
Formanden
Hr. Wolf har ordet i ét minut for en personlig bemærkning.

Wolf
Hr. kommissionsformand Santer reagerede irriteret på mit spørgsmål i går og udtrykte i den forbindelse bl.a. tilfredshed med, at han ikke begiver sig ned på mit niveau. En kollega fra en af de store grupper har henvendt sig til mig og spurgt, om jeg virkelig ville lade den udtalelse blive stående. Den slags angreb fra et kommissionsmedlem skal et parlament med respekt for sig selv da ikke finde sig i! Derfor belyser jeg mit spørgsmål fra i går og afklarer nogle personlige spørgsmål, som hr. formand Santer har stillet til diskussion.
For det første, hr. Santer er efter eget udsagn en respektabel mand. Jeg har ikke haft til hensigt at sige noget, der var egnet til at drage dette i tvivl. Ganske vist er der en bekymring - det må jeg tilstå - der plager mig, nemlig at den politiske holdning, hr. formand Santer i går gjorde sig til talsmand for, hvor ethvert forlis og også ethvert nederlag med smukke ord gøres til en succes, en skønne dag kan drive vores EU ud i en alvorlig troværdighedskrise.
Jeg er bestyrtet over, at spørgsmålet om Lyon-topmødet og dets funktionalisering for valgkampen, der er objektivt - og ikke kun for hr. formand Santer - her i Parlamentet straffes med autoritær nedvurdering fra Kommissionens side, for hvis sådanne objektive problemer ikke længere må berøres med plastiske ord, så ser det efter min opfattelse sort ud for vores parlamentariske fremtid. Jeg opgiver imidlertid endnu ikke håbet om, at dette blot var en lapsus, og at hr. formand Santer egentlig har en mere udviklet demokratiforståelse, end at han betragter sig selv som øvrighed, som til nød må kritiseres i sådanne fordrejede vendinger, som hofsnoge benytter sig af. Jeg håber meget, kære kolleger, De vil erkende, at jeg hermed har berørt et fælles anliggende for os her i Parlamentet.

Herman
Hr. formand, jeg ønsker ikke, at Parlamentet tilslutter sig det foregående indlæg, for taleren nævnte respekt for Parlamentet. Parlamentet respekteres i det omfang, det selv respekterer de øvrige institutioner. Den måde, hr. Wolf i går tiltalte hr. Santer på, var ikke et tegn på respekt.

Formanden
Hr. Herman, mine damer og herrer, der skal ikke indledes en debat om dette spørgsmål. Hr. Wolf har i overensstemmelse med artikel 108 - personlige bemærkninger - udøvet sin ret i henhold til forretningsordenen. Hans udtalelser var rettet til Kommissionen. Eventuelle implikationer for Europa-Parlamentet blev påpeget af hr. Herman. Spørgsmålet skal ikke gøres til genstand for yderligere drøftelse, da det nu er blevet behandlet i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 108.

Handelsforhold, kapitalmarkedet og informationsnettene
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A4-0147/96 af Ewing for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om Kommissionens anden rapport om gennemførelse af afgørelsen om rentegodtgørelser fra Fællesskabet på lån ydet til små og mellemstore virksomheder af Den Europæiske Investeringsbank som led i dennes midlertidige lånefacilitet (SMV-faciliteten) (KOM(95)0485 - C4-0594/95); -A4-0168/96 af Harrison for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om Kommissionens meddelelse om betænkning vedrørende gennemførligheden af oprettelsen af et europæisk kapitalmarked for mindre ekspansionsorienterede selskaber i vækst (KOM(95)0498 - C4-0486/95); -A4-0161/96 af Harrison for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om Kommissionens henstilling om betalingsfrister i handelsforhold (KOM(95)1075 - C4-0198/95); -A4-0185/96 af Hendrick for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om Kommissionens beretning om informations- og samarbejdsnettenes fremtidige virke inden for rammerne af virksomhedspolitikken (KOM(95)0435 - C4-0012/96).
Ewing
Hr. formand, der cirkulerer nogle meget pessimistiske udtalelser om Unionens erhvervsmæssige prognoser. Kommissionen tegner i sit udkast til meddelelse om europæisk erhvervslivs konkurrenceevne et meget dystert billede. Vor stilling bliver år for år dårligere i forhold til USA og Japan. Mange har talt om de 18 millioner arbejdsløse og de 50 millioner på sultegrænsen.
Men når jeg nu er begyndt i så dystre toner, kommer jeg til en lysende stjerne på vor europæiske økonomiske horisont, nemlig de små og mellemstore virksomheders jobskabende potentiale. Det glæder mig, at jeg er blevet bedt om at udarbejde en betænkning om Kommissionens rapport om noget, der har været et meget praktisk, vellykket skridt i retning af at hjælpe små virksomheder med at skabe job. Jeg vil gerne have flere oplysninger end dem, Kommissionen har givet os. Indledningsvis vil jeg gerne sige, at jeg accepterer det ene indgivne ændringsforslag. Deri omtales også behovet for flere oplysninger.
Ideen er i realiteten ganske enkel. Sammenlignet med store virksomheder er små virksomheder dårligt stillet, når det drejer sig om at få adgang til finansiering. Ofte kan de ikke stille garanti. Men hvis de bare kunne få lånt pengene på rimelige betingelser, kunne de skabe job til os. Så her kommer den praktiske ordning. Bankerne, der fungerer som formidlere, kan udlåne penge til 2 % lavere end standardrenten i en femårsperiode. Det i ECU tilgængelige beløb er 30.000 gange antallet af skabte job. Det er et meget praktisk skridt.
Jeg for min del vil gerne vide, om formidlingen af oplysninger om denne ordning er tilfredsstillende. Bankerne tilskyndes ikke til at sige noget om den. De siger, at den kan være konkurrenceforvridende. De europæiske informationscentre gør et godt stykke arbejde, men dem er der ikke nok af. I et område som mit er der et, men da det er et meget stort område, er der mange mennesker, der ikke kender til dets eksistens. Som parlamentsmedlem for et nærmere bestemt geografisk område søger jeg at formidle oplysninger til organer såsom sammenslutningen af små virksomheder. Så ordningen findes altså, men den er ikke tilstrækkelig udbredt.
Man må dog sige, at Kommissionen har berettet om en betydelig succes. Men nogle medlemsstater har ikke udnyttet tildelingen. Vi skal gennem Kommissionen finde ud af, hvad grunden til det er. Hvorfor udnytter visse medlemsstater ikke chancen, og hvorfor har nogen større held med jobskabelse end andre? Hvorfor kan nogen skabe et job med lavere lån end andre? Det er nogle af de supplerende oplysninger, jeg er sikker på, vi kan bruge, hvis Kommissionen kan fremskynde det betragtelige statistiske arbejde, den allerede udfører.
I juli 1995 var 95 % af de samlede ressourcer allokeret, så Kommissionen beretter om en betragtelig succes. Men vi skal vide mere om det, så vi bedre kan sende pengene derhen, hvor de bliver bedst brugt. Budgetudvalget foreslår, at der fremover indtages en mere positiv holdning til små og mellemstore virksomheder i randområder. Da jeg repræsenterer Highlands og Skotlands øer, er jeg naturligvis enig i dette forslag. Alle job i dette område er af afgørende betydning for disse samfunds overlevelse.
Jeg glæder mig over holdningsændringen vedrørende definitionen af små og mellemstore virksomheder. Det glæder mig, at man har opsplittet kriterierne, således at der nu findes meget små (under 10 arbejdspladser) små (10-15 arbejdspladser) og mellemstore (15-250 arbejdspladser). Jeg synes, at ELISE-programmet, som jeg finder meget positivt, skal koncentreres om de meget små og de små. Det er der, de fleste job vil blive skabt.
Kommissionen praler med, at der allerede er skabt 42.000 job. Vi skal vide noget mere om, hvor det er og i hvilke økonomiske sektorer. Måske kan Kommissionen give os disse supplerende oplysninger. Parlamentet glæder sig over, at ordningen udvides.

Harrison
Hr. formand, små virksomheder er meget vigtige for Den Europæiske Union på grund af deres jobskabende potentiale. Små kapitalmarkeder kan potentielt blive store for os og for Europas små, men hurtigtvoksende virksomheder, hvis øgede aktiviteter afhænger af regelmæssig, hurtig kapitaltilførsel på det tidspunkt, hvor deres udvikling eksploderer. Hvis disse SMV kan ride med på succesbølgen, kan vi virkelig bidrage til at løse arbejdsløshedsproblemet, som stadig skæmmer mange af EU's medlemsstater.
Hjælpen er inden for rækkevidde for disse mindre, hurtigtvoksende, ekspansionsorienterede virksomheder gennem Europas små elektroniske kapitalmarkeder såsom EASDAQ i Bruxelles, AIM i London, Neuer Markt i Frankfurt og Paris' Nouveau Marché. Jeg vil gerne her gøre opmærksom på, at tidligere henvisninger til EASDAQ i min tekst skal erstattes med termen små, fælleseuropæiske kapitalmarkeder.
Alle disse nye markeder er inspireret af verdens mest succesrige kapitalmarked for små virksomheder, NASDAQ, hvis mest berømte noterede selskab er selveste Microsoft. Ikke alene er NASDAQ Amerikas drivhus for fremstormende SMV, det huser også europæiske virksomheder, der tørster efter kapital. 10 % af nye selskaber, der noteres på NASDAQ, er europæiske, og europæiske finansieringsinstitutter køber typisk 20 % af et nyt amerikansk selskabs aktier, der udbydes på NASDAQ-markedet. Når det noterede selskab er europæisk, stiger procentdelen til 35 %. Det er jo helt sindssygt! Hvorfor skaber vi ikke muligheder her i Europa for, at vore hjemlige SMV og finansieringsinstitutterne kan komme i kontakt og gensidigt udnytte deres finanser og initiativrigdom til fordel for Europa og europæerne. Jamen, det gør også vi nu, og Kommissionens rapport er et svar på denne situation, der ændrer sig så hurtigt.
Kommissionen og Parlamentet erkender behovet for at fokusere på det specialiserede område, som i det amerikanske drivhus NASDAQ har skabt 16 % af alle nye job i begyndelsen af 90'erne, selvom det ikke repræsenterer mere end 0, 04 % af alle amerikanske noterede virksomheder. Europas fokuserer altså på hurtigtvoksende højrisikovirksomheder, der giver stort udbytte, og som ønsker at gå ud over de nationale grænser. Disse virksomheders rasende hurtige vækst betyder ofte, at deres ekspansion i de tidlige år medfører tab, og de kan ikke noteres på Europas mere traditionelle markeder.
Parlamentet støtter fuldt ud Kommissionens meddelelse om gennemførligheden af at skabe mere fælleseuropæiske kapitalmarkeder, der blandt andet skal være karakteriseret ved, at de er elektroniske. En sådan udvikling er vejen frem og truer de eksisterende markedsplaceringer, hvis tænkemåde er temmelig platfodet, hvilket også gælder deres måde at reagere på ændrede markedsforhold.
Men Parlamentet mener, at begejstringen bør tilsættes forsigtighed. Vi mener, at forhold som likviditet, lovgivning og eventuel protektionisme skal behandles. Vi opfordrer således medlemsstaterne til at ophæve deres restriktioner vedrørende pensionsfondes investeringer i værdipapirer, der noteres eller sælges i andre medlemsstater, og i unoterede værdipapirer. Vi har jo trods alt et fælles marked, og vi bør sikre, at dette fælles, indre marked også kan bruges af vore egne små virksomheder.
Men samtidig med liberaliseringen bør vi indføre en streng håndhævelse af bestemmelser, der skal indføres af de kompetente myndigheder. Det skal gøres lettere at få adgang til små kapitalmarkeder. Adgangsgebyrer må ikke fungere som en hindring. Investorerne bør ikke risikere skattemæssig diskrimination i form af dobbeltbeskatning eller kapitalvindingsskat, fordi de vælger at købe aktier, der er noteret på et marked i en anden medlemsstat. Vi bør i videst muligt omfang sikre, at der ikke finder en overlapning sted, således at vi opsplitter vore bestræbelser på at indføre et alternativ til USA's NASDAQ. Det kan vi undgå, hvis vi tager udgangspunkt i de eksisterende erfaringer. For at skabe interesse hos store, institutionelle investorer skal vi have indført den strengeste lovgivning, måske endog et europæisk børstilsyn i lighed med det amerikanske.
Systemet til godkendelse af tegningsindbydelser skal harmoniseres eller gøres til genstand for gensidig anerkendelse. Ethvert fælleseuropæisk kapitalmarked for små virksomheder skal naturligvis supplere den nationale, officielle børs, men medlemsstaterne bør ikke hindre udviklingen af sådanne markeder ved at indføre urimelig konkurrence, for eksempel i form af at tilbageholde afregningsfaciliteter. Endelig vil jeg gerne gentage, at indførelsen af euro'en som fælles valuta vil gøre et lille kapitalmarked mere attraktivt for alle Europas hurtigtvoksende hi-tec virksomheder. Et sådant fælleseuropæisk marked vil i sig selv være en måde at kanalisere europæiske investeringsmidler i den rigtige retning. Jeg vil gerne udtrykke min glæde over Kommissionens rapport.
Vedrørende betalingsforsinkelser blev jeg for nylig kontaktet i min hjemby, Chester, af en lille virksomhed, der havde cash-flowproblemer, fordi et stort firma betalte for sent. Deres problem blev endnu større af, at deres leverandør i kæden af merværdiprodukter var en virksomhed i Sverige, hvor betalingsfristerne er korte på grund af de gamle betalingstraditioner i Skandinavien. Mit lokale firma var som en lus mellem to negle i det indre marked - dels på grund af det store firma, der gladeligt betaler for sent, dels på grund af dets forpligtelse til at betale det svenske firma, der har korte betalingsfrister.
To andre firmaer i min valgkreds i Ellesmere Port og Crewe mener, at det faktisk er Europa-Kommissionen, der får prisen som den, der betaler allersenest. Da de nævnte, at jeg er ordfører for Parlamentet om dette problematiske spørgsmål, fik de betalingen dobbelt så hurtigt, men det er blot to små historier i dagens Europa. Det er de små virksomheder, der er drivkraften bag Europas vækst og opsving, som alt for ofte er ofre for forsinket betaling fra store virksomheder, lokalstyre eller regeringskontorer eller endog fra selve Kommissionen.
Det forhold, at nogle medlemsstater ikke tager sagen særlig højtideligt, fik vi et klart eksempel på, da den britiske viceminister, Michael Heseltine, indrømmede, at han havde været meget dygtig til at »holde kreditorerne hen«, mens hans eget forretningsimperium blev opbygget. Det er på høje tid, at vi gør noget ved dem, der bevidst tilsidesætter anstændig forretningspraksis ved at betale deres kolleger for sent. I en anden sammenhæng ville de blive kaldt tyve og røvere, og de svindler helt klart de små virksomheder, der risikerer at gå fallit, når de sådan udsættes for røveri ved højlys dag.
Forsinkede betalinger er angiveligt SMV's største problem. Og situationen bliver værre, ikke bedre. Som det fremgår af Kommissionens meddelelse, er der dårlige udsigter for virksomheder, der forsøger at handle på tværs af grænserne. Forskellen i betalingspraksis i Europa er så forskellig, at den gennemsnitlige forsinkelse er på 13 dage efter forfaldsdato, hvor den i Det Forenede Kongerige er på hele 23 dage; i Sverige er den på kun 7 dage.
Hvordan får vi rettet op på denne situation? Hvordan hjælper vi SMV med at få deres penge tilbage, så de kan bruges til at investere i hurtigtvoksende små virksomheder og skabe job for Europas arbejdsløse? De må huske på, at vi taler om store penge. Det i Storbritannien etablerede Forum of Private Business anslår, at der til enhver tid er bundet ca. 20. mio. £ som følge af forsinkede betalinger i Det Forenede Kongerige. Mit svar - og forhåbentlig også Parlamentets - er et direktiv, der skal sigte mod at indføre en lovbestemt ret til at opkræve morarenter af virksomheder, der betaler for sent. Sådan et system kan tilskynde til en god cirkel, hvor hurtig betaling bliver normen og ikke undtagelsen. Eksisterende svensk lovgivning og den amerikanske Prompt Payment Act har begge ændret forretningskulturen.
Vi skal handle for hele det europæiske indre marked, måske i førte omgang søge at påvirke alle offentlige institutioner, regeringer og lokale myndigheder. En lovbestemt ret til morarenter er netop det område, hvor Europa kan lave et mål lige mellem stolperne og dermed skabe en jævn bane for alle SMV i Europa. Jeg opfordrer indtrængende Kommissionen til at fremsætte et forslag til direktiv med dette sigte for øje. I mellemtiden vil vi naturligvis støtte alle de andre gode ideer i Kommissionens meddelelse. Det vil for eksempel være klogt at fastlægge definitioner for rettidig betaling, at få en fælles opfattelse af betalingsfrister - f.eks. 60 dage - idet sådanne forhold skal besluttes af de kontraherende parter, at tilskynde til udviklingen af et fælles fakturaformat, at støtte offentliggørelsen af nyttige kreditoplysninger om konsekvent sene betalere, at harmonisere lovgivningen, navnlig vedrørende håndhævelsesprocedurer, at indføre konkrete foranstaltninger til uddannelse af SMV i kreditstyring, noget positivt, der er beskrevet i Lybrand og Coopers rapport om britiske SMV. Alle disse gulerødder nytter ikke noget uden en stok i form af en lovbestemt ret til at opkræve morarenter. Det er det, der holder sammen på hele denne vanskelige opgave med at løse erhvervslivets betalingsproblem. Som parlamentsmedlemmer skal vi sikre, at de små virksomheder får en reel mulighed for at gribe ind over for forsinket betaling.

