Indvandreres forlis ved Libyens kyster (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indvandreres forlis ved Libyens kyster.
Jacques Barrot
Fru formand! Kommissionen var forfærdet over at høre, at et skib med indvandrere, som skulle til Europa, søndag aften forliste ud for Libyens kyst. Ifølge nogle kilder var der 257 mennesker om bord, hvoraf størstedelen savnes.
Kommissionen vil gerne udtrykke sin medfølelse med ofrene for denne menneskelige katastrofe og sin vrede over denne tragedie. Den skyldes sikkert mange faktorer, men det primære ansvar må ligge hos de kriminelle organisationer, som styrer denne livsfarlige ulovlige trafik fra Libyens kyster, og som bliver rige på bekostning af andre mennesker. Kommissionen finder det ganske uacceptabelt, at dette fænomen, som ser ud til at være vokset kraftigt i årenes løb, stadig vokser. Den opfordrer alle parter til at mobilisere deres indsats for at få sat en stopper for denne trafik.
Her spiller Libyen en central rolle. Libyen skal være mere konsekvent og effektiv i sin bekæmpelse af menneskesmuglere, der opererer på landets område, for at hindre ulovlige udrejser fra sine kyster, lede efter og redde skibe i nød i have, som er under dets kontrol, og tilbyde international beskyttelse til dem, som har brug for det, i overensstemmelse med sine forpligtelser under OAU-konventionen fra 1969 om beskyttelse af flygtninge, som det er medunderskriver af.
I det sidste par år har Kommissionen mange gange bedt de libyske myndigheder om at påtage sig deres ansvar og indføre effektive foranstaltninger i samarbejde med EU og medlemsstaterne. Vi har tilbudt at øge den økonomiske bistand til Libyen, og der er ingen tvivl om, at de libyske myndigheder har brug for denne hjælp til at forbedre deres bekæmpelse af smuglingen af indvandrere og andre på deres område og til at styrke kontrollen ved den sydlige grænse. De libyske myndigheder skal også udvikle et system til modtagelse af indvandrere, der opfylder international lov.
Det er korrekt, at EU er klar til at samarbejde og bidrage til at tilbageholde og om nødvendigt redde skibe i Middelhavet. I de kommende måneder iværksættes Nautilus og Hermes, to flådeoperationer, som tilrettelægges og finansieres af Frontex, Europas agentur for de ydre grænser, og som kommer til at koste ca. 24 mio. EUR. Kommissionen opfordrer alle EU-medlemsstater til at samarbejde om gennemførelsen af de to aktioner. Medlemsstaterne skal også udvise solidaritet i praksis over for Italien og Malta, som er meget udsatte for indvandrerstrømmen fra Libyen. Desuden skal Libyen påtage sig sit ansvar for at tillade indvandrere, som er rejst gennem landet, at komme ind i det igen.
Vi har noteret os, at de italienske myndigheder mener, at det fra den 15. maj bliver muligt at iværksætte fælles inspektioner med den libyske flåde i libysk territorialfarvand med det formål at tilbageholde eller yde hjælp til ulovlige fartøjer. Vi glæder os over de italienske myndigheders støtte til udviklingen af den libyske flådekapacitet til dette formål.
Ud over disse nødforanstaltninger mener Kommissionen imidlertid desuden, at vi skal prioritere hele den menneskelige dimension af disse problemer. Indvandrere, som betror deres liv til skruppelløse smuglere, er i langt de fleste tilfælde folk, der flygter fra krig eller forfølgelse. Vi håber, at de sidste dages begivenheder vil skabe en bevidsthed i alle medlemsstaterne om, hvor alvorligt dette problem er, og at vi sammen med medlemsstaterne og med Europa-Parlamentets støtte kan udarbejde et Stockholmprogram, hvor man hovedsagelig prioriterer denne globale tilgang til indvandring. En global tilgang er nødvendig, hvis vi skal have en langsigtet strategi til at styre indvandrerstrømmen, som i højere grad tager hensyn til oprindelseslandets vilkår og krav.
Denne strategi skal desuden bidrage til at fremme dialogen med vores afrikanske partnere, især i forbindelse med Rabatprocessen og inden for rammerne af forholdet mellem EU og Den Afrikanske Union. Sammen skal vi finde fælles svar på denne udfordring og også udnytte mulighederne i lovlig indvandring, som jo kan være en chance for både Europa og oprindelseslandet. Denne strategi skal også mobilisere flere ressourcer gennem øget samarbejde med oprindelses- og transitlandene for at styrke deres kapacitet til at optrævle menneskesmuglingsorganisationer og behandle indvandrerne på en værdig måde, hvor deres rettigheder respekteres.
