Lisabonā notikušās NATO augstākā līmeņa sanāksmes rezultāti (debates)
Priekšsēdētāja
Nākamais darba kārtības punkts ir Komisijas priekšsēdētāja vietnieces / Savienības Augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos paziņojums par Lisabonā notikušās augstākā līmeņa sanāksmes rezultātiem.
Catherine Ashton
Komisijas priekšsēdētāja vietniece / Savienības Augstā pārstāve ārlietās un drošības politikas jautājumos. - Priekšsēdētājas kundze, NATO augstākā līmeņa sanāksme, kas notika Lisabonā, bija NATO un tās ģenerālsekretāra panākums. Es biju ļoti gandarīta, ka piedalījos dažās no sanāksmes diskusijām.
Es godātajiem deputātiem izklāstīšu, manuprāt, nozīmīgos panāktos rezultātus, īpaši pievēršoties Eiropas Savienības un NATO attiecībām, un es neaplūkošu jautājumus, kas vairāk attiecas uz NATO iekšējām lietām.
Lisabonā valstu un valdību vadītāji vienojās par jaunu stratēģisku koncepciju, alianses redzējumu nākamajiem desmit gadiem. NATO saglabāja tās pamatuzdevumus attiecībā uz kolektīvo aizsardzību un atturēšanas pasākumiem un atzina krīzes pārvaldības un kolektīvās drošības nozīmi. Lisabonā notikusī sanāksme arī bruģēja ceļu nozīmīgiem NATO lēmumiem virknē svarīgu jomu, piemēram, attiecībā uz pretraķešu aizsardzību, kiberaizsardzību, NATO reformām un NATO ieguldījumu stabilizācijā un atjaunošanā.
Saistībā ar jautājumu par Afganistānu, ko mēs tikko apspriedām un kas arī ir nozīmīga Eiropas Savienības un NATO sadarbības joma, tika pieņemti lēmumi par pārejas periodu un ilgtermiņa sadarbību. Es pievērsīšos tam, kā Lisabona, manuprāt, uzlabos Eiropas Savienības un NATO attiecības. Šis jautājums bija arī aizsardzības ministru tikšanās darba kārtībā, ko es pagājušajā nedēļā vadīju un kurā piedalījās arī NATO ģenerālsekretārs Anders Rasmussen.
NATO ir nozīmīgs Eiropas Savienības stratēģiskais partneris. Es atzinīgi vērtēju NATO valstu un valdību vadītāju pausto atzinību svarīgajam ieguldījumam, ko Eiropas Savienība sniedz drošībā un stabilitātē. Es vēlētos uzsvērt visu dalībnieku, jo īpaši prezidenta B. Obama apliecināto stingro politisko apņemšanos Eiropas Savienības un NATO stratēģiskās partnerības nostiprināšanai.
Es esmu ļoti aktīvi sadarbojusies ar dalībvalstīm un sabiedrotajiem, kā arī NATO ģenerālsekretāru, lai nostiprinātu Eiropas Savienības un NATO attiecības. Šajā ziņā svarīga bija mana līdzdalība vairākās NATO augsta līmeņa sanāksmēs, tostarp ārlietu ministru vakariņās, kas notika NATO augstākā līmeņa sanāksmes laikā Lisabonā un kurās tika aplūkotas arī NATO un Eiropas Savienības attiecības.
Šā gada sākumā es uzņēmos iniciatīvu nosūtīt NATO adresētu informāciju par konkrētu pasākumu kopumu Eiropas Savienības un NATO sadarbības nostiprināšanai. Daudzi no šiem pasākumiem ar NATO ģenerālsekretāra atbalstu Eiropas Savienībā jau ir īstenoti. Tas radīja iespējas neformālām diskusijām par jautājumiem, kas skar vispārējas intereses, kā arī plašākam Eiropas Savienības politiskajam dialogam ar visiem NATO sabiedrotajiem.
Mans mērķis ir sagatavot augsni vēl lielākiem panākumiem. Es tam saņēmu pilnvaras 16. septembrī notikušajā Eiropadomē. Lisabonā ģenerālsekretārs Rasmussen kungs saņēma līdzīgas pilnvaras, lai sadarbotos ar mani Eiropas Savienības un NATO attiecību nostiprināšanai.
Viena panākumu joma ir Eiropas Savienības un NATO sadarbība attiecībā uz spēju attīstību. Tā ir joma, kurā mēs gūstam daudzsološus rezultātus, jo īpaši attiecībā uz militāro spēju attīstību, kas ir nepieciešama gan to uzlabošanai, gan rentabilitātes palielināšanai. Tagad vairāk nekā jebkad agrāk mums ir jānodrošina papildināmība un jānovērš dublēšanās.
9. decembrī Eiropas Savienības aizsardzības ministri pauda atzinību panākumiem, kas gūti sadarbības nostiprināšanā ar NATO. Mēs jau esam sadarbojušies, piemēram, helikopteru pieejamības jautājumā un tagad mēs esam noteikuši struktūrelementus cīņai pret paštaisītajiem spridzekļiem un medicīniskās palīdzības jomā. Šīs abas ir ļoti svarīgas darbības jomas, kas praktiski ietekmē mūsu operācijās iesaistīto karaspēku.
Sniegšu tikai pāris konkrētus piemērus. Helikopteru pieejamības jomā mēs jau esam piedalījušies divās mācībās Francijā un Spānijā. Līdzīgas mācības ir plānotas nākamajos četros gados. Saistībā ar to mēs apmācījām 114 komandu, kuras veido vairāk nekā 1 300 personāla dalībnieki ar 58 helikopteriem. Tūlīt pēc tam 63 apmācītas komandas tika nosūtītas uz Afganistānu. Cits piemērs, šoreiz saistībā ar ceļmalā novietotu spridzekļu apkarošanu, ir cīņa ar paštaisītajiem spridzekļiem - Eiropas Aizsardzības aģentūra ir kriminālistikas laboratorijas iepirkuma procedūras noslēguma posmā. Šo laboratoriju nākamajā gadā varētu izmantot Afganistānā.
Mēs arī turpinājām uzlabot sadarbību ar Eiropas Aizsardzības aģentūras un Sabiedroto transformācijas pavēlniecības produktīvas komunikācijas palīdzību.
Kopumā mans mērķis vēl joprojām ir tiešas sadarbības attiecību attīstīšana starp Eiropas Savienību un NATO. Pagājušajā nedēļā notikusī aizsardzības ministru tikšanās bruģēja ceļu, lai tuvotos šā mērķa sasniegšanai.
Gaidot plašāka mēroga risinājumu pieņemšanu, ir svarīgi, lai, piedaloties operācijās vienā reģionā, mēs varētu paļauties uz stabiliem plāniem, par ko esam vienojušies. Tas ir mūsu pienākums pret mūsu bruņotajiem spēkiem. Ir arī svarīgi, lai mēs spētu turpināt efektīvu darbu, lai atbalstītu dalībvalstis un sabiedrotos kritiski svarīgu militāro spēju attīstīšanā, pamatojoties uz veiksmīgo darbu, ko esam jau uzsākuši. Es apgalvotu, ka tas ir vēl jo nozīmīgāk, ņemot vērā pašreizējo ekonomikas situāciju.
Mums visiem būs nepieciešama elastība, lai šo darbu turpinātu un rastu risinājumus. Es visu 27 dalībvalstu vārdā turpināšu strādāt konkrētā un praktiskā veidā.
Elmar Brok
Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! NATO augstākā līmeņa sanāksme ir apliecinājusi, ka šeit apspriestā NATO un Eiropas Savienības sadarbība ir ļoti nozīmīga. NATO vēl joprojām ir liela nozīme Eiropas kolektīvajā drošībā, un šī alianse ir nozīmīgs instruments Amerikas iesaistīšanai. Augstākā līmeņa sanāksme ir skaidri parādījusi, ka pretraķešu aizsardzības sistēma, kas kopīgā NATO projektā tagad aizsargā visu Eiropu, ir nozīmīgs solis ceļā uz turpmāku sadarbību. Tomēr kļuva arī skaidrs, un debates par Afganistānu ir piemērs, ka jomā, kurā Eiropas Savienība var sniegt ievērojamu ieguldījumu, pastāv augsta līmeņa civilā un militārā sadarbība. Es uzskatu, ka mums tas ir pienācīgi jāattīsta. Tomēr mums ir jāsaprot, ka vienā izšķirošā jomā nav gūti nekādi panākumi, jo nepieciešamo sadarbību, kas ir jāorganizē daudz efektīvāk, ar veto ir bloķējusi NATO partnere Turcija. Ashton kundze, manuprāt, ir ārkārtīgi svarīgi, lai šis jautājums tiktu izskatīts pievienošanās sarunu kontekstā ar Turciju. Mums nevajadzētu izmantot NATO un sadarbību starp Eiropas Savienību un NATO kā instrumentu diskusijās ar Eiropas Savienības dalībvalsti, kura nav NATO sastāvā. Tādējādi es uzskatu, ka fakts, ka Turcija vēl nav veikusi nepieciešamos pasākumus, izšķiroši ietekmē mūsu rīcības spēju. Protams, es atzinīgi vērtēju faktu, ka jautājums par sadarbību ieroču jomā norāda, ka sadarbība ar Eiropas Aizsardzības aģentūru ir iespējama, un kibertelpas problēma šai aģentūrai ir īpaši nozīmīga.
Adrian Severin
S&D grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, Lisabonā notikušajā NATO augstākā līmeņa sanāksmē tika atzīta jaunā realitāte, problēmas un netradicionālie draudi, kas pastāv pasaulē pēc Aukstā kara. Balstoties uz minēto, NATO ir centusies izveidot jaunu līdzsvaru starp alianses reģionālā un globālā līmeņa līdzdalību. Globāla mēroga NATO vai NATO ar globālu ietekmi ir obligāts nosacījums. Ar to ir saistītas konkrētas sekas.
