jeg frygter reelt med Rådets indstilling, at revisionen af de økonomiske perspektiver vil hænge sammen med kammerat Milosevics forsvinden. Jeg er bekymret over dette synspunkt, for når jeg ser, hvad der er sket med Sadam Hussein, tror jeg, diktatorerne under tiden holder længere, end man kunne ønske. Men spørgsmålet er stadig helt åbent.
Til sidst - som det fjerde mål - ønskede vi, at indsatsen til fordel for Balkan skete ud fra en vurdering af seriøse, flerårige og bindende behov, og det er vi meget langt fra. Her er det i øvrigt nok blot at lytte til formanden for Rådet for et øjeblik siden. Hun frygtede, var bange for at nævne tal og talte et sprog, der kaldte på en oversættelse, der støttede sig til et hovedsprog, hvilket er en absolut garanti for, at ingen forstår noget som helst.
Men denne skøjten hen over tallene var under alle omstændigheder tilstrækkeligt sigende og viste, at vi reelt har baseret os på et grundlag, der er absolut utilfredsstillende. Skønnene er ikke seriøse. Man er gået ud fra 500 millioner, et tal, der hovedsagelig er valgt på grund af antallet af nuller, og fordi det er let at udtale. Derefter er alle, undtagen os, begyndt at lave beregninger og at sige: jeg fjerner 140 millioner, jeg giver endvidere humanitær bistand, jeg tilføjer overførte beløb osv. og, hokus pokus: jeg skal bruge så meget. I virkeligheden er der ikke foretaget nogen som helst seriøs vurdering af behovene, der hviler på en klar opdeling af, hvad der skal gøres for at reparere krigsskaderne, for at modernisere landet og for at modernisere samfundet.
Vi forventede seriøse forpligtelser, der var flerårige og bindende. På dette punkt er kompromiset i mine øjne ikke tilfredsstillende, men det er det åbenbart for alle Budgetudvalgets medlemmer. Endelig er der kompromisets ordlyd, der var at have en begrænset reduktion af betalingsbevillingerne. Hvis vi var gået til artikel 272, ville vi have været nødt til at spare 2,8 milliarder inden for de ikkeobligatoriske udgifter. Det er klart, at vi afviste dette perspektiv af samme årsag. Det er ikke for at foretage reduktioner, der kommer i nærheden af så vigtige tal.
Det var kompromisets ordlyd. Hvis jeg gør situationen op, har vi opnået tilfredsstillende resultater på to punkter. Revisionen er kun halvt tilfredsstillende, vurderingen af behovene i Kosovo er overhovedet ikke tilfredsstillende, og endelig har vi en meget usikker tilfredsstillelse angående en reduktion af betalingsbevillingerne, og jeg håber, at De vil bevæge Dem på dette punkt.
Hvad skal vi gøre nu, hvad er vores muligheder? Efter min mening er kompromiset ikke acceptabelt, hovedsagelig på grund af den utilstrækkelige vurdering i forbindelse med Kosovo, der medfører, at vi balancerer med skatteydernes penge uden at have noget seriøst grundlag. Det er grunden til, at jeg personligt, uanset Budgetudvalgets beslutning og hvis vi igen gik ind på kompromiset, vil afholde mig fra at stemme om dette budget. For mine kolleger er det væsentlige at reducere betalingsbevillingerne. Vil vi gøre det, vil De gøre det? Derom ved jeg intet. Men om lidt vil vi høre, hvad De mener om det.
Det, vi har stemt om i Budgetudvalget, og som vi fremlægger for Dem, er enkelt. For det første tyer vi ikke til artikel 272 for at undgå at blive kvalt, hvad angår betalinger. For det andet går vi ind for et maksimum under udgiftsområde 4. Uden at finansiere Kosovo, medmindre det sker i størrelsesordenen 115 millioner, men ved at tilføje overførte beløb, der fremlægges - det vil sige ved måned for måned at anvende den likvide beholdning - af hr. Mingasson og fru Schreyer. Vi anvender den likvide beholdning til Kosovo, vi giver dem midlerne til at betale det nødvendige måned for måned, og vi afventer en seriøs og samlet vurdering af behovene i henholdsvis Kosovo og på Balkan. Derefter vil vi igen sammen med Rådet og Kommissionen tage fat på de centrale spørgsmål, hvilket vil sige et tilfredsstillende skøn for Kosovo, et samlet skøn for Balkan samt en revision af de økonomiske perspektiver, et tilfredsstillende skøn for Balkan. Det er, hvad vi vil gøre. Det er ikke en krigserklæring, men et oplæg til samarbejde. Vi har brug for yderligere tre måneder for at få tilfredsstillende beregninger på bordet, og så må vi se på dem.
Det er vores skitse. De skal ikke, fru formand, opfatte det som en krigserklæring, men hvis De besvarer vores afstemning, som grevinden af Merteuil svarede vicomten af Valmont i Farlige Forbindelser: "O.k., så lad få krig", er det ikke en krig, vi har ønsket, men vi vil føre den. På det tidspunkt, i 2001, vil vi i et rimeligt omfang anvende artikel 272. Men det er ikke vores plan. Vi tilbyder Dem et udkast til samarbejde med en aftale, der er forskudt nogle måneder, og som under alle omstændigheder giver Kommissionen en sikkerhed for, at Kosovo bliver finansieret. Jeg takker Dem, hr. formand, for Deres overbærenhed.

Virrankoski
 ordfører. (FI) Hr. formand, 2000-budgettet er ganske enkelt for alle institutioner bortset fra Kommissionen. Rådet har godkendt alle ændringsforslag fra Parlamentet. Rådet har også godkendt Parlamentets eget budget efter gentlemanaftalen, det vil sige det har slet ikke rørt det. Jeg takker inderligt for det.
Ved behandlingen af næste års budget skal vi alligevel tage stilling til en ændring, som ikke var i det oprindelige overslag. Der er tale om en situation, som skyldes, at første retsinstans godkendte TDI-gruppen som en politisk gruppe i Parlamentet. Denne gruppe har efter Parlamentets regler ret til et personale på op til 14 ansatte. Generalsekretæren fandt personaleressourcer ved at omlægge 12 af de 14 nødvendige stillinger. For at opfylde behovet besluttede rådsformandskabet at foreslå to nye midlertidige C5-stillinger og én A6-stilling. For at sagens behandling skal forløbe efter Parlamentets forretningsorden, krævede Budgetudvalget, at artikel 183 overholdes. Formanden sendte et udkast til budgettet, som blev behandlet i udvalget i går og godkendt i overensstemmelse med betænkningen til forslaget. Denne betænkning er nu under fælles behandling sammen med næste års budget, og det er meningen, at der skal stemmes om det i morgen, onsdag, hvor Kommissionen også forventes at fremlægge den foreløbige korrektionsskrivelse, som proceduren kræver. Så kan Rådet for sin del behandle og godkende sagerne i morgen, onsdag, og så kan de komme med resten af budgettet på torsdag den 16. december.
Proceduren kræver ikke ekstra midler i næste års budget, kun oprettelse af nye stillinger. Dette viser dog, hvor tung og besværlig vores administration er. Der er i alt 1.700 forskellige C-stillinger i Europa-Parlamentet. En del af dem er ledige, og en del af dem bliver ledige. Derfor haster det med at gøre Parlamentets eksisterende forvaltningsregler mere fleksible, for de vanskeliggør en saglig og glidende administration. I det foreliggende budget øger Europa-Parlamentet antallet af nye stillinger på en måde, som ikke er forenelig med en disciplineret regnskabsførelse. I hvert fald ikke, hvis vi sammenligner forøgelserne med de fem tidligere år. At overholde en disciplineret budgetpolitik kan og må dog ikke blive Budgetudvalgets ansvar, men specielt hvad Parlamentet angår, er det naturligvis rådsformandskabets og også ordførerne for de politiske gruppers ansvar.
Til sidst et par generelle ord om budgetproceduren. I år var det største problem budgetpost 4, eksterne foranstaltninger. Under behandlingen fik posten først en ny udgift på 500 millioner euro til Kosovo, foreslået af topmødet i Den Europæiske Union, og senere kom også Marokkos fiskeriaftale, Tyrkiet samt andre punkter på sammenlagt 190 millioner euro, hvilket alt i alt bliver næsten 700 millioner euro, som er 15% af finansieringsplanerne. Fordi budget 1999 var meget tæt på loftet, var det temmelig svært at fatte, at andre udgifter havde så stor fleksibilitet. Blandt Rådets medlemmer har der i hvert fald indtil i dag og heller ikke nu været vilje til at ændre finansieringsplanerne, ikke engang ved overførsler mellem posterne. Som modvægt mod at anvende fleksible midler krævedes og kræves der betydelige, ca. tidoblede reduktioner af andre udgifter. Det var derfor, Budgetudvalgets opgave at tilpasse budgettet til finansieringsplanerne blev en ganske enkel sag. Som følge af dette er der på budgettet i denne fase kun posteret godt 100 millioner euro til Kosovo. Rådet nedsatte allerede tidligere deres overslag fra 500 millioner euro til 360 millioner euro. Man kan sikkert drage to konklusioner af dette. Før vi i Den Europæiske Unions navn lover bidrag, er det på sin plads at tjekke, om der er råd til løfterne. Sådanne løfter, som betyder næsten tilsvarende nedskæringer andetsteds, skal åbenbart overvejes nøje. Det samme gælder for de langsigtede programmer. Hvis EU agter at anvende 5,5 milliarder til genopbygningen af hele Balkan i løbet af de næste seks eller syv år, hvilket er 800-900 millioner euro pr. år, er det vigtigt at vide, hvordan løftet finansieres. I den henseende er den nu foreliggende betænkning fra Budgetudvalget reel, fordi den fremhæver realiteterne.
For det andet har Den Europæiske Union to budgetansvarlige, Parlamentet er én af dem. Parlamentet har ikke taget denne opgave og forpligtelse, men det er medlemsstaterne, som har givet den. Fordi Parlamentet er den ene budgetansvarlige, skal det også bære sit ansvar, og denne kendsgerning kan ikke forbigås i EU's arbejde. Forhandlinger ført i disse dage og uger har - i hvert fald efter min opfattelse - været en debat om mindre anliggender, for næsten hver medlemsstats finansminister og endda statssekretær behandler endog meget større beløb. Med dette vil jeg ikke kritisere formandslandets procedure, formandslandet har sikkert gjort alt det, der kan gøres for at finde en fælles enighed. Vi har brug for et budget til næste år, og det er helt nødvendigt. Hvis vi ikke når til enighed, skal vi fortsætte forhandlingen i januar.
Til sidst vil jeg gratulere hovedordfører Jean-Louis Bourlanges for et udmærket arbejde, som åbenbart skal fortsætte lidt endnu, og takke ham samt udvalgsformand Terence Wynn for et godt og konstruktivt samarbejde og en alsidig støtte. Ligeledes takker jeg gruppernes koordinatorer, PPE/DE's Böge og PSE's Walter, i særdeleshed for et godt samarbejde og alle udvalgsmedlemmer. Jeg retter en ualmindelig stor tak til minister Suvi-Anne Siimes, som på Rådets vegne har taget sig af budgettet, og som virkelig har sat sig ind i sin opgave og udført den samvittighedsfuldt. Specielt vil jeg takke embedsmandsrepræsentant Heikki Joustie, som har klaret sin del godt under usædvanligt besværlige, internationale forhold.

Schreyer
Hr. formand, fru minister Siimes, ærede parlamentsmedlemmer, i morges blev resultaterne fra topmødet i Helsinki fremlagt og debatteret. Beslutningerne fra Helsinki har stor betydning for Unionens fremtid, nemlig beslutningerne om udvidelsesstrategien, om regeringskonferencen og den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Det finske rådsformandskab har klaret en i sandhed stor dagsorden. Topmødet var en succes og en god afslutning på år 1999 og med millenniumerklæringen en god start på fremtiden. Derfor ville det være så beklageligt, hvis der ikke også kunne komme en god afslutning på budgetproceduren. For år 2000 foreligger der et nyt budget som et klart grundlag for en god politik. Vi har meget vanskelige forhandlinger bag os i budgetproceduren, men jeg vil dog ikke lade hele processen passere revy. Vi er nu kommet til et punkt, hvor der er væsentlig enighed om væsentlige punkter. Vi har enigheden mellem Rådet og Parlamentet, som fru Siimes netop har redegjort for, om, at den samlede fleksibilitetsreserve til finansieringen af kosovoudgifterne kunne blive udnyttet. Der er frem for alt også enighed om - det var jo også, efter min mening med rette, særlig vigtigt for Parlamentet - at der skal holdes fast ved en vigtig politisk erklæring, nemlig den, at Den Europæiske Unions opgaver i Kosovo og i Balkanregionen er opgaver, der vil vare flere år, og at den finansielle del af disse opgaver kan betyde en forhøjelse af udgifterne til udenrigspolitikken i sammenligning med prognosen i begyndelsen af året, hvor vi jo gik ud fra en anden politisk situation. For at kunne finansiere dette øgede behov i de kommende år og især for at kunne overholde de samlede rammer, der blev besluttet i Berlin for de næste år, kan det blive nødvendigt at ændre, at revidere det finansielle overslag, for det er jo netop forbindelsen mellem nye prioriteter, der samtidig med budgetdisciplinen kan gøre det nødvendigt at ændre det finansielle overslag.
For øjeblikket kan Kommissionen - det er blevet understreget her - endnu ikke fremlægge det nødvendige finansielle behov for hele Balkan nøjagtigt. Kommissionen og især min kollega, hr. Patten, og forvaltningen arbejder intensivt på en fremlæggelse. Men hvad angår genopbygningen af Kosovo, foreligger der en meget detaljeret undersøgelse fra Verdensbanken og Kommissionen, af hvilken det fremgår, at der samlet set er et finansielt behov for bistand udefra på 2,3 milliarder dollars eller euro i de kommende år, for der er ikke kun tale om krigsskader, der er også opstået akkumulerede skader som følge af, at den politiske situation i Kosovo i de seneste år har ført til en katastrofe for menneskene. Netop inden for den nærmeste fremtid er der et stort udgiftsbehov, for vi kan jo faktisk ikke sige, at genopførelsen af huse eller genopførelsen af skoler og genoprettelsen af elektricitetsforsyningen er en opgave, der kan løses i morgen. Nej, det er en opgave, der skal løses i dag. Der er et meget presserende behov, og jeg håber meget, at vi finder frem til en løsning, der ikke udskyder disse nødvendigheder til i morgen, men tager fat på dem i dag.
Man kunne blive enig om, at der skulle bevilges 300 millioner for år 2000, ud over de 60 millioner, der er til rådighed som følge af omfordelingen fra i år, og at de 140 millioner, der blev givet tilsagn om på bidragydernes konference, skal betragtes som en del af tilsagnet for år 2001.
I Helsinki blev der også truffet vigtige beslutninger vedrørende udvidelsen af Den Europæiske Union. Forhandlingerne med de seks ansøgerlande fortsættes, og der indledes forhandlinger med seks nye ansøgerlande. Budgettet indeholder førtiltrædelsesbistand til dette formål, der vil stige fra 1,3 milliarder i år til 3,1 milliarder næste år. Der bliver finansieret nye programmer: for landbruget, for infrastrukturhjælp og for trafik og miljøbeskyttelse. Dermed er der truffet nogle vigtige afgørelser med henblik på ansøgerlandenes førtiltrædelse til Unionen.
Anvendelsen af disse midler overvåges især af hensyn til finanskontrollen meget nøje af mine tjenestegrene. Finanskontrolsystemet udgør også et selvstændigt forhandlingskapitel.
For at vurdere de udgifter, der kan opstå i forbindelse med udvidelsen - de finansielle rammer fra Berlin stiller jo udgifter til rådighed fra år 2000 - vil jeg gerne foreslå Kommissionen, at der også til stadighed foretages en screening af den økonomiske situation og de nødvendige, deraf resulterende udgifter til udvidelsen. For det skal også stå helt klart netop for befolkningen i medlemslandene, at udvidelsen ikke er et finansielt eventyr.
Til strukturpolitikken i medlemslandene foreskriver 2000-budgettet 32 milliarder euro i form af forpligtelser. Den nye støtteperiode 2000-2006 kan altså starte rent finansielt, og den starter jo med et nyt program, hvor man især har holdt fast ved, at hjælpen fra strukturfonden samtidig skal anvendes til en forbedring af ligestillingen mellem mænd og kvinder, miljøbeskyttelsesmålet og en forbedring af beskæftigelsessituationen. Jeg kan forsikre Dem for, at vi vil sørge meget omhyggeligt for, at medlemslandene anvender midlerne således, at målene nås.
2000-budgettet omfatter 41 milliarder euro til landbrugspolitikken. Jeg vil gerne fremhæve de midler, der er bevilget til landbrugets anden søjle, nemlig programmerne til fremme af udviklingen af landdistrikterne. Europa-Parlamentet har jo arbejdet meget intensivt for landbrugets anden søjle. Jeg vil også inden for rammerne af det, der er muligt for mig, arbejde intensivt for, at programmerne får en rigtig god start netop på dette område.
Jeg vil også gerne nævne, at OLAF-personalet udvides med 2000-budgettet - det er også allerede blevet nævnt - og at det Europæiske Kontor til Bekæmpelse af Svig kan varetage sine opgaver bedre.
Jeg vil også gerne understrege - og det er især noget, vi har ordføreren, hr. Bourlanges, at takke for - at Kommissionen vil gennemgå hele sit system til eksternalisering af aktiviteter til tekniske hjælpekontorer. Navnlig har hr. Bourlanges foreslået, at der dannes en ny forvaltningsenhed, hvis form er i stil med agenturernes. Kommissionen har aftalt en tidsplan, som reformen af det hidtidige system skal følge.
På dette sted vil jeg gerne rette en meget hjertelig tak til ordførerne, hr. Bourlanges, Virrankoski og Colom - også selvom Deres betænkning ikke er til behandling i dag - og især også til ordføreren og medlemmerne af Budgetudvalget for dette intensive arbejde i de sidste måneder.
Jeg vil også gerne takke Rådet og lykønske Dem, fru Siimes, med varetagelsen af det finske rådsformandskab. Jeg har forstået Dem sådan, at De også har tilbudt en løsning på det sidste punkt, der adskiller Rådet og Europa-Parlamentet i hele proceduren, nemlig den, at betalingsmidlerne skal reduceres med 2 milliarder euro. Det bør vi efter min mening også understrege endnu en gang.
De europæiske institutioners styrke ligger i at finde kompromiser, at smede kompromiser. Det var nogle lange forhandlinger, men vi har nu nået det punkt, hvor der kan opnås enighed. Nu gælder det om at udnytte chancen, så 2000-budgettet, år 2000, får en god start. Jeg vil gerne bede Parlamentet indtrængende om at gå denne vej.

Titley
Hr. formand, må jeg først og fremmest på mit udvalgs vegne sige, hvor meget jeg glæder mig over rådsformandens bemærkninger, som vækker håb om, at vi måske kan nå til enighed om budgettet meget hurtigt. Jeg vil også gerne komplimentere det finske formandskab for at have bragt os så langt.
I øjeblikket kan jeg kun råbe to hurraer for hendes udtalelse, for jeg forstår ikke, hvad hun sagde angående udgiftsområde 4. Hun sagde, at Rådet ikke ønsker, at loftet for udgiftsområde 4 skal ændres permanent. Betyder det så, at vi skal fortsætte med at operere inden for udgiftsområde 4 på en ad hoc-basis, at vi skal bruge fleksibilitetsinstrumentet hvert år og derfor have et påskud til ikke at ændre de finansielle overslag, når realiteterne naturligvis er anderledes? Jeg vil tilråde forsigtighed i dette tilfælde, for som hr. Bourlanges har sagt, har vi at gøre med en uforudsigelig situation på Balkan, ikke bare i forhold til hr. Milosevic, men også med hensyn til hr. Tudjmans død. Disse begivenheder rejser spørgsmålet om gennemførligheden på langt sigt af den kurs, vi følger i øjeblikket. Det vil jeg gerne have opklaret.

Morgan
Det har på mange måder været et historisk år. Jeg er sikker på, at Kommissionen helst vil glemme nogle af de mere dramatiske øjeblikke i begyndelsen af foråret, på samme måde som nogle af os helst vil glemme nogle af de mere dramatiske resultater af valget i sommer! Men lad os ikke glemme, hvorfor Kommissionen blev tvunget til at træde tilbage: svig og dårlig forvaltning, det var hovedsagen. Det er grunden til, at dette års budget faktisk har måttet afspejle behovet for at stramme op på budgetkontrolprocedurerne, og som ordfører for budgettet for år 2000 og på vegne af Budgetkontroludvalget vil jeg gerne igen udtrykke min tilfredshed med etableringen af et nyt organ til bekæmpelse af svig og de nye OLAF-stillinger, som dette års budget afspejler. Processen med at udpege lederen af OLAF er nu langt fremme. Budgetkontroludvalget har holdt høringer med kandidaterne og er kommet med en shortlist på tre personer, og jeg forstår, at der i aften skal være et møde, hvor man vil forsøge at nå frem til en afgørelse i gruppen af repræsentanter for Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen.
Lad os ikke glemme, at de kontorer, der yder teknisk bistand, var et stort problem ved Kommissionens tvungne tilbagetræden. Kommissionens rapport om strategiske spørgsmål, der blev vedtaget den 10. december, konkluderer, at afgørende offentlige opgaver ikke bør udliciteres, og at Kommissionen bør have en langt mere fleksibel række af ordninger til rådighed til mindre centrale offentlige serviceopgaver. Det er noget, jeg er helt enig i. Kommissionen har nu en så bred vifte af forskellige funktioner, at offentlige serviceydelser, som ikke er centrale, kan udføres på mange forskellige måder. Det tjener ikke noget formål at have en ensartet model for udførelsen af sådanne opgaver. Vi har behov for at reformere bestemmelserne om personale, så vi kan få fleksibilitet, når vi antager personale på kontrakt til at udfylde disse stillinger.

Görlach
Hr. formand, hvis vi har forstået formanden for Rådet rigtigt, var det et vigtigt budskab, at Rådet bevæger sig i retning mod Parlamentet. Men efter erfaringerne fra sidste uge hører jeg ganske udmærket budskabet, men jeg har ikke troen. Derfor har vi brug for en nøjagtig oversigt over, hvad dette budskab nu egentlig betyder. Parlamentet har med stor møje bevæget sig i retning mod Rådet i de seneste uger. Bevægelserne hos Rådet var indtil sidste øjeblik minimale. Hvis Rådet starter på dem nu, må man spørge, hvorfor det ikke skete et øjeblik tidligere, for nu har vi problemer, hvis det virkelig forholder sig sådan, som vi har forstået - jeg tvivler stadig - og hvordan vi skal få det på benene rent teknisk. Så længe det altså ikke er afklaret, har vi beslutningen fra Budgetudvalget fra i går.

McNally
Fagudvalgene er meget afhængige af, at ordføreren skal gøre deres arbejde for dem. Det glæder mig at kunne sige, at hr. Bourlanges i år har været en pålidelig kollega og har forhandlet godt på vegne af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske forbindelser, Forskning og Energi. Han har fulgt sine egne idéer og samtidig Budgetudvalgets, i særdeleshed i sit ønske om, at man klart skal kunne identificere administrationsudgifter, så de kan overvåges. Det vil vi gerne støtte ham i.
Vi er tilfredse med kompromiset om det femte rammeprogram, der gør det muligt for os at udøve effektiv overvågning, men ikke indebærer, at det bliver umuligt for Kommissionen at forvalte programmerne.
For så vidt angår energien, er vi skuffede over de forholdsvis små summer, der er bevilget til vedvarende energi og energibesparelser. Vi kommer tilbage med forslag næste år.
Alt i alt er vi tilfredse. Vi vil meget omhyggeligt holde øje med de penge, som vi stemmer for på torsdag.

Jöns
Hr. formand, kære kolleger, jeg taler nu som ordfører for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Jeg må sige, at det nu fremlagte budget faktisk er et socialt budget, da det denne gang efter vores korrektioner entydigt tager højde for de beskæftigelsespolitiske foranstaltninger. De, der ønsker aktioner til fordel for familierne, de, der ønsker, at unge under uddannelse også fortsat kan høste erfaringer i udlandet, og de, der virkelig ønsker at kæmpe mod social isolation, vil også tilslutte sig vores ændringsforslag i overmorgen.
De, der desuden ikke ønsker, at den europæiske beskæftigelsesstrategi kun skal være en overfladisk tilslutning og kun et emne på topmødet, men derimod ønsker, at den europæiske beskæftigelsesstrategi også skal forankres på lokalt plan, vil, det er jeg overbevist om, også tilslutte sig vores nye beskæftigelsespolitiske initiativer. Til et socialt Europa hører dog også stærke fagforeninger og arbejdsgiverforeninger, der plejer en permanent social dialog med hinanden. Vi kan ikke starte tidligt nok med at eksportere denne succesmodel til Central- og Østeuropa. Derfor har vi ophævet Rådets reduktioner her.

Bowe
Hr. formand, må jeg først tilslutte mig nogle af mine andre kolleger og takke ordføreren for det arbejde, han har gjort i år. Som én, der var ansvarlig for budgettet på vegne af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse for første gang, fandt jeg ham meget hjælpsom og meget lydhør over for det, jeg sagde - han var ikke enig i det hele, men ikke desto mindre var han meget fair.
Jeg vil også gerne udtrykke min glæde over de beslutninger, som Rådet og Kommissionen har truffet. Beslutningen med hensyn til pengene til Kosovo er nyttig, og deres andre aftaler har generelt gjort Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse forholdsvis tilfreds.
Jeg er glad for, at fru Schreyer tidligere har nævnt de yderligere bevillinger til veterinærkontoret, som er særlig vigtige, hvis vi ønsker, at de skal tage sig af de problemer, der er opstået på grund af BSE-krisen, dioxinkrisen i Belgien og naturligvis det fortsatte arbejde i Portugal. Disse penge er nødvendige, og vi er meget glade for, at De gik ind herpå.
På sundhedsområdet har der været nogle små og beskedne forbedringer. Budgetposterne for Miljøudvalget generelt drejer sig om meget små beløb, men de har sat os i stand til at indlede forskning i, hvad der kan hjælpe os med at udvikle spørgsmålet om sundhedskompetence under Amsterdam-traktaten. Det beløb, det drejer sig om, er lille, men det er vigtigt.
Hvad angår forbrugerne, er vi glade for at se, at den enighed, man nåede om Whitehead-betænkningen, og forliget om Whitehead-betænkningen sidste år, er blevet opfyldt, og at pengene vil blive bevilget. Vi ser frem til, at det skal bringe generelle fordele i de kommende år.
Hvad angår miljøområdet, er den vigtigste tilbageværende uafklarede foranstaltning naturligvis Lienemann-betænkningen og forligsproceduren om Life, og vi er optimistiske med hensyn til at nå et rimeligt resultat dér.
Men jeg vil gerne slutte med at fremsætte en anmodning. Spørgsmålet om penge til narkotikaagenturet er påtrængende, nu hvor vi vedtager forordningen om narkotiske stoffer i februar. Der må gøres noget i en fart.

Watts
Må jeg på vegne af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme anerkende de fremskridt, der sker i Rådet og i særdeleshed i Budgetudvalget, med hensyn til at afhjælpe de problemer, der bekymrer os. Vi går som udvalg helt ind for den holdning, Budgetudvalget har indtaget på alle områder, men vil i særdeleshed fremhæve deres bestræbelser på at forøge betalingsbevillingerne under strukturfondene.
For det andet vil vi gerne rette opmærksomheden mod deres forsøg på at råde bod på nedskæringerne i Interreg-programmerne ved hjælp af ca. 33 millioner euro i betalingsbevillingerne, hvilket genindfører den post på budgettet. For det tredje vil vi gerne takke Dem for deres bestræbelser på at råde bod på de uacceptable nedskæringer i posten om transportsikkerhed. Vi glæder os over de fremskridt, der er sket her. For det fjerde vil vi endelig gerne give udtryk for vores glæde over, at der er sket fremskridt med at råde bod på nedskæringerne i den post, der drejer om miljømæssigt bæredygtig transport. Vi støtter alle deres bestræbelser indtil nu og vil også tilføje vores støtte til deres insisteren på, at 20% af betalingsbevillingerne skal opføres i reserve til Fællesskabets Interreg- og Urban-initiativer, indtil disse retningslinjer er blevet vedtaget på en tilfredsstillende måde.
De har vores fulde støtte, hr. Bourlanges, og vi håber, at Europa-Parlamentet vil tilslutte sig Budgetudvalgets forslag under afstemningen i denne uge.

Perry
Det er tredje gang, jeg har ansvaret for at være ordfører for budgettet for Kulturudvalget, og jeg vil i særdeleshed gerne takke hr. Bourlanges, ordføreren for budgettet, for hans hjælp og samarbejdsvilje. Jeg kan kun nå at fremsætte to kommentarer. Den ene hører man hele tiden: Kultur og uddannelse er vigtige for Europa, ikke bare på grund af fortiden, men fremtiden for vores kontinent. Det kan komme os dyrt at stå at negligere disse ting, og ved år efter år at fortsætte med at bruge mindre på vores kultur- og uddannelsesprogrammer end på dyrkningen af tobak negligerer vi dem ikke bare, vi vender helt op og ned på vores prioritering. Når vi har så få penge at bruge, er det vigtigt, at vi gør det effektivt.
For det andet, er De klar over, at i dag, 14. december 1999, har det europæiske ungdomsorkester, det europæiske ungdomsparlament og Yehudi Menuhin-stiftelsen, for blot at nævne tre, endnu ikke fået de subsidier, vi bevilgede til dem for i år? De får at vide, at checken er på vej. Jeg er bange for, at deres banker ikke er så villige til at acceptere den undskyldning. Der bliver lovet meget, men beklageligvis bliver en stor del af det ikke indfriet. Det er en kommentar, som jeg synes passer lidt for tit, når det drejer sig om Europa. Jeg opfordrer kommissæren til aldrig at lade det ske igen.

Carlotti
Hr. formand, hr. Bourlanges, det forslag, De har fremlagt, er - lad os sige - fornuftigt. Det gør det muligt at frigøre 115 millioner euro for at finansiere Kosovo, mens vi venter på en realistisk vurdering af behovene, der, hvis det skulle være nødvendigt, er dækket ind af en afstemning om et TÆB til foråret, og det er udmærket.
Vi har også været nødt til at spare 150 millioner, hvilket vil sige nye budgetnedskæringer på vores poster under udgiftsområde 4, for at finansiere nye prioriteter såsom Timor, Tyrkiet og fiskeriaftalen med Marokko, som i øvrigt ikke udelukkende hører under Unionens eksterne aktiviteter, men det har vi accepteret.
Men man skal være klar over, at der er tale om meget store ofre, så meget mere som dette forslag indebærer en nedskæring på 35 millioner på bevillingerne til ECHO. Nedskæringen fremlægges som et lån, og hvor tilbagebetalingen forekommer yderst tilfældig, men det er noget, vi vil kæmpe videre for.
Derfor må De naturligvis forstå, at selvom jeg støtter Deres forslag, er det uden entusiasme. Jeg er simpelthen nødt til på vegne af Udvalget om Udvikling og Samarbejde at give udtryk for hele min utryghed ved dette 2000-budget, der på grund af en manglende revision af de økonomiske perspektiver lader de fattigste lande yde samtlige ofre.
Vi er i øvrigt enige i Budgetudvalgets holdning, og, kære kolleger fra Budgetudvalget, jeg ønsker Dem held og lykke ved det næste trepartsmøde.

Formanden
Ærede medlemmer, vi afbryder forhandlingen om budgettet, som bliver genoptaget i aften kl. 21.00. Jeg spørger Kommissionen, om den kan fremsætte sin erklæring.
I mellemtiden, og indtil kommissæren indfinder sig, giver jeg ordet til Rådet, der ønsker at tage ordet om - tror jeg - Helsinki.

Siimes
Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, jeg vil bare fremlægge en præcisering til mit indlæg. Jeg sagde ordret, at Rådet mener, at i øjeblikket er en permanent ændring af 2000-budgettet ikke nødvendig, og vi har tilbudt at anvende fleksible midler ved budgetpost 4.

