Afstemning
Jensen, Kirsten
De danske socialdemokrater har i dag stemt ja til betænkningen om Kommissionens meddelelse om udviklingen af den sociale dialog på fællesskabsplan.
Den sociale dialog er et effektivt redskab, som bør udbygges yderligere med henblik på at skabe og videreudvikle økonomisk og social samhørighed i EU. De danske socialdemokrater mener, at den sektorielle dialog i denne sammenhæng er særlig vigtig, da deltagernes specifikke fagkendskab er velegnet til at tilføre den sociale dialog direkte praktiske erfaringer. Derudover er vi meget positivt indstillede over for betænkningens forslag om at lade repræsentanter fra de fremtidige medlemsstater i Øst- og Centraleuropa deltage som observatører i den sociale dialog.
De danske socialdemokrater glæder sig over, at Kommissionen i sin meddelelse støtter princippet om parternes autonomi ved at understrege, at kun arbejdsmarkedets parter selv kan udvikle deres egen dialog og forhandlingsstruktur.
Det er også derfor, at de danske socialdemokrater er imod betænkningens forslag om, at Europa-Parlamentet skal have medbestemmelsesret. De danske socialdemokrater mener ligesom arbejdsmarkedets parter i Danmark, at EU-institutionerne ikke skal have kompetence til at ændre i aftaler, som arbejdsmarkedets parter selv har indgået.

Jensen, Lis
Der er flere grunde til, at jeg ikke kan stemme for denne betænkning. Den er endnu et eksempel på, hvordan social- og arbejdsmarkedspolitikken bruges som led i yderligere integration med det formål at få en ensartet politik på områderne, dels af hensyn til den fri bevægelighed og dels af hensyn til EU's konkurrenceevne. Der lægges samtidig op til, at der skal tilføres EU-Parlamentet mere magt på lige fod med Rådet.
Jeg må tage skarpt afstand fra dette og endnu en gang slå fast, at social- og arbejdsmarkedspolitikken skal forblive et nationalt anliggende. Dog er jeg enig i, at det er formålstjenligt, når arbejdsmarkedets parter indgår aftaler på internationalt plan, men dette skal ikke kun være inden for EU's grænser, og jeg må vende mig direkte imod egentlige EU-overenskomster.

Støtteordning for producenter af visse markafgrøder
Formanden
Næste punkt på dagsorden er mundtlig betænkning af Funk for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om fravigelse af visse bestemmelser i forordning (EØF) nr. 1765/92 om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder (KOM(97)0360 - C4-0343/97-96/0196(CNS)).

Funk
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg kan gøre det relativt kort. Forordning (EØF) nr. 1765/92 opstod som led i landbrugsreformen i 1992 og havde til formål at foretage markedsindgreb i form af jordudtagning og andre foranstaltninger for at skabe balance på kornmarkedet.
I dag må jeg for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter meddele, at for at opretholde udligningsstøtten for markafgrøder skal producenter, som anvender den generelle ordning, udtage en bestemt andel af deres dyrkede arealer. Formålet med denne foranstaltning er at bevare balancen mellem fællesskabsproduktionen og afsætningsmulighederne. Visse mindre producenter kan benytte sig af muligheden for jordudtagning.
Kommissionen er på grundlag af denne forordning nr. 1765/92 berettiget til at udtage indtil 17, 5 % af arealerne. På nuværende tidspunkt benyttes der en grundsats på 5 %. Verdensmarkedet er for øjeblikket kendetegnet ved små lagre, hvorfor man højst sandsynligt har fået den ide at holde fast ved denne sats på 5 %. Det forholder sig så således, at man på Landbrugsministerrådets samling i juni 1997 opnåede et kompromis, og heri foreslås det, at jordudtagningssatsen for produktionsåret 1998/99 fastholdes på 5 %. En fastholdelse af jordudtagningssatsen på 5 % kræver dog, at også den forhøjelse på 1 %, der er fastsat i tilfælde af en overførsel, fastholdes.
Problemet er så følgende: Normalt foreslår Kommissionen, hvor høj jordudtagningssatsen bør være. Dette forslag forelægges Rådet og Parlamentet. Under de seneste forhandlinger om landbrugspriserne pressede Rådet på og traf pludselig en beslutning uden at afvente Kommissionens forslag, nemlig at fastsætte og også fastholde denne jordudtagningssats på 5 %. Dette er naturligvis ikke korrekt ud fra Parlamentets synsvinkel, det vil jeg gerne sige helt klart, derimod er den fremgangsmåde, der er foreskrevet her, egentlig en anden. Dette bør også forblive undtagelsen og ikke blive reglen.
Alligevel må jeg ærligt indrømme, at det naturligvis har én fordel, da det jo går meget hurtigere. Hvis vi støtter jordudtagningssatsen i dag, ved landmændene endnu inden høsten, hvad der venter dem næste år, hvilke arealer de skal udtage. Vi har således i praksis en forhindring mindre. Alligevel går jeg naturligvis ind for, at Rådet holder sig til den rigtige procedure. Dette bør forblive en undtagelse. I dette tilfælde vil jeg imidlertid indrømme Rådet formildende omstændigheder, fordi vi derved hurtigere når målet, og landmændene ved allerede snart, hvor mange arealer der skal udtages; på den måde kan de også foretage den nødvendige planlægning.

Happart
Hr. formand, jeg er i det store og hele enig med vor kollega, hr. Funk, og også jeg foretrækker at vedtage denne forordning uden grundlæggende at ændre den, for sådan gør vi landmændene en tjeneste. Alle ved, at man, når man gør landmændene en tjeneste, gør hele samfundet en tjeneste.
Jeg vil igen minde om, at jordudtagning efter min mening stadig er en fejltagelse. Jeg mener, at det generelt ville have været mere intelligent at dyrke korn ekstensivt for at forbedre kvaliteten og miljøet, især ved at bruge mindre nitrogen og plantebeskyttelsesmidler i denne produktionsform. Det ville have været en intelligent, billig måde at beskytte miljøet på, og folk, der er tæt på landbruget, ved, at de største produktionsomkostninger er det, man nu kalder rå- og hjælpestoffer. Det ville have været lettere at øge landmændenes indkomst ved at mindske mængden af rå- og hjælpestoffer i stedet for at bruge præmier eller lignende.
Et andet spørgsmål, denne gang om moral, måske endog filosofi, er, om man i vore regioner har ret til at udtage dyrkbare jorder samtidig med, at en milliard mennesker hver dag sulter på vor planet, og at grunden til at de sulter ganske enkelt er, at de er fattige? Skal vi lade mennesker dø af den ene grund, at de er fattige, og at den eneste logik, som i dag styrer menneskeheden, er en merkantil logik?
Hr. formand, jeg mener, at produktion og evne til at producere fødevarer burde betragtes som en naturrigdom i hele verden, og at produktionsevne burde stilles til rådighed for alle mennesker. Forvaltning af naturrigdommene burde foretages af en instans, som skulle være mindre stivnet end Verdenshandelsorganisationen, hvis eneste mål er at styre planeten til fordel for de rige og på bekostning af de fattige.
Hr. formand, fordi naturen er vilkårlig, og fordi den måde, korn forbruges på her på vor planet giver os en vis udsættelse, mener jeg, at vi burde omlægge den overordnede tilrettelæggelse af landbrugsproduktionen til fordel for alle mennesker, uanset hvor i verden de befinder sig, i stedet for til fordel for en eller anden handelslogik.

Mulder
Det er klart, at vi fører denne forhandling her fredag formiddag i de europæiske landbrugeres interesse. Jeg tror, de er interesserede i, at det hurtigst muligt bliver klart, hvad braklægningsprocenten bliver næste år.
Det står mig overhovedet ikke klart, hvorfor Kommissionen måtte vente så længe med at bekendtgøre det, når det var muligt for Rådet at træffe en beslutning derom. Men sådan er det nu engang. Vi har set, at siden braklægningen blev indført, er der sket betydelige ændringer. Det begyndte oprindelig med 15 %. I øjeblikket er det 5 %, og hvis vi ser nærmere på forslagene i Agenda 2000, bliver det igen 0 %. Før vi tager fat på den diskussion, vil det være godt at evaluere, hvad der er sket hidtil. Det, der specielt interesserer mig, er, hvad den frivillige braklægning har været hidtil. For når vi taler om de 5 % eller om de 10 % brak, så er der altid dukket et antal procent frivillig brak op derudover. Hvad var den frivillige brak, da det var 10 %, og hvad var den, da det var 5 %? Hvis vi nedsætter procenten, bliver den frivillige brakprocent så relativt højere, ja eller nej? Det ville være et interessant tal for mig.
Jeg vil også gerne vide, hvilke planter der dyrkes på braklagt jord. Er det for eksempel i miljøpolitikkens interesse, at det sker? Bruges de planter til ikke-fødevareformål? Kan vi producere mere biodiesel eller andre planter, som er nyttige for miljøbeskyttelse og den slags? Jeg mener, at alle de aspekter skal tages i øjesyn i løbet af året, når Agenda 2000 tages op. Foreløbig er der igen skabt klarhed for landbrugerne, og det er det, det i sidste ende drejer sig om.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Funk sagde, at når Rådet træffer afgørelse på den måde, går det hurtigere. Hr. Funk, hvis man afskaffer demokratiet, går det højst sandsynligt også hurtigere - om det så bliver bedre, er et stort spørgsmål! Rådet har her tilsidesat Parlamentets rettigheder og forsøger at få gennemført en ordning, uden at Kommissionen har forelagt et forslag. Det er en skandaløs fremgangsmåde! Vi må ikke tolerere dette, især da vi jo for meget kort tid siden rettede en forespørgsel til Kommissionen om, hvornår den egentlig påtænkte at forelægge forslaget. På det tidspunkt så Kommissionen sig endnu ikke i stand til at gøre det. Nu, hvor Rådet har presset på, må Kommissionen følge trop, og vi accepterer bagefter det hele. Noget sådant må vi ikke lade os byde!
Men nu vedrørende indholdet: Det drejer sig om 5 %, men det drejer sig også om den frivillige jordudtagning, som jo fortsat er mulig indtil 33 %. Her handler det om at finde en ordning, som i stedet for jordudtagning tilsigter arealudnyttelse eller arealsanering. Derfor har vi stillet et ændringsforslag, ifølge hvilket der på disse arealer må dyrkes bælgplanter, kløvergræs, lucerne. Disse arealer bør også frigives til græsning, og kontrolleret økologiske bedrifter bør også kunne bruge afgrøderne fra disse udtagne arealer til foder.
Kendsgerningen er jo følgende: EU producerer ikke generelt overskud, derimod producerer det overskud på bestemte områder. Hvis vi har overskud, skyldes det den import af foder, som kommer fra tredjelande. Det ville være meget hensigtsmæssigt at dyrke proteinafgrøder på disse arealer, da vi i EU selv kun dækker 20 % af vort proteinbehov; det ville være meget fornuftigt at afhjælpe denne store mangel på protein ved at påbegynde en proteinproduktion.
Jeg er klar over, at i henhold til artikel 43 gennemføres dette ændringsforslag ikke, hvis Kommissionen ikke overtager det. Jeg tog så sent som i går aftes kontakt til Kommissionen. Der er juridiske problemer med hensyn til, at frigive afgrøder fra arealer, der er omfattet af den obligatoriske jordudtagning. Men på arealerne, der er omfattet af den frivillige jordudtagning, er dette muligt. Vi er nu blevet enige om følgende: Vi laver en tilføjelse - og den vil jeg senere stille som ændringsforslag - som vedrører den frivillige jordudtagning. Kommissionen vil ganske vist ikke overtage dette ændringsforslag nu, men optage det i landbrugsreformen, i Agenda 2000 - hr. van Miert vil afgive en erklæring i overensstemmelse hermed. Når den obligatoriske jordudtagning således sættes til nul i Agenda 2000, kunne vi afhjælpe manglen på protein på de frivilligt udtagne arealer, som begge bibeholdes, og dermed iværksætte et saneringsprogram, som kunne resultere i, at hele sædskiftet gøres økologisk.

Van Miert
Hr. formand, først vil jeg takke ordføreren, hr. Funk, og Parlamentet som sådant, fordi de har prioriteret Kommissionens forslag om fastsættelse af en obligatorisk jordudtagning på 5 % for høståret 1998-1999 og om visse sanktionsforanstaltninger i støtteordningen for producenter af markafgrøder i tilfælde af overskridelse af det tilladte grundareal.
En forlængelse af denne jorudtagningssats på 5 % er begrundet i, at markedssituationen karakteriserse ved, at der mangler kornlagre, både i Fællesskabet og resten af verden. Forslaget om jordudtagning for 1998 suppleres af den nye ekstraordinære ophævelse af ordningen med jordudtagning i tilfælde af overskridelse af grundarealet og en midlertidig sanktionsordning i tilfælde af et vandingsloft.
Som sidste år omfatter Kommissionens forslag også en begrænset stigning i jordudtagningsforpligtelsen i tilfælde af, at en producent overfører sin forpligtelse til en anden. Nogle medlemsstater og Parlamentet havde bedt om et forslag i juni måned. Jeg noterede mig de kommentarer, der fremkom i den forbindelse. Men Kommissionen har ønsket at vente for at få et mere pålideligt billede af dette års høst. For at nå frem til et kompromis om prispakken - og gudernes skal vide, at i takt med at tiden går, tvinges Kommissionen undertiden til at tilslutte sig et kompromis på ministerrådsplan - har Kommissionen accepteret at fremsætte et forslag, ganske vist tidligere end planlagt, om en fritagelse fra den grundsats for tvungen jordudtagning på 17, 5 %, som er fastsat i forordningen fra 1992. Følgerne af de klimatiske skift for produktionen af markafgrøder tvinger os undertiden til at føre en forsigtig politik.
Vedrørende muligheden for at bruge de jorder, der er fjernet fra produktionen, til at fremstile grønsager, er det i strid med forpligtelsen til jordudtagning, som den er beskrevet i den nuværende forordning - jeg understreger, at der er tale om den nuværende forordning - og som er gældende for proteinfrø. Selve ideen har fordele og ulemper. Kommissionen mener imidlertid, at forslaget om at undersøge sagen ikke er de rette rammer til at diskutere den, men at det bør ske inden for rammerne af Agenda 2000. Jeg håber således at have bortvejret nogle af de bekymringer, der navnlig kom til udtryk i det foregående indlæg.
Jeg er overbevist om, at Kommissionens forslag opfylder alle berørte parters ønsker, og det glæder Kommissionen, at det endnu en gang er lykkedes at nå frem til en aftale, også selv om vi har måttet improvisere lidt.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går over til afstemningen.
Vedrørende ændringsforslag 1

Graefe zu Baringdorf
Af formalitetsmæssige grunde vil jeg gerne mundtligt tilføje følgende til ændringsforslag nr. 1: «Denne ordning gælder kun for frivillig braklægning.« Dette tilføjes som afsnit 3 til ændringsforslaget. Jeg gentager endnu en gang: «Denne ordning gælder kun for frivillig braklægning.« Det var aftalt.

Funk
Jeg er ganske vist ikke imod dette forslag fra hr. Graefe zu Baringdorf. Men vi vil hverken stemme for eller imod, da vi er af den opfattelse, at det først bør behandles grundigt i Landbrugsudvalget, inden vi foregriber sådanne ændringer fra Agenda 2000, som vi står over for. Jeg går ind for, at vi først diskuterer, hvad der skal omfattes af Agenda 2000. Jeg vil gerne bede min gruppe om hverken at stemme for eller imod i dag, for at vi først kan behandle det.

Souchet
Hr. formand, vor gruppe glæder sig over, at Kommissionen har accepteret Rådet forslag i forbindelse med forhandlingen om prispakken, nemlig en jordudtagningssats på højst 5 % og ophævelse af den ekstraordinære jordudtagning, for den ville have været specielt absurd i den nuværende situation med ekstremt små kornlagre. Landmændene kan naturligvis stadig braklægge en del af deres brug på frivilligt grundlag.
Under den sidste plenarforsamling stillede vor gruppe et ændringsforslag, som blev vedtaget af Parlamentet, og hvor vi netop bad om dette loft på 5 %, for Den Europæiske Union skal trods GATT-aftalerne fortsat eksportere korn og tilbagevinde sit indre marked. Jeg erindrer om den store europæiske import af erstatningsafgrøder.
Vor gruppe har altid været mod en strukturel institutionalisering af braklægningen, og vi kan blot konstatere, at forholdene bekræfter vor analyse. Vor gruppe stemte for ændringsforslaget fra Gruppen De Grønne efter hr. Graefe zu Baringdorfs indlæg, hvor han bad om at udvikle grønsagsdyrkningen på braklagte jorder, for der er tale om braklægning, som vore landmænd har foretaget på frivilligt grundlag.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Den fælles markedsordning for humle
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0228/97) af Mayer for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EØF) nr. 1696/71 om den fælles markedsordning for humle (KOM(97)0098 - C4-0184/97-97/0066(CNS)).