Pirmkārt, attiecībā uz Eiropas drošību un aizsardzību Eiropas Savienībai ir jāsagatavojas uzņemties vairāk pienākumu. Tas nozīmē ne tikai mūsu Eiropas drošības un aizsardzības koncepcijas attīstīšanu un papildināšanu, bet arī mūsu militāro iespēju pilnveidošanu. Otrkārt, Eiropas Savienībai ir pienākums sagatavoties, lai risinātu globālas problēmas un lai tā darbotos kā faktiska globālo procesu dalībniece. Tas nozīmē, ka mums ir jāveic mūsu globālo interešu un mērķu pārdefinēšana un jāpalielina mūsu militārās spējas tādā mērā, kas mums ļaus pienācīgi dalīt globālās aizsardzības nastu ar mūsu Amerikas sabiedrotajiem. Treškārt, mums ir pienākums mūsu stratēģijās, kas veltītas attiecībām ar citiem globālo procesu dalībniekiem, iekļaut idejas, kas mūs tuvinās tādai aizsardzības partnerattiecību sistēmai, kuru ir iespējams apvienot globāla mēroga aizsardzības paktā.
Veicinot visu šo pienākumu izpildi, Eiropas Savienībai būtu ne tikai jāsaglabā tās stratēģiskā saikne ar NATO, bet arī jāspēj sniegt savu intelektuālo un politisko ieguldījumu, lai uzturētu NATO spējas veikt ierobežojošus pasākumus un aizsargāt dalībvalstis pret agresiju kontekstā, kas atšķiras no situācijas, kas noteica alianses izveidi.
Norica Nicolai
Priekšsēdētājas kundze, manuprāt, augstākā līmeņa sanāksme, kas notika Lisabonā, ir pirmā sanāksme kopš 1999. gada, kas sniedz pozitīvu ieguldījumu alianses stratēģiskajā perspektīvā. Domāju, ka svarīgāks faktors šajā gadsimtā ir tas, ka jautājumu par bipolāru pasauli aktualizē ne tikai pastāvošie draudi un drošības intereses, bet jo īpaši arī aizsardzības budžetu spēja nodrošināt efektīvus militāros risinājumus.
Bija laiks veikt plašu analīzi par to, kurā virzienā attīstās alianse, kā arī noteikti par to, vai to raksturo savietojamība ar Krieviju. Tomēr man ir jāuzsver, ka, manuprāt, NATO ir svarīga arī savietojamība ar Eiropas drošības projektu. Šķiet, ka Afganistānas jautājums aliansei ir sniedzis pietiekami lielu stimulu, un ar gandarījumu vēlos atzīmēt, ka Krievija ir piekritusi iesaistīties NATO veiktajos pasākumos Afganistānā. Es ceru, ka šī sarežģītā Afganistānas problēma nebūs viens no bažu cēloņiem par alianses turpmāko efektivitāti.
Es arī atzinīgi vērtēju faktu, ka Eiropas Savienība diskusijai ir izvirzījusi jautājumu par pretraķešu tehnoloģiju. Es domāju, ka šī pretraķešu vairoga efektivitāte mums būs jāapspriež Eiropas Savienības līmenī.
Reinhard Bütikofer
Priekšsēdētājas kundze, Ashton kundze! NATO augstākā līmeņa sanāksme, kas notika Lisabonā, Eiropas Savienībai un Parlamentam ir ļoti svarīga, jo mēs nākotnē varēsim efektīvi pārvaldīt Eiropas drošības jautājumu tikai tad, ja NATO, Eiropas Savienība un citas organizācijas, piemēram, Eiropas Drošības un sadarbības organizācija (EDSO), sniegs ieguldījumu un efektīvi sadarbosies. Tomēr līdz šim Lisabonā notikušās augstākā līmeņa sanāksmes rezultāti būtībā ir noklusēti. Es ar nelielu ironiju vēlētos sacīt, ka, lai gan NATO ir jauna stratēģija, alianse vēl aizvien nezina, kurp tā vēlas doties. Pārspīlētās fantāzijas par NATO kā pasaules policijas spēkiem ir atmestas, un tas noteikti liecina par zināmiem panākumiem. NATO pieeja ir kļuvusi mazliet pieticīgāka, bet vēl joprojām pietrūkst skaidrības.
Ļaujiet man to apliecināt, izmantojot dažus piemērus.
1. Viens piemērs ir izdevumi ieroču jomā. Eiropas Savienības dalībvalstis vēlas samazināt savus izdevumus ieroču jomā ar pastāvīgas, organizētas sadarbības palīdzību, bet NATO pretraķešu aizsardzības vajadzībām paraksta čekus bez nodrošinājuma. Ģenerālsekretārs saka, ka summa ir EUR 200 miljoni, bet visi eksperti uzskata, ka pretraķešu aizsardzības sistēma drīzāk izmaksās no EUR 40 miljardiem līdz EUR 70 miljardiem, un mēs pat nezinām, kā tā tiks pārvaldīta.
2. Otrs piemērs ir kodolatbruņošanās. Prezidenta B. Obama Prāgā izklāstītais redzējums par pasauli bez kodolieročiem bija iespaidīgs, un mēs to atbalstījām. Eiropas pārstāvju vidū vairs nebija nevienprātības jau kodolieroču neizplatīšanas līgumam veltītās konferences laikā, bet NATO ir apņēmusies pieturēties pie tās kodolieroču kā atturēšanas līdzekļa principa kā aklais pie laternas staba. Jo īpaši bijušās pasaules lielvaras acīmredzot uzskata savus kodolieročus par daudz pievilcīgākiem nekā vērienīga Eiropas kodolatbruņošanās stratēģija.
3. Trešais piemērs ir miera nostiprināšana un pilsoņu karu novēršana. Eiropas Savienība šajā jomā ir bijusi ļoti sekmīga. Tad pie apvāršņa parādās NATO un arī vēlas iesaistīties. Nākamais jautājums, par ko NATO paudīs interesi, būs attīstības politika.
Diemžēl aliansei drošības politikas ziņā ir personības dalīšanās. Pārtrauksim to. Gada laikā sagatavosim Balto grāmatu, kurā būs skaidri izklāstīts, kādu drošības politiku mēs Eiropā vēlamies īstenot.
Charles Tannock
ECR grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, NATO un saikne, ko alianse nodrošina ar Ameriku, vēl joprojām ir svarīgs Eiropas kolektīvās drošības elements. Lisabonā notikušajā augstākā līmeņa sanāksmē NATO savas jaunās stratēģiskās koncepcijas vajadzībām pārdefinēja savu vietu eiroatlantiskās drošības arhitektūras centrā.
Pienākumi, ko es kā šā Parlamenta delegācijas priekšsēdētāja vietnieks veicu NATO Parlamentārajā asamblejā, vairāk nekā jebkad agrāk ir mani pārliecinājuši par vērtību, kas piemīt NATO un Eiropas Savienības sadarbībai ar šo aliansi. Es ļoti apbrīnoju NATO Starptautisko drošības atbalsta spēku (ISAF) veikto darbu Afganistānā, bet izjūtu nožēlu par to, ka daži mūsu sabiedrotie ar iebildumiem pret militāru iesaistīšanos nepiedalās operācijā situācijā, kurā NATO sakāve vai pāragra atkāpšanās radītu neprognozējamas sekas attiecībā uz Rietumu drošību un ilgstošu mieru reģionā, jo īpaši destabilizējot situāciju Pakistānā. Pat taupības laikā, kad daudzas dalībvalstis samazina savu aizsardzības budžetu, uzvarai Afganistānā ir jābūt mūsu prioritātei.
Es nesen apmeklēju Kosovu, kur klātienē redzēju, kādu vērtīgu darbu veic NATO spēki Kosovā (KFOR). Somālijas piekrastē veiksmīgi norit NATO operācija Ocean Shield pirātisma apkarošanai, lai gan pastāv draudi, ka tā varētu dublēt lielākas Eiropas Savienības kopējās drošības un aizsardzības politikas misijas Atalanta darbu. Es atbalstu abu iniciatīvu saskaņošanu.
Es arī atbalstu NATO paplašināšanos, nākotnē savā sastāvā uzņemot Gruziju un Ukrainu. Aukstais karš tagad ir beidzies, un draudi, ar kuriem mēs saskaramies, ir aizvien asimetriskāki un globālāki. Es atbalstu jauno NATO pieeju, proti, plašāku skatījumu, sākot no kiberdrošības līdz klimata pārmaiņu radītajiem draudiem un pārtikas nekaitīgumam, bet NATO pastāvēšanas pamatojums šodien ir tikpat stabils kā laikā pirms 61 gada, kad organizācija pirmo reizi tika izveidota.
Marisa Matias
GUE/NGL grupas vārdā. - (PT) Priekšsēdētājas kundze, NATO augstākā līmeņa sanāksme notika Lisabonā, un es vēlētos sacīt dažus vārdus par notikumiem, kas saistībā ar šo pasākumu noritēja manā valstī.
Portugāles varas iestādes Eiropas pilsoņiem liedza iebraukšanu valstī tikai viena iemesla dēļ: šie pilsoņi veda rakstiskus materiālus, kuros bija pausta kritiska attieksme pret aliansi. Mazākais, ko mēs par šiem notikumiem varam sacīt, ir tas, ka Portugālē notikušais bija patvaļīga režīma izpausme, īsta domu policija. Tas bija tik īpašs režīms, ka tas pat pamudināja Portugāles valdību iegādāties piecus miljonus euro vērtu aprīkojumu cīņai pret nemieriem, kas pat netika saņemts laikā. Tādas ir valdības prioritātes, kura piedzīvo milzīgu sociālo krīzi.
Tādā Eiropā, par kuru mēs sapņojam, vārda brīvība ir pamatvērtība. Tāda Eiropa, par kuru mēs sapņojam, neklanās militāro organizāciju priekšā, kas savu vēsturi raksta ar asinīm.
NATO augstākā līmeņa sanāksmes rezultātā tika leģitimizēta alianses militāra intervence jebkur uz šīs planētas. Sanāksmes rezultāts ir arī Eiropas Savienības pakļautība Ziemeļamerikas militārajai stratēģijai un interesēm. Treškārt, šīs sanāksmes rezultātā tika konsolidēta piekļuves militarizācija energoresursiem. Visbeidzot, militārā aizsardzība ir radījusi attīstības modeli, kas rada vides līdzsvara traucējumus un sociālo krīzi.