Formanden
Mange tak, fru formand for Rådet.
Vi afbryder mødet i nogle minutter, mens vi venter på, at repræsentanten for Kommissionen indfinder sig.

Meddelelse fra Kommissionen - Afgørelser truffet på dens møde samme dag
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Meddelelse fra Kommissionen om de afgørelser, der er truffet på dens møde i dag.

Vitorino
Hr. formand, ærede medlemmer, jeg vil gerne først bringe formanden min hilsen. Kommissionen har i dag haft møde her i Strasbourg og har truffet følgende beslutninger, som jeg nu gerne vil opregne.
For for det første har den besluttet at sende en begrundet udtalelse til Frankrig med en svarfrist på fem dage vedrørende forbuddet mod britisk oksekød. Kommissionen har truffet yderligere tre beslutninger i henhold til forordning 4064/89 vedrørende kontrol med virksomhedskoncentration og forordning 17/62, i henhold til traktatens artikel 85 og 86, og har idømt bøder fra 100.000 euro til 3.000 euro til alle de virksomheder, der har afgivet urigtige oplysninger i forbindelse med en forespørgsel rettet til dem.
Kommissionen har også vedtaget en erklæring, der opstiller mål og principper for Fællesskabets politik på det audiovisuelle område på mellemlangt sigt og fastlægger en strategi for den såkaldte "digitale tidsalder". Erklæringen indeholder et antal principper, der efter Kommissionens opfattelse skal finde udtryk i form af forordninger og støttemekanismer på det audiovisuelle område.
I nær tilknytning til denne erklæring har Kommissionen også vedtaget en anden, ledsaget af et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning og af et forslag til beslutning fra Rådet, vedrørende et støtteprogram for den audiovisuelle industri i EU, Media Plus-programmet 2001-2005. Erklæringen indeholder en fornyet målsætning og interventionsprincipper for Media Plus. Det første forslag angår gennemførelsen af et uddannelsesprogram for udviklere af audiovisuelle programmer i den europæiske medieindustri, medieuddannelsesprogrammet, der indebærer en bevilling på 50 millioner euro for perioden 2001-2005. Det andet forslag har som mål at igangsætte et støtteprogram for udviking, distribution og fremme af autentisk europæiske audiovisuelle produkter. Det drejer sig om programmet Media Plus - Udvikling, Distribution og Fremme - med en bevilling på 350 millioner euro for perioden 2001-2005.
I fortsættelse af Det Europæiske Råd i Helsinki, som her til formiddag var til forhandling i Parlamentet, hvor også formanden for Kommissionen var til stede, har Kommissionen fulgt et beslutningsforslag fra Rådet med henblik på formalisering af retningslinjerne for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker i år 2000. Hvad angår Kommissionens interne reform og i fortsættelse af den forpligtelse, som den har påtaget sig om at gennemgå den eksterne konsulentbistand, har Kommissionen endvidere vedtaget en erklæring omhandlende retningslinjer og tidsplan for iværksættelsen af denne eksternaliseringspolitik.
Endelig har Kommissionen, hr. formand, fulgt et beslutningsforslag fra Rådet om oprettelse af en europæisk flygtningefond. Der er her tale om et instrument med en tidsramme på fem år, som inden for et flerårigt program skal give effektiv støtte til foranstaltninger, der skal forbedre modtagelsesforholdene, fremme integrationen og lette flygtningenes og de fordrevnes frivillige repatriering til og reintegration i deres oprindelsesland. Fonden kan også bidrage til finansieringen af foranstaltninger, hvor der er akut behov for nødhjælp til store menneskegrupper, der skal have international beskyttelse. I fondens første funktionsår regnes der med en bevilling på 36 millioner euro: 26 millioner til strukturpolitikken og 10 millioner til nødhjælpen.
Hvad dette sidste punkt angår, vil jeg gerne tilføje, at traditionen med bevillinger til hjælp for flygtninge blev grundlagt af Europa-Parlamentet i 1997, og at den har været genstand for fornyede beslutninger hvert år. Tiden er kommet til i fortsættelse af Det Europæiske Råd i Tampere at træffe beslutning om et fast lovgrundlag for et flerårigt program. Det Europæiske Råd i Tampere bad Kommissionen om at undersøge muligheden af at oprette en finansieringsfond til nødsituationer. Kommissionen har arbejdet på sagen på baggrund af de erfaringer, som den fik i forbindelse med Kosovo. Derfor er denne fond en fond, der på én gang omfatter nødhjælp samtidig med, at den har som mål at sikre finansieringen af strukturpolitiske foranstaltninger inden for modtagelse, integration og frivillig repatriering af flygtninge og asylmodtagere.
Der er således tale om to i forhold til hinanden særskilte finansieringslinjer, der også har særskilte mål. Strukturmålet for de næste fem år er primært at gøre det muligt for medlemsstaterne at udvikle modtagelses- og integrationspolitikker for flygtninge og asylmodtagere, ikke mindst med henblik på prioriterede aktioner af særdeles konkret natur. Vi anser det for meget vigtigt på dette område, at medlemsstaterne får det udstyr og den infrastruktur, der skal til for at modtage og integrere flygtninge og asylmodtagere.
Kommissionens forslag sigter på, at de 26 millioner euro skal fordeles mellem medlemsstaterne ud fra et kriterium, en fordelingsnøgle, der først og fremmest tager hensyn til det antal asylansøgninger, som hver medlemsstat har modtaget i de sidste tre år, og det antal flygtninge, der har befundet sig inden for den enkelte medlemsstats grænser de sidste tre år. Den første komponent bestemmer to tredjedele af fondens nationale finansiering, den anden bestemmer den sidste tredjedel. Hvad angår forvaltningen af denne fond, foreslår Kommissionen, at den især medfinansieres af medlemsstaterne og uddelegeres til dem med den specifikke målsætning, at hver enkelt medlemsstat forpligtes til at gennemføre konkrete foranstaltninger til forbedring af alsylansøgernes og flygtningenes situation i EU's medlemsstater.
Kommissionen beholder 10% af bevillingerne til den direkte forvaltning med henblik på at støtte udviklingen af projekter, der går nye veje, og som omfatter flere medlemsstater. Kommissionen antager i sit forslag komitologisystemet i form af en konsulentkomité og har i denne sammenhæng til hensigt at lade det træde i stedet for det Bureau d'assistance Technique-system, der var i kraft i perioden 1998-1999. Jeg står herefter til rådighed for medlemmernes spørgsmål, hr. formand.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær António Vitorino. Først vil jeg gerne sige, at Deres lille forsinkelse fuldt ud retfærdiggøres af, hvor vigtig Deres meddelelse har været, og samtidig vil jeg gerne fortælle Dem, at Parlamentet glæder sig over, at denne forhandlingsform er mulig, hvor Parlamentet og den udøvende magt så umiddelbart og hurtigt møder hinanden. Vi håber, at denne nye praksis virkelig kommer til at skabe et forum for aktuel politisk debat, hvilket kun kan gavne Parlamentet og dets forhold til Kommissionen.
Således går vi over til forhandlingen.

Rübig
Tak, hr. formand, mit spørgsmål vedrører Media Plus-programmet 2001-2006. Vi oplevede desværre et valg til Europa-Parlamentet med en valgdeltagelse på under 50%. De bør i dette program også lægge vægt på information og især også på uddannelse for journalister inden for Den Europæiske Union.
Jeg mener, at det bliver mere og mere tvingende nødvendigt i Den Europæiske Union at bevare gode kontakter til offentligheden. I tilfældet med WTO har man set, at europæiske sendestationer kunne have været repræsenteret langt mere intensivt, og at det er vigtigt for os at være helt ajour inden for medievirksomhed, hvis vi ønsker at spille en førende rolle i verden. Derfor kunne jeg godt tænke mig at få at vide, om det også er muligt at invitere journalister fra Europa og hele verden til os for at informere dem om vores arbejde og vise dem, hvilke fordele en Europæisk Union har.

Vitorino
Først vil jeg gerne sige, at jeg er enig i Deres bekymring over, hvorvidt de europæiske institutioner samlet vil være i stand til at formulere en informations- og kommunikationspolitik, der kan gøre alle EU's borgere bekendt med ikke blot debatternes indhold, men også med den betydning for deres dagligdag, som de beslutninger, der bliver truffet i Parlamentet, Kommissionen og selve Rådet, har.
Det er imidlertid ikke Media Plus-programmet, der bedst egner sig til at gennemføre EU-institutionernes informations- eller kommunikationskampagner over for borgerne. Det har faktisk som centralt mål at støtte den faglige uddannelse inden for den europæiske medieindustri og fremme europæernes kunstneriske skaben og forskning på det audiovisuelle område. Det drejer sig altså ikke om informationsprogrammer i snæver betydning, men derimod om programmer til støtte for de audiovisuelle mediefolks skabende initiativer med et klart europæisk sigte.
Vi er alle klar over, at mængden af audiovisuelle produkter af europæisk oprindelse, der forbruges i EU, er yderst begrænset, selv når værdien af medlemsstaternes nationale produktion og den produktion, der involverer samarbejde mellem flere medlemsstater, lægges til. Vi ønsker med dette program, at den samlede mængde audiovisuelle produkter af europæisk oprindelse øges betragteligt i løbet af de næste fem år gennem en politik, der støtter udvikling, produktion og udbredelse af autentisk europæiske audiovisuelle produkter.

Rübig
Hr. formand, mit andet spørgsmål vedrører beskæftigelsespolitikken i år 2000, som De har stemt om i dag. Et spørgsmål, der rejser sig igen og igen, er, hvorvidt Den Europæiske Unions budget bliver undersøgt tilstrækkeligt med henblik på, hvilke budgetposter der har en beskæftigelsesmæssig effekt. Vi har udgifter, med hvilke vi helt sikkert fremmer beskæftigelsen, takket være hvilke vi får nye arbejdspladser, nye virksomheder, vi har budgetposter, med hvilke vi sikrer den eksisterende beskæftigelse, og vi har budgetposter, med hvilke vi ødelægger beskæftigelsen.
Påtænker man at foretage et videnskabeligt arbejde her, eller er der undersøgelser af, med hvilke udgifter, eller indtægter, vi kan påvirke Europas beskæftigelsespolitik i positiv retning?

Vitorino
Jeg må tilstå over for det ærede medlem, at beskæftigelse ikke er det, jeg har mest forstand på. Jeg kan derfor ikke give et klart svar på Deres spørgsmål, for så vidt angår Kommissionens samlede politik. Hvad jeg kan garantere er, at spørgsmålet om at omstrukturere Unionens budget vedrørende bidrag til beskæftigelsespolitikken ikke blev drøftet af Kommissionen i dag.
Det, vi vedtog, var et bidrag fra Kommissionen til retningslinjerne for nationale beskæftigelsesplaner for år 2000 som opfølgning på de såkaldte Cardiff-, Luxembourg- og Köln-procedurer. Vi mener, at der vil blive god lejlighed til at drøfte Unionens konkrete bidrag til skabelse af nye arbejdspladser i Europa ved det kommende topmøde i Lissabon i marts, som vil være den tid og det sted, hvor man kan evaluere de tre processer, jeg lige har nævnt, Köln, Luxembourg og Cardiff på den ene side, og på den anden definere strategien og syntesen af makroøkonomiske politikker, mikroøkonomiske nyskabende aktiviteter og udfordringen fra det nye informationssamfund.
Fra topmødet i Lissabon håber jeg, at vi får en klarere opfattelse af, hvorledes Unionens budget kan bidrage til vores fælles mål, nemlig at skabe nye arbejdspladser i Europa.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, jeg vil ikke tage tiden fra mine kolleger, men De fortalte i starten, at De åbenbart nu indleder en sag mod Frankrig om overtrædelse af traktaten. Vi har jo ikke kun diskussionerne med Frankrig, men også med Tyskland!
Det kompromis, der blev indgået mellem Frankrig og Storbritannien, handlede jo om, at testene bør anvendes, også til diagnostiske formål, og at engelsk oksekød, der stammer fra dette eksportprogram, bør mærkes. Disse krav blev også stillet fra Tysklands side. Nu lyder mit spørgsmål: Hvis De indleder en sag om overtrædelse af traktaten allerede nu, men slet ikke afventede for at se, hvad resultatet af disse test bliver, når testene endnu slet ikke er foretaget - der skal jo komme et forslag fra Byrne - og når mærkningslogistikken heller ikke er sikret endnu, hvordan kan De da forvente, at Frankrig og Tyskland ophæver deres importrestriktioner?
Burde Kommissionen altså ikke først skabe forudsætningerne og også kontrollere dem, så dette bliver muligt? Hr. formand, vi får jo en erklæring fra Kommissionen i morgen om dette emne. Muligvis kan vi uddybe det endnu en gang.

Vitorino
Hr. formand, jeg vil fatte mig i korthed. Det spørgsmål, det ærede medlem rejser, vil min kollega, hr. Byrne, tage forsvarligt fat på her i morgen i Europa-Parlamentet. Jeg vil foreslå, at De rejser spørgsmålet i morgen, så kan De få et langt bedre svar end noget, jeg ville kunne give.

Marinos
Hr. formand, eftersom vi har mulighed for fri debat: Jeg læste i dag til morgen i Libération hr. Ecevits udtalelse efter Tyrkiets godkendelse som ansøgerland til optagelse i EU: "Europas grænser kommer uundgåeligt til at udvide sig sydpå ... det centrale Asien vil blive omfattet og til sidst hele det asiatiske kontinent." Hans anden udtalelse omhandler Cypern, og han understreger, at Tyrkiet ikke vil acceptere nogen diskussion om det gældende system på Cypern og følgelig ikke tage hensyn til de ting, som er omtalt i Helsinki-beslutningen.
Jeg vil gerne spørge kommissæren, eftersom Kommissionen begejstret støttede Tyrkiets kandidatur, om disse udtalelser passer til den ånd, hvormed Rådet og Kommissionen foreslog, at Tyrkiet blev udnævnt til ansøgerland, og om det er en markering af Tyrkiets fremtidige opførsel i denne retning.

Formanden
Hr. Marinos, kun en kort bemærkning: Vi skal alle vænne os til denne nye og - tror jeg - også lovende arbejdsform i forhold til Kommissionen, som den frie debat udgør, men som De ved, fastsætter forretningsordenen, at denne frie debat skal vedrøre - og det var til dét formål, den blev skabt - den meddelelse, som Kommissionen lige har aflagt, og de sager, som den omtaler. Kommissionen har jo ikke fremsat nogen erklæring om de emner, som De her tager op, selvom jeg erkender, at de er af største politiske betydning og særdeles aktuelle, men Kommissionen har altså ikke gjort det. Det er op til kommissær Vitorino at beslutte, om han vil svare eller ikke.

Vitorino
Hr. formand, jeg vil blot sige, at jeg deler Deres opfattelse. Kommissionsformand Romano Prodi gav i dag til formiddag over for Parlamentet udtryk for, hvorledes Kommissionen forstår beslutningerne i Helsinki, og jeg henviser til denne erklæring, hvad angår Kommissionens holdning.

Soares
Jeg har ikke været til stede fra mødets begyndelse, hvad jeg beder undskylde, men jeg deltog i mødet med Xanana Gusmão. Jeg er særdeles interesseret, fordi pressen praktisk talt ikke har omtalt sagen, i at få at vide, hvordan det gik i Helsinki med den tredje søjle, der jo netop er kommissær António Vitorinos område.
Der blev i forbindelse med mødet i Tampere talt meget om spørgsmål, der har med den tredje søjle at gøre, om indre sikkerhed, retsvæsen og alt det andet, og De skulle, hr. kommissær, tage noget konkret med til Helsinki. Jeg vil gerne vide, hvad der er foregået i Helsinki, hvis De vel at mærke kan svare mig.

Vitorino
Hr. Mário Soares, Kommissionen skulle i december fremlægge den første version af et score board for Rådet (retlige og indre anliggender). Ikke Det Europæiske Råd i Helsinki, men netop Rådet (retlige og indre anliggender), og det var det, som Kommissionen gjorde i begyndelsen af december. Kommissionen håber, at dette score board kan blive vedtaget under det portugisiske formandskab for Rådet (retlige og indre anliggender), der til marts næste år mødes i Lissabon.
Hvad angår Det Europæiske Råd, blev det på ny besluttet, at stats- og regeringscheferne skal se på de emner, der har med de retlige og indre anliggender at gøre på Det Europæiske Råd i juni 2000, i Santa Maria da Feira, med henblik på en nærmere vurdering af de retlige og indre anliggenders såkaldte eksterne dimension, altså de konsekvenser for EU's udenrigspolitik, som de nye prioriteringer, der blev vedtaget i Tampere, har for området for frihed, sikkerhed og retfærdighed.

Lage
Hr. kommissær António Vitorino, jeg var glad for den meddelelse, som De på Kommissionens vegne har givet om Media Plus-programmet om støtte til europæisk kulturudvikling og -produktion. Jeg synes blot, at bevillingerne er for beskedne set i forhold til de ambitioner, som Kommissionen har for dette program, og den strategi, som det er udtryk for. Hensigten er dog god og rosværdig.
Jeg mener imidlertid, at et større forbrug af europæiske audiovisuelle produkter i højere grad forudsætter en pædagogisk indsats over for europæerne, hvor smagen for og påskønnelsen af den europæiske kultur stimuleres, og hvor de mange dårlige produkter, der kommer fra andre dele af verden, forkastes. Denne pædagogiske indsats skal Kommissionen selvfølgelig ikke udføre, men europæerne selv, gennem deres opdragelse, deres uddannelse og deres massemedier.
Men som sagt: Jeg var glad for Deres meddelelse, og jeg støtter den. Jeg vil dog gerne stille Dem et spørgsmål, nemlig, om dette program positivt set lader sig forene med en anden af Kommissionens holdninger, ifølge hvilken de europæiske audiovisuelle produkter skal beskyttes mod konkurrence navnlig på tv-området, altså det, som franskmændene kalder for "den kulturelle undtagelse".

Vitorino
Hr. formand, jeg takker for spørgsmålet. Jeg vil gerne begynde med at sige hr. Carlos Lage, at det, som Kommissionen i dag har vedtaget - Media Plus-programmet - passer perfekt ind i en strategi, som Kommissionen har udviklet inden for programmet "I-Europe", og som kulminerer - håber vi - i form af de beslutninger, der skal træffes på det ekstraordinære Europæiske Råd i Lissabon til marts næste år.
Det drejer sig om at forberede Europa såvel infrastrukturelt som med hensyn til indholdsindustriproduktionen på den digitale tidsalders udfordringer, hvad der naturligvis er ensbetydende med, at Europa ønsker at tage del i den nye digitale økonomi og i det nye globale kultur- og informationssamfund.
Hvad angår det konkrete spørgsmål, som det ærede medlem har stillet, drejer det sig ikke om at fastlægge en strategi, der hviler på konkurrencebeskyttelse. Det drejer sig om at fastlægge en strategi, hvor vi samtidig med, at vi accepterer den frie konkurrences spilleregler, støtter den europæiske produktion, udvikling og distribution for bedre at kunne hamle op med denne konkurrence. Det drejer sig altså ikke om mindre konkurrence, men om en mere fair og rimelig konkurrence, der også får mere støtte fra europæisk hold.

Gutiérrez Cortines
Hr. formand, under høringen af kommissær Vitorino sagde jeg til ham, at jeg med glæde kunne konstatere, at han som den eneste kommissær havde talt om uddannelse som noget vigtigt at indarbejde i tredje søjle. Han svarede mig engageret og endda med en usædvanlig begejstring.
I Spanien er vi i gang med at vedtage en udlændingelov, som netop fuldt ud fremmer integration og anerkendelse af alle rettigheder. Men det er også nødvendigt, at Europa gør fremskridt med hensyn til uddannelse, for der dukker nye analfabeter op, nye grupper, der er udstødte, fordi de ikke kan forstå sproget i det land, de bor i. Disse nye analfabeter kan ikke engang forstå sikkerhedsforskrifterne på arbejdspladsen. De kan ikke forstå vejskiltene. Det drejer sig om en ny analfabetisme, om en ny dyb fattigdom, som i øjeblikket begynder at sætte sit præg på det europæiske samfund. Dette problem er ved at glide os af hænde, måske på grund af manglende oplysninger og undersøgelser.
Ville det ikke være muligt at fortage en systematisk undersøgelse af, hvordan forholdene og behovene virkelig er, og hvor de væsentlige punkter ligger? For uden oplysninger er det ikke muligt at lave en politisk strategi, og uden at kende virkeligheden er det heller ikke muligt at lave ordentlige programmer. Der skal skabes et solidt fundament på dette område, for der er ingen, der tager sig af uddannelsesspørgsmålet.

Vitorino
Jeg skal med glæde svare det medlem, som siger, at uddannelse er et centralt element i integrationspolitikkerne, og jeg vil give Dem to eksempler.
Første eksempel: Kommissionen har foreslået et direktiv om familiesammenføring for lovlige indvandrere i Unionens medlemsstater. Af dette direktiv fremgår det, at børn, som sammenføres med et familiemedlem, der er indvandret lovligt og har fast bopæl i et land i Unionen, skal have ret til en fuld uddannelse på lige vilkår med børn af medlemsstaternes borgere.
Andet eksempel: Inden for rammerne af Equal-initiatiavet er det planen at undersøge anvendelsen af uddannelsessystemet som et instrument til integration af indvandrerne i modtagelsessamfundene. Jeg kan garantere Dem for, at såvel Generaldirektoratet for Retlige og Indre Anliggender som Generaldirektoratet for Beskæftigelse og Sociale Anliggender er meget bevidste om, at det er strategisk vigtigt at sikre adgangen til uddannelse for de lovlige indvandreres børn i Unionens lande.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.

Spørgetid (Kommissionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Kommissionen (B5-0036/1999).
Første del

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 33.

David W. Martin
Spørgsmål nr. 34 af (H-0689/99):
Om: EU­charteret for grundlæggende rettigheder Mener Kommissionen, at EU-charteret for grundlæggende rettigheder, der udarbejdes efter mandat fra Tampere-topmødet, skal have retskraft?

Vitorino
Det Europæiske Råd i Köln besluttede, at der skulle formuleres et charter for grundlæggende rettigheder for Den Europæiske Union forud for Det Europæiske Råds møde i december i år 2000, og at et sådant charter skulle skitseres af et organ, der bestod af 15 repræsentanter for stats- og regeringscheferne, 16 medlemmer af Europa-Parlamentet, herunder det ærede medlem, 30 medlemmer af nationale parlamenter samt mig selv som repræsentant for formanden for Kommissionen. Sammensætningen af dette organ blev fastlagt i Tampere, og dets første møde finder sted på fredag, den 17. december.
Det er et meget afgørende spørgsmål, hvordan dette charter skal se ud, men ikke desto mindre har Det Europæiske Råd ladet dette spørgsmål stå åbent. Ifølge konklusionerne skal det overvejes, om, og i givet fald hvorledes, charteret skal integreres i traktaterne. Selvom det er op til stats- og regeringscheferne at beslutte, hvilken endelig status dette charter skal have, vil organet i sine forslag blive nødt til at overveje, hvordan man kan kombinere to åbne spørgsmål: en juridisk bindende tekst, der skal indsættes i en traktat, eller en højtidelig politisk erklæring. Disse overvejelser vil også tage hensyn til den nære forbindelse med det forberedende arbejde til regeringskonferencen.
Efter Kommissionens opfattelse skal Den Europæiske Unions charter tage højde for to forskellige problemer: synlighed og sikkerhed. For så vidt angår synlighed, kan man erklære sig enig i, at det vil være nok med en politisk erklæring, som alle de europæiske institutioner højtideligt fremsætter, og som udbredes via alle kommunikationskanaler. Når det gælder spørgsmålet om juridisk sikkerhed, må vi overveje, hvorledes Den Europæiske Unions charter kan bidrage til at forbedre den beskyttelse af fundamentale rettigheder i Den Europæiske Union, og det er vanskeligt at se, hvorledes en ikkebindende tekst kan bidrage til at tydeliggøre det nuværende beskyttelsessystem og gå ud over dets grænser.
Efter Kommissionens opfattelse må det charter, der skal forelægges for stats- og regeringscheferne, virkelig være forbedret, og den bedste måde, hvorpå man kan opnå dette, er ved at fokusere på de grundlæggende rettigheder, der udspringer af selve Unionen. Organet må finde en måde, hvorpå man kan finde frem til en politisk betydningsfuld tekst, der er forenelig med kravet om, at den skal kunne indsættes i traktaten. Der er klare antydninger af, at der er bred imødekommenhed over for en udformning af et sådant charter, og at borgerne forventer, at det skal være den grundlæggende tekst om denne sag. Kommissionen er overbevist om, at man ikke bør skuffe disse forventninger.

Martin, David
Kommissæren har overrasket mig ved at gå så langt, som han har gjort, og jeg glæder mig meget over den reaktion, han er kommet med. Jeg ser frem til at arbejde sammen med ham i det organ, der skal udarbejde teksten.
Jeg vil gerne vide, om De er enig i, at hvis vi i sidste instans ender med slet og ret en politisk udtalelse, vil vi have spildt et års arbejde? Det er ikke nødvendigt, at 62 mennesker skal arbejde på en politisk udtalelse. Hvis det er det, vi skal slutte med, kan vi lige så godt sende et par embedsmænd af sted til at skitsere de rettigheder, vi i øjeblikket har i traktaten. Det, vi i sidste instans skal have, er nogle juridisk bindende rettigheder for Europas borgere.

Vitorino
Jeg vil bare gerne tilføje, at jeg er sikker på, at vi kan nå den nødvendige konsensus, så vi kan udarbejde et charter, der kan få reel indflydelse på vores borgeres dagligliv. Der er naturligvis vanskeligheder forude - politiske vanskeligheder og nogle tekniske vanskeligheder. Vi må helt klart tage fat på spørgsmålet om juridisk gennemførelse af dette charter. Jeg er sikker på, at Kommissionen, Rådet, Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter i sidste instans vil nå frem til et godt resultat, hvis vi frem for alt tænker på borgernes interesser.

Formanden


Theodorus J.J. Bouwman, overtaget af Reinhold Messner
Spørgsmål nr. 35 af (H-0670/99):
Om: Forlængelse af italienske motorvejsselskabers koncessioner Den italienske regering agter at forlænge koncessionerne for de 20 motorvejsselskaber, som i øjeblikket forvalter de italienske motorveje. Efter godkendelse af koncessionen til aktieselskabet Autostrade, der forvalter ca 50% af det italienske motorvejsnet, er det foreslået også at forlænge koncessionerne for de 19 øvrige mindre selskaber. Til gengæld for forlængelsen har selskaberne foreslået enorme investeringer i nye motorveje til et beløb på 20.000 milliarder. lire. Mener Kommissionen, at forlængelse af koncessionerne er en overtrædelse af direktiverne om indgåelse af offentlige kontrakter og tjenesteydelsesaftaler (92/50/EØF, 93/37/EØF og 89/440/EØF), eftersom der ikke gennemføres en europæisk offentlig udbudsprocedure og andre EU-selskaber derved er udelukket fra dette vigtige marked? Deler Kommissionen endvidere den opfattelse, at de interesserede selskabers tilbud om gennemførelse af nye infrastrukturarbejder bruges til at forsvare deres monopol, og at disse anlægsarbejder er i strid med EU's politik med henblik på at skabe et mere forsvarligt ligevægt mellem de forskellige transportformer?

Bolkestein
Som svar på hr. Bouwmans spørgsmål vil jeg sige følgende på vegne af Kommissionen: Kommissionen gør det ærede medlem opmærksom på, at den i øjeblikket har tre overtrædelsesprocedurer kørende om denne sag. Proceduren om Autostrade s.p.a. får muligvis et positivt resultat, eftersom de italienske myndigheder er villige til at samarbejde med Kommissionen og har startet privatiseringen af virksomheden. Når man tænker på de store følger, som denne sag kan få, følger Kommissionen fortsat proceduren, og sagen bliver ikke afsluttet, førend Kommissionen er sikker på, at principperne om gennemskuelighed og lige behandling overholdes.
I forbindelse med de andre koncessioner har Kommissionen startet to overtrædelsesprocedurer, og den undersøger de forhold, som er knyttet hertil. I betragtning af deres økonomiske, politiske og sociale betydning vil disse sager også blive drøftet på et møde med de italienske myndigheder, der vil finde sted inden for en overskuelig fremtid.
For at gøre noget strukturelt ved dette generelle problem har Kommissionen for nylig iværksat en rundspørge om den nuværende situationen i alle medlemsstater for at signalere fælles problemer og problemer, som kun eksisterer i en bestemt medlemsstat. Hvis denne rundspørge afslører eventuelle overtrædelser, vil Kommissionen træffe de nødvendige forholdsregler for at løse disse problemer.
Italiens planlagte nye investeringer i infrastrukturen er ikke nødvendigvis i strid med EU's transportpolitik. Selvom medlemsstaterne er ansvarlige for beslutninger om sådanne investeringer, mener Kommissionen, at disse beslutninger skal være baseret på det positive resultat af en fuldstændig analyse af de sociale fordele og ulemper.

Messner
Hr. formand, hr. kommissær Bolkestein, det glæder mig selvfølgelig, at Kommissionen har forsøgt at løse disse problemer, og at disse tre procedurer om overtrædelse af traktaten nu er indledt. Vi venter alle på et svar. Men jeg vil gerne anmode om, at man tænker på, at man ved denne lejlighed måske skal sørge for et intensivt samarbejde mellem de trafikansvarlige tjenestesteder og de konkurrenceansvarlige tjenestesteder hos Kommissionen for generelt at fremme trafikpolitiske afgørelser i Europa.
Vi skal og ønsker at omlægge den tunge trafik til jernbane. Det positive eksempel i denne forbindelse, tildelingen af brennermotorvejskoncessionen til investering i en brennerbasistunnel, kunne måske endda danne skole i Europa. Jeg vil gerne forklare det helt kort og påpege, at brennermotorvejskoncessionen skal tildeles, men endnu ikke er tildelt, med pålæg eller løfte om, at penge fra motorvejen omlægges til brennerbasistunnellen, altså til jernbane. Hvis de instanser hos Kommissionen, der er ansvarlige for transport og konkurrence, slår sig sammen, kunne man tage et væsentligt skridt hen imod en politik til omlægning af den tunge transport fra vej til jernbane.

Bolkestein
Jeg vil gerne takke hr. Messner for hans supplerende bemærkninger, som Kommissionen gerne tager i betragtning. Det siger jeg ikke kun på egne vegne, men også på vegne af min kollega Loyola de Palacio, der som bekendt er kommissær for transportpolitikken. Vi er uden tvivl opmærksomme på denne sag. Jeg vil gerne komme nærmere ind på hr. Messners spørgsmål og gentage, at det er medlemsstaternes ansvar at gennemføre transportpolitikken. Vi håber naturligvis, at dette kan tilpasses andre medlemsstaters og Kommissionens transportpolitik så meget som muligt.
Vedrørende flytningen af gods fra vej- til jernbanetransport mener jeg, at hr. Messners bemærkning har krav på opmærksomhed. Jeg kan forsikre ham om, at der i flere medlemsstater er en meningsdannelsesproces i gang, som har til formål at sørge for, at den flytning, som han slår til lyd for, vil finde sted. Det er naturligvis sådan, at godstransporten på vejen har en fleksibilitet, som jernbanetransporten ikke har. Det ændrer dog ikke ved, at jernbanetransporten byder på mange fordele ved transport over lange afstande, særligt fordi - og det er hr. Messner bestemt enig i - omgivelserne og miljøet lider mindre skade. Med hensyn til koncessionen om transport gennem Brennerpasset, som hr. Messner bragte på bane, gælder, at denne koncession endnu ikke er tildelt. Komissionen vil indhente oplysninger om, hvordan denne koncessionstildeling foregår, fordi, og det er også dagens samtaleemne, tildelingen af koncessioner naturligvis skal finde sted på de betingelser, som der normalt stilles ved tildeling af koncessioner.