Funk
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, for dem, der har holdt ud til i dag fredag, vil jeg gerne kort forelægge Xaver Mayers betænkning. Emnet er reformen af markedsordningen for humle. Allerførst vil jeg gerne takke for støtten til uopsættelighed og gøre opmærksom på, at en hurtig vedtagelse giver Kommissionen og Rådet mulighed for hurtigt at videregive de afgørende nyskabelser til de berørte humleproducenter og frem for alt at yde dem den presserende nødvendige støtte.
Humle er et uundværligt råstof ved produktionen af øl i hele verden. Øl er i mange lande endog et basislevnedsmiddel. De stoffer, som der er indeholdt i humle, giver den bitre smag, skumdannelsen, konserveringen og den typiske aroma. Ud over dette primære anvendelsesformål anvendes humle også i naturmedicinen på grund af den beroligende virkning af de stoffer, der er indeholdt i humle. Jeg vil anbefale dette som et naturligt beroligende middel.
I Den Europæiske Union blev der i 1996 dyrket humle på ca. 28.000 ha, i de øvrige lande i Europa på ca. 24.000 ha. Til sammenligning hermed blev der dyrket 18.000 i USA, 1.000 i Australien, 350 i New Zealand og 9.300 ha humle i Tjekkiet. Markedet for humle er fuldstændig liberaliseret og er underlagt markedskræfternes frie spil. Nogle få handelsvirksomheder dominerer afsætningsmarkederne. For at modvirke meget store prisudsving bliver den overvejende del af den høstmængde, der produceres i Den Europæiske Union, afviklet via flerårige leveringskontrakter. De teknologiske fremskridt og markedsudviklingen har i de senere år ført til, at de virksomheder, der handler med humle, i dag hovedsagelig efterspørger sorter med et højt indhold af alfasyre, andre sorter er ikke længere kurante. Samtidig er markedet for humle i øjeblikket overalt i verden præget af store overskud, produktionen af alfasyre i verden anslås for 1996 til ca. 9.000 t, mens bryggeribranchen har et årligt behov på ca. 8.000 t. Det er meget kapitalintensivt at dyrke humle. 20.000 ECU/ha udgør omkostningerne alene til de humleanlæg, som de smukke humleknopper vokser op ad. Den nødvendige omlægning til nye sorter skal derfor støttes stærkt. Vi skal principielt reducere det areal, hvor der dyrkes humle, og nedskære strukturelle overskud.
Vi skal for det andet tage gamle sorter ud af produktionen og erstatte dem med nye, mere kurante sorter. Og endelig foreslår Kommissionen, at der ydes en fast årlig støtte på 450 ECU/ha, samt at det skal gøres muligt at tilbageholde indtil 20 % af producentstøtten til gennemførelse af særforanstaltninger, som producentsammenslutningerne skal forvalte.
For det tredje foreslår den, at det skal være muligt at fremskynde sortsomlægningen. Hr. Mayers ændringsforslag er koncentreret om en midlertidig udtagning af produktionen, som ikke vil medføre yderligere udgifter for EUGFL. For at udnytte denne mulighed skal følgende betingelser være opfyldt: vedligeholdelse, genanvendelige humleanlæg, permanent tilsåning med græs for at forbedre jordens frugtbarhed, afkald på udvidelse af humlearealerne på bedriftens øvrige arealer. Den andel af støtten, som anvendes til fælles formål, skal forhøjes fra 20 % til 40 %. Samtidig bør denne andel kunne kumuleres over en periode af højst fem år.
Den fremtidige obligatorisk tilbageholdelse af 5 % af producentstøtten har ikke vist sin værdi og bør derfor udgå af forslaget. Det bør være muligt at anvende støtten til foranstaltninger med hensyn til pleje af markedet, stabilisering af markedet, kvalitetsbestemmelse og til målrettet forskning inden for miljøvenlig produktion samt til godkendelse af miljøvenlige plantebeskyttelsesmidler. Producentstøttens størrelse bør ikke baseres på et gennemsnit af de sidste ti år, men derimod på de sidste tre år, fordi visse ting har ændret sig: produktionsomkostningerne er steget, den nødvendige sortsomlægning er dyr, de særskilte midler til sortsomlægningen bortfalder, og samtidig er markedspriserne for humle vedvarende faldet.
Hvis der kun ydes en enkelt støtte, hr. kommissær, bør denne støtte fastsættes til 500 ECU/ha, det er et forholdsvis lille beløb - jeg talte om 28.000 ha. Kommissionen bør naturligvis overtage Parlamentets ændringer. Humleproduktionen har en lang tradition i visse EU-medlemsstater. Derfor bør vi medvirke til også at sikre produktionen i fremtiden, således at vi af og til efter veludført arbejde kan sige skål til hinanden over en god øl.

Marinucci
Hr. formand, når vi taler om europæernes sundhed, kan vi ikke undlade at bekymre os om alkoholismen, der kræver langt flere ofre end tobaksmisbruget. Vi ved, at dødeligheden som følge af alkoholisme er den højeste i Europa, og at alkoholismen er den farligste gift for de europæiske borgere, særlig i tilfælde af spirituskørsel, hvor man bringer både sit eget og andres liv i fare. Blandt de alkoholholdige drikke er øllet det farligste, fordi den, der indtager det, ikke fuldt ud gør sig klart, at han drikker et alkoholholdigt produkt.
Man må tage hensyn til borgernes sundhed, ikke blot når man taler om fremstilling af visse varer, men også når medlemsstaterne og Den Europæiske Union foretager sig andre pligtmæssige handlinger, som f.eks. oplysningsog bevidstgørelseskampagner. Jeg finder det særdeles rigtigt, at der ikke her i dag er en lang række kolleger, der beskæftiger sig med sundheden i højere grad end med producenterne. Det er rigtigt, gentager jeg, men det overrasker mig sandt at sige en smule, fordi jeg havde forestillet mig, at der var tale om mere sammenhæng i tingene og herskede en konstant og ikke blot lejlighedsvis bekymring, når produktet kommer fra Syden og ikke fra Norden, men det passer mig dog meget godt.
Det passer mig godt, at kollegerne gør sig helt klart, at vi taler om produktion og ikke om sundhed, at de koncentrerer deres opmærksomhed om disse emner, når man taler om sundhed, opdragelse og uddannelse. Men det skorter ikke på selvmodsigelser, kære kolleger. Mens medlemsstaterne f.eks. iværksætter kontrolforanstaltninger med spirituskørsel og kostbare bevidstgørelseskampagner, hedder det i punkt 1 i ændringsforslag 5 til dette forslag til forordning derimod, at der skal investeres i fremme af produktionen og reklamen. Det synes mig dog alligevel at være lidt for meget! Jeg kunne acceptere tanken om i en forordning som denne at indsætte en eller anden foranstaltning herimod, men det ville efter min mening være korrekt at undgå at beskæftige sig med den. Men eftersom der i denne forordning meget hensigtsmæssigt tales om foranstaltninger til beskyttelse af miljøet og nedsættelse af brugen af fytosanitære produkter, forbedring af kvaliteten og kravet om at beskytte en europæisk produktion, er jeg helt enig i betænkningen, selvom man givet også vil tage til orde imod den.

Barthet-Mayer
Hr. formand, forordningen om humle fra 1971, der drejer sig om hektarstøtte og omfatter et program for sortsomstilling, blev sidste år gjort til genstand for et forslag fra Kommissionen i fire punkter.
Vi støtter en årlig, fast støtte uden differentiering af sorter, og vi støtter sortsomstilling uden arealbegrænsninger på betingelse af, at det ikke skader kvaliteten. Vi er også enige i, at der børe være mulighed for at tilbageholde op til 20 % af støtten til landmændene til fordel for undersøgelser og gennemførelse af særforanstaltninger på dette område. Her er vi ikke enige med hr. Mayer i at hæve denne procent, medmindre vi befinder os i en situation med store eller usolgte lagre.
Vi mener naturligvis også, at medlemmer af godkendte producentsammenslutninger selv skal kunne sælge deres produkter uden prisreduktion.
Forslaget som helhed er interessant, det medfører større fleksibilitet i proceduren og mindsker belastningen af budgettet. Ordførerens forslag om at øge støtten til 500 ecu pr. hektar er et godt kompromis mellem Kommissionens forslag og visse medlemsstaters ønsker om næsten at fordoble præmierne.

Van Miert
Hr. formand, et kommissionsmedlems fordel ved at få lov til at lytte til en række betænkninger fra medlemmerne og få lov til at gengive Kommissionens holdning er, at man hver gang lærer en masse nyt. Således har jeg igen i dag erfaret en hel del mere om humlens medicinske egenskaber. Jeg formoder, at jeg nok vil skulle fordybe mig noget mere i det, også efter andre medlemmers indlæg her i Parlamentet. I øvrigt tager jeg gerne imod Deres forslag om engang at drikke et ordentligt glas på det.
Jeg vil gerne takke ordføreren, og ikke mindst hr. Funk, som optræder på hr. Mayers vegne, for den glimrende betænkning og også Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter for dets konstruktive strategi.
Det glæder mig at kunne fastslå, at vort forslag vedrørende reform af markedsordningen for humle, hvis mål faktisk består i at lette sektorens tilpasning til markedskravene, generelt er faldet i god jord. Man har benyttet lejligheden til at forenkle den pågældende lovgivning og til at tilbyde producentgrupperingerne mere spillerum og mere fleksibilitet, som det jo med rette blev understreget af den sidste taler. Der er fundet løsninger på forskellige problemer, som der oprindelig var forskellige opfattelser af, men jeg må indrømme, at der stadig er visse ændringsforslag fra Europa-Parlamentet, som Kommissionen ikke kan bifalde. Det drejer sig blandt andet om anmodningen om at indføre en midlertidig braklægning, jeg taler så om ændringsforslag to og tretten. Desuden at tilbageholde fyrre procent af støtten, og det vedrører ændringsforslag tre til ti og tolv, og at forhøje støtten til 500 ecu per hektar, og så taler jeg om ændringsforslag ét og elleve. Jeg har begrebet, at visse medlemmer her i Parlamentet gerne vil øge beløbene lidt mere, men Kommissionen mener fortsat, at 450 ecu pr. hektar virkelig udgør et ganske passende, jeg vil ikke sige storslået, men alligevel et ganske passende beløb.
Ændringsforslag, jeg på den anden side kan acceptere på min kollegas, hr. Fischlers, vegne, er ændringsforslag fire til og med otte vedrørende de særlige foranstaltninger, der skal træffes ved tilbageholdelse af en del af støtten, og også ændringsforslagene tre og tolv vedrørende det obligatoriske fradrag af 5 % af støtten, som tilbageholdes til sortsomlægningen.
Mine damer og herrer, jeg håber, at jeg på denne måde har kunnet vise en passende imødekommenhed på Kommissionens vegne vedrørende bekymringer, som er kommet til udtryk her, men på den anden side beder jeg om forståelse for, at Kommissionen ikke kan acceptere visse andre ændringsforslag.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går over til afstemningen.

Posselt
Hr. formand, jeg vil kun kort svare den italienske kollega, som satte dette vigtige spørgsmål i relation til alkoholisme. Jeg mener, at alkoholisme virkelig er en risiko, men den er lavest de steder, hvor der er et fornuftigt og moderat vin- eller ølforbrug, som modsvarer det pågældende lands traditioner. Hendes bemærkning er netop et modargument imod enhver centralisme og ethvert ligemageri i Europa. I f.eks. Bayern drikker man øl i moderate mængder - «maßvoll«. Derfor kaldes det 1 liters krus, som øllet drikkes af, også »Maß«. Jeg vil meget gerne invitere kollegaen til engang at tage med mig til Kloster Andechs, hvor noget af Bayerns bedste øl brygges, for at hun kan se, hvor sundt øl er for liv og sjæl!

Blot
Støtten til humleproduceneterne er nødvendig. De store amerikanske købmænd har stor indflydelse på situationen på verdensmarkedet. Markedet er ikke i naturlig balance, og det er erfor nødvendigt at yde støtte til producenterne. Man kan beklage, at denne støtte er så beskeden i forhold til, hvad der er nødvendigt for at modstå det amerikanske pres.
Kommisionen foreslår fire ændringer: 1) differentieret støtte pr. sort styrkes gennem en fast årlig støtte; 2) medlemmer af godkendte producentsammenslutninger kan selv sælge alle eller dele af deres produkter uden at blive straffet i form af en reduktion af støtten; 3) producenterne får mulighed for at foretage en sortsomlægning på permanent basis; 4) 20 % af støtten kan bruges til særlige foranstaltninger. Støtten fastsættes til 450 ecu pr. hektar.
Vi stemmer for disse forslag, selvom støttebeløbet forekommer os utilstrækkeligt.
Vi stemmer altså for denne betænkning, selvom vi ikke er helt tilfredse.

Wibe
Jeg stemmer imod denne betænkning, da jeg mener, at den fælles landbrugspolitik bør underkastes en grundlæggende reform. Den nuværende gennemregulerede landbrugspolitik er bureaukratisk, ineffektiv og fordelingspolitisk forkastelig. Jeg håber, og vil gøre alt for, at der kan gennemføres en drastisk reform af landbrugspolitikken i 1999.
Efter det foreliggende beslutningsforslag skal der for 1997 bevilges 12, 5 mio ecu til dækning af udgifter inden for humlesektoren. Det finder jeg uacceptabelt. Jeg vil gøre en energisk opinionsskabende indsats her i EuropaParlamentet for at få afskaffet det nuværende syge landbrugsstøttesystem.

Formanden
Jeg siger Dem tak, hr. Posselt. Jeg er sikker på, at fru Marinucci ikke i sit indlæg ønskede at polemisere med hverken Dem eller sine kolleger, der sætter stor pris på øl.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Grønbog om konkurrencepolitikken
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0242/97) for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om grønbog om vertikale begrænsninger i EU's konkurrencepolitik (KOM(96)0721 - C4-0053/97).