Priekšsēdētājas kundze, rezultātā es vēlētos sacīt, ka, manuprāt, ar šo augstākā līmeņa sanāksmi mēs zaudējām demokrātiju, mēs zaudējām brīvību, un mēs to zaudējām, lai daži varētu uzvarēt karā.
David Campbell Bannerman
EFD grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, paldies, ka izmantojāt manu pilno vārdu. Manuprāt, mums ar gandarījumu vajadzētu sveikt faktu, ka NATO augstākā līmeņa sanāksme, kas notika Lisabonā, ir nostiprinājusi mūsu miera un demokrātijas aizsardzību pretstatā Lisabonas līgumam, kas jau tagad izraisa pretējus procesus. Tomēr NATO apdraud milzīgi samazinājumi, kas tiek piemēroti Eiropas bruņotajiem spēkiem.
Tas ir ārkārtīgi bīstami. Ir nepiedodami, ka Apvienotās Karalistes valdība samazina tēriņus zem 2 % pamatlīmeņa, kas ir jāievēro ikvienai NATO dalībvalstij. Tas arī ir tikai šķietams ietaupījums, jo tēriņi aizsardzības jomā rada labas darba vietas. Šodien no ekspluatācijas tiek izņemta britu reaktīvā lidmašīna Harrier. Šomēnes mēs pāragri zaudējām lidmašīnu bāzes kuģi HMS Ark Royal līdz ar 6 000 uzticīgiem darbiniekiem.
Nevar gaidīt, ka ASV nesīs šo nastu, mūsu ieguldījumam pastāvīgi samazinoties. Mums vajadzētu apzināties, ka amerikāņi varētu pamest NATO, kā brīdināja augstākais Apvienotās Karalistes ģenerālis Dannatt kungs, un atstāt mūs vienatnē ar iedrošinātu krievu lāci, kas vēl joprojām ir gatavs sākt pret Igauniju vērstus kiberuzbrukumus un sistemātiski izspiegot Apvienotās Karalistes jūras un gaisa aizsardzības spēkus, radot biedējošas Aukstā kara atbalsis.
Andreas Mölzer
(DE) Priekšsēdētājas kundze, tika pieminēti NATO augstākā līmeņa sanāksmē gūtie vēsturiskie panākumi. Lai gan domstarpības starp Vāciju un Franciju par kodolatbruņošanos ir atrisinātas, fakts ir tāds, ka nākotnē mēs nevarēsim iztikt bez kodolieročiem. Tas NATO dalībvalstis atstātu neaizsargātā stāvoklī pret Teherānas un Phenjanas šantāžu. Pasaule bez atomieročiem un pat bez diktatoriskiem režīmiem aizvien būs tikai ilūzija, kamēr dažas valstis tiek uztvertas nopietni tikai tad, kad tās pievienojas iespējamo vai faktisko kodolvaru aprindām.
Nožēlu rada arī tas, ka augstākā līmeņa sanāksmē netika izskatīts jautājums par to, kas Tuvajos Austrumos notiks pēc plānotās ASV spēku atsaukšanas no Irākas, kas Amerikas Savienotajām Valstīm ir nepatīkams temats. Pēc uzmanīgākas aplūkošanas ir izrādījies, ka daudzkārt pieminētā Krievijas ārpolitikas tendences maiņa ir tikai gudrs taktisks gājiens. Tika izklāstītas nodomu deklarācijas par terorismu un kiberkaru, nevis īstas koncepcijas. Manuprāt, NATO augstākā līmeņa sanāksme ne tuvu nebija liels panākums.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Priekšsēdētājas kundze, jaunā stratēģiskā Ziemeļatlantijas līguma organizācijas (NATO) koncepcija, kas tika izstrādāta Lisabonā, tika radīta, lai censtos reaģēt un pielāgoties, pirmkārt, jaunajam kontekstam, citiem vārdiem runājot, blokāžu sistēmas izzušanai un Aukstā kara beigām. Otrkārt, tā tika sagatavota, lai pielāgotos jaunajai draudu konfigurācijai un īpaši globalizācijai, kā arī faktam, ka mūsu armijām nav acīmredzamu ienaidnieku un mūsu ienaidniekiem nav armiju.
Pamatojoties uz jauno stratēģisko koncepciju, ņemot vērā Vašingtonas līguma 5. pantu par savstarpējo palīdzību, mani interesē trīs aspekti.
Pirmkārt, kā veidot šo stratēģisko aliansi ar Eiropu. Ashton kundze, es jums vēlētos jautāt, vai jūs uzskatāt, ka Turcijai pēc iespējas vairāk vajadzētu piedalīties kopīgas ārlietu un drošības politikas pasākumos un izstrādē?
Otrkārt, attiecībā uz Līguma par stratēģisko ieroču samazināšanu (START) ratifikāciju Amerikas Savienoto Valstu Kongresā. Vai jūs domājat, ka gadījumā, ja līgums netiks ratificēts, tas ietekmēs šo jauno stratēģisko koncepciju?
Visbeidzot, kāds ir jūsu viedoklis par pretraķešu vairoga jautājumu? Vai, jūsuprāt, šī ideja kādā veidā apdraud kodolieroču arsenālu samazināšanas mērķi? Šķiet, ka dalībvalstu vidū par šo jautājumu pastāv pretēji uzskati.
Roberto Gualtieri
(IT) Priekšsēdētājas kundze, Ashton kundze, dāmas un kungi! Jaunā NATO izstrādātā stratēģiskā koncepcija ietver nozīmīgas, pozitīvas pārmaiņas, lai atbildētu uz 21. gadsimta izaicinājumiem ar Atlantijas pakta vērtībām saskanīgā veidā.
Mēs jo īpaši atzinīgi vērtējam stratēģisko partnerattiecību atjaunošanu ar Krieviju, skaidro mērķa formulējumu par pasauli bez kodolieročiem, spēcīgākas Eiropas aizsardzības nozīmes atzīšanu, kolektīvās aizsardzības principa atkārtotu apstiprinājumu un tajā pašā laikā - paziņojumus par to, ka NATO nevienu valsti neuzskata par savu ienaidnieci.
Tomēr vēl joprojām pastāv problēmas un pretrunas, kuru atrisināšanai jaunās koncepcijas ietvaros nekas netiek darīts. Pirmkārt, nav apliecināta skaidru un nepārprotamu saistību uzņemšanās par to taktisko kodolieroču iznīcināšanu, kas vēl joprojām ir izvietoti Eiropā, lai gan tie ir stratēģiski anahroniski un no ekonomikas viedokļa aizvien neefektīvāki. Otrkārt, Eiropas Savienības nozīme stratēģiskajā koncepcijā vēl joprojām ir nepietiekama, un pastāv risks, ka plānotās krīžu civilas pārvarēšanas spējas bezjēdzīgi dublēs attiecīgās Eiropas Savienības spējas.
Mēs zinām par politiskajām problēmām, kas kavē efektīvāku Eiropas Savienības un NATO sadarbību, bet tās nevar stāties ceļā darba perspektīvas izstrādei, papildināmībai un sinerģijām, kas ir adekvātas mūsu mērķiem. Helikopteri, medicīniskā palīdzība un sprāgstvielas ir ievērojami, bet nepietiekami panākumi: mums ir nepieciešams redzējums un aktīvs ieguldījums, un mēs jūs, Ashton kundze, aicinām tos abus nodrošināt noteiktā un nepārprotamā veidā.
Kristiina Ojuland
Priekšsēdētājas kundze, Anders Fogh Rasmussen, NATO ģenerālsekretārs, norādīja, ka NATO un Krievijas Padomes augstākā līmeņa sanāksme, kas notika Lisabonā, sniedza vēsturisku impulsu NATO un Krievijas attiecību uzlabošanai, ko es ļoti atbalstu.
Lai gan NATO un Krievijas Padomes valstu un valdību vadītāji vienojās par kopīgu ballistisko raķešu radīto draudu novērtējumu un nolēma atsākt sadarbību pretraķešu aizsardzības jomā, prezidents Medvedev kungs pēc augstākā līmeņa sanāksmes paziņoja, ka Krievija piedalīsies paredzētajā kopīgajā pretraķešu aizsardzības sistēmā tikai kā līdztiesīga un pilntiesīga partnere, kas piedalās informācijas apmaiņā un jebkādu problēmu risināšanā.
Es vēlētos norādīt, ka līdztiesīgiem partneriem ir jāuzņemas vienādi pienākumi. Definējot drošību, starp NATO un Krievijas redzējumu pastāv ievērojamas atšķirības. Kamēr Krievija atzīst klasisku militāro drošības apdraudējumu, NATO, no otras puses, kā draudus drošībai uzsver nepietiekamu demokrātijas līmeni un cilvēktiesību pārkāpumus. Lai Krieviju vairāk iesaistītu kopīgos NATO projektos, manuprāt, tai būtu jānodrošina demokrātija, cilvēktiesības, pilsoniskās brīvības un tiesiskuma principa ievērošana. Lai realizētu vienlīdzīgas partnerattiecības, Krievijai un NATO šādos nozīmīgos jautājumos ir jābalstās uz vienāda pamata.
Franziska Katharina Brantner
Priekšsēdētājas kundze, es vēlētos sveikt Ashton kundzi Parlamentā. Mēs esam uzklausījuši viņas komentārus par citiem jautājumiem, un, manuprāt, tie ir izteikti savstarpēji saistīti. Šķistu savādi tagad runāt par ļoti konkrētām lietām, bet es vēlētos pieminēt turpmāko kopīgās drošības un aizsardzības politikas (KĀDP) attīstību vispārējā sadarbībā ar NATO. Manuprāt, mums patiešām ir nepieciešams neatkarīgs pārskats par līdzšinējo notikumu attīstību.
Saistībā ar cilvēktiesībām jūs minējāt, ka ir laiks veikt pārskatu un doties tālāk. Es domāju, ka mums tieši tas pats ir nepieciešams attiecībā uz misijām, ko esam veikuši līdz šim. Domāju, ka jums ir iespēja sākt no sākuma. Jūs varat atskatīties un iegūt neatkarīgu ekspertu atzinumu un pārskatu, lai labāk noteiktu, kādas ir mūsu faktiskās prioritātes un kādas spējas mums ir nepieciešamas. Es tikai vēlos pieminēt, ka mums ir 2010. gadā sasniedzami pamatmērķi, bet pašlaik ir 2010. gada beigas un mēs esam tālu no to sasniegšanas, tostarp arī civilo pasākumu jomā. Jautājums ir par to, kā mums turpināt darbu, un, manuprāt, būtu labi, ja mums būtu viedoklis.