Rübig
Hr. formand, ærede hr. kommissær, koncessionerne er i sidste ende også altid et grundlag til at finansiere tvingende nødvendige projekter. Hvornår regner De med, at der foreligger et direktiv om road pricing i Europa, med hvilket de tvingende nødvendige motorvejssaneringer og udbygninger kan gennemføres? Jeg tror, at road pricing i sidste ende også vil kunne nedsætte mobilitetsomkostningerne, når målene opnås, nemlig færre køer, færre ulykker og især øget miljøbeskyttelse, ikke kun i forbindelse med luftforurening og støj, men også på mange andre områder. Tror De, at der bliver fremlagt et sådant direktiv i nær fremtid?

Bolkestein
Vedrørende dette supplerende spørgsmål vil jeg bemærke, at emnet om road pricing er meget omstridt i nogle medlemsstater. Man kan naturligvis gå ud fra det liberale princip om, at det, der er sjældent, skal være dyrt. I dette tilfælde er det pladsen på vejen, der er sjælden, så her kan man sige, at denne sjældenhed skal fortolkes i højere priser. De samlede udgifter er fortsat de samme, for de er, hvad de er. Der finder kun en forskydning sted fra den offentlige betaling af udgifterne til den private bruger af vejen. Jeg forsikrer det ærede parlamentsmedlem om, at i den medlemsstat, som jeg kender bedst, får emnet road pricing megen opmærksomhed, men det er politisk også meget omstridt.
Med andre ord er emnet klart på dagsordenen, men det er endnu ikke nået til det punkt, hvor der tages beslutninger. Så vidt jeg ved, men det ærede medlem ved, at det ikke tilhører mit arbejdsområde, er Komissionen endnu ikke i gang med at udarbejde sådan et direktiv.
Hvis jeg tager fejl, meddeler jeg det pr. brev.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 36.

Juan Andrés Naranjo Escobar
Spørgsmål nr. 37 af (H-0760/99):
Om: Kvalitet i uddannelsessystemet og uddannelsernes indhold I juni 1998 gav konferencen af udenrigsministrene fra EU-landene og ansøgerlande i Prag mandat til fastlæggelse af en række indikatorer, som kunne anvendes til at evaluere de forskellige nationale uddannelsessystemer. Ifølge Kommissionens oplysninger på Rådets samling den 26. november i år har ad hoc-ekspertgruppen nu udarbejdet sit andet midtvejsdokument om indikatorer og referenceniveauer, som danner grundlag for den første europæiske beretning om kvalitet i uddannelserne, der vil blive forelagt på den kommende konference i Bukarest i juni 2000.
Mener Kommissionen ikke på baggrund af det udførte arbejde og den betydning, Rådet tillægger samarbejdet mellem staterne om en forbedring af kvaliteten i uddannelserne som et middel til at forbedre konkurrence og beskæftigelse, at der bør nedsættes et stående ekspertudvalg med deltagelse af repræsentanter fra EU og ansøgerlande, og som skal beskæftige sig med uddannelsernes kvalitet?
Mener Kommissionen ikke, at det B i fuld respekt for Amsterdam-traktatens artikel 149, stk. 1, - kan overlades til dette ekspertudvalg at udarbejde kriterier eller henstillinger for udarbejdelsen af et ensartet undervisningsindhold parallelt med de særlige karakteristika i de enkelte skolesystemer, grundlæggende set i de første klassetrin i grundskolen?
Anden del
Kinnock, Neil
Som det ærede medlem, der har stillet spørgsmålet, vil vide, er det politiske samarbejde mellem medlemsstaterne om kvalitet i uddannelsen blevet styrket i de seneste år. Henstillingen om evalueringen af kvalitet og højere uddannelse vedtaget i september 1998 og et forslag til en henstilling om kvalitetsvurdering inden for skoleuddannelserne vidner om betydningen af at diskutere kvalitet i uddannelserne på europæisk niveau.
Ved mødet i Rådet (uddannelse) den 26. november fik dette emne yderligere betydning som et af de højtprioriterede områder, der skulle behandles i de følgende år, via vedtagelse af en beslutning om en rullende dagsorden.
I forlængelse af konferencen af de europæiske uddannelsesministre i Prag i juni 1998 blev der etableret et arbejdsudvalg om kvalitetsindikatorer. Heri var der repræsentanter for 26 europæiske lande, og udvalget har udarbejdet rapporter om sine fremskridt til ministrene - én i juni og én i oktober i år.
Den første europæiske rapport om kvalitet i uddannelserne vil blive forelagt for Rådet (uddannelse) ved konferencen af europæiske undervisningsministre i Bukarest i juni 2000 samt for Europa-Parlamentet. I lyset af drøftelserne om rapporten vil Kommissionen foreslå, hvordan man skal behandle indikatorer og mål for kvaliteten af uddannelserne inden for rammerne af den rullende dagsorden og den årlige konference af europæiske undervisningsministre. Det nuværende arbejdsudvalg har vist sig at være et vigtigt forum for drøftelse og udveksling af oplysninger og erfaringer om kvalitetspolitik blandt medlemsstaterne og de lande, der vil være medlemmer. Kommissionen agter at foreslå, at udvalget fortsætter sit arbejde.
Det europæiske arbejde om indikatorer og mål vil føre til drøftelser om grundene til forskelle i kvalitet mellem de forskellige uddannelsessystemer. Forklaringselementer såsom læseplaner, læreruddannelse, ressourcer, evaluering osv. drøftes i arbejdsudvalget om kvalitetsindikatorer og på ministerplan. De lande, der deltager i arbejdsudvalget, får nytte af udvekslingen af oplysninger og erfaringer angående disse spørgsmål.
Kommissionen glæder sig over den aktive deltagelse fra Europa-Parlamentet i spørgsmålet om kvalitet i uddannelserne, særlig de kommende drøftelser om indikatorer og benchmarking i kvalitetsuddannelser.

Naranjo Escobar
Jeg takker for Deres elskværdige svar, hr. kommissær, men jeg er nødt til at sige, at det ikke fuldt ud besvarer de meget konkrete spørgsmål, som jeg har stillet.
Jeg mener, at retsgrundlaget i artikel 149 giver os mulighed for at gå lidt videre end det forsigtige Prag-mandat. Begrebet kvalitet i uddannelserne er mere end en kvantitativ måling af ressourcerne i de forskellige systemer eller en evaluering af præstationer inden for bestemte skolefag.
Efter min mening kunne Rådet (uddannelse) på sit møde den 26. november have haft forslaget om et stående udvalg om kvalitet i uddannelserne på dagsordenen.
I lyset af resultatet af den første europæiske rapport om kvalitet i uddannelserne, som Parlamentet vil være meget opmærksomt på, ville det da være muligt, at dette udvalg eller et nyt udarbejder fælles referencerammer, hvad angår undervisningens indhold?
Jeg opfordrer Kommissionen til at tage denne udfordring op med politisk mod. Det er nødvendigt at overvinde Prag-mandatet. Det er nødvendigt at overvinde den gamle diskussion om ensrettethed og national egenart. Diskussionen om kvalitet i uddannelserne skal netop hjælpe os med at indvi de nye generationer i den europæiske bevidsthed.

Kinnock, Neil
Jeg hører, hvad det ærede medlem siger og erkender, at han har rosværdige motiver, men han vil være klar over, at det faktisk hedder i traktaten, at Fællesskabet skal bidrage til udviklingen af uddannelse af høj kvalitet. Vi står over for den realitet, at vi må anerkende, at medlemsstaterne har ansvaret for indholdet af undervisningen og organiseringen af uddannelsessystemet. Derfor er det bedre, at vi fortsætter med at forfølge en strategi, der støtter medlemsstaterne i at gøre bedst mulig brug af muligheden for at lære af og anvende initiativer, der tages i europæiske lande generelt, frem for at sætte os et mere ambitiøst mål, som sandsynligvis ville få vanskeligheder med subsidiariteten og måske have den bivirkning, at den generelle begejstring blev svækket.
Det ærede medlem vil vide fra sin interesse i dette emne, at vi faktisk befinder os på et tidligt stadium af udviklingen på dette område. Kommissionen vil gerne sikre, at der sker stabile og fortsatte fremskridt, og jeg er sikker på, han deler vores opfattelse desangående.

Spørgsmål til Neil Kinnock

Formanden


María Izquierdo Rojo
Spørgsmål nr. 38 af (H-0728/99):
Om: Mandschauvinisme i administrationen I betragtning af at problemet med underrepræsentation af kvinder i og udelukkelse af kvinder fra højtstående stillinger ikke løses ved, at der findes velvilligt indstillede mænd, hvilke foranstaltninger vil Kommissionen da foreslå for at ændre den nuværende situation, hvor over 90% af de højtstående stillinger er besat af mænd?
Spørgsmål til Chris Patten
Kinnock, Neil
Kommissionen er enig med det ærede medlem i, at kvinder stadig er underrepræsenterede på de højere forvaltningsniveauer i Kommissionen såvel som inden for andre institutioner. Men jeg må med al respekt sige til det ærede medlem, at det ikke er korrekt at sige, at kvinder er udelukkede fra disse stillinger, og det er heller ikke rigtigt at tilskrive Kommissionen chauvinistiske motiver.
Siden 1988 har Kommissionen vedtaget tre handlingsprogrammer med det mål at fremme positiv særbehandling af kvinder inden for tjenesterne. Der er blevet givet særlig opmærksomhed til en forøgelse af den procentvise andel af kvinder på leder- og mellemlederniveau. I 1996 afslørede en vurdering af virkningen af de to handlingsprogrammer for positiv særbehandling i Kommissionen, at der var sket en markant ændring i situationen for kvindeligt personale i kategori A og i ledende stillinger, særlig som følge af de årlige mål, som Kommissionen vedtog.
Mens kvinderne tegnede sig for 11,5% af stillingerne i kategori A i 1992, var det 19,3% i september i år. Kvinderne besatte omtrent 2% af A2-stillingerne, det vil sige direktørstillinger, i 1992. Det var steget til 11% i september i år. Det tredje handlingsprogram for lige muligheder for kvinder og mænd i Kommissionen, 1997-2000, bør konsolidere, hvad der allerede er nået, og gå videre ad samme vej.
Samtidig med at jeg noterer disse fremskridt, understreger jeg stærkt, at Kommissionen ikke er tilfreds. Den 29. september gav den nye Kommission udtryk for, at den følte sig forpligtet til at tage yderligere initiativer for at sikre, at et større antal kvinder om nogle år ville få ledende stillinger i forvaltningen. Der vil derfor blive fremsat særlige forslag under den kommende reformstrategi. I mellemtiden vil det interessere det ærede medlem at høre, at Kommissionen sidste onsdag vedtog et forslag, som jeg stillede om kvalifikationer, lige muligheder og geografisk balance. Denne politik indeholder positiv særbehandling, der skal foretages for at forbedre kvindelige embedsmænds karrieremuligheder. Kommissionen besluttede, at når der er både mandlige og kvindelige ansøgere til ledende stillinger, skal man foretrække kvinder. Derudover vil Kommissionen forsøge at fordoble antallet af ledende stillinger besat med kvinder ved udløbet af denne periode.
Kort sagt, der sker fremskridt. Mine kolleger og jeg ville gerne have, at det skete hurtigere og mere bredt. Det arbejder vi på. Vi håber, at andre institutioner - måske også denne - vil gøre noget lignende, særlig for så vidt angår ledende stillinger.

Izquierdo Rojo
Jeg takker kommissær Kinnock for dette svar og for den positive holdning, som ligger bag det, og som - ved jeg - også ligger bag det arbejde, han udfører. Alligevel, hr. kommissær, må jeg sige, at Kommissionen i dette spørgsmål om normalisering af kvindernes repræsentation har været sunket hen i hykleri i mere end 20 år. Den er sunket hen i et hyklerisk "jeg ville gerne, men jeg kan ikke", og denne hykleriske afmagt er en meget skadelig reference for hele verden.
Mit spørgsmål drejede sig ikke om udelukkelse, det ved De udmærket, det drejede sig om, at antallet af kvinder, der besidder højtstående stillinger, knap nok når op på 10%. De tal, som De - med større nøjagtighed - har givet mig her i Europa-Parlamentet, er latterlige og pinlige. En institution som Europa-Kommissionen, der i flere år har hævdet at gå ind for en repræsentation af kvinder også på højt plan i administrationen, kan ikke være tilfreds med den udelukkelse, som Deres tal er et bevis på. Og fotografierne af De Europæiske Råd er udtryk for en rædselsfuld mandschauvinisme i Europas beslutninger.

Kinnock, Neil
Jeg ville ikke yde det ærede medlem retfærdighed, hvis jeg ikke svarede hende meget direkte med relation til den måde, hvorpå hun formulerede sit tillægsspørgsmål.
For det første, hvis hun klager over mangelen på kvinder på ministerplan i medlemsstaterne, vil jeg foreslå, at hun rejser spørgsmålet over for dem.
For det andet har jeg præcis sagt, ikke bare her i Europa-Parlamentet i dag, men i mange år og også i forbindelse med de initiativer, jeg har taget i de 12 uger, jeg har været den ansvarlige i Kommissionen, at vi bestemt ikke er tilfredse med antallet af kvinder på ledende stillinger eller generelt i kategori A i Kommissionen. Men i stedet for blot at tale om det prøver jeg at gøre noget ved det.
Jeg vil gerne sige, at når kun én direktør - jeg gentager, én direktør - ud af 10 er en kvinde i en institution som Europa-Parlamentet, afspejles denne situation også i denne institution. Jeg vil gerne yde den hjælp, jeg kan, med rådgivning om fremme af ligestilling mellem kønnene, og så mener jeg ikke, at Kommissionen bør anklages for hykleri. Der har været konsekvente bestræbelser for at forøge antallet af kvinder. Det er der beviser for. Måske vil det ærede medlem gerne rejse spørgsmålet over for de forskellige medlemsstater for at tilskynde til deltagelse på de lavere niveauer af "A"kategorien og således sikre, at der i de kommende år vil være kvinder til rådighed, som kan søge de ledende stillinger. Også her arbejder jeg praktisk med tingene i stedet for bare at slå ud med armene for præcis at fremme dette.
Med hensyn til at de 10% skulle være latterligt eller skammeligt, vil jeg sige, at selvom Kommissionen kunne og burde have gjort mere, er det ikke et resultat af nogen mangel på motivation eller anstrengelse. En Kommission, som 12 uger inde i sin embedsperiode har forpligtet sig absolut til at stræbe mod en fordobling af antallet over fem år, fortjener tålmodighed, om ikke ros.

Formanden. Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 39.

Formanden


Paul Rübig
Spørgsmål nr. 40 af (H-0683/99):
Om: Donau­broerne i det tidligere Jugoslavien Under NATO-bombardementerne i Kosovo, hhv. Serbien, blev der ud over militære mål også beskadiget og ødelagt talrige civile mål. Nogle af disse civile mål var broerne over Donau. De ødelagte dele af disse broer generer stadig skibsfarten på Donau og vanskeliggør dermed den økonomiske opbygning i betragtelig grad.
Derudover må der i den kommende vinter regnes med følgende problem: Da der stadig ligger ødelagte betondele i floden, er der blandt fagfolk angst for, at isflager ikke kan flyde med strømmen, men vil blive hængende på disse hindringer.
Den logiske konsekvens vil være, at vandstanden i Donau på grund af de blokerende isflager vil stige betragteligt, således at der kan opstå voldsomme oversvømmelser. Disse oversvømmelser kan igen øge omkostningerne til genopbygningen, hvilket heller ikke kan være i Kommissionens interesse.
Er Kommissionen bekendt med dette forhold, og har den allerede forelagt forslag til løsning af dette konkrete problem, hhv. stillet finansiel bistand i udsigt?

Patten
Jeg vil gerne give udtryk for min taknemmelighed over for hr. Balfe for hans elskværdighed. Kommissionen er opmærksom på de vigtige økonomiske implikationer af ødelæggelsen af broerne over Donau for de lande, der ligger ud til den. Det påvirker ikke bare de bilaterale økonomiske relationer mellem Serbien og nabolandene, men også alle andre lande langs floden, som traditionelt har benyttet den til sejlads mellem Rhinen og Sortehavet. Der er også givet udtryk for bekymring med hensyn til muligheden for oversvømmelser oppe ad floden. Disse bekymringer blev anerkendt af Rådet (almindelige anliggender) ved dets møde den 15. november.
Det ærede medlem er uden tvivl klar over, at myndighederne i Beograd forsøger at lægge pres på det internationale samfund for at få hævet sanktionerne mod Det Tidligere Jugoslavien og genopbygget de ødelagte broer ved at gøre genåbningen af de serbiske dele af Donau for sejlads betinget af hjælp fra det internationale samfund til at genopbygge broerne. Det er uacceptabelt. Sammen med Donau-kommissionen ser Kommissionen på mulighederne for at få ryddet Donau. Vi vil gerne hjælpe, hvor vanskeligt det end kan være, men vi er besluttede på at forhindre, at en rydning af Donau bliver manipuleret af de jugoslaviske myndigheder til støtte for hr. Milosevic.

Rübig
Hr. formand, hr. kommissær Patten, jeg mener, at infrastruktur netop i dette område er en meget vigtig chance for fremtiden. Nu fører vi diskussionen om genopbygningen i dette område. Vi diskuterer, om der skal investeres 500 millioner eller en milliard, et meget stort beløb. Hvad vil De prioritere? Restaureringen af jernbanerne, vejene, luftfarten, energien, telekommunikationen? Findes der et koncept fra Kommissions side - såfremt der opnås enighed - om, med hvilke prioriteter pengene skal anvendes her?

Patten
Som det ærede medlem vil vide, er der et antal projekter i stabilitetspagten, som er blevet udvalgt til at få omfattende investeringer i de nærmeste år.
Det ærede medlem har helt ret, når han siger, at infrastrukturen - både det at reparere beskadiget infrastruktur og skabe ny infrastruktur - vil være af afgørende betydning for den økonomiske genrejsning af regionen. Men jeg vil gerne tilføje følgende: Hvor meget man end investerer i infrastrukturen - og vi vil se på præcise løfter på Donau-konferencen tidligt næste år - hvor meget man end bruger på infrastruktur, er det af afgørende betydning at tilskynde til større og friere handel mellem landene i denne region, og også i et par lande internt i regionen. Så jeg tilslutter mig fuldt ud det ærede medlems henvisning til vigtigheden af investeringer i infrastruktur. Men jeg mener, at det også er af helt afgørende betydning at tilskynde til mere fornuftige handelsforbindelser mellem disse lande.

Alyssandrakis
Hr. formand, så vidt jeg kunne forstå af første del af kommissærens svar, er Kommissionen ganske ligeglad med de følger, som de ødelagte broer har på Donau, og det eneste, som den beskæftiger sig med, er, hvorledes den kan udnytte denne naturkatastrofe - som den selv har bidraget til at fremkalde - til at vælte den lovligt og demokratisk valgte ledelse i Jugoslavien. Det gør nu ikke særligt indtryk. Det passer fint med den politik, som EU generelt følger i dette spørgsmål. Jeg vil gerne bede om en kommentar fra kommissæren eller måske et dementi i tilfælde af, at jeg har misforstået, hvad han sagde.

Patten
Jeg vil prøve at udtrykke mig lidt klarere over for det ærede medlem. Vi vil gerne sørge for, at man igen kan sejle på Donau, ved at fjerne murbrokkerne fra de beskadigede broer fra floden og fra flodlejet. Hvis vi ikke kan gøre det, vil der være et reelt problem, herunder oversvømmelser af de tilstødende områder, så vi ser frem til at få et forslag fra Donau-kommissionen, som vi håber at kunne reagere på så hurtigt som muligt.
Jeg håber også, at vi med tiden kan yde genopbygningshjælp i Serbien, ikke bare til broerne, men også til andre projekter. Det vil afhænge af frie og retfærdige valg i Serbien og, håber jeg, af hr. Milosevics afgang. Det er hr. Milosevic, hvis politik og tilstedeværelse forhindrer investeringer i hans land, ikke dem, der nægter at investere, så længe han er dér. Der er en let måde, hvorpå man kan hjælpe Serbien tilbage til et normalt anstændigt liv og økonomisk succes, og det er ved at slippe af med hr. Milosevic.

Formanden


Ioannis Souladakis
Spørgsmål nr. 41 af (H-0704/99):
Om: EU's foranstaltninger til bekæmpelse af ulovlig handel med nukleart, biologisk og kemisk materiale Trods det alle tegn tyder på, at der foretages ulovlig handel med materiale, der kan anvendes til at producere nukleare, kemiske og biologiske våben, træffes der ikke effektive foranstaltninger til bekæmpelse af problemet. De utallige debatter om spørgsmålet og aftalerne om kontrol med nukleart, biologisk og kemisk materiale har vist sig at være utilstrækkelige. Der tales og skrives meget om, at disse bander navnlig har hjemsted i Ukraine, Tjekkiet og Rusland, og at Istanbul og Budapest er de vigtigste centre for ulovlig handel. En stor del af transporten foretages gennem Balkan og i mange tilfælde gennem Kosovo. Hvorledes forholder Kommissionen sig til dette alvorlige problem, og hvorledes forholder den sig over for de lande, på hvis territorium denne farlige ulovlige handel foretages? Er der tegn, der tyder på, at visse af disse lande, der oven i købet tilstræber tiltrædelse af eller associering med EU, forsøger at tilsløre disse farlige handlinger?

Patten
Kommissionen accepterer ikke den påstand, at der ikke bliver taget nogen væsentlige initiativer for at tackle problemet med smugling af nukleare, kemiske og biologiske våben. Der er faktisk blevet gjort en hel del. Men Kommissionens juridiske beføjelser har været begrænset til de civile aspekter af kontrol med nukleare anliggender under EURATOM-traktaten. Det betyder, at Kommissionen ikke har noget mandat til at holde regnskab med og kontrollere masseødelæggelsesvåben som sådan. Det er kun under FUSP, som er under udvikling, at medlemsstaterne overvejer at udvide EU's initiativer til at indbefatte visse tiltag til reduktion af lagrene af masseødelæggelsesvåben. Medlemsstaterne og Kommissionen er i øjeblikket ved at drøfte en fælles aktion, der skal vedtages inden årets udgang for at implementere sikkerheds- og ikkespredningsaspekterne af den fælles strategi med hensyn til Rusland. I denne fælles aktion, der indbefatter konkrete initiativer til at ødelægge lagre af kemiske våben, er Kommissionen blevet anmodet om at koordinere Den Europæiske Unions aktion. Vi er parat til at påtage os dette vigtige ekstra hverv i samråd med medlemsstaterne og hr. Solana og, håber vi, i tæt samarbejde med de russiske myndigheder. Kommissionen er stærkt optaget af bestræbelser på at bekæmpe smugling af atommateriale og radioaktive stoffer. Kommissionen har taget initiativ til en serie særlige aktioner til støtte for nationale myndigheder, der har at gøre med bekæmpelse af ulovlig handel med atommateriale, både fra EU og ansøgerlande, herunder seminarer, uddannelsesprogrammer og teknisk bistand.
EURATOM's sikkerhedskontor i Luxembourg har siden 1992 ud over sine særlige kontrolopgaver på Den Europæiske Unions territorium påtaget sig en række dermed beslægtede aktiviteter uden for Unionens område. Der er tæt koordinering under G8 og Det Internationale Atomenergiagentur herom.
Forebyggende aktioner i form af samarbejdsprogrammer er siden 1992 blevet gennemført med central- og østeuropæiske lande, herunder Rusland. Der er områder såsom uddannelse og styrkelse af regnskabet med atommateriale og kontrolsystemer på nationalt plan.
Hvad angår samarbejdet med ansøgerlandene, er samarbejde med told-, grænsekontrol- og politiinstitutioner veletableret under Phares horisontale program om justits- og indenrigsanliggender. Disse foranstaltninger hjælper med til at reducere den fare, der skyldes atomvåbenmateriale, der er ude af kontrol. Men Kommissionen erkender den formidable og hastigt voksende udfordring på dette område og håber at kunne tage mere grundigt fat på spørgsmålet, når vi først har fået de rette juridiske mandater.

Souladakis
Hr. formand, jeg anvendte termen ulovlig handel, skønt den ikke er korrekt, eftersom der skal foregå handel, for at der kan være tale om ulovlig handel. Og jeg tror ikke, at der foregår handel med sådanne materialer, råstoffer, som kan føre til det, som de kan. Men vi ved desværre, at efter silkevejene kom olievejen, derefter kokainvejen, derefter heroinvejen, og nu befinder vi os desværre på vejen med ulovlig handel af materialer, som er overordentligt farlige for freden og borgernes sikkerhed.
I den betydning og eftersom det ser ud til, at disse veje for den ulovlige handel går gennem lande, som har søgt om optagelse i EU, er spørgsmålet nu blevet politisk og kræver særlig opmærksomhed. I den betydning mener jeg altså, at ud over at beskytte de specialister, som har knowhow, og som ikke må føres på afveje af deres viden eller deres økonomiske svaghed, så må det være sine qua non, at vi tager fat på en politisk definition af ansøgerlandene i forbindelse med, hvad der foregår eller ikke foregår inden for deres territorier. Det har forbindelse med de nye former for trusler, der har forbindelse med de nye former ikke for terror, sådan som nogle siger, men for de nye former for beskyttelse af borgerne og freden. Og som politisk spørgsmål haster det, og det bør få international prioritet og ikke prioritet hos visse politiovervågningsorganer, som sandsynligvis har en anden kultur og ikke forstår de nye farer, som Europa bør beskytte sine borgere imod.

Formanden
Jeg må bede Dem om at vente, til jeg giver Dem ordet, for denne skik sikrer, ud over at formanden kan styre forhandlingen, at kommissæren kan høre starten på spørgsmålet ved hjælp af tolkningen. Dette er andet forsøg.

Patten
Jeg anerkender fuldt ud betydningen af de spørgsmål, som det ærede medlem har rejst. De giver anledning til betydelig bekymring for Kommissionen, og naturligvis vil det være spørgsmål, som vi må tage energisk fat på under udvidelsesforhandlingerne.
Måske må jeg tilføje endnu et par punkter til det omfattende - måske for omfattende - svar, jeg gav på det ærede medlems spørgsmål. For det første er det helt afgørende, at der finder den tættest mulige koordinering sted under G8's og Det Internationale Atomenergiagenturs auspicier. Det er helt afgørende, at vi arbejder sammen på dette meget vigtige område.
For det andet, i betragtning af, at det ærede medlem i særdeleshed henviste til ansøgerlandene, henviste jeg naturligvis til, hvad der kan gøres under det horisontale Phare-program. Jeg vil gerne henvise til én særlig ordning, som er meget lovende. Det er et parløb mellem medlemsstater fra Den Europæiske Union og de respektive nationale institutioner. Det repræsenterer et værdifuldt fremskridt. De kan også støttes af Phare og bør være en del af det handlingsprogram, vi følger for at håndtere, hvad der, som det ærede medlem sagde, virkelig er et meget alvorligt problem.

Formanden


Luisa Morgantini
Spørgsmål nr. 42 af (H-0746/99):
Om: Colombia ­ våben mod fredelige demonstranter Nyhederne fra Colombia bliver mere og mere alarmerende. Titusinder af bønder og indianere har siden den 10. november gennemført fredelige demonstrationer i den sydlige del af landet (Cauca) og krævet, at den colombianske regering opfylder de forpligtelser, den indgik med dem under en tidligere demonstration. Som svar satte regeringen ordensmagten ind, som den 19. november åbnede ild og sårede adskillige demonstranter.
Vil EU spille en mere aktiv rolle i løsningen af den mangesidede sociale konflikt, der har kendetegnet landet i årtier?
Præsident Pastrana har anmodet EU om at finansiere den "Plan Colombia", som hans regering har udarbejdet. For at undgå, at Unionens penge bliver brugt til at nære krigen i stedet for at begrænse den, vil EU da sikre sig, at hjælpen først bliver godkendt, efter at der er indgået fredsaftaler?
Hvordan vil EU sikre sig, at denne eventuelle hjælp bliver ledsaget af Colombias overholdelse af de henstillinger fra FN's højkommissær for menneskerettigheder, som er blevet et væsentligt element i EU's samarbejdskoncept? Vil EU sikre sig, at enhver plan for hjælp til Colombia ledsages af præcise forpligtelser, hvis overholdelse kontrolleres regelmæssigt, om muligt med bistand fra europæiske og colombianske ngo'er, hvad angår den nødvendige demokratiske åbning, bekæmpelse af straffrihed, optrævling af de paramilitære grupper og sociale reformer (bl.a. landbrugsreformen)?
Hvilken rolle vil Europa-Parlamentet få tildelt i en sådan proces?

Patten
I adskillige år har Colombia, som Europa-Parlamentet vil vide, været plaget af borgerkrig, kidnapning, vold og narkotikahandel, som alvorligt har undermineret lov og orden. Jeg er, i lighed med hvad jeg tror alle ærede medlemmer vil være, meget bekymret over de mord, der har fundet sted for nylig, herunder mordet på en ung spanier, der arbejdede på et projekt finansieret af Kommissionen. Han blev dræbt sammen med en præst, tilsyneladende af en gruppe paramilitære. Kommissionen har opfordret de colombianske myndigheder til omgående at undersøge omstændighederne ved denne forbrydelse.
Præsident Pastrana kæmper i øjeblikket for at finde en forhandlingsløsning på en konflikt, der, som det ærede medlem understreger, er yderst kompliceret. Colombias regering arbejder i øjeblikket på detaljerne i Colombia-planen. Colombia vil fortsat behøve stærk støtte fra det internationale samfund. De særlige områder, hvor Colombia gerne vil have støtte, herunder finansiel støtte fra Den Europæiske Union og andre kilder, må stadig aftales mere præcist. Kommissionen har allerede angivet, at vi er villige til at støtte en fredsproces i Colombia inden for rammerne af Colombia-planen, som det er sket i adskillige lande i Mellemamerika i de senere år. Kommissionen vil naturligvis træffe alle nødvendige foranstaltninger, før vi giver fællesskabsbistand, for at sikre, at parterne respekterer deres forpligtelser.
I øjeblikket fokuserer Kommissionen på bistand til internt fordrevne personer, i gennemsnit mellem 7 og 8 millioner euro om året, og finansiel støtte til et antal initiativer, der skal fremme menneskerettighederne i landet. Kommissionen dækker størstedelen af omkostningerne ved at drive højkommissærens kontor for menneskerettigheder i Colombia og har netop godkendt et multinationalt program til støtte for menneskerettighederne i Andesregionen med ca. 11,5 millioner euro, hvoraf de fleste vil gå til Colombia.

Morgantini
Tak for svaret, hr. kommissær. Jeg er også meget glad for Deres erklæring om finansieringen af en plan for at støtte Colombia, under forudsætning af, at de indgåede forpligtelser overholdes. Desværre er der ifølge Human Rights Watch visse højtstående militærfolk - som man genkender, og hvis navne er kendt - der står for militærøvelser og er indblandet i forskellige massakrer, og de er endnu ikke blevet fjernet fra deres embede, alt imens de hemmelige aftaler mellem de militære og paramilitære styrker fortsætter på dramatisk vis. Derfor er det, som kommissær Patten sagde, efter min mening vigtigt. Man skal nemlig ikke lade disse ting passere og forbigå dem i tavshed.
Det glæder mig også meget at høre - og jeg indrømmer, at jeg ikke ved så meget om dette område - at der ligeledes eksisterer nogle betydelige projekter med hensyn til fordrevne personer, humanitær bistand og menneskerettighedskommissioner. Jeg spørger mig selv, om Kommissionen ikke med henblik på fredsforhandlingernes gennemførelse kunne sætte støtten massivt op til de sociale bevægelser i Colombia og til menneskerettighedssammenslutningerne?