Thyssen
Hr. formand, Det Europæiske Fællesskab står for en markedsøkonomi med fri konkurrence. Med handlingsprogrammet til gennemførelse af det indre marked og indførelsen af euroen vil nationale foranstaltninger og landegrænser definitivt være sat ud af spillet som konkurrencehindrende, konkurrencebegrænsende eller konkurrenceskadelige instrumenter. Hensigten med kartelpolitikken har altid været at fratage andre konkurrenceskadende parter deres retlige dækning, navnlig bestemte aftaler mellem virksomheder. Skønt næsten alle sætter pris på den hidtil førte politik for vertikale aftaler i forskellig henseende, er der også almindelig glæde over, at grønbogen nu er kommet, og at den solide analyse opfordrer de involverede til at give deres holdning til kende. Det er tiden af forskellige grunde moden til. Vi sætter også pris på denne arbejdsform, hr. kommissær, og blandt andet derfor har vi gjort alt muligt for at formulere vores holdning til grønbogen inden for den af Dem opstillede tidsramme. Vores holdning er ikke blot udarbejdet ud fra en teoretisk arbejdsramme, men er også baseret på mange kontakter inden for området og på et glimrende forhold til Generaldirektorat IV's tjenester, og det siger jeg endnu en gang tak for.
Jeg må imidlertid også takke medlemmerne i Parlamentet, for kontakterne til dem har også altid været konstruktive. Den kendsgerning, hr. formand, at der ikke er stillet ændringsforslag, som går imod de grundlæggende valgmuligheder i betænkningen fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, viser, at den betænkning har bred opbakning i Parlamentet. Jeg håber da også, hr. kommissær, at De vil tage den begrundelse og den beslutning, vi senere stemmer om sammen, i betragtning.
Der løber følgende røde tråd gennem betænkningen: For det første slår vi til lyd for, at man holder sig inden for traktatens artikel 85. Det skyldes ikke blot, men sandelig også, at det er den eneste måde, hvorpå politikken kan ajourføres på relativt kort sigt.
For det andet anmoder vi Kommissionen om at tage den overalt fremsatte anmodning om den størst mulige retssikkerhed specielt alvorlig. Det er ikke blot en legitim forventning i erhvervslivet. Det er også en forudsætning for et positivt investeringsklima. Den, der kender virkeligheden i felten, ved bedre end nogen anden, at vertikale aftaler går hånd i hånd med store investeringer, hvad det materielle og det relationelle angår. Bekymringen om retssikkerheden fører mig frem til mit tredje punkt. Akternes strategi vedrørende markedsandelen betragtes med megen mistro fra erhvervslivets side. Det er der efter vor mening også grund til. Derfor vor påstand om, at markedsandelsstrategien kun kan forsvares, hvis, og i det omfang, den er absolut nødvendig af hensyn til de politiske mål. Og desuden på betingelse af, at Kommissionen efter drøftelse med de berørte sektorer bekendtgør klare retningslinjer. Men selv da er det i hvert fald for de virksomheder, der ikke findes pålidelige statistiske data for, eller hvor det er yderst vanskeligt at fastlægge en klar definition af markedet, en skræmmende løsning.
For det fjerde er vi tilhængere af en integreret politik, navnlig i forhold til SMV. Det er ikke nok, og det har vi allerede sagt her mere end én gang, fortsat at bekræfte SMV's uvurderlige socioøkonomiske værdi. Man må også drage en SMV-linje på tværs af alle relevante politiske områder, og det gælder afgjort for konkurrencepolitikken. I den forbindelse støtter vi Kommissionen helt og fuldt vedrørende en hurtig ikrafttræden af den i januar offentliggjorte nye meddelelse om »bagatelaftaler«. Desuden anmoder vi Kommissionen om også at være opmærksom på tre konkrete punkter og at drage de politiske følger deraf.
For det første må man forstå, at horisontale aftaler mellem SMV frem for alt tjener til at styrke deres vertikale markedsposition og deres overlevelse i den stigende konkurrence.
For det andet er det ønskværdigt, at den særlige økonomiske fordel ved tankstationsaftaler og ved ølleveranceaftaler er i harmoni med købsforpligtelserne.
For det tredje må ønsket om mere fleksibilitet ikke uden videre besvares positivet, hvis det fører til, at de større fleksibilitetsfordele for den ene part betyder et negativt pres på den anden parts mulighed for driftsmæssig succes, hvis magtpositionen ikke er ens. Det kunne blive tilfældet, hvis købsforpligtelserne i ølleveranceaftalerne defineres i form af øltyper i stedet for produkternes mærke.
Hr. formand, hr. kommissær, hermed vil jeg gerne runde mit indlæg af. Det var ikke vores hensigt at komme ind på de konkret foreslåede muligheder, men alligevel må vi drage bestemte konklusioner i den retning. Ud over de minimis , som vi alle er enige i, slår Parlamentet til lyd for en videre udvikling af gruppefritagelsessystemet med en acceptabel forøgelse af fleksibiliteten og med det bredest mulige anvendelsesområde. Med det sidste mener jeg, at vi i princippet ønsker at se gruppefritagelsesteknikken anvendt på alle virksomheder i de berørte sektorer, uanset markedsandel. Det vil sige; Ingen grå zone for virksomheder mellem ti og tyve procent og ingen udelukkelse af virksomheder over fyrre procent. I det omfang, en forøget fleksibilitet i realiteten forudsætter mere tilsyn, kan markedsandelen bruges, men da kun som et proceduremæssigt kriterium. Vi ønsker ikke at gå videre end til muligheden for at afvise en ex tunc formodning om forenelighed.
Endelig, hr. formand, og nu slutter jeg, er der spørgsmålet om hurtigere administrative procedurer, og jeg vil naturligvis gerne høre kommissærens reaktion på indholdet i den betænkning. Tak til formanden, tak til kommissæren, og specielt tak til Dem, hr. formand, for det ekstra minut, jeg fik foræret af Dem.

Ettl
Hr. formand, hr. kommissær, EU's konkurrencepolitik vedrørende vertikale konkurrencebegrænsninger, dvs. i forbindelse med eksklusivaftaler mellem producenter, forhandlere og navnlig med hensyn til eneforhandling, eksklusiv købsforpligtelse, franchising og enedistribution, er naturligvis krystalliseringspunktet for en pragmatisk eller også i modsætning hertil en noget akademisk synsvinkel, jeg siger bevidst akademisk synsvinkel, i relation til en liberaliseret konkurrencepolitik.
I det andet tilfælde, og denne liberale tilgang kan vi eller kan jeg kun beklage, fremhæver man ganske vist på den ene side frihederne på markedet, men fortier bevidst de reelle forhold på markedet, undertiden også til ulempe for arbejdstagerne og forbrugerne, da disse som enkeltaktører uden net for en stor del står uden reelle muligheder i den økonomiske konkurrence med langt stærkere aktører, for ikke at sige monopolindehavere. Derfor kræver vi med hensyn til de vertikale konkurrencebegrænsninger ud over kriteriet om markedsandel også generelle bestemmelser, som muliggør en mere global økonomisk betragtning af distributionsnet.
Jeg gør navnlig opmærksom på problemet med de stærkere koncentrationer inden for levnedsmiddelleddet, hvorved der opstår nye hindringer for adgangen for markedet af underleverandører. Det er også beklageligt, at fremgangsmåde med markedsandele, som Kommissionen foreslår i løsningsforslag III og IV, ikke udøver ret stor tiltrækningskraft på de direkte berørte, heller ikke på repræsentanterne for forbrugernes interesser. De og vi frygter begge, at netop med hensyn til de vertikale konkurrencebegrænsninger kan markedsandelen i denne forbindelse virkelig kun vanskeligt fastsættes på grund af netproblematikken, som i det store og hele udelukker konkurrence mellem mærkerne indbyrdes og skaber hindringer for markedsadgangen.
Udvidelsen af gruppefritagelsesforordningen til f.eks. at omfatte selektiv distribution og delvis eneforhandling skal gøre det muligt for virksomhederne at udforme aftalerne på en fleksibel måde. Afslutningsvis vil jeg kun lige konstatere, at det fra begyndelsen i høj grad havde været og er nødvendigt med en social dialog på dette område for at inddrage alle berørte overenskomstparter, og dette skal navnlig ske i overensstemmelse med forbrugernes interesser og forbrugerbeskyttelsesorganisationerne.

Carlsson
Hr. formand, en fælles konkurrencepolitik og den yderst nødvendige overvågningsindsats, som Kommissionen øver, er væsentlige forudsætninger for et fungerende indre marked. Det er ligeledes nødvendigt, at medlemsstaterne inkorporerer EU-retten bedre, når de udformer national konkurrencelovgivning. Kommissionen har imidlertid også til opgave at sørge for, at vi råder over de bedste konkurrencepolitiske redskaber. Nu, hvor der skal foretages en revision, vil jeg gerne fremhæve betydningen af, at EU-retten er så fleksibel, at den tillader en rimelig grad af national tilpasning, således at man får det bredest mulige fælles grundlag. Blandt andet derfor er jeg skeptisk over for eksakte grænser for markedsandele, da sådanne kan indvirke forskelligt på konkurrencen i forskellige store lande.
I Sverige indførte man under den borgerlige regering i 1991-1994 en på det nærmeste tro kopi af EU's konkurrencelovgivning suppleret med en gruppefritagelse for kæder. Kommissionens grønbog er en glimrende lejlighed til at revidere gruppefritagelserne og måske give dem en ny definition eller et nyt omfang. Små og mellemstore virksomheder skal have mulighed for et frivilligt samarbejde. Overvågningen af et sådant samarbejde bør fokusere på, hvordan det påvirker markedet, idet bindende prissamarbejde og markedsopdeling naturligvis fortsat skal være forbudt.
De vertikale aftaler har ofte karakter af langsigtet samarbejde om management, finansiering og uddannelse. De kan derfor være fornuftige og en næsten nødvendig støtte for mange nye erhvervsdrivende, som ellers ikke ville kunne starte deres egen virksomhed. Ofte muliggør virksomheder af denne art øget konkurrence og mangfoldighed på markedet.
Kommissionens grønbog er et velkomment dokument, nu hvor der er behov for et virkelighedsnært og moderne regelsæt. Distributionen ændrer sig som følge af nye livsstile og navnlig som resultat af informationsteknologien, som ikke kun skaber nye informationsveje, men også nye handelsmønstre.
Det moderniserede regelsæt - ja, der er jo ikke tale om et nyt, men om en revision af noget, som i lang tid i overvejende grad har fungeret godt - bør være overskueligt og tage sigte på konkurrenceneutralitet og retssikkerhed samt på at muliggøre fortsat udvikling og effektivisering af distributionen.
Fru Thyssen har gjort et godt stykke arbejde - der er faktisk ikke ret meget at tilføje. Jeg vil dog benytte lejligheden til at henlede kommissærens opmærksomhed på de mange andre konkurrencebegrænsninger, som handelen er udsat for, eksempelvis de forbud mod lavprisvarehuse, som nu indføres, og måden, hvorpå mange lande bruger deres planlægningsmyndigheder til netop at begrænse konkurrencen i distributionsleddet og lægge hindringer i vejen for en forøgelse af den.

Wolf
Hr. formand, mine damer og herrer, der findes i det parlamentariske liv åbenbart også sådan noget som sammentræf af tredje art, nemlig at Grønne og socialister i fællesskab går ind for en reel frihed på markedet, og liberale siger med liberale argumenter: tja, lad os hellere lade det fortsætte; når der findes reelle markedsstrukturer af en oligopolistisk art, er det nu engang sådan. Så kan man ikke gøre noget. Så er det bedre ikke at gøre noget.
Det er netop det centrale. Vi skal via fleksible bestemmelser opnå - mekaniske algoritmer hjælper os ikke videre her, fordi de så omgås - for det første, at forbrugernes stilling på markedet styrkes, og for det andet, at de mangeartede net af vertikal koncentration og integration behandles på en sådan måde, at der her alligevel er mulighed for en fair konkurrence. I denne henseende har vi brug for europæiske bestemmelser, der er fleksible. For så vidt kan vi støtte det ændringsforslag, som hr. Ettl redegjorde for her.

Blokland
Hr. formand, i sagen om vertikale begrænsninger i konkurrencepolitikken kæmper principperne om retssikkerhed, målrettethed og fleksibilitet om at få forrang.
Inden for distributionssektoren har små og mellemstore virksomheder deres egen karakter. Den lille detailhandler bliver alt for hurtigt offer for for megen liberalisering. For meget spillerum for vertikale aftaler er heller ikke godt, for så kan detailhandleren blive en bonde i det skakspil, som store distributører og producenter iscenesætter.
For små og mellemstore virksomheder er blandt andet retssikkerhedsprincippet af betydning. Kommissionens Generaldirektorat IV bør vise sig som en pålidelig myndighed. I så fald medvirker konkurrencepolitikken til at stimulere investeringer og skabe beskæftigelse, uden at det er til ulempe for forbrugeren.
En ren markedsandelsstrategi er mindre effektiv på det punkt. Omfanget af det marked, der skal tages i øjesyn, varierer fra tilfælde til tilfælde. Det drejer sig om at bruge klare kriterier herfor. Ordførerens løsning med anvendelse af en tærskelværdi skaber en vis klarhed for SMV og garanterer samtidig, at konkurrencen bevares. Det letter oprettelsen af horisontale net, som kan være smøreolie for en velfungerende, konkurrencedygtig distributionssektor.
Jeg har et spørgsmål til kommissæren, hr. Van Miert, om hans syn på lovgivning for fysisk planlægning og åbningstider. Ifølge grønbogen er det adgangstærskler. Som jeg ser det, skal nationale, regionale eller lokale ordninger forblive mulige. Sociale og religiøse traditioner, som er grundfæstet i samfundene, retfærdiggør en politik med for eksempel at holde butikkerne lukket om søndagen. Hvile, lejlighed til at besinde sig og slappe af hører til et menneskes grundlæggende behov. Det går ikke an at kendetegne lovgivningsrammer, som giver mulighed herfor, som adgangstærskler. Jeg er spændt på, om hr. Van Miert vil tage denne opfattelse med i sine betragtninger.
Endelig vil jeg give udtryk for min støtte til ordførerens ændringsforslag.

Blot
Hr. formand, kære kolleger, fru Thyssens betænkning vedrører Kommissionens grønbog om vertikale begrænsninger i EU's konkurrencepolitik.
Dette emne påvirker navnlig, som det for øvrigt også nævnes i betænkningens punkt 13, især kontrakter om ølleverancer og tankstationsaftaler, som hidtil har nydt godt af en fritagelsesordning.
I henhold til forordning 1984-83 er der særaftaler for disse to sektorer i gruppefritagelserne i forbindelse med aftaler om eneforhandlingsaftaler. I begge tilfælde ved man, at leverandøren giver sælger en række økonomiske fordele, og ordføreren anmoder om, at der skabes en slags balance mellem disse fordele og de øvrige parters interesser.
Disse kontrakter er nødvendige for at sikre, at sektorerne kan fungere økonomisk, og vished om lovgivningsmæssige rammer er naturligvis en forudsætning for, at operatørerne kan handle under gode forhold.
I forordningen defineres disse fordele ikke, og ordføreren begrænser sig til at anmode om, at der indføres en slags balance, men teksten er ikke udtryk for en fjendtlig holdning til sektorvise fritagelser fra bestemmelserne vedrørende markedsandele.
Det er for øvrigt sikkert, at en udifferentieret anvendelse af kriteriet om markedsandele ikke ville svare til markedets struktur. Derfor bifalder jeg navnlig fru Thyssens ændringsforslag nr. 2 om dette aspekt, og også ændringsforslag nr. 4 om option 1 og 2 og ændringsforslag nr. 7.
Generelt godkender vi de overordnede retningslinjer og stemmer for betænkningen.

Lukas
Hr. formand, mine damer og herrer, der kan i og for sig ikke tilføjes meget til denne klare betænkning. Jeg vil imidlertid gerne komme ind på et enkelt spørgsmål, som hr. Blokland også berørte. Ordføreren kritiserer med rette, at åbningstider og foranstaltninger vedrørende fysisk planlægning i grønbogen betegnes som adgangstærskler. Det drejer sig her om et særdeles følsomt område. Spillerummet for regionale politiske løsninger skal absolut bibeholdes her. Sammenligningen i rapporten fra McKinsey-Global-Institute med udviklingen i USA er ikke overbevisende i denne forbindelse. Forholdene i USA kan ikke overføres til strukturerne i mange europæiske lande, som ofte er vokset frem gennem århundreder. Forsøgene med mere liberale åbningstider har undertiden vist, at hverken arbejdsgivere, arbejdstagere eller forbrugere ønsker at opgive traditionerne, og at det absolut ikke er resulteret i nogen stigning i omsætningen og da slet ikke i nye arbejdspladser.
En begrænsning af tildelingen af nye erhvervstilladelser af miljøpolitiske grunde er en vigtig del af kommunalpolitikken og har til formål at sikre, at byerne udvikler sig harmonisk. Etableringen af nye supermarkeder i udkanten af mindre byer er ofte resulteret i, at mens der er skabt nye arbejdspladser i byens udkant, er dette ofte sket på bekostning af livet i den indre by og arbejdspladser i centrum. Det synes derfor at være hensigtsmæssigt at give handelsstanden ret til at deltage i beslutningsprocessen, f.eks. via de valgte byråd, i forbindelse med tildelingen af nye erhvervstilladelser til supermarkeder, og dette kan ikke betegnes som adgangstærskel.