Valdivielso de Cué
Hr. formand, mine damer og herrer, indledningsvis vil jeg udtrykke min påskønnelse af Hendrich-betænkningen om informationsnettenes fremtidige organisation og virke. Integrering af datamatiserede informationssystemer i virksomhederne er af afgørende betydning i en indbyrdes forbundet og åben verden, som den, vi lever i i dag. Virksomhedsverdenen kan ikke vende ryggen til en realitet som informationsnet, Internet, osv. En realitet, som nødvendigvis må reguleres for at bremse den stigende anvendelse af nettene til udbredelse af kriminelle og pornografiske budskaber og billeder, forsvar for terrorisme, osv., og for at beskytte personoplysninger og brugernes privatliv.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at komplimentere Rådet (telekommunikation) for vedtagelsen af harmoniserede regler om beskyttelse af personoplysninger. Det er et første skridt på vejen hen imod en løsning på OECD-plan, europæisk plan og internationalt plan.
I Delors-hvidbogen påpeges, der mange områder, hvor der kan skabes nye arbejdspladser, men jeg skal ikke skjule, at jeg ikke deler Hendrick-betænkningens tro på, at informationsnet, osv., er et af disse områder. Efter min mening er disse net en uomgængelig nødvendighed, men de skaber ikke nødvendigvis arbejdspladser, da det eneste, de gør, er at tilpasse de nye medier til nutidens behov, og ofte er resultatet tværtimod nedlæggelse af arbejdspladser.
Jeg vil opholde mig lidt ved påstanden om automatisk oprettelse af nye arbejdspladser. Ingen tvivl om at fremme af nye teknologier, arbejdsprocesser og procedurer skaber beskæftigelse, men desværre viser de hårde realiteter, at der ofte nedlægges flere arbejdspladser, end der skabes. På REX-Udvalgets vegne retter jeg en særlig tak til ordføreren for i betænkningen at have optaget de ni konklusioner, udvalget havde formuleret i sin udtalelse, som jeg var ordfører for.
Jeg tilslutter mig således generelt ordførerens betænkning og vil blot præcisere nogle forhold vedrørende de eksterne net, som udgår fra Unionen. Størstedelen af verdens lande har nu accepteret markedsøkonomiens spilleregler, og således opstår der meget store markeder i Asien, Mellem- og Sydamerika samt i Central- og Østeuropa, hvilket gør det nødvendigt at skabe et transnationalt grundlag for forretningsforbindelser. Informations- og samarbejdsnettenes opgave er at udbygge disse forbindelser med støtte fra formidlende organer, som er i direkte kontakt med virksomhederne, som f.eks. handelskamre og håndværks- og erhvervsråd.
De vigtigste net er Euro Info Centre, BC-Net og BRE. Hvilke resultater er der opnået? Alle godkender princippet og finder det nødvendigt at udvikle nettene. Vurderingen af resultaterne varierer dog fra net til net. Effektiviteten kan forbedres væsentligt, og de bør tilnærmes mere til virksomhederne. Fordelingen af menneskelige ressourcer er uensartet, og der er risiko for at skabe net med flere hastigheder. Driften er ikke tilstrækkelig decentraliseret, og der er for meget bureaukrati.
Sammenfattende vil jeg gerne understrege disse nets store betydning. Udvalget konstaterer, at der kan registreres uensartede resultater, anser det for vigtigt at forbedre effektiviteten og hilser med glæde de nye muligheder, der gives med en udvidelse af informationskontorernes aktivitetsområder. Afslutningsvis takker jeg endnu en gang Kommissionen for de fremskridt den har bevirket på dette område.

Kranidiotis
Hr. formand, det alvorligste problem for Europa og det europæiske samfund i dag er det meget høje arbejdsløshedsniveau, vi har, der er en trussel mod vor sociale og økonomiske struktur. Desværre har Den Europæiske Union endnu ikke været i stand til at udvikle en langsigtet og sammenhængende politik til fremme af beskæftigelsen, som bl.a. kunne omfatte finansiering af infrastrukturarbejder, net m.m.
Der er ellers forslag nok. Der er den tidligere kommissionsformand Delors' hvidbog, og der er den nuværende formand Santers tillidsaftale. Det, der mangler, er den politiske vilje til at yde den nødvendige finansielle støtte. Det initiativ, vi behandler i dag i anledning af Kommissionens rapport om gennemførelsen af afgørelsen om rentegodtgørelser fra Fællesskabet på lån ydet til små og mellemstore virksomheder af Den Europæiske Investeringsbank, er en positiv aktion fra Den Europæiske Unions side, men af begrænset rækkevidde set i forhold til det samlede problem. Det vedrører de små og mellemstore virksomheder, som udgør rygsøjlen i mange medlemsstaters erhvervsliv, og som er det område, hvor der er størst mulighed for at skabe arbejdspladser. Rapporten beskriver det hidtidige forløb af denne lånefacilitet, og det er glædeligt at se, at der faktisk er sket væsentlige fremskridt, idet instrumentet har fungeret forholdsvis godt. Det er ikke uden betydning, at der indtil nu er skabt 42.000 nye arbejdspladser.
Imidlertid er der et par bemærkninger, der må fremsættes om dette problem:
For det første, vedrørende arbejdspladser, er det ikke helt klart, hvor de er skabt og inden for hvilke sektorer; for det andet er det ikke klart, hvordan støtten er blevet fordelt mellem store og små lande, og måske burde Kommissionen undersøge, hvordan man kan begunstige og støtte grænseområder og randområder; endelig mener jeg, at Kommissionen bør stille forslag om en udvidelse af programmet, som har vist sig at være hensigtsmæssigt og nyttigt.

Hendrick
Hr. formand, jeg vil gerne forelægge min betænkning for Parlamentet og sige, at arbejdet med at indsamle oplysninger til denne betænkning har været særdeles spændende. Jeg har været meget interesseret i det arbejde, som Euro Info Centrene har udført både i Det Forenede Kongerige og andre steder i Den Europæiske Union.
Som mange vil vide, indledtes virksomhedspolitikken for Den Europæiske Union for seks år siden, og disse centre har eksisteret i denne periode. På et tidspunkt, hvor økonomien i Unionen gøres til genstand for grundige undersøgelser af forskellige grunde - bedrageri, dårlig forvaltning og spild - er det vigtigt, at vi vurderer fordele og omkostninger ved disse informationscentre og de tjenester, de yder til de små virksomheder.
Jeg har navnlig haft glæde af at besøge et i min egen region i Liverpool, som har fungeret i et stykke tid, og se, hvordan det hjælper virksomhederne. De ansatte på centret var meget ivrige efter at vise mig eksempler og case studies på virksomheder, de har arbejdet med, og hvordan de har nydt godt af deres aktiviteter. Især fandt jeg det interessant at se, hvordan nettene fungerer, og at nettene rent faktisk eksisterer i hele Europa. De gør meget for at fremme forholdene for erhvervsliv og handel i Unionen. Jeg kommer netop fra et interview i BBC, hvor man stillede mig nogle meget klare spørgsmål om, hvilke fordele der er ved disse centre i Fællesskabet.
Min betænkning er opdelt i to særområder. For det første, som jeg allerede har sagt, går der mange midler fra Unionen til disse centre. På et tidspunkt, hvor Fællesskabets økonomi undersøges kraftigt, er det derfor vigtigt, at vi begynder at sætte tal på værdien af det arbejde, de udøver. Det betyder, at vi skal måle fordelene ved disse centre set i forhold til udgifterne. Som det påpeges i Kommissionens rapport, er der ikke gjort noget særligt for at vurdere disse fordele. Der forudsættes naturligvis en vis grad af forbruger- eller kundetilfredshed, så vi kan finde frem til disse fordele og så opveje dem mod omkostningerne.
De ansatte i centrene har indtryk af, at de gør et godt arbejde. De støtter virksomheder og erhvervsliv, men det er vanskeligt at sige, hvor mange virksomheder de hjælper, og hvor vellykket denne hjælp er. I nogle tilfælde kan et center hurtigt få kontakt til en anden virksomhed i et andet land, men måske sker det først et halvt år senere, for i mange tilfælde er det sådan, at det, der tilbydes, ikke nødvendigvis er den form for tjeneste, som man forventer fra en rådgivende enhed. Måske har centret blot peget på en brugbar virksomhed, og så tager det noget tid for virksomheden at skabe forbindelse med et andet selskab.
En virksomhed, der for eksempel sælger bolte og ønsker at sælge i Frankrig, skal i kontakt med en virksomhed i Frankrig, der har brug for bolte. Denne kontaktskabelsesproces tager måske kun et par timer, men i nogle tilfælde tager den måneder. Det er et område, der bekymrer mig, og i min betænkning har jeg foreslået, at der indføres en revisionsprocedure og nogle målingsparametre, så det bliver muligt at måle fordelene for de små virksomheder.
Jeg har også foreslået, at centrene, i takt med at vi bevæger os i retning af informationssamfundet i det næste århundrede, gør så meget som muligt for at udnytte de nye teknologier, som de får adgang til. For tiden får centrene de fleste af deres forespørgsler over telefonen og bruger temmelig grundlæggende teknologiske metoder såsom e-mail til at sende meddelelser rundt i Fællesskabet og skabe kontakt mellem virksomhederne.
Her hvor millioner af pund kan skifte ejer på et mikrosekund, og med de aktiviteter, der finder sted på børsen samt de nye metoder til elektronisk handel er det klart, at kontakt mellem to virksomheder - en der ønsker at sælge, og en, der ønsker at købe - kan ske automatisk. Jeg kunne godt tænke mig, at centrene begyndte at bruge disse nye teknikker, så Unionens virksomhedspolitik kan komme ind i det næste århundrede. Med disse ord beder jeg Parlamentet om at støtte min betænkning.

Rönnholm
Hr. formand, beskæftigelsen i Europa eller rettere manglen på samme har vakt en generel interesse for at støtte produktionen i små og mellemstore virksomheder. Socialdemokraterne har været særdeles aktive på dette felt både i forbindelse med budgettet og i andre sammenhænge. Dette gælder også for vores politik på nationalt, regionalt og lokalt plan. Det er forståeligt, at de små og mellemstore virksomheder helt naturligt netop opererer i sammenhænge, der er særlig tætte på borgerne. Og det er naturligt, at en stor del af de små og mellemstore virksomheders problemer skyldes lokale forhold. Ikke desto mindre tror jeg, at etableringen af netværk og adgangen til informationer vil øge kendskabet til virksomhedskulturen for eksempel i de nye medlemslande. De nordiske lande er ikke kendt for den vigtige rolle, de små og mellemstore virksomheder spiller. Men hvis man forstår at udnytte netværkene, så kan man også forbedre beskæftigelsen. Udviklingen af det indre marked, rummer - navnlig hvis vi tænker på den innovative indsats - en betydelig mulighed for de små og mellemstore virksomheder. De små og mellemstore virksomheder har imidlertid også problemer af den slags, der er til behandling i dag, især mangler de kapital. Men også grænserne og pengeoverførslerne volder de små virksomheder store problemer. Det er umiddelbart indlysende, at de små virksomheder har behov for begunstigede finansieringsformer, og det er ligeledes indlysende, at især behovet for risikovillig kapital er stort i øjeblikket. Når alt kommer til alt, er 1 mia ecu ikke mange penge. Det er under 3 ecu pro persona, så der burde ikke være noget i vejen for at øge midlerne. Kapitalomkostningerne er ét problem, et andet er især, at der ikke kan stilles tilstrækkelig sikkerhed. Også på dette område bør der gøres noget mere. EU bør sørge for, at der er tilstrækkelig konkurrence i alle medlemslandene også inden for den finansielle sektor, og at de små og mellemstore virksomheder ikke afpresses umådeholdent i sådanne sammenhænge. I denne forbindelse vil jeg for at give et konkret eksempel kort skildre en situation i mit hjemland. Finland afviger i positiv retning fra andre lande ved, at vi har forholdsvis mange veluddannede ingeniører. Denne arbejdskraft er der mangel på i Europa, så der må kunne gøres brug af den andre steder. En mulighed er naturligvis at flytte arbejdskraften, men det vil forårsage sociale problemer. Derfor er det bedre at tilbyde kunderne ingeniørarbejde gennem virksomhederne. Jeg kender en virksomhed, hvis eksport til udlandet ligger oppe på 80 %. Når man erfarer, at denne virksomhed sidste år på grund af kursudsving mistede så stor en del af sine indtægter, at beløbet oversteg den endelige nettofortjeneste, forstår man problemets omfang. Den dårlige betalingskultur i det øvrige Europa er også et stort problem for den slags virksomheder. Det medfører, at virksomhedernes kapitalbehov set i forhold til de hjemlige behov bliver fordoblet, når de opererer i udlandet. Men hvis de innovative ingeniører bliver nødt til at spekulere på valuta- og finansieringspørgsmål, vil deres egentlige beskæftigelse træde i baggrunden, og de vil ikke kunne udarbejde planer for råstoffer og energibesparende skibe, som ville kunne forbedre den europæiske konkurrenceevne, for når alt kommer til alt, er det et faktum, at i alle forhold er valutaen en så vigtig faktor, at man ikke kan slippe af med de problemer, den skaber for de små og mellemstore virksomheder, før vi får en fælles valuta.

Peijs
Hr. formand, der er i dag fire betænkninger på dagsordenen, som vedrører de europæiske små og mellemstore virksomheders stilling på det indre marked. Også i går under forhandlingen om forenklingen af lovgivningen er begrebet små og mellemstore virksomheder gentagne gange nævnt. Med de små og mellemstore virksomheders stilling går det lidt som med kvinders stilling. Målgruppen er stor og sympatisk, og der tales temmelig meget om den, og der gøres meget lidt. Tag f.eks. skænderiet om budgettet for det europæiske flerårsprogram for de små og mellemstore virksomheder. Vi taler om 180 mio ECU, som Kommissionen har brug for til at gennemføre sit handlingsprogram ordentligt. Lad Rådet tænke på, at dette er et minimum, og hvis dette beløb ikke kommer på bordet, behøver Rådet efter min mening aldrig mere tale om jobplaner og alt det andet.
Et område, hvor Den Europæiske Union har et tydeligt ansvar og også virkelig påtager sig dette, er udformningen af mekanismer med henblik på at give de små og mellemstore virksomheder adgang til risikovillig kapital. Fru Ewing bemærker med rette, at Den Europæiske Investeringsbanks midlertidige lånefacilitet har været en succes, blot ikke i alle lande. Parlamentet har derfor forhøjet denne budgetpost for 1996 med 50 mio ECU.
Kommissionens sidste forslag om at yde kreditgarantier for små og mellemstore virksomheders investeringer, hvormed de små og mellemstore virksomheder også får bedre adgang, det bifalder jeg, det såkaldte ELISEprogram, navnlig fordi det er specifikt rettet mod virkelig mindre virksomheder. Jeg ser det som en fortsættelse af budgetposten vækst og miljø, som jeg i 1995 og 1996 havde lov at forsvare næsten med mit liv her i Parlamentet. Jeg håber, at det bliver en succes, således at også ELISE-programmet kan blive en succes. Det har overordentlig lave tærskler og er meget lidt bureaukratisk, det ville derfor fortjene en virkelig succes.
For det andet glæder det min gruppe, at der gøres noget ved oprettelsen af EASDAQ, det europæiske kapitalmarked for hurtigt voksende innovative virksomheder med grænseoverskridende ambitioner. Af det næste European observatory for SME's vil det vise sig, at det er denne gruppe virksomheder, som vil skabe mest beskæftigelse, og vi kan måske lære temmelig meget af deres måde at arbejde på ved løsningen af beskæftigelsesproblemet.
Det er imidlertid vigtigt, at Kommissionen undersøger, hvor mange europæiske virksomheder der opfylder de opstillede betingelser. Hvor mange europæiske virksomheder der faktisk kommer i betragtning for tiltrædelse af EASDAQ, og som nu står noteret på NASDAQ i De Forenede Stater. Hvor mange af disse virksomheder agter virkelig at komme over til EASDAQ? Dette for at kunne vurdere denne fremtidige paneuropæiske fondsbørs' troværdighed og likviditet. Det skal være tiltrækkende for investorer at investere deres penge på denne børs. Det skal være tiltrækkende for virksomheder at udstede aktier på denne børs. European Association of Securities Dealers ville måske være den rigtige instans til at anbefale dette marked til investorerne.
En europæisk foranstaltning med henblik på at forbedre markedets likviditet ville kunne være afskaffelse af de nationale begrænsninger med hensyn til investeringerne af pensionsfonde i værdipapirer. Kommissær Montis seneste udtalelser om at indklage en række medlemsstater, nemlig Italien og Danmark, for Domstolen på grund af en restriktiv politik med hensyn til disse pensionsfonde, giver håb for fremtiden.
Det siger sig selv, at der må være tydelighed med hensyn til forholdet mellem den fremtidige EASDAQ og de eksisterende nationale og regionale børser. Dette i forbindelse med uønsket overlapning og konkurrence.
Disse små og mellemstore virksomheder, der som drivkraft skal sørge for beskæftigelsen, fortjener i øjeblikket virkelig støtte fra både Parlamentet og Kommissionen og ikke mindst, ved den forestående vedtagelse af budgettet, af Rådet. Nu er sandhedens time kommet.