Otrkārt, es jūs tiešām mudinu izmantot sinerģijas amatu, kurš, es ceru, tagad, Ārējās darbības dienesta izveidošanas kontekstā, tiks radīts, lai jūsu dienestā nostiprinātu civilās pārvaldības spējas. Mums nav bijusi iespēja izveidot jaunus amatus, bet mums tie vismaz būtu jāizmanto, lai nostiprinātu šo jomu.
Mans pēdējais komentārs īsumā ir tāds, ka pašlaik notiek debates par reakciju krīzes situācijās un valsts reakciju katastrofu gadījumos. Manuprāt, mums šajā ziņā ir jābūt piesardzīgiem, lai saglabātu Eiropas Savienības humānās palīdzības neitralitāti, pat ja dažkārt tas krīzes skartajos reģionos ir sarežģīti. Manuprāt, tas ir svarīgs jautājums.
Konrad Szymański
(PL) Priekšsēdētājas kundze, NATO pēc Lisabonā notikušās augstākā līmeņa sanāksmes tiešām atrodas spēcīgākā pozīcijā. Ir atjaunots 5. pants, un tas neizslēdz spēju aizsargāties pret ballistisko uzbrukumu. Tagad ir jāpiemēro jaunās stratēģijas noteikumi. Plāns par darbību transatlantiskās pretraķešu aizsardzības arhitektūras jomā būtu jāpabeidz ne vēlāk kā 2011. gada vidū. Tas būtu jāatbalsta arī ar naudu, tostarp ar NATO sastāvā esošo Eiropas partneru līdzekļiem. Fakts, ka Krievija parakstījusi jauno START līgumu, nedrīkst nozīmēt NATO pretraķešu arhitektūras izstrādes ierobežojumus. Turklāt sadarbība ar Krieviju šajā jomā nedrīkst nozīmēt Austrumeiropas aizsardzības vājināšanos.
Ilda Figueiredo
(PT) Kā tika norādīts Lisabonā notikušās NATO augstākā līmeņa sanāksmes noslēgumā, NATO apliecina, ka tā ir militāra alianse, militāra, ar kodolieročiem bruņota alianse, kas ir paredzēta, lai ātri un ar daudzskaitlīgiem spēkiem veiktu intervenci jebkurā pasaules vietā, jebkurā laikā un jebkāda iemesla dēļ, apliecinot, ka tās rīcībā ir vienota politisko un militāro spēju kopa, kas ļauj risināt jebkāda veida krīzi: pirms konfliktiem, to laikā un pēc konfliktiem.
NATO kā uz satraucošu globāla mēroga tendenci norāda uz faktu, ka tā var ietekmēt un to ietekmē politikas un drošības norises ārpus pašas alianses robežām un ka tāpēc tā aktīvi iesaistīsies starptautiskās drošības uzlabošanā, izmantojot partnerattiecības ar atbilstošām valstīm un citām starptautiskajām organizācijām. Tas ir apgalvojums, kas atklāj divus mērķus: no vienas puses, apliecināt sevi kā zināma veida centru, no kura izriet atkarīgas attiecības, nodrošinot šīs alianses spēku klātbūtni, spiedienu un intervenci visā pasaulē. No otras puses, nostiprināt intervences modeli un starptautiskās drošības un valstu iekšējās drošības saplūšanu, tādējādi cenšoties panākt starptautisko tiesību iznīcināšanu, kas ir klajš Apvienoto Nāciju Organizācijas nozīmes aizskārums tās pieejā starptautiskās drošības jautājumiem.
Šī alianse, ko vada viena no lielvarām, Amerikas Savienotās Valstis, arī cenšas nostiprināt savu Eiropas pīlāru, Eiropas Savienību, kas tiek uzskatīta par vienotu un nozīmīgu NATO partneri. Tādējādi NATO pēc Lisabonas kļuvusi spēcīgāka, bīstamāka un noslēpumaināka. Tomēr draudi ir ievērojami, un Portugāles iedzīvotāju atbilde bija vairāk nekā trīsdesmit tūkstoši cilvēku, kas devās Lisabonas ielās, cīnoties pret šo aliansi un pieprasot likvidēt šo organizāciju, kas tiek uzskatīta par tik nozīmīgu miera aizsardzībai.
Jaroslav Paška
- (SK) Priekšsēdētājas kundze, pat ja NATO dalībvalstu sarunas Lisabonā ir atrisinājušas vairākus svarīgus jautājumus saistībā ar drošības riskiem mūsdienu pasaulē, dažu secinājumu un lēmumu nozīmei pašreizējā politikas pasaulē noteikti būs dramatiskāks iespaids.
Jaunais, piesardzīgais sadarbības mēģinājums starp NATO un Krieviju pretraķešu aizsardzības sistēmas izveidē ir šādu drošības politikas pārmaiņu piemērs, norādot, ka gan ASV, gan Eiropa Krievijā var atrast spēcīgu, jaunu partneri, kas, iespējams, arī saprot, ka teroristu grupas un militārie režīmi, kas ir balstīti uz ekstrēmistu ideoloģijām, ir kļuvuši par lielāko draudu mierīgai un cilvēku cienīgai civilizētas demokrātiskās sabiedrības dzīvei.
Augstā pārstāve Ashton kundze, ja mēs varētu tulkot prezidenta B. Obama vārdus par to, ka viņš Krieviju redz kā partneri, nevis kā ienaidnieku, kā pozitīvu, jaunu impulsu ekonomikas sadarbības jomā, tas būtu pozitīvi vērtējams aspekts. Laikā, kad Eiropas rūpniecība cīnās ar problēmām, kas ir saistītas ar nepietiekamu tirgu tās produkcijai, atvērta un maksātspējīga tirgus telpa Krievijas Federācijā varētu sniegt iespējas, kas saistībā ar to iekšējām ekonomikas problēmām būtu noderīgas abiem partneriem, proti, Krievijai un Eiropai.
Michael Gahler
(DE) Priekšsēdētājas kundze, kādi būs Eiropas Savienības pienākumi saistībā ar drošību un aizsardzību jaunās stratēģiskās koncepcijas kontekstā, ar ko iepazīstināja NATO? Eiropas Savienības aizsardzības ministri ir pieskārušies jutīgam jautājumam. Eiropas Savienībai nav atbilstošu spēju vai iespēju. Tomēr finanšu krīze un budžeta ierobežojumi Eiropas Savienībā un NATO palielina spiedienu koncentrēt militārās spējas. To, kas pašlaik ir nepieciešams, raksturo jēdzieni "dalīšanās” un "apvienošana”. Tiklīdz dalībvalstis būs izskatījušas iespējas, Eiropas Aizsardzības aģentūrai ir jākļūst par kopīgo spēju attīstīšanas galveno objektu. Turklāt Komisijai ir jāpaplašina sava sadarbība ar Eiropas Aizsardzības aģentūru, lai ietvertu Eiropas Savienības finansētos pētniecības un attīstības projektus. Vai jūs piekrītat manam viedoklim?
Tā kā man netika atvēlēts laiks runāt par iepriekšējo tematu, es vēlētos uzdot jautājumu par demokrātijas veicināšanu. Es no jums vēlētos uzzināt, cik daudz naudas faktiski ir iztērēts demokrātijas un cilvēktiesību instrumentam bez attiecīgo valstu valdību piekrišanas.
Man ir kas sakāms arī par vēlēšanu novērotājiem. Šajā jomā mēs esam nepastāvīgi un dažkārt pat gļēvi. Pēc tam, kad atsevišķi Komisijas pārstāvji un dažas dalībvalstis uzstāja uz vēlēšanu novērošanas misijas nosūtīšanu uz Etiopiju un misijas vadītāja ziņojumu Adisabebā nebija iespējams publicēt, Briselē to pilnībā noklusēja. Es vēlētos uzzināt, kas notika ar jūsu publisko protestu? Jums tagad ir iespēja izteikties par šo jautājumu.
Ioan Mircea Paşcu
Priekšsēdētājas kundze, gan jaunajā stratēģiskajā koncepcijā, gan augstākā līmeņa sanāksmes deklarācijā ir skaļi un atklāti atzīts, ka Eiropas Savienība ir nozīmīga un tādējādi neaizvietojama alianses partnere. Pašreizējās starptautiskās problēmas, ar ko saskaras NATO un Eiropas Savienība, to vienlaicīgā klātbūtne vairākos operāciju rajonos, vēl jo vairāk - to attiecīgo funkciju pieaugošā papildināmība nosaka nepieciešamību nostiprināt attiecības starp abām organizācijām.
Šajā ziņā un, ņemot vērā nepieciešamo sadarbību operāciju rajonos un neizbēgami - "Berlīne plus” nolīgumu pārskatīšanu, abas organizācijas sagaida konkrētākus Komisijas priekšsēdētāja vietnieces / Savienības Augstās pārstāves un ģenerālsekretāra diskusiju rezultātus atbilstoši to attiecīgajām pilnvarām, un šajā ziņā ir pienācis laiks būt radošiem pareizā politiskā kompromisa rašanai, lai ļautu atrisināt pašreizējo mehānisko strupceļu un abām organizācijām ļautu realizēt to patieso sadarbības potenciālu.
Willy Meyer
(ES) Priekšsēdētājas kundze, Ashton kundze! Jūs ļoti labi zināt, ka mana parlamentārā grupa iebilst pret Ziemeļatlantijas līguma organizācijas (NATO) pastāvēšanu.
Mana grupa kategoriski iebilst pret šīs organizācijas pastāvēšanu, jo, cita starpā, mēs neatbalstām nevienas valsts vai nevienas valstu grupas pasaulē, piemēram, NATO militārās alianses, spēju izmantot spēku bez konkrēta Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomes mandāta.
1999. gadā NATO Vašingtonas augstākā līmeņa sanāksmē alianse savā stratēģiskajā koncepcijā apstiprināja spēka izmantošanas iespēju bez Drošības padomes mandāta. Tas ir solis atpakaļ un tiešs uzbrukums starptautisko tiesību sistēmai, kuras radīšanai pēc diviem pasaules kariem bija nepieciešams tik liels darbs.