Van Miert
Tak, hr. formand, først vil jeg gerne rette en særlig varm tak til fru Thyssen og også lykønske hende med den betænkning, og sandelig også alle dem, som har arbejdet med på den, for den viser den usædvanlige grundighed, hvormed hele denne sag blev grebet an og undersøgt. Bortset fra forholdet mellem Kommissionen og Parlamentet er det desuden også en intellektuel fornøjelse at kunne omgås hinanden på denne måde og at kunne forhandle om reelt ganske indviklede, men meget vigtige anliggender for en stor del af vort erhvervsliv. Derfor ville jeg takke fru Thyssen helt specielt, også for den ros, hun har givet vore tjenestegrene. Når det endelig sker, tager jeg det naturligvis til efterretning med meget stor glæde.
Jeg vil grundlæggende gerne sige følgende, men måske først lige noget med hensyn til en lille sætning i grønbogen, som egentlig pilles lidt ud af sammenhængen, nemlig lukketid og alt, der har med det at gøre. Det er ikke Kommissionens hensigt at begynde at beskæftige sig med det. Det er nationale anliggender. Hvad vi har fastslået, er en tendens i en række medlemsstater, og den har vi budt velkommen, men samtidig, det står også i grønbogen, har vi sagt: Den slags tendens må naturligvis ikke bringe andre ting, eksempelvis sociale bekymringer, i fare. Den sætning er altså formuleret på afbalanceret vis, og jeg vil således også gerne bede om, at den læses på den måde, og at man ikke fremdrager ét aspekt af den og piller det ud af sammenhængen.
Konkret drejer det sig i virkeligheden om en meget vigtig sag, for vi taler her om hundredetusindvis, ja millioner af arbejdspladser i Den Europæiske Union. Distributionssektoren, den har alle med at gøre, og egentlig drejer det sig her om reglerne for, hvordan man omgås hinanden i den sektor. Hvad man har lov til og ikke har lov til. Hvor folk misbruger magtpositioner til ulempe for hyppigst små virksomheder, og hvor de ikke gør det. Det drejer det sig egentlig om. Og, jeg vil ikke komme ind på selve substansen i problematikken, de vertikale aftaler kan både være konkurrencefremmende og konkurrencehindrende, det afhænger af, hvilken sammenhæng de forekommer i. Men jeg vil gerne komme specielt ind på en række bemærkninger, som fremsættes i betænkningen, men først glæde mig over den kendsgerning, og indlæggene har lige understreget det endnu en gang, at egentlig så godt som alle, der har beskæftiget sig med det, placerer sig inden for den analyseramme, som grønbogen afstikker, og desuden glæder sig over, at Kommissionen vil tage sagen kritisk i øjesyn, og i den forbindelse også spørge alle, som har med den at gøre, hvad deres mening om sagen er, og at vi så sammen kan nå frem til konklusioner efter en ganske lang, men grundig diskussion. Naturligvis vil visse af de konklusioner være kontroversielle, det kommer man ikke udenom, men det, vi ønsker, er, at de tilpassede regler, på grundlag af den eksisterende artikel 85, og det har fru Thyssen netop understreget endnu en gang, for vi skal handle inden for traktatens rammer, knytter an til markedsrealiteterne. For ét af de kritikpunkter, som legitimt blev rettet mod den nuværende politik, som allerede har eksisteret i mere end tredive år, var, at den i nogen grad var overdrevet juridisk. At man bedømmer tingene alt for meget på basis af tekster uden at se på, hvad der reelt foregår på markedet. Det ønsker vi altså nu at gøre på meget bedre vis. I den forbindelse glæder jeg mig virkelig over det, De siger i punkt to i forslaget til beslutning, nemlig at placere det inden for rammerne af artikel 85. Hvad der så generer mig en lille smule, fru ordfører, er, at det i punkt femten, tror jeg, åbenbart foreslås, at alle vertikale aftaler skal placeres uden for artikel 85, måske jeg må bede Dem om at gå teksterne igennem endnu en gang, for som jeg læser det, så ser jeg da en lille modsætning dér. Nuvel, det er blot en bemærkning, jeg lige tager med. Man kan imidlertid udtænke og lancere en ny politik med henblik på faktisk at anvende artikel 85.1 på den vertikale aftale, blandt andet via en forskydning, som jeg allerede nævnte, fra en mere juridisk til em mere økonomisk strategi. I lyset af den begrænsede tid vil jeg gerne komme ind på ét af de sandsynligvis mest kritiske punkter, som nok drøftes i hele sagen. Alle er tilhængere af mere fleksibilitet, af at forsøge at sætte bureaukratiet ud af spillet. Det vil vi også gerne, og vil gerne koncentrere os om de mest betydningsfulde tilfælde og samtidig skabe retssikkerhed. Derfor tror jeg, at bevarelsen af gruppefritagelserne er en god teknik for at kunne bidrage til det, og jeg har forstået, at Parlamentet også ønsker det. Vi vil også stræbe efter, inden for det muliges rammer, at bevare det instrument. Men det opkaster så spørgsmålet om, fra hvilket øjeblik af en vertikal aftale truer med virkelig at bringe uorden i markedsforholdet og modvirke normale konkurrenceforhold. Jeg ved, det er lidt kunstigt at fastlægge den grænse, men på et eller andet tidspunkt skal det gøres. Men man kan ikke gå ud fra, og der har vi forskellig opfattelse, at alt bør falde ind under den gruppefritagelse. Vi mener, at for eksempel når man taler om en markedsandel på 40 % - og det er allerede en hel del, hvem har en markedsandel på 40 %? Det er der ikke mange virksomheder, som har - at det så er nødvendigt at se på sagen individuelt, så hurtigt som muligt, det er vi enige om, men at man nok lige skal tage den slags situationer lidt mere kritisk i øjesyn. Det er hensigten.
Så har vi det problem, at hvis man accepterer det princip - jeg ved, at der hersker forskellige meninger derom - hvordan skaber man så samtidig tilstrækkelig retssikkerhed alligevel. Jeg er klar over, at vi dér oplever en vis modsætning. Men vi skal vælge en effektiv politik, som fortsat gør det muligt for os i situationer, hvor specielt de små virksomheder risikerer at blive ofre, at gribe ind på effektiv vis og ikke via en alt for kompliceret procedure for at fjerne fordelen ved gruppefritagelse. Derfor har jeg indtil videre en vis tendens til at sige: For de større tilfældes vedkommende, hvor man indtager en virkelig betydningsfuld markedsposition, og dér har vi, for at sige det endnu en gang, som indikation angivet 40 %, dér er det nødvendigt, dér er der virkelig behov for at se nærmere på sagen.
Men så, det er jeg enig med Dem i, fru Thyssen, forhåbentlig kan vi gøre det på effektiv, hurtig vis, og det vil jeg gerne understrege, det har De også gjort i Deres betænkning, så har vi behov for flere folk for at kunne gøre det. Vi kan ikke sidde og kigge på en konkurrencepolitik i gevaldig udvikling i alle sektorer og udføre det arbejde med samme antal personer. Det går naturligvis ikke. Men jeg er Dem meget taknemlig for, at De også har taget det punkt med i Deres betænkning. Jeg håber, at Budgetudvalget her i Parlamentet vil læse det nøje og drage de nødvendige konklusioner af det.
Jeg tror, jeg længst har overskredet min taletid. Det er jeg virkelig ked af, for fru Thyssen har berørt en række andre aspekter i betænkningen, og det med rette, og jeg foreslår at fortsætte dialogen med Dem selv og de medlemmer af udvalget, som er specielt interesseret i det. Så kan vi naturligvis tale videre om det punkt, De tager op i Deres betænkning, for at oplyse Dem om, hvad konklusionerne bliver, de reaktioner, vi har modtaget, som nu i praksis alle er modtaget. Jeg står gerne til Deres disposition for efter sommerferien at komme på besøg på et tidspunkt, hvor udvalget ønsker det, så vi kan fortsætte en uddybende drøftelse af disse anliggender. Endnu en gang tak og tillykke.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går over til afstemningen.

Jensen, Kirsten
De danske socialdemokrater har i dag stemt ja til betænkningen af Thyssen, men nej til enkelte dele af betænkningen. EU's konkurrencepolitik har som mål at fremme konkurrencen og markedsintegrationen. Vertikale begrænsninger kan påvirke begge dele både positivt og negativt. De danske socialdemokrater er imod en generel fritagelse af selektiv distribution fra konkurrencereglernes anvendelse. Derfor stemmer vi imod betænkningens pkt. 12.
De danske socialdemokrater vil ikke rose Kommissionen for løsningsforslag I i grønbogen. Vi mener ikke, løsningsforslaget i tilstrækkelig grad imødekommer den kritik, der er rejst af den gældende ordning for vertikale begrænsninger. Betænkningens pkt. 14 roser Kommissionen for løsningsforslag I. Derfor stemmer vi imod pkt. 14. De danske socialdemokrater er imod at indføre et kriterium, som er baseret på markedsandele for at vurdere, hvorvidt fritagelse for anvendelse af konkurrencereglerne er i orden. Det er en usikker metode at anvende markedsandele i beregningen, fordi resultatet vil blive forskelligt, afhængigt af hvordan metoden anvendes.

Lindqvist
Kommissionens grønbog er et debatoplæg, som skitserer forskellige alternativer. Det endelige forslag bør indeholde regler, der gør det muligt for levnedsmiddelkæder som ICA at fortsætte deres virksomhed uden forringelser.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Rumæniens, Tjekkiets og Ungarns deltagelse i
programmer på områderne for erhvervsuddannelse, 
ungdomsanliggender og uddannelse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0248/97) af Leperre-Verrier for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier om forslag til Rådets afgørelse om
I.Fællesskabets holdning i Associeringsrådet vedrørende Rumæniens deltagelse i Fællesskabets programmer på erhvervsuddannelse, ungdomsanliggender og uddannelse (KOM(97)0014 - C4-0161/97-97/0021(CNS)) II. Fællesskabets holdning i Associeringsrådet vedrørende Tjekkiets deltagelse i Fællesskabets programmer på områderne for erhvervsuddannelse, ungdomsanliggender og uddannelse (KOM(97)0013 - C4-0162/97-97/0024(CNS)) III. Fællesskabets holdning i Associeringsrådet vedrørende Ungarns deltagelse i Fællesskabets programmer på områderne for erhvervsuddannelse, ungdomsanliggender og uddannelse (KOM(97)0012 - C4-0163/97-97/0018(CNS)).
Leperre-Verrier
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, i denne mødeperiode har vi især beskæftiget os med udvidelsen. Vi vil her til formiddag afslutte med en mere praktisk øvelse, nemlig vort Parlaments udtalelse om deltagelse af visse central- og østeuropæiske lande, nemlig Ungarn, Den Tjekkiske Republik og Rumænien, i Fællesskabets programmer på områderne erhvervsuddannelse, ungdomsanliggender og uddannelse.
I denne førtiltrædelsestid drejer det sig altså om det første skridt, måske et meget lille, men meget symbolsk skridt i retning af at udvise vilje til denne åbning. Efter undertegnelsen i 1996 af tillægsprotokollerne med de fem lande i Central- og Østeuropa har associeringsrådene præciseret vilkårene for disse landes deltagelse i fællesskabsprogrammerne. De har udtrykt ønske om at gøre 'uddannelse og ungdom' til det første led i denne kæde af fælles aktioner. Det bifalder vi, for uddannelse er et af de vigtigste elementer, når befolkningerne skal nærme sig hinanden. Der har for øvrigt allerede været gennemført udvekslinger på dette område, for de tre berørte programmer kan støtte aktioner, der også omfatter disse lande. TEMPUS-programmet, der blev iværksat i 1990 inden for rammerne af PHARE, har skabt grundlaget for et samarbejde på universitetsplan.
I henhold til denne aftale kan Ungarn, Den Tjekkiske Republik og Rumænien deltage i samtlige aktioner under disse tre programmer. For at være støtteberettigede skal de foreslåede aktioner dog omfatte et minimum af partnere i Den Europæiske Union.
Hvis disse tre lande skal tilknyttes opfølgningen af deres egen deltagelse i programmet, skal de indføre de nødvendige nationale strukturer. På det finansielle plan skal de berørte lande bidrage til disse programmers budget (de nødvendige bevillinger for 1997 er der allerede indgået forpligtelser for), men de har mulighed for at bruge op til maksimalt 10 %, nemlig PHARE-tildelingen. Endelig skal det bemærkes, at det støttebeløb, som disse stater modtager, ikke må overstige deres eget økonomiske bidrag.
Der er med andre ord tale om en aftale indgået mellem ligeværdige partnere og ikke en bistandsaftale. Det er et vigtigt element, for de pågældende lande har undertiden følt sig som bistandsmodtagere i deres forhold til Den Europæiske Union. Betingelserne for Ungarns, Den Tjekkiske Republiks og Rumæniens deltagelse synes nu opfyldt; disse lande har givet udtryk for deres hensigt og har fundet de nødvendige midler.
Der er stadig tre spørgsmål tilbage. For det første har situationen ændret sig siden underskrivelsen af hensigtserklæringen. Jeg kan endog sige, at de blandede resultater - for ikke lige ud at sige nederlaget - fra regeringskonferencen har bremset udvidelsesproceduren, siden jeg blev udnævnt til ordfører. På samme måde synes det valg, som de pågældende lande har truffet i denne første forhandlingsfase, en smule arbitrært, hr. kommissær.
For det andet skal man måske sætte spørgsmålstegn ved den valgte metode. At knytte landene i Central- og Østeuropa til os er bestemt positivt. Men vi skal også have midlerne til det! Budgettet for Socrates-programmet er således notorisk utilstrækkeligt. Vi skal derfor væk fra det hykleri, der handler om med store armsving at annoncere associeringsaftaler samtidig med, at vi fastfryser de nødvendige budgetstigninger...
I den sammenhæng må vi hindre, at den frustration, som mange unge i Unionen føler, fordi de er ude af stand til at deltage i aktionerne under dette program på grund af manglende midler, breder sig til de unge i de andre lande. For så er medicinen værre end sygdommen!
Mit tredje spørgsmål vedrører de tre lande og deres behov inden for uddannelse. Hvordan sikrer vi, at disse programmer tilpasses deres uddannelsessystem og styrker børns og unges rettigheder, der ikke altid respekteres?
Disse forskellige spørgsmål har præget vort arbejde. De har ført til, at Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier har vedtaget en række ændringsforslag efter udtalelse fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og Budgetudvalget. Jeg vil gerne takke fru Glaese og kollegerne i Budgetudvalget for deres bidrag.
Disse ændringsforslag er kun vejledende, det ved vi godt, men jeg vil gerne høre kommissærens holdning, dels til nødvendigheden af at øge budgettet for Socrates-programmet og dels til den måde, som disse programmers aktioner i de tre lande vil blive evalueret på.
Hr. kommissær, De kan sikkert forstå, at de svar, som vi får, bliver afgørende for denne proces' videre forløb, dels for andre lande (i dag taler man om Cypern, Polen og Slovakiet), men også for andre programmer. Vi er måske nok foregangsmænd i dag, men det betyder ikke, at vi nødvendigvis skal starte forfra og få de samme problemer hver gang!

Ettl
Hr. formand, hr. kommissær, den forhandling, vi fører i dag, ligger næsten helt og holdent i forlængelse af Agenda 2000 og tvinger os absolut til allerede nu at fremskynde denne eller hin foranstaltning. De central- og østeuropæiske landes, Ungarns, Rumæniens og Den Tjekkiske Republiks deltagelse i EU's uddannelsesprogrammer udgør et vigtigt strukturelt skridt mod en intensivering af forbindelserne eller en forberedelse af tiltrædelsen af EU.
En socialt ansvarlig udvidelse mod Øst skal fra begyndelsen fremme uddannelsesprogrammerne. Det er alfa og omega. Det kan man ikke understrege tit nok. Dette kræver også, at midlerne til programmerne SOCRATES, LEONARDO eller »Ungdom for Europa« er tilstrækkelige og troværdige. Her er der ikke noget at diskutere om. I den forbindelse skal EU eller Rådet, og det vil jeg her gerne lige understrege, omsider opfylde alle formelle betingelser, og det er hidtil ikke sket.
Programmernes udformning er også af væsentlig betydning. Programaktiviteter til forbedring af kendskabet til fremmedsprog, dvs. øst-vest-dialogen ved anvendelse af de nuværende officielle EU-sprog, som Kommissionen fastsætter i sine forslag til gennemførelse af uddannelsesprogrammerne, bør og skal fremskyndes og fremmes. I den henseende skal vi fremvise mange flere visioner, og vi kunne frigive og udnytte mange flere ressourcer i de central- og østeuropæiske lande og i EU, hvis man ud over de officielle sprog også medtog sprogene i de fremtidige medlemslande i denne dialog, især da disse allerede til dels har karakter af at være et regionalsprog i EU og holdes i live af mindretal. Dette er i øvrigt et krav fra Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse.
En global integrationsforståelse, f.eks. over for mindre udbredte sprog, kræver eksempelvis også, at man tager hensyn til sprog som f.eks. romani, sigøjnernes sprog, som tales i mange EU-lande. Endelig ville dette også være et bidrag til at fremme relevansen af lidet udbredte sprog med henblik på at bevare den europæiske kulturelle mangfoldighed, en grundlæggende forudsætning for Europas åndelige kompetitivitet på lang sigt. Man må ikke kun se udvidelsen mod Øst ud fra en økonomisk synsvinkel, da de central- og østeuropæiske landes integration i EU's uddannelsesprogrammer er en væsentlig del af strategien i forbindelse med udvidelsen mod Øst. Sprogene og de kulturelle aspekter generelt indgår som en væsentlig del af en demokratisk og social integration og er mindst lige så vigtige som alle økonomiske aspekter.

