Тържествено заседание и разискване - десет години евро
Председател
Следва тържественото заседание и разискване по случай десетата годишнина от въвеждането на еврото.
(Филм)
Гн Juncker, гн Giscard d'Estaing, гн Trichet, гн Almunia, гжо Berès, госпожи и господа,
На 1 януари 2009 г. беше десетият рожден ден на нашата валута - еврото. Днес тук, в Европейския парламент, отбелязваме тържествено едно от най-важните исторически решения, взети от Европейския съюз досега. В Европейския съюз, където икономическото развитие протича интензивно, създаването на еврото бе логична стъпка в укрепването на общия пазар и улесняването на търговията в рамките на вътрешния пазар. И все пак, когато валутите на 11 суверенни държави бяха заменени от единна валута преди 10 години, имаше голяма доза скептицизъм по отношение на това дали въвеждането на единна валута ще бъде удачно. За осъществяването на тази стъпка се изискваше кураж и решителност.
Сега, десет години по-късно, виждаме не само, че доверието в еврото е точно толкова силно, колкото доверието във валутите, използвани преди това в еврозоната, но също така, че то без съмнение доведе до значителни предимства за хората и бизнеса в Европейския съюз.
Еврозоната доби надеждна макроикономическа стабилност. С оглед на размера на икономиката й, както и на факта, че по-голямата част от търговията е вътрешна, еврозоната доказа, че е много по-добре подготвена да устои на икономическите трусове, отколкото преди, когато държавите-членки бяха с националните си валути.
Особено през последните месеци, белязани от световната финансова криза, еврото доказа, че е важен стабилизиращ фактор. Единната валута ни предпази от най-лошите последствия на най-сериозната финансова криза от 30-те години на XIX век насам.
Без Европейската централна банка и Европейската система на централните банки, действащи като стабилизиращ фактор, ситуацията в Европейския съюз миналата есен щеше да бъде значително по-лоша.
Вижте например Ирландия - държава, която беше особено засегната от финансовата криза. Участието й в паричния съюз я предпази от по-сериозна криза.
Паричният съюз представлява, надяваме се, необратима стъпка към задълбочена икономическа и политическа интеграция; означава принадлежност към един "Съюз с обща цел". Членовете на еврозоната общуват помежду си като семейство и приемат това, което ще бъде най-добро за всеки отделен негов член.
Създаването на еврото обаче не беше само решение с икономически и финансови последствия. То също така изпрати много ясен сигнал, че Европейският съюз е в състояние да осъществи високите си цели за постигане на общ просперитет.
Днес много граждани на еврозоната гледат на единната валута като на един от най-положителните резултати от европейската интеграция. За да гарантираме, че така ще бъде и в бъдеще, ние трябва да поддържаме стабилността на общата ни валута. Това е единственият начин да постигнем сигурност, че еврото ще продължи и занапред да бъде стабилизиращ фактор и устойчив елемент в динамично променящия се свят.
Понастоящем повече от половината от държавите-членки на Европейския съюз са въвели еврото. Преди няколко дни приветствахме Словакия като шестнадесетия член на еврозоната и аз съм сигурен, че до следващия рожден ден на еврото членовете на еврозоната ще бъдат още повече. Всички държавичленки трябва да имат за цел приемането на единната ни валута на базата на критериите за стабилност.
Убеден съм, че постепенното разширяване ще способства за укрепването на еврозоната в цялост, защото тя е символ на едно общо мирно европейско бъдеще, особено за младите хора в Европейския съюз.
Бившият президент на Франция, гн Valery Giscard d'Estaing, днес е сред нас и ние го приветстваме с добре дошъл. Заедно с бившия федерален канцлер на Германия, гн Helmut Schmidt, бившия министърпредседател на Люксембург, гн Pierre Werner, и други, той е един от създателите на нашата единна валута. Приветстваме Ви сърдечно с добре дошъл, гн Giscard d'Estaing.