Tāpēc mēs nepiekrītam šai filozofijai. Mums tā nav kopīga ne ar NATO, ne kādu citu valsti, kura pastāv uz tiesībām izmantot spēku bez minētā nepārprotamā mandāta.
Turklāt tas tiešā veidā ietekmē problēmu, kas rada nedrošību, proti, organizētās noziedzības, terorisma un citu jautājumu risināšanu ar civiliem līdzekļiem. Tās nekad nav bijušas problēmas, kurām ir nepieciešams militārs risinājums. Tās ir jārisina ar civiliem līdzekļiem, izmantojot starptautiskās policijas un tieslietu jomas pilnvaras. Tādējādi mēs neuzskatām, ka šīm problēmām ir nepieciešams militārs risinājums, un nav arī nepieciešams ar dabas resursiem saistīts risks un nekontrolēta masveida migrācija. Tie nav jautājumi, kuriem ir nepieciešama militāra atbilde.
Visbiežāk sastopamie nāves cēloņi pasaulē ir bads un nabadzība, kas ir lielākais masu iznīcināšanas ierocis, un tāds militārais spēks kā NATO ar to nevar cīnīties.
Jacek Saryusz-Wolski
Priekšsēdētājas kundze, jautājums ir par to, vai mēs esam apmierināti ar Lisabonā gūtajiem rezultātiem, un mana atbilde ir visai neviennozīmīga. Rezultāti ir nepietiekami, lai gan tie sniedzas pareizajā virzienā. Vai mēs varējām gaidīt vairāk? Domāju, ka jā, bet, ja mēs salīdzinām pašreizējo situāciju ar stāvokli, kurā mēs atradāmies pirms diviem, trim vai četriem gadiem, tad tā ir daudz labāka.
Bez šaubām, abu organizāciju attiecību jomā ir neizmantotas iespējas, bet vārdu ir vairāk nekā darbu, un mums ir vajadzīgs lielāks skaits darbu nekā vārdu. Šobrīd daudz tiek runāts par tuvināšanos, bet tās ir deklarācijas, nevis konkrēti pasākumi.
Tajā pašā laikā starp abām organizācijām pastāv aizvien lielāka papildināmība. Eiropas Savienības rīcībā ir konkrēta ekspertīze un spējas. Eiropas Savienība vairāk specializējas miermīlīgas ietekmes jomā, kamēr NATO - militāra spēka jomā, bet abas puses attīstās. Kopš St Malo deklarācijas pieņemšanas Eiropas Savienība ir paveikusi daudz, lai apstiprinātu savu nozīmi drošības un aizsardzības jomā, un NATO savukārt ir atzinusi nepieciešamību paplašināt savu pilnībā militāro kompetences jomu ar miermīlīgāku dimensiju un jau ir pieņēmusi lēmumus. Tādējādi abas organizācijas tuvinās un palielinās papildināmība. Kāpēc to neizmantot?
Faktiskais klupšanas akmens ir attiecības starp Turciju un Kipru un neatrisinātā Kipras problēma. Eiropas Savienības uzdevums ir uzņemties vadību, sākt iniciatīvas, ieteikt NATO ciešākas sadarbības līdzekļus, lai no vārdiem pārietu uz darbiem, un nesen nosūtīto Polijas, Vācijas un Francijas ārlietu ministru vēstuli, uz kuru Ashton kundze reaģēja, es uzskatu par labu sākuma punktu, lai dotos pareizajā virzienā.
Ciešāka Eiropas Savienības un NATO sadarbība ar abu pušu politiskās gribas un KDAP nostiprināšanas palīdzību, tomēr sava nozīme un paveicams darbs ir arī NATO un Eiropas Savienības dalībvalstu galvaspilsētām.
Ana Gomes
(PT) Priekšsēdētājas kundze, Lisabonā pieņemtajā NATO stratēģiskajā koncepcijā ietvertā ideja attiecībā uz kodolbruņošanās doktrīnu nav jauns, bet jau zināms princips. Alianse ir nolēmusi saglabāt kodolieročus kā galīgo atturēšanas līdzekli. Ironiskā kārtā tas ir pretrunā ar prezidenta B. Obama aicinājumiem nodrošināt pasauli bez kodolieročiem un atbruņošanos, kas tika apsolīta pēdējās Kodolieroču neizplatīšanas līguma (KNL) pārskatīšanas konferences laikā.
Aliansei būtu jāsniedz piemērs, bet tas neapturēs kodolieroču izplatīšanu - traģiskā kārtā tas to veicinās. Turklāt finanšu krīzes laikā tas novirza līdzekļus, kas ir nepieciešami citiem draudiem, ar ko mēs saskaramies. Kāds labums no atombumbām ir cīņā pret terorismu, kuram nav adreses vai avota, pret pirātismu Indijas okeānā, pret organizēto noziedzību, kiberuzbrukumiem vai ķīmiskajiem un bioloģiskajiem uzbrukumiem?
Eiropas Savienības Padome šonedēļ publicēja paziņojumu par nepieciešamību kāpināt mūsu centienus cīņā pret kodolieroču izplatīšanu. Ashton kundze, kādi ir jūsu plāni attiecībā uz šā argumenta izmantošanu NATO, no kuras 28 sabiedrotajiem 21 sabiedrotais ir arī Eiropas Savienības sastāvā? Un kas jums ir sakāms divām kodolvarām, kuras ir arī Eiropas Savienības dalībvalstis un kuras arī visvairāk ir pretojušās NATO Stratēģiskās padomes centieniem īstenot pārmaiņas saistībā ar šo visai cilvēcei eksistenciālo jautājumu?
Takis Hadjigeorgiou
(EL) Priekšsēdētājas kundze, Ashton kundze! Manuprāt, mēs dzīvojam absurdā pasaulē, un jūs esat iecelta, lai veiktu darbu tās iracionālā absurda mazināšanai. Kā visi ir pamanījuši, karš Afganistānā izmaksā vairāk nekā trīssimt miljardus ASV dolāru. Nabadzības izskaušanas izmaksas Afganistānā ir vienādas ar piecu dienu ilgas karadarbības izmaksām. Vienas nedēļas ilgu operāciju izmaksas ir pietiekami lielas, lai nodrošinātu sešu tūkstošu skolu darbību. Trīssimt miljardi ASV dolāru varēja tikt izmantoti divsimt tūkstoš skolu celtniecībai. Šādu pašu naudas daudzumu varēja izmantot, lai uzceltu trīsdesmit tūkstošus slimnīcu. Veiciet aprēķinus un jūs redzēsiet. Es runāju par slimnīcām, no kurām katra izmaksā desmit miljonus ASV dolāru.
Vai mums ir nepieciešama plašāka informācija, lai saprastu, ka mēs dzīvojam absurdā pasaulē? Ja mēs šo naudu sadalītu starp visām Eiropas ģimenēm, kuras dzīvo zem nabadzības sliekšņa, naudas pietiktu ikvienai ģimenei. Vai kāds tam tic? Divdesmit tūkstoši trīssimt piecdesmit pieci euro katrai no divdesmit septiņiem tūkstošiem ģimeņu.
Kurp ved šis absurdais ceļš? Tas ved uz NATO. Tāpēc es aicinu Ashton kundzi, kurai Eiropas Savienībā ir vadošs stāvoklis, veikt izšķirošus pasākumus, lai šo organizāciju likvidētu no iekšpuses.
Arnaud Danjean
(FR) Priekšsēdētājas kundze, Ashton kundze! Es piekrītu jūsu viedoklim par Lisabonā notikušo augstākā līmeņa sanāksmi, kuras rezultātā ir sagatavota jauna stratēģiskā koncepcija, kas kopumā ir apmierinoša. Tomēr mums pavisam atklāti būtu jāatzīst, ka šā teksta nepilnvērtīgā daļa, ņemot vērā šīs stratēģiskās partnerības iespējas, ir Eiropas Savienības un NATO attiecības, kurām būtu jābūt daudz vērienīgākām.
Jūs pamatoti norādījāt uz panākumiem spēju attīstības jomā. Jūs atzīmējāt panākumus Afganistānas gadījumā, kur mēs uz vietas spējam panākt kompromisus. Tomēr ir neapmierinoši, ka, neskaitot vienīgo Bosnijas gadījumu, mums ar NATO nav strukturēta politiskā dialoga. Mēs visi zinām, ka problēma ir saistīta ar Turciju. Mums to nāksies risināt nopietnā, bez šaubām, pragmatiskā veidā, un es ceru, ka jūsu un ģenerālsekretāra Rasmussen kunga centieni sniegs rezultātus.
Es īsumā vēlos sacīt, ka dublēšanas problēma bieži tiek aktualizēta, lai izceltu Eiropas Savienības vājos punktus un ierobežotu Eiropas Savienības centienus īstenot vērienīgu pieeju. Tā ir nepatiesa problēma, jo mūsu dalībvalstīs nav divu armiju, proti, NATO armija un Eiropas Savienības armija. Katrā valstī ir bruņotie spēki, un katra valsts var izvēlēties, vai savus bruņotos spēkus novietot zem NATO vai Eiropas Savienības karoga. Beigsim veikt iebiedēšanu ar šo dublēšanās ideju.
Es vēlētos sacīt dažus vārdus par papildināmību: tā ir svarīga un piemērojama izsvērtā veidā. Es nevēlētos pieredzēt, ka papildināmība kļūst par prasību, Eiropas Savienībai pārvēršoties par Sarkano Krustu NATO bruņotajiem spēkiem. Eiropas Savienībai ir jāsaglabā tās militārās spējas, jāpieturas pie tās mērķiem militārajā jomā un jāsaglabā tās mērķis kopīgās drošības un aizsardzības politikas (KDAP) gadījumā, kā bija norādīts trīspusējā Francijas, Vācijas un Polijas pārstāvju vēstulē.
Teresa Riera Madurell
(ES) Priekšsēdētājas kundze, Lisabonas augstākā līmeņa sanāksme noteikti palīdzēja modernizēt Ziemeļatlantijas līguma organizāciju (NATO) un pielāgot to jaunajām drošības problēmām.