Patten
Som det ærede medlem udmærket ved, er Colombia et land, der befinder sig midt i en ualmindelig ødelæggende borgerkrig. Jeg er ikke sikker på, at regeringen har megen kontrol over mere end ca. halvdelen af sit territorium, og jeg er ikke sikker på, hvor megen indflydelse den har på de krigsførende parter eller på de overtrædelser af menneskerettighederne, som de begår.
Vores bistand går hovedsagelig til folk, som selv er ofre for krænkelser af menneskerettighederne, eller flygtninge, der har måttet flygte fra deres hjem og deres jord. Det er præcis disse mennesker, som trænger til vores støtte, og præcis disse mennesker, som vi forsøger at støtte mest. Præsident Pastrana var i Europa for nogle få uger siden. Han holdt vist en tale her i Europa-Parlamentet om Colombia-planen, og jeg var glad for mine samtaler med ham under dette besøg. Han sagde, at han vil fremlægge konkrete forslag til februar om, hvordan Den Europæiske Union kan støtte Colombia-planen. Når vi får disse forslag, vil jeg med glæde drøfte dem med Parlamentet og gøre det inden for rammerne af Europa-Parlamentets forståelige bekymring over nogle af rapporterne om overtrædelse af menneskerettighederne, som der desværre igen og igen rapporteres om fra troværdige organisationer såsom den, det ærede medlem nævnte.
Vi vil fortsat se meget alvorligt på overtrædelser af menneskerettighederne. Vi vil gøre, hvad vi kan, for at hjælpe dem, hvis menneskerettigheder er blevet krænket. Jeg vil igen henvise til dem, der har lidt eller er blevet dræbt under forsøget på at gennemføre vores egne EU-programmer i Colombia.

González Álvarez
Vi er naturligvis taknemmelige for de oplysninger, som hr. Patten giver os. Det er rigtigt, at der er et kontor for menneskerettigheder i Colombia. Parlamentet anmodede om det i mange år, og endelig finansierer Kommissionen sammen med FN dette kontor for menneskerettigheder i Colombia.
Alligevel kender vi, som allerede har været her i nogle år, betydningen i forbindelse med Colombia af ordene "fordrevne" (800.000) og "myrdede". Ud over spanieren Egiluz og den colombianske præst Mazo er to journalister blevet myrdet i de seneste dage. 150 journalister er blevet myrdet i de sidste 10 år. I mange tilfælde ved man udmærket, at det er de paramilitære grupper, som begår disse mord.
Vi ved, at det drejer sig om et meget vanskeligt og komplekst emne, men jeg vil, hr. kommissær, stille Dem to spørgsmål. For det første: Mener De ikke, at man ud over at tale og føre dialog - noget, som man efter min mening altid bør gøre - skulle lægge pres på den colombianske regering, for at den én gang for alle gjorde et forsøg på at få de paramilitære grupper, som er ansvarlige for attentaterne, til at forsvinde?
Og for det andet: Er der noget om de rygter, der siger, hr. kommissær, at USA med begrundelse i bekæmpelse af narkohandlen kan være ved at forberede en strategi for at gribe ind i Colombia?
Hvis det er tilfældet, mener jeg, at Den Europæiske Union burde vise handlekraft, for det ville starte en voldsspiral, som ingen af os ønsker.

Patten
Med hensyn til det sidste punkt, det ærede medlem nævnte, har vi faktisk foretaget os en række ting for at forsøge at hjælpe den colombianske regering til at håndtere det meget alvorlige narkotikaproblem, bl.a. givet handelspræferencer, og det vil vi fortsat gøre.
Med hensyn til det første punkt, hun nævnte, tror jeg ikke, den colombianske regering ville være uenig i, at det er vigtigt at tage sig af de paramilitære. Det er dens evne til at håndtere dem militært, som har været et af problemerne i årenes løb. Jeg håber meget, at de igangværende forhandlinger vil give Colombias befolkning den fred, den fortjener. I mellemtiden er det, som foruroliger mig og vist også det ærede medlem, den meget alvorlige sikkerhedssituation for menneskerettighedsaktivister i Colombia. De må være overordentlig tapre for at gøre det vigtige arbejde, de gør. Der er en grænse for, hvad vi selv kan gøre for at forøge deres personlige sikkerhed, selvom vi fortsat giver udtryk for bekymring for denne sag over for Colombias myndigheder. Det vil vi fortsat gøre. Vi forsøger også at overvåge situationen meget nøje med medlemsstaternes ambassader i Bogotá. Så vi gør vores bedste, men det er fortsat et emne, der bekymrer mig meget, at så mange mennesker, heriblandt unge, må sætte livet på spil for at sikre menneskerettighederne i deres land.

Formanden


Bernd Posselt
Spørgsmål nr. 43 af (H-0755/99):
Om: Stabilisering af Makedonien Hvilke skridt agter Kommissionen at tage i år 2000 med henblik på at medvirke til en økonomisk og politisk stabilisering af Makedonien med dens multietniske og demokratiske regering, og hvilke konklusioner drager den af udviklingen i 1999?
Spørgsmål til Mario Monti
Patten
Lad mig for det første opsummere, hvad vi har gjort i år. Fællesskabet har vist sin stærke forpligtelse over for Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Rent økonomisk set har vi ud over teknisk bistand under Phare - 22 millioner euro - og finansprotokollen, en rentestøtte til lån fra Den Europæiske Investeringsbank til en værdi af 20 millioner euro givet 143 millioner euro i ekstraordinær bistand for at hjælpe landet med at klare følgerne af kosovokrisen.
Hvad der er lige så vigtigt er, at Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien er det første land, der er blevet aktivt involveret i Fællesskabets stabiliserings- og associeringsproces. Rådet vil vedtage et forhandlingsmandat til en stabiliserings- og associeringsaftale i januar. År 2000 lover derfor godt for en væsentlig forøgelse af samarbejdet mellem Fællesskabet og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Det bliver et år med forhandlinger og, håber vi, et år, der vil kulminere med underskrivelsen af en aftale.
Samtidig vil Kommissionen fortsætte med at bistå den politiske og økonomiske reformproces i landet under den eksisterende samarbejdsaftale og via Phare-programmet eller gennem det nye finansinstrument, som skal erstatte Phare.

Posselt
Mange tak, hr. kommissær, for det positive og konkrete svar. Makedonien var først offer for kommunisterne og deres arvinger, derefter offer for to forskellige boykotter og derefter offer for kosovokrigen. Vi har nu en regering dér, der er meget multikulturel, og som meget bevidst forsøger at slå bro til den albanske befolkningsdel. Men regeringen har brug for økonomisk succes, ellers vil der igen opstå nationalisme dér. Og derfor lyder mit spørgsmål: Tror De for det første, at De selv kan køre til Makedonien inden for en overskuelig fremtid, og tror De for det andet, at der kan opnås en associeringsaftale - men det har De næsten allerede sagt - allerede næste år?

Patten
For det første har jeg allerede truet Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens udenrigsminister med et besøg. Det syntes han at være glad for. Så jeg ser frem til at tage af sted inden for det første par måneder af næste år. Jeg har også sagt, at når jeg rejser, vil jeg gerne kunne åbne et kontor for Fællesskabet i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, for vi har behov for en mere omfattende permanent tilstedeværelse dér end i øjeblikket. Jeg håber meget, at vi for alvor vil kunne igangsætte forhandlinger om en stabiliserings- og associeringsaftale til næste år. Jo hurtigere vi kan gennemføre disse forhandlinger med Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, jo bedre, så kan vi så meget hurtigere komme i gang med at ratificere aftalen med medlemsstaterne.
Som det ærede medlem ved, er Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien kun det første land, vi forsøger at forhandle en aftale på plads med. Jeg håber meget, at vi, ikke længe efter at vi er begyndt på disse forhandlinger, vil kunne gå over til forhandlinger med andre lande, måske først og fremmest Albanien. Men jeg tror, at der stadig er behov for fremskridt dér.

Titley
Tidligere i dag drøftede vi budgettet for næste år og EU's vanskeligheder med at finde tilstrækkelige midler til operationen i Kosovo. Jeg vil derfor spørge Kommissionen, om den har foretaget en analyse af, hvad omkostningerne vil blive, hvis situationen bliver ustabil i Makedonien, og i hvilket omfang - for at reagere på det sidste, kommissæren sagde - er det sandt, at vi har brug for at sikre stabiliteten i Albanien for at opretholde stabiliteten i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien.

Patten
Hvad vi burde have lært af de temmelig barske erfaringer fra de seneste år på Balkan er, at det er langt bedre at forebygge ustabilitet ved at gøre noget politisk og økonomisk på et tidligt tidspunkt end senere at skulle betale omkostningerne ved ustabilitet, der går over i katastrofe, ikke bare i ét land, men i adskillige lande. Det er det, der er sket i de seneste år. Vi taler meget om forebyggelse af konflikter og håndtering af kriser. Hvis vi klart vil se, hvilke fordele man kunne have af at forebygge konflikter, så kan vi igen se på Balkan.
Jeg nærer ingen tvivl om, at ustabiliteten i Makedonien, Albanien og Montenegro ville få følger for hele regionen. Jeg vil derfor gerne have, at vi skaber en situation, hvor vi kan gribe ind på forhånd for at støtte kapacitetsopbygning samt en økonomisk og social udvikling, som forhåbentlig kan forhindre en sådan ustabilitet.
Med fare for at blive mistænkt for på en provokerende måde at vende tilbage til tidligere drøftelser her i Europa-Parlamentet håber jeg meget, at de vigtige planer, vi forsøger at iværksætte på Balkan, ikke vil blive taget som gidsel, når Europa-Parlamentet og Rådet diskuterer og skændes om finansieringen for næste år. Jeg kan forstå, hvad de forfatningsmæssige argumenter er, og hvad de politiske argumenter er. Men prøv at forklare dem for nogen uden tag over hovedet i Kosovo. Prøv at forklare dem for en pensionist, der gerne vil have socialpension i Montenegro. Prøv at forklare dem for en borger i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, som synes, at de vanskelige skridt, de har taget i dette land inden for de seneste år, fortjener lidt mere støtte fra Den Europæiske Union.
Jeg forstår, at disse politiske argumenter fyger gennem luften. Jeg er sikker på, at de går langt hen over hovedet på en slet og ret kommissær med ansvar for forholdet til tredjelande. Men jeg håber, at jeg ikke til næste år kommer til at forklare disse komplicerede forfatningsspørgsmål over for almindelige mennesker på Balkan eller andre steder i verden, der ikke får den støtte, de fortjener.

Formanden
Vi takker hr. Patten for hans indsats over for Parlamentet her i dag.
Da spørgetiden til hr. Patten er udløbet, vil spørgsmål nr. 44 til 47 blive besvaret skriftligt.

Formanden


Sebastiano (Nello) Musumeci
Spørgsmål nr. 48 af (H-0677/99):
Om: Spillekasinoer Domstolen har anerkendt organisering af hasardspil som en økonomisk aktivitet, der har form af en tjenesteydelse og henhører under EF-traktatens anvendelsesområde, og har fastslået, at medlemsstaternes bestemmelser vedrørende tilladelser til at åbne spillekasinoer skal skabe en rimelig distribution af disse og være ikkediskriminerende (Schindler-sagen C-275/92). Den italienske regering kræver belæg for stedets værdi som turistattraktion samt for ansøgerens økonomiske soliditet uden dog at fastsætte kriterier herfor, hvilket i mange tilfælde resulterer i tilfældige beslutninger. I Italien er der hidtil kun udstedt licens til i alt fire kasinoer (i Det Forenede Kongerige er der 119, i Tyskland er der ca. 102), som alle er beliggende i Norditalien. Dette er helt klart en diskriminering af mål 1-regionerne, der i stort omfang kunne drage fordel af åbningen af spillekasinoer, som ville betyde øgede indtægter fra turisme og økonomisk ekspansion. Mener Kommissionen ikke, at den italienske regerings fremgangsmåde er i strid med fællesskabsbestemmelserne om ikkediskriminering og fri konkurrence, herunder navnlig EF-traktatens artikel 12 og 86?

Monti
Kommissionen er af den opfattelse, at Domstolens holdning er klar, når det gælder de specielle rettigheder med hensyn til hasardspil. Domstolen stadfæstede for nylig, at selvom en medlemsstat giver tilladelse til hasardspil, har den under alle omstændigheder ret til at sætte grænser for udbuddet af den slags spil under hensyntagen til målsætninger af almen interesse, såsom en kontrol med hasardspillelysten, forebyggelse af svig og lovovertrædelser samt en anvendelse af den opnåede fortjeneste til formål af almen interesse. Hver enkelt medlemsstat har ret til at fastlægge omfanget af den beskyttelse, der skal ydes på det nationale område, når det gælder hasardspil. Kommissionen kan derfor hverken beklage, at der i dag kun er givet tilladelse til fire kasinoer i Italien, eller at de alle fire er beliggende i Norditalien, eftersom der ikke er noget, der tyder på, at de udenlandske virksomheder diskrimineres i forhold til de nationale virksomheder.

Musumeci
Hr. kommissær, spørgsmålet er efter min mening særligt vigtigt inden for medlemsstaten, for den italienske regerings holdning er ikke retfærdig, men derimod præget af en klar diskrimination. Den italienske regering gav for nylig afslag på anmodningen fra en kommune med et klart turistpræg, nemlig Taormina, om at åbne et kasino, og samtidig gav den kasinoet i Venedig lov til at åbne en afdeling i Mestre. Mener Kommissionen ikke, at alt dette er en klar diskrimination inden for samme medlemsstat, og tvinger det i øvrigt ikke de indbyggere, der ønsker at spille i Mellem- og Syditalien, til at tage til andre medlemsstater - der er hundredvis af kasinoer i Europa - i stedet for at blive og spille i Norditalien, der ikke virker som en klar attraktion?

Monti
Hr. Musumeci, jeg kan kun gentage det billede, jeg kom med lige før. Situationen for kasinoerne er faktisk forskellig i de forskellige medlemsstater. Vi har set, at Domstolen stadfæstede medlemsstaternes selvbestemmelsesret på dette område, og med hensyn til det punkt, De understregede om den interne fordeling i en medlemsstat, må jeg desuden tilføje, at konkurrencereglerne og princippet om ikkediskriminering ikke forlanger af medlemsstaterne, at de skal tage hensyn til aspekter af regional karakter, når de bevilger licenser til kasinoer eller andre tilladelser til at drive hasardspil. Konkurrencereglerne er ikke til hindring for de kriterier, som en medlemsstat kan anvende, og disse regler kan således ikke få os til at betragte en medlemsstats beslutning om fordelingen på det nationale område som uretmæssig og således som en overtrædelse af de nævnte regler.

Formanden


Eduard Beysen
Spørgsmål nr. 49 af (H-0684/99):
Om: Offentliggørelse, jf. artikel 5 i Rådets forordning 19/65/EØF af 2.3.1965 Har Kommissionen i forbindelse med gennemførelsen af ovennævnte forordning og de følger, den vil få, taget hensyn til den belgiske hotel- og restaurationssektors særkendetegn og mangfoldighed, idet denne er kendt for sin mængde af hyggelige cafeer med utallige forskellige ølsorter B nærmere betegnet, at små cafeværter vil blive ofrene? Virksomheder med en stor markedsandel vil i tilfælde af manglende bryggerikontrakter ikke længere foretage investeringer i de cafeer, hvor de afsætter deres produkter; i stedet vil de anvende midlerne til massiv reklame for at styrke deres markedsposition. Der vil blive ført en hård priskamp, hvilket ikke blot rammer de mindre bryggerier, men i sidste instans også cafeværterne. Er Kommissionen bekendt med, at de førende virksomheder på markedet ikke blot afsætter deres produkter, men ofte også yder finansiel (gode lån), materiel (levering af tappegrej, inventar, glas osv.) og teknisk (kølefaciliteter) bistand?
Bag disse sælsomme tal gemmer der sig et spørgsmål om salg af øl i Belgien. Hr. kommissær, jeg giver Dem ordet.

Monti
På trods af disse sælsomme tal udtrykte De Dem meget klart. Jeg tror, jeg har forstået hr. Beysens spørgsmål. Kommissionen er bekendt med, at bryggerierne ofte yder caféejerne finansiel, materiel og teknisk støtte. Kommissionen deler dog ikke det ærede parlamentsmedlems frygt for, at den foreslåede nye politik om de vertikale begrænsninger kan skade de belgiske bryggerier eller hotel- og restaurationssektoren. En effektiv konkurrence vil tværtimod sikre forbrugerne en god service med hensyn til antallet af barer og de forskellige slags øl, der tilbydes.
For det første vil den foreslåede fritagelse for kategorier af aftaler friholde de ølleverancekontrakter, der indeholder en konkurrenceklausul, og som er indgået mellem ølfabrikanter med en markedsandel på under 30% og ejerne af barerne eller beværtningerne. For de belgiske bryggerier betyder dette, at de alle - med undtagelse af Interbrew - vil kunne fortsætte med at arbejde ud fra de nuværende distributionsaftaler. Desuden giver den generaliserede fritagelse for kategorier, der er blevet foreslået, disse bryggerier en større aftalefrihed end den, de råder over med den specifikke fritagelse for sektoren, som gælder på nuværende tidspunkt.
For det andet medfører den foreslåede fritagelse for kategorier af aftaler ikke, at de konkurrenceaftaler, der er indgået med bryggerier med en markedsandel på over 30%, er ulovlige. Et bryggeri, som når op på en sådan markedsandel, kan anmelde sit netværk af konkurrenceaftaler til Kommissionen. Kommissionen vil herefter først vurdere disse aftalers reelle indvirkning på konkurrencen. Hvis indvirkningen er betydelig, kan Kommissionen dog tage højde for de økonomiske fordele, der følger af sådanne konkurrenceaftaler, når den vurderer, hvorvidt en individuel fritagelse i medfør af artikel 81, stk. 3, bør gælde for aftalerne.
For det tredje vil Kommissionen, såfremt der ikke bør gælde en individuel fritagelse for aftalerne, undersøge de mulige løsninger inden for det eksisterende distributionssystem. Kommissionen vil med andre ord principielt forsøge at løse eventuelle konkurrenceproblemer ved først og fremmest at ændre de eksisterende aftaler, idet den tager højde for de økonomiske fordele ved disse. Det ærede parlamentsmedlem vil uden tvivl være enigt i, at Kommissionen - med sin rolle som europæisk konkurrencemyndighed - skal være meget omhyggelig i sin vurdering af de aftaler, der indgås af aktører, som har en betydelig markedsandel. Da sådanne aftaler kan gøre markedet lukket, kan de nemlig ikke alene skade konkurrencen, når det gælder producenter fra andre medlemsstater, men også når det gælder de små belgiske bryggerier. Derfor har Kommissionen også for nylig anlagt sag mod Interbrew.
Til sidst vil jeg gerne sige, hr. formand, at Kommissionen ikke mener, at den nye politik om de vertikale begrænsninger vil medføre nogen store strukturelle ændringer - der kan bringe landets ølkultur i fare - i Belgiens ølsektor samt hotel- og restaurationssektor.

Beysen
Jeg vil gerne takke kommissæren for det grundige svar, som han gav mig, og hvoraf det blev klart, at det var nødvendigt med en yderligere kommentar til Kommissionens politik. Jeg er alligevel ikke enig i, at det ikke fører til konkurrenceforvridning, selvom jeg er klar over, at De nu sørger for en kontraktuel undtagelsesmulighed.
Efter min mening, hr. kommissær, er der stadigvæk stor bekymring. Det gælder ikke kun mig, men også den pågældende sektor. Det skyldes mangelen på indsigt, som i øjeblikket, 14 dage før ikrafttrædelsen af forordningen, hersker med henblik på retningslinjerne, og hvad der er eller ikke er tilladt. Deres forklaring har gjort det mere klart, men jeg mener, at det er passende også at informere sektoren.
Mit spørgsmål er, hvorfor man ændrer systemet, når anvendelsen indtil nu ikke har givet problemer? Har man for lidt tiltro til selvreguleringen, og hvorfor vil man absolut gennemføre denne forordning i en sektor, som i forvejen har det vanskeligt?

Monti
Hr. Beysen, jeg er enig med Dem i, at det også på dette område er vigtigt med information. Under udarbejdelsen af det pågældende forslag til forordning har Kommissionen derfor fulgt en politik, hvor vi har været åbne over for information. Vi er faktisk ved at undersøge de svar, vi har fået fra alle de berørte parter som følge af forslagets offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Når denne vurdering er tilendebragt, vil vi endnu en gang høre medlemsstaterne, og vi regner med at vedtage den nye forordning inden udgangen af året. Vi har i stor udstrækning informeret om hver enkelt passage, og vi mener derfor at have opfyldt vores informations- og høringspligt. Kommissionen står naturligvis stadig til rådighed, såfremt man ønsker at få klarlagt nogle aspekter, som måske fortsat er uklare.

Formanden
Da følgende spørgsmål vedrører samme emne, vil vi under ét behandle spørgsmål nr. 50 og 51.

Robert J.E. Evans
Spørgsmål nr. 50 af (H-0688/99):
Om: Bilpriser Takket være den omfattende presseomtale er Kommissionen formentlig klar over, at bilfabrikanterne tager højere priser i Det Forenede Kongerige end i andre EU-lande for de samme biler.
Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at imødegå dette fænomen og andre tilsvarende eksempler på udnyttelse af markedsforholdene fra store virksomheders side?

Arlene McCarthy
Spørgsmål nr. 51 af (H-0747/99):
Om: Bilsalg og konkurrencepolitik Kommissionen er sikkert bekendt med, at køb af bil for 62 af 75 af de hyppigst solgte bilmodeller fortsat er dyrest i Det Forenede Kongerige og at det er problematisk for britiske borgere at købe en bil i en anden medlemsstat.
Hvorvidt er dette efter Kommissionens opfattelse en overtrædelse af EU's konkurrenceregler?
Hvilke skridt agter Kommissionen at tage med hensyn til prisforskelle i forbindelse med den kommende rapport om distributionssalg af motorkøretøjer?
Hvad agter Kommissionen at gøre for at afskaffe restriktiv praksis og derved at sikre at britiske forbrugere kan købe til en rimelig pris?

Monti
Jeg er virkelig klar over prisforskellene mellem Det Forenede Kongerige og de andre medlemsstater, og jeg deler de ærede medlemmers bekymringer. Kommissionen har fundet, at disse forskelle til dels skyldes pundets styrke, mens det delvis må tilskrives lave nettopriser i medlemsstater med høje bilafgifter. Det er i særdeleshed tilfældet i Danmark, Finland og Nederlandene.
Jeg mener, at den voksende prisgennemskuelighed og indføringen af euroen i stigende grad tilskynder kunder fra såkaldte højprismarkeder til at købe deres biler i andre medlemsstater. Parallelimporten er en vigtig markedsrelateret faktor, der bør bidrage til bedre priskonvergens i hele Fællesskabet.
Kommissionen har taget en række initiativer for at sikre denne frihed for forbrugerne. I sin rapport om anvendelsen af forordning 1475/95 om distribution af motorkøretøjer, der skal komme inden udgangen af år 2000, vil Kommissionen vurdere virkningen af, at man har undtaget distributionssystemet for bilpriser. Det vil udgøre en væsentlig del af grundlaget for de kommende drøftelser om de fremtidige juridiske rammer for distribution af motorkøretøjer efter udløbet af den nuværende forordning, den 30. september 2002.

Evans, Robert
Tak for Deres svar, hr. kommissær. I mit spørgsmål omtalte jeg lignende eksempler, og selvom bilpriserne nok er dem, der får mest omtale, er der andre eksempler på selskaber, der gør grin med det indre marked.
Det svenske møbelfirma Ikea, som De nok kender, frembyder to eksempler i kataloger, de har sendt ud for nylig: et spejlkabinet, som koster mindre end 70 pund, hvis det købes i Danmark, koster 94 pund i Det Forenede Kongerige. En hjørnesofa, der koster mindre end 600 pund i Danmark, koster næsten 875 pund i Det Forenede Kongerige. Det er bare to eksempler taget fra ét selskab. Der er masser af andre, hvor folk i Det Forenede Kongerige og højst sandsynligt andre medlemsstater bliver udnyttet af selskaber. Jeg vil gerne vide, om Kommissionen kan overveje nogen initiativer for at beskytte forbrugerne, der ser hen til Europa-Parlamentet og til Kommissionen i forventning om beskyttelse af dem som forbrugere. Kan De overveje et initiativ på dette område og ikke kun begrænse det til biler, der måske er det eksempel, der har været mest blæst om?

Formanden
Der ser De, hr. kommissær, at De også bliver spurgt om divaner og ikke kun om biler, men De har sikkert svar på rede hånd.

Monti
Tak for dette tillægsspørgsmål. Jeg mener faktisk, at det at tjene forbrugerens interesser er en hjørnesten for konkurrencepolitikken i Den Europæiske Union.
Bør vi hævde, at det fælles marked kun virkelig er fælles, når der findes de samme priser overalt? Det vil jeg ikke sige, for der vil altid være faktorer, der kan forklare visse prisforskelle. Vi kan måske endog tænke på, at helt ens priser på et givet marked kan være et vidnesbyrd om, at der hersker en slags kartel på dette marked. Når det er sagt, er jeg enig med Dem i, at en masse af prisforskellene på markedet i dag kan forklares ved de stadig eksisterende gnidninger og forhindringer.
Der er to betydningsfulde faktorer i dag, der kan hjælpe markedet med at overvinde disse forskelle, og det vil i stigende grad blive tilfældet. Den ene er naturligvis indførelsen af euroen. Det vil i sig selv gøre prissammenligning lettere. Og den anden, som har en betydningsfuld virkning på fordelingen af varer og tjenesteydelser, er Internettet.
De spørger, om Kommissionen ikke bør gøre noget over for visse eksempler på betydelige prisforskelle. Jo, det bør vi. I
særdeleshed hvis vi ser på bilsektoren, så vil De være klar over, at der allerede er taget en del initiativer og også for ganske kort tid siden i Kommissionen mod de begrænsninger, bilfabrikanterne indfører for parallelimport af biler. Offentliggørelsen af den sammenlignede liste over bilpriser gør også meget hertil. Den sidste udgave blev offentliggjort den 22. juli 1999.
Vi er enige i, at Kommissionen også bør bruge sine konkurrencepolitiske instrumenter til disse formål, og må jeg have lov at gøre opmærksom på, at det gør den faktisk også.

McCarthy
Jeg er glad for at se, at kommissæren sammen med min egen handels- og industriminister, hr. Byers, har fået det indtryk, at den europæiske bilindustri virkelig har kørt om hjørner med forbrugerne i Det Forenede Kongerige. Men jeg må sige, at jeg ikke kan være enig med Dem i, at det blot drejer sig om valutakurser, for det ville ikke forklare, at nogle biler koster omkring 4.000 pund mere i Det Forenede Kongerige end f.eks. i Nederlandene.
Hvis det kun var et spørgsmål om valutakurser, burde priserne også gå ned, når kurserne svinger. Hvordan kan det så være, at f.eks. importerede biler - som nu repræsenterer over 70% af markedet i Det Forenede Kongerige - bliver dyrere, når pundet bliver stærkere? Hvordan kan britiske bilfabrikanter eksportere et rekordstort antal biler til kontinentet på et tidspunkt, hvor det bliver dyrere at eksportere? Hvorfor er biler, der er lavet i Det Forenede Kongerige, billigere på kontinentet på et tidspunkt, hvor pundet gør vores eksport dyrere? Jeg er bange for, at jeg ikke helt kan forstå logikken i dette.
Jeg mener - efter halvandet års undersøgelse fra et dagblad i Det Forenede Kongerige i forlængelse af Deres undersøgelse - at tiden er ved at løbe ud, og at bilindustrien nu må til at finde en løsning på dette spørgsmål. Hvis jeg kunne arrangere en rundbordssamtale med industrien - med bilforhandlere og fabrikanter - ville De så være villig til at komme til stede og drøfte med dem, hvordan vi kan finde vej ud af disse problemer, samtidig med at vi griber til vores konkurrencemæssige instrumenter, hvis det bliver nødvendigt?

Monti
Tak, fru McCarthy, også for understregningen af nødvendigheden af at benytte de konkurrencepolitiske instrumenter, hvilket vi faktisk gør. Må jeg igen henlede Deres opmærksomhed på, at vi har indledt et betydeligt antal undersøgelser af restriktioner mod parallelimport, og at vi i nogle tilfælde allerede er nået frem til en konklusion ved at idømme ganske betydelige bøder.
Naturligvis vil det ikke være nok at tilskrive prisforskellene til valutakurserne alene, særlig når det gælder biler. Jeg nævner det som én faktor - det er ikke den eneste. Forskellene i beskatningen på forskellige typer af biler er naturligvis også en faktor, men det fører os til spørgsmålet om, hvor let eller vanskeligt det er for Den Europæiske Union at træffe beslutninger om skattespørgsmål.
Jeg er også glad for Deres tilbud om en indbydelse til en rundbordssamtale. Jeg vil være glad for at overveje det blandt de forskellige indbydelser, en kommissær får.
De er utvivlsomt klar over, at vi er i gang med at udarbejde en rapport om anvendelse af den generelle undtagelsesregel, som er vores vigtigste område for overvejelser i øjeblikket. Vi har fået mange spørgeskemaer som svar på vores procedure med fælles beslutningstagning. Den rapport, som skal komme ved årets udgang, vil endnu ikke indeholde nogen forslag, men vil analysere virkningen af undtagelsen for dette distributionssystem, som skal komme ved udgangen af år 2000. Den vil indeholde en fuld analyse af virkningen af den generelle undtagelse, og det bør være basis for senere afgørelser.

Newton Dunn
Jeg vil gerne vide, om kommissæren er enig i, at de sidste to spørgere, der anmodede Kommissionen om at gøre noget, hellere skulle anmode lederen af Deres eget parti, hr. Blair, om at få den alt for høje kurs på pundet - som er blevet holdt for høj på grund af renten i Det Forenede Kongerige - ned på et realistisk niveau, og også forsøge at få hr. Blair til at indlede en kampagne for tilslutning til euroen, for så ville der være ekstra gennemskuelighed. Ville det ikke hjælpe?

Formanden
Som De ser, hr. kommissær, er det et britisk spørgsmål, men De er i Deres gode ret til at svare, hvis De mener, at det er hensigtsmæssigt.

Monti
Det ville jeg med glæde gøre, hvis dette vigtige spørgsmål hørte ind under den kompetence, som den kommissær, der er ansvarlig for konkurrence, har, men det er vist desværre ikke tilfældet.

Formanden


Karin Riis-Jørgensen
Spørgsmål nr. 52 af (H-0693/99):
Om: Statsstøtte til den tyske træindustri Hvilke tiltag har Kommissionen foretaget eller vil den foretage over for Tysklands tiltagende støtte til savværker i det tidligere Østtyskland? Her tænkes på små og mellemstore virksomheder, der med en meget høj effektivitetsgrad kræver så få ansatte, at de pågældende virksomheder opfylder EU's kriterier for tildeling af statsstøtte til små og mellemstore virksomheder, men som samtidig kan konkurrere på ulige vilkår og forvride konkurrencen på markedet.
Finder Kommissionen det forsvarligt, at tyske savværker, der er højautomatiserede og særdeles effektive, tildeles en så massiv statsstøtte, at øvrige markedsaktører presses ud af markedet på grund af de ulige konkurrencevilkår? Desuden bedes Kommissionen oplyse, om den stadig anser de eksisterende regler for tildeling af statsstøtte til SMV=ere for at være tilstrækkelige, bl.a. en beskæftigelsesgrænse på 250 ansatte som reguleringsgrundlag

Monti
Kommissionen er bekendt med, at der ydes en betydelig statsstøtte til savværkerne i det tidligere Østtyskland. Selvom det er muligt, at den pågældende støtte er forenelig med de tyske ordninger og med traktaterne, er Kommissionen stærkt bekymret over den konkurrenceforvridning, som denne støtte medfører på grund af koncentrationen af et stigende antal effektive virksomheder i denne særlige sektor inden for industrien. Med hensyn til det acceptable i denne støtte undersøger Kommissionen meget omhyggeligt foreneligheden med fællesmarkedet, når det gælder en række støtteforanstaltninger til fordel for talrige virksomheder, navnlig KNT, Klenk og Pollmeier.
Det skal bemærkes, at de nye effektive virksomheder er beliggende i områder, som modtager støtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 3, litra a, det vil sige områder, hvor levestandarden er usædvanligt lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse. På grund af oplysningernes ufuldstændighed er vurderingen af hele den bevilgede støttes forenelighed endnu ikke afsluttet. Undersøgelsen drejer sig især om overholdelsen af de kriterier, der er fastlagt i de respektive regionale ordninger.
Kommissionen har desuden taget nogle initiativer med det formål at afklare, om støttemodtagerne overholder alle de kriterier for definitionen af små og mellemstore virksomheder, der blev opstillet i dens henstilling af 1996. I den forbindelse vil jeg navnlig gerne understrege, at det er vigtigt at sikre, at bestemmelserne ikke på nogen måde omgås. De virksomheder, som formelt overholder kriterierne for definitionen af små og mellemstore virksomheder - især fordi de har mindre end 250 ansatte - men som reelt kontrolleres af en stor virksomhed eller af flere store virksomheder samtidig, bør ikke kunne nyde godt af de særlige incitamenter, som er beregnet på små og mellemstore virksomheder. Endelig vil det med hensyn til spørgsmålet om tilstrækkeligheden af de gældende bestemmelser for godkendelsen af statsstøtte til små og mellemstore virksomheder være nødvendigt med en generel undersøgelse af dette emne.
Hvad angår skovbrugssektorens særlige karakteristika, har Kommissionen for nylig offentliggjort en meddelelse om konkurrenceevnen hos skovbrugsindustrien og industrierne i forbindelse hermed i Den Europæiske Union. I dette dokument, der er fra oktober i år, gøres der bl.a. opmærksom på, at det for at sikre en global og bæredygtig konkurrenceevne hos EU's skovbrugsindustri og industrierne i forbindelse hermed vil være nødvendigt at skabe et miljø, der virker befordrende for en retfærdig konkurrence, og at fremme EU's industris tilpasning til en skarpere konkurrence.