Elchlepp
Hr. formand, hr. kommissær, udveksling er til enhver tid det bedste til at opbygge og holde sammen på Europa, og derfor glæder min gruppe sig over, at man har planer om at lade Ungarn, Den Tjekkiske Republik og Rumænien deltage som ligeværdige partnere i Fællesskabets uddannelsesprogrammer. Vi håber meget, at også Polen og andre meget snart få mulighed for at deltage.
Jeg glæder mig over, at uddannelsesområdet så at sige indtager en pionerfunktion som led i strategien med gradvis at gøre de central- og østeuropæiske lande fortrolige med Unionen. Jeg vil gerne endnu en gang udtrykkeligt understrege, at man ikke må undervurdere den atmosfærisk-politiske betydning af en sådan udveksling blandt unge for de østeuropæiske staters varige venskabelige sameksistens med Vest og omvendt. Europa er stadig fuld af frygt og fordomme, som skal nedbrydes.
Men disse programmer bør også yde et kolossalt bidrag til disse staters økonomiske og uddannelsesmæssige integration i Den Europæiske Union på grundlag af skolepartnerskaber og virksomhedspartnerskaber. Her finder der en ægte overførsel af viden sted, som ikke må undervurderes.
Jeg må dog også tilføje to kritiske bemærkninger her: Vi kan i dag i forbindelse med SOCRATES konstatere en socialpolitisk skævhed. Dette skal vi snart tage op i forbindelse med revisionen af programmerne. Vi skal følge programmet kritisk op. Vi skal i forbindelse med optagelsen af nye deltagere også kritisk undersøge, om man virkelig inddrager brede befolkningslag i programmet, for at det ikke kun er de nye overklasser i disse lande - som for længst har fået råd til denne mobilitet - der gør brug af dette program.
Og afslutningsvis vil jeg gerne gentage den kritik, der allerede er fremsat: SOCRATES er håbløs underfinansieret. SOCRATES, de europæiske uddannelsesprogrammers flagskib, sejler for øjeblikket med slappe sejl. Jeg advarer imod følgende: Hvis der ikke tilvejebringes en tilstrækkelig finansiering, falder udvekslingsaktiviteterne mellem de vesteuropæiske lande, uden at der virkelig er nye impulser til udvekslingen med Central- og Østeuropa. Jeg beder indtrængende Rådet om at overveje at omfordele midlerne og heller ikke at undtage strukturfondene med henblik på i væsentlig grad at forhøje midlerne til SOCRATES og andre udvekslingsprogrammer på uddannelsesområdet.

Berend
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg kan helt og holdent tilslutte mig det, hr. Elchlepp sagde. Vor støtte til denne betænkning var faktisk i udvalget indtil det sidste omstridt, for ikke at sige, at vi faktisk var på nippet til at forkaste den. Ikke fordi den var dårligt udarbejdet af ordføreren, tværtimod er betænkningen god. Ikke fordi vi ønsker at nægte Ungarn, Tjekkiet og Rumænien adgang til de europæiske uddannelsesprogrammer. Vrøvl! Ikke fordi vi ikke synes om associeringsrådenes beslutninger. Nej, tværtimod! Vi glæder os over denne første etape i udvidelsesprocessen, som uddannelsesprogrammerne udgør.
Vi ønsker faktisk at sende et politisk signal med en opfordring til de nævnte lande. Netop også til Rumænien, fordi dette land jo i onsdags ikke blev nævnt udtrykkeligt i Agenda 2000. Vi er klar over betydningen af deltagelsen i fællesskabsprogrammerne, hvis de virkelig bliver effektive, hvis der derved virkelig opstår mobilitet, hvis sproguddannelse og uddannelsessamarbejde virkelig intensiveres. Men netop dette truer med blot af være en deklamation, en tom kliché. Ikke andet end tomme ord, ikke andet end en politisk gestus, som i sidste instans ender i skuffelse og frustration.
Anvendelsesområdet af en fond, der allerede nu har fået tildelt alt for få midler, kan man ganske vist udvide, men det bliver en boomerang for de nuværende 15 EU-stater. For allerede nu er skuffelsen stor blandt mange unge i vore medlemsstater. Netop vi som medlemmer modtager hver uge klager over, at behørigt indsendte programforslag er blevet forkastet på grund af manglende midler. Dette vil ikke kun ligeledes føre til frustration i de nye lande, men også i høj grad forværre den finansielle situation i de nuværende 15 EU-stater.
Alt i alt vil der forståeligt nok hos begge parter opstå mere frustration end lyst. Parlamentet har gentagne gange gjort opmærksom på dette og krævet den nødvendige forhøjelse af midlerne, ikke mindst på initiativ af vor formand i Det Europæiske Folkepartis Gruppe, fru Pack. Resultatet er kendt. Siger vi nu nej til denne udvidelse, ligger sorteper uforståeligt nok hos Parlamentet. Sådan burde det ikke være!
Vi kan nu - men det gør vi ikke - anvende disse tre stater som gidsel for at lægge pres på Kommissionen og Rådet. Programmerne skal stå åbne for de central- og østeuropæiske lande. Men de skal også have den nødvendige finansielle fundering. Det kompromis, der blev fundet i sidste øjeblik, får os ved gud ikke til at juble. Men det giver os dog mulighed for at nå frem til en positiv bedømmelse under forudsætning af, at der som bebudet finder en forhøjelse af midlerne sted. For at blive forstået rigtigt er dette ingen anmodning og heller intet ønske stilet til Rådet, men derimod en forudsætning, som skal være opfyldt, for at Parlamentet kan støtte disse tre landes deltagelse.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, kære kolleger, da jeg for tre år siden var ordfører for LEONARDO, var jeg meget glad for at få åbnet det program for en række associerede lande i øst, på Malta og Cypern. Allerede dengang talte man om, at budgetterne til LEONARDO, SOCRATES og Ungdom for Europa var til den lave side.
Fra Parlamentets side har man altid stræbt efter at forhøje midlerne til disse tre programmer, og det har altid været Rådet, som ikke ville være med. Mange medlemmer har også allerede nævnt det her til formiddag: Disse programmer vil kunne spille en yderst vigtig rolle især med henblik på Agenda 2000.
Men jeg gør Dem også opmærksom på - og det har ordføreren været inde på med rette og på yderst god vis - at vi ikke hele tiden kan tilføje ting til programmerne og lade lande deltage i programmer, som allerede er overtegnet ti gange. Det er allerede yderst frustrerende for borgerne i Europa, at man yder et stort arbejde for at kunne deltage i et program for siden at måtte høre, at man ganske vist har et glimrende program, men af budgetmæssige grunde ikke kan deltage. Jeg kan forsikre Dem om, at hvis det også går sådan med ansøgerlandene og med de lande, som nu kommer til at samarbejde med os i første omgang, at man så absolut ikke vil fatte noget af det Europa, vi præsenterer. Hvis man skal til at yde rigtig meget arbejde, også i de lande, for at kunne deltage i et program og i sidste ende ikke kan deltage af budgetmæssige grunde, så udsender vi et helt forkert signal.
Jeg ved, at der blandt andet er ydet uhyre meget arbejde med hensyn til SOCRATES for efterfølgende at få forøget budgettet igen. Det samme burde faktisk gælde for LEONARDO, og hvis vi ikke kan tage de nødvendige skridt nu, så skal de tages under budgettet, og så skal især Kommissionen holde ryggen rank over for Rådet. Det slår jeg til lyd for i dag.

Pack
Hr. formand, mine kolleger har jo allerede sagt, hvad det drejer sig om i dag. Vi har givet vort ord på at opfylde det, som vi som Europa-Parlament foreslog ved forelæggelsen af programmerne, nemlig den helt normale åbning for de central- og østeuropæiske lande.
Vi som medlemmer af Europa-Parlamentet foreslog dette, ikke Rådet, ikke Kommissionen! Vi står ved vort ord. Rådet taler om det, men det står ikke ved sit ord. For hvis det gjorde dette, skulle det give os penge til sagen. Det giver os ingen penge. Vi har udarbejdet dette program til 12 stater. Vi skal nu åbne det, sandsynligvis over for indtil 25. Det er vi ikke i stand til, hr. formand! Det er problemet. Problemet består nu i, at vi på samme tid forhandler med Rådet om en forhøjelse af midlerne. Rådet meddelte os for 14 dage siden, at det kun vil bevilge 25 mio mere til de kommende to år. Vi krævede 100 mio mere til de kommende to år. Egentlig havde vi behov for 163 mio til de kommende to år for blot at opfylde det, der er indeholdt i ERASMUS-delen. Der er jo også mange andre ting, f.eks. skolepartnerskaberne, videreuddannelsen - alt dette dækkes overhovedet ikke af disse få midler. Nu skal vi følge Rådets smukke ord, udvide dette, uden at vi har penge til rådighed. Jeg ved ikke, hvordan vi skal gøre det. Det er ren snydeemballage. Den, der kender eventyret »Kejserens nye klæder«, må sige, at denne kejser er nøgen! Derfor har vi virkelig brug for flere penge.
Der er én ting, jeg gerne vil minde om: Rådet er så uforskammet, at det i dette øjeblik også med en uopsættelig forhandling opfordrer os til at udvide disse programmer til at omfatte Cypern. Vi skal i september også meget hurtigt medtage Cypern. Jeg nægter at gøre dette, og jeg håber, at Budgetudvalget, hr. Samland, sammen med os er imod, at vi accepterer denne uopsættelige forhandling. Jeg kan kun sige til Rådet: Det ville være uopsætteligt, at det omsider giver os midlerne til, at vi kan udføre denne opgave.
Det er alt sammen bluff! Det, som Rådet gør her, er en gestus, men en gestus uden nogen som helst effektive foranstaltninger. Den koster ikke Rådet andet end smukke ord! Det er uanstændigt! Det vil jeg ikke deltage i! Jeg går ind for en åbning af disse programmer, men også jeg går ind for, at vi ikke skaber mere frustration dér, end der allerede findes i vore lande. Hr. formand, jeg håber, at vi forfølger dette i de kommende uger og måneder på samme måde...
Det er rettet mod Rådet, som tager os som gidsel og forventer af os, at vi tager de central- og østeuropæiske lande som gidsel. Det gør vi ikke! Vi ønsker at give det tilbage til Rådet.

Vaz da Silva
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, der er med rette, at ordføreren, fru Leperre-Verrier, og andre kolleger, i særdeleshed fru Doris Pack, som har spillet en ledende rolle i hele denne proces, har fastholdt det standpunkt, at Parlamentets tilslutning til de foreliggende forslag er betinget af, at SOCRATES-programmets budget forhøjes.
Det må betænkes, at en dårlig start på samarbejdet inden for uddannelse og erhvervsuddannelse kan få skæbnesvangre følger for udvidelsens succes, idet disse områder er en afgørende forudsætning for, at de øvrige områder kan integreres harmonisk, hvilket alle med en proeuropæisk holdning ønsker. Og hvis SOCRATESprogrammets budget ikke forhøjes med mindst 100 mio ECU, vil udvidelsen med de mellem- og østeuropæiske lande få langt flere negative end positive virkninger. Som jeg understregede i forgårs, er det uacceptabelt, at Rådet med den ene hånd vedtager programmer og med den anden hånd trækker de finansielle midler hertil tilbage.
Jeg skal ikke udbrede mig yderligere om dette, men blot benytte lejligheden til at understrege, at et af formålene med SOCRATES-programmet er at forbedre fremmedsprogsindlæringen, hvilket er en afgørende faktor for at skabe gensidig forståelse mellem de nuværende femten medlemslande og ansøgerlandene. Sprogundervisning og mere generelt en virkelig europæisk sprogpolitik må omgående sættes på dagsordenen i de forskellige institutioner. Et så fundamentalt spørgsmål, både for bevarelsen af identiteterne og normaliseringen af den tværnationale kommunikation og for de europæiske institutioners effektive funktionsmåde, kan ikke overlades til nogle enkelte udfarende medlemsstater, som kan føle sig fristet til at omdanne sine interesser til velerhvervede rettigheder på baggrund af manglen på en fælles politisk ramme.
Det er endvidere tvingende nødvendigt, at der sker en koordinering mellem de instanser, der beskæftiger sig med spørgsmålet om en europæisk sprogpolitik, såvel inden for som uden for institutionerne. Forhåbentlig får Kulturudvalget plads i den interinstitutionelle arbejdsgruppe om sprogpolitik, som er nedsat med en af Parlamentets næstformænd som formand. Endelig håber jeg, at der på konferencen om »Sprogkonstellationen i Europa«, der i nærmeste fremtid afholdes i Luxembourg, kommer engagerede indlæg fra alle de EUgeneraldirektorater, der beskæftiger sig med problemet, således at vi snarest får etableret en europæisk sprogpolitik baseret på bred konsensus og solide videnskabelige, politiske og funktionelle kriterier.

von Habsburg
Hr. formand, efter fru Packs pragtfulde tordentale kan jeg egentlig kun lige sige, at jeg støttede det fuldt ud. For hun satte netop fingeren på det ømme punkt - de største demagoger hos os i Den Europæiske Union er damerne og herrerne i Rådet! De er mest ansvarlige for den situation, vi befinder os i, ikke kun på grund af strukturen, som jo allerede tit, også på det udenrigspolitiske område, har bragt os i umulige situationer, men også på grund af, at Rådet aldrig gør sig tanker om, hvad det gør, og så giver os et eller andet, som vi ikke kan gennemføre.
Der er to ting, som jeg gerne vil sige vedrørende dette program. For det første: Når man engang har fået presset pengene ud af Rådet, skal man være opmærksom på, at der er store forskelle mellem disse stater. Jeg har gang på gang det indtryk - jeg kommer jo meget omkring dér - at disse stater ganske enkelt alle skæres over én kam. Det er forkert! Man skal også se på disse landes historie, fortid, deres undervisningssystem for at kunne foretage den nødvendige tilpasning. For det andet: Jeg vil gerne tilslutte mig det portugisiske medlem, der talte før mig: det er nødvendigt, at vi lægger særdeles stor vægt på sprogundervisningen. I det mindste gjorde jeg i Ungarn og i Rumænien overalt de samme erfaringer: Af sprog lærer man kun engelsk, undertiden også fransk. I fremtiden vil der være en strøm af engelsktalende mennesker, det kræver erhvervslivet. Vi må ikke glemme, at kommunismen jo har frarøvet disse unge mennesker sproget. Vi skal sørge for, at de lærer sprog, som gør en fremtid mulig for dem. Her vil jeg gerne i første række nævne spansk og portugisisk. For det er vore partnere. Jeg vil også gerne tilføje: Man støtter det ganske vist, men man synes ikke om det!

Rübig
Hr. formand, hr. kommissær, om få måneder vil vi have beskæftigelsestopmødet i Luxembourg, og netop dér må det vigtigste spørgsmål være at sørge for beskæftigelse. Jeg mener, at uddannelse er det væsentligste grundlag i denne henseende. Når vi nu i forbindelse med Agenda 2000 taler om 11 nye lande, skal vi først begynde med uddannelsesområdet. Det er i disse lande absolut nødvendigt at gøre sig forståelig, ikke kun at diskutere med hinanden på ekspertniveau, men at komme i snak generelt ud over virksomheds-, skoleog universitetsniveau. Efter min opfattelse har uddannelsesprogrammerne allerede opnået fremragende resultater og kan opnå endnu mere i fremtiden.
Vi ved, at livslang uddannelse fremover vil få en endnu større betydning. Det er vigtigt, at man foruden den faglige kompetence også formidler en social kompetence og egenkompetence til menneskene.

Van Miert
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med en hjertelig tak til fru Leperre-Verrier for sin betænkning og også for den positive indstilling, som går hånd i hånd med den. Jeg vil også umiddelbart sige til Dem, at alle de indlæg, der er kommet på baggrund af utilfredshed med de finansielle midler, de finansielle midlers ringe størrelse, har jeg ikke blot forståelse for, men deler jeg også fuldt ud. Jeg mener, at harmen er berettiget, og at nu, hvor vi efterhånden er kommet i en situation forud for tiltrædelsen, bør den slags elementer efterhånden få større betydning. At der også vil opstå større pres for at udvide den slags aktioner og også for at tilvejebringe de nødvendige finansielle midler dertil. I øvrigt vil jeg allerede nu sige, at Kommissionen ikke har accepteret Rådets holdning. Min kollega, fru Cresson, har gjort klart, at Kommissionen ikke deler den holdning, Rådet har indtaget i sagen. Det beløb, De har citeret, vil nok ikke kunne opnås denne gang, men lad os håbe, at Kommissionen sammen med Parlamentet vil stræbe efter at få flere midler til rådighed.
Mine damer og herrer, De har fastslået, at Kommissionen efter alle de år, for vi har jo allerede arbejdet med det i fire år, og Parlamentet har også allerede presset på for det, nu er så vidt, at vi kan gå videre med tre lande. De ved, at det haster. For hvis vi ikke gør det nu, udsættes sagen igen, og det ville bestemt også være et meget dårligt politisk signal i øjeblikket, som vanskeligt kan forklares for folk i de lande, som banker på for at blive medlemmer. Det er derfor, jeg på Kommissionens og kollegernes vegne siger tak for, at Parlamentet på trods af sin voldsomme kritik af midlernes omfang, på trods af kritikken af visse elementer, alligevel er parat til at medvirke nu.
Med hensyn til et par bemærkninger, som med rette er fremsat, i øvrigt også af ordføreren, fru Leperre-Verrier, vil jeg gerne sige, at jeg har forståelse for det forslag, hun har stillet om at oprette en slags comité de pilotage , men at vi finder, at det måske ikke er nødvendigt at gøre det. Der findes allerede for mange udvalg. De ved, at vi forsøger at begrænse tilvæksten i alle mulige udvalg noget. Men vi tager den idé, ordføreren har fremsat, meget alvorligt, at disse programmer skal kontrolleres ordentligt. Jeg tror, fru Leperre-Verrier, men det kan jeg også komme nærmere ind på bilateralt, hvis De ønsker det, at Kommissionen har forudset en række foranstaltninger i så henseende. Altså mener jeg, at vi egentlig kan imødekomme Deres bekymring uden nødvendigvis at oprette et forretningsudvalg.
Man har også talt om sprogene, og det er Dem nok bekendt, hvor meget jeg også personlig sætter pris på, at de sprog, vi arbejder på, er de officielle sprog, og at de altid respekteres ordentligt. Jeg kan således udmærket forstå det, når nogen blandt Dem henviser til det punkt og siger: Hør lige, lad os ikke glemme ængstelsen for de sprog, som folk er vant til at arbejde på og tale, som de dyrker deres kultur på. På den anden side tror jeg, at vi i første omgang, så længe de berørte kandidater endnu ikke er medlemmer af Den Europæiske Union, skal holde os til den spilleregel, at vi arbejder på de nu eksisterende elleve officielle sprog.
Jeg vil lade det være nok med det og bede om undskyldning for den kendsgerning, at visse andre aspekter, som med rette er blevet berørt, på grund af den begrænsede tid, vi har til rådighed, ikke har været behandlet. Endnu en gang tak for Deres positive holdning til alligevel at være med til at støtte denne sag på trods af den begrundede kritik, jeg konstaterer her i Parlamentet, og som jeg kan forsikre Dem om for størstedelens vedkommende deles af Kommissionen.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.