Mums ir jābūt gandarītiem par faktu, ka jaunā stratēģiskā koncepcija tiek papildināta ar jaunām problēmām, piemēram, terorismu, masu iznīcināšanas ieroču izplatīšanas apkarošanu, kiberaizsardzību un energodrošību.
Ir jāatbalsta arī apstāklis, ka jaunajā koncepcijā ir izcelta nepieciešamība nostiprināt NATO un Eiropas Savienības stratēģiskās attiecības. Tomēr ir jānosaka skaidrs uzdevumu sadalījumus, lai nodrošinātu efektivitāti un krīzes laikā nedublētu darbu.
Lisabonas līgums bija solis uz priekšu kopējā drošības un aizsardzības politikā, kas mums tagad ir jākonsolidē. Mērķis ir skaidrs: Eiropas Savienībai ir jāspēj mobilizēt nepieciešamās civilās un militārās spējas, lai varētu izpildīt tās starptautiskās saistības, un kopējai drošības un aizsardzības politikai ir jāsniedz ievērojams ieguldījums atlantiskajā drošībā.
Tomēr nav skaidrības par to, kā tiks organizēta šī sadarbība ar aliansi, lai tā patiešām būtu efektīva. Ashton kundze, būtu svarīgi, lai jūs mums par šo jautājumu varētu pateikt ko vairāk.
Krzysztof Lisek
(PL) Priekšsēdētājas kundze, Ashton kundze! Šodien šajā diskusijā tika uzdots jautājums par to, kāpēc mēs Eiropas Parlamentā, Eiropas Savienības institūcijā, runājam par NATO augstākā līmeņa sanāksmi. Atbilde ir pašsaprotama. Lielākā daļa Eiropas Savienības dalībvalstu ir NATO locekles, tādējādi Eiropas Savienība esam mēs un vairumā gadījumu arī NATO esam mēs.
Tāpēc ir jāatzīmē, ka NATO skatījumā Eiropas Savienības un NATO sadarbība bija viens no svarīgākajiem Lisabonas augstākā līmeņa sanāksmē apspriestajiem tematiem. NATO augstākā līmeņa sanāksmē pieņemtie lēmumi, kā arī, piemēram, Amerikas Savienoto Valstu prezidenta deklarācijas apliecina, ka NATO nepretojas kopīgajai drošības un aizsardzības politikai, bet drīzāk cenšas rast sadarbības ceļu, kas sniedz labumu abām institūcijām. Tāpēc tā vietā, lai iesaistītos bezjēdzīgā konkurencē un dārgā mūsu struktūru dublēšanā, mums arī ir jācenšas sadarboties un strādāt kopā, jo īpaši šobrīd, finanšu krīzes laikā. Es ceru, ka NATO augstākā līmeņa sanāksmē pieņemtie lēmumi un Francijas, Vācijas un Polijas ārlietu ministru vēstule, kas te tika pieminēta, mūs, Eiropas Savienību, pārliecinās sākt nopietnas debates par kopīgo drošības un aizsardzības politiku.
Ashton kundze, Polija (esmu deputāts, kas pārstāv Poliju) tās prezidentūras laikā jūs noteikti atbalstīs. Mums ir jāizmanto instrumenti un iespējas, ko mums sniedz Lisabonas līgums. Tas mums ir liels izaicinājums. Visbeidzot, es vēlos sacīt, ka pozitīvi vērtēju NATO deklarāciju par sadarbības sākšanu ar Krieviju, kurā uzsvērta arī NATO gatavība būt atvērtai un uzņemt jaunas valstis, piemēram, Gruziju.
Kyriakos Mavronikolas
Priekšsēdētājas kundze, Eiropas Savienība ir unikāla un svarīga NATO partnere. Kā minēts dokumentā par jaunās stratēģijas koncepciju, NATO un Eiropas Savienībai ir jādarbojas papildinoši un savstarpēji nostiprinošā veidā, atbalstot starptautisko mieru un drošību.
Aktīva un efektīva Eiropas Savienība veicina vispārējo Eiropas un Atlantijas telpas drošību. Tādējādi, nostiprinot stratēģisko partnerību, ievērojot pilnīgu savstarpēju atklātību, pārredzamību, papildināmību un ievērojot abu organizāciju autonomiju un institucionālo integritāti, ir jārada labvēlīgāki apstākļi.
Mums ir arī jānorāda, ka cieša Eiropas Savienības un NATO sadarbība ir ļoti svarīga, un tā ir jāattīsta, neskarot principu, kas nosaka lēmumu pieņemšanas autonomiju, un pienācīgi ievērojot atsevišķu Eiropas Savienības dalībvalstu statusu kodolieroču jomā.
Ernst Strasser
(DE) Priekšsēdētājas kundze, Ashton kundze, dāmas un kungi! NATO augstākā līmeņa sanāksme ir guvusi pozitīvi vērtējamus panākumus. Ir labi, ka tas šeit tiek apspriests. Jauni stratēģiskie elementi, piemēram, krīžu civila pārvarēšana un kiberaizsardzība, ir pasākumi pareizajā virzienā. Jo īpaši tādu nelielu, neitrālu valstu kā Austrija gadījumā NATO un Eiropas Savienības stratēģiskās partnerības nostiprināšana ir izšķiroši svarīga. Militāru spēju pilnveidošana, palielinot sinerģiju, samazinot dublēšanos un uzlabojot sadarbību ieroču jomā, palīdzēs ikvienam, bet īpaši nelielajām dalībvalstīm.
Vēl ir jāpaveic visai liels darbs, jo īpaši mūsu gadījumā. Eiropai sev ir jānosaka kāds mājas darbs un jāpārliecinās par tā izpildi. Francijas, Vācijas un Polijas ārlietu ministru iniciatīva ir solis pareizajā virzienā. Vidējā termiņā mums ir nepieciešama Eiropas aizsardzības arhitektūra, kas veicina Eiropas Savienības dalībvalstu militāru sadarbību, apvieno Eiropas Savienības, ANO un NATO civilo un militāro sadarbību un pakāpeniski attīsta Eiropas aizsardzības struktūras. Mūsu mērķim ir jābūt tādam, lai mēs pasaulē kļūtu par nozīmīgu partneri drošības jomā. Mums ir jāstrādā, lai sasniegtu šo mērķi.
Elena Băsescu
(RO) Priekšsēdētājas kundze, Lisabonā notikušajā augstākā līmeņa sanāksmē tika izklāstīta jaunā alianses drošības stratēģijas perspektīva. Praktiskā līmenī tika īstenoti trīs nozīmīgi mērķi: tika pieņemta jaunā stratēģiskā koncepcija, izstrādāta jauna pieeja Afganistānas jautājumam, nerunājot par to, ka tika sniegts jauns impulss attiecībām ar Krievijas Federāciju.
Manuprāt, svarīgākais rezultāts bija pretraķešu vairoga iekļaušana jaunajā stratēģiskajā koncepcijā. Rumānija ir atbalstījusi vairoga izveidošanu kopš 2008. gada augstākā līmeņa sanāksmes, kas notika Bukarestē. Tas norāda uz to, ka manai valstij bija adekvāts redzējums, un tā sniegs ievērojamu ieguldījumu aizsardzības sistēmas īstenošanā. Tajā pašā laikā Rumānija ir atbalstījusi atvērto durvju politiku, kas jo īpaši paredzēta NATO attiecību nostiprināšanai ar Gruziju un Ukrainu.
Es arī atbalstu faktu, ka NATO atkārtoti apstiprināja Melnās jūras reģiona stratēģisko nozīmi, ņemot vērā drošības riskus, kas dominē šajā reģionā. Tie jo īpaši attiecas uz neatrisinātajiem konfliktiem Transnistrijā un Gruzijā. Šajā ziņā, manuprāt, aliansei ir jāsaglabā vienota nostāja, kas pausta Krievijai adresētajā paziņojumā. Krievijas Federācijai ar darbiem ir jāapliecina tās labo nodomu paziņojumi, jo tai ir noteiktas saistības attiecībā uz Rumānijas un NATO austrumu robežu. Man jāuzsver, ka pieņemtās politiskās deklarācijas rezultātā NATO ir uzņēmusies saistības attiecībā uz Moldovas Republikas un Gruzijas teritoriālo integritāti.
Georgios Koumoutsakos
(EL) Priekšsēdētājas kundze, vēsturiskā NATO augstākā līmeņa sanāksme, kas notika Lisabonā, bija pagrieziena punkts alianses nākotnē. Divdesmit astoņi sabiedrotie pieņēma nozīmīgus lēmumus, jaunu aizsardzības doktrīnu, lika pamatus ciešākai sadarbībai ar Krieviju, precizēja pretraķešu vairoga jautājumu, apstiprināja rīcības plānu par Afganistānu un sadarbības nozīmi ar Eiropas Savienību.
Tomēr šis ir vispārīgs un optimistisks skatījums. Mums nevajadzētu aizmirst, ka vienprātības rezultātā šie teksti atspoguļo mazāko nostāju un viedokļu kopsaucēju. Mums visiem ir zināms, ka vidē pēc Aukstā kara beigām pastāv atšķirīgas un dažāda līmeņa draudu izpratnes. Austrumeiropas valstīm ir atšķirīgs skatījums uz attiecībām ar Krieviju, un Turcija citādi uztver Irānas kodolprogrammu. Mēs arī zinām, ka Ankara izkaroja diplomātisku karu, lai novērstu jebkādu atsauci uz šo jautājumu Lisabonā pieņemtajā tekstā. Ankarai arī ir atšķirīga pieeja kopējās drošības un aizsardzības politikas sadarbības jomā, jo tā vēlas izslēgt sadarbību ar vienu Eiropas partneri un Eiropas Savienības dalībvalsti. Tas viss vēl vairāk palielina kopējās drošības un aizsardzības politikas nozīmi, protams, Eiropas un NATO sadarbības kontekstā.
Tāpēc, manuprāt, Eiropas Savienībai ir pilnībā jāizmanto jaunās iespējas, ko mums sniedz Lisabonas līgums, saglabājot neatkarīgas lēmumu pieņemšanas pilnvaras. Mums ir jāpalielina Eiropas Savienības starptautiskais prestižs un jānostiprina tās starptautiskā klātbūtne. Mums ir nepieciešama spēcīgāka Eiropa, lai mums būtu spēcīgāka atlantiskā alianse.