Riis-Jørgensen
Mange tak til kommissær Monti for et meget uddybende svar. Jeg ser frem til, at Kommissionen først og fremmest fortsætter undersøgelsen af den omfattende statsstøtte og ikke mindst generelt undersøger, om betingelserne for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder skal ændres. Jeg håber og ser frem til at blive løbende underrettet om denne sag, som betyder utrolig meget for industrien ikke blot i Danmark, men også i de øvrige lande, herunder den vestlige del af Tyskland.

Monti
Dette blot for at bekræfte over for fru Riis-Jørgensen, hvis fortsatte og dybe interesse i statsstøtteanliggender er velkendt og påskønnet af Kommissionen, at undersøgelsen vil fortsætte, at en effektiv anvendelse af bestemmelserne om små og mellemstore virksomheder er en af de ting, der optager os, og at virkningen på handlen mellem medlemsstaterne har højeste prioritet ved alle undersøgelser af statsstøtte.

Formanden
Mange tak, hr. Monti, for at De kan være til stede på dette sene tidspunkt.
Da spørgetiden til Kommissionen er udløbet, vil spørgsmål nr. 53 til 107 blive besvaret skriftligt.
Hermed er spørgetiden til Kommissionen afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.10 og genoptaget kl. 21.00)

Meddelelse fra formanden
Formanden
Kære kolleger, før vi begynder arbejdet, vil jeg tillade mig at komme med to bemærkninger. Den første bemærkning gælder især de nye kolleger. Jeg skal bede Dem om at tale så langsomt, at vores tolke kan følge med i det, De siger. I modsat fald bliver det oversat dårligt eller slet ikke, og virkningen af Deres indlæg bliver stærkt begrænset.
Min anden bøn er, at De venligst overholder Deres taletid, så vidt det overhovedet er muligt. Det skyldes ikke hensynet til mig, jeg har masser af tid. Det skyldes hensynet til noget, som mange ikke er klar over, især ikke de nye kolleger. Til gennemførelsen af sådan et plenarmøde medvirker ikke kun vi her oppe foran og tolkene, som De ser i kabinerne, men bag ved det hele er der et kæmpemæssigt apparat, som f.eks. sørger for, at De i morgen tidlig har de fuldstændige forhandlingsreferater liggende foran Dem. Disse mennesker vil også gerne hjem på et eller andet tidspunkt. De vil gøre os alle en tjeneste, hvis De overholder Deres taletid nogenlunde. Tak for Deres forståelse for disse indledende bemærkninger.
Formanden. Hr. Gorostiaga til forretningsordenen.

Gorostiaga Atxalandabaso
Lige en bemærkning til forretningsordenens artikel 108, som har relation til artikel 112. 18 baskiske politiske fanger i forskellige spanske og franske fængsler har sultestrejket siden den 1. november i protest mod de franske og spanske myndigheders nægtelse af elementære menneskerettigheder. En af de sultestrejkende er i dag, efter 44 dages sultestrejke, blevet indlagt på Hôtel de Dieu-hospitalet i Paris i meget dårlig tilstand efter at have tabt 24 kilo.
Der er gået 18 år, siden modige Bobbie Sands, medlem af det britiske parlament, og 10 andre irske politiske fanger iværksatte en sultestrejke til døden. Først da sultestrejken var overstået, erkendte Thatchers minister for Nordirland, James Prior, at den britiske regering var villig til at indføre reformer.
Vi skal nu, før det er for sent, have en tilsvarende erklæring fra den spanske og franske regering. Vi anmoder Parlamentet om uopsættelig forhandling herom i henhold til artikel 112.

Formanden
Hr. kollega Gorostiaga, hvad angår artikel 112 - aktuel og uopsættelig debat - har vi faste regler. Med hensyn hertil er fristen udløbet. Hvad artikel 118 angår, skal De have støtte fra en tiendedel af Parlamentets medlemmer, og så mange er der øjensynligt ikke til stede. Jeg skal videregive sagen, men jeg er bange for, at vi ikke kan gøre noget ved den for øjeblikket.

2000-budgettet (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandling under ét om 2000-budgettet.

Böge
Hr. formand, jeg vil først på min gruppes vegne rette en meget varm tak til de to ordførere. Når vi ser på, hvor vi befandt os ved begyndelsen af budgetproceduren, kan vi efter vores opfattelse godt være det resultat bekendt, vi indtil i dag har opnået under vanskelige, til dels overordentlig vanskelige forhandlinger.
Jeg værdsætter også, fru kommissær Schreyer, at De i den vanskelige og i sidste ende resultatløse samrådsprocedure trods alt forsøgte at opnå forlig. Her var Kommissionens optræden i hele proceduren naturligvis ikke selv fri for modsigelser.
På den ene side var De for tilbageholdende i behandlingen af protokolerklæringen om den interinstitutionelle aftale, hvor De indgik flerårige forpligtelser på internationalt plan, men i første omgang kun som et første skridt ville løse det finansielle problem i år 2000. Det var efter vores mening for lidt. Samtidig kunne man så konstatere, at hr. Prodi allerede havde foretaget en foreløbig budgettering indtil 2006 - der må man sige, at dér manglede koordinering, hr. formand for Kommissionen.
I øvrigt rejser der sig i forbindelse med Det Europæiske Råds beslutninger naturligvis spørgsmålet om, hvad der i fremtiden skal ske med budgettets rubrik 7. Skal vi ikke på baggrund af, at Det Europæiske Råd har tilvejebragt den stærkt ønskede mulighed for at udvide gruppen af kandidatlande, også gå i gang med at revidere det finansielle overslag? Nej, for os i Parlamentet drejer det sig om, at vi i denne budgetprocedure trods finansiering af nye prioriteringer fortsat er internationalt troværdige og budgetpolitisk seriøse. Her er Parlamentet sig sit ansvar bevidst som part i budgetmyndigheden. Præsident Chiracs rosende udtalelser i morges om Europa-Parlamentets budget- og kontrolfunktion har endnu en gang understreget dette. Vi vil heller ikke gentage erfaringen fra i år og ustandseligt være reparationsværksted med en mængde tillægs- og ændringsbudgetter og bevillingsoverførsler.
Derfor skal jeg sige meget tydeligt til Rådet: I denne uge har De ved manglende handling, ved ikke at gå ind på Parlamentets forslag, som vi har fremsat i forbindelse med denne valgmulighed 3, bragt Parlamentet i en ganske vanskelig situation, som næsten tangerer grænsen for, hvad der er tilladt ifølge forretningsordenen. Det skal De ikke gøre en gang til! Vi står stadigvæk ved det tilbud, som Parlamentet fremsatte i en symbiose af budgetdisciplin og villighed til endda meget nøje at overveje nedskæringer ikke blot generelt, som De havde planer om, og samtidig også godkende nødvendige politiske prioriteringer og finansiere dem. På min gruppes vegne kan jeg også sige, at hvis De, fru formand for Rådet, i morgen tidlig kan fremlægge den skriftlige erklæring herom, som vi har krævet, så er vi parate til at acceptere og gennemføre kompromiset.
Men jeg vil sige lige så tydeligt, for at det kan stå klart, at med de hertil knyttede erklæringer fra institutionerne, også vedrørende spørgsmålet om den begrænsede revision af det finansielle overslag, som vi forventer fra Kommissionen i april, og de tilsvarende udtalelser fra Rådet, udsteder De alle så at sige en veksel - ligesom ved pengemæssige transaktioner. Og den, der ikke indløser en veksel, mister sin kreditværdighed. Derfor sender jeg en meget tydelig advarsel til Rådet, dels på baggrund af vores erfaringer, dels på baggrund af talen i dag. Hvis vi ikke i løbet af foråret får en tilfredsstillende løsning på det flerårige program for Kosovo og det vestlige Balkan kombineret med et passende engagement fra Rådets side, vil De styre ind i et overordentligt vanskeligt farvand med hensyn til budgetproceduren for år 2000. Det ønsker vi ikke i Parlamentet. Det er op til Dem, at vi får både budgettet for år 2000 og et fornuftigt flerårigt program til finansiering af disse prioriteringer bragt på plads.

Walter
Hr. formand, fru formand for Rådet, fru kommissær, budgettet for år 2000 er det budget, der skal bringe os ind i det næste årtusinde. Det sætter kursen. Det sætter kursen politisk og indholdsmæssigt, men det skal også afstikke kursen for, hvordan man ikke bør omgås hinanden.
Jeg vil først sige, at Parlamentet i den forbindelse, nemlig i forbindelse med drøftelserne af budgettet for år 2000, skal takke vores to ordførere, som har ydet et fremragende arbejde og har fået sat ting i gang, som vi har diskuteret længe her i Parlamentet. Jeg minder om nyordningen i forbindelse med KFB. Fru kommissær Schreyer henviste til det i dag. I sidste uge havde vi et udvalgsmøde i Budgetudvalget, hvor der blev indgået særdeles klare forpligtelser, hvad fremtiden angår, således at vi her kan forvente fremskridt og også vil kontrollere, at de finder sted. Vi vil følge Dem meget kritisk-velvilligt i dette spørgsmål om at videreudvikle KFB. Hvad erfaringerne fra fortiden angår, nemlig den korrekte anvendelse af bevillingerne, har vi afgivet et klart signal, idet vi har stillet ekstra personale til rådighed for OLAF.
Vi har udsendt helt entydige signaler, hvad en af de største budgetposter angår, nemlig landbrugspolitikken. Vi vil væk fra den rene støtte af markedspriser og i stedet sørge for at udvikle landdistrikterne. Også det vil vi afsætte ekstra bevillinger til i de næste budgetter.
Vi har præciseret, at det kun er forbrugeren, der er vigtig i dette Europa. Med henblik herpå har vi styrket Kontoret for Fødevaresikkerhed for at sende et signal på dette område, og vi har anvendt passende midler i budgettet til de socialt svage, for at der kan gøres fremskridt i bekæmpelsen af arbejdsløsheden.
Det er ting, som vi har diskuteret i stor enighed her i Parlamentet, og som er blevet fremmet på vores ordføreres initiativ og med deres støtte. Det afgørende punkt i denne diskussion eller det, som har givet os mest arbejde og også har voldt størst hovedbrud, har naturligvis været spørgsmålet om, hvordan vi på en ordentlig måde kan finansiere en af de største udfordringer, Europa står over for i disse år. Her tænker jeg naturligvis på Balkan, og vedrørende næste år i første omgang mere præcist Kosovo.
De kan gå ud fra, at vi i Parlamentet vil gøre alt for her at udarbejde et seriøst grundlag. Det har vi tilkendegivet meget klart under budgetproceduren. Vi er interesseret i at have et godt grundlag, så vi ikke blot springer fra det ene problem til det næste, men kan samarbejde på et sundt grundlag, som skal gælde for flere år, for problemet på Balkan er ikke et problem, der løses på et enkelt år. Vi har meget klart demonstreret, at vi ikke kun vil stille ekstra krav, men at vi også vil gøre vores eget hjemmearbejde. Vi har meget målrettet foretaget omfordelinger i budgettet. Vi har ikke foretaget en generel nedskæring, men har sagt, at vi vil reducere der, hvor det er muligt. Vi undtager udtrykkeligt ngo'er og hjælpeprogrammer, såsom programmer til at bekæmpe aids i tredjeverdenslande, der er afhængige af den hjælp, de modtager. Alt dette har vi gjort i stor enighed. Også dette demonstrerer, hvor vigtige disse sager er for os. Her i Parlamentet har De ved hver debat og også ved alle afstemninger kunnet opleve, at vi står meget samlet. Fuldkommen uafhængigt af, hvilken ideologisk baggrund vi har, har vi her forholdt os på en måde, som skulle gøre det klart for Dem, at vi ser meget, meget alvorligt på det spørgsmål og også på den måde, vi omgås med hinanden på. Det princip vil vi efterleve de næste år. Her kan jeg kun helt og fuldt støtte hr. Böge.

Vi vil i fremtiden bestræbe os på at skabe et grundlag med indbyrdes tillid, en tillid, som vi måske i år en del steder har haft for lidt af, vi i forhold til Dem og De i forhold til os. Vi rækker altså hånden frem - vi socialdemokrater - som et signal om, at hvis De i morgen tidlig rent faktisk fremlægger erklæringen, sådan som det er beskrevet, vil vi støtte den. Og vi vil sørge for, at der er et ordentligt budget for år 2000, som netop også rummer et perspektiv. Men vi vil også helt konsekvent arbejde for og også sørge for, at denne kurs fastholdes de næste år, så vi får en seriøs budgettering, som alle kan stole på, herunder først og fremmest de, som rent faktisk har brug for pengene. Det gælder dem, som på nuværende tidspunkt bor inden for Den Europæiske Union, og det gælder også dem, som bor uden for, men som har et krav på vores solidaritet. Men vi vil også i fremtiden gøre vores eget hjemmearbejde. Vi vil meget selvbevidst varetage vores muligheder som Parlament, det kan De regne med. Men vi vil også bestræbe os på at holde Dem i strammere tøjler, så det ikke ligesom i år bliver nødvendigt at stable en løsning på benene så kort tid før afslutningen. Når der nu allerede eksisterer procedurer som trepartsmøde og samråd, bør vi også benytte dem til det, vi har dem til, så det ikke først til allersidst lykkes at finde et kompromis.
Vi inviterer Dem altså til at komme til os, og vi vil komme til Dem. Men som sagt kan De trygt stole på, at vi også ved, hvad vi er i stand til, hvis man ikke tager os alvorligt!

Mulder
Hr. formand, jeg vil også gerne takke de to ordførere for deres gode arbejde. Det var ikke nemt i år.
Det første, vi kan lære af budgetbehandlingen i år, er, at Kommissionen og Rådet skal være varsomme, når der fremsættes offentlige erklæringer om, hvor mange penge der er disponible til et bestemt formål, når de ikke nøjagtigt ved, hvordan opgaven skal finansieres. Det må ikke ske igen.
Budgettet som sådan. For det første landbrugsbudgettet. Udgiftsområde 1 A. Hvad var meningen med den eksercits, som startede for tre år siden, den såkaldte ad hoc-procedure, om, at vi skulle basere os på de sidste prognoser for det kommende år og fastsætte budgettet for de faste udgifter med henblik herpå. Jeg konstaterer, at Rådet har fastholdt budgettet fra juli. Rådets overslag er naturligvis enestående, men jeg forstår ikke, hvorfor der altid holdes fast ved det, der er fastsat i juli. Jeg indrømmer, at der er byttet om på nogle budgetposter.
Vedrørende udgiftsområde 1 B konstaterer jeg med tilfredshed, at Rådet har overtaget Parlamentets ændringsforslag om udarbejdelsen af en kvalitetspolitik for europæiske landbrugsprodukter. I en tid, hvor forbrugerne interesserer sig mere og mere for fødevarekvaliteten, mener jeg, at det er meget nødvendigt, og det er grunden til min tilfredshed.
Min gruppe støtter de andre ændringsforslag i udgiftsområde 1 B. Mens WTO-forhandlingerne er i gang, og når alle drøfter en god landdistriktspolitik, er det godt, at EU fører en aktiv politik på dette område.
Udgiftsområde 4, inklusive Kosovo. Jeg mener for det første, at Parlamentet har vist sin gode vilje ved selv at finansiere den nødvendige støtte til Timor og Tyrkiet. Det har helt klart været Parlamentets gode vilje.
Der er nogle andre påfaldende ting i udgiftsområde 4, nemlig at vi kan konstatere, at der den 30. september hvert år findes ca. 10% til et projekt, og to måneder senere er der på mirakuløs vis fundet næsten 100%. Hvordan kommer denne opfindsomhed så hurtigt i stand? Kan det ikke ske lidt oftere, og vil opmærksomheden også kunne rettes mod Revisionsrettens bemærkning herom?
Gruppen går ind for finansieringsmåden, sådan som den foreløbigt er ordnet for Kosovo. Den er meget anderledes end de oprindelige beløb fra Kommissionen. Vi ser frem til, at der så hurtigt som muligt laves et nyt budget, hvis det er nødvendigt. Det er ikke min gruppes absolutte mål at ødelægge de finansielle overslag, men vi er kun villige til at drøfte disse, hvis de er godt begrundet.
Jeg afventer kompromiset om betalingsbevillingerne, som forhåbentligt indgås i morgen. Min gruppe er splittet, hvad det angår. Nogle medlemmer mener, at betalingsbevillingerne skal nedsættes. Så vidt jeg har forstået, sker det også.
Kosovo må efter vores mening ikke være årsag til en interinstitutionel krig. Det må kunne løses med argumenter. Fred i Balkanlandene betyder meget for os.

Buitenweg
Hr. formand, vi befinder i den sidste fase af 2000-budgettet. Det er den første europæiske budgetbehandling, som jeg deltager i, og jeg må sige, at jeg i min uerfarenhed alvorligt har overvurderet den rationalitet, hvormed man omgås skattepenge. Det er for en stor del Rådets skyld. Rådets medlemmer var meget mere interesserede i deres egne nationale portemonnæer end i befolkningen i Kosovo, så tidligere løfter blev brudt.
I Berlin blev der aftalt en protokol, i henhold til hvilken man kunne tilpasse de finansielle overslag, hvis genopbygningen af Kosovo gjorde det nødvendigt. EU lovede på to donorkonferencer et bidrag på 500 millioner euro. I en rapport fra Verdensbanken fastslås det, at dette bidrag kan absorberes. Frontload approach, det vil sige mange penge i de første par år, skulle være den bedste måde at få gang i økonomien på.
De 500 millioner er nødvendige, de er lovet, og de kan findes inden for det nuværende budget, men det er nødvendigt at anvende overskydende beløb fra andre udgiftsområder end de udenlandske konti for at undgå, at udviklingslandene skal betale regningen. Således er der et stort overskydende beløb i udgiftsområde 1 B, udvikling af landdistrikter. Forslag om at bruge dette overskydende beløb og dermed give Kosovo bedre fremtidsudsigter ville Rådet ikke engang overveje. Betydningen af konfliktforebyggelse, dagsordenen fra Berlin ... rationelle argumenter talte ikke med, da de nationale ministre selektivt forsvarede aftalerne fra Berlin og i mellemtiden utvivlsomt udregnede, hvor mange ubrugte penge fra de overskydende beløb de ville få tilbage ved slutningen af året.
Det blev endnu mere surrealistisk at forhandle om de par hundrede millioner, da kommissionsformand Prodi politisk lovede EU 5,5 milliarder euro til genopbygningen af hele Balkanområdet. Det er ordførerens fortjeneste, at disse ord ikke blev hængende i luften, men fik indhold i en erklæring. Det vil jeg udtrykkeligt takke hr. Bourlanges for.
Denne erklæring er blevet drøftet meget i de forløbne uger, og selv i dag var den årsag til en hektisk debat. Så vidt jeg ved, skal vi også behandle den i morgen og i overmorgen. Det er en lidt underlig situation, for det er ikke det bedste eksempel på en rationel, velovervejet beslutning, men mere en slags panikfodbold. Jeg kan godt lide Ajax, og der går skønhed, hastighed og taktik godt sammen.
Eftersom det endnu er uklart, hvad vi skal stemme om på torsdag, vil jeg nu angive, hvilke krav min gruppe stiller. For det første, indtil de nye tal om situationen i Kosovo er bekendtgjort, går jeg ud fra Verdensbankens rapport og de lovede 500 millioner. Jeg er villig til at drøfte et midlertidigt maksimum, som ligger under dette beløb, men jeg vil have bekræftet, at flerårsprogrammet, som skal udarbejdes i april, gælder for hele Balkanområdet, inklusive Kosovo, og dækker perioden 2000-2006. Hvis det er nødvendigt, skal Kosovo have det hele, også i år 2000.
Det andet punkt er, at tidsfristen for tildelingen af penge til Kosovo skal muliggøre, at hele beløbet anvendes fornuftigt. Det betyder, at april efter min mening er den sidste frist for at træffe en beslutning. Tidsfristen og muligheden for at tilpasse det nuværende budget, hvis det er nødvendigt, i april, er også meget vigtig for De Grønne og Den Europæiske Fri Alliance.

Wurtz
Hr. formand, fru formand for Rådet, fru kommissær, som fru Buitenweg er jeg ligeledes ny på budgetområdet, men jeg ved som enhver, at ethvert budget pr. definition er udtryk for en politisk vilje. Men med hensyn til de seneste forslag, vi har fået fremlagt efter ugers langsommelige forhandlinger mellem Parlamentet og Rådet, er jeg alvorligt bange for, at vores politiske vilje i det mindste fremtræder uklar og skrøbelig, især hvad angår eksterne aktiviteter, der jo er hovedstridspunktet.
Der eksisterer et underligt misforhold mellem på den ene side Unionens buldrende ambitiøse proklamationer om at ville spille en mere offensiv rolle i løsningen af de store internationale problemer og på den anden side diskussionerne mellem de førende markedsaktører - som vi er prisgivet - og regeringsrepræsentanter, når det gælder om at finde finansieringer for nye prioriteter.
Ved førstebehandlingen udtalte min gruppe sig imod enhver reduktion af bevillinger til gamle, men stadig lige så vigtige, prioriteter, og især bevillinger beregnet til samarbejde og udvikling af landene i Syd, for at finansiere disse nye udgifter. At tage tøjet af Per for at klæde Poul på har aldrig været udtryk for den store politiske kreativitet.
Vi gik derfor ind for en fornuftig revision af de økonomiske perspektiver over adskillige år, og forslaget fra vores hovedordfører, hr. Bourlanges, der bad om en sådan revision for kapitel 4, gik i den rigtige retning. Min gruppe støttede således denne strategi, der sigtede på at lade Rådet se sit ansvar i øjnene: Enten opnår vi de økonomiske midler, der gør det muligt at respektere vores politiske forpligtelser, eller vi henholder os til traktatens artikel 272, der giver os beføjelse til - ganske vist inden for meget snævre rammer - selv at fastlægge de ikkeobligatoriske udgifter.
Men med den ene indrømmelse efter den anden står vi nu ifølge jernlogikken for budgettets stabilitetspagt først og fremmest med skøn og økonomiske behov for genopbygningen af Kosovo, der på mystisk vis er faldet fra 500 millioner euro - et tal, der har været fremført af Kommissionen, Verdensbanken, medlemsstaterne og medierne - til 420 millioner og derefter til omkring 300 millioner. For det andet står vi over for en nedskæring af de bevillinger, vi havde stemt for, hvad angår Østtimor og ofrene for jordskælvene i Tyrkiet. For det tredje er der nedskæringer i bevillingerne til samarbejde, fødevarehjælp, hjælp til Palæstina og landene syd for Middelhavet, til Tacis-programmet for Østeuropa, til støtte for menneskerettighederne, og endelig står vi over for samlede nedskæringer af betalingsbevillingerne på i alt ca. 2 milliarder.
Det er helt sikkert et resultat, der er mindre ringe end Kommissionens oprindelige holdning, men alligevel, hvor ville vores ansvarlighed være henne, hvis vi accepterede et sådant kompromis? Jeg skal bare nævne et eksempel. Vi skal i morgen hædre hr. Gusmão, leder af den folkelige modstand i Østtimor. Vil vi ved den lejlighed også fortælle ham, at vi accepterer en nedskæring med en tredjedel af støtten til genopbygningen af hans land? Dette, hr. formand, er årsagen til, at vi mener, dette kompromis er uacceptabelt, og min gruppe kan ikke bifalde det.

Turchi
Hr. formand, først vil jeg gerne give udtryk for min tilfredshed med betænkningen af hr. Bourlanges, der i hele denne periode har udført et prisværdigt stykke arbejde med hensyn til budgettet og efter min mening også med hensyn til de to hovedspørgsmål, vi står over for.
For det første er der Kosovo. Kosovo er reelt ved at blive et stort politisk budskab for Kommissionen - hvilket er rimeligt - og det tager sigte på at genfremsætte det politiske forslag om et Europa på internationalt plan for at gøre det klart, at der rent faktisk sker en seriøs indsats fra Europas side, og at det ikke kun er et økonomisk Europa. Vi var alle enige i dette politiske budskab, men nu opdager man i stedet, at der ikke er nogen midler. Min kritik går netop på denne opførsel, for man kan ikke give Parlamentet ansvaret for nogle udgifter, som burde være budgetteret. Vi er ikke enige, hverken min delegation eller jeg selv. Det vil jeg gerne understrege, så man ikke i morgen giver os ansvaret for dette, og det er et politisk ansvar, der ikke kun skal ses ud fra en rent økonomisk synsvinkel.
For det andet vil jeg gerne understrege det løfte, vi fik for ikke så længe siden, nemlig lige da budgettet blev fremlagt, om den administrative reform og de såkaldte KFB. Efter min mening vil det måske lykkes os i fremtiden at finde nogle midler at bevilge til de forskellige kreditposter, hvis vi er i stand til at foretage en retfærdig reform med det formål at støtte de forskellige afdelinger, som yder en prisværdig støtte, både personligt og med hensyn til forskningen. Reformen bør gennemføres med det samme, det vil sige umiddelbart efter vedtagelsen af dette budget, så vi får mulighed for at foretage en korrekt planlægning. Hvis dette bliver tilfældet, blivet det muligt for os at gribe ind, at få indflydelse på vores økonomier og at nå et af vores mål som parlamentsmedlemmer, nemlig et opsving og en udvikling i vores lande.

Dell'Alba
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil allerførst udtrykke en vens ros og støtte til vores ordfører for det arbejde, han har formået at udføre frem til i eftermiddag.
Fru formand for Rådet, De skal vide, at Parlamentet, der har været parat til at sige, at det var nødvendigt at revidere regeringskonferencen og at bede om en masse ting, formentlig i morgen vil udtrykke tilfredshed med, hvad De har besluttet i Helsinki, nemlig at give os to observatører i stedet for to repræsentanter, og at De vil begrænse Dem til at diskutere emner, som Parlamentet havde anset for absolut umulige at diskutere.
Hvad angår budgettet, fru formand, vil det samme være tilfældet. Vores ordfører har haft visioner og mod til at føre os frem til det punkt, hvor vi for første gang dybtgående skulle diskutere, hvad vi anså for at være retfærdigt. Hvis De vil finansiere Kosovo, hvis De vil respektere de lidt for tidlige forpligtelser, formanden for Kommissionen har indgået over for denne region, jamen, så må De give os budgetmidler til at være seriøse og sammenhængende samt give os mulighed for at gennemgå de økonomiske perspektiver på ny.
I virkeligheden giver De os en smule, og De kaster en smule ballast ud. De accepterer at give os nogle små fleksibilitetsinstrumenter, og Parlamentet vil naturligvis i morgen tidlig være parat til at bringe sig selv i miskredit, gå bort fra den afstukne rute, der var den rigtige, for at gå frem mod en konfrontation på principper med Rådet. De har chance for at vinde, også på dette område. Det er trist, for vores institution, fordi den endnu en gang viser, at den ikke har det ord, der på dansk begynder med "n". Jeg mener, at den mangler mod til at tage dette skridt og at respektere det fuldt ud.

Saint-Josse
Hr. formand, kære kolleger, budgettet for finansåret 2000 medfører uundgåeligt en forhøjelse, og denne bliver større end for de nationale budgetter. Hvordan kan det være, at Unionens budget er fritaget for den stramme linje, EU pålægger sine stater? Jeg vil gerne have, at man taler om EU-samarbejdets atypiske karakter, men man skal dog alligevel undgå at være partisk i disse sager.
Har vi glemt, at det altid er de samme borgere, der finansierer, hvad enten det drejer sig om EU- eller nationale budgetter. Som sædvanlig er kravet om effektivitet for at retfærdiggøre EU's aktiviteter endnu en gang anvendt forkert, og jeg skal hverken vende tilbage til de politiske valg, der er foretaget, eller til den købslåen, der i store træk har bevæget budgetdiskussionen mellem Rådet og Parlamentet. Vi har gjort opmærksom på dette lige siden førstebehandlingen af dette budget.
Når jeg nævner dette punkt, er det fordi, det forekommer os, at der er tale om en konstant i EU's politik. Eksemplet med landbruget er i øvrigt meget interessant. Landbruget hørte ind under den fælles politik, den har været bindemidlet i EU-samarbejdet, og den er i dag den store taber i budgetdiskussionen. Det kan vi ikke acceptere. EU er endnu en gang på vej til at betale prisen for sin mangel på konsekvens. Verdensmarkedspriserne og stigningen i udbytterne har bragt det, vi sætter allerhøjest, i fare: Kvaliteten af vores fødevarer samt bevarelsen af arbejdspladser i vores landdistrikter. Det er vores livskvalitet, man sælger ud af, og det får også konsekvenser i morgen.
Det er de prioriteter, vi mener, det vil være en god idé at finansiere frem for at mangedoble programmer for visse obskure områder. I øvrigt fastslog formanden for Revisionsretten i går her i denne sal, at den vedholdende dyrkning af udgifter inden for Fællesskabet er mere bekymrende i kraft af udgifternes omfang end på grund af deres kvalitet.
EU ønsker at gøre alt for meget og udretter intet godt. Det er grunden til, at de franske medlemmer af EDD-gruppen vil stemme imod dette budget, som ikke indfrier EU-borgernes forventninger.

Garriga Polledo
Hr. formand, budgetforhandlingen har i år været så usædvanlig, at der selv mellem hovedordførerens indlæg i begyndelsen af forhandlingen og mit eget indlæg i kronologisk rækkefølge er sket følgende: et uformelt møde i Budgetudvalget, et møde i Rådet (budget) og et møde i de politiske grupper.
Det sker, fordi den interinstitutionelle forhandling har været meget dårlig. Vi har diskuteret det underordnede, mens Rådet forsinkede de vigtige beslutninger. Og nu, hvor der næsten ikke er nogen tid tilbage, forhandler vi med uret sat i stå.
Parlamentet havde i maj et meget voldsomt sammenstød mellem os, der ønskede Agenda 2000 og de finansielle overslag fra Berlin, og dem, der af budgetmæssige årsager eller på grund af deres eget lands politik ikke ønskede aftalen. Til sidst vedtog vi den med simpelt flertal. Men der manglede Kosovo og en erklæring fra Rådet, hvori det blev lovet at revidere de finansielle overslag i udgiftsområde 4 af en særlig årsag. En krig i Europa er altid en særlig årsag, den særligste af alle de årsager, der kan retfærdiggøre en delvis revision af de finansielle overslag. I denne diskussion har Parlamentet været mere på højde med situationen end Rådet.
Jeg er sikker på, at anvendelsen af artikel 272 var overdreven, og den ville endda have virket mod hensigten, hvis den var blevet gennemført. Men det er også sandt, at det var Rådets usædvanlige uvilje mod at forhandle, der var lige ved at iværksætte det retsmiddel.
Endelig, og slet og ret på grund af truslen om større betalinger, har Rådet vendt rundt og accepterer nu det, som Parlamentet anmodede det om under førstebehandlingen.
Havde det ikke været meget mere enkelt at acceptere Parlamentets anmodninger noget før og dermed undgå alt dette hastværk i sidste øjeblik, som på ingen måde fremmer det seriøse og effektive image, som de europæiske institutioner bryster sig af?
Denne aftale og dette kompromis er velkomne. Parlamentet vil finansiere alle sine politiske målsætninger, herunder fiskeriaftalen med Marokko, som er af stor økonomisk betydning for mit land, Spanien. Men tag ikke fejl: Det kompromis, som vi alle binder os til, er meget seriøst, og et brud fra Rådets side ville få ulykkelige følger ikke bare for den interinstitutionelle tillid, men også for budgetproceduren for 2001.
Det er op til Dem i Rådet at sikre, at det ikke sker, og husk på, at ikke engang vi, der gik ind for, går ind for og vil blive ved med at gå ind for de finansielle overslag fra Berlin, ville kunne acceptere, at loftet for foranstaltninger over for tredjelande ikke blev hævet, hvis tallene tilråder det til april næste år.