Ryynänen
Kommissionen har netop meddelt, at der vil blive indledt tiltrædelsesforhandlinger med Ungarn og Tjekkiet; Rumænien, som indgår som det tredje land i den beslutning, som nu behandles, vil bestemt komme med senere.
Ved forberedelsen til medlemsskabet er der brug for mange forskellige slags samarbejde og støtte. Uddannelsesstøtte og muligheden for at deltage i det fælles uddannelses- og ungdomsprogram er afgjort de vigtigste måder til at bistå ansøgerlandene i forberedelsen og at støtte dem i deres udvikling. Derfor bør Rådets beslutning om at åbne Socrates- og Leonardo-programmet samt programmet Ungdom for Europa for tredjelande uden videre hilses velkommen og bifaldes.
Finansieringen bliver dog fortsat et problem i denne fase, navnlig når det gælder Socrates-programmet. Parlamentet har med et stort flertal vedtaget en yderligere bevilling på 100 mio ecu til Socrates-programmet netop også i betragtning af programmets store betydning for ansøgerlandene. Programmets forlængelse med denne yderligere bevilling bør godkendes. Landene i Central- og Østeuropa kan bruge deres egen finansieringsbidrag til betaling til PHARE, således at sagen i den henseende er i orden.
Rådet må nu foretage den rigtige prioritering. Den fornødne udvidelse af Socrates-programmet er kun en lille sag, når man ser på budgettet som helhed, men det er en vigtig sag for Europas ungdom i såvel de nuværende som de fremtidige medlemsstater. Vi kan ikke tillade os at skuffe de unge ved at skrotte et vellykket program og ved på forhånd at fratage støtteyderne mulighederne for den interaktion, som bør udvikles.
Jeg anser det for vigtigt, at de central- og østeuropæiske lande i disse programmer står i jævnbyrdige partnerskabsforhold til de nuværende medlemsstater, og at der således ikke er tale om bistandsforhold.
Jeg håber, at disse programmer kan bidrage til udviklingen af uddannelsesprogrammer med henblik på at klare informationsteknologiens udfordringer og til at forbedre de unges levevilkår. Hvert land har egentlig brug for sit eget program, som kan danne rammerne for virkeliggørelsen af målene. Aktiviteterne i den europæiske uddannelsesfond, som har sæde i Torino, bør styrkes.
Jeg støtter ordføreren i hans krav om, at programmets komité bør gennemføre en nøjagtige analyse af de indledte aktiviteter og deres indvirkninger på udviklingen af uddannelsessystemerne såvel som navnlig de unges situation. Det er en stor og vigtig udfordring og derfor må foranstaltningerne også være målrettede og effektive.
(Ved successive afstemninger vedtoges de tre forslag til lovgivningsmæssig beslutning)

Udvikling og strukturinterventioner i Frankrig for
mål 1- og 2-regioner
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0203/97) af Castagnède for Udvalget om Regionalpolitik om udviklingsproblemer og strukturinterventioner i Frankrig for mål-1 og 2-regioner (C4-0038/96 - C4-0039/96 - C4-0040/96 - C4-0041/96 - C4-0042/96 - C4-0043/96 - C4-0044/96 - C4-0045/96 - C4-0046/96 - C40023/97).
Hr. Castagnède har ordet.

Castagnède
Hr. formand, kære kolleger, denne betænkning om udviklingsproblemer og strukturinterventioner i Frankrig er en ny lejlighed til at understrege Fællesskabets interventioners betydning for den økonomiske og sociale samhørighed. Generelt kan Frankrig betragtes som et rigt land i Unionen. Men der er store udviklingsmæssige forskellige mellem de 26 regioner. I Paris-området er BNP pr. indbygger 165 % af Fællesskabets gennemsnit, men det er en anden fransk region, Gouadeloupe, der af Kommissionen er klassificeret som den fattigste region i Unionen.
Frankrig er for øvrigt særdelse berørt af nedgangen i visse industriaktiviteter, mens en stor del af landet betår af landbrugsjord med en sårbar økonomi. Generelt er arbejdsløsheden foruroligende.
Fællesskabets interventioner har i vid udstrækning i de seneste år bidraget til at mindske eller rette op på disse misforhold. Frankrig har modtaget megen støtte over strukturfondene, omtrent 10 % af alle bevillinger i perioden 1994-1999. Seks regioner - de fire oversøiske territorier, fransk Hainaut og Korsika - modtager bidrag under mål 1; tyve af de toogtyve regioner i Frankrig modtager støtte under mål 2; nitten regioner nyder godt af interventioner til fordel for tilbagestående landbrugsområder. Hertil skal lægges aktioner under de horisontale mål og EFinitiativprogrammer.
Uden at gå i detaljer kan jeg sige, at det er klart, at disse interventioner har spillet en afgørende rolle for, at de oversøiske territoriers isolation er blevet brudt, for at virkningerne af industriens tilbagegang i det nordlige og østlige Frankrig er blevet afbødet, og for at der er skabt nyt liv i mange landbrugsområder. Denne stort set positive indsats har dog ikke været beskyttet mod visse af Fællesskabets fejl og mangler, og den indhøstede erfaring kan pege på mulige nye programlægninger for de kommende år.
Vedrørende fejlene og manglerne ved den eksisterende interventionsform skal navnlig nævnes den forsinkede gennemførelse af Fællesskabets bevillinger, de komplekse, stive procedurer, visse tvetydigheder, som påvirker gennemførelsen af additionalitetsprincippet og mangler i evalueringen af aktionerne, navnlig for så vidt angår nettojobskabelse.
For så vidt angår løsningsmuligheder, er der især nogle, der interesserer de franske myndigheder. Her sigtes der især imod den nødvendige uddybelse af partnerskabet, som for Frankrigs tilfælde bør føre til en større grad af deltagelse fra alle lokale aktørers side - regioner, men også lokale myndigheder, økonomiske og sociale aktører osv. i defineringen og gennemførelsen af regionalpolitikken.
Andre retningslinjer angår mere direkte Fællesskabets myndigheder og bør drøftes inden for rammerne af de åbne overvejelser om Agenda 2000. I den sammenhæng bifalder vi projektet om større geografisk koncentration af visse fællesskabsinterventioner til fordel for de mindst gunstigt stillede regioner. Her tænker jeg for eksempel på de yderste randområder i Frankrig.
Vi synes ligeledes godt om tanken om en styrkelse af interventionerne til fordel for byområder i vanskeligheder, dog på under forudsætning af, at disse ikke gøres betinget af et kriterium om et bestemt BNP pr. indbygger. Arbejdsløshed og udelukkelse rammer ikke kun de fattigste regioner. Samhørighedsindsatsen må ikke kun være regional, den skal også have et socialt mål. Fællesskabets aktion kan og skal være et godt eksempel, også i vore store byområder.
Til gengæld beklager vi, at Kommissionen tilsyneladende ikke støtter tanken om en bred geografisk fordeling af midlerne til fordel for beskæftigelsen, som fortsat er forbundet med et horisontalt mål. Vi mener, at aktioner for beskæftigelsen er mere effektive, hvis de er så lokale som muligt, hvis der skabes plads for de lokale aktørers indsats og ansvar.
Til sidst vil vi påpege, at det er vigtigt på EU-plan at sikre en stor indsats for den økonomiske og sociale samhørighed. Det er takket være strukturfondene, at Europa kan vise, at det ikke kun er et rum for frihandel, men også et rum for solidaritet.
Vi glæder os følgelig over at konstatere, at Agenda 2000 sigter mod at uddybe samhørighedspolitikken, hvilket er til fordel for udvidelsen. Vi må dog stadig sikre, at den legitime støtte til nye medlemmer ikke er til skade for den nødvendige indsats for samhørighed i Unionen, således som denne eksisterer i dag.

Lindeperg
Hr. formand, jeg vil først takke min kollega, hr. Bernard Castagnède, fordi han har været så lydhør over for andre i udarbejdelsen af sin betænkning. Han har efter drøftelser i udvalget accepteret alle mine ændringsforslag, som jeg præsenterede på min gruppes vegne. De er vedtaget i udvalget, og vi er derfor fuldt ud tilfredse med betænkningen, således som den foreligger i dag.
I denne diskussion vil jeg nøjes med at erindre om de hovedpunkter, vi har fundet det vigtigt at understrege. Alle ved, at vi står ved en korsvej i regionalpolitikken. Betænkningerne om strukturunterventionerne i medlemsstaterne er derfor at særlig interesse. Her i Parlamentet, hvor vi alle er bevidste om vigtigheden af social samhørighed, styres vi at ønsket om at se den fungere bedre og med større gennemsigtighed og effektivitet.
Vi har derfor tendens til at lægge vægten på manglerne og vanskelighederne for bedre at kunne udbedre dem. Der er naturligvis hovedformålet med denne form for betænkning, men det er også nødvendigt at erindre om de positive aspekter ved regionalpolitikken; hr. Castagnède har netop nævnt det i sit indlæg. Positive aspekter, for så vidt angår indvirkningen på den sociale og økonomiske samhørighed, vækst, uddannelse, beskæftigelse, men også udformningen af en global, sammenhængende vision om en ligevægtig udvikling af de regioner, der har fælles problemer.
Strukturpolitikkerne sikrer en overordnet samhørighed, som sigter mod at opfylde de mål, der er defineret i fællesskab - beskæftigelse, respekt for miljøet osv. og de virker som en løftestang for lokale initiativer. Det er vigtigt at nævne, og jeg glæder mig over, at det også gøres i denne betænkning, for ellers giver vi efter for argumenterne fra de stadig flere i Frankrig, som ønsker, at støtten skal gøres til et nationalt anliggende. De støtter sig på underudnyttelsen af midlerne og antyder, at finansieringskredsløbet - Paris-Bruxelles-regionerne - er meget kompliceret, og at det ville være så meget enklere, hvis hver enkelt stat selv finansierede sin støtte til regionerne direkte. På den måde ville vi skulle sige farvel til en af de politikker, der bedst gør det muligt for borgerne at lære den europæiske idé at kende. Denne vildledning skal vi bekæmpe, nævne de positive aspekter og søge at stille forslag til forbedringer, som det også gøres i betænkningen.
Underudnyttelsen af midlerne er bestemt et reelt problem, men i stedet for forhastet at konkludere, at der er for mange midler til at dække behovet, skulle man hellere se, hvad det er, der danner grus i maskineriet. Man har i høj grad understreget de komplekse procedurer, og det skal jeg ikke dvæle ved. Men i stedet for at skælde ud over det bureaukratiet i Bruxelles, skulle man så ikke feje for egen dør? Den overdrevne centralisering i Frankrig, SGAR's og præfekternes meget stramme styre, hvilket ofte fører til en marginalisering af de lokale myndigheder og andre lokale aktører, er alt dette ikke de hovedansvarlige forhold? Utilstrækkelige informationer, mangel på gennemsigtighed i valg og udvælgelse af sager, demokratisk underskud på alle niveauer i beslutningsprocessen, vanskeligheder med at finde mulige samfinansieringspartnere, det er alt sammen bremser for en rimelig anvendelse af de europæiske midler.
Hvad skal man sige om de overdrevent tunge, langsommelige økonomiske kredsløb, når man ved, at den franske stats budget fungerer som administrativt knudepunkt og generelt ikke har særlig travlt med at få midlerne sendt ud til endebrugeren, hvilket ofte sætter sidstnævnte i farlige situationer. Disse situationer er blandt andet vanskelige for virksomheder i den tredje sektor, som ikke råder over tilstrækkelige midler selv. Derfor og på grund af vanskeligheden ved at finde samfinansiering er denne sektor i den sociale økonomi næsten udelukket fra adgang til strukturmidler, og det er virkelig en skam således at berøve sig selv deres viden om uddannelse og jobskabelse.
Til sidst vil jeg sige, at jeg glæder mig over denne ligevægtige betænkning, der bestemt understreger Kommissionens ansvar, men som også peger på den franske stats og administrations ansvar, for det er meget større i de forhold, vi har fået beskrevet.

Decourrière
Hr. formand, hr. kommissær, vore kolleger har på forbilledlig vis fremlagt udviklingsproblemerne og strukturinterventionerne i Frankrig for mål 1- og 2-regioner, og midlerne til at rette op på denne situation. Jeg takker også fru Lindeperg, som netop har beskrevet de problemer, der er særegne for Frankrig, navnlig på grund af den centralistiske stat.
Jeg vil gerne komme med to bemærkninger. For det første har undersøgelsen af strukturinterventionerne i Frankrig og navnlig af de forskellige ansvarlige på regionalt plan vist, at systemet på nogle områder ikke fungerer korrekt, at det er stift, og at der forekommer forsinkelser i forbruget af Fællesskabets bevillinger, som De ved, at vi har så hårdt brug for i de områder i Frankrig, der er støtteberettigede under mål 1 og 2.
To eksempler viser dette. De strenge kriterier, der anvendes på SMV og SMI, og som medfører, at mange projekter, der ville kunne skabe et stort antal nye job, ikke er støtteberettigede. Vi har ligeledes noteret os de problemer, som initiativtagere til projekter har med at overholde additionalitetsprincippet, og det er et område, jeg for øvrigt Kommissionen beder om at overveje og stille forslag til. Endelig vil jeg erindre om, at omfanget af Fællesskabets støtte efter 1999 efter al sandsynlighed at dømme bliver betinget af, hvor mange bevillinger der er indgået forpligtelser for pr. 31. december 1999.
Den anden bemærkning er, at man inden for rammerne af debatten om den decentraliserede forvaltning af strukturfondene, som indledes med Agenda 2000, som jeg også bad om i udvalget, bør finde nogle administrative rammer for aktioner under strukturfondene, når der tildeles midler til områder, som ikke har en egen administration eller selvstændige budgetbeføjelser.
Med disse bemærkninger vil jeg gøre opmærksom på to punkter, hvor betænkningen er en smule svag. Dels i forbindelse med tilknyttelsen mellem parlamentsmedlemmer, der er valgt i den berørte region, og tilsyns- og evalueringsudvalgene. Også svag, for så vidt angår fremtiden. Jeg synes, vi skal kræve en overgangsperiode for de områder, der for indeværende er støtteberettigede til strukturfondsmidler, og som ikke er det efter 1999. I den sammenhæng har Kommissionen givet os nogle forklaringer, og kommissæren har på et møde, som jeg deltog i, forklaret, at overgangen til tiden efter mål 1-midlerne vil ske i henhold til en tidsplan, som jeg finder meget interessant.
Ud over de to punkter, som PPE-Gruppen ønsker at stille ændringsforslag til på plenarforsamlingen, glæder det os, at man endelig opfordrer de kompetente myndigheder til at markere Europas deltagelse gennem plakater, skilte, husstandsomdelte brochurer om støtte fra Unionen, hvilket vil skabe en tættere kontakt til borgerne. Når man i dag ser de midler, som strukturfondene får tildelt, og det store antal projekter, kan man se, at omtale af disse projekter samtidig skal være omtale af Europa for at bevidstgøre borgerne om, at alle projekterne finansieres af Unionen. Vi stemmer for betænkningen af Castagnède.