Giansily
Hr. formand, kære kolleger, det var i København i 1993, at Det Europæiske Råd vedtog SMV-faciliteten, hvor der under EIB afsættes 1 mia. ECU til aktioner, som sigter mod at styrke de små og mellemstore virksomheders konkurrenceevne. I 1994 slog Rådet (økonomi- og finansministrene) fast, at de pågældende lån under visse omstændigheder kan gøres til genstand for rentegodtgørelser, som finansieres over Fællesskabets budget. Kun lån under EIB's SMV-facilitet kan gøres til genstand for rentegodtgørelser, som ydes for en periode af fem år og er fastsat til 2 %. Med andre ord koster et lån med en årlig rente på 8, 5 % kun låneren 6, 5 % årligt, og forskellen betales så over Unionens budget.
Man har i et stykke tid kunnet konstatere, at visse medlemsstater alene har forpligtet en lille del af deres tildeling af det samlede beløb, hvilket helt klart er til skade for de potentielle låntagere i disse medlemsstater. Derfor er vi enige med ordføreren i at opfordre Kommissionen og EIB til at undersøge, hvad disse forsinkelser skyldes. Det har ligeledes kunnet konstateres, at visse medlemsstater har langt mere optimistiske jobskabelsesprognoser end andre, og også at visse medlemsstater åbenbart kan skabe en arbejdsplads med væsentligt lavere lån end andre.
Der er opnået enighed om fru Ewings betænkning i vor gruppe, men vi har dog et par forbehold. Jeg vil gerne erindre om, at faciliteten oprindelig sigtede mod at fremme jobskabende investeringer og ikke støtte jobskabelse som sådan. Det er derfor under disse omstændigheder kritisabelt at skabe en mekanisk forbindelse mellem godgørelsesbeløbet - 30.000 ECU pr. ny arbejdsplads - og antallet af nye job, hvis der ikke tages hensyn til arten af den foretagne investering samt kvaliteten og levedygtigheden af de nye job, også selv om vi ønsker, at denne fællesskabsaktion får den bedst mulige indvirkning på beskæftigelsen. Derfor forekommer enhver sammenligning mellem virksomheder eller stater en smule vilkårlig.
Vi mener ligeledes heller ikke, at det skal være op til medlemsstaterne at vurdere, hvilken vektor har været mest effektiv til fremme og tilrettelæggelse af denne form for facilitet. Endvidere finder vi ikke, at artikel 10 er velbegrundet, for så vidt som effektiviteten ikke forudsætter, at der nedsættes et fælles udvalg, som viser sig at være et ad hoc-kontrolorgan.
Kære kolleger, til sidst vil vor gruppe gerne støtte hr. Hendricks og hr. Harrisons betænkninger. Især glæder vor gruppe sig over hr. Harrisons opfordring til at skabe et fælleseuropæisk kapitalmarked, hvor ekspansionsorienterede virksomheder i vækst hurtigt kunne møde private og institutionelle investorer til et minimum af transaktionsomkostninger og noteringsgebyrer, men med en høj grad af overskuelighed og sikkerhed.
Dette initiativ vil dog kun få betydning, hvis hindringer i form af likviditet, lovgivning og risici for protektionisme fjernes.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, mine damer og herrer, denne debat er af største vigtighed, da den omhandler konkrete og relevante problemer for den virksomhedsform, der skaber flest arbejdspladser - og som er selve fundamentet for det europæiske erhvervsliv - nemlig de små og mellemstore virksomheder. Debatten drejer sig om så vigtige spørgsmål for SMV som rentegodtgørelser på lån ydet af Den Europæiske Investeringsbank og betalingsfrister for ydelser leveret af små og mellemstore virksomheder, som ofte er under stærkt pres fra de store forretningsforetagender.
Disse spørgsmål er af afgørende betydning, idet de har indvirkning på det største samfundsproblem i Den Europæiske Union, beskæftigelsen, og det skal endnu en gang understreges, at det er de små og mellemstore virksomheder, som skaber mest beskæftigelse i krise- og recessionsperioder og også i stagnationsperioder som den nuværende.
Denne debat indeholder således en række elementer, der må vies den største opmærksomhed, og det er mig magtpåliggende, at denne debat først og fremmest når ud til de små og mellemstore virksomheder, således at de forstår, at Europa-Parlamentet og de øvrige europæiske institutioner er stærkt optaget af at forbedre deres vilkår og at etablere hensigtsmæssige kanaler, der gør det muligt for dem at udnytte de faciliteter, som de europæiske institutioner stiller til deres rådighed.

Svensson
Hr. formand, det er utvivlsomt de små virksomheder, der er mest interessante i den fremtidige økonomiske struktur. Man må dog advare imod at nære et alt for romantisk og optimistisk syn på deres evne til at skabe nye arbejdspladser. For det første er de små virksomheder af vidt forskellig art. Underleverandører er noget andet end virksomheder, der arbejder direkte for konsummarkedet. Små virksomheder i forskellige brancher har også vidt forskellige muligheder. For det andet opstår små virksomheder i stort tal, men slås også ud i stort tal. Mange virksomheder har en begrænset levetid, hvilket også mindsker effektiviteten af generelle subsidier. Selvom sigtet med støtte og lavere renter er godt, er det diskutabelt, om det har nogen effekt i en generel økonomisk depression.
I Sverige har man f.eks. gjort den erfaring, at det praktisk taget er virkningsløst at nedsætte de sociale afgifter. Ifølge et aktuelt rundspørge blandt småvirksomheder i Sverige forklarer de fleste deres vanskeligheder med et svagt marked. Og det er klart - det er den konklusion, man må drage - at det til syvende og sidst er den makroøkonomiske politik, der afgør, hvor meget de små virksomheder bidrager til beskæftigelsen. En deflationistisk politik som den, der i øjeblikket føres i Europa, hæmmer deres muligheder.

Soltwedel-Schäfer
Mange tak, hr. formand, fru Peijs, jeg vil gerne give Dem en kompliment for Deres meget energiske måde, hvorpå De altid omtaler emnet SMV, og Deres argumenter, og jeg deler mange af Deres argumenter. Det er dejligt at se, hvilken energi De altid lægger for dagen, både i vores udvalg og her i Parlamentet. Rådet bør ikke blot tage det til sit hjerte, det er den ene halvdel, men det bør beskæftige sin forstand endnu mere med problematikken vedrørende SMV i Europa. For små og mellemstore virksomheder og politikken for disse virksomheder betyder en politik for grundlaget for vores beskæftigelse i Europa.
Ved støtteforanstaltningerne kommer de små og mellemstore virksomheder i grunden stadigvæk til kort over for store koncerner, over for kortsigtede industribyggerier, netop i landdistrikterne. Nu kunne man sige, at det er de sædvanlige argumenter fra parlamentarikere, der vil have mere og mere og aldrig er tilfredse. Sådan er det ikke. Programmet ELISE er efter min mening en meget god facilitet. Det vil også komme til at bære frugt. Min opfordring til Kommissionen og Rådet og især til Rådet lyder: Opstil et konsekvent og gennemtænkt totalkoncept for SMV. For sene betalinger for arbejde, SMV allerede har leveret, specielt også uden for Europa, gør det af med små og mellemstore virksomheder, og derfor stemmer min gruppe for et directive on payment periods , som er nævnt i hr. Harrisons betænkning, og støtter dette. Vi støtter ligeledes forslaget fra hr. Hendrick, og min kollega, fru Hautala, vil jo også komme ind på emnet om lidt.

Macartney
Hr. formand, dette her er et yderst vigtigt emne. Jeg taler især om hr. Harrisons betænkning, og jeg vil gerne lykønske ham med den måde, han har udfærdiget den på. Han har påpeget forhold, som mange små og mellemstore virksomheder, der jo er afgørende for væksten i Europa, står overfor. Snakken om afhængigheden af de små og mellemstore virksomheder passer ikke til virkeligheden; disse virksomheder er nemlig meget sårbare over for skruppelløse, stærke drenge, der kan tyre de små og nægter at betale dem til tiden.
Det er helt klart et problem for mange små firmaer. Jeg er sikker på, at vi alle har været ude for et firma, hvis levebrød har været truet og undertiden ødelagt af, at en stor, magtfuld kunde betaler for sent.
Man må desværre konstatere, at de slemme drenge ikke altid bare er andre handelsvirksomheder, men meget ofte offentlige instanser. Jeg har fra pålidelig kilde fået oplyst, at den britiske regering og også det skotske kontor er nogle af de værste syndere. Det er ganske enkelte for dårligt, og det glæder mig, at der nu gøres noget for at rette op på situationen.
En lovbestemt ret til at opkræve morarenter på forsinkede betalinger er det centrale i forsøget på at rette op på situationen. Hvis vi kan gøre det i en omgang over hele Unionen, vil det være til utrolig stor gavn for beskæftigelsen og skabe fornyet tillid. I forhold til alle de taler, der holdes i denne triste bygning om dette emne, er dette noget, der vil gøre en stor forskel, hvis vi virkelig gør noget ved det.
Vi må finde ud af, om Kommissionen virkelig mener det seriøst. Ikke alene foreslås der en temmelig svag foranstaltning i rapporten. Hvis man ser på Kommissionens eget synderegister, skaber det ikke den største tillid. Jeg vil ganske kort fortælle en rædselshistorie fra juletiden, som jeg måtte lægge øre til i min valgkreds. En virksomhed, der havde fået både ros og ordrer fra Kommissionen, var nær fallittens rand, forde det for anden gang stod over for betalingsforsinkelser. Jeg ringede til Kommissionen og snakkede med en meget hjælpsom kontoransat, der forklarede, at Kommissionen ikke kunne gøre noget på grund af mangel på personale i den afdeling, der står for udbetaling af checks, og den person, der underskriver checks, havde kun en begrænset underskrivningskapacitet, og der var ikke nok personale til at give ham checkene. Så der var virkelig krise i afdelingen. Hvis det ikke blev gjort inden juledag, ville der ikke ske noget før efter Nytår. Her var et firma, der stod over for at gå nedenom og hjem og fyre de ansatte, bare fordi det havde gennemført en interessant forskningsarbejde og var blevet tilskyndet dertil af Kommissionen. Jeg vil derfor gerne bede Kommissionens talsmand om nogle garantier og tal for, hvor stor overensstemmelse der er mellem Kommissionens smukke ord og handling. Vil den skabe orden i eget hus og være et godt eksempel for resten af Europa?

Blokland
Hr. formand, de små og mellemstore virksomheder kan i de seneste år glæde sig over den enorme interesse fra det offentlige, både på nationalt plan og på europæisk plan. De små og mellemstore virksomheder synes at være de europæiske politikeres kælebarn. Lad os nu blot håbe, at vi ikke i fællesskab krammer de små og mellemstore virksomheder ihjel. Denne risiko er bestemt til stede. Derfor må hovedvægten ved foranstaltninger til gavn for de små og mellemstore virksomheder ligge på lempelse af de administrative byrder og mere enkel lovgivning. Det fungerer meget mere effektivt end uanset hvilken subsidieordning, for i praksis viser det sig, at finansiel stimulering af små virksomheder koster temmelig store anstrengelser både fra de subsidieydende myndigheders side og fra modtagervirksomhedens side. Hvad mener kommissæren om forslaget om at koncentrere subsidierne om forsøgsprojekter, som iværksættes af serviceinstanser, eventuelt i samarbejde med undervisningsinstitutioner, til støtte for de små og mellemstore virksomheder?
Med hensyn til fru Ewings betænkning om rentesubsidier bemærker jeg, at der er relativ ringe deltagelse af virksomheder med mindre end 250 arbejdstagere. Dette skyldes navnlig den korte ansøgningsperiode. Det kan anbefales at inddrage lokale og nationale virksomhedsorganisationer i informationen. De europæiske Euro Info Centre bør derfor samarbejde tæt med den type organisationer.
Så kommer jeg nu til det europæiske kapitalmarked for hurtigt voksende virksomheder. Jeg forstår, at en sådan institution giver en positiv impuls til meget lovende virksomheder, men jeg har ét fundamentalt spørgsmål: Er det myndighedernes opgave at oprette en sådan børs? Efter min faste overbevisning er det ikke tilfældet. Myndighederne bør kun fjerne hindringer og skabe de nødvendige lovmæssige betingelser for en sådan institution.
Til sidst er der problemet med betalingsforsinkelser i Den Europæiske Union. Hvordan løser vi det? Med en henstilling eller et direktiv? Beslutningsforslaget opfordrer i punkt 6 til et direktiv. Argumentationen herfor er for tynd. Et direktiv forekommer at være udmærket for de små og mellemstore virksomheder, men hvad får en selvstændig erhvervsdrivende ud af det? Når andre skal betale til tiden, skal han også selv gøre det. Det betyder således blot, at der flyttes rundt med pengene. Ordførerens argument passer ikke. Der frigøres slet ikke så megen kapital til investeringer og beskæftigelse, som han påstår. Risikoen for, at en kunde ikke betaler, fortsætter i mellemtiden med at bestå. Selvstændige erhvervsdrivende er derfor mere hjulpet med et kursus, hvorved de bedre kan bedømme deres aftageres kreditværdighed. Det er også godt, hvis små virksomheder får tilladelse til at indlevere momsopgørelsen pr. kvartal, eller at de får en længere momsopgørelsesperiode. Mere vidtgående forslag krænker let kontraktfriheden. På forhånd giver jeg derfor ikke medlemsstaterne uret, når de siger, at de ikke har ret meget ud af Kommissionens henstilling.

Nußbaumer
Hr. formand, SMV får stadig mere betydning for stimulering af økonomien og reducering af den store arbejdsløshed. Så meget mere glædeligt er det derfor, at hvis betænkningen drager de rigtige konklusioner, har ydelsen af rentetilskud bidraget mere end forventet til at skabe nye arbejdspladser i små og mellemstore europæiske virksomheder.
Det er glædeligt, at i denne forbindelse skal definitionen af størrelsen af SMV overvejes og i omfang revideres nedefter for at tage hensyn til de europæiske virksomhedsstrukturers realitet. Velfungerende informations- og samarbejdsnetværker kan også skaffe netop små SMV den nødvendige markedsadgang, så disse ikke bliver dårligere stillet med hensyn til ydeevne og kan deltage i udviklingen af innovationer. Selvom jeg principielt går ind for privatiseringer, skal det være garanteret, at de tilbudte informationstjenesteydelser er enkle og finansielt overkommelige for SMV.
Endelig skal det også iagttages, at de horisontale informations- og samarbejdsnetværker er ensartet fordelt, for at der heller ikke her er nogen som helst risiko for konkurrencefordrejninger.