Wynn
Hr. formand, lad os bare få den sædvanlige tak til ordførerne overstået først, hvis nu jeg løber tør for taletid senere. Det er kutyme, men her er der tale om en dybfølt tak til hr. Bourlanges, hr. Virrankoski og endnu mere tak til hr. Colom for deres arbejde i en meget vanskelig procedure. Jeg vil også gerne takke de mennesker i Parlamentet, der har hjulpet med at gøre dette budget til en succes. Hr. Bourlanges nævnte under førstebehandlingen Budgetudvalgets medarbejdere, og at de havde arbejdet over, ikke alene om aftenen, men også i weekenderne, for at vi kan fungere. Også tak til alle medarbejdere i de politiske grupper, bl.a. hr. Westenbroek, som nogle gange går mig på nerverne, men tak til alle dem, der har bragt os så langt.
Vi må ikke tabe budgettets indhold af syne. Vi drøfter et bestemt spørgsmål, nemlig støtte til Kosovo, men der er mange ting i budgettet, som vi kan være stolte af, hvilket hr. Walter bl.a. har mindet os om.
Under sidste budgetforhandling var Rådets pladser fuldstændig tomme. Det her er vist en meget alvorlig forhandling at dømme efter, hvor mange repræsentanter for Rådet der er til stede. Hvis vi lægger dem sammen med alle Kommissionens repræsentanter, er der vist flere end de tilstedeværende parlamentsmedlemmer. Det må betyde, at de ser frem til et eller andet under forhandlingen. Om det så kommer fra vores side eller fra Deres side, hr. formand for Rådet, det ved jeg ikke, men de er her for at holde øje med nogen.
Jeg agter at stille spørgsmål, hr. formand, og jeg håber, at vi kan finde svar på dem i morgen.
Under vores afstemning i udvalget i går indtog vi en holdning, som jeg tror flertallet i udvalget er ret tilfreds med. Lad mig sige det sådan: Vi har ingen problemer. Det har I, og nu vil I gerne have os til at redde jer. Det er slet ikke den finske formands skyld. De har været al ære værd i samarbejdet med os. Det er dem, der står bag Dem, der er årsag til de mange problemer. Det ved vi godt. Ærligt talt, så er det os, der har fået Dem ud i denne suppedas, og nu bliver vi bedt om at redde Dem ud.
Lad mig prøve at kaste lidt mere lys over det, De sagde i Deres tale, hr. formand for Rådet. Jeg har indkaldt til et særligt møde i Budgetudvalget i morgen kl. ca. 9.15, når afstemningen er overstået, hvor vi skal stemme om Colom-betænkningen. Vi vil også stemme om ændringer af Bourlanges-betænkningen, hvis det er nødvendigt. Visse spørgsmål skal dog afklares.
Jeg henvender mig til Kommissionen, fordi den første af de tre erklæringer i teksten er fra Kommissionen. Den oprindelige tekst havde et tal på 5,5 milliarder euro med, som fru Buitenweg nævnte. Rådet har faktisk fjernet dette tal. Nu vil jeg gerne bede Kommissionen om at gøre det klart, at vi taler om 5,5 milliarder euro, når vi taler om behovet for bistand til Kosovo og Balkan i lyset af formand Prodis og kommissær Pattens udtalelser. Det må Kommissionen forklare yderligere.
Inden for udgiftsområde 4, før jeg beder om yderligere forklaring her, da rådsformanden har omtalt hjælp til steder som Kosovo og Østtimor, vil jeg gerne minde Rådet om, at det ikke afsatte nogen midler til Østtimor - men det gjorde vi. Ikke engang under andenbehandlingen afsatte Rådet midler - men det gjorde vi. Hvis De ikke havde afsat de 125 millioner euro til Marokko, endda før vi havde en aftale, ville vi nok ikke have dette problem nu. Men det er en helt anden sag.
Jeg efterlyser en yderligere forklaring af tre ting til vores udvalgsmøde i morgen. Vi har snakket om det, men jeg vil gerne høre Dem sige det her i aften. Undervejs, da jeg tog notater, sagde De på engelsk, at loftet for udgiftsområde 4 ikke skulle ændres permanent. Det forklarede De nærmere ved at sige, at formuleringen "på nuværende tidspunkt" også skulle tilføjes. Lad mig forsøge at sige det på en enkel måde. Kan De bekræfte, at De med den formulering kun mente år 2000? Mener De også kun år 2000, når De taler om, at der ikke er behov for at revidere udgiftsområde 4? Det er det første, der skal forklares nærmere.
Det andet, der skal forklares nærmere, er de obligatoriske og ikkeobligatoriske udgifter på 2 milliarder euro. Kan De bekræfte, at det er Rådets holdning - det vil sige medlemsstaterne og ikke kun Dem? Kan vi gå ud fra, at det ikke vil blive anfægtet før vores afstemning i morgen formiddag?
For det tredje, kan De skriftligt gøre rede for Deres holdning til vores møde i morgen, så hr. Colom i Naval kan fremsætte forslag? Hvis de ting bliver afklaret, tror jeg, at vi kan nå frem til den løsning, Rådet ønsker.
Jeg vil bare sige en ting mere. Vi må alle lære af dette, og Rådet skal først og fremmest lære ikke at tage Parlamentet for givet.

Rühle
Også jeg vil begynde med at sige tak, nemlig tak til mine kolleger i Budgetudvalget. Fru Buitenweg og jeg er begge som medlem af De Grønne nye i Budgetudvalget, og vi havde vores indkøringsvanskeligheder i starten. Men jeg må sige, at i modsætning til det nationale plan mærker man én ting i Europa, nemlig at politikken på det saglige plan foregår på tværs af grupperne, og i de konkrete spørgsmål er Europa-Parlamentet sig sit ansvar bevidst. Dette ansvar er naturligvis også øget eller trådt stærkere i forgrunden på grund af den lave valgdeltagelse ved valget til Europa-Parlamentet.
Vi ved alle, at vi netop i budgetspørgsmål og spørgsmål om budgetkontrol skal præsentere en solid politik for Europas borgere, og at vi i disse spørgsmål skal sørge for effektivitet og gennemsigtighed. På det punkt mener jeg, at Europa-Parlamentet har opnået et resultat ved disse budgetforhandlinger. Jeg mener, at vi går styrket ud af disse budgetforhandlinger, og det anser jeg også for et vigtigt punkt. For én ting skal Rådet skrive sig bag øret. Én ting kan man ikke gøre - man kan ikke på den ene side overdrage stadig flere opgaver til det europæiske plan uden på den anden side at indgå i seriøse forhandlinger med Parlamentet om, hvordan disse ekstra opgaver skal finansieres.
Det har i år ikke kun drejet sig om Kosovo, Østtimor og jordskælvet i Tyrkiet. Vi ved alle sammen, at det også handler om udvidelsen mod øst. Vi ved alle sammen, at beslutningerne i Helsinki om Tyrkiet og generelt om udvidelsen mod øst før eller senere vil medføre større udgifter. Derfor bør vi gå i gang med seriøse forhandlinger på budgetområdet, og Rådet kan være glad for, at Europa-Parlamentet er vokset i sit ansvar for disse budgetspørgsmål og også har blandet sig politisk i disse spørgsmål. Vi vil i fremtiden med langt større energi sørge for, at budgettet på europæisk plan effektueres på en sagligt relevant måde.

Markov
Hr. formand, Europa-Parlamentet har ved førstebehandlingen af budgettet klart anbefalet en revision af den interinstitutionelle aftale for at kunne løfte de opgaver, som fremkommer af fiskeriaftalen, af kosovohjælpen, af østtimorhjælpen og hjælpen til jordskælvsofrene. Vi har med stort flertal gjort det klart, at nye politiske prioriteringer ikke skal finansieres på bekostning af andre uløste opgaver. Det kompromis fra forhandlingerne mellem Rådet og Parlamentet, som ligger foran os i dag, tager faktisk overhovedet ikke hensyn til denne principielle holdning i Parlamentet. Jeg spørger helt seriøst mig selv, hvor der her i det hele taget er tale om et kompromis, hvordan man kan benytte dette begreb. Vi kæmper for social retfærdighed i verden. Så nytter det ikke, at vi tager bevillingerne fra de fattige i én del af verden for at give dem til de fattige i en anden del af verden.
Det er ikke nogen løsning at skære ned på sociale udgifter for at imødegå udenrigspolitiske udfordringer. Et budget, der er konciperet sådan og derudover ikke engang stiller tilstrækkelige midler til rådighed for de såkaldte nye prioriteringer, gør alle vores politiske erklæringer og beslutninger til en absurditet. Derfor skal Parlamentet sige nej til dette pseudokompromis. Det, der er nødvendigt, er mod til at drage konsekvensen af udviklingen inden for den europæiske integration og stille de fornødne bevillinger til rådighed, så EU kan løse sine opgaver. Det er på høje tid virkelig at tænke og handle europæisk og sætte de fuldkommen berettigede særinteresser ind i denne kontekst. Det er ikke acceptabelt, at der nu som før benyttes den omvendte fremgangsmåde i budget- og skatte- og afgiftsspørgsmål. Parlamentet bør holde fast ved sit standpunkt om at revidere det finansielle overslag. Det nødvendige finansielle råderum hertil kunne skabes inden for rammerne af Den Europæiske Unions beslutninger, nemlig ved at forhøje den øvre grænse for den del af bruttonationalproduktet, der anvendes til egne indtægter. Hvis vi i fremtiden vil gøre en ende på de årligt tilbagevendende lappeløsninger, må vi virkelig seriøst beskæftige os med reformen af EU's egne indtægter.

Martinez
Hr. formand, fru formand for Rådet, mellem første- og andenbehandlingen af budgetforslaget for finansåret 2000 har vi tilføjet 3,5 milliarder euro, hvilket reelt betyder 3,5 milliarder mere i skatter. Det ville være lidt, hvis disse penge ikke var blevet ødslet væk i EU, og især uden for EU. I EU kunne bevillingerne til genopbygningen af Kosovo have været sparet, hvis man ikke havde ødelagt regionen, i øvrigt under påskud af opdigtede massakrer tillagt serberne, hvilket OSCE netop har indrømmet. Så meget mere som man for at finansiere Kosovo har omdirigeret 110 milliarder euro, der var afsat til udvikling af landdistrikterne. Med andre ord klæder man vores bønder af for at klæde albanerne på, efter princippet "de andre før vores egne".
Dette er ikke særlig fornuftigt, lige som det heller ikke er fornuftigt at bruge halvdelen af vores forhandlingstid her i eftermiddag på at tale om en provins i den serbiske stat, der ikke er medlem af EU. Det er rigtigt, at man i EU's budget gør det værre, når man uden for det europæiske kontinent strør 10 millioner euro ud til Centralasien, 14,5 millioner til befolkningsgrupper, der er fjernet fra Latinamerika, 4 millioner til menneskerettighederne i Østafrika og i Timor osv. Det ville være sympatisk, hvis man ikke i samme periode havde planlagt at skære 5 millioner euro af bevillingerne til vores biavlere, der herudover konkurrerer med import af uægte udenlandsk honning.
Så meget mere som, at mens vi ødsler løs her, pålægger man strenge sociale indgreb i vores 15 lande. De franske hospitalssygeplejere og -læger, som har den højeste kompetence, er i dag i strejke, fordi det stramme budget har beskåret hospitals- og sundhedsudgifterne. Denne situation er endnu mere oprørende, fordi vi i samme periode sender 45 millioner til bananproducenter i AVS-landene, hvoraf nogle er multinationale amerikanske firmaer med hovedsæde i Cameroun og i Elfenbenskysten, der hæver 45 millioner på EU's budget.
Det drejer sig derfor om tåbelige udgifter, der føjer sig til udgifter for at tækkes, samt ideologisk betonede udgifter. Det er meget, det er for meget, og det er tilstrækkeligt til at stemme imod.

van Dam
Hr. formand, hvis der er ét område, hvor Rådet og Parlamentet burde stå sammen i enighed, så er det genopbygningen af Kosovo. Men det har der indtil nu ikke været tale om. Parlamentet og Rådet har gjort Kosovo til et prestigespørgsmål om det finansielle loft i udgiftsområde 4. Den strid går så vidt, at ordføreren endda truede med kun at medtage 115 millioner euro i budgettet, selvom der er brug for 500 millioner euro. Hvis det sker, er det befolkningen i Kosovo, der taber. Den eneste redning, der så er tilbage, er et supplerende og ændret budget senere på året, men forhandlingerne herom bliver også meget tunge, især hvis de kobles sammen med en debat om et flerårigt program for alle Balkanlandene.
Derfor er det meget vigtigt, at der inden torsdag indgås et kompromis mellem Rådet og Parlamentet om Kosovo. En aftale er inden for rækkevidde særligt nu, hvor Rådet ser ud til at acceptere en lille rabat på betalingerne til strukturfondene.
Bortset fra en aftale om Kosovo skal Rådet og Parlamentet på langt sigt også blive enige om et hjælpeprogram for hele Balkanområdet. Hvordan skal det finansieres? Omfanget af den i Agenda 2000 fastlagte pakke for den eksterne politik understreger, at EU på det område kun har en supplerende opgave. Det gælder også for Balkan. Rådets holdning er derfor ambivalent. På den ene side nægter det at forhøje det finansielle loft for udgiftsområde 4, og det er berettiget. Men på den anden side er medlemsstaternes vilje til at bidrage til finansieringen af Balkan langt under lavmålet. Det resulterer i, at EU's budget overbelastes, og det går ud over udviklingslandene.

Ferber
Hr. formand, fru formand for Rådet, fru kommissær, kære kolleger, man kunne jo næsten sige, at når det varer længe, så bliver det nok godt til sidst, men nu har det næsten varet for længe til, at det stadig kan blive godt. Når jeg blot tænker på i eftermiddags, må jeg sige helt klart, at situationen er yderst utilfredsstillende, og at vi i Europa-Parlamentet nu ved næsten at omgå vores egen forretningsorden skal forsøge at redde, hvad reddes kan. Jeg vil også gerne endnu en gang give udtryk for, at situationen som helhed er meget utilfredsstillende. Den er utilfredsstillende, fordi vi - også det viste sig tydeligt på topmødet i Helsinki - har et Råd, som uanfægtet afgiver løfter, og til sidst skal budgetmyndigheden, som Rådet jo immervæk også er en part i, igen overveje, hvordan man kan få styr på det hele igen.
Desuden er det det første budget, som vi skal afvikle i henhold til beslutningerne i Berlin om Agenda 2000, og vi er allerede havnet i en situation, hvor disse beslutninger ikke er tilstrækkelige til også finansielt at dække det, som Rådet igen og igen vil have. Vi vil også i de kommende år hyppigt få problemer, hvis alt det, der er besluttet i Helsinki - jeg tænker især på udvidelsen - i sidste ende også skal aftegne sig i budgettet. Her forventer jeg altså - det er allerede berørt af tidligere talere her i aften - en smule mere sammenhæng i det, som udenrigsministrene og finansministrene beslutter. Jeg mener, at når enhver regering kan klare det i sin egen medlemsstat, så kan vi også løse problemerne i fællesskab.
Jeg vil også komme ind på et andet emne, nemlig kontorerne for teknisk bistand, som tidligere også har spillet en særlig rolle. Her har vi i Parlamentet allerede tydeligt demonstreret vores ansvar og tilbudt klare løsninger. I den forbindelse må jeg ganske særligt takke ordføreren Bourlanges, som her konsekvent og med støtte i Parlamentet har fremsat klare forslag. Hvis der er nogen, der har opfyldt sit budgetansvar i denne budgetprocedure for år 2000, så har det været Europa-Parlamentet. Det vil jeg endnu en gang fastholde på dette sted. Det kan ikke være rigtigt, at vi konstant på krisemanér humper fra budget til budget. Der skal fastlægges en klar kurs fra Rådets side, så der ikke mere opstår sådanne problemer.
Hvad de små budgetter angår - også her en tak til hr. Virrankoski - er vi på den sikre side, der har vi styr på det hele. Jeg mener også, at vi fra Parlamentets side, i vores eget budget, gør det, som vi kræver af andre. Det anser jeg også for et absolut vigtigt punkt. Jeg kan især nævne rejseomkostninger for embedsmænd i aktiv tjeneste, også et problem, hvor der er et presserende behov for en løsning, og også alle de andre punkter, som vi efter min mening har løst fornuftigt allerede under førstebehandlingen, og som vi nu endelig kan vedtage behørigt.

Colom i Naval
Hr. formand, at være ordfører eller ikke være ordfører? Det er spørgsmålet, hvis jeg må være så ubeskeden. Der har sjældent været så mange tilhængere af en Colom-betænkning i Rådet. Jeg spørger mig selv, hvor jeg har fejlet. Det Europæiske Råd i Berlin var besat af budgetnedskæringer, det ikke blot indledte nedskæringen af bevillingsrammen for strukturpolitikkerne i forhold til det niveau, der blev opnået i 1999, men glemte, at der var andre fællesskabspolitikker. Det synes, som om Rådet, med åbne øjne, drømmer om en Union, der ikke koster noget. Med fødselstang og seks ugers forhandlinger mellem Rådet og Parlamentet gjorde vi udgiftsområde 3 og 5 acceptable. Men selvom vi forhandlede, mens der blev bombet i Kosovo, nægtede Rådet at tilpasse udgiftsområde 4 til noget så indlysende som det faktum, at Unionen inden for nogle måneder ville være involveret i genopbygningen, skulle bidrage med humanitær bistand og givetvis også skulle kompensere Rumænien og andre lande for tab i forbindelse med donauhandlen.
Jeg mener, at der her er tale om et problem med nærsynethed. Rådet kan tilsyneladende ikke skelne mellem de finansielle overslag, den flerårige ramme for budgettet og selve budgettet. Rådet hører efter min mening til den type mennesker, som man ikke kan bede om at lægge et brev i postkassen, for de kan ikke skelne postkassens brevsprække fra sprækkerne i et kloakdæksel. De beder om nøjagtige tal for noget, der kun kan vurderes skønsmæssigt. Jeg har deltaget i forhandlingerne, og Rådets eneste sammenhængende argument er ikke at skade Unionens forhandlingsposition på donorkonferencen. I den hensigt var der et forslag, og det er nok det, vi har vedtaget, og dette er den faste holdning, vi har.
Der er en sammenblanding af tallene. Kommissionen talte til os om 500 millioner for 2000, samme dag som formanden for Rådet talte om 12 milliarder for en periode på syv år. Det skal der naturligvis findes en løsning på. Men vi kan om nødvendigt vente for at opnå bedre tal, selvom vi udmærket kunne råde over budgetrammen. Hver ting til sin tid, men vi kunne klare det fint - og meget bedre - med et ændringsbudget I/2000. På den måde ville vi desuden opfylde Rådets ønsker, som sigter på permanent budgettering.

Miranda
Hr. formand, vi fulgte Europa-Parlamentets strategi i førstebehandlingen af budgettet for år 2000, og vi mener nu, at Europa-Parlamentet ikke kan, eller ikke bør, tabe ansigt, fordi det så også vil miste sin troværdighed.
Det siger jeg på baggrund af de perspektiver, der aftegner sig for os i procedurens nuværende fase. Jeg tvivler ikke på, at det sidste beslutningsforslag, som Budgetudvalget har vedtaget, ikke har den negative ladning, der kendetegner Rådets forslag. Alligevel er det dog ikke ligefrem til at juble over, og alting tyder da også på, at det kan blive yderligere svækket gennem nye og uacceptable kompromiser.
Sådan som det ser ud, kan man faktisk allerede nu konkludere, at ikke alene ryger idéen om en revision af de finansielle overslag for udgiftsområde 4, men også det princip, at nye målsætninger skal modsvares af nye budgetmidler. Det fremgår endvidere, at der uundgåeligt vil ske en meget vilkårlig nedskæring af det samme udgiftsområde på et beløb af 150 millioner euro, særlig inden for fødevarehjælp, samarbejde, Middelhavslandene og Tacis-programmet. Derudover bliver også ECHO-programmet skåret ned med 35 millioner euro i forhold til førstebehandlingen.
Vi kan selvfølgelig ikke være tilfredse med en sådan løsning, og vi vil stemme i overensstemmelse hermed. Ikke blot er der tale om et tilbagetog fra Europa-Parlamentets side, men resultatet vil blive, at nogle af det nuværende regnskabsårs prioriteter stadig bliver betalt gennem ofring af tidligere målsætninger.
Jeg kan yderligere føje til, at med en sådan løsning reduceres beløbet til nogle af de annoncerede prioriteter, navnlig til Timor, der går ned fra 30 til 20 millioner euro. Selvfølgelig glæder vi os over, at den budgetpost, som vi foreslog til Timor, er blevet godkendt og har fået tildelt midler, men som vi sagde under førstebehandlingen og nu siger med endnu større begrundelse, så mener vi, at de bevillinger, der er afsat til dette formål, er klart utilstrækkelige. Det er årsagerne til, at vi mener, at den nuværende budgetprocedure er helt igennem utilfredsstillende.

Pronk
Hr. formand, vi er nået til et vanskeligt punkt i budgettet. Jeg vil gerne lykønske alle, der har været med så langt i udarbejdelsen, for det var ikke et nemt budget. Jeg mener, at udgiftsområde 3 og særligt den sociale beskæftigelsespolitik er kommet godt frem.
I øvrigt har proceduren været meget kaotisk. Mit ønske har altid været, at vi opnår et lovligt budget, som kan underskrives af formanden. Det ser ud til at lykkes. Det kan ske gennem Colom-planen for at sige det sådan, det vil sige budgettet, som blev vedtaget af Budgetudvalget i mandags eller gennem en aftale med Rådet i sidste øjeblik.
I begge tilfælde er der tale om et lovligt budget. Det er efter min mening Parlamentets styrke. Det bestemmer i den sidste ende, hvad budgettet er, og er ikke et eller andet vagt kompromis. Rådet kan tilslutte sig og indgå et kompromis, men Parlamentet kan fastsætte budgettet uden Rådets hjælp. Det er meget vigtigt.
Debatten har koncentreret sig meget om Kosovo. Jo længere jeg beskæftiger mig med problemet, desto mere forbavset bliver jeg. For det første over den nemhed, hvormed repræsentanter fra EU bortlover 500 millioner. Fru Buitenweg sagde, at der var lovet 500 millioner, men det er ikke rigtigt, for de er tilsagt af mennesker, som ikke er kompetente. Hvis jeg ville give 20.000 gylden til Greenpeace og sagde, at de penge kunne trækkes fra fru Buitenwegs løn, tror jeg ikke, at hun ville acceptere det. Kommissionen gør akkurat det samme. Kommissionen vender altid tilbage til de 500 millioner, men man kan naturligvis gøre brug af Verdensbankens undersøgelser, men det mærkværdige er, at resultatet altid er 500 millioner, ligegyldigt hvem det er, der undersøger sagen. Det er ikke troværdigt. Derfor er jeg glad for, at Parlamentet er blevet enigt med Rådet på ét punkt, nemlig at vi skal undersøge, hvor mange penge der er brug for, alle punkter medregnet. Også med henblik på at pengemængden i Kosovo ikke stiger alt for meget. Hvis der gives 1 milliard til et land, der har et BNP på 1 milliard, er spørgsmålet, om landet kan klare det. Er vi så ikke i gang med noget forkert?
Efter Anden Verdenskrig opnåede vi stor erfaring med Marshall-planen, såvel i Frankrig, Tyskland og Nederlandene. Førsteprioriteten har her altid været at genoprette økonomien og ikke bare at give penge uden at vide, om det havde følger for økonomien.
Jeg mener, at det er meget vigtigt, at vi overvejer dette i denne forbindelse. Jeg mener, at den eventuelle aftale med Rådet åbner op for denne mulighed, og det skal Parlamentet være glad for. Men vi bør spørge os selv, om Unionen kan tillade sig at dele gaver ud i udlandet gennem forskellige repræsentanter, når disse gaver i den sidste ende ikke kan opføres på budgettet? Det skal Parlamentet fortsat undersøge. Jeg beklager, at Kommissionen i første omgang ikke var i stand til at underbygge det. Kommissionen skal underbygge det. Man kan ikke uden videre acceptere alt.

Färm
Hr. formand og ærede kolleger, EU's budget for 2000 er et reelt skridt i den rigtige retning. Lad os ikke glemme, at vores prioriteringer drejer sig om vigtige spørgsmål. Vi satser på miljøvenligt landbrug, dyre- og plantebeskyttelse og sikre fødevarer. Og vi øger indsatsen for støtte til udsatte grupper og i kampen mod fattigdommen i Europa. Vi satser på arbejdsløshedsbekæmpelse og især lokale beskæftigelsesinitiativer. Vi forbereder udvidelsen med nye medlemsstater, og vi understreger, at denne proces skal have en bred medborgerlig dimension. Den sociale dialog på arbejdsmarkedet skal udvides til ansøgerlandene, og vi ønsker, at Regionsudvalget får chancen for at udvikle en lokal og regional dialog. Selv har jeg fremsat et forslag om midler til et decentraliseret samarbejde rundt om Østersøen.
Trods disse prioriteringer har vi endda klaret at slanke budgetforpligtelserne. Derfor var det naturligvis trist, at vi så sent som i går endnu ikke var nået helt til vejs ende trods stor enighed om spørgsmålet. Selv har jeg hele tiden håbet på et kompromis. Vi burde selvfølgelig kunne nå frem, eftersom Parlamentet efter min mening er gået langt for at opnå dette kompromis. Vi er gået bort fra vores principielle holdning om, at vi allerede før 2000 burde revidere budgetloftet, da Rådet vil få store nye udgifter til bl.a. Kosovo, Østtimor og Tyrkiet.
Vi har accepteret store nedskæringer i betalingerne, selvom vi allerede har et bjerg af betalinger i udsigt. Man kan ikke år efter år træffe beslutninger om store foranstaltninger uden at betale. Vi har til trods for vores modstand imod lineære nedskæringer af bistanden accepteret at gøre kraftige indhug, men på en bedre måde.
Her er det vigtigt at bemærke, at der ikke hersker uenighed om Kosovo. Derfor er jeg glad for, at Rådet nu synes at vende tilbage til Parlamentet og godkende vores forslag. Folket i Kosovo må ikke lide, fordi vi ikke kan enes om budgettet.
Nu er der en ting til, som er vigtig: Hvis vi skal klare fremtiden, udvidelsen, de kommende års udvikling på Balkan, må vi finde en bedre måde at samarbejde på. Lad os tage ved lære af den forhandling, vi nu har haft.

Cauquil
Hr. formand, uanset hvor meget budget-hokus pokus der har foregået for at finansiere støtte til genopbygningen af Kosovo, har såvel Rådet som Parlamentet afvist at tage fat på det egentlige problem, nemlig at genopbygningen af Kosovo samt den lige så vigtige genopbygning af Serbien skal finansieres af militærbudgetterne i de stater, der har ansvaret for bombardementerne.
Det er ligeledes fra disse budgetter, det ville være passende at tage de beløb, der er nødvendige for at dække skader i nabolandene Montenegro, Albanien og Makedonien, der alle har lidt under den krig, Vesten har gennemført i regionen.
Selvom der ingen undskyldning er for Milosevics tidligere og nuværende politik, hverken over for den albanske befolkning i Kosovo eller over for hans eget folk, kan de brødkrummer, der er kastet ud til genopbygningen af Kosovo, krummer, der ikke på nogen måde kan sammenlignes med de beløb, der blev brugt til krigen, ikke skjule den kendsgerning, at den vestlige indgriben på Balkan endnu en gang ikke løser problemerne i denne del af verden, men at de forværrer dem.
De allerede fattige lande i regionen er blevet endnu fattigere, befolkningernes levevilkår er blevet forværrede, og bomberne har bestemt ikke gjort en ende på den omvendte chauvinisme.
Vores mening med at afvise at stemme for betænkningen af Bourlanges er både at gøre opmærksom på det begrænsede og latterlige omfang, den planlagte hjælp har, men også og især at afsløre de vestlige magters politik på Balkan.

Costa Neves
Hr. formand, efterhånden som den europæiske opbygning skrider frem, er det naturligt, at de demokratiske kontrolmekanismer styrkes. En del af ansvaret herfor ligger hos Europa-Parlamentet, der navnlig udøver det gennem den bedømmelse, der går forud for godkendelsen af budgettet.
Det er vigtigt, at vi ikke begrænser os til at udføre en række formaliteter, der blot er tomme, hvad angår deres indhold og konsekvenser, og derved blot reducerer os til en slags demokratisk alibi. Det ville være at forråde de borgere, som vi repræsenterer. Det budskab, som diskussionen af budgettet for år 2000 sender, skal derfor tages alvorligt. Europa-Parlamentet ønsker, at de nye forpligtelser, som EU påtager sig, skal modsvares af nye finansielle midler. Det gælder for Kosovo, for Balkan og for en hvilken som helst anden budgetpost.
Det er meningsløst at blive ved med at ty til uigennemskuelige kneb som f.eks. underbudgetteringen af nye forpligtelser eller de deraf følgende betalinger, eller begge dele, koblet sammen med lineære nedskæringer i de tidligere forpligtelser eller betalinger, hvilket jo har som uundgåelig følge, at der sker forsinkelser for begge, ligesom der er behov for snesevis af overførsler i løbet af året.
Hvis problemet skyldes, at EU's indtægtssystem ikke er dækkende, skal det løses ved at ændre EU's finansieringssystem. Jeg vil slutte med at omtale tre situationer, som jeg vil blive ved med at vende tilbage til. Der er de utålelige forsinkelser i de betalinger, der har med gennemførelsen af samhørighedspolitikken at gøre. Det er forsinkelser, der som nogle af dem, jeg selv kender til, ligefrem betyder, at princippet om økonomisk og social samhørighed bliver ophævet. Der er støtten til genopbygningen af Østtimor, for der skal vedtages beslutninger, der afspejler vores opmærksomhed omkring situationen derude. Det er rigtigt at tildele Xanana Gusmão Sakharov-prisen, men vi bør samtidig være klar over, at de 20 millioner euro, som budgettet bevilger Østtimor, blot er et første skridt.
Til sidst håber jeg på, at de forpligtelser bliver opfyldet, som man har påtaget sig i forhold til de fjernt beliggende regioner, således som de i Amsterdam er blevet afgrænset i traktaten om Den Europæiske Union, artikel 299, stk. 2.