Marietta Giannakou
(EL) Priekšsēdētājas kundze, es piekrītu Augstās pārstāves novērtējumam par Lisabonā notikušo augstākā līmeņa sanāksmi. Tas patiešām bija nozīmīgs pagrieziena punkts un svarīgs brīdis. Transatlantiskās attiecības ir pasaules drošības un attīstības atslēga, bet, no otras puses, Eiropas Savienībai nepieciešamības gadījumā ir jāpauž pašai sava nostāja un jāizmanto savas struktūras. Iepriekš minētie izdevumu samazinājumi tiks sintezēti no šīs sadarbības - gan aprīkojuma, gan civilo lēmumu līmenī bez nepieciešamības vai iespējām mainīt NATO aliansi. Eiropai ir jābūt nodrošinātai ar savu aizsardzības sistēmu, drošības sistēmu un tai ir jābūt savai nostājai, jo tikai tad tā spēs risināt tādas problēmas kā Turcijas jautājums vai citas problēmas ar NATO dalībvalstīm vai valstīm, kas nav NATO sastāvā, kurām ir cita pieeja Krievijas jautājumam. Bez tam, es nedomāju, ka Krievijas jautājums ir sarežģīts. Manuprāt, tas ir jautājums, ko Eiropa kopumā var atrisināt vienlaikus ar Ameriku. Iespējams, Eiropa to var atrisināt pat efektīvākā veidā.
Tunne Kelam
Priekšsēdētājas kundze, NATO paplašināšanu varētu uzskatīt par vienu no nedaudzajiem īstajiem veiksmes stāstiem laikā pēc Aukstā kara beigām. Tomēr paplašināšanās impulss ir vājinājies. NATO ir saglabājusi visai nepārliecinošu nostāju attiecībā uz Gruzijas un Maķedonijas uzņemšanu. Satraucošā mērogā ir samazinājušies ieguldījumi militārajā jomā. Neliels skaits NATO dalībvalstu izpilda 2 % kritēriju attiecībā uz izdevumiem aizsardzības jomā, un alianse nav īstenojusi nopietnas militārās mācības ilgāk nekā desmit gadu. Pēdējās šādas liela mēroga mācības, lai apliecinātu, ka ASV spēj ātri pārvietot savus bruņotos spēkus uz Eiropu, notika pirms 17 gadiem. Tiesa, Padomju Savienība ir sabrukusi. Tomēr NATO reputācija un iespējas vēl aizvien balstās ASV militārajā spēkā. Ir ļoti svarīgi, lai NATO militārās institūcijas saglabātu labu integrācijas līmeni un lai Amerikas un Eiropas militārajiem virspavēlniekiem būtu iespējas piedalīties kopīgās mācībās.
Tikai ciešākas un mērķtiecīgākas transatlantiskās sadarbības apstākļos Eiropas Savienība un NATO nākamajā desmitgadē spēs noteikt demokrātisku starptautisko darba plānu, lai risinātu daudzpusējas pasaules izaicinājumus.
Es arī vēlētos komentēt NATO un Krievijas Padomes secinājumus. Tajos ir pausts aicinājums nodrošināt modernas partnerattiecības, kas ir balstītas uz savstarpēju uzticēšanos, pārredzamību un prognozējamību. To var uzskatīt par labas gribas deklarāciju. Tomēr mēs zinām, ka saskaņā ar Krievijas militāro doktrīnu NATO paplašināšanās Krievijas kaimiņvalstu virzienā aizvien tiek uzskatīta par agresiju, kas attaisno preventīvus militārus triecienus un karaspēka izsēdināšanu ārvalstu teritorijās.
Lielu militāro mācību laikā 2009. gada rudenī Krievijas ziemeļrietumos netālu no Baltijas valstu teritorijām notika gatavošanās prettrieciena iebrukumam šajās valstīs, domājams, reaģējot uz NATO veiktajiem pasākumiem. Pozitīvi vērtējams, ka Baltijas valstis beidzot saņēma NATO ārkārtas rīcības plānus to aizsardzībai, kā to atklāja arī WikiLeaks materiāli.
Krievija iebruka Gruzijā un praktiski anektēja divas tās autonomās teritorijas. Pavisam nesen šajās pašpasludinātajās teritorijās tika izvietotas Krievijas raķetes, un Krievija turpina vērienīgu spiegošanu visās Rietumu valstīs. Kad šie spiegi tiek atmaskoti, apkaunoti jūtas Rietumi, nevis Krievija, kura saviem spiegiem atklāti piešķir augstākos valsts apbalvojumus.
Tādējādi Krievijas uzstāšana uz vienlīdzību attiecībās ar NATO un sava veida kopīgu lēmumu pieņemšanu ir pāragra un rada risku, ka Krievija noteiks veto NATO lēmumiem un turpmākam paplašināšanās procesam.
Katarína Neveďalová
- (SK) Priekšsēdētājas kundze, augstākā līmeņa sanāksmē, kas notika Lisabonā, NATO apstiprināja savu kā Eiropas un Atlantijas reģiona drošības garantētājas nozīmi, kā arī atzina, ka tai ir jārisina jaunas problēmas.
Labākais instruments šā uzdevuma veikšanai ir plašs stratēģisko partnerattiecību tīkls ar valstīm vai starptautiskajām organizācijām. Tāpēc NATO ir jābūt gatavai iesaistīties politiskajā dialogā ar ikvienu iespējamo partneri, kas atbalsta mūsu kopīgos centienus miera un drošu starptautisko attiecību labā.
Manuprāt, svarīgas stratēģiskās partnerattiecības ir sadarbība ar Krieviju, kurā NATO ir jānostiprina praktiskā sadarbība, lai spētu stāties pretī starptautiskā terorisma, pirātisma, cilvēku tirdzniecības un narkotiku kontrabandas mūsdienu draudiem. NATO ir nepieciešami pietiekami finanšu, militārie un cilvēkresursi, lai spētu īstenot savu misiju. Tomēr šie resursi ir jāizmanto pēc iespējas efektīvāk un galvenokārt miera nodrošināšanai.
Ivo Vajgl
(SL) Priekšsēdētājas kundze, esmu gandarīts, ka man ir dots vārds pirms Goerens kunga, mana kolēģa no Luksemburgas, jo pretējā gadījumā tas traucētu paust manu galveno domu, proti, mēs, kas šeit esam runājuši pēdējās pusstundas laikā, lielākoties esam Dienvidaustrumeiropas valstu pārstāvji. Tam būtu jāapliecina, ka mums drošības jautājumi, NATO un šīs alianses attiecības ar Eiropas Savienību ir mazliet nozīmīgākas nekā pārējām nācijām.
Tieši šā iemesla dēļ es vēlētos sacīt, ka tie, kas apmeklēja Lisabonā notikušo augstākā līmeņa sanāksmi, ir atteikušies no iespējas pieņemt skaidrāku, principiālāku un izlēmīgāku nostāju attiecībā uz divu Dienvidaustrumeiropas valstu, Maķedonijas un Bosnijas un Hercegovinas, vēlmēm nostiprināt savu drošību, pievienojoties vismaz vienai no abām organizācijām, proti, Eiropas Savienībai vai NATO.
Kad mēs Slovēnijā tuvojāmies dalībai šajās divās institūcijās, mēs sacījām, ka vēlamies tikt uzņemti jebkurā no tām. NATO ir iespēja labot kļūdas, ko ir pieļāvusi Eiropas Savienība. Manuprāt, mums tas ir jāņem vērā.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Priekšsēdētājas kundze, liels jums paldies par man sniegto iespēju uzstāties ar runu. Šīs diskusijas šodien ir par sadarbību starp NATO un Eiropas Savienību. Ashton kundze mums šeit ir sniegusi pozitīvu novērtējumu, bet es vēlos sacīt, ka, manuprāt, tas ir ievērojami pārspīlēts novērtējums. Mani kolēģi no Polijas Saryusz-Wolski kungs un Lisek kungs jau runāja, un es vēlos skaidri norādīt, ka es piekrītu viņu vērtējumam.
Šis ir tikai sākums, un tas ir sākums ļoti ilgam ceļam. Saistībā ar to es gribētu vērst uzmanību uz trīs pragmatiskiem aspektiem, kuros mēs varam redzēt vispārēju progresu. Pirmā joma attiecas uz NATO un Eiropas Savienības kopīgās aizsardzības plānošanu - nav šaubu, ka iespējams paveikt vairāk. Otrai jomai būtu jāattiecas uz izlūkdienestiem - arī šajā jautājumā iespējams panākt izaugsmi. Visbeidzot, trešais jautājums attiecas uz cīņas grupu darbību - ir jāuzdod jautājums, vai šodien šīs grupas sniedz pievienoto vērtību.
Charles Goerens
(FR) Priekšsēdētājas kundze, es vēlētos uzdot jautājumu Ashton kundzei par aizsardzības Eiropu un arī NATO.
Lisabonas līgums Eiropas Savienības dalībvalstīm aizsardzības jautājumos ļauj īstenot ciešāku sadarbību, ja valstis to, protams, vēlas. To sauc par "strukturētu sadarbību” vai "uzlabotu sadarbību” - tam, kurš jēdziens izmantots, nav lielas nozīmes.
Vai Ashton kundze man var pateikt, vai šāda rakstura sadarbību valstu grupa jau ir apsvērusi, un, ja atbilde ir apstiprinoša, vai attiecīgā gadījumā jūs man varētu norādīt kritērijus, kuriem ir jāatbilst, lai kvalificētos šāda veida sadarbībai?
Catherine Ashton
Komisijas priekšsēdētāja vietniece / Savienības Augstā pārstāve ārlietās un drošības politikas jautājumos. - Priekšsēdētājas kundze, paldies vēlreiz visiem tiem, kuri piedalījās ļoti plašajās debatēs. Ja drīkstu, es centīšos pievērst uzmanību atsevišķām nozīmīgākajām paustajām domām un vismaz sākšu sniegt jums atbildes uz šiem jautājumiem.