Endelig skal denne strategi gøre det muligt for os at styre og organisere ankomsten af legitime asylansøgere til medlemsstaterne mere effektivt ved yderligere at integrere udviklingen af kapaciteten til at beskytte flygtninge i vores samarbejde med tredjelande.
For to uger siden var jeg på besøg i Lampedusa og Malta. Her kunne jeg selv se og høre om disse tragiske skæbner, hvor mennesker af skruppelløse smuglere tilskyndes til at risikere livet ved at rejse tværs over havet. I lyset af denne seneste ulykke er vi nødt til at tage disse problemer meget alvorligt og skabe en bevidsthed i hver enkelt medlemsstat om alvoren samt det stigende omfang af dette fænomen, hvor folk sætter livet på spil under forfærdelige forhold.
Derfor vil jeg takke Parlamentet for at have afkrævet Kommissionen denne redegørelse. Jeg har udarbejdet den efter min bedste viden og overbevisning, og jeg gentager her, at jeg personligt i de kommende måneder vil arbejde for at undgå en gentagelse af denne tragedie.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
Fru formand! I dag føler vi en fælles sorg over disse mange indvandreres død. De var fulde af håb og desperation og måske også skuffelser. De er uskyldige ofre for en situation, som de ikke havde valgt, for omstændigheder, som de er blevet påført. Jeg kender problemet særdeles godt. Middelhavet og Atlanterhavet mellem Afrika og De Kanariske Øer er blevet ruter til et ikkeeksisterende "El Dorado" for mange mennesker, som udsættes for mange risici under rejsen, som er fyldt med frustrationer, og som risikerer at blive straffet ved ankomsten.
EU og medlemsstaterne skal gøre en større indsats for at undgå sådanne tragedier. Vi gør en masse, men opnår ingenting. Resultaterne er ekstremt barske, som vi har set det ud for Libyens kyster, og må få os til at genoverveje vores politikkers begrænsede effektivitet.
Der findes ingen magisk opskrift på, hvordan man finder en fuldstændig effektiv løsning på sådanne tragedier, men der findes vedvarende, konsekvente politikker. Vi skal tilskynde til solide samarbejdspolitikker med oprindelses- og transitlandene, samarbejde og samspil skal være to sider af samme mønt. Vi skal være bedre til at administrere og offentliggøre fordelene ved lovlig indvandring på en ensartet måde, selv i krisetider. Vi skal samarbejde med oprindelses- og transitlandene om kontrollen ved deres grænser på grundlag af detaljerede aftaler. Vi skal også jage smuglerne ud af deres netværk med efterretningstjenester og specialenheder og samtidig stramme straffelovgivningen i modtagerlandene. Vi skal udstyre Fonden for De Ydre Grænser bedre. EUR 1 820 mio. EUR over syv år er helt klart ikke nok, uanset hvordan man ser på det.
Vi skal også styrke Frontex og sikre, at udstyrskataloget CRATE (Centralised Record of Available Technical Equipment) ikke bare er en hensigtserklæring, men et effektivt værktøj til koordineret kontrol med og overvågning af kritiske punkter, der er særlig plaget af ulovlige aktiviteter.
Nautilus, Hermes og 24 mio. EUR er ensbetydende med mere engagement og mere udstyr. Vi skal holde op med at sige "vi skal" og så påtage os dette store ansvar - med eller uden global enighed.
Pasqualina Napoletano
Fru formand, mine damer og herrer! Vi taler om tab af over 500 liv, den største tragedie til havs siden Anden Verdenskrig. Tallene er chokerende, og alligevel vender Europa og regeringerne det døve øre til. Nogle lande såsom Italien troede, at de have beskyttet sig ved at underskrive bilaterale aftaler som den nylige traktat med Libyen, men sådan forholder det sig ikke. Den pågældende aftale omfatter en lang række forhold såsom anerkendelse af forbrydelser begået i kolonitiden med løfter om investeringer til gengæld for forpligtelser til at kontrollere udvandring. I dag ser det ud til, at illusionen om de italienske investeringer i Libyen tiltrækker tusindvis af unge fra Vestafrika. Det er let at forudsige, at hvis de lovede 5 mia. USD ikke kommer, ja, så er det folk, som kommer.