Añoveros Trias de Bes
Hr. formand, i lighed med andre talere vil også jeg udtrykke påskønnelse af Kommissionens initiativ til at foreslå en række foranstaltninger til løsning af problemet med de alt for lange betalingsfrister i handelsforhold. Desuden takker jeg hr. Harrison for hans fremragende betænkning.
Henstillingen, som i henhold til EF-traktatens artikel 189 ikke er bindende, afviger fra Europa-Parlamentets beslutning om Kommissionens meddelelse om iværksættelse af et integreret program til fordel for SMV og håndværksfagene. Til trods herfor støtter Retsudvalget henstillingen, forudsat at dette instrument betragtes som første fase af reguleringen af betalingsfrister med det formål at skabe en referenceramme.
Det er umuligt at finde én enkelt løsning, flere foranstaltninger er nødvendige. Betænkningen udmærker sig ved at foreslå løsninger på et bestemt problem. På internationalt plan ville det være på sin plads at undersøge mulighederne for at udvide Rom-konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, således at den også kom til at omfatte handelsforhold samt at foretage en undersøgelse af forhold, hvor personer trods bestemmelserne i Bruxelles-konventionen af 1968 om retternes kompetence er stødt på vanskeligheder i forbindelse med tvangsfuldbyrdelse af retsafgørelser.
Som nævnt kan problemerne i forbindelse med betalingsfrister ikke løses ved én enkelt juridisk foranstaltning, og der vil heller ikke kun være tale om retlige konsekvenser. Ved enhver bestemmelse om betalingsfrister vil der også skulle tages hensyn til aspekter vedrørende skatte- og afgiftspolitik - navnlig for så vidt angår SMV - , bankpolitik - grænseoverskridende overførsler -, industripolitik, erhvervsfaglig uddannelse og ledelsesteknik.

Howitt
Hr. formand, jeg støtter forslagene til fordel for de små og mellemstore virksomheder og vil gerne komme med et eksempel på en lille virksomhed fra min egen valgkreds. Jeg taler i min egenskab af æresmedlem af handelskammeret i South Essex; jeg er i tæt kontakt med og har i de seneste uger mødtes med Thurrock Industrial Association og Basildon Business Association, og så sent som i fredags deltog jeg i lanceringen Business Link Essex sammen med mere end hundrede lokale virksomheder. Alle disse organisationer arbejder for at hjælpe små og mellemstore virksomheder. Spørgsmålet er, hvad Unionen kan gøre for at hjælpe os.
For det første støtter jeg helhjertet indsatsen mod de forsinkede betalinger, en svøbe, der truer mange små og mellemstore virksomheder. Jeg vil gerne fortælle om en lille trykkerivirksomhed i Tilbury i Thurrock, S&S Printing, der i det store og hele arbejder for selskaber, der er større og sidder sikrere i sadlen. Alligevel er forsinket betaling af fakturaer et reelt problem for lederen, David Stear. Han siger uden omsvøb, at når disse selskaber, der skylder ham penge, betaler deres lønninger, gør de det med hans penge. I en anden sammenhæng ville sådan noget blive kaldt bedrag, og det er skammeligt, at Det Forenede Kongerige har den værste rekord i forsinkede betalinger, nemlig gennemsnitligt 23 dage. Derfor stiller vi med rette dette forslag for at få bragt en ende på denne svøbe med de forsinkede betalinger.
For det andet støtter jeg en videreførelse af vort europæiske program for EU-lån til små og mellemstore virksomheder, men jeg opfordrer til at forbedre den måde, de administreres på. Elleve små virksomheder har nydt godt af eller været berettigede hertil i South Essex siden 1994. For mange af dem har fortalt mig om problemer i forbindelse med denne ordning. Banklån er af afgørende betydning for denne erhvervssektor, og europæisk støtte med et minimum af bureaukrati og rettet mod jobskabelse er en meget effektiv måde at tilbyde støtte på.
Precision Components i Benfleet, en lille ingeniørvirksomhed, der blev grundlagt af ejerens far i en garage og stadig har til huse sammesteds, kunne investere i nyt udstyr for første gang i fire år. Før krisen i 1980'erne investerede de i nyt kapitaludstyr hvert år, og vor hjælp har igen gjort det muligt for dem at vokse og blive konkurrencedygtige. Så sent som i denne uge fik Thames Estuary Plastics i Raleigh meddelelse om, at dens rentetilskud fra Europa var bekræftet, og de kunne nu støtte tolv nye job i et projekt til £470.000. Endvidere vil vi med stor begejstring søge at gennemføre den nye lånegarantiordning, ELISE, i mit område.
Terry Pearce fra Precision Components er dog stadig skeptisk over for Europas løfter. Mens Thames Estuary Plastics måtte vente næsten to år på at få bekræftet deres støtte, har et andet selskab, Camtac i South Woodham Ferrers, måttet vente så længe, at deres fremgang i mellemtiden betyder, at de ikke længere har brug for lånet. En succeshistorie for dem, men ikke for Europa! Et andet selskab, Beaver 84 Ltd i Basildon, fik ikke engang at vide af deres kontaktperson, at deres ansøgning om et lån var opført på listen over lån. Europas rolle blev skjult for dem.
Løsningen på alt dette er at sikre, at der ydes tilstrækkelige midler, så efterspørgslen kan efterkommes, og vi undgår forsinkelser på ventelisten. I Storbritannien som helhed er 700 virksomheder blevet hjulpet, men yderligere 650 har ansøgt og var støtteberettigede. Kontaktpersonerne skal gøre meget tydeligere rede for Europas rolle, og alle medlemsstater bør udarbejde et reservelistesystem for at hjælpe de støtteberettigede virksomheder, der ikke står først i køen.
Vedrørende de europæiske infocentre er der ingen i Essex. Der er et enormt hul til det nordlige London i Essex, Bedfordshire og Hertfordshire. Essex har 66.000 udenlandske og britiske virksomheder, der i alt giver 590.000 job. Hr. Orejas svar på min forespørgsel i Parlamentet den 13. juni, da han sagde, at tjenesterne skal ydes fra Norwich eller udliciteres derfra, er helt uacceptabelt. Lad Essex County Council biblioteksservice være et Euro Info Center. Der er ikke behov for yderligere penge. Vi vil bare have titlen, så vi kan få adgang til information, publikationer og andre centres net. Det fungerer ikke i Essex. Se på vort tilfælde en gang mere.

Thyssen
Hr. formand, det glæder mig, at vi, endnu inden vi behandler flerårsprogrammet for de små og mellemstore virksomheder, kan bruge en hel formiddag på de små og mellemstore virksomheder. Siden Edinburgh har det været sædvane, at ethvert Europæisk Råd roser, udtrykkeligt roser de små og mellemstore virksomheder. Hver gang fremhæves deres rolle med hensyn til den økonomiske vækst og skabelsen af beskæftigelse, også i Firenze skete dette endnu en gang.
Den principielle og politiske betydning heraf må naturligvis ikke undervurderes, men lad os dog ikke glemme, at det kun kan nytte noget at foretage konkrete politiske handlinger. For effektivt at forbedre klimaet for de små og mellemstore virksomheder og for at gøre alle de højtidelige erklæringer troværdige, er foranstaltninger nødvendige. I organisationen af selvstændige erhvervsdrivende og små og mellemstore virksomheder, hvor jeg har arbejdet i årevis, var det vort faste slogan, at de små og mellemstore virksomheder ikke er nogen store virksomheder i lommeformat. Små og mellemstore virksomheder har egne kendetegn og behøver en specifik politik. Dokumenterne her i formiddag er en rammende illustration heraf.
Disse virksomheders lille målestok og deres ofte familiemæssige karakter gør, at de skal løse finansieringsproblemer på en særlig måde. Deres lille målestok forhindrer dem desuden i at hente sagkundskab hjem på alle områder, hvorved der er risiko for en kronisk mangel på information. Små virksomheder har, når alt kommer til alt, også i højere grad end store virksomheder besvær med betalingsforsinkelser.
Fællesskabsinitiativet til tildeling af rentesubsidier på lån var beskedent, men alligevel velkomment. I sin tid har jeg arbejdet på at formindske målgruppen til virksomheder med færre end 250 arbejdstagere. Kommissionen har ikke villet støtte mit ændringsforslag, men havde dog lovet at forbeholde størstedelen af midlerne til denne del. Jeg er glad for, at jeg i dag konstaterer, at dette løfte er opfyldt.
Jeg støtter også fuldt ud ordføreren, fru Ewing, hvor hun opfordrer til, at der med prioritet lægges vægt på virksomheder med under 50 ansatte. Forhåbentlig vil ELISE give vor nye lånegarantiordning et skub i denne retning.
De små og mellemstore virksomheders kapitalmarked er et andet finansieringsinstrument. EASDAQ kan måske starte i september og vil endelig tilbyde en løsning i og ikke uden for Europa for de hurtigt voksende avancerede højteknologiske små og mellemstore virksomheder. Euro Info Centrene og samarbejdsnettene er mere end nogen sinde nødvendige. Ordføreren Hendrick har ret, når han understreger, at servicen over for de små og mellemstore virksomheder skal være evalueringsmålestokken. Det vil vi bestemt også tale om ved drøftelsen af flerårsprogrammet.
Endelig er der Harrison-betænkningen om betalingsfristerne. Betalingsforsinkelser er ikke sjældent årsagen til en eller en række konkurser. De er et onde, som små og mellemstore virksomheder har temmelig meget at gøre med. Mangelen på kendskab og sagkyndig rådgivning samt en utilstrækkelig intern organisation har bestemt at gøre med dette, men også mangelen på en magtposition i forhandlingerne spiller bestemt de små og mellemstore virksomheder et puds. Spørgsmålet er, om vi kan løse dette med et direktiv. Personligt har jeg længe tvivlet, og jeg har hele tiden opfordret til harmonisering af procesretten, indførelsen af enkle retsprocedurer og fremme af udenretslige voldgiftsprocedurer. Jeg vedbliver at fremhæve nødvendigheden heraf, men indrømmer, at talrige samtaler med selvstændige erhvervsdrivende endelig også har overbevist mig om nødvendigheden af et direktiv. Et direktiv med regler om tvungen ret, men også, for så vidt angår selve betalingsfristen, regler om supplerende ret.
Hr. formand, De tillader mig nok, at jeg siger til ordføreren, at jeg synes, at hans vilje til samarbejde har været eksemplarisk. Derved har vi kunnet nå frem til en betænkning, som får min gruppes fulde tilslutning. Fra Kommissionen ville jeg gerne have hørt, hvad den nu præcist har til hensigt med betalingforsinkelserne. Arbejdes der allerede nu på et forslag til et direktiv, eller er der andre planer?

Garosci
Hr. formand, vores gruppe kan tilslutte sig de synspunkter, ordførerne har fremlagt her i formiddag vedrørende små og mellemstore virksomheder. Det kan ikke være anderledes, for den, der har et globalt syn på den økonomiske vækst i Fællesskabet, kan ikke se bort fra væksten blandt små og mellemstore virksomheder. Men da dette er tilfældet, bør vi udstyre dem med de nødvendige instrumenter, dels af lovgivningsmæssig art, dvs. love, der opfylder de krav, markedet stiller, og dels af finansiel art. Da der vist ikke er nogen, der betvivler, at udviklingen i den europæiske økonomi i de kommende år især vil foregå blandt små og mellemstore virksomheder snarere end blandt de store, er det nødvendigt, at man udviser en større opmærksomhed over for SMV-sektoren og tilvejebringer de nødvendige støtteinstrumenter. I den forbindelse kan vi kun være positive over for det nye flerårsprogram 1997-2000, som vi snart skal behandle her i plenarforsamlingen, og som kommissær Papoutsis og GD XXIII udarbejdede for nylig, samtidig med at vi sørger for tilvejebringelsen af de nødvendige finansielle instrumenter.
Opsplitningen af det europæiske kapitalmarked udgør således et problem for alle virksomheder i vækst; når virksomhederne alt for ofte henvender sig til andre lande og andre kapitalmarkeder, er det, fordi vi ikke har gjort vores arbejde ordentligt. Det er derfor tvingende nødvendigt at arbejde på etableringen af et europæisk kapitalmarked, hvor selskaberne kan komme i direkte kontakt med private og institutionelle investorer og med endnu lavere udgifter til mellemhandlere. Hvad angår betalingsfristerne i handelsforhold, er vi overbevist om, at fænomenet eksisterer og er alvorligt, især for mikrovirksomhederne, for hvem overholdelsen af betalingsfristerne er en livsbetingelse. Dette gælder i mindre grad for mellemstore virksomheder. Blandt disse virksomheder er betalingsbetingelserne blot en af de kontraktmæssige betingelser, der regulerer forholdet mellem kunden og leverandøren. Det ville derfor være meningsløst at søge ved lov at regulere en af de sædvanlige betingelser, der aftales mellem virksomhederne; henstillingen vil således være mere end tilstrækkelig, for så vidt angår de mellemstore virksomheder, medens det ville være ønskeligt med lovgivning vedrørende mikrovirksomhederne.
Et sidste aspekt, jeg gerne vil minde om, er den forskel, der bør etableres mellem de forskellige sektorer, for så vidt angår SMV. Vi er overbevist om, at der er tre sektorer, der bør tillægges en særlig betydning på grund af deres iboende potentiale inden for udvikling, beskæftigelse og investeringer; jeg tænker specielt på håndværksfag, turisme samt handel og distribution. Inden for disse sektorer, som vi normalt under ét benævner den tertiære sektor, findes de største ressourcer og den største direkte kontakt med forbrugerne, som er det egentlige mål for det daglige arbejde blandt millioner af driftsledere, hvad enten de er små eller store, der står over for et marked, som vi har pligt til at gøre endnu større og mere effektivt.

Kestelijn-Sierens
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, med diskussionen af disse fire betænkninger i dag bliver de små og mellemstore virksomheders betydning endnu en gang fremhævet. Et vigtigt emne, som tages op her, er oprettelsen af et europæisk kapitalmarked for små vækstvirksomheder. Det er på høje tid, at et paneuropæisk kapitalmarked, EASDAQ, kommer til at fungere på lige fod med det amerikanske NASDAQ. Dette bliver måske en realitet i slutningen af september.
Vi taler hele tiden om at skabe varig beskæftigelse. Mere end alle mulige beskæftigelsesprogrammer er stimulering af vækstvirksomheder en af de foranstaltninger, som virkelig kan føre til varige job. En allerede nævnt amerikansk undersøgelse bekræfter dette. De virksomheder, som er noteret på NASDAQ, udgør ganske vist kun 0, 4 % af alle amerikanske virksomheder, alligevel skabte de 16 % eller 300.000 af det samlede antal arbejdspladser, der blev oprettet mellem 1990 og juni 1994. Medens der i de 500 største virksomheder i De Forenede Stater gik 850.000 job tabt.
Risikovillig kapital bliver, med undtagelse af et par medlemsstater, stimuleret utilstrækkeligt og behandlet stedmoderligt. Pensioner, som kan spille en vigtig rolle eller kan være en vigtig kilde til risikovillig kapital, har at gøre med begrænsninger eller høje afgifter.
Den Europæiske Sammenslutning af Pensionsfonde forelagde for nylig en betænkning for Kommissionen med en henstilling, som ville resultere i et astronomisk beløb i reserver henimod år 2020. Betænkningen forsvarer den holdning, at større mobilitet for pensionsfondes investeringer både i selve landene og mellem landene indbyrdes kunne spille en rolle.
Kommissionen må sammen med medlemsstaterne gøre sig de nødvendige bestræbelser, fordi de frie kapitalbevægelser her forbliver tomme ord, og fordi der ville komme en løsning på hindringerne, såsom bl.a. dobbelt opkrævning af afgifter.

Theonas
Hr. formand, det er en velkendt kendsgerning, at både vækst og jobskabelse i høj grad bygger på de små og mellemstore virksomheders eksistens og aktivitet, og at de små virksomheder spiller den største rolle. Vi må dog understrege, at de små og mellemstore virksomheder, og navnlig de mindste af disse, har alvorlige problemer på grund af den skærpede konkurrence som følge af det indre marked, globaliseringen af produktionen samt den store, multinationale kapitals samordnede aktiviteter. Resultatet er, at tusindvis af virksomheder forsvinder, som igen betyder tab af titusindvis af arbejdspladser. Ud fra denne betragtning kan Den Europæiske Unions hidtidige foranstaltninger med hensyn til de små og mellemstore virksomheder ikke betragtes som tilfredsstillende. De er alt for løsrevne og administrative og forsøger at bruge beskyttelse af virksomhederne som alibi, mens Den Europæiske Unions generelle politik undertrykker disse virksomheder og bidrager til deres nedlæggelse.
Dette er grundlaget for vores bedømmelse af programmet »SMV-faciliteten« og dets gennemførelse. Vi er nødt til at lede støtten hen til virksomheder, der reelt er ude af stand til at klare de byrder, som de påtager sig, når de har måttet skaffe kapital udefra. Vi er nødt til at favorisere små og mellemstore virksomheder med under 10 ansatte, som udgør 92 % af de små og mellemstore virksomheder i Den Europæiske Union.
Vi finder derfor den grænse på 500 ansatte, som beslutningen angiver, helt uacceptabel. I virkeligheden er den blot et middel til yderligere styrkelse af store virksomheder. Sænkningen af denne grænse til 250 sammen med den opdeling af de små og mellemstore virksomheder i grupper, som kommissær Papoutsis har foreslået, går i den rigtige retning, men det er ikke tilstrækkeligt. I betragtning af, at den oprindelige bevilling på 1 mia er blevet udnyttet næsten fuldt ud, opfordrer vi Kommissionen til at udvide programmet og godkende nye bevillinger samt træffe særlige foranstaltninger til styrkelse af de helt små virksomheder, dvs. virksomheder med under 10 ansatte.