(Ръкопляскания)
Съгласен съм с думите на гн Helmut Kohl, който заедно с гн François Mitterrand, гн Jacques Delors и други - току-що видяхме гн Jacques Santer във филма - допринесе за пълното въвеждане на еврото. През 1998 г. той каза, че макар валутата да представлява основно средство за разплащане, тя е много повече от това, обвързана е с културната идентичност и е средство за измерване на политическата стабилност; призова ни да си представим какво изумително постижение би било милиони хора в рамките на Европейския съюз, с цялото многообразие на своя интелектуален и творчески потенциал, и въпреки всички трудности, да имат единна валута.
От името на Европейския парламент бих искал горещо да благодаря на всички създатели на еврото и на всички, които подготвиха пътя за него, особено на Европейската централна банка, на настоящия й председател, гн JeanClaude Trichet, и на покойния вече, за съжаление, негов предшественик, гн Willem Duisenberg, за историческото им постижение. Приносът на Европейската централна банка е неоценим.
(Ръкопляскания)
Отправяме благодарност, по-специално, и към гн Alexandre Lamfalussy, председател на Европейския паричен институт, с когото се срещнахме миналата вечер и който в момента участва в една конференция.
Европейският парламент и съответната компетентна комисия - Комисията по икономически и парични въпроси - председателствана по онова време от Karl von Wogau и впоследствие от Christa RandzioPlath, също през годините изиграха ролята си на движеща сила по този исторически проект, довел от "валутната змия" до създаването на единната валута. Същото се отнася и за Комисията по икономически и парични въпроси в сегашния й състав, председателствана от Pervenche Berès, на която сме благодарни за идеята за настоящото честване.
От въвеждането на еврото преди 10 години Европейската централна банка и Еврогрупата развиват все по-близки отношения с Европейския парламент. Бих искал да благодаря сърдечно на председателите на двете институции - на гн Juncker, председател на Еврогрупата, и на председателя на Европейската централна банка, гн Trichet - за отличното им сътрудничество с Европейския парламент.
По повод десетата годишнина на нашата единна валута, еврото, ние й пожелаваме още много успешни години и светло общо бъдеще на нашата Европа.
Jean-Claude Trichet
Гн Председател, гн Giscard d'Estaing, гн Juncker, госпожи и господа, за мен е огромна чест и удоволствие да участвам в церемонията по честване на еврото, едно от основните постижения на Европа.
Jean Monnet, бащата на европейския проект, казва, че когато една идея отговаря на нуждите на времето си, тя престава да принадлежи на хората, които са я измислили, и е по-силна от тези, които я контролират. Той добавя още, че не идеите са преждевременни, а просто има благоприятни моменти за осъществяването им, които трябва да се научим да изчакваме.
През изминалите десетилетията идеята за единна валута беше подкрепяна от малцина. Мнозина смятаха, че тя няма да бъде осъществена никога или че е обречена на провал. Днес единната валута е реалност за 329 милиона европейски граждани. Един ден на създаването на еврото ще се гледа като на решителен етап от дългия път към все по-тесен съюз на европейските народи.
Не мога да не спомена основателите - Robert Schuman, Walter Hallstein, Alcide de Gasperi, Pierre Werner, Sicco Mansholt и Paul-Henri Spaak - които, както видяхме преди няколко минути, са мечтателите, на които дължим Европейски съюз.
Да не забравяме и политиците, държавните и правителствени ръководители - онези твърдо решени, убедени и смели европейци, които днес са представени от гн Valéry Giscard d'Estaing. Без тях нямаше да има евро.
След въвеждането на еврото нивото на ценова стабилност е такова, каквото малко страни в еврозоната са постигали преди това. Тази ценова стабилност е предимство за всички граждани на Европа. Тя защитава доходите и спестяванията, спомага за намаляване на разходите по финансиране, поощрява инвестициите и създаването на работни места, подобрява условията за средносрочен и дългосрочен просперитет. Единната валута е фактор за динамично развитие на европейската икономика. Тя повишава ценовата прозрачност, засилва търговията и насърчава икономическата и финансова интеграция.