Og hvad kan vi sige om de franske interesser i Niger, der hænger sammen med oplagringen af uran, som er ved at udløse en krig mellem tuaregerne og dermed skaber gunstige vilkår for menneskesmuglerne? Og hvad værre er - alt dette sker helt åbenlyst og dokumenteres af journalister.
Og det viser, at visse europæiske regeringer leger med ilden. Hvis alt dette ikke bliver ændret - hurtigt - hvis Europa ikke beslutter sig for at sætte ind med positive politikker, der er i overensstemmelse med vores værdier, vil det ikke være nok bare at slå lyden fra, når vi hører nyhederne, sådan som vi gør nu. Middelhavet er ved at blive en massegrav langt fra de retoriske billeder, som beskriver det. Vi må ikke glemme, at dette hav er uløselig knyttet til Europas egen skæbne.
Gérard Deprez
Hr. formand, mine damer og herrer! På min gruppes vegne vil også jeg gerne udtrykke min respekt for de seneste ofre for fattigdom, kriminel udnyttelse og staternes kynisme. Men medfølelse er ikke nok. Vi er nødt til at se virkeligheden, som den er.
Og virkeligheden er, at EU's reelle grænser mod syd ikke længere ligger i Europa, men på det afrikanske kontinent. Når bådene har lagt fra de afrikanske kyster, har de uheldige passagerer ikke længere noget valg, hvis man kan sige det sådan, mellem døden, hvis forholdene er dårlige, og en status som ulovlige indvandrere med den dermed forbundne fattigdom, hvis de tilfældigvis skulle nå frem de europæiske kyster, før de bliver udvist, hvad de som oftest gør.
Disse gentagne tragedier stopper ikke, før EU har magt og vilje til at forhandle sig frem til reelle partnerskabsaftaler med oprindelses- og transitlandene, som skal indeholde mindst følgende tre elementer: pålidelig grænsekontrol, men også og frem for alt en omfattende udstedelse af visa til lovlige indvandrere og en omfattende udviklingsdel. Uden disse aftaler vil flere og flere blive begravet på havets bund i lang tid fremover, trods vores overfladiske og magtesløse medlidenhedsudbrud.
Hélène Flautre
Hr. formand! Hvem var de? Hvor mange var der? Hvor kom de fra? Var det børn, kvinder, flygtninge? Generede kystvagterne bådenes sejlads? Krydsede fiskerne deres rute? Der er så mange ubesvarede spørgsmål. Tragediens menneskelige omkostninger er ikke kendt, men hundredvis er omkommet og har sluttet sig til de tusindvis af indvandrere, som er druknet i Middelhavet.
Lad os være så anstændige, som vi også er her i aften, at vi ikke lægger skylden over på vejret. Hundredvis af indvandrere er gået i eksil under umenneskelige og yderst farlige forhold. Hvorfor? Fordi de flygter fra ødelagte områder, fordi de mindre farlige ruter er blevet lukket, og fordi de ikke har opgivet håbet om at få et liv.
Ja, det er netop antiindvandringsmekanismerne, som tilskynder indvandrerne til at tage farligere og farligere ruter for at flygte fra elendigheden i deres land, som er årsagen. Var det ikke netop meddelelsen om de kommende fælles patruljer i Italien og Libyen, der har fremskyndet bådenes afgang til Europa i de seneste uger?
Ja, Europa er jo helt besat af tanken om at lukke sine grænser og koncentrere sin administration om tredjelande, der ødelægger frihed, og dét er ødelæggende. Den alt for store vægt på lov og orden, patruljer og pigtråd ændrer ikke noget ved deres ønske om at slippe ind.
Så spørgsmålet er følgende: Er Europa klar til at påtage sig ansvaret for følgerne af et sådant valg? Nej, det er vi ikke, så derfor vil jeg opfordre Kommissionen og medlemsstaterne til følgende:
for det første at gøre alt for at finde og om muligt redde mennesker, som er forsvundet til havs, og undersøge omstændighederne omkring dette forlis,
for det andet igen at bekræfte international havret, som forpligter parterne til at yde hjælp til alle i nød, mens de syv tunesiske fiskere stadig står anklaget,
for det tredje at stoppe alle forhandlinger om indvandringsspørgsmål med lande, der ikke garanterer overholdelse af menneskerettighederne,
for det fjerde at respektere, at alle mennesker har ret til at forlade deres land og bede om international beskyttelse i et andet land. De har ret i, at de mennesker, der forsvandt på havet, ikke er ulovlige indvandrere,
for det femte at ophæve den restriktive visumpolitik, som ofte er vilkårlig og uretfærdig,
og til sidst at foretage en detaljeret gennemgang med særlig vægt på udvikling i tredjelande af alle EU's politikker, herunder den uretmæssige tilegnelse af mineressourcer, dumping af landbrugsprodukter, frihandelsaftaler, våbenhandel og eftergivende samarbejde med eneherskere.