Hautala
Hr. formand, jeg vil gerne komme med nogle kommentarer til de synspunkter, der præsenteres i fru Ewings betænkning. Jeg er helt enig med hende i, at man endnu en gang bør overveje at gå videre og yde rentestøtte til de helt små virksomheder, og i denne forbindelse indtager ELISE-programmet en nøglestilling. En anden ting, jeg ønsker at kommentere, er, at man, når man anvender offentlige midler til virksomhedsstøtte, virkelig nøje bør vide, om støtten når frem til de gode målemner, som vi har. De Grønne har stillet et ændringsforslag desangående til fru Ewings betænkning, hvor vi også støtter, at Kommissionen skal redegøre for, på hvilke områder det med disse støtteordninger er lykkedes at skabe arbejdspladser. Faktisk vil jeg bede kommissæren om at gøre det lidt klarere, om vi efter hans mening har tilstrækkeligt kendskab til disse støtteordningers indvirkning på beskæftigelsen. I sig selv er rentestøtten et glimrende instrument. Den er fleksibel, og med den kan man måske lidt mere retfærdigt yde støtte til en bredere gruppe virksomheder end med den direkte støtte. Jeg vil gerne pege på et lidt penibelt eller delikat problem, nemlig at man måske skulle vove at undersøge, om virksomhedsstøtten fordrejer konkurrencen og indvirker på produktionen i sunde virksomheder. Jeg er interesseret i at høre, om kommissæren på noget tidspunkt har overvejet dette spørgsmål, og om det er muligt at få Kommissionen til at opklare, om virksomhedsstøtten fordrejer konkurrencen. Jeg ved, at man i nogle erhvervskredse ville foretrække at afskaffe de direkte støtteformer og i stedet lade samfundet støtte virksomhederne ved for eksempel at lette beskatningen af virksomhederne.

Murphy
Hr. formand, forsinkede betalinger er en svøbe for vore virksomheder i hele det indre marked. Det er især et problem for vore 17 mio. små og mellemstore virksomheder. Jeg glæder mig over Kommissionens initiativ på dette område, men min glæde er ikke uden forbehold. Henstillingen er kun acceptabel i en vis grad.
Europas SMV og SMI i byer som Dudley, Halesowen, Stourbridge, Smethwick og Wolverhampton i min valgkreds har brug for mere. I begyndelsen af 70'erne grundlagde min far sin egen virksomhed. En af hans første større kontrakter var at opføre et sikkerhedshegn rundt om et fryselager. Han skulle låne penge i banken til at købe materialer for. Fryselagervirksomheden, en internationalt kendt virksomhed, betalte for sent. Denne forsinkelse fik næsten min fars ny virksomhed til at gå fallit, og jeg kan godt huske, hvor bekymret hele familien var over denne økonomiske krise.
Vi skal have ændret forretningskulturen vedrørende forsinkede betalinger, men jeg vil gerne sige til kommissæren, at jeg ikke tror, at det kan gøres gennem en henstilling, der i det store og hele er en ønskeliste for overholdelse af bedste praksis. Det er guleroden, men uden stokken. Et direktiv med en automatisk lovbestemt ret til at opkræve rente for forsinket betaling af udestående handelsgæld kunne netop være denne stok. Behovet for denne lovbestemte ret var konklusionen på en EMAC-høring i april 1995. Alle de små virksomheder, der tog ordet under denne høring, ønskede en sådan rettighed.
Hr. Sam McCrone fra Scott Young Research i Brierley Hill og hr. Ian Brough, direktør i Dudleys handels- og industrikammer fortalte under høringen om deres erfaringer med forsinkede betalinger, og hvordan det påvirkede deres region. Især hr. McCrone understregede, at dette er et emne, der vedrører hele det indre marked. Små og mellemstore virksomheder som hans er ude for store betalingsforsinkelser i andre dele af det indre marked, f.eks. det franske.
Jeg tror, at vi risikerer at mødes igen om et par år og drøfte, hvorfor henstillingen slog fejl. Vi skal have et direktiv, og det nu. Vi kan undgå at vente to-tre år og rent faktisk give SMV, ikke kun i min del af det industrialiserede West Midlands, men i hele det indre marked, hvad de har brug for.

Carlsson
Hr. formand, vi skal i dag behandle fire dokumenter fra Kommissionen. En meddelelse, en beretning, en betænkning og en henstilling. Der er ofte meget klogt i disse tekster. Desværre omsættes dokumenterne dog ikke altid til konkret handling.
De fire betænkninger fra Økonomiudvalget er fortræffelige. De vidner om indsigt i de små og mellemstore virksomheders vilkår. Jeg vil navnlig fremhæve én betænkning, nemlig hr. Harrisons om betalingsfrister i handelsforhold, som burde have været en behandling af et bindende dokument fra Kommissionen. Nu er der desværre kun tale om en henstilling, og derfor får dokumentet ikke den betydning, som det skulle have haft for at fremme kortere betalingstider og dermed en begrænsning af kravene til de europæiske virksomheders likviditet.
I Sverige har vi gode erfaringer med fornuftige lovbestemmelser om inddrivelse af betalinger til gavn for såvel virksomhederne som erhvervslivet. Hvad jeg imidlertid ikke bryder mig om i Kommissionens henstilling og i den endelige betænkning, er indgrebet i aftalefriheden. Jeg mener ikke, der er behov for lovbestemte betalingsbetingelser. Adgang til kapital er en forudsætning for, at en virksomhed kan vokse. Der kræves ikke kun bedre pengestrømme og muligheder for at generere egen kapital uden en for hård skattebelastning, men også adgang til risikovillig kapital. Det sidstnævnte gælder ikke mindst for de hurtigt voksende virksomheder inden for højteknologisektoren. Dette behandler hr. Harrison i sin anden betænkning. Jeg er enig med ham i, at europæiske virksomheder skal have samme betingelser som de tilsvarende amerikanske, og i dette øjemed ville det utvivlsomt være hensigtsmæssigt, om der kunne etableres et velfungerende kapitalmarked, for ellers risikerer vi, at de gode idéer realiseres andre steder. Jeg håber, Kommissionen vil tage initiativ til at skabe de retlige forudsætninger for, at der kan opstå et europæisk kapitalmarked. Skal et sådant kunne fungere effektivt, må man afvikle de forskellige nationale reguleringer og restriktioner, der gælder for kapitalbevægelser.

Watson
Hr. formand, også jeg vil gerne lykønske ordførerne med disse betænkninger. De er nyttige bidrag til denne meget vigtige forhandling om små og mellemstore virksomheder. Som vi ved, er de meget vigtige for væksten og jobskabelsen i vor Union.
De ordninger, som Den Europæiske Investeringsbank har indført, har været utrolig gode. Den måde, de i mit land er blevet administreret gennem nogle af forretningsbankerne, har været meget nyttig for små virksomheder. Jeg kunne godt tænke mig, at Den Europæiske Investeringsbank ser lidt nøjere på, hvordan de rent faktisk bruges. Jeg har fået klager fra nogle virksomheder i min valgkreds over forretningsbanker, der kræver, at virksomhederne flytter deres konti til disse banker, før pengene kan blive udbetalt under ordningerne. Hvis det er tilfældet, er det beklageligt, og det bør undersøges.
Det arbejde, der gøres på kapitalmarkederne, er meget vigtigt. Det største problem, som de små virksomheder møder i Unionen, er adgang til kapital. Men den vigtigste og måske mest presserende af disse betænkninger er den om forsinkede betalinger. I mit land ved vi, og at den samlede handelsgæld til private virksomheder er omkring £46 mia., at den samlede forfaldne gæld nu beløber sig til ca. £20 mia. Disse tal hjælper bestemt ikke de små virksomheder, og derfor kan betænkningerne være nyttige, så vi kan nå frem til en tilfredsstillende løsning.

Le Rachinel
Hr. formand, kære kolleger, jeg er knyttet til ledelsen af flere SMV i Frankrig. Det er i den egenskab, at jeg vil fremsætte følgende kommentarer til de betænkninger, vi i dag har fået forelagt. Jeg har aldrig henvendt mig til et EIC for at få oplysninger. I mit land oversvømmer præfekturer, departementsråd, byråd, handelskamre, fagforbund og mange andre os med oplysninger. Derfor er det europæiske plan en overflødig overbygning for mig.
Vedrørende betalingsfrister, der nu går op til seks måneder, angriber De følgerne og ikke årsagen, nemlig generelt den økonomiske krise. Betalingerne ville ske hurtigere, hvis økonomien var sund, og den økonomiske politik, De påtvinger staterne, fremmer ikke væksten. Fakturering af renter på grund af forsinket betaling, der er obligatorisk i Frankrig, overholdes sjældent af frygt for at miste kunden.
Den virkelig gode idé i denne betænkning er betaling af moms i forbindelse med betaling af fakturaerne. Det er en foranstaltning i den rigtige retning, som alle virksomhedsledere vil modtage positivt. Oprettelsen af et sekundært europæisk marked, sådan som De opfatter det, berører kun enkelte virksomheder i specifikke sektorer. For mig ville det være tilstrækkeligt at gøre det sekundære marked i Frankrig mere fleksibelt, så det blev mere tilgængeligt for små private investorer og virksomheder. Der er en opsparing, men den investeres ikke i økonomien på grund af uhensigtsmæssige strukturer.
Vedrørende kredit forekommer EIB-faciliteten mig at være selve indbegrebet af en dyr hjælp til jobskabelse, fordi den bliver det centrale i virksomhedernes økonomiske opbygning og dermed ofte fører til deres undergang. At opgive ØMU'en, sænke renterne og overbevise bankerne om ikke mere at betragte lån til SMV som en risiko, de ikke er rede til at tage, det ville være en hjælp.
Jeg mener, at SMV's største problemer er renten, bankernes frygtsomhed, de administrative byrder, beskatningen samt de uforholdsmæssigt høje sociale udgifter, og jeg frygter, at ingen af disse problemer bliver løst i Deres Europa.

Tappin
Hr. formand, før jeg blev medlem af Parlamentet var jeg i femten år medlem af en lokal myndighed i Det Forenede Kongerige og heraf 10 år som formand og ansvarlig for en organisation med navnet Staffordshire Development Association, hvis hovedformål var at tilskynde til og fremme vækst i små virksomheder.
I denne organisation i Staffordshire havde vi mere end 200 medlemmer, lige fra store selskaber som Wedgewood og Steelite, der er kendte - når De drikker kaffe i Parlamentet, er koppen lavet af Steelite i min valgkreds - til små bitte virksomheder. Mine bemærkninger til de to betænkninger, vi har foran os i dag, vedrører disse små virksomheder.
Der er tale om virksomheder med omtrent 5-15 ansatte. Da jeg var formand for Staffordshire Development Association, opstod der to store problemer for de små virksomheder. Et af dem var adgang til kapitalmarkederne. I fru Ewings betænkning belyser hun problemerne - trods nogle ændringer - for små virksomheder på dette område. EIB's arbejde er bestemt rosværdigt, men her skal vi tænke på to ting. De midler, der er til rådighed - 1 mia. ECU - er for små set i lyset af antallet af SMV i Unionen. Vi skal have øget denne sum i de næste år.
Det andet vigtige punkt er, at der burde skabes en fond, hvis midler alene skal kunne ydes til de allermindste SMV. Disse virksomheder, der har meget få ansatte, har meget vanskeligt ved at skaffe sig adgang til ressourcer til udvidelse af deres aktiviteter. Hvis vi går tilbage til Delors' hvidbog, som hr. Harrison også sagde, kan vi se, at drivkraften bag væksten er mikro-virksomhederne. Det er dem, der vokser. Det er dem, vi skal fokusere på. Vi skal også undersøge, hvorfor nogle medlemsstater ikke udnytter mulighederne.
Et andet punkt er de forsinkede betalinger. Dette Parlament er kommet med mange smukke bidrag. Vi har brug for en lovbestemt ret til morarenter. Alt for længe er vi gået som katten om den varme grød. Det er lokale myndigheder og store organisationer, halvofficielle organer og nationale regeringer, der i det store og hele er ansvarlige for en meget stor del af dette problem. Hvis vi ikke har en lovbestemt ret til at opkræve morarenter, hvis vi ikke stiller forslag om lovgivning om dette forhold, svigter vi de små virksomheder i Den Europæiske Union. De tal for forsinket betaling, som hr. Harrison anfører i sin betænkning, blegner i sammenligning med omfanget af den gæld, der betales i Staffordshire, som er meget mere forsinket og ved at tvinge små virksomheder i knæ. Lad os få et forslag fra Kommissionen, lad os få en lovbestemt ret til at opkræve morarenter i hele Unionen, så vi kan hjælpe de små virksomheder.

McCarthy
Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke glæde over disse betænkninger og deres henstillinger. Især er jeg glad for forslaget om en lovfæstet ret til at opkræve morarenter. Jeg håber, at det vil øge tilliden til og forbedre gennemførelsen af det indre marked og fjerne urimelige erhvervsmetoder. Det ville være ideelt, hvis virksomhederne tog deres ansvar alvorligt og betalte til tiden, men vi ved, at det ikke er tilfældet, og derfor er det nødvendigt med et minimum af lovgivning for at forbedre erhvervspraksis og sikre gode, rimelige vilkår.
Virksomhederne skal forstå, at forsinket betaling ikke er en god form for kreditforvaltning. Hvor ofte har vi ikke sagt her i Parlamentet, at vækst i SMV er nøglen til bekæmpelsen af arbejdsløsheden i EU, og i vore regionale politikprogrammer har vi øget vor støtte til SMV i erkendelse af dette potentiale. Det ville være en parodi, hvis vi på grund af forsinkede betalinger ophæver virkningen af alt dette gode arbejde.
Det er en kendsgerning, at mange små virksomheder kæmper mod forsinkede betalinger. Deres cash-flow tørrer ud. Innovation og initiativer forsinkes, fordi der ikke kan frigøres midler på grund af forsinkede betalinger. Det er på høje tid, at der gøres noget. Regeringer, offentlige institutioner og Kommissionen bør vise et godt eksempel. De kan indføre en politik med hurtig betaling, uden at der behøves en EU-lovgivning. For nylig stod der i den britiske regerings hvidbog om konkurrenceevne, at små virksomheder spiller en afgørende rolle for økonomien. De er fleksible og reagerer hurtigt på ændringer. De fremmer og er hovedkilden til nye job. Alligevel er jeg sikker på, at De er enig i, at det er skandaløst og chokerende, at den britiske økonomiminister og talsmand for små virksomheder, Angela Knight, medlem af det britiske parlament fra min egen valgkreds, sagde, at økonomiminsteriet ganske vist betaler 25 % af sine regninger for sent, men at det ikke er den forbrydelse, det er blevet beskrevet som. Det er en forbrydelse, hvis de små virksomheder som følge heraf går fallit. De bryder sammen, folk mister arbejdet, og vore sociale udgifter stiger.
Jeg glæder mig over dette direktiv. Jeg glæder mig over muligheden for at forbedre små, britiske virksomheders overlevelsesevne og økonomiske muligheder og også at bidrage til EU's generelle konkurrenceevne ved at forbedre jobskabelsen. Jeg håber også, at det vil tvinge det britiske økonomiministerium og fru Knight, der er økonomiminister, til at betale deres regninger i tide.

Speciale
Hr. formand, vi har gjort store fremskridt siden dengang for nogle få år siden, da det kun var en lille udvalgt skare, der beskæftigede sig med de små og mellemstore virksomheder, og det gjaldt også i Europa-Parlamentet. Dette er et forhold, jeg glæder mig over! Men vi befinder os i dag i en vanskelig fase, og der er to spørgsmål, jeg gerne vil stille Dem, hr. Papoutsis: for det første risikerer topmødet i Firenze, der ikke har været positivt på det beskæftigelsesmæssige område og derfor heller ikke for de små og mellemstore virksomheder, at svække gennemførelsen og finansieringen af det tredje program til fordel for SMV. Hvorledes skal vi reagere?
Det andet spørgsmål er følgende: de små og mellemstore virksomheder lider under forsinkelser i betalingerne fra de større virksomheder og også fra det offentlige. Henstillingen er et første skridt, som jeg selv anmodede om for mange år siden, men hvis det ikke bærer frugt, hvis medlemsstaterne ikke gennemfører det, vil det blive nødvendigt hurtigt at udarbejde et direktiv; dette er det politiske punkt. Jeg vil derfor foreslå et stort møde med deltagelse af Europa-Parlamentet, Kommissionen og repræsentanter for de små virksomheder, hvor dette problem vil kunne blive drøftet, nemlig at man enten gennemfører henstillingen eller indfører et mere bindende instrument. Dette er mit forslag, hr. kommissær!