Председател на Европейската централна банка. - (DE) Последните няколко месеца демонстрираха и друго предимство на еврото. Финансовата криза показа, че в бурни времена е по-добре да си на голям, безопасен кораб, отколкото в малка лодка. Бихме ли могли в Европа да реагираме толкова бързо, решително и системно без единната валута, която ни свързва? Щяхме ли да сме в състояние да защитим индивидуалните си национални валути от влиянието на финансовата криза? Можем да се гордеем с начина, по който европейските парламенти, правителства и централни банки реагираха. Показахме, че обединена Европа, дори при много тежки обстоятелства, може да намира решения.
(Ръкопляскания)
Председател на Европейската централна банка. - (EN) Историческият успех на еврото се дължи не само на решителността и постоянството на нашите лидери, за които говорих; дължи се също и на ефективното взаимодействие между европейските институции.
Европейският парламент изигра решаваща роля в началната фаза. Парламентът беше първата институция в Европа, която направи предложение за единна валута в далечната 1962 година. През последните 10 години от основаването на Европейската централна банка нашите институции поддържаха много добър и плодотворен диалог. Той включва над 50 изслушвания на членовете на Изпълнителния съвет на Европейската централна банка от Парламента и комисиите, споменати от гн Председателя. Диалогът между Парламента и Европейската централна банка е много важен от гледна точка на отчетността, тъй като позволява на Европейската централна банка да разяснява своите решения и действия пред обществото чрез избраните представители.
През първите години от съществуването си еврото трябваше да се изправи пред три големи задачи: да се учреди стабилна и надеждна централна банка, да се създаде стабилна нова валута и да се изгради нужното доверие. Тези предизвикателства бяха успешно преодолени и днес еврото е твърдо установено. Сега е време за празнуване и, както казах, аз съм много развълнуван. Но не е време за самодоволство. Притискат ни настоящите предизвикателства, ще възникнат и нови. По-нататъшният успех на икономическия и паричен съюз зависи от това как се отнасяме към тези предизвикателства.
Бих искал да спомена три от тях.
Първо, финансовата криза. Тя разкри основни слабости в световната финансова система. Ние имаме активна роля в усилията на глобално ниво да се преборим с тези слабости и да преработим регулаторната и институционална рамка.
Второ, паричният съюз. Стабилността на единната валута се основава на два стълба: парична политика, насочена към ценова стабилност, и набор от разумни икономически политики, които, уважаеми гн министърпредседател, са много добре защитавани от Еврогрупата. Предизвикателствата на икономическия фронт включват, по-специално устойчивото и надеждно изпълнение на Пакта за стабилност и растеж, постоянни усилия за постигане на по-голяма производителност и динамичност на нашите икономики, както и избягването на големи конкурентни различия в рамките на еврозоната.
Трето, разширяването. Когато стартирахме преди 10 години, бяхме 11 държави. Днес сме 16. Това говори много за историческия ни стремеж. Да се справим с разширяването по най-добрия възможен начин е вдъхновяващо предизвикателство за всички нас, особено за изпълнителния и управителния съвет на Европейската централна банка.
Еврото е историческо постижение. Най-важното днес е нашата отговорност за бъдещето. Възникват нови предизвикателства. Ако на тези предизвикателства се отговори възможно найразумно и същевременно смело, те могат да осъществят могъщите идеи, които Jean Monnet посочи и които ни доведоха толкова далеч по пътя към стабилност и просперитет в Европа.
Jean-Claude Juncker
Гн Председател, гн Giscard d'Estaing, гн Trichet, гн Almunia, госпожи и господа, през последните 50 години Европа често доказва, че е способна да си поставя амбициозни цели и да проявява необходимия дух и решимост за практическото осъществяване на това, към което се стреми.
Европейският съюз сам по себе си е най-добрият пример за това, заедно с вътрешния пазар и разширяването, или с други думи, възобновяването на връзките между европейската география и история, както и икономическият и паричен съюз, чиято десета годишнина отбелязваме днес.