Scarbonchi
Hr. formand, hr. Santer, formanden for Europa-Kommissionen, sagde helt tydeligt den 16. juli i forbindelse med præsentationen af Agenda 2000, at kriterierne for støtteberettigelse under mål 1 vil blive anvendt helt stringent i 1999 på grund af udvidelsen af Den Europæiske Union med nye medlemmer. Denne omfordeling af den europæiske bistand vil helt sikkert ske på bekostning af de regioner, der i dag modtager støtte, heriblandt Korsika.
Denne udtalelse har skabt uro og forvirring på en ø, der står over for alvorlige strukturelle og økonomiske problemer, og som er tæt knyttet til Europa. Ganske vist vil reduktionen af de europæiske bevillinger ske gradvist mellem 2002 og 2004. Ganske vist bliver de to nuværende budgetposter for mål 1 ikke påvirket heraf, det vil sige kampen mod arbejdsløshed og støtte til regioner i industriel eller landbrugsmæssig tilbagegang. Og ganske vist er der en vej til fremtiden med begrebet landdistrikt under det kommende mål 2.
Men i stedet for at kæmpe en bestemt hæderlig kamp i bagtropperne, burde der tages fremadrettede initiativer for endeligt at tage hensyn til den uligevægt og de indlysende handicap, som findes i Europas ø-områder; det kan ske med en uddybning af øernes status, især hvis der er tale om øer i Middelhavet, hvis institutionelle anerkendelse blev en kendsgerning på topmødet i Amsterdam den 16. juni.
Der er inden for disse rammer, at vi fremover skal se fremtiden for de strukturelle, økonomiske og sociale bånd mellem Korsika og Den Europæiske Union. På et tidspunkt, hvor Korsika ser ud til at vågne af sit voldelige, økonomisk opslidende mareridt, har den mere end nogensinde før brug for Unionen til at støtte sin udvikling, lige som man ikke kan forestille sig et Europa uden Korsika, der er en nøgleregion for Unionens middelhavspolitik.

Van Miert
Hr. formand, jeg vil først gerne lykønske ordføreren, hr. Bernard Castagnède med den betænkning, hvori Europa-Parlamentet behandler udviklingsproblematik og strukturinterventioner i Frankrig.
Betænkningen gør sig bestemt fortjent ved, og det gør det vedføjede forslag til beslutning i øvrigt også, at opmærksomheden rettes mod de franske regioners specifikke problemer. Det drejer sig her om regioner, som lider under deres fjerne beliggenhed så som de oversøiske departementer eller under deres insulære beliggenhed, så som Korsika. Regioner, som må kæmpe med problemer, fordi godt halvtreds arbejdsmarkedsområder er hårdt ramt at industriel tilbagegang, og endelig også landområder, som trues af affolkning.
Også Kommissionen er overbevist om, at disse regioner må kæmpe hårdt med disse specifikke handicaps, som der også skal tages fat på. Derfor har den siden 1989 bestræbt sig på at tage højde for denne problematik i de kombinerede programlægningsdokumenter og i programmerne inden for rammerne af fællessskabsinitiativerne. Hvad nu bistand under strukturfondsinterventionerne angår, vil jeg gerne hurtigt sige noget om fire punkter.
Allerførst henviser ordføreren til, at overførsel af bevillinger via de nationale myndigheder til modtagerne stadig for ofte forløber for langsommeligt. I forslaget til beslutning siges, at denne langsommelighed afskrækker den gennemførende part og bringer programmernes glatte forløb i fare. En række indlæg har bestemt også påpeget det. Jeg kan bekræfte denne konstatering. Overførsel af bevillinger fra Paris til regionerne varer gennemgående fire til seks måneder, og i den seneste tid har vi nok set en vis forbedring, men det ser ud til, at artikel 21 i forordningen vedrørende strukturfondskoordineringen, som forudser en frist på højst tre måneder, stadig ikke overholdes. Kommissionen vil bestemt påpege det over for den franske regering og anmode den om at træffe foranstaltninger til at fremskynde overførslen af europæiske bevillinger. Derefter henvises der også til problemet med flytning af virksomheder mellem forskellige medlemsstater, men også mellem regioner i medlemsstater, og det er et problem, som efterhånden faktisk bliver større. Jeg får regelmæssigt klager for eksempel fra Tyskland og fra Vesttyskland, hvor virksomheder lokket af støtte i de Neue Bundesländer i så fald slår sig ned et begrænset antal kilometer længere væk. Det samme problem forekommer i Belgien, hvor virksomheder flytter fra den ene region til den anden, og hvor man så formoder, at det også har at gøre med den regionale støtte, der måtte gives dér. I Frankrig forekommer det også, og vi oplever naturligvis fænomenet »grænseoverskridelse«. I øvrigt anmodede Rådet (industriministrene) under sit sidste møde Kommissionen om at se lidt nærmere på det. Jeg kan forsikre Dem om, at vi er i gang med det, også ud fra perspektivet regionalfonde og den nationale regionale støtte, der må ydes, for i det mindste at tilstræbe at fremsætte ideer til undgåelse af de unormale virkninger.
I øvrigt må man naturligvis acceptere regionalpolitikkens logik, det vil sige, at man hjælper regioner, som har handicaps, enten via strukturfondene eller via nationale budgetmidler. Den logik må man naturligvis acceptere. Og det kan naturligvis føre til, at bestemte virksomheder flytter fra det ene sted til det andet, bortset fra den iboende økonomiske logik, som får virksomheder til naturligt at koncentrere deres aktiviteter.
Det tredje punkt, jeg gerne vil sige noget om, er de ekstremt rigide principper, som afgør, om der kan ydes støtte eller ej. Men først vil jeg påpege, at disse principper for de forskellige fonde og for de seks mål er fastlagt med undertiden specielt stor nøjagtighed i strukturfondsforordningerne. Og at Kommissionen følgelig er forpligtet til at overvåge, at disse principper respekteres. Når Rådet pålægger os denne rigiditet, kan Kommissionen naturligvis vanskeligt unddrage sig den.
På den anden side fastlægger de nationale myndigheder bestemmelser for gennemførelsen af strukturfondene, hvorved der ofte indføres regler, som er endnu mere restriktive end dem, som findes i de globale programdokumenter. På den måde opstår naturligvis det indtryk, at det drejer sig om fællesskabslangsommelighed, mens den yderligere langsommelighed, om jeg så må sige, faktisk skabes på stedet.
Vi må så se, også med henblik på den fortsatte diskussion, vi kommer til at føre inden for rammerne af dokument 2000, hvad mere der kan gøres dér. Jeg ved, at min kollega, fru Wulf-Mathies, er specielt opmærksom på denne problematik, og hun står bestemt til Deres rådighed for yderligere diskussioner.
Jeg vil så gerne slutte med det sidste punkt, og det vedrører ydelse af strukturfondsstøtte efter 1999. Jeg har allerede henvist til det dokument, formanden i Kommissionen, hr. Santer, har tilbudt i denne uge. Jeg tror, som de fleste talere har antydet, at det drejer sig om en afbalanceret strategi, hvor vi ønsker at bevare regionalpolitikkens hovedindhold, også mulighederne for indgriben, men ønsker at koncentrere tingene bedre; altså at reducere antallet af mål, og at vi også ønsker at gøre noget ved det bureaukrati, som går hånd i hånd med det, og en række andre ting. Men jeg er overbevist om, at De fortsat vil vie mange timer til forhandlingen om dokumentet, blandt andet ud fra synspunktet strukturfonde og regionalstøtte. Det må vist være nok for i dag, hr. formand.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.

Blot
I betænkningen insisteres der på at øge bevillingerne til forskellige sektorer. Det glæder vi os over, samtidig med at vi beklager, at Frankrig forholdsmæssigt og globalt modtager mindre støtte pr. indbygger end de fleste andre medlemsstater i Den Europæiske Union.
Vi mener, at bistanden til landdistrikter bør styrkes og øges for igen at skabe liv i disse områder. Befolkningskoncentrationen i byområder er bestemt ikke god for livskvaliteten. De moderne kommunikationsteknologier gør det for øvrigt muligt at bevare og udvikle økonomiske aktiviteter i landdistrikter i langt højere grad end i det forgangne århundrede.
Jeg bebrejder ordføreren, at han ikke alene overser disse forhold, men at han ønsker at give endnu flere midler til byområder i fremtiden. Byområder i krise fortjener støtte, men jeg gentager, at vi må undgå at koncentrere befolkningerne i disse områder.
Jeg afholder mig af denne grund fra at stemme, samtidig med at jeg bifalder de øgede bevillinger.

Grossetête
Jeg er valgt i en mål 2- region og kan kun tilslutte mig de grundlæggende overvejelser i hr. Castagnèdes betænkning om udviklingsproblemer og strukturinterventioner i Frankrig for mål 1- og 2-regioner i Frankrig. Jeg stemmer derfor for denne beslutning.
Jeg er personligt ofte blevet konfronteret med de konkrete problemer med at gennemføre strukturfondene i min region såsom mangel på information og gennemsigtighed, tunge, komplekse procedurer osv.
I lyset af mine lokale erfaringer glæder jeg mig over at konstatere, at man i denne beslutning understreger den afgørende rolle, som den fælles regionale politik kan spille for at gøre borgerne fortrolige med den europæiske tanke. I den henseende synes jeg, vi skal sikre, at der gøres tydeligt opmærksom på det bidrag, som Fællesskabet kommer med til gennemførelsen af de enkelte projekter.
Jeg tilslutter mig i øvrigt tanken om i højere grad at støtte de regioner, der er berørt af kraftige industrielle omvæltninger, som får dramatiske følger for beskæftigelsen. Jeg vil her lægge særlig vægt på våbenindustrien, som min region er særdeles afhængig af.
Jeg ønsker ligeledes, at støtte fra strukturfondene fremover ikke fører til virksomhedsflytninger mellem medlemsstaterne eller de forskellige regioner i samme medlemsstat, hvilket er i klar modstrid med de mål, der er med den fælles regionalpolitik.
Endelig tilslutter jeg mig helt de ændringsforslag, som hr. Francis Decourrière på vegne af PPE-Gruppen har fremsat, især om, at parlamentsmedlemmerne fra de berørte regioner skal knyttes til de forskellige faser i beslutningsprocessen: tilsyn, evaluering og samordning.
Den Europæiske Unions regionalpolitik er et redskab og en nødvendig støtte, som det er nødvendigt at forbedre. Jeg er overbevist om, at denne beslutning er et bidrag hertil.

Wibe
Uden på nogen måde at sætte spørgsmålstegn ved hans objektivitet finder vi det principielt betænkeligt, at Parlamentets ordfører kommer fra samme land som det, der modtager den støtte, der skal evalueres. Parlamentet bør af principielle grunde altid tilstræbe at udpege en ordfører, der ikke på nogen måde har en interesse i det spørgsmål, som skal behandles.
Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Bistand til Armenien, Georgien og eventuelt
Tadsjikistan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0212/97) af Kittelmann for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser om forslag til Rådets afgørelse om ekstraordinær finansiel bistand til Armenien, Georgien og eventuelt Tadsjikistan (KOM(97)0024 - C4-0099/97-97/0028(CNS)).
Hr. Kittelmann har ordet.

Kittelmann
Hr. formand, mine damer og herrer, der hersker ingen tvivl om vor vilje til at yde staterne i Central- og Østeuropa enhver mulig form for finansiel bistand. Associeringsaftalerne med Georgien og Armenien skal - og det er formålet med den ekstraordinære bistand, som Kommissionen påtænker at yde - funderes finansielt.
Vi ved, at trods den økonomiske desorientering, som skyldtes Østblokkens opløsning - det glemmes dog tit, at det allerede tidligere forholdt sig således - har de pågældende stater på mange områder tilvejebragt forbavsende gode økonomiske betingelser. Ved siden af de økonomiske problemer opstår der dog gang på gang indenrigspolitiske problemer - hvilket også er tilfældet i Georgien og Armenien - som har en negativ indflydelse på infrastrukturen. Det er glædeligt, omend kun relativt glædeligt, at mange af disse problemer kunne løses i Armenien og Georgien.
For at modtage finansiel bistand skal modtagerlandene på deres side opfylde visse betingelser. For det første aftalen med de internationale finansmyndigheder, navnlig IMF, om ydelse af lån. Det er vigtigt, at det resterende finansielle behov derpå kan dækkes via bistand fra EU. Armenien indledte i 1994 stabiliseringsforanstaltninger og strukturreformer. Inflationen og budgetunderskuddet kunne reduceres gennem en streng og konsekvent budgetpolitik. Georgien opnåede en relativ stabilisering af økonomien samt en kontinuerlig og stabil prispolitik. Også her kan der iagttages tydelige fremskridt. Derfor støtter Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelse Kommissionens foranstaltninger. Den Europæiske Union skal efter vor opfattelse yde yderligere bidrag.
Desværre kan man på nuværende tidspunkt i Tadsjikistan ikke registrere en lignende udvikling som i Georgien og Armenien. Tadsjikistan har først for nylig indledt økonomiske stabiliseringsforanstaltninger. Her er forhandlingerne med de internationale finansieringsinstitutter endnu ikke afsluttet. Derfor bør man efter vor opfattelse foretrække en adskillelse af den finansielle bistand til Armenien og Georgien på den ene side og Tadsjikistan på den anden side. Men der kan fra vor side ikke herske tvivl om, at der principielt kan og skal ydes bistand, så snart de nødvendige forudsætninger herfor er til stede.
Med de midler, som Rådet og Europa-Parlamentet skal stille til rådighed, kan Georgien og Armenien ikke blot reducere rentebyrden til den ekstraordinære finansielle bistand, men også anvende disse midler til afdrag på lån. Vi beder derfor om støtte til betænkningen og de stillede ændringsforslag. Budgetudvalgets formand har imidlertid bedt mig som ordfører om, at vi behandler betænkningen i dag på grundlag af artikel 131, men endnu ikke stemmer om den, da Budgetudvalget - jeg ved ikke, om formanden for Budgetudvalget er i salen - kort vil begrunde dette. Hvis sagen kræver det, bør man kun modsige et Budgetudvalg, hvis der er særlige argumenter, der taler for det. Sådanne kan jeg ikke se. Jeg tilslutter mig Budgetudvalgets anmodning og vil så gerne bede Dem om Deres støtte.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, jeg er ordfører for udtalelsen fra Budgeudvalget, men da formanden ønsker ordet, vil jeg naturligvis give ham det før mig.

Formanden
Hr. Fabre-Aubrespy, jeg vil give hr. Samland ordet, når det tilkommer ham i henhold til forretningsordenen. Nu opfordrer jeg Dem til at tage ordet som ordfører for udtalelsen fra Budgetudvalget.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, der er tidspunkter, hvor reglerne skal vige pladsen for høflighed og belevenhed. Det var derfor, at jeg stillede mit forslag. Hvis forhandlingen skal finde sted, skal den naturligvis finde sted, og afstemningen kommer så bagefter.
Budgetudvalget har enstemmigt udtalt sig positivt om hr. Kittelmanns betænkning, idet et medlem dog afholdt sig fra at stemme. Hr. Kittelmann har netop på fortræffelig vis fortalt om grundene til denne ekstraordinære finansielle bistand til Armenien, Georgien og eventuelt Tadsjikistan.
Budgetudvalget har i sin udtalelse, der er bilagt betænkningen, stillet to ændringsforslag; det ene sigter mod, at finansielle bestemmelser opføres i retsakter, som det er gældende praksis, det andet, at der er tale om en ekstraordinær kombination mellem lånekomponenten og tilskudskomponenten. Det er netop i denne sammenhæng, at jeg ønsker ordet. Denne fremgangsmåde skal være en undtagelse og må ikke komme til at danne præcedens.
Budgetudvalget har næsten enstemmigt, som jeg sagde, støttet tanken om denne kombination, samtidig med at det understreger, at der er tale om en ekstraordinær situation, under hensyntagen til, at det lægger særdeles stor vægt på sit forhold til de berørte lande. Det nævnte ordføreren for øvrigt også.
Vedrørende de spørgsmål, der er stillet til Kommissionen i udtalelsen, har Budgetudvalget i det store og hele fået positive svar, især angående finansieringen af de 95 mio ecu.
Det var, hr. formand, hvad jeg havde at sige på vegne af Budgetudvalget.