Papoutsis
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg takke EuropaParlamentet for dets afholdelse af denne fælles forhandling på et så passende tidspunkt.
Som bekendt har alle De Europæiske Råd siden 1993 understreget de små og mellemstore virksomheders betydning for den europæiske økonomi. Topmødet i Firenze understregede den europæiske tillidsaftales betydning for beskæftigelsen, som hr. Speciale netop også fremhævede, og opfordrede de nationale, regionale og lokale myndigheder samt arbejdsmarkedets parter og fællesskabsinstitutionerne til at iværksætte aktioner for at fremme væksten og jobskabelsen som led i en integreret strategi. De små og mellemstore virksomheder anmodes nu om at spille en førende rolle i et sådant tiltag.
Men jeg vil tillade mig først at svare direkte på hr. Speciales første spørgsmål. Efter mødet i Firenze er det nu op til de øvrige institutioner, navnlig Europa-Parlamentet i forbindelse med forhandlingen om 1997-budgettet, men også Rådet (budget) at vise, om vi reelt holder vore politiske løfter og overholder de beslutninger, vi er nødt til at træffe med hensyn til de finansielle konsekvenser af disse politiske løfter.
I alle disse år har Europa-Parlamentet i sine beslutninger fremhævet den væsentlige rolle, som de små og mellemstore virksomheder spiller for økonomisk vækst og beskæftigelse, men også de problemer, som de europæiske virksomheder står med. Jeg vil her gerne takke ordførerne for de fire fremragende betænkninger, de har udarbejdet og har fremlagt i dag. Disse vigtige spørgsmål vil vi også få lejlighed til at drøfte på et senere tidspunkt i forbindelse med den betænkning, som fr. Thyssen er ved at udarbejde om det tredje flerårige program for små og mellemstore virksomheder.
Jeg vil nu tillade mig at komme ind på betænkningerne én ad gangen:
Hvad angår det alvorlige finansieringsspørgsmål, som fr. Ewings betænkning beskæftiger sig med, vil jeg gøre Dem opmærksom på, at støttefaciliteten for de små og mellemstore virksomheder i form af 1 mia ecu til rentegodtgørelser på lån blev opbrugt i slutningen af 1995, mens en betydelig del af ansøgningerne, svarende til et beløb på over 400 mio ecu, ikke blev imødekommet. På basis af de oplysninger, der er indsamlet, kan vi ud fra de beløb, der er bevilget til konkrete virksomheder, konstatere, at det oprindelige mål, nemlig oprettelsen af 33.330 arbejdspladser, er overskredet, idet der indtil i dag er skabt over 45.000 arbejdspladser. 95 % af lånene inden for SMV-faciliteten er blevet ydet til virksomheder med under 250 ansatte. Pengene kommer hurtigt i omløb. I nogle lande er der reelt blevet skabt arbejdspladser med mindre lån end i andre lande. Dette skyldes, at kapitalintensiteten ikke er den samme i alle industrigrene og over hele Unionen. Kommissionen og Den Europæiske Investeringsbank undersøger, hvordan man kan vurdere den strukturelle karakter af de arbejdspladser, der er blevet skabt via dette facilitetsprogram for de små og mellemstore virksomheder. Der er uden tvivl tale om en meget vanskelig proces; men det er en kendsgerning, at selv om faciliteten for de små og mellemstore virksomheder var gældende for hele Unionen, var udnyttelsen større i nogle lande end i andre.
En sandsynlig forklaring på dette er, at strukturfondene i visse tilfælde giver de små og mellemstore virksomheder mere fleksible betingelser end dem, de fik via SMV-faciliteten. For det andet spiller de forskellige nationale banksystemers struktur og specielle karakteristika en vigtig rolle, når det gælder spredningen af de statslige støttemidler til virksomheder. For det tredje spiller antallet og arten af de låneformidlende pengeinstitutter en vigtig rolle for tiltrækningen af virksomheder, der kan drage fordel af dette initiativ.
Jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen vil komme med mere udførlige kommentarer til nogle af de punkter, Europa-Parlamentet rejser i Ewing-betænkningen. Når vi har udarbejdet den tredje rapport om faciliteten for de små og mellemstore virksomheder, vil vi være bedre i stand til at undersøge disse spørgsmål. Jeg kan imidlertid fortælle Dem, at lånefaciliteten for de små og mellemstore virksomheder er en ren succes. Dette skyldes overvejende, at Kommissionen og EIB havde som fælles mål at skabe en simpel og effektiv mekanisme samt sikre en hurtig ikrafttrædelse af denne.
Vi er nu i den fase, hvor der foretages en meget grundig gennemgang af resultaterne af disse foranstaltningers anvendelse og navnlig fordelingen af arbejdspladserne. Det samme gør Den Europæiske Investeringsbank. Og hvis jeg skal svare på de spørgsmål, der blev stillet af fr. Ewing, hr. Kranidiotis og fr. Hautala, kan jeg ud fra de oplysninger, vi har i dag, og som stammer fra et enkelt land, Frankrig, sige, at lånene hovedsagelig gik til industrivirksomheder med under 10 ansatte. Kommissionen vil tage Europa-Parlamentets forslag i betragtning under udarbejdelsen af mekanismen vedrørende ELIS-initiativet, et initiativ, der ligeledes er baseret på små virksomheders jobskabelse via en lånegarantiordning. Jeg vil endnu en gang takke Dem for Deres støtte til dette nye initiativ, som i høj grad er med til at støtte de små og mellemstore virksomheder.
Hvad angår hr. Harrisons betænkning om Kommissionens meddelelse om gennemførligheden af oprettelsen af et europæisk kapitalmarked for mindre ekspansionsorienterede selskaber i vækst, findes der som bekendt, takket være bl.a. Kommissionens indsats på dette område, allerede forskellige europæiske kapitalmarkeder for dynamiske, internationalt orienterede små og mellemstore virksomheder, ligesom der er markeder under oprettelse.
Der er især to initiativer, som bør nævnes, fordi de fungerer på europæisk plan. Det drejer sig som EASDAQmarkedet, som er under etablering og vil træde i funktion fra september, samt initiativet EURO-NM, som er et samarbejde mellem tre landes parallelle finansmarkeder, nemlig Frankrigs, Belgiens og Tysklands. Kommissionen hilser disse initiativer velkomne, eftersom de bidrager til at forbedre de små og mellemstore virksomheders mulighed for finansiering med risikovillig kapital. Jeg skal imidlertid blot påpege, at alle disse nye markeder er initiativer inden for den private sektor, initiativer, der fungerer inden for rammerne af konkurrencen mellem kapitalmarkeder oprettet på grundlag af direktivet om investeringsservice.
Kommissionens rolle har været at styrke interessen for oprettelsen af nye kapitalmarkeder for små og mellemstore virksomheder. Nu hvor den private sektors interesse er blevet vakt, er det op til det samme marked at bestemme disse kapitalmarkeders fremtid. De små og mellemstore virksomheders adgang til finansiering med risikovillig kapital og til kapitalmarkederne i det hele taget står på Kommissionens faste dagsorden. Det er et af de grundlæggende finansielle problemer, som mange små og mellemstore virksomheder står overfor, og det er samtidig et af grundelementerne i det tredje flerårige program for små og mellemstore virksomheder. Kommissionen er netop ved at udarbejde endnu en meddelelse, som vil beskæftige sig med fremtidsperspektiverne for disse nye markeder, men også med de hindringer, der vil være for deres vellykkede funktion. Jeg tror, vi vil kunne forelægge Dem denne anden meddelelse inden for den nærmeste fremtid.
Hvad angår hr. Harrisons anden betænkning er Kommissionen helt klar over vigtigheden af at imødegå problemet med forsinket betaling, både for at forbedre de små og mellemstore virksomheders finansielle betingelser og for at fremme de små og mellemstore virksomheders grænseoverskridende handel inden for det indre marked. Som bekendt rettede Kommissionen i 1995 en henstilling til medlemsstaterne om dette spørgsmål. Henstillingen opfordrede medlemsstaterne til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at begrænse problemerne i forbindelse med forsinket betaling. På Kommissionens vegne vil jeg gerne udtrykke min store tilfredshed med Harrison-betænkningens støtte til de initiativer, Kommissionen har taget på området.
Hvad angår Europa-Parlamentets opfordring til, at man undersøger, om henstillingen kan ændres til et forslag til Rådets direktiv, er Kommissionen villig til at foretage en midtvejsevaluering af følgerne af denne henstilling i begyndelsen af 1997. Selv tror jeg også, vi bør udarbejde et direktivforslag - og her er jeg enig med hr. Murphy - men før vi tager dette skridt, foretrækker jeg at få flere oplysninger om resultaterne af henstillingens gennemførelse i medlemsstaterne. En automatisk påføring af renter i tilfælde af forsinket betaling er noget, vi bør tage alvorligt i betragtning under de overvejelser, vi skal gøre os. Og hvis jeg samtidig skal svare på hr. Speciales andet spørgsmål om muligheden af at arrangere et stort møde mellem Europa-Parlamentet, repræsentanter for de nationale parlamenter samt repræsentanter for de små og mellemstore virksomheders organisationer, vil jeg sige, at jeg personligt finder denne ide fremragende. Jeg tror sagtens, EuropaParlamentet er i stand til at tage et sådant initiativ, og selv vil jeg love at støtte dette initiativ, så godt jeg kan, som repræsentant for Kommissionen. Desuden vil tjenestegrenene under Generaldirektorat XXIII stå til rådighed og yde Dem assistance ved et sådant stormøde.
Men vi må gå endnu videre, og det skal ske med størst mulig omtanke. Jeg tror, vi får rig mulighed herfor i forbindelse med det nye flerårige program for de små og mellemstore virksomheder, som undersøger muligheden for at fremskynde den evalueringsproces, som er fastlagt i henstillingen af 1995 om forsinket betaling. Denne detaljerede gennemgang af spørgsmålet vil danne grundlag for en vurdering af behovet for videre aktioner. Endvidere vil Kommissionen støtte aktioner iværksat af forskellige organisationer med henblik på at forbedre betalingsvanerne inden for industrien, ligesom den vil tilskynde medlemsstaterne til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at begrænse problemerne med forsinket betaling.
Endelig hvad angår hr. Hendricks betænkning, glæder det mig, at denne betænkning er enig i Kommissionens holdning og forslag vedrørende informationsnettenes fremtidige virke og udviklingen af virksomhedsrelationer. Og især glæder jeg mig over Hendrick-betænkningens anerkendelse af, at alle Den Europæiske Unions virksomheder har en klar fordel af disse net. Nettene har til formål at fremme virksomhedernes adgang til informationer, og samtidig giver de virksomhederne en udmærket mekanisme til at skabe indbyrdes relationer mellem virksomheder og firmaer.
Kommissionens beretning om informations- og samarbejdsnettenes fremtidige virke er kommet i stand efter omfattende høringer af nettenes medlemmer. Beretningen giver udtryk for et fælles ønske om at fortsætte og intensivere de aktioner, der er iværksat i forbindelse med funktionsmålsætningerne. De grundlæggende problemstillinger, som analyseres i denne beretning, er blevet inddraget i forslagene om det tredje flerårige program for de små og mellemstore virksomheder, som er til behandling i Europa-Parlamentet. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at den fremgangsmåde, Kommissionen valgte, dvs. at tilskynde til skabelsen af et gunstigt miljø for virksomhedsvækst i Den Europæiske Union, havde en klar decentraliserende karakter. Konsulentorganisationer over hele Europa har sat sig for at oversætte målsætningerne om det indre markeds virkeliggørelse i praksis. Og dette forsøger de at gøre via en forbedret formidling af informationer om de risici og muligheder, dette indebærer, samt naturligvis også ved at fremme samarbejdet mellem virksomheder og regioner. Dette decentraliserende tiltag havde den fordel, at det fremmede en strategisk europæisk dimension inden for rammerne af virksomhedernes aktiviteter på lokalt, regionalt samt nationalt plan. Endvidere bidrog det til en effektiv forberedelse af virksomhederne til økonomiens globalisering.
Kommissionen deler de synspunkter, som ordføreren gav udtryk for, hvori han anbefaler de europæiske informationscentres fortsatte funktion med lokale værtsorganisationer og naturligvis også anbefaler udbygningen af samarbejdet med nyere net. Kommissionen deler endvidere det synspunkt, at nettenes aktiviteter bør bestemmes af efterspørgslen og skal være service-mindede, ligesom vi er enige i konstateringen af, at et bedre kendskab til de kvalitative sider og til kundeservice er væsentlige aspekter af informations- og samarbejdstjenesterne.
Med hensyn til nettet af Euro Info Centre har Kommissionen i sin beretning banet vejen for det forslag, der blev fremsat på Det Europæiske Råd i Madrid, om fornyelse af de europæiske informationscentres mandat, så de kommer til at fungere som første kontakt, eftersom der er et åbenlyst behov for større gennemsigtighed i de utallige fællesskabstjenester, de tilbyder. Dette er også årsagen til, at Kommissionen foreslår bevarelsen af de to eksisterende samarbejdsnet, dvs. BC-NET og BRA, idet der tages hensyn til de behov, de små og mellemstore virksomheder har givet udtryk for, nemlig at søgningen af samarbejdspartnere til firmaer foretages på forskellige måder svarende til det niveau, det ønskede samarbejde skal foregå på. Endvidere er nettenes anvendelse af den nyeste teknologi med henblik på at forbedre deres funktion også et spørgsmål, der er taget i betragtning i det nye flerårige program for de små og mellemstore virksomheder.
Jeg har her forsøgt at give en kort fremstilling af de grundlæggende sider af de vigtige spørgsmål, som de fire betænkninger omhandler. Jeg tror, at de små og mellemstore virksomheder vil komme til at spille en afgørende rolle for den europæiske økonomiske vækst de kommende år. Den forhandling, vi har haft i dag, har været til stor nytte. Den har leveret et væsentligt bidrag til vor imødegåelse af de særlige problemer og fremme af den europæiske virksomhedspolitik.
Til sidst vil jeg endnu en gang takke de fire ordførere og Europa-Parlamentet for den støtte, de gennem årene har givet til udarbejdelsen og gennemførelsen af politikkerne samt programmerne for de små og mellemstore virksomheder, og forsikre Dem om, at Kommissionen vil tage alle Deres bemærkninger og forslag i betragtning.

Formanden
Mange tak, hr. Paoutsis.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00.

Afstemning
Posselt
Fru formand, vores gruppe har stemt imod Schulz-betænkningen, fordi hr. Schulz af indenrigspolitiske grunde har udarbejdet en yderst selvmodsigende betænkning gennem sine ændringsforslag, hvormed han har forsøgt at nedgøre de bayriske sikkerhedsorganer, der er en vigtig front for hele Europa i kampen mod den organiserede kriminalitet. Derfor har vi ikke kunnet stemme for denne betænkning, og vi appellerer til hr. Schulz om at tage den amerikanske kongres og det amerikanske senat som eksempel, hvor begge de store partier i fællesskab har givet stødet til et stort program mod det nukleare smugleri, som de har betegnet som trussel nr. 1 for De Forenede Stater, og dét på grundlag af en rapport fra instituttet for strategiske studier, hvori det lægges til grund, at der er begået i hundredvis af tilfælde af nuklear kriminalitet fra den tidligere Sovjetunions område.
De Forenede Stater har etableret et samarbejde mellem de store demokratiske kræfter. Hr. Schulz har forspildt denne chance, og jeg håber, vi på dette punkt snart vil følge De Forenede Staters eksempel.