Souladakis
Hr. formand, ærede medlemmer, vi er faktisk det eneste fortsat tænkende politiske organ i EU. Ud fra det aspekt skylder vi at opretholde de prioriteringer, som Agenda 2000 opstiller, for allerede siden det første budget har man forsøgt at kuldkaste dem.
Nedskæringerne i landbrugsudgifterne og de sociale udgifter samt i de eksterne aktioner angående tredjelande er ikke rigtige valg. De nye politikker kræver nye midler. Det er nødvendigt at revidere de finansielle perspektiver. Jeg konstaterer desværre, at det ikke er lykkedes os at få indskrevet bevillinger til naturkatastrofer i budgettet, ligesom vi heller ikke har kunnet overføre bevillinger til optagelsesprocessen af Malta og Cypern.
Jeg er ikke økonom, jeg er civilingeniør, men jeg vil gerne påpege hr. Bourlanges' og de øvrige ordføreres fremragende arbejde, og jeg håber, at de vil hjælpe os i en forhandling om opgørelsen af tilsvarende spørgsmål, så vi ud fra resultaterne kan bedømme, i hvilken grad Kommissionen realiserer de politiske beslutninger, som indskrives i budgetterne, eller om de fører til andre resultater gennem deres anvendelse.

Rübig
Hr. formand, fru formand, fru kommissær, det en dejlig oplevelse at se to damer i spidsen for to institutioner ved beslutningen af et yderst vigtigt spørgsmål. For første gang et flertal af kvinder på europæisk plan - jeg gratulerer.
Nye koste fejer bedst, siger man. Vi har et stort problem foran os, nemlig at Kommissionen i dag har drøftet og truffet beslutning om beskæftigelsespolitikken i år 2000. Jeg mener, at der, også hvad budgettet angår, igen og igen skal spørges, hvordan vi kan sikre, at beskæftigelsessituationen i Europa bliver bedre. Jeg mener, at det er yderst påkrævet, at vi overvejer, med hvilke budgetposter der skabes arbejdspladser i Europa, med hvilke budgetposter vi sikrer beskæftigelse, og med hvilke budgetposter vi nedlægger arbejdspladser. Jeg tror, man bør analysere disse overvejelser mere seriøst med forskningsprogrammer og også drage de nødvendige konklusioner heraf.
En anden vigtig bekræftelse er bekræftelsen af stillingerne i OLAF. Netop bekæmpelsen af svig skal vi prioritere højt. Vi konstaterer, at vores budget egentlig er ca. lige så stort som den svig, som vi i mange tilfælde har. Her diskuterer vi om - måske i anførselstegn - nogle få millioner, og på grund af svig går der mange milliarder tabt. Derfor har etableringen af OLAF for mig central betydning. Jeg håber, at det dermed lykkes os, at de ærlige og anstændige igen har bedre chancer på markedet, og også de, som betaler behørig skat af deres arbejde og dermed bidrager til, at vores socialsystem fungerer.
Derfor vil jeg også sige tak, især til mine kolleger, for, at det er lykkedes at udvide budgetposten til fremme af små og mellemstore virksomheder med 15 millioner euro. Jeg mener, det er den rigtige vej, for dette område skaber nye arbejdspladser, dér har vi den største vækst, dér har vi det største skatteprovenu. Når vi taler om fordeling, bør vi også hele tiden tænke på indtjeningen. Her yder de små et ganske særligt bidrag, og derfor er Start-programmerne eller støtteprogrammerne ganske særligt vigtige, fordi vi med dem viser, at vi har forståelse for de små.
Men vi har også stillet 10 millioner til rådighed for det digitale område. Det er det område, hvor der er mest beskæftigelse i fremtiden. Kommissær Liikannen har sagt til os, at der i 2002 vil være ca. 1,2 millioner arbejdspladser på multimedieområdet, som sandsynligvis ikke kan besættes, fordi vi ikke stiller den rigtige uddannelse til rådighed. Det bør give os stof til eftertanke. Vi bør fokusere på de områder, hvor vi kan tjene penge, hvor vi kan sikre, at vi i fremtiden også har penge nok i Den Europæiske Union til at kunne beskæftige os med denne jords problemer.

Siimes
Hr. formand, hr. Wynn stillede mig tre spørgsmål, som jeg besvarer kort. Først spurgte han, hvad jeg mente, da jeg i mit indlæg i dag anvendte udtryk vedrørende finansieringsrammen i budgetpost 4. Jeg sagde temmelig ordret, at Rådet mener, at finansieringsrammen i budgetpost 4 ikke skal ændres permanent i øjeblikket. Jeg talte altså om 2000-budgettet, hvor Rådets kompromisforslag omfatter anvendelsen af fleksible midler vedrørende budgetpost 4. I det videre forløb vil Rådet selvfølgelig undersøge alle de forslag, som Kommissionen til sin tid kommer med. Wynns andet spørgsmål gjaldt nedskæringen på to milliarder af obligatoriske og ikkeobligatoriske udgifter. I denne sag skal vi gå ud fra, at efter Rådets bestemmelser repræsenterer formanden Rådets holdning, og som formand fremlægger jeg altså Rådets holdning og svarer på det. For det tredje er det kompromisbaserede dokument nu sendt til Parlamentets sekretariat.

Formanden
Hr. kollega Wynn, er sagen dermed klaret?

Wynn
Hr. formand, det kaster lys over punkt 1 og 3, men nok ikke over punkt 2. Jeg vil være tilfreds med en afklaring af punkt 2 i morgen kl. 9, hvis det er nødvendigt. Jeg er ikke helt sikker på, hvad De sagde om punkt 2.

Bourlanges
Hr. formand, jeg har ikke forstået noget som helst. Især har jeg ikke forstået noget under punkt 1. Hr. Wynn stillede et præcist spørgsmål. De blev bedt om at præcisere Deres højtidelige erklæring afgivet ved slutningen af forhandlingerne i eftermiddags, hvori De udtalte, hvis jeg har forstået den oversættelse, jeg har fået, rigtigt, at Rådet var imod en vedvarende revision. Jeg ved ikke, hvad det betyder, men da det er Dem, der har sagt det, må De jo vide, hvad en vedvarende revision "for øjeblikket" betyder. For øjeblikket betyder intet.
Hr. Wynn spurgte Dem, fru formand, om "for øjeblikket" betød, at Rådet var imod en revision af de økonomiske perspektiver for finansåret 2000, hvilket forekommer os at være i fuld overensstemmelse med det kompromis, der er på vej til at blive vedtaget, eller om "for øjeblikket" betyder noget mere ubestemt. De blev bedt om at svare, og De sagde, at De havde svaret, men Deres svar var uforståeligt.
Sig det derfor klart, gør det klart for dem af os, der ikke er intelligente nok til at forstå esoteriske udtalelser.

Formanden
For at denne mangel kan blive afhjulpet, giver jeg endnu en gang ordet til ministeren og derefter til Kommissionen.

Siimes
Hr. formand, med hensyn til disse erklæringer, som der har været meget tale om, kan jeg sige, at de er godkendt, sådan som Parlamentet har fremlagt dem. Jeg ser ikke nogen uklarhed i det.

Schreyer
Hr. formand, fru formand for Rådet, mine damer og herrer, lad mig præcisere endnu en gang: Teksten foreligger jo allerede. Til forklaring er det den tekst, der er forhandlet om, og som De også havde liggende foran Dem på det sidste møde i mandags.
Hr. Wynn stillede mig endnu et spørgsmål angående tallet 5,5 milliarder euro. Formanden for Kommissionen, hr. Prodi, kom på OSCE-topmødet i Istanbul ind på de politiske opgaver i hele Vestbalkan, nærmere bestemt for perioden 2000-2006, og meddelte, at Kommissionen som nødvendig bistand overvejer et beløb i størrelsesordenen 5,5 milliarder euro. De, Parlamentet, har nu opfordret Kommissionen til som en flerårsplan at fremlægge konkrete vurderinger for perioden. Det arbejder vi på. Jeg beder Dem nu om ikke at lægge Dem fast på forhånd, men at holde fast ved, at Kommissionen skal fremlægge en nøjagtig og konkret vurdering for denne periode og for denne region, som derefter kan efterprøves og naturligvis også skal efterprøves af Budgetudvalget og Budgetkontroludvalget og af Parlamentet.
Lad mig afslutningsvis sige, at debatten i aften endnu en gang har vist, at det har været vanskelige forhandlinger. Kommissionen værdsætter Parlamentets og især ordførernes og Budgetudvalgets anstrengelser og også det finske rådsformandskabs anstrengelser. Men jeg mener, at hvis resultatet er godt, har det også været anstrengelserne værd, og jeg håber, at det i overensstemmelse hermed i morgen virkelig kan blive en god løsning i sidste minut.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 10.00.

Udnævnelse af 8 medlemmer til Revisionsretten
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0090/1999) af Theato for Budgetkontroludvalget om udnævnelse af otte medlemmer af Revisionsretten (C5-0231/1999, C5-0232/1999, C5-0233/1999, C5-0234/1999, C5-0235/1999, C5-0236/1999, C5-0237/1999, C5-0238/1999 - 1999/0820(CNS)).

Theato
Hr. formand, mine damer og herrer, for otte medlemmer af Revisionsretten udløber deres mandat ved begyndelsen af det kommende år. Jeg beklager, at det finske rådsformandskab forlader os nu, for også fra finnernes side ønskes der en genudnævnelse af deres medlem, som allerede sidder i Revisionsretten.
Ifølge artikel 247, stk. 3, i traktaten om oprettelse af De Europæiske Fællesskaber og andre tilsvarende bestemmelser i EKSF- og EURATOM-traktaten skal Parlamentet afgive en udtalelse om kandidaterne, før Rådet derefter enstemmigt udnævner medlemmerne af Revisionsretten for seks år, hvor genudnævnelse er mulig. Rådet har med skrivelse af 3. november 1999 bedt Parlamentet om denne udtalelse og fremsendt kandidaternes navne og levnedsbeskrivelser. Det drejer sig her om nyudnævnelse af hr. Reynders fra Belgien, fru Geoghegan-Quinn fra Irland, hr. Caldeira fra Portugal og hr. Fabra Vallés fra Spanien samt genudnævnelse af hr. Mohr fra Danmark, hr. Salmi fra Finland, hr. Clemente fra Italien og hr. Karlsson fra Sverige, nævnt i alfabetisk rækkefølge af de respektive lande.
Som fastsat i artikel 35 i vores forretningsorden har det ansvarlige Budgetkontroludvalg den 22. og 23. november 1999 hørt og udspurgt de foreslåede kandidater hver for sig. Her gik vi for det første frem efter traktatens bestemmelser. Heri kræves, at kandidaterne nu eller tidligere har tilhørt eksterne kontrolinstitutioner eller er særligt kvalificerede til dette hverv. Uafhængighed er i hvert tilfælde et ubetinget krav. I vores drøftelser og bedømmelser har vi desuden inddraget retningslinjerne fra Parlamentets to beslutninger af Lamassoure og Bourlanges fra 1992 og 1995.
Derefter kan jeg meddele Dem, at Budgetkontroludvalget efter indgående prøvelse er kommet til den konklusion, at kandidaterne opfylder kriterierne for det høje embede i Revisionsretten, og det afgiver en positiv udtalelse for alle otte kandidater. Vi anser det for særligt glædeligt, at såfremt Parlamentet derefter giver sit samtykke, er der næste år to kvinder blandt de 15 medlemmer af Revisionsretten. Jeg minder om, at vores betingelse ved den sidste udnævnelse var, at der skal være mindst en kvinde blandt de kandidater, der skal udnævnes, ellers ville der ikke blive nogen accept af udnævnelserne fra Parlamentets side. Dengang havde vi én kvinde, og nu er der kommet yderligere en kvinde til. Jeg mener, vi gør gode fremskridt.
Med plenarmødets afstemning på det fastsatte tidspunkt - altså på torsdag - opfylder vi i Parlamentet vores pligt til at afgive rettidig udtalelse for på den måde for vores vedkommende at muliggøre en udskiftning af Revisionsrettens sammensætning uden overgang og sikre os det nødvendige samarbejde med Revisionsretten. Sådan er de bestemmelser, der gælder for proceduren. For Parlamentet ligger der dog mere bag med henblik på fremtiden. I mandags diskuterede vi Revisionsrettens beretning for 1998. Heri er der klart aftegnet nogle meget vigtige opgaver, som vi nu skal gå i gang med.
Jeg tænker først og fremmest på, at Revisionsretten i sin beretning meget klart sagde, hvilket jeg kun kan understrege, at vi skal skabe en ny kultur med hensyn til udgifterne. Her har Revisionsretten givet nogle ganske vigtige indikationer. Når vi nu har diskuteret budgettet for år 2000 meget indgående og fra Parlamentets side gerne vil fastlægge kursen sådan, at der vedrørende kriseområder som f.eks. Balkan sker en flerårig planlægning af finansieringen, så er det et perspektiv, som vi i højere grad skal indstille os på i stedet for at fortabe os for meget i små enkelte programmer og projekter, hvor der så igen ikke kan gennemføres en effektiv kontrol, og hvor vi giver flere penge ud på personale end på de virkelige mål, som skal nås. For os drejer det sig om at arbejde målrelateret og ikke udgiftsrelateret. Derfor er jeg helt enig med Revisionsretten i, at vi skal have en bedre finansstyring. Vi har nu til dels allerede forslag fra Kommissionen på bordet om, hvordan det skal gøres. Hertil skal Parlamentet imidlertid også afgive en udtalelse, og den skal være meget grundig. Vi har ikke mere råd til, at befolkningen i Den Europæiske Union i stort tal siger nej til Europa. Det må vi alle arbejde på og også lytte til det, Revisionsretten udarbejder, og inddrage det i vores vurderinger, så vi igen får en positiv reaktion fra Europas befolkninger til gavn for det, som binder os sammen.

Stauner
Hr. formand, med stigende beføjelser til Den Europæiske Union vokser også betydningen af Revisionsretten, som siden Maastricht-traktaten har været et selvstændigt organ i Fællesskabet. Men kvaliteten af et organ, af en institution, står og falder med de personligheder, der har ansvaret i denne institution. Derfor er det særlig vigtigt, at de personligheder, der vælges til medlemmer af Revisionsretten, er sagligt og fagligt kompetente, men også har karakterstyrke og er uafhængige. For Revisionsrettens opgaver er ikke altid behagelige. Revisionsrettens medlemmer skal overvåge den omhyggelige omgang med europæiske finansielle bevillinger og ubønhørligt sætte fingeren på alle uregelmæssigheder.
Netop hvad de europæiske organers omgang med penge angår, har tilliden hos Europas borgere lidt et alvorligt knæk tidligere. At der er afdækket mangler, skyldes også og i første række Revisionsretten. Men nu gælder det om at genoprette tilliden hos borgerne i Europa til, at man omgås omhyggeligt med penge i EU. Revisionsrettens og dens medlemmers opgave bliver derfor i de kommende år vigtigere og også vanskeligere end nogensinde før. Alle udfordringer - udvidelsen, konkurrenceevnen i international sammenligning, vedvarende høj arbejdsløshed - er forbundet med spørgsmålet om finansiering. Set ud fra denne synsvinkel ville Revisionsrettens opgaver tilmed også kunne ændres. Jeg mener, at de præventive opgaver vil vokse. De otte personer, som er blevet hørt længe og intensivt i Budgetkontroludvalget, har efter mit skøn forudsætningerne for at løse denne opgave til alle impliceredes tilfredshed.
Jeg ønsker for mig selv og for os, at De har mod og kraft til i fremtiden uforstyrret at sætte fingeren på de ømme punkter, når det er nødvendigt. Et stærkt Europa behøver også en stærk Revisionsret. Jeg skal dog ikke lægge skjul på, at Revisionsrettens styrke lider under, at andelen af kvinder i dette organ ikke er rimelig og da slet ikke repræsentativ. Denne kendsgerning er stadig en ikke ubetydelig dråbe malurt i organets sammensætning, selvom der blandt de nuværende kandidater er en særdeles imponerende dame. Medlemsstaterne skal derfor stadigvæk opfordres til også at udnævne kvinder til denne opgave. For det burde efterhånden også være rygtedes i Europa, at kvinder kan regne. Mod til at påpege mangler har de jo i hvert fald.

Morgan
Hr. formand, i henhold til traktaterne har Parlamentet ret til at blive hørt om udnævnelse af medlemmer af Revisionsretten. Budgetkontroludvalget afholdt høringer den 22. og 23. november, og vedtog efter hemmelig afstemning en positiv holdning til alle kandidaterne. Som fru Stauner var jeg dog også skuffet over, at der var så få kvindelige medlemmer. Ud af de otte kandidater, som Rådet foreslog, var der kun en kvinde. Det betyder, at fra næste år vil to af Revisionsrettens 15 medlemmer være kvinder. Det er en forbedring, men det er stadig ikke nok. Derfor appellerer jeg til medlemsstaterne om at feje for egen dør.
Jeg vil også gerne berøre et par mere almene punkter om Revisionsrettens sammensætning. Dette system, hvor hver medlemsstat vælger et medlem, skal alligevel laves om efter udvidelsen. Revisionsretten kan ikke - lige så lidt som Kommissionen og Parlamentet - bare vokse ubegrænset. Det vil blive drøftet på regeringskonferencen. Hvad angår Revisionsretten, er det vigtigt, at vi går helt væk fra at udnævne medlemmer efter nationalitet. Revisionsrettens opgave er at undersøge Fællesskabets indtægter og udgifter for at konstatere, om de er brugt lovligt og behørigt, og om den finansielle forvaltning har været hensigtsmæssig.
Jeg kan ikke se nogen grund til, at den rolle absolut skal udfyldes af medlemmer udnævnt af medlemsstaterne. Systemet er simpelthen ikke bæredygtigt under disse omstændigheder. Revisionsrettens medlemmer bør udnævnes på grundlag af deres evner og kvalifikationer, ikke deres nationalitet. Der er risiko for, at medlemsstaternes kandidater måske stadig føler en vis national loyalitet, så de måske vil prøve at udvande kritik af deres eget land. Det, der er brug for, er en retsinstans, der er - og betragtes som - uafhængig af medlemsstaternes interesser.
I sidste ende indebærer det et system, hvor vi udnævner egnede kvalificerede revisorer til Revisionsreten. Udviklingen i løbet af det seneste år gør det endnu mere vigtigt, at vi har en Revisionsret, som kan komme med kritik, når det er nødvendigt, både af Kommissionen og af medlemsstaterne, som når alt kommer til alt er ansvarlige for forvaltningen af ca. 85% af midlerne.

Bösch
Hr. formand, Budgetkontroludvalget har afgivet en positiv udtalelse for alle de kandidater, der er til diskussion her. Det er ikke blot en formssag og heller ikke bare automatik. Der har tidligere været kandidater, som fik en negativ udtalelse her i Parlamentet, fordi der var tvivl om deres kvalifikation eller deres uafhængighed.
Denne gang kunne vi heldigvis undgå en sådan situation, også selvom jeg uden at røbe nogen hemmelighed kan sige, at den positive udtalelse for to af kandidaternes vedkommende er sammenkædet med en forventning om, at tilliden vil vise sig berettiget.
Tillad mig derfor et par principielle bemærkninger med henblik på Revisionsretten. Også i Revisionsretten er der på baggrund af udvidelsen af Unionen et presserende reformbehov. Det ses, som Eluned Morgan allerede har sagt, ligesom i Kommissionen tydeligst på antallet af medlemmer. På nuværende tidspunkt består Revisionsretten af 15 medlemmer, traditionelt et medlem pr. medlemsstat, selvom traktaten ikke udtrykkeligt bestemmer dette. 15 medlemmer, det er fem færre end i Kommissionen, men netop i en relativt lille institution som Revisionsretten betyder enhver yderligere forøgelse en mærkbar stigende ulempe i form af tung ledelsesstruktur og uhåndterlighed, en uhåndterlighed, som allerede i dag viser sig meget tydeligt i den alt for langvarige procedure, før Revisionsretten offentliggør sin beretning. Det må man tænke på ved den forestående regeringskonference. Jeg vil derfor plædere for ikke at forøge Revisionsretten yderligere, men i det mindste i dette tilfælde for en gangs skyld gå den modsatte vej og stræbe mod at reducere antallet af dens medlemmer.
På den anden side mener jeg absolut også, at antallet af de revisorer, der står til rådighed for Revisionsretten, skal udvides. Altså færre generaler og flere soldater, hvis De tillader mig dette lån fra den militære sprogbrug.
Desuden, og det er det andet punkt, jeg vil fremhæve her, skal vi overveje, om Revisionsretten ikke burde have nye opgaver inden for området budgetdisciplin. Den krise i Kommissionen, som nu ligger bag os, har jo med al tydelighed vist, i hvor høj grad der mangler en effektiv mekanisme til at drage EU-embedsmænd til ansvar, hvis de gør sig skyldige i grove ledelsesfejl eller det, der er endnu værre. Det skyldes også og i første række, at tjenestemandssager er et internt anliggende i Kommissionen, og at kolleger skal sidde til doms over kolleger. Egentlig kan man altså slet ikke fortænke de implicerede i, at sagerne på forhånd behandles med særdeles megen - alt for megen, må man desværre sige - mildhed og overbærenhed. Det eneste, der hjælper her, er at flytte sådanne procedurer ud af huset og overdrage dem til en ekstern instans. Det, vi har behov for, er et kammer for budgetdisciplin, og jeg mener, at et sådant kammer ville være velanbragt i Revisionsretten. Den har den fornødne saglige kompetence i finansielle spørgsmål, og den har den fornødne uafhængighed. Men også til denne reform ville det være nødvendigt at ændre traktaterne. Hvis vi ikke gennemfører en sådan reform, vil alle de gratis løfter, som kan høres nu, om, at næste gang bliver der skredet kraftigere ind, blot fortsætte med at være tomme ord.

Casaca
Hr. formand, med Amsterdam-traktatens ikraftrædelse er Europa-Parlamentets ansvar vokset betydeligt, da det har fået nye beføjelser i form af medbestemmelse, hvad angår forebyggelse og bekæmpelse af svindel med Fællesskabets finansielle midler.
Traktatens nye artikel 280 tildeler også Revisionsretten et nyt ansvar i form af opbygningen af et retsorgan til effektiv beskyttelse mod svig og andre ulovligheder i medlemsstaterne.
En harmonisering af strafferammer og domstolspraksis forudsætter nødvendigvis en harmonisering af lovgivningen om bekæmpelse af svig og andre ulovligheder i forhold til Fællesskabets budget. Dette betyder, at det også er Revisionsrettens opgave at sikre, at beskyttelsen af Fællesskabets finansielle interesser foregår på grundlag af ét eneste corpus juris og ikke som hidtil på grundlag af spredt, usammenhængende og modstridende lovgivning, der behandler de forskellige forbrydelser mod Fællesskabets interesser ud fra det givne politiske område, som de vedrører, og ikke ud fra ensartede principper.
Det er derfor på tide at afskaffe de vandtætte skotter mellem den fælles landbrugspolitik, strukturfondene, Fælleskabets egne indtægter samt dets interne og eksterne politiske områder og sikre, at der for dem alle kun findes én og samme målestok. Det er på tide at afskaffe administrative og bureaukratiske småfyrstendømmer og menigheder og vise, at der inden for alle områder findes den samme faste vilje til at udøve lov og ret. Det mener vi må være vejen til en stadig mere effektiv, afbalanceret og upartisk kontrol med anvendelsen af Fællesskabets budgetmidler.

Formanden
Mange tak, hr. kollega.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 10.00.

De nye uafhængige stater, Mongoliet: reform- og genopretningsproces (Tacis)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0081/1999) af Valdivielso de Cué for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets forordning (Euratom, EF) om bistand til den økonomiske reform- og genopretningsproces i de nye uafhængige stater og Mongoliet (KOM(1998) 753 - C4-0038/1999 - 1998/0368(CNS)).

Valdivielso de Cué
Hr. formand, Tacis-programmet har brugt flest ressourcer på at hjælpe Mongoliet, Rusland og resten af de nye uafhængige stater med at gennemføre reformer og politisk og administrativt at omstrukturere deres sociale og økonomiske institutioner for at fremme opbygningen af et demokratisk samfund, som er baseret på en fri markedsøkonomi.
Som vi alle ved, drejer det sig om et ambitiøst program, som vil kræve en stor økonomisk indsats fra Den Europæiske Unions side på omkring 4 milliarder euro på syv år. Som følge heraf har Kommissionens og Rådets forslag til forordning ladet vente på sig, og alligevel må det anses for at være meget lidt konkret og ufuldstændigt, fordi det ikke indeholder gennemførelsesbestemmelser.
Det har været en kompliceret betænkning, og det har taget tid at nå til enighed. Desuden er det ikke nødvendigt at gentage, at da disse midler blev sendt til Rusland og de nye uafhængige stater, var vi heller ikke overbeviste om, at de - som man siger på retssprog - ville blive administreret, som en god og fornuftig borger gør det. Vi følte nærmere en vis usikkerhed med hensyn til, hvordan de ville blive administreret og fordelt.
I begyndelsen var det Budgetudvalget, der anmodede om en større kontrol og nøjagtighed ved anvendelsen af dette bistandsprogram. I dag, mere end seks måneder efter de første meningsudvekslinger, mener jeg, at vi kan være stolte af de ændringer, der navnlig af nævnte udvalg er blevet indført i forslaget til forordning, hvorved sikkerheden for en fornuftig brug af midlerne forøges.
Ligeledes var komitologien i forbindelse med dette program også et problem i det tidligere Udvalg om Eksterne Økonomiske Forbindelser, men efter Rådets afgørelse af 28. juni 1999, hvorved det besluttedes at standardisere de forskellige eksisterende udvalg, blev den forhindring overvundet.
Desuden var diskussionen om retsgrundlaget for denne betænkning heller ikke fri for polemik, selvom Retsudvalget til sidst godkendte den som hørende ind under artikel 235, en beslutning, som mange af os ikke var særlig tilfredse med.
En anden af de store hindringer, som vi har stødt på, er - indtil videre - mangelen på harmoniserede gennemførelsesbestemmelser i forslaget til forordning. Jeg vil benytte lejligheden til at spørge repræsentanten for Kommissionen, hvornår vi kan regne med nogle harmoniserede bestemmelser, som sikrer større gennemsigtighed og effektivitet, som det blev anbefalet i Den Uafhængige Ekspertgruppes anden beretning.
Jeg ville heller ikke bryde mig om at afslutte mit indlæg uden at gøre opmærksom på de ulykkelige hændelser i Tjetjenien og som følge heraf fremsætte et mundtligt ændringsforslag i forbindelse med suspension af bistanden til Rusland, så længe denne konflikt varer ved. Jeg vil gerne understrege, at jeg ikke forsøger at ændre indholdet af ændringsforslag 39 i min betænkning, men at tilpasse det til de seneste hændelser, og derfor har vi udarbejdet det sammen med repræsentanterne for PSE i vores udvalg og således opnået større samhørighed, enighed og teknisk kvalitet.
Det ændringsforslag, som vi fremsætter, har følgende ordlyd: "I overensstemmelse med Europa-Parlamentets beslutning af 18. november 1999 indstilles indgåelse af kontrakter, der har til formål at støtte aktioner til fordel for Rusland i budgetrammen for finansåret 2000, dog undtaget Tacis-posten for demokrati, indtil der findes en tilfredsstillende løsning på konflikten i Tjetjenien i overensstemmelse med henstillingerne fra Den Europæiske Union og på grundlag af proceduren i artikel 13 i nærværende forordning".
Endelig vil jeg spørge repræsentanten for Europa-Kommissionen, om den, såvel hvad angår det sidste punkt som betænkningen som helhed, virkelig vil tage hensyn til de anbefalinger, der er givet ved denne høring, når de er vedtaget af Parlamentet.

Krehl
Mange tak, hr. formand, kære kolleger, først vil jeg lykønske hr. Valdivielso med den særdeles gode og politisk afbalancerede betænkning om den nye Tacis-forordning. Jeg vil også takke Kommissionen for det særdeles gode samarbejde ved forberedelsen af denne betænkning. Tacis er et vigtigt politisk instrument for Det Europæiske Fællesskab, ikke kun i Rusland, men i alle den tidligere Sovjetunions republikker med undtagelse af de baltiske stater og Mongoliet. Også på Tacis' område har den tankegang endelig vundet indpas, at vi i stadig højere grad skal udnytte bevillingerne i gensidig interesse. Det betyder, at vi fra at orientere os efter modtagerlandenes ønsker bevæger os i retning af, at bevillingerne anvendes af begge parter. Denne anvendelse vil efter min mening vise sig at være væsentlig mere effektiv, og her bør vi i Parlamentet også fremtidig være opmærksom på, at den europæiske part kan øve indflydelse på anvendelsen af bevillingerne.
Dette giver det samlede program en fleksibilitet, som det ikke hidtil har haft, og hjælper til at undgå forskydninger i bevillingerne. I de forløbne år har jeg ligesom mange af mine kolleger, som har beskæftiget sig aktivt med Østeuropa, måttet konstatere, at EU's bevillinger på Tacis' område ikke altid blev anvendt på den mest effektive måde. Jeg vil her ikke opholde mig længe ved vores kedelige erfaringer med hundredvis af undersøgelser. Det skyldes på den ene side de begrænsninger, som lå i selve forordningen, og på den anden side også problemer på ledelsesområdet. De for mig vigtigste mangler på dette område er reduceret med det nye forordningsforslag, og især vil koncentrationen om to prioriterede områder og ikke som hidtil 12 pr. partnerland give sig udtryk i en større professionalisme og synlighed.
Nye bestemmelser om investeringsmuligheder er møntet på at udvikle de små og mellemstore virksomheder, som enten er under etablering eller endnu ikke eksisterer. De er den økonomiske rygrad i et moderne økonomisk system. Derfor har jeg også i et ændringsforslag bragt den idé på bane, at vi ikke binder investeringer til en øvre grænse på 25% af det samlede volumen, men tilpasser disse til den kapacitet, der kan optages af det pågældende partnerland.
Yderligere mener jeg, at synligheden og dermed den brede virkning af vores programmer er et problem, som vi i øvrigt inden for EU ikke kun kæmper mod på Tacis' område. Her kunne man lære noget af USA. Den nye Tacis-forordning giver mulighed for, som det for øvrigt også var muligt under den første forordning, i krisetilfælde at anvende midler til humanitære formål. At denne fleksibilitet er særdeles vigtig, ser vi netop nu, hvor EU på den ene side, som besluttet i Helsinki, ønsker at stoppe nogle af Tacis-projekterne i Rusland, men hvor det på den anden side er presserende nødvendigt med humanitær hjælp. Hr. Valdivielso, jeg håber, jeg blot har opfattet det forkert på grund af tolkningen, for jeg anser det for absolut vigtigt, at der netop i Rusland arbejdes videre med Tacis' democracy-project, og at man præcist udvælger de områder, hvor man virkelig vil stoppe Tacis. Vi har gjort det i Belarus og bør også efterleve det i Rusland.

Paasilinna
Hr. formand, vi spekulerer alle på i dag, hvordan fremtiden bliver i Rusland efter denne krise. Krige slutter altid, denne krig formodentlig senest efter præsidentvalget i Rusland. Men ærede kolleger, det er afhængigt af vores kunnen i dag, om Rusland fremover er med i samarbejdet og på hvilken måde. Hvis vi vælger linjen med ydmygelse, kan resultatet blive dårligt og endda farligt. Tacis-programmet er godt i den henseende, at det er praktisk, tæt på den almindelige borger.
Jeg vil gerne fremlægge et vigtigt aspekt. For det første er det vigtigt, at valget i Rusland afholdes om fem dage. For det andet skal vi fortsætte det samarbejde, der bidrager til udviklingen af demokrati og borgersamfund i Rusland. Det er vigtigt for såvel russerne som for os. For det tredje bør bidraget - nu tænker jeg f.eks. på pengeydelser uden adresse og ofte uden kontrol - efter min mening mere end hidtil rettes mod almindelige mennesker, de proletariserede russere i stedet for mod Moskva. For det fjerde er der grund til at etablere et langsigtet storprojekt som led i partnerskabs- og samarbejdsaftalen til at udarbejde en række projekter, som stiler efter perioden om 20 år. På det tidspunkt - uafhængig af de ledende personer i Rusland og uafhængig af, hvem der leder Den Europæiske Union - har vi brug for ressourcer i Rusland, først for den russiske gas, når gassen i Norge slipper op. Ud over gassen har Rusland verdens største skov- og mineralressourcer osv. Vi skal tage højde for udviklingen af infrastrukturen og miljøet. Her har vi projekter, der skaber en fremtid og rækker videre end krisen i dag.