Vispirms jāsaka, ka esmu apņēmusies rast iespējas, lai attīstītu Eiropas Savienības un NATO attiecības, bet es pienācīgi novērtēju politiskās problēmas, kas ir šā jautājuma centrā. Mans mērķis ir rast praktiskus un pragmatiskus veidus, kā paplašināta sadarbība var palīdzēt mūsu cilvēku atbalstam uz vietas. Kad es izskatu iespējas, kā mēs kopīgi varētu sadarboties, es visvairāk domāju par cilvēkiem, kas atrodas darbības zonā, piedalās operācijās. Bet es to daru, apzinoties, ka svarīga nozīme ir Turcijai, un es to daru, apzinoties, ka es pārstāvu 27 dalībvalstis, un es cieši sadarbojos ar dalībvalstīm, kuras visvairāk interesē un ietekmē aplūkojamie jautājumi.
Mēs strādājam, lai censtos to sasniegt pēc iespējas ātrāk. Bet es pienācīgi novērtēju problēmas, un es vienmēr esmu ieinteresēta idejās par to, kā mēs to varētu panākt, un vienmēr šīs idejas izskatu.
Es pieņemu, ka mēs arī vēlamies ļoti uzmanīgi aplūkot mūsu pašu īstenotos pasākumus un pārliecināties, ka tie ir papildinoši un nedublē citu darbu. Patiesībā jomas, kurās mēs strādājam, patiešām ir ļoti papildinošas. Piemērs, kas tika sniegts pirms brīža, attiecās uz Ocean Shield Somālijas piekrastē un darbu, ko mēs veicam operācijā Atalanta.
Godātie deputāti, kas ir apmeklējuši reģionu, zina, ka tā ir milzīga jūras teritorija, kurā ir daudz iespēju papildinošiem pasākumiem un ļoti neliels dublēšanas risks, un dienesti patiešām ļoti veiksmīgi veic kopīgu darbu. Komandieris Howes kungs, kurš šobrīd ir atbildīgs par operāciju Atalanta, runāja ar aizsardzības ministriem, norādot, ka komunikācijās patiešām pastāvēja daudz savienojamības, bet, sadarbojoties apmierinošā līmenī, ir iespējams paveikt ļoti daudz darba.
Gahler kungs minēja virkni jautājumu, kuri nebija saistīti ar šim debatēm, un es tikai vēlētos norādīt, ka, ja viņš man ātri uzrakstītu ziņojumu par šiem jautājumiem, es pie tiem labprāt atgrieztos, bet es nevēlējos šovakar aizņemt Parlamenta laiku ar jautājumiem, kuri neattiecas uz šīm debatēm.
Attiecībā uz jautājumiem par pretraķešu aizsardzību, manā izpratnē šo sarunu laikā par NATO jauno stratēģisko koncepciju tika rasts līdzsvars starp pretraķešu aizsardzības jautājumiem un NATO kodolpolitiku. Ir skaidrs, ka NATO vēlas saglabāt savus kodolieročus kā atturēšanas līdzekļus, vienlaikus nodrošinot atbilstību pašas noteiktajam mērķim par pasauli bez kodolieročiem.
Tāda ir mūsu šābrīža pieeja, bet, protams, mēs nepiedalāmies visos NATO aspektos tieši to iemeslu dēļ, ko šajā Parlamentā labi izprot. Mēs, piemēram, nepiedalāmies NATO un Krievijas Padomes sanāksmēs, tāpēc es nevaru sniegt komentārus par to, kas tajās notika, bet tikai komentēt jautājumus, kas no šīs sanāksmes izrietēja.
Attiecībā uz START panākumiem, ko mēs esam novērojuši starp Amerikas Savienotajām Valstīm un Krieviju demilitarizācijas jomā, tas ir apsveicami, un esmu pārliecināta, ka tie bruģēs ceļu labai koordinācijai ar NATO, kas noteikti bija mērķis, ko sev bija noteicis ģenerālsekretārs.
Visbeidzot, strukturēta sadarbība: vai tā notiks, kas tiek darīts? Idejas patiešām ir jāierosina dalībvalstīm. Ir piemēri, kad dalībvalstis, piemēram, Apvienotā Karaliste un Francija vai Veimāras trijstūra grupa vēstulē, ko es no tās saņēmu, izskata veidus, kā tās var uzlabot šo sadarbību, daļēji arī ar Eiropas Aizsardzības aģentūras palīdzību, kurā mums ir iespējas censties atbilstoši attīstīt šīs sinerģijas.
Es ceru to turpmāk pieredzēt biežāk. Jo īpaši es sagaidu, ka tas notiks nākamo prezidentūru laikā, īpaši Polijas prezidentūras laikā, kas aizsardzības jautājumus ir noteikusi par jomu, kam tā vēlas pievērst pastiprinātu uzmanību. Es godātajam deputātam nevaru sniegt piemērus, kas norādītu, ka ir iespēja iesaistīties, bet es ceru, ka mēs redzēsim tādu mērķu izvirzīšanos, kas šajā ekonomikas krīzē uzlabo iespējas izmantot mūsu resursus visefektīvāk.
Priekšsēdētāja
Debates tiek slēgtas.
Rakstiskas deklarācijas (Reglamenta 149. pants)
Ágnes Hankiss
NATO dalībvalstu ministru tikšanās laikā 2008. gada oktobrī ģenerālis John Craddock, NATO spēku pavēlnieks Eiropā, norādīja, ka Krievijas militārā darbība Gruzijā pamudināja NATO pārskatīt tās pamatpieņēmumus par tās dalībvalstu drošību. Vai tagad, pēc Lisabonā notikušās augstākā līmeņa sanāksmes, šis paziņojums vēl aizvien ir spēkā? Vienošanās ar Krieviju ir racionāls politisks solis, kas varētu veicināt mūsu drošības nostiprināšanu. Tomēr tas neizbēgami izvirza arī nopietnus morāla un stratēģiska rakstura jautājumus. Vai NATO sadarbības labā gatavojas atkāpties no to demokrātisko ideju pārstāvības un aizsardzības, uz kurām balstās eiroatlantiskā alianse un kuras vairākos jautājumos ir izteiktā pretrunā ar Krievijas demokrātijas koncepciju?
Iespējams, ir lieki atsevišķi atgādināt par cilvēku iebiedēšanu un pret tiem vērstajiem uzbrukumiem, kā arī neskaidrajiem žurnālistu un juristu nāves apstākļiem Krievijā. Tāpat būtu grūti neuzskatīt par provokatīvu žestu faktu, ka Krievija nesen izvirzīja Nobela miera prēmijai Wikileaks izveidotāju Julian Assange. Vai to valstu, kuras vēlas iestāties NATO, izredzes samazināsies, ja Krievija neatbalstīs to nākotnes līdzdalību? Mēs saskaramies ar jautājumu par to, vai NATO līderi ņem vērā atsevišķu dalībvalstu neaizsargāto stāvokli, kā arī to atklātās un līdz šim brīdim neatrisinātās problēmas attiecībās ar Krieviju. Vēsturiskais miera nodrošināšanas un saskaņas virziens jebkurā gadījumā ir jāatbalsta. Tomēr mums skaidri jāapzinās NATO vēsturiskā atbildība par to, kādu lielvaru tā leģitimizē pretraķešu aizsardzības līguma noslēgšanas rezultātā un pret ko tā stingri iestāsies atbilstoši mūsu kopīgajām Eiropas vērtībām.
Nuno Teixeira
NATO augstākā līmeņa sanāksme, kas notika Lisabonā, pielika punktu stratēģiskās drošības koncepcijai, kas bija spēkā kopš Aukstā kara. Šīs jaunās drošības stratēģijas īstenošana nozīmē pāreju no tradicionālās atlantiskās alianses dalībvalstu aizsardzības uz globāla mēroga koncepciju 21. gadsimtam.
Izaicinājumi, kuri ir uzsvērti jaunajā stratēģiskās drošības koncepcijā, ietver sadarbību ar dažādām starptautiskajām institūcijām - kā valsts, tā nevalstiskajām organizācijām, un partnerattiecību nostiprināšanu, jo īpaši ar Krieviju. Papildus politisko līdzekļu izstrādei ar pašas NATO spējām un struktūru saistītie darbības jautājumi ir pielāgoti jaunajiem globālā mēroga draudiem. Svarīgi uzsvērt arī NATO pieņemto misijas pārejas plānu Afganistānai, kura mērķis ir Afganistānas varas iestāžu pārņemta vadība valsts drošības jautājumos. Manuprāt, šis jaunais stratēģiskais redzējums, kas nosaka vadlīnijas, uz kurām dalībvalstīm būtu jābalsta savas starptautiskās attiecības, ir ārkārtīgi nozīmīgs.
Niki Tzavela
rakstiski. - Pirmo reizi kopš Otrā pasaules kara Krievija ir saņēmusi uzaicinājumu piedalīties ar pretraķešu vairogu saistītā darbā, kas ir uzskatāms par alianses stūrakmeni. Krievijas atbilde kļūs zināma vēlāk, kā arī pastāv iespēja faktiskām partnerattiecībām ar ASV, kas nozīmētu, ka abām pusēm būtu apņēmīgi jātiekas pie sarunu galda. Turklāt šim projektam ir nepieciešams ievērojams Eiropas finansējums, un tas nebūs vienkārši īstenojams, ņemot vērā aizsardzībai atvēlēto līdzekļu samazinājumu Eiropā.
Visbeidzot, turpmākajos gados Afganistāna būs NATO lielais politiskais pārbaudījums. ASV rīkojās ātri, lai pārliecinātu Krieviju, ka raķetes nebija vērstas pret to. ASV bija svarīgi neaizkaitināt Krieviju, un tās apliecināja, ka tām šādu nodomu nebija, arī uzaicinot Krieviju piedalīties pretraķešu vairoga projektā. Otrkārt, ASV rīkojās pietiekami saprātīgi, nepieminot Irānas vārdu vai, pareizāk sakot, izpildot Turcijas vēlmes, kas draudēja ar atkāpšanos no savas nostājas, ja tiktu pieminēta tās kaimiņvalsts (Irāna). Problēmu rada fakts, ka tikai 21 no 27 Eiropas Savienības dalībvalstīm ir NATO sastāvā, tādējādi apdraudot Eiropas aizsardzības attīstību.