Caudron
Først vil jeg gerne lykønske vor kollega og ven, hr. Schulz, med hans fortrinlige betænkning og det store arbejde, han har lagt i den.
Det er helt berettiget, at vi beskæftiger os med denne temmelig nye handel med nukleare materialer. Denne ulovlige handel er forbundet med en fare, der er uden fortilfælde i forhold til, hvad vi har været ude for på andre områder.
Derfor skal vi gå tilbage til problemets oprindelse, nemlig fremstilling af energi. Vi må ikke helt og holdent tage afstand fra atomenergi til civile formål. Til gengæld skal vi være mere forsigtige og årvågne over for de mulige farer, den medfører.
Derefter skal vi overveje oparbejdningen af nukleart affald og afskaffe denne morbide handel, som jeg ofte har taget afstand fra.
Vi skal have fuld kontrol over alle strømme af fissile materialer og andet nukleart affald. Dette arbejde kan udmærket pålægges Euratom, hvis Kommissionen og Rådet beslutter det.
Europa må ikke længere være et område, hvor der råder en konstant nuklear fare. Derfor skal vi tage hensyn til de mange spørgsmål, vi står over for i landene i Central- og Østeuropa, der i dag spiller højt spil med det nukleare civile og militære arsenal, de råder over.
Vor pligt er naturligvis at bekæmpe spredning af disse stoffer. Her skal vi have en konkret viden om handlen og de risici, den medfører.
Der skal være en stærk politisk vilje til at beskytte befolkningerne. Jeg nærer intet ønske om snart at komme til at lide på grund af de »troldmandens lærlinge«, som jeg tog afstand fra for et par måneder siden.

Eriksson, Sjöstedt og Svensson
Det er klart, at man kraftigt må bekæmpe ulovlig handel med nukleare materialer. Denne handel er menneske- og miljøfjendtlig. Der må træffes foranstaltninger til at forhindre den.
Men vi undertegnede mener, at dette bliver brugt som argument for at gennemføre etableringen og en udbygning af Europol og som et pressionsmiddel over for medlemsstaterne for at få dem til at ratificere Europolkonventionen. Derfor vælger vi at undlade at stemme ved den endelige afstemningen om Schulz-betænkningen.

Holm
Jeg mener, at man på dette område må forholde sig til det grundlæggende problem, nemlig fremstillingen af radioaktive stoffer, der fører til, at der finder en handel sted med »restprodukterne«. Dette problem omtales i punkt 3 i Schulz-betænkningen, hvilket er positivt. Jeg agter derfor at stemme nej til ændringsforslag 22, hvorefter det skal udgå.
Ulovlig handel med nukleart materiale er ikke kun et problem i EU-landene, det er også et internationalt problem. Derfor kræver det også international handling at løse det, og derfor er det indlysende, at FN og Interpol må have flere ressourcer for at kunne gøre noget. Alle berørte nationer må arbejde tæt sammen, ikke kun i EU, men også, og frem for alt, på internationalt plan. Europol er ikke den rette organisation til at tage sig af disse spørgsmål, idet Europol ikke er en global organisation, der eksempelvis også omfatter OSCE-landene. Jeg stemmer imod bl.a. punkt 18, hvori Rådet og medlemsstaterne opfordres til ufortøvet at iværksætte og udbygge Europol.

Kirsten Jensen og Blak
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet stemmer for Schulzbetænkningen om ulovlig handel med nukleare materialer og radioaktive stoffer. Det gør vi, fordi vi er enige med ordføreren i, at det er absolut nødvendigt at gøre noget for at forhindre ulovlig handel med radioaktive og nukleare materialer.
Som situationen ser ud nu, er det faktiske problem meget lille, men henne om hjørnet ligger et meget stort potentielt problem. Hvis vi ikke behandler problemet med den rette respekt, kan det udgøre en trussel for miljøet, folkesundheden, den indre sikkerhed og den internationale sikkerhed.
Et af de vigtigste midler til bekæmpelse af den ulovlige handel er en optimal udnyttelse af den tilgængelige teknologi. Derfor opfordrer Europa-Parlamentet med denne betænkning Kommissionen til at evaluere de muligheder, den moderne teknologi giver os. Det er også af afgørende betydning, at vi gennemfører en nøje overvågning og en omfattende registrering af handlen med radioaktive og nukleare materialer for på den måde at kunne optrævle illegale forgreninger. Derudover er det klart, at man skal holde et vågent øje med de østeuropæiske lande, herunder undersøge, om de østeuropæiske lande overholder sikkerhedskontrolreglerne, samt hvordan man kan styrke og udbygge sikkerheden.
Det er dog vigtigt at understrege, at selv om problemet potentielt er stort, skal vi ikke begå den meget almindelige fejl at udtænke en alt for kompliceret og omfattende løsning, som blot forværrer problemet i stedet for at løse det - løsningen skal passe til problemet.

Kreissl-Dörfler
Selv de mindste mængder plutonium er tilstrækkelige til at forgifte hele menneskeheden. Vi skal derfor forhindre, at plutonium overhovedet opstår. Vi skal derfor sætte en stopper for den civile og militære udnyttelse af atomenergi.
Med dette farvel er det allerede eksisterende plutonium imidlertid ikke skaffet af vejen. De civile og militære beholdninger skal lægges åbent frem og underkastes Euratoms og IAEA's kontrol. Plutonium må på ingen måde fortsat transporteres rundt på vores veje og i luften.
Især plutoniumskandalen i München giver anledning til en række spørgsmål, der bør afklares af et undersøgelsesudvalg: For det første: Forbundsregeringen, den bayriske delstatsregering og myndighederne har af valgtaktiske grunde disket op med eventyrhistorier over for offentligheden. De har på uforsvarlig vis næret angsten og under overtrædelse af international ret udsat mange mennesker for alvorlig fare. Med rigsadvokat Helmut Meier-Staude i spidsen har de først skabt efterspørgslen efter plutonium for med megen ståhej at kunne tale om et nukleart marked og præsentere sig som antidiskriminelle supermænd.
For den måbende offentlighed rejser der sig så det spørgsmål: Hvem er nu den farligste og mest kriminelle, den bayriske delstatsregering eller de nukleare forhandlere?
Det andet spørgsmål: Hvornår informerede forbundsregeringen EURATOM? Der er nævnt to tidspunkter. Altså: Hvem lyver, den tyske forbundsregering eller EURATOM?
Plutoniumskandalen rejser et tredje spørgsmål: Spørgsmålet om forholdet mellem efterretningstjenesten og politiet. I Forbundsrepublikken Tyskland havde man efter de frygtelige erfaringer med Gestapo under naziherredømmet trukket skarpe grænser mellem efterretningstjenesten og politiet. Netop i Bayern bliver disse grænser mere og mere udviskede. München-skandalen har vist, hvad det fører til. Begge organer bliver uberegnelige og ukontrollerbare. Lovovertrædelser bliver således fremprovokeret.
Min kollega hr. Schulz har i sin udmærkede betænkning taget de komplekser op, jeg har berørt. Derfor har vi stemt for betænkningen.
Det Europæiske Råd i Firenze
Berthu
Fru formand, Det Europæiske Råd i Firenze gav et meget forvirret billede af beskæftigelsesproblemerne. I det italienske formandskabs beretning i går var der to udtryk, der er karakteristiske for Europas nuværende holdning. For det første at der ikke findes en mirakeløsning på arbejdsløsheden; for det andet at det nationale niveau er det mest hensigtsmæssige at bekæmpe arbejdsløsheden på. Hvis man lægger disse to holdninger, der for øvrigt er indbyrdes modstridende, sammen, når man ikke frem til noget særlig spændende. Dette pludselige ønske om at respektere medlemsstaternes kompetence ville være mere overbevisende, hvis ikke man fik indtryk af, at det er dikteret af magtesløshed, og hvis nærhedsprincippet ikke blev overtrådt hver eneste dag, især i form af hr. Santers tillidspagt, trods alle hans gode hensigter.
Især i forbindelse med international handel kan man spørge sig selv, om ikke denne nye præsentation har det skjulte formål at udvande Europas ansvar ved således at omfordele rollerne. Kommissionen styrter verden rundt for at forhandle aftaler om frihandel på vegne af menneskehedens velfærd, mens medlemsstaterne forsøger at løse en arbejdsløshed, der delvist er en følge heraf. Vi er naturligvis ikke enige i denne for Kommissionen lidt for praktiske fordeling; den burde i stedet indse, at dens fremmeste rolle er at forsvare Europas lande.
I konklusionerne fra Det Europæiske Råds samling i Firenze vedrørende regeringskonferencen er der et andet forslag, nemlig at sikre en bedre koordinering i Europa mellem de nationale politikker. Denne politik er baseret på tanken om, at en bedre koordinering på europæisk plan vil give positive resultater i sig selv, over alt og for altid. Desværre kan man spørge sig selv, om en bureaukratisk koordinering af dårlige politikker, nemlig de nuværende, ikke snarere vil bidrag til at lamme vækst og beskæftigelse, hvilket bevises af erfaringerne fra de lande, der ikke er blevet medlem af Unionen.

Ribeiro
Det Europæiske Råd i Firenze var dybt præget af den såkaldte kogalskabskrise, der dog i sidste instans reddede selve topmødet ved at give det udseende af, at det havde været en succes, fordi der - tilsyneladende med stor beslutsomhed - var fundet en løsning på problemet med en enkelt medlemsstats blokering af arbejdet. Men det er et spørgsmål, om der reelt opnåedes en løsning, der utvetydigt beskytter folkesundheden på grundlag af videnskabelige kriterier. Hvad dette angår, er der intet grundlag for et entydigt bekræftende svar, men Parlamentets beslutning tager ikke dette afgørende spørgsmål op.
Det Europæiske Råd i Firenze var endnu et topmøde, hvor der endnu en gang blev gjort forsøg på at fastsætte og vedtage politikker, foranstaltninger og aftaler til imødegåelse af den stigende arbejdsløshed og den forringelse af de sociale forhold, som er en følge af tidligere europæiske topmøders inkonsekvente holdninger. Men én boykot afløste en anden, uden at dette er blevet gjort til genstand for kritik. En anden medlemsstat overtog hovedrollen på topmødet og forhindrede, at der blev vedtaget forslag og hensigtserklæringer, som kunne føjes til de tidligere. Ikke engang dette opnåede man. Hvilket heller ikke kommer tilstrækkeligt klart frem i beslutningen.
Det Europæiske Råd var en genbekræftelse, efter nogles mening uforsonlig, efter andres mening autistisk, af en bestemt vej for »den europæiske opbygning«. Ikke engang besmykket med gode hensigter og smukke ord - dette blev overladt til andre Råd af mindre højtstående ministre.
Fremskyndet liberalisering af de offentlige tjenester, navnlig af teletjenesterne, fordi der jo findes informationsmotorveje, der kan give en god fortjeneste, forbedring af konkurrenceevnen og løntilbageholdenhed, men ingen forslag om tilbageholdenhed for spekulanterne, der trækker kapital ud af den produktive og beskæftigelsesskabende sektor, en klar trussel om at ændre strukturpolitikkerne fra deres mål i tilknytning til den nu glemte økonomiske og sociale samhørighed. Det er, hvad der står og ikke står i konklusionerne fra topmødet, hvilket der heller ikke siges noget om i beslutningen.
Hvad angår udenrigspolitikken, tales der endnu en gang om »sympati« for Tyrkiet uden nogen form for selvkritik, selv om de skridt, der er blevet taget, forudsatte, at menneskerettighederne respekteredes, medens situationen tværtimod er blevet yderligere forværret.
For så vidt angår Cuba modificeredes derimod den hidtil faste holdning til den uacceptable nordamerikanske lovgivning på grundlag af ubegrundede og endog falske argumenter vedrørende ansvaret for en eventuel afbrydelse af forbindelserne med Den Europæiske Union.
Af ovennævnte (og mange andre) grunde må topmødet siges at have været en fiasko, ikke mindst hvad angår det sociale område, en fiasko, der ikke kan skjules med den tilsyneladende succes på BSE-området og Europol; og Parlamentets beslutning går endnu en gang uden om de virkelige problemer, som om de allerede var blevet løst eller automatisk vil blive det med virkeliggørelsen af eldorado - den forjættede euro.
Overgangsperioden i EU-tiltrædelsestraktaterne
Ahlqvist, Theorin og Wibe
Efter vor opfattelse skal Den Europæiske Union ikke lægge hindringer i vejen for medlemsstaternes muligheder for at gennemføre mere vidtgående forbedringer på miljøbeskyttelsesområdet, heller ikke selvom nogle medlemsstater måtte mene, at dette gør indgreb i det indre markeds fire friheder.
Miljøgarantien har indtil nu vist sig ikke at eksistere i praksis. Vi mener, at miljøgarantien skal gælde, så snart en medlemsstats nationale parlament påberåber sig den i sine beslutninger.
Betænkning af Mosiek-Urbahn
Eriksson, Sjöstedt og Svensson
Vi har stemt for Mosiek-Urbahn-betænkningen. Vi er høj grad enige i betænkningens kritik af Molitor-Gruppens rapport. Vi mener, at det, når det drejer sig om grænseoverskridende spørgsmål, navnlig sociale spørgsmål med tilknytning til arbejdsmarkedet og miljøspørgsmål, er nødvendigt at have minimumsforskrifter, også på unionsplan. Det skal dog ikke udelukke, at landene på egen hånd kan gå længere og indføre mere vidtgående bestemmelser. Dette kræver bl.a. en skærpelse af den nuværende artikel 100 A, stk. 4, i Rom-traktaten.
På visse punkter er vi dog også kritiske over for betænkningen. Det gælder således med hensyn til forslaget om at anvende artikel 171 til at idømme medlemsstaterne bøder. Formuleringen i punkt 1.26 er efter vor opfattelse fuldstændig absurd. Den lyder således: «Den Europæiske Union er ved at gennemføre den største forenklingskampagne i moderne økonomisk tid ved at forsøge at erstatte 15 forskellige sæt af bestemmelser med 1«.
Det er os ubegribeligt, hvordan et parlament, der gerne vil opfatte sig som seriøst, kan godkende en sådan formulering.

Lindholm
Ganske som miljøpartierne i de øvrige nye medlemslande var det svenske Miljøparti bekymret for, at en optagelse i EU kunne føre til en forringelse af vore eksisterende normer på bl.a. miljø-, social- og forbrugerbeskyttelsesområderne. Foreløbig synes udviklingen desværre at bekræfte vore bekymringer, bl.a. derved at Kommissionen ikke har holdt sine løfter om at bringe EU's miljønormer på niveau med de nye medlemsstaters inden for den aftalte overgangsperiode.
Trods dette kan jeg heller ikke støtte konklusionerne i den såkaldte Molitor-rapport, eftersom de udelukkende tager udgangspunkt i storindustriens interesser. Desuden er det tydeligt, at Molitor-Gruppens hensigt reelt var at udnytte en deregulering af EF-lovgivningen som et forbillede for lignende foranstaltninger på nationalt plan. Man ville simpelthen kassere, hvad der var opnået på bl.a. miljøbeskyttelsesområdet i Europa, i stedet for at gøre yderligere fremskridt.
Da jeg, af de grunde, som jeg nævnte, som medlem af det svenske Miljøparti generelt forholder mig ret skeptisk til EU-lovgivning på områder, der er vigtige for os, vil jeg koncentrere min stemmeforklaring om de to ændringsforslag, som jeg har fremsat.
Baggrunden for det første er, at Molitor-Gruppens tankegang repræsenterer en model, hvor økonomerne er de eneste sagkyndige, når der skal træffes samfundsmæssige beslutninger om lovgivning. Derfor har vi ønsket at understrege, at der også må tages andet end økonomiske kalkuler i betragtning, når man skal beslutte, om der skal lovgives.
Den Grønne Gruppe i Europa-Parlamentet har desuden været bekymret for, at de gældende mindstenormer på miljø-, forbruger- og socialbeskyttelsesområderne i fremtiden vil blive fortolket som maksimumnormer. Det er derfor væsentligt for os, at man ikke i den frie konkurrences navn påbyder, at de eksisterende nationale normer skal lempes på områder, som er livsvigtige set fra et miljøsynspunkt og for den såkaldte almindelige borger. Det gælder også om at undgå, at EU bliver hæmsko for en yderligere udvikling på disse områder.

Lindqvist
Det er vigtigt, at der gennemføres en deregulering på EU-plan for at begrænse unødvendig regulering og bureaukrati. Betænkningen behandler dog kun symptomerne på disse problemer, idet EU-bestemmelser allerede er en kendsgerning.
Den burde have beskæftiget sig med, hvilke spørgsmål der skal behandles på de forskellige niveauer: det lokale, det regionale, det nationale og det europæiske EU-niveau. Der burde have været en checkliste over, hvilke spørgsmål der skal behandles og på hvilket niveau.
Endvidere har betænkningen slagside til fordel for deregulering for erhvervslivet og for styrkelse af konkurrencen. Deregulering er også vigtig ud fra et demokratisk synspunkt for at gøre de eksisterende bestemmelser enklere for den enkelte borger og gøre det klart, på hvilket niveau forskellige beslutninger skal træffes.
Der burde have været opstillet en »subsidiaritetsliste« over, hvilke spørgsmål der kan føres tilbage fra EU til det nationale, regionale og kommunale plan.