Clegg
Hr. formand, jeg vil gerne komme med to forholdsvis korte bemærkninger.
Først en anmodning til Kommissionen. For nogle år siden tilbragte jeg nogle ulykkelige år som juniorembedsmand på Tacis-programmet. Under mine bestræbelser på at vække interessen hos en lang række myndigheder, lige fra lokale trafikmyndigheder i Kishinev til energiministeriet i Usbekistan, oplevede jeg, at vi i Tacis-projekterne - som på så mange andre områder inden for EU-politikken - prøvede at gøre alt for meget i alt for mange geografiske områder og alt for mange sektorer. Vi er nok alle sammen klar over denne risiko for alt for stor spredning af EU-bistand til fjerntliggende egne. Jeg vil gerne anmode om, at de mange smuthuller, der stadig vil være i forordningen, når den træder i kraft, og som fremmer mange små og alt for spredte projekter, bliver lukket, og at der i stedet håndhæves en reel, og i visse tilfælde hensynsløs, koncentration i gennemførelsen af projekterne.
Mit andet punkt henvender sig til ordføreren. Det vedrører det politiske spørgsmål om en delvis indstilling i det mindste af Tacis-programmet i regnskabsåret 2000. Jeg er glad for, at ordføreren efterhånden har bevæget sig hen mod det ændringsforslag, som ELDR-gruppen fremsatte. Mange af os er instinktivt stadig ikke overbevist om, at en eller anden form for indstilling er den rigtige reaktion under de foreliggende omstændigheder, men det virker jo, som om det er tankegangen i forhandlingen. Under disse omstændigheder foreslår jeg, at vi i det mindste formulerer vores delvise indstilling af Tacis-programmet i budgettet for 2000 i tråd med det, der blev vedtaget i Helsinki. Det gælder hovedsagelig og især, at hvis vi vil redde budgetposten vedrørende demokrati, bør vi også redde den budgetpost, der drejer sig om nuklear sikkerhed.

Piétrasanta
Vi anerkender det arbejde, hr. Valdivielso de Cué har udført i denne betænkning. Alligevel har vi været nødt til at fremsætte visse ændringsforslag, hvoraf nogle er blevet accepteret af Kommissionen, men jeg vil gerne her fremhæve de punkter, vi havde ønsket at få med, selvom det ikke er sket nu.
For det første er vi fuldt ud enige i ændringsforslag 51 fremsat af hr. Krehl for De Liberale, og som, i betragtning af den krig, Rusland påfører Tjetjenien, har til hensigt ikke at yde støtte til demokrati og social udvikling.
For det andet ønsker vi i den udstrækning, vi tildeler bevillinger til istandsættelse af atomkraftværker, at disse kædes sammen med lukning og udskiftning af værkerne, idet vi ikke ønsker at forlænge deres levetid. Derfor fremsatte vi ændringsforslag 48, og vi skal minde om, at ordlyden, sådan som den er angivet her, blev accepteret af De Liberale.
For det tredje ønsker vi at støtte integrerede projekter, der indgår i en miljømæssig sammenhæng, og som mere beskedne end projekter af nationalt omfang bevarer et lokalt og regionalt omfang for at give mulighed for en bedre kontrol med de tildelte bevillinger.
Endelig finder vi, at det er overdrevent at afsætte 25% af bevillingerne til investeringer, og vi ønsker, de bliver begrænset til 2% for investeringer til fordel for pilotprojekter. En større procentsats kan dog ikke desto mindre afsættes til mere eksperimenterende projekter.
Vi takker Dem for at yde disse forslag opmærksomhed.

Gemelli
Jeg vil gerne takke ordføreren, min ven Valdivielso de Cué, for det store mæglings- og sammensætningsarbejde, han har udført med de forskellige og alligevel rimelige opfattelser med hensyn til effektiviteten af det nye økonomiske samarbejdsinstrument med de nye uafhængige stater og Mongoliet. Det har været et vanskeligt stykke arbejde, men ordførerens kompetence og ihærdighed gør det muligt for os at godkende denne foranstaltning.
Det forekommer mig, at det nye finansielle program til udviklingen af de nye uafhængige stater og Mongoliet, der træder i stedet for Tacis-programmet, indfører nogle mekanismer, som er mere nøjagtige end tidligere. Med partnerskabet og konkurrencen mellem partnerlandene, når det gælder om at opnå finansieringer, fremmer man disse landes aktive rolle og er man tilbøjelig til at få det bedste ud af de eksisterende færdigheder og således til at skabe en ledende klasse, der tager udgangspunkt i kriteriet om, hvad man har gjort sig fortjent til.
Nødvendigheden af en konstant overvågning af forslagenes gennemførelse, som der er taget højde for i dokumentet, beskytter Den Europæiske Union mod de åbenlyse forsøg på svig, man har set tidligere, og tager sigte på gennemførelsen af nogle klare og således også kontrollerbare initiativer. Beslutningen om at foretage nogle synlige interventioner opfylder kravet om at fremhæve Den Europæiske Unions positive rolle i forhold til de ødelæggelser, som kommunismen efterlod for 10 år siden, og sætter fornuften i den vestlige demokratiske metode på prøve i forhold til tidligere tiders fiasko med planøkonomien.
Det bliver nødvendigt som planlagt at vægte interventionerne i forhold til den civile, økonomiske og sociale situation i de forskellige nye uafhængige stater og Mongoliet, hvilket man skal gøre ved hjælp af to parametre, nemlig en løsning på problemet med fattigdom og social og økonomisk udstødelse - uden privilegier og gradinddelinger - samt en vurdering af de strategiske civile, økonomiske og sociale egenskaber med det formål at tilnærme befolkningerne i de nye uafhængige stater og Mongoliet til Den Europæiske Union. Det er således nødvendigt at foretage interventioner for at skabe et sikkerhedsgrundlag mellem de nye uafhængige stater og Den Europæiske Union samt dennes medlemsstater, så man skaber nogle stadig stærkere betingelser for fred og stabilitet.
Et vigtigt krav, som Den Europæiske Union skal stille til de nye uafhængige stater, er respekten for de borgerlige rettigheder, så man i stadig større grad skaber rodfæste for de demokratiske principper og den kulturelle, religiøse, politiske og etniske mangfoldighed med henblik på at forbedre betingelserne for folks livskvalitet. Muligheden for at afbryde interventionen, såfremt det uheldige skulle ske, at en krise bryder ud, er uden tvivl en kraftig afskrækkelse, der vil få de nye stater og Mongoliet til at finde en forhandlingsløsning på stridighederne og reducere dem til en almindelig politisk dialog.
Europa-Parlamentet bør efter min mening drøfte og vedtage det nye instrument, der træder i stedet for Tacis-programmet, selvom Rusland - den største af de nye stater - i øjeblikket er genstand for et rimeligt initiativ fra Europa-Parlamentets side, hvor aftalen om teknologisk samarbejde indstilles som følge af krigen mod Tjetjenien. Men det er ikke Ruslands eneste problem. Det er et stort land med en meget alvorlig politisk, økonomisk og social krise, og det forbereder sig på præsidentvalget. Det er et stort land, som er midt i en vanskelig overgang, og efter min opfattelse skal man hverken overlade landet til sin egen skæbne eller straffe landet ved at isolere det. Man skal snarere støtte det og berolige det ved hjælp af en tæt politisk og økonomisk forbindelse, hvor den politiske forbindelse bygger på en dialog og den økonomiske forbindelse på konkurrence.
Rusland har brug for meget opmærksomhed fra Den Europæiske Unions side, en opmærksomhed, der består i forsigtighed, tilskyndelse og om nødvendigt også indsigelse, men uden at afbryde forbindelsen, der tværtimod bør styrkes, også når det gælder oprettelsen af et nyt juridisk og administrativt system, der forhindrer enhver fristelse til dårlig opførsel.
Det er vores pligt at skabe betingelserne for fred, samarbejde, støtte, bistand og partnerskab, og det er de nye uafhængige staters og Mongoliets ansvar - og navnlig Ruslands ansvar - at gøre sig fortjent til det, vi tilbyder, ved at overholde de objektive betingelser for forsvaret af de grundlæggende principper for borgerne og de administrerede samfund.

Thors
Hr. formand, hr. kommissær, først vil jeg sige til vores kollega, hr. Paasilinna, at han måske altid burde tale uden manuskript. Det ville være lettere for tolkene, for han taler utroligt hurtigt, når han har et manuskript.
Jeg vil sige, at det er med stor ydmyghed, at jeg blander mig i denne forhandling, for jeg tror, at der er få, der ved, hvad der er rigtigt. Vi føler os meget tapre, når vi vil stoppe hjælpen. Samtidig må vi også erkende, men vi siger det ikke rent ud, som Rådet gør det, at der mange i Rusland, som ønsker, at vi stopper Tacis-hjælpen. Vi vender måske denne del af den russiske befolkning ryggen, dem, som har brug for os nu, og det viser, hvor vanskeligt sanktionsvåbenet er i almindelighed. Derfor mener jeg, at det er af største vigtighed, at vi vedtager det kompromisændringsforslag, som Clegg nævnte, og som gør, at vi kan hjælpe til med en udvikling nedefra og opefter. At hjælpe de unge i fremtiden fremhæves også i et af ændringsforslagene, og på sigt er det det eneste rigtige. Vi må oplære unge, som ikke ved, hvad markedsøkonomi er, og som ikke kan vide noget om det, eftersom de ikke har bøger om det. Der må være mulighed for at lære noget. Vi kan ikke gå ind og tage nogle USA-modeller, men på dette punkt, når det gælder hjælp til unge og fremtiden, er jeg fast besluttet.

Pohjamo
) Hr. formand, på grund af hændelserne i Tjetjenien skal der lægges pres på Rusland for at finde en politisk løsning, men den må efter min mening ikke ske på bekostning af Tacis-programmet. Indstillingen eller nedskæringen af det rammer de almindelige russere og vigtige samarbejdspartnere. Samarbejdet med Rusland skal ses på længere sigt. Rusland må ikke isoleres, og vi må ikke give det lov til at isolere sig. Ved hjælp af samarbejde skal stabiliteten og styrkelsen af demokratiet i de russiske samfundsforhold fremmes. Mangler, der er konstateret ved gennemførelsen af de tidligere programmer, skal rettes. Nu er projekterne desværre ofte blevet halvfærdige. Der har været meget få praktiske resultater, og de største gevinster er gået i lommerne på de vestlige konsulenter og lokale mellemled. Mangel på koordination i Interreg-programmet har svækket resultaterne. Objekterne skal vælges med større omhu, og den praktiske gennemførelse skal gøres mere effektiv. De lokale samarbejdspartnere skal også drages tættere ind i samarbejdet, og der skal holdes fast i forpligtelserne for begge sider.

Patten
Formålet med denne forhandling er at sætte Parlamentet i stand til at fremsætte en udtalelse om den nye Tacis-forordning, og jeg skal nok om lidt vende tilbage til de ærede medlemmers spørgsmål om forordningen. Både de spørgsmål, de har rejst i forhandlingen og i ændringsforslagene.
Her i aften kommer vi uundgåeligt til at tænke på Rusland, og vi føler med befolkningen i Groznyj, som endnu en nat skal leve under truslen om bombardementer. Tjetjenien vil uundgåeligt kaste skygger over denne forhandling.
Da jeg sidst talte her i Parlamentet den 17. november, lige før OSCE-topmødet i Istanbul, sagde jeg, at Den Europæiske Unions forbindelser med Rusland var stærkt belastede. De er forværret siden da til et punkt, hvor Rådet på mødet i Helsinki besluttede at gøre noget.
Budskabet i den erklæring, der blev vedtaget i sidste uge, kunne ikke være tydeligere. Vi forstår og støtter Ruslands bekymring over terrorisme og territorial integritet. Det er der overhovedet ingen tvivl om. Det har der heller aldrig været. Det berettiger dog ikke de seneste eller igangværende handlinger. Vi fordømmer Ruslands uforholdsmæssige og tilfældige brug af magt over for den tjetjenske befolkning. Vi fordømmer Ruslands manglende overholdelse af den internationale lovgivning om menneskerettigheder. Vi fordømmer mangelen på samarbejde med internationale nødhjælpsorganisationer, og vi fordømmer også mangelen på en meningsfyldt dialog med de valgte tjetjenske ledere og den manglende vilje til ekstern mægling, f.eks. ved OSCE.
Kommissionen er nu ved at indføre i praksis Det Europæiske Råds operationelle konklusioner med formandskabet og medlemsstaterne. For det første vil vi arbejde sammen med Rådet om at revidere den fælles strategi for Rusland. For det andet er vi blevet anmodet om at fremsætte forslag om at suspendere visse dele af partnerskabs- og samarbejdsaftalen. Det er vi i gang med. Samtidig er vi blevet anmodet om at indføre en tolerancetærskel på nul over for misligholdelse af eksisterende handelsaftaler, f.eks. stålaftalen, med Rusland. Jeg vil gerne sige til hr. Paasilinna, at vi ganske vist er bekymrede over dette, men det er samtidig værd at bemærke, at ca. 40% af Ruslands samlede eksport går til Den Europæiske Union, at ca. 3% af Den Europæiske Unions samlede eksport går til Rusland, og at Ruslands handelsoverskud over for Den Europæiske Union er på 10 milliarder euro.
For det tredje - og nu nærmer jeg mig dagens forhandling - skal vi revidere vores faglige bistand til Rusland. Jeg håber, at hr. Valdivielso de Cué, hr. Clegg og hr. Piétrasanta kan tilslutte sig det argument, jeg nu vil fremføre.
Det Europæiske Råd har opfordret budgetmyndigheden til at overveje at afsætte en del af Tacis-budgettet for 2000 til humanitær tillægsbistand. Det betyder overordnet set, at midler omfordeles fra traditionel faglig bistand til at dække den tjetjenske befolknings umiddelbare behov, herunder genopbygning. Det er først og fremmest en betingelse, at sikkerhedsforholdene er på plads for de internationale nødhjælpsorganisationer, så de kan levere nødhjælpen sikkert. Det Europæiske Råd har besluttet, at nye bevillinger skal begrænses til områder af direkte interesse for Den Europæiske Union, som ikke støtter den russiske regering direkte. Disse områder er bl.a. menneskerettigheder, fremme af retsstatsprincippet, civilsamfundet og nuklear sikkerhed.
Det kan alt i alt betyde en reduktion af Tacis-støtten til programmet for Rusland med to tredjedele, fra ca. 120 millioner euro til omkring 40 millioner euro. Jeg er slet ikke begejstret for at skulle opremse disse tiltag. Som jeg sagde, sidst jeg talte her i Parlamentet, vil de også få negative konsekvenser for Den Europæiske Union, hvilket to talere på et sent tidspunkt i denne forhandling har påpeget. Jeg ville meget hellere have, at det skulle være anderledes.
Jeg håber, at der snart bliver mulighed for at få mere normale forbindelser med Rusland. Det er mit dybfølte synspunkt, som jeg til enhver tid står ved. Det kan dog kun ske, hvis russerne retter sig efter Det Europæiske Råds budskab. Overgrebet mod civilbefolkningen i Groznyj må høre op. Den militære aktion skal erstattes med en politisk dialog, og sikkerhedsforholdene for ydelse af humanitær bistand skal være i orden.
Russerne er nødt til ændre politik. Vi kan gøre det klart, at vi fordømmer landet, og få dem til at føle trykket ved med fast hånd at indføre de økonomiske, finansielle og politiske tiltag, som jeg lige har beskrevet. Når vi gør det, skal vi - som fru Krehl sagde, og som jeg selv sagde til at begynde med - huske på, at Tacis ikke kun handler om Rusland, men om en langt større region. Den forordning, der er forelagt Parlamentet, vil være til fordel for 13 lande med en samlet befolkning på ca. 300 millioner mennesker. I vores forsøg på at få Rusland til at erkende, at det koster at opføre sig sådan, skal vi passe på med ikke at lade det gå ud over de mange andre lande, som er afhængige af Tacis, og som vi ikke har noget udestående med. Derfor håber jeg, at Parlamentet vil komme med en positiv udtalelse om denne nye forordning.
Nu vil jeg svare på nogle af de punkter, der er fremført både i denne og tidligere forhandlinger.
Den nye forordning er udformet, så den er fleksibel og kan bruges under forskellige omstændigheder.
Forordningen tager højde for nogle af de seneste års vigtigste erfaringer, herunder synspunkter udtrykt af medlemmer af Europa-Parlamentet. I har ydet et værdifuldt bidrag til udformningen af den nye forordning.
Det glæder mig, at I anerkender innovationerne i det nye program, f.eks. forbindelserne med partnerskabs- og samarbejdsaftaler, differentiering mellem regionerne, koncentration - som er medtaget på grundlag af erfaringer, og, som hr. Clegg sagde, drejer sig om et begrænset antal temaer på tværs af sektorerne - mere udbredt brug af finansiering gennem investering og en tilskyndelsesordning for at højne kvaliteten i projekterne via en konkurrencemekanisme.
Et særligt vigtigt aspekt er mere vægt på en dialog med de nationale myndigheder i modtagerlandene for at sikre, at de nationale programmer bedre afspejler vores gensidige interesser.
Drøftelserne i Rådet er gået godt. Mange emner, f.eks. procedurerne for tilbudsgivning og kontraktindgåelse, er blevet drøftet grundigt. Vi noterer os Deres forslag, som Rådet er enigt i, men de eksisterende procedurer bør fortsætte, indtil der vedtages nye harmoniserede procedurer.
Det kan Kommissionen tilslutte sig. Jeg har lidt svært ved at sige det, men det er den eneste praktiske måde, hvorpå forordningen kan vedtages i god tid. I lyset af det generelt anerkendte behov for at forenkle og harmonisere procedurer hele vejen rundt håber vi, at denne overgangsordning bliver kort. Kommissionen vil snart fremsætte forslag om at ændre finansforordningens kapitel om ekstern bistand med henblik på et retsgrundlag for de vigtigste dele af de nye harmoniserede procedurer.
På dette tidspunkt - selvom det endnu er ret tidligt på dagen efter min erfaring som medlem af det britiske Underhus for nogle år siden - tror jeg ikke, at de ærede medlemmer vil have, at jeg gennemgår hvert eneste punkt, der er fremført i de tidligere drøftelser af forordningen. Jeg vil dog kommentere et eller to særlig vigtige punkter.
En række medlemmer har antydet, at de foreslåede lofter for investeringsprojekter og den nye tilskyndelsesordning og forordningen er et indgreb i budgetmyndighedens beføjelser. Det er bestemt ikke hensigten. Vi anerkender fuldt ud budgetmyndighedens rolle. De foreslåede lofter er imidlertid tænkt som et middel til at give fleksibilitet i udviklingen af aktioner på de pågældende områder og samtidig fastholde hovedmålet med Tacis, nemlig struktureret samarbejde og faglig bistand til de pågældende lande.
Vi ved, mange ærede medlemmer har været bekymret over ngo'ernes centrale rolle. Vi må indse, at ngo'ernes kapacitet i denne region endnu ikke er så veludviklet, som vi kunne ønske. Derfor er det urealistisk at forestille sig, at de kan påtage sig flere opgaver på nuværende tidspunkt. Mange lande har endnu ikke noget retsgrundlag for oprettelse af ngo'er, så vi bør nu prioritere at hjælpe disse lande med at udvikle de nødvendige lovgivningsmæssige rammer. Ngo'er i Tacis-landene vil naturligvis fortsat være berettiget til at ansøge om midler til relevante projekter i overensstemmelse med det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder.
Jeg er helt enig i, at uddelegering af projektledelsesansvaret til projektledelsen på stedet kan gøre vores bistand mere fleksibel og dermed mere effektiv. Hvis delegationer fra Den Europæiske Union skal spille en større rolle, kræves der dog, at de får det nødvendige personale og andre ressourcer, så de kan påtage sig flere opgaver. Det skal vi undersøge nærmere i forbindelse med revisionen af forvaltningen af den eksterne bistand, som jeg nævnte tidligere i dag. Samtidig skal vi ikke risikere at uddelegere ansvar til modtagerlande, hvis myndigheder måske ikke er i stand til at klare det. Det er sandsynligvis tilfældet med alle Tacis-partnerlandene.
Jeg vil gerne sige tak til Parlamentet for denne forhandling. Kommissionen kan tilslutte sig idéerne bag mange af Parlamentets ændringsforslag, som vil komme til udtryk i teksten. Af rent tekniske grunde kan jeg ikke godkende den specifikke formulering mange steder, men Kommissionen er helt enig i ændringsforslag 4, 5, 8, 22 og 32 samt dele af ændringsforslag 1, 14 og 19.
Lige en sidste ting. At dømme efter talerne her i aften mener de fleste parlamentsmedlemmer, som jeg, at vi her ved afslutningen af dette århundrede og i begyndelsen af det næste har et historisk ansvar for at undgå de fejl, der tidligere i århundredet skæmmede Europas forhold til Rusland, og for at forsøge at udvikle et strategisk forhold til og partnerskab med Rusland, så landet bliver indlemmet i den europæiske familie.
Det kræver, at begge sider gør noget. Det er helt sikkert. Til stor fortrydelse - for at sige det mildt - blandt mange af os har Ruslands adfærd i Tjetjenien i de seneste uger og måneder belastet og strakt vores forsøg på at skabe et sådant forhold næsten til bristepunktet. Jeg håber virkelig, at Rådets afgørelser og talerne her i Parlamentet i dag kan bidrage til at overbevise Rusland om, at landets fremfærd i Nordkaukasus ikke er særlig fornuftig, og at den er i modstrid med Ruslands løfter både til os og til det internationale samfund om, hvad landet vil gøre. Det er langt under lavmålet af, hvad man kan forvente af en stor civiliseret nation. Jeg håber, normale tilstande vil blive genoprettet i vores forhold til Rusland i fremtiden.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Fru Thors, et tillægsspørgsmål, men venligst kort.

Thors
Jeg bemærkede til min store fortrydelse, at kommissæren ikke gik ind for ændringsforslag 7, selvom vi ved, at det også er en slags forpligtelse for Unionen, i henhold til FN-konventionen om Barnets Rettigheder, at De får mulighed for at rapportere, hvad der bliver gjort for børnene.
For det andet var det også en kilde til bekymring, at De ikke foreslog særlig megen støtte til ngo'erne. Det er lige nøjagtig, hvad mange, der arbejder med demokratiprojekter, siger - de går til budgetposten for demokrati og menneskerettigheder i stedet for at blive kanaliseret til andre projekter.

Formanden
Fru kollega, De udnytter min velvilje. Det var ikke et tillægsspørgsmål, men De har forsøgt at skaffe Dem ekstra taletid. Det er ikke helt korrekt, hvis De vil tillade mig den bemærkning.
Hr. kommissær, tillad mig ligeledes en personlig bemærkning. De henviste til House of Commons. Jeg tillader mig at sige, at ikke alle erfaringer fra House of Commons kan overføres i alle afskygninger til Europa-Parlamentet. Mine erfaringer efter 20 års medlemskab af Parlamentet har lært mig, at ved afslutningen af et aftenmøde er en talers popularitet, i hvert fald i det lange løb, omvendt proportional med længden af vedkommendes indlæg. Det begrænser naturligvis på ingen måde Kommissionens ret ifølge forretningsordenen til at tale så længe, den ønsker.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Tekniske forskrifter for hjulkøretøjer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er henstilling (A5-0079/1999) af Bodrato for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi vedrørende forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af aftalen om etablering af globale tekniske forskrifter for hjulkøretøjer samt udstyr og dele, der kan monteres og/eller anvendes på hjulkøretøjer ("Parallelaftale") (10167/1999 - KOM(1999) 27 - C5-0073/1999 - 1999/0011(AVC)).

Bodrato
Hr. formand, i denne henstilling opfordres Parlamentet til at afgive samstemmende udtalelse om Rådets forslag vedrørende den tekniske harmonisering i bilindustrien, da denne harmonisering betragtes som en vigtig faktor for verdensmarkedets udvikling. Harmoniseringsprocessen har til formål at skabe nogle meget høje niveauer for sikkerhed og miljøbeskyttelse, og den udgør et vigtigt kvalitetsløft med fordele for både industrierne og forbrugerne.
Henstillingen udspringer af den aftale, der allerede blev indgået i 1958 i forbindelse med FN's Økonomiske Kommission for Europa. Denne aftale er efterfølgende blevet ændret i stor udstrækning, og det er blevet muligt for ikkeeuropæiske lande at tilslutte sig aftalen. Det Europæiske Fællesskab er således blevet part i en ændret aftale, som nu også omfatter Japan. Af grunde, der har at gøre med et anderledes certificeringssystem, men også af proceduremæssige grunde, har USA dog ikke kunnet vedtage en tilsvarende beslutning.
For at overvinde disse vanskeligheder indgik man en parallelaftale, der gør det muligt at vedtage harmoniserede tekniske forskrifter, men kun enstemmigt og uden at de kontraherende parter forpligtes til en gensidig anerkendelse af certifikaterne og godkendelserne. Det Europæiske Fællesskab har således en vigtig funktion som mellemmand, da det er kontraherende part i begge disse aftaler.
De bestemmelser, som er fastlagt i parallelaftalen, stemmer overens med bestemmelserne i UNECE-aftalen, men der tages højde for en specifik beslutningsprocedure, når et forslag til forordning ikke behandles inden for rammerne af aftalen fra 1958. Med hensyn til de tekniske forskrifters implementering i fællesskabslovgivningen er det under alle omstændigheder nødvendigt med et tilsvarende direktiv fra Kommissionen, der er vedtaget af Parlamentet med den fælles beslutningsprocedure. Parlamentets rolle er således sikret, og det er planlagt, at Kommissionen fremsender de forslag til forordning til Parlamentet, som man ønsker at gennemføre på verdensplan.
Til sidst vil jeg bemærke, at en samstemmende udtalelse om denne henstilling vil gøre Det Europæiske Fællesskab i stand til at tilslutte sig parallelaftalen fuldt ud, hvorved det stadfæster sin retningsgivende position i harmoniseringen og i politikkerne om markedsudvidelse.

Harbour
Jeg hilser Bodrato-betænkningen og hr. Bodratos klare fremlæggelse varmt velkommen. Det er et vigtigt skridt, som bringer lovgivningen i overensstemmelse med virkeligheden for den globale bilindustri.
Lige en advarsel her. Europa er nødt til at forhandle ud fra en stærk position i dette globale miljø. I USA udvikler markedet sig modsat resten af verden. De amerikanske forbrugere er forelskede i større, tungere og tørstigere biler. Den europæiske model med lettere økonomibiler vinder mere og mere indpas i resten af verden, undtagen USA. Vi skal sikre os, at den globale regulering ikke svækker det europæiske markeds stærke position med hensyn til, hvilke typer biler verdens forbrugere ønsker.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at rejse endnu et spørgsmål om det globale konkurrencemiljø for bilindustrien, ud over reguleringen. I det nuværende konkurrencemiljø skal hver eneste virksomhed - hver eneste fabrik - konkurrere globalt om de langsigtede investeringer. I Østeuropa, i Sydamerika, i USA gives der støtte til fremme af lokale investeringer. I den forbindelse vil jeg især bede hr. Liikanen her i aften om at overveje den usikre situation for tusindvis af mine vælgere, som arbejder på BMW-Rover-fabrikken i Longbridge, Birmingham, hvor der planlægges store investeringer i produktion af nye små biler til det globale marked.
Jeg er stolt af at kunne sige, at det berører mig personligt, da jeg startede min karriere i bilindustrien for 32 år siden på netop denne fabrik. Sidste uge hørte vi, at Kommissionens afgørelse om en støttepakke fra den britiske regering til globalisering af fabrikken endnu en gang er blevet forsinket. Det går ud over forbrugernes tillid og fabrikkens fremtid. Kan jeg, ved at spørge Dem, hr. Liikanen, om De hurtigt vil afklare dette med Deres kollega, hr. Monti, også anmode Kommissionen om at oprette en hurtig og retfærdig mekanisme til håndtering af disse fremtidige spørgsmål? Indtil det sker, påvirkes konkurrenceevnen for Europas globale bilindustri, så vi ikke kan drage fuld fordel af det, som hr. Bodrato foreslår.

Lange
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, et par bemærkninger om parallelaftalen. Det udgangspunkt, at man af hensyn til den økonomiske globalisering, men også i betragtning af en globalisering af kravene til miljøbeskyttelse skal enes om fælles normer, er rigtigt. Men man bør dog, og det er måske et krav til denne aftale, her tage udgangspunkt i en fælles politisk grundholdning og ikke gå den modsatte vej, nemlig at forvaltningseksperter indgår en aftale om normerne uanset politikken.
Vi afholdt her for to uger siden et symposium med medlemmer af den amerikanske Kongres, hvor vi diskuterede præcis dette spørgsmål, nemlig udviklingen af en fælles grundholdning for harmoniseringen af tekniske standarder baseret på økonomiske og økologiske krav. Harmoni betyder her ligesom også i musikken netop ikke, at alle synger samme tone, men at det samlede værk er harmonisk. Og for så vidt betyder harmoni også, at man tager højde for de forskellige krav i USA og i Europa. Men det skal netop ske på et politisk plan og ikke alene på et teknisk plan.
Det andet krav er, at der her indgås en aftale, som egentlig ikke er nødvendig, fordi alt i grunden kan reguleres i aftalen af 1958. Alene på grund af en specifik interessesituation i et land på den anden siden af Atlanten indgås der her en supplerende aftale, hvilket undertiden kan bidrage til, at processen med at fastsætte fælles normer forsinkes, f.eks. fordi det her er nødvendigt med enstemmighed. Her kan man stille det spørgsmål, om der ikke lyttes for meget til et specifikt lands interesser.
En tredje ting, som igen angår os stærkt: I diskussionen om tiltrædelsen af aftalen af 1958 i den daværende Kittelmann-betænkning havde vi heftige diskussioner om, hvorvidt Parlamentets deltagelse i den politiske proces, konkret dets ret til fælles beslutningstagning, blev bragt i fare. Dette forstærkes naturligvis yderligere af denne parallelaftale, fordi mekanismerne kommer til at ligge endnu længere borte fra os, fra Europa-Parlamentet.
Hr. kommissær, Deres forgænger i dette embede, hr. Bangemann, forsikrede dengang, at vi regelmæssigt ville blive informeret om diskussionerne i forbindelse med aftalen af 1958, og at vi ville blive inddraget i beslutningen. Det er indtil nu gået en smule i stå. Jeg vil gerne bede Dem om at sige klart, hvordan Parlamentet kan inddrages i beslutningsforløbet, hvordan det kan sikres, at vi kan komme rettidigt til orde, hvordan det kan sikres, at der foregår en kontinuerlig rapportering - f.eks. ved hjælp af permanente referenter, f.eks. ved hjælp af små ekspertgrupper - og hvordan Kommissionen og Parlamentet i fællesskab skal sætte sig som mål at overvåge aftalen af 1958. Altså helt konkret, hvordan sikrer Kommissionen, at Parlamentets fælles beslutningstagning ikke saboteres af denne aftale?

Liikanen
Det glæder mig at se, at Europa-Parlamentet hurtigt har undersøgt Fællesskabets tiltrædelse af parallelaftalen, og at Parlamentet tilsyneladende er parat til at godkende det i dag. Det er et væsentligt bidrag til en forbedring af konkurrenceevnen for vores bilindustri på globalt plan og sikrer samtidig højere sikkerheds- og miljøkrav, hvilket kommer forbrugerne til gode.
Som svar på hr. Harbours spørgsmål vil jeg sige, at det, som De ved, er en sag om statsstøtteordninger, som hører ind under hr. Montis kompetenceområde. Jeg skal nok informere ham om de spørgsmål, De lige har rejst.
Hr. Lange, som De ved, skal alle fællesskabsretsakter, der skal vedtages under Genève-processen, godkendes i Parlamentet enten ved samtykke i henhold til aftalen af 1958 eller fælles beslutningstagning, parallelaftalen. Hvis De ønsker yderligere drøftelse af visse spørgsmål, er jeg til rådighed. Jeg håber, at vi senere får lejlighed til at tale uformelt sammen i udvalget om den rette formel.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær. Man mærker, at De har kendt Parlamentet i længere tid.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 23.35)