Schroedter
Hr. formand, måske får jeg så også de minutter fra de ærede herrer! Mine damer og herrer, som stadig holder ud her. Vi lader, som om standby-bistand virkelig er en ægte bistand. I praksis forholder det sig således, at landene støttes for at blive betalingsdygtige for IMF, men deres gældsproblem løses ikke med standby. I forbindelse med EU-lån udlånes der penge fra de private banker på gunstige vilkår. Garanterne er derfor de europæiske skatteydere. Modtagerlandene skal imidlertid betale pengene tilbage til de private banker. Det betyder, at disse lande ved hjælp af EU får gæld hos private banker.
Dette kalder vi støtte til økonomiske reformer i disse lande! Jeg mener, at det er et problem, som vi principielt bør tage fat på. I det hele taget finder jeg det godt, at betænkningen udsættes, fordi der så også ville være mulighed for, at Tadsjikistan ikke muligvis, men derimod temmelig sikkert er blandt dem, og det af den grund, at vi skal sende signaler. Tadsjikistan har gjort et kolossalt fremskridt mod fred, hvilket ingen havde forventet, og jeg mener, at vi bør sende signaler i denne retning og ikke udelukke Tadsjikistan.

Formanden
Ærede medlemmer, ifølge artikel 19 i forretningsordenen er det formandens opgave at lede Parlamentets arbejde. Jeg gør mig ingen illusioner, det er en kortvarig beføjelse, som desuden altid er underlagt medlemmernes strenge overvågning. Men i dag er jeg begyndt at gøre brug af denne beføjelse for at nå til en afslutning på denne forhandling, og nu gør jeg det ved at give ordet til hr. van der Waal, som - så vidt jeg har forstået - kommer med sit sidste indlæg i denne valgperiode . Jeg vil gerne sige til Dem, at vi har sat overordentlig stor pris på Deres bidrag til det, som er det grundlæggende i vores institution, nemlig den demokratiske sameksistens, og i dag vil jeg gøre brug af min beføjelse, hr. van der Waal, og overlade Dem hammeren og give Dem tilladelse til at anvende den taletid, De måtte ønske. De har ordet.

Van der Waal
Hr. formand, hjertelig tak for denne generøsitet. Vi må alle sammen ågre med vores tid. Jeg sætter særlig pris på, at De her til formiddag giver mig lejlighed til i et vist omfang at overskride de to minutter, som jeg officielt burde have fået. Jeg gør det også med stor fornøjelse, fordi jeg får lov til at gøre det foranlediget af den betænkning af min højtærede kollega, hr. Kittelman, han lige har præsenteret.
Ved behandlingen af partnerskabs- og samarbejdsaftalerne med Georgien og Armenien tidligere i år udtalte vi håb om, at intensiveringen af forbindelserne med de transkaukasiske republikker ville stimulere de økonomiske og politiske reformer i disse lande. Det nu foreliggende forslag fra Kommissionen om at yde finansiel bistand til Armenien, Georgien og om muligt også til Tadsjikistan kan også være en impuls for reformerne. Den finansielle bistand tilsigter jo at hjælpe de berørte lande med at opfylde deres betalingsforpligtelser.
Både Kommissionen og hr. Kittelmann henviser til de katastrofale følger for de tidligere sovjetrepublikker af Sovjetunionens opløsning. Sammenbruddet i den sovjetiske økonomi resulterede i, at betalings- og handelsstrømmene gik i stå, at produktionen faldt, at man kom bagud med betalinger og at der opstod hyperinflation. Desuden bragte indenlandske konflikter og jordskælvet i Armenien i 1988 infrastrukturen i uorden. På den baggrund er forslaget om at tilbyde Armenien og Georgien ekstraordinær finansiel bistand fuldstændig berettiget.
Desuagtet fremsættes der med rette en række randbemærkninger til Kommissionens forslag i Kittelmann-betænkningen. For det første skal der skelnes mellem Armenien og Georgien på den ene side og Tadsjikistan på den anden side. Armenien og Georgien har i de forløbne år vist at ville gøre noget alvorligt ved en reform af deres økonomi. Ved hjælp af ambitiøse stabiliseringsprogrammer er det lykkedes for dem at reducere deres monetære og budgetmæssige problemer betydeligt. Tadsjikistan har først for kort tid siden påbegyndt økonomiske stabiliseringsforanstaltninger.
Endnu mere betydningsfuldt er det, at Den Internationale Valutafond allerede har indgået standby-arrangementer med Armenien og Georgien, mens forhandlingerne med Tadsjikistan endnu ikke er afsluttet. Desuden kan Tadsjikistan stadig ikke love, at det vil opfylde sine betalingsforpligtelser over for Unionen. Det ville da også skabe en forkert præcedens allerede nu at optage Tadsjikistan som potentiel støttemodtager i forslaget om ekstraordinær finansiel bistand. Det skal der træffes en særskilt beslutning om, når landet opfylder betingelserne.
En anden randbemærkning til Kommissionens forslag vedrører tilskudskomponenten i pakken. Forslaget om at yde bistand til et beløb af 170 millioner ecu i lån med lang løbetid med en tilskudskomponent på 50 millioner ecu løser kun til dels de berørte landes gældsproblemer. Desuden er spørgsmålet, om problemerne gribes ordentligt an ved igen at begynde at yde lån. Det gør det snarere vanskeligere end lettere for Armenien og Georgien at sanere deres gældsbyrde. Vi er da også enige med hr. Kittelman i, at den finansielle bistand i videst muligt omfang skal gives i form af tilskud.
ECOFIN-Rådet har indarbejdet en væsentlig del af de nævnte punkter i den principbeslutning, man tog i februar om den finansielle bistand. Det bifalder vi. Det skal understreges, at det drejer sig om »ekstraordinær« finansiel bistand. Kort sagt: En undtagelse, som ikke uden videre gøres over for andre lande. Netop på grund af den ekstraordinære karakter skal Rådet og Kommissionen være opmærksom på evalueringen af de resultater, som opnås via den finansielle bistand. For Tadsjikistans vedkommende kommer der utvivlsomt et særskilt forslag fra Kommissionen til sin tid.
Hr. formand, endnu en gang hjertelig tak for den tid, jeg har fået lov at tage til dette sidste indlæg. Det er et særligt øjeblik for mig, ikke blot fordi det er det allersidste tema, som behandles før sommerferien, men også fordi det er det sidste indlæg, jeg får lov til at komme med. Jeg takker Dem hjerteligt. Jeg siger også hjertelig tak til præsidiet, til medlemmerne og til alle Parlamentets tjenestegrene for alt det, jeg har fået lov til at modtage i de forløbne tretten år. Jeg ønsker også Kommissionen alt godt, repræsenteret i hr. Van Mierts person her. Det glæder mig specielt, at jeg får lov til at give hr. Van Miert mine bedste ønsker med på vejen, fordi jeg har de bedste minder om ham fra den tid, hvor han var kommissær for transport. Hjertelig tak, hr. formand, mine bedste ønsker til Europa-Parlamentet og alle medlemmerne og endnu en gang tak for alt det, jeg har fået lov til at modtage.

Formanden
Mange tak, hr. van der Waal.
Hr. Habsburg-Lothringen har nu ordet i to minutter.

Habsburg-Lothringen
Hr. formand, jeg hører blandt de yngste medlemmer af Parlamentet. Jeg har kun været her siden november sidste år. Derfor er det for mig en særdeles stor ære, at jeg nu må tale umiddelbart efter hr. van der Waal, da jeg selv i den meget korte tid jo har mærket, hvilken utrolig støtte og hvilke søjle han altid har været for Parlamentet, navnlig når det drejer som om spørgsmål om værdier eller familieanliggender. For mig er kristelige anliggender også et ægte anliggende, og her har han været en af de særdeles væsentlige holdepunkter i Parlamentet. Dette vil jeg også gerne takke ham mange gange for!
Hvad angår betænkningen, ser jeg naturligvis med en smule blandede følelser på, at der ikke stemmes om finansiel bistand til Armenien, Georgien og Tadsjikistan i dag, som jeg har hørt. Jeg mener, at det er uhyre vigtigt at støtte disse lande, ud over de økonomiske aspekter, som hr. Kittelmann allerede har været inde på, men også ud fra politiske aspekter.
Jeg mener, at de tre lande er Europas helt naturlige partnere, men de befinder sig også alle tre i en særdeles vanskelig og udsat situation. De kan alle tre meget hurtigt overtages af Rusland, og de er i højere grad udsat for Ruslands indflydelse, end vi bryder os om. Vi må ikke glemme, at Rusland har vist, at det på den ene side er et ekspansionistisk land og på den anden side ikke ubetinget lever op til vore demokratiske normer.
Navnlig Georgien har jo desværre i mange tilfælde vist sig som Moskvas marionet. Man må heller ikke glemme, at den siddende præsident Sjevardnadse kun er ved magten, fordi han med Ruslands hjælp fik afsat den demokratisk valgte præsident Gamsakhurdija. Men alligevel har Georgien også vist mange elementer i retning af selvstændighed. Derfor håber jeg meget på, at disse tre lande bliver støttet, da vi dermed som europæere kan sende reelle signaler.

Van Miert
Hr. formand, ordføreren vil ikke tage mig det ilde op, hvis jeg fra min side begynder med, hvordan skal jeg nu sige det, at lykønske hr. van der Waal, eller skal jeg ønske for ham, at han kan tage det lidt mere roligt. Det, jeg i hvert fald vil sige, er, i hvor høj grad jeg selv, men også andre kolleger, har sat pris på at arbejde sammen med hr. van der Waal i alle disse år. Han er et yderst godt parlamentsmedlem med rigtig megen viden om de sager, han behandler og har samtidig en rigtig behagelig måde at samarbejde på. Og lige som han, og det takker jeg ham for, har gode minder om de år, vi har samarbejdet, specielt på transportområdet, vil jeg også gerne sige, at jeg aldrig vil glemme, hvor oprigtigt, omhyggeligt og positivt vi har kunnet samarbejde på en lang række transportområder. Jeg tænker her specielt på problematikken vedrørende indlandsskibsfarten, som hr. van der Waal altid har lagt sig i selen for med et forbløffende kendskab til tingene. Altså hjertelig tak, og jeg er sikker på, at jeg også udtaler den tak her på vegne af mange andre kolleger i Kommissionen, som har kunnet samarbejde med Dem i al den tid.
Nu til sagen. Hvad selve betænkningen angår, vil jeg også fra min side takke hr. Kittelmann for den betænkning, men jeg må sige, at jeg er lidt overrasket over den kendsgerning, at der ikke finder nogen afstemning sted i dag. Vi havde naturligvis gerne set og forventet, at den kom til at finde sted. Godt, det er en lille overraskelse, som nok er lidt negativ for os, fordi vi havde håbet i dag at kunne give et positivt signal ved ikke blot at forhandle om betænkningen, men også ved at stemme om den. Jeg forstår visse bemærkninger, der er fremsat desangående, men jeg må alligevel have det frem. For denne ydelse af bistand til anstrengelserne for stabilisering og reform, som de nævnte lande yder inden for rammerne af et ambitiøst IMF program, nødvendiggør også fra vor side, at vi her tager klar og tydelig stilling nu. For vor finansielle bistand vil faktisk bidrage til at afhjælpe mangelen på udenlandske finansielle midler i disse lande og støtter således fortsættelsen af stabiliserings- og reformpolitikken. Det letter ligeledes den fuldstændige opfyldelse af de berørte landes udestående finansielle forpligtelser over for Den Europæiske Union. Vores bistand skal også stimulere til støtte fra andre potentielle donorer, som egentlig står afventende, indtil Den Europæiske Union skaber klarhed over sin politik i sagen. Derfor havde vi ønsket, at Parlamentet havde stemt om sagen før sommerferien. I øvrigt er der knyttet skrappe betingelser til den bistand, der ydes. Den gives kun til lande, som allerede har opfyldt deres udestående finansielle forpligtelser over for Fællesskabet eller kan opfylde dem og desuden gennemfører deres tilpasnings- og reformprogrammer inden for rammerne af aftaler med IMF og Verdensbanken på tilfredsstillende vis. Det drejer sig altså her om en ekstraordinær bistand, som ikke kan opfattes som en præcedens for sammenlignelig støtte til andre nye, uafhængige stater.
Kommissionen glæder sig over, at dens forslag globalt set får klar støtte fra de af Parlamentets udvalg, som har arbejdet med dem. Og Kommissionen kan i den forbindelse erklære sig enig i det vigtigste ændringsforslag, stillet af Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser, om indtil videre at fjerne Tadsjikistan fra forslaget i lyset af, at Deres udvalg klart udtaler sig for en lignende hjælp til gavn for Tadsjikistan, så snart betingelserne er opfyldt. Det vil sige, når aftalen med IMF er opnået.
Hvad Kommissionen ikke er enig i, er ændringsforslaget, der tilsigter at forhindre en fortsat kombination af lån og tilskud i bistandsoperationer. Sådanne kombinationer af lån og tilskud har tidligere netop vist sig meget nyttige og kan også i fremtiden bevise deres værd, hvis den økonomiske situation i modtagerlandene er egnet til det. Det er altså derfor, at Kommissionen gerne vil bevare denne mulighed. Endnu en gang, jeg tror grundlæggende, at vi i vid udstrækning er enige, og jeg håber, at denne sag i hvert fald kan blive klaret så hurtigt som muligt.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.
Formanden for Budgetudvalget, hr. Samland, har bedt mig om ordet.

Samland
Hr. formand, der er ingen uoverensstemmelse om sagen. Vi har - og derfor undrer det mig, at kommissæren undrer sig - faktisk mellem budgetmyndighedens to parter haft og har stadig en uoverensstemmelse om dette spørgsmål. Vi ønskede imidlertid at løse den i juli. Men så har budgetmyndighedens ene part, Rådet, udsat en løsning, en trilog eller et samråd til september. Og nu har vi problemer. Dette ønskede vi ikke, derimod ønskede vi at få løst spørgsmålet i juli. Problemet består i, at samrådet først finder sted i begyndelsen af september. Denne situation er således et resultat af udsættelsen, og vi anmoder om, at der i henhold til artikel 131 ikke stemmes i dag. Det drejer sig ikke om en konflikt med hensyn til sagen. Jeg er sikker på - derfor er jeg også ordføreren taknemlig for, at han gjorde opmærksom på dette - at vi med stort flertal kan vedtage denne betænkning under Parlamentets mødeperiode i september. Det drejer sig kun om konflikten med Rådet.

Formanden
I overensstemmelse med forretningsordenen skal jeg nu give ordet til en taler for og en taler imod hr. Samlands anmodning om udsættelse af afstemningen.
De har ordet, hr. Kittelmann.

Kittelmann
Hr. formand, jeg har allerede sagt, at jeg støtter anmodningen. Jeg ville være taknemlig, hvis formanden i forbindelse med sådanne debatter, hvor en begrundelse er af betydning, på forhånd kunne få mulighed for at begrunde den, da alle så kunne tage det op under forhandlingen. Men jeg beder alle kolleger om at støtte denne anmodning fra Budgetudvalget.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, jeg vil gerne komme med to betragtninger. Den første er, at jeg mener, at formanden, hr. Samland, i realiteten ønsker en fornyet udvalgsbehandling, fordi det ikke er muligt at udsætte forhandlingen - den har fundet sted, og man kan ikke bare udsætte afstemningen. Jeg mener derfor, at han nok nærmere ønsker at påberåbe sig artikel 129.
Endvidere forstår jeg ikke helt, hvad han sagde, eller rettere jeg tror, at Parlamentet bør have en præcisering: uenigheden mellem de to dele af budgetmyndigheden drejer sig sådan set ikke om betænkningen af Kittelmann, men om bevillingerne, om andre aspekter, navnlig aspekter forbundet med forskning. Skal vi virkelig have denne trialog, før vi stemmer? Sender vi ikke ved at udsætte vor forhandling et dårligt signal til de lande, der, som hr. Habsburg sagde for lidt siden, utålmodigt venter på bistand fra Europa?

Formanden
Jeg sætter hr. Samlands anmodning under afstemning.
(Udsættelse af afstemningen vedtoges)

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Ærede medlemmer, lad mig først og fremmest ønske for alle vores medarbejdere i kabinerne, at de må hvile halsen, og vores betjente, at de må sætte sig behageligt til rette, og alle medarbejderne i Præsidiet, at de må slappe af fra det arbejde, der består i at bidrage til, at Parlamentet fungerer godt.
Men ærede medlemmer, denne uge er begyndt med smerte. Parlamentets formand har med den bestemthed og alvor, som kendetegner ham, givet meddelelse om mordet på en 29-årig ung mand, som ikke havde begået anden forbrydelse end at tro på demokratiet og at vælgerne troede på ham. De sidste ord skal være i erindring om denne person, men jeg vil gerne fortælle, at jeg denne uge har hørt en udtalelse fra Miguel Ángel Blancos moder, som satte sig ud over sin smerte - jeg ved ikke, hvordan hun har kunnet - hvori hun sagde, at hun håbede, at det offer, hendes søn havde bragt, ville tjene fredens sag.
Det er vores ansvar at sørge for, at dette sker. At fortsætte demokratiets kamp for den demokratiske fred.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 12.15)