Giusto Catania
for GUE/NGL-Gruppen. - (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Det, der skete forleden, er blot den seneste i en lang række skændige tragedier, som har antaget enorme dimensioner. At indvandrere i deres forsøg på at nå frem til vores kyster drukner langt ude på havet, er uden skygge af tvivl den alvorligste krænkelse af livet i det civiliserede Europa. Disse tragedier viser Europas fæstnings grimme ansigt. Måske skulle vi begynde at tænke på vores ansvar for, at der dør mænd og kvinder, hvis eneste ønske var at få et bedre liv og flygte fra sult og krig.
Derfor bør vi sandsynligvis erkende, at disse mennesker, som lider skibbrud i Middelhavet, ikke er en skævhed i en mekanisme, som skaber ulovlig indvandring, men snarere en forventelig følge af EU's og medlemsstaternes indvandringspolitik. Massakren i Middelhavet skyldes vores undertrykkelsesfilosofi, vores politik med at sende mennesker tilbage til havs, det virtuelle pigtråd langs vores kyster og den forbudspraksis, som gennemføres i EU-medlemsstaternes og dermed også Italiens og Maltas indvandringspolitik. Man kan ikke komme ind i Europa. Der findes ingen lovlige kanaler til at få adgang til Europas arbejdsmarked eller den hellige asylret. Man sætter sin lid til det stormfulde Middelhav. Rettighederne lægges i hænderne på skruppelløse bådejere, som er blevet den eneste metode eller i det mindste den eneste tilgængelige metode til at komme ind i EU på. Dét er den reelle grund til disse dødsfald ud for Libyens kyst for et par dage siden. Dét er grunden til, at titusindvis af indvandrere i de sidste 20 år er døde i forsøget på at nå frem til Europa. Mænd og kvinder uden ansigt, uden navn, som reduceres til fiskeføde.
Jeg bad formand Pöttering om at åbne mødet i dag med et minuts stilhed som tegn på respekt for disse ofre. Jeg vil gerne takke ham, fordi han imødekom min anmodning. Det har vi pligt til at gøre, men det er helt klart ikke nok. Det er et tegn på vores indignation, men vi skal forsøge at få vedtaget en politik her i Parlamentet, en konkret politik, som tager udgangspunkt i ordene "aldrig mere", aldrig mere må der ske dødsfald i Middelhavet.
Jacques Barrot
Hr. formand! Jeg skal fatte mig i korthed. Det vigtige nu er at handle, og her tilslutter jeg mig hr. Deprez. Vi skal få indført en global tilgang og partnerskabsaftaler, for vi kan ikke løse disse problemer alene. Jeg erkender åbent, som det også blev påpeget, at vi som europæere har et ansvar. Og med hensyn til lovlig indvandring skal vi udvise åbenhed. Vi skal også opfylde vores pligt til at modtage mennesker, som flygter fra forfølgelse og krig.
Men når det er sagt, vil jeg tilføje og erindre Parlamentet om, at ansvaret også ligger hos en række tredjelande, som det er meget svært at forhandle med. Betyder det, at vi skal opgive at forhandle? Nej! Vi skal f.eks. sikre, at Libyen i sidste instans får et asylsystem. Vi skal sikre, at Libyen kan hjælpe os med at standse de smuglere, som tvinger disse stakler til at løbe unødige risici. Jeg har personligt hørt de maltesiske myndigheder sige, at Libyen har tilladt en række både at sejle ud under forfærdelige forhold, og at den maltesiske flåde derfor var nødt til at finde og redde disse stakkels mennesker, som smuglerne udnyttede på det groveste. Så vi skal påtage os vores ansvar, men samtidig skal vi være faste i forhandlingerne med de lande, som ikke opfylde deres internationale forpligtelser.
Det er nok til at få os alle til at samarbejde om at forhindre nye tilfælde af disse tragiske hændelser.
Formand
Forhandlingen er afsluttet.