Rovsing
Den foreliggende betænkning omhandler et uhyre centralt tema, hvis betydning for det indre markeds videre udvikling - og i den forbindelse for den økonomiske vækst og for beskæftigelsen i Europa - ikke må undervurderes. Betænkningen rummer således en udmærket analyse og en kritisk vurdering af den såkaldte Molitor-gruppes forslag til lovgivningsmæssig og administrativ forenkling.
I det store hele må man give ordføreren og udvalget ret i kritikken af Molitor-gruppens rapport, idet rapporten ganske vist indeholder en nyttig oversigt over de problemer, der er forbundet med for vidtgående lovgivningsmæssig eller administrativ regulering af markedet, men desværre også en tendens til at undervurdere de konkurrencemæssigt og/eller forbrugerpolitisk uheldige virkninger af en vilkårlig deregulering på europæisk niveau. Ordføreren har derfor fuldstændigt ret i at påpege behovet for udarbejdelsen af en »analytisk checkliste«, der gør det muligt dels at vurdere nødvendigheden af gennemførelse af al ny fællesskabslovgivning eller behov for nye fællesskabsinitiativer, dels at vurdere konsekvenserne af en mulig afskaffelse eller ændring af allerede eksisterende lovgivning.
I den forbindelse må man ikke overse, at gennemførelsen af fælles lovgivningsbestemmelser i EU - for så vidt som indførelsen af sådanne bestemmelser overhovedet er nødvendig - i sig selv er udtryk for en betydelig regelforenkling til gavn for borgere og virksomheder, idet femten forskellige nationale regelsæt herigennem erstattes med ét.
Betænkning af Mombaur
Caudron
Forhandlingerne om energi har der været nogle stykker af her i Parlamentet det seneste stykke tid. Hidtil har de mest taget udgangspunkt i liberale, industrielle og konkurrencemæssige aspekter, ikke så meget miljømæssige.
Vor kollega, hr. Mombaur, har her forelagt en betænkning, som jeg synes er vigtig. Den omhandler planetens fremtid og opfyldelsen af de stadigt stigende energibehov.
Vi ved alle, at den vej, vi har valgt at følge for at opfylde dem, er blind. Vore energikilder er bestemt ikke uudtømmelige, og for øvrigt forurener de. Det første aspekt vedrører de kommende generationer, men det andet lider vi allerede under nu.
Derfor glæder jeg mig over betænkningens klarhed og de innovationer, han foreslår, og som er resultatet af dybtgående overvejelser.
Den Europæiske Union har virkelig interesse i at udvikle nye energiformer. Naturen giver os muligheden for at gøre det. Så er det op til os at udnytte naturens tilbud. Og at stille midlerne til rådighed.
Vi skal overbevise Rådet om relevansen af denne forskning og hurtigt begynde at fremme nye energityper, der er sunde og effektive, gennem skattemæssige tilskyndelser. Unionen skal vise et godt eksempel og øge sit forbrug af alternativ energi.
De indledende investeringer er bestemt dyre; disse omkostninger varierer alt efter energikildernes beliggenhed. Men meget står på spil, det drejer sig om at beskytte vor planet, men også om at gøre det muligt for alle at frembringe energikilder, der sikrer uafhængighed og udvikling, og som supplerer de eksisterende.
Unionen bør inddrage denne nødvendighed i sin udviklings- og samarbejdspolitik. De investeringer, vi gør i dag, bliver til økonomisk, menneskeligt og økologisk overskud i morgen.

Fayot
Selv i Nordeuropa findes der alternative energikilder: Fotovoltaisk energi, vindenergi, hydraulisk energi og energi fra biomasse.
Udvikling af teknikker for alternativ energi skal udvikles på frivilligt grundlag. Hvis man, således som det fremgår af betænkningen, afsatte samme beløb i Unionens budget til fremme af alternative energikilder, som man gør til nuklear fusion, det vil sige 840 mio. ECU, ville man hurtigt nå frem til et konkurrencedygtigt niveau.
Målet er klart: Vi skal bruge vedvarende, ikke-forurenende energikilder, der kan udnyttes decentralt, er velanskrevne i offentligheden, ikke kræver megastore anlæg som atomenergi og er jobskabende.
Unionen kan tilskynde til at løse de mange tekniske og økonomiske problemer, men det fratager ikke medlemsstaterne deres eget ansvar, især hvis man, som det foreslås i betænkningen, ønsker, at andelen af alternativ energi i år 2010 skal udgøre 15 % af det samlede energiforbrug.
En afgørende forudsætning skal være opfyldt, for at dette bliver muligt. For at sikre den vedvarende energiteknologiers konkurrenceevne skal der tages hensyn til de øvrige energiteknologiers variable omkostninger. For nuklear energi for eksempel sikkerhedsforanstaltninger, investeringer og enorme omkostninger til oparbejdning af nukleart affald og reparation af anlæg i udu, for ikke at nævne den globale sociale pris for en højrisikoteknologi, som mennesket aldrig helt bliver herre over.
Jeg vil gerne give min fulde støtte til de foranstaltninger, der foreslås af ordføreren for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi og lykønske ham med dette vigtige arbejde.

Lindqvist
Jeg har stemt for betænkningen, som i alt væsentligt er god. Størsteparten af EU's energiforskningsmidler går i dag til fusionsforskning inden for rammerne af det såkaldte JET-program. Dette kan man reducere eller helt lade udgå. Der er brug for flere ressourcer til forskning i og udvikling af vedvarende energikilder.
At investere 400 mio ecu i to nye kernekraftværker i Ukraine er fuldstændig uacceptabelt og må afvises. Kommissionen bør snarest fremsætte forslag til, hvordan kuldioxidemissionerne kan nedbringes. Der må udarbejdes en henstilling om en kuldioxidafgift. EU og dens medlemsstater forpligtede sig til dette i forbindelse med Rio-konferencen om miljøet i 1992.
Euratom-traktaten bør ændres til en traktat om satsning på vedvarende energikilder.

Rovsing
Vort kendskab til behovet for en konsekvent omlægning af energiforbruget er ikke af nyere dato. Nogenlunde samtidig med 1970'ernes olieprischok erkendte de vestlige industrilande behovet for øget forskning i anvendelse af vedvarende energi. Det skete først og fremmest ud fra et hensyn til forsyningssikkerheden og ud fra erkendelsen af, at vort energibehov ikke i det uendelige ville kunne dækkes via brugen af fossile brændstoffer. Siden da har miljøpolitiske hensyn forståeligt nok spillet en mindst lige så stor rolle i overvejelserne - ikke mindst i lyset af den kendsgerning, at verdens samlede energiforbrug forventes at stige eksplosivt inden for det kommende kvarte århundrede som følge af industrialiseringen af en lang række tredjeverdenslande.
På denne baggrund er det på høje tid, at Den Europæiske Union gennemfører en handlingsplan til fremme af vedvarende energikilder, hvori der tages særligt hensyn til de enkelte EU-landes særlige forudsætninger for anvendelse af bestemte former for vedvarende energi (f.eks. øget anvendelse af solenergi i Middelhavslandene, udvidet brug af vindenergi i de nordvestlige EU-lande etc.).
Den foreliggende betænkning fra Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi rummer en glimrende analyse af de af Kommissionen stillede forslag - hvoraf ikke mindst forslagene vedrørende foranstaltninger til forbedring af de vedvarende energikilders konkurrencedygtighed påkalder sig særlig interesse.

Theonas
Den stadigt voksende energiefterspørgsel, den mangelsituation og de problemer, som de konventionelle energiformer giver anledning til, gør det nødvendigt at udvikle de vedvarende energikilder. I lande som Grækenland er spørgsmålet altafgørende, eftersom landets geografiske karakteristika og udformning gør det nødvendigt at udvikle vedvarende energikilder såsom sol- og vindenergi som et middel til at dække øområdernes og de afsidesliggende områders energibehov.
En reduktion af medlemsstaternes energiafhængighed ville bidrage til at forbedre den offentlige økonomi, når anvendelsen af eksterne energikilder blev begrænset, samtidig med at den kunne bidrage til den regionale og lokale udvikling og øge beskæftigelsen.
Inden for disse rammer kunne EU, via de finansieringsinstrumenter, det råder over, bidrage til at støtte de relevante programmer.
Vi er imidlertid kategoriske modstandere ikke alene af en generel liberalisering af energisektoren, men især af liberaliseringen af den alternative energisektor. En liberalisering vil få tragiske konsekvenser, eftersom der er tale om en strategisk vigtig sektor. En sådan udvikling vil bringe forsyningssikkerheden i fare, også det nuværende dækningsniveau, og gavne storkapitalen, som vil høste enorme fortjenester, mens taberne vil være ikke alene de offentlige instanser, der kun skal levere infrastrukturen, men også økonomien og forbrugerne, der har ret til billig, tilstrækkelig og miljøvenlig energi.
Vi mener ikke, at den teknologiske udvikling udelukkende skal tjene profittens interesser. Alle bør have mulighed for at nyde godt af den, så den ikke bliver et middel til at øge fortjenesten for nogle, som kun udnytter den til egen fordel.
Betænkning af Fouque
Caudron
Vor kollega, Antoinette Fouque har her præsenteret os for en betænkning vedrørende opfølgningen på verdenskonferencen om befolkning og udvikling, der fandt sted i september 1994 i Kairo. Med denne betænkning får Parlamentet mulighed for at gøre status over udviklingen og kvinders situation i verden. Først og fremmest vil jeg takke vor kollega for hendes arbejde og ildhu.
Konferencen i Kairo bliver som så mange andre internationale konferencer ofte mødt med forbehold, mange ser dem kun som udtryk for en mængde gode hensigter, der hurtigt bliver glemt. Jeg tror imidlertid på, at de vækker stadig større interesse, og det ser jeg konferencen i Kairo som bevis på, for med denne konference fik Unionen mulighed for atter at give udtryk for sine principper i forbindelse med udvikling og kvinders rettigheder.
Konferencen i Kairo bekræftede kvinders betydning for en bæredygtig, menneskelig udvikling. Over for den demografiske udvikling og dennes følger fandt man på konferencen frem til en klar definition af, hvilken rolle kvinder kan spille for at dæmme op for den, og hvilke trumfer de råder over.
Som vor kollega nævnte, er blot og bar familieplanlægning ikke den eneste løsning på de befolkningsproblemer, verden og især udviklingslandene står over for. Der skal også tages hensyn til problemet med en aldrende befolkning, flugt fra landbruget, internationale folkevandringer og især miljøet.
Det er inden for disse rammer, at demografiske problemer, forbundet med manglende respekt for kvinders rettigheder, skal løses. Kvinder skal kunne blive aktører i dette arbejde. Frit valg til at få børn, fri adgang til sundhed og uddannelse for alle kvinder er de bedste redskaber. Alt for mange kvinder i hele verden er ikke »fuldgyldige« mennesker. Hvem er det til gavn for? Hvem kan acceptere det?
Vi skal have en ægte udviklingspolitik, der som mål har en revalorisering af kvinden som drivkraft bag udviklingen. Unionen har allerede indgået forpligtelser i den retning. Det ville være positivt, hvis alle medlemsstater gør det samme og følger vore tyske og nederlandske venners eksempel.
De økonomiske forpligtelser skal overholdes, og det skal sikres, at bistanden virkelig bruges og ikke forsinkes på grund af den tunge administration, som vi alle kender! Vi skal gå i retning af nye partnerskaber. Vi skal udvikle vort samarbejde, både med tredjelande og NGO'er.
Emnet er af afgørende betydning. Det er garanten for fremtiden for en del af verden. På alle niveauer skal vi forpligte os til at deltage i denne nye udvikling. Vi skal tage udviklingen op til fornyet overvejelse, vi skal tænke på at hjælpe mænd og kvinder i nød. Teknisk bistand er ikke nok i sig selv. Den skal ledsages af omsorg, så alle kan få del i den værdighed, der er kendetegnende for menneskeheden.

Lindholm
Det var med glæde, jeg konstaterede, at betænkningen vil yde et seriøst bidrag til at omsætte Kairo-konferencens resultater i praksis, når det gælder EU's bistandspolitik. Der er virkelig behov for en målrettet, energisk indsats for at gøre noget ved kvinders, og dermed børns, forhold i verden. Alligevel efterlader betænkningen en flov eftersmag. Som sædvanlig er Den Europæiske Union hurtig til at tage stilling og til at stille krav til lande uden for Unionen. Fattige ulande forventes, med EU-bistand, at klare det, som nogle af EU's egne medlemslande ikke er i stand til. F.eks.:
Der skal afholdes »passende« kurser i seksualundervisning på forskellige undervisningsniveauer; -der skal opmuntres til anvendelse af præservativer, der uddeles gratis; -familieplanlægning skal inkorporeres i samarbejdsprogrammerne; -kvinder skal ligestilles i det politiske og økonomiske liv; -der skal være ret til fri og lovlig abort m.m.Måske burde den næste målsætning være at arbejde for at omsætte resultaterne af de internationale kvindekonferencer i praksis i Den Europæiske Union og de lande, som Unionen samarbejder med?
Måske burde det også nævnes, at hverken EU's eller ulandenes kvinder har gavn af den nærmest hæmningsløse økonomiske markedsliberalisering, som EU bekender sig til. Tværtimod!
På trods af ovenstående stemmer jeg for betænkningen, da sigtet, at fremme kvindernes situation, når alt kommer til alt, er det væsentlige.
De Olympiske Lege
Caudron
Ideen med De Olympiske Lege er at lade mænd og kvinder fra fem kontinenter mødes til sportskonkurrencer, der styres af principper som broderskab og fair play. Hvad bliver der af denne smukke idé, når den rammes af diskrimination?
Europa-Parlamentet skal gentage sin forpligtelse til at sikre lighed mellem mænd og kvinder og kæmpe mod alle former for åndsformørkelse, uanset hvordan og hvor.
Jeg er enig i et bestemt punkt i beslutningen og den mundtlige forespørgsel om, at vi ikke - håber jeg - kan acceptere, at Unionen finansierer eller på anden vis hjælper alle eller dele af de lande, der hindrer deres kvindelige befolkning i at konkurrere i Atlanta. Vi må ikke billige en sådan kønsadskillelse, der i vore øjne er et stort tilbageskridt.
Derfor tør jeg håbe, at Rådet og Kommissionen hurtigt beroliger os om disse punkter og officielt tager afstand fra sådanne holdninger. Det drejer sig om vor troværdighed.
Betænkning af Ewing
Titley
Jeg støtter denne betænkning i dag, fordi jeg i høj grad ønsker at støtte de små virksomheder, hvilket vi alle bør gøre, hvis vi er interesserede i fremtiden for Europas økonomi. Næsten 100 % af vore europæiske virksomheder er officielt klassificerede som SMV. Alligevel glemmer de politiske beslutningstagere alt for ofte disse vigtige virksomheder, der beskæftiger to tredjedele af alle arbejdstagere i EU og skaber to tredjedele af vore virksomheders omsætning, fordi de ikke har samme muligheder for at udøve lobbyvirksomhed som industrigiganterne. Så meget desto mere grund er der til, at Kommissionen udvider sin billige låneordning for små virksomheder, som er en ægte EU-succes - hvis man kan tale om noget sådant. Når det bare i Det Forenede Kongerige er sådan, at 200 mio. ECU har medvirket til at skabe næsten 12.000 job siden 1993, er det vigtigt, at vi bygger på en sådan succes på grund af den hårde økonomiske tid, borgerne i min valgkreds og i hele Europa lever i. Vore befolkninger fortjener al den hjælp, vi kan give til deres virksomheder, hvis succes vi alle afhænger af.
Betænkning af Harrison (A4-0161/06)
Titley
Jeg kan med glæde støtte denne betænkning af min britiske Labour-kollega, hr. Harrison, da den sigter mod at give erhvervslivet - og i praksis betyder det de små virksomheder - den beskyttelse, de fortjener mod de store virksomheders uacceptable praksis med at betale deres regninger for sent. Denne tendens har medført store økonomiske problemer for mange af de ærlige, hårdtarbejdende erhvervsfolk og ansatte i handelsområder som min egen valgkreds. Derfor søger mit parti at løse dette problem i England, og derfor ser Kommissionen på problemet med de forsinkede betalinger på EU-plan. Men Kommissionens gode hensigter er ikke nok, hvis kompensationen til kreditorer, der påvirkes af forsinkede betalinger, er en ikke-bindende henstilling til medlemsstaterne, som det for tiden foreslås. Da den konservative formand for handelsrådet i Storbritannien selv helt åbenlyst har pralet med sine evner til at betale kreditorerne for sent, mens han var aktiv i erhvervslivet, kan jeg godt forestille mig mindst en medlemsstat, hvis regering har brug for et direktiv, hvis vi ønsker, at de skal beskytte ærlige, hårdtarbejdende borgere i Europas virksomheder.

Formanden
Hermed er afstemningstiden afsluttet

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 12.55)