Пътят, довел до създаването на икономическия и паричен съюз и въвеждането на единната ни валута, беше дълъг, като се има предвид, че зараждането на икономическия и паричен съюз е свързано с доклада "Вернер", който даде първоначалния тласък още през 1970 г. Беше продължителен процес, който премина през "валутната змия", европейската парична система, създаването на екюто през 1979 г., плана "Делор" от 1989 г., Договора от Маастрихт от 1992 г., както и датското "не" и френското "да", които по онова време се смятаха за маловажни, без да забравяме кризата в европейската парична система от 1993 г. Пътуването имаше своите трудности и сътресения.
По онова време мнозина - както в политическата, така и в академичната сфера - критикуваха единната валута, без да споменаваме големия брой централни банки, които смятаха, че икономическият и паричен съюз не може и не трябва да бъде осъществен и че ако въпреки всичко това се случи, единната валута, казано накратко, би била слаба и без бъдеще.
За мен е важно, като се възползвам от десетата годишнина на това ключово събитие в европейската интеграция, да отдам почит на свой ред на тези, които създадоха еврото: Pierre Werner, Helmut Kohl, François Mitterrand, Jacques Delors, Valéry Giscard d'Estaing и други. Бих искал още веднъж да изразя възхищението си от тяхната проницателност, решителност и непоколебима отдаденост на Европа. Изброените от мен и много други като тях не са си представяли бързия успех на политическия си проект. От 1 януари тази година 16 държави-членки участват в икономическия и паричен съюз, а еврото е валутата на почти 330 милиона европейски граждани. Еврото, следователно, се превърна в най-осезаемия белег на европейската интеграция. В качеството си на такъв знак, познат в целия свят, еврото е мярка за стабилност. То защитава гражданите от най-сериозните последствия от икономическата криза. Трябва да се признае, че десет години след създаването му еврото има неоспорим успех. Но годишнините имат стойност само ако служат за мост към бъдещето, а и трябва да признаем, че въпреки общото ни удовлетворение сега, истинската проверка на хармонията и съгласуваността в еврозоната тепърва предстои. Тази година, 2009, ще бъде изключително трудна за икономиките от еврозоната и европейските граждани, и пред нас ще стоят много предизвикателства - отвътре и отвън.
Отвътре правителствата от еврозоната ще трябва да действат заедно за ограничаване на последиците от икономическата криза и инвестиране в структурните основи на икономиката, за да изградят мост към периода след кризата. Извънредните ситуации изискват извънредни мерки. Не трябва да забравяме факта, че еврото, тази защитна стена, която сме изградили около икономиките си, не ни беше дадено наготово. Икономиките в еврозоната са по-добре защитени срещу неблагоприятно икономическо развитие, тъй като да си част от еврозоната е белег на качество, доказващ, че членовете й притежават реална способност да осъществяват разумни макроикономически политики и политики, базирани на стабилен растеж и просперитет за гражданите. Защитата, предоставяна от еврото, е следователно пряко свързана с надеждността ни, която се основава на способността за прилагане на тези политики. Тази надеждност е в основата на ползите от икономическия и паричен съюз и ние трябва да го поддържаме, за да продължим да се възползваме напълно от предимствата на единната валута.
Отвън трябва да научим политическите уроци от международната финансова и икономическа криза. Има пряка причинно-следствена връзка между настоящата криза, зародила се в САЩ, и продължителните световни дисбаланси. Липсата на достатъчна прозрачност, отговорност и честност във финансовия сектор изигра ролята на катализатор за кризата. Повторното установяване на финансова и икономическа стабилност в световен мащаб предполага задълбочена реформа на финансовата система и премахване на големите дисбаланси в микса на глобалното потребление и глобалните спестявания. Това балансиране изисква активното сътрудничество на основните икономики в Америка, Азия и Европа. Въпреки забележителния успех международният имидж на еврото остава твърде често фрагментиран, а националните интереси твърде често надделяват над общия интерес, което пречи на еврозоната да поеме изцяло политическата отговорност, съответстваща на икономическата й значимост, и да се възползва от всички облаги, произтичащи от икономическия и паричен съюз. Икономическият и паричен съюз е, разбира се, и икономически проект, но той е на първо място политически такъв. В резултат на това ние трябва да се възползваме от второто десетилетие на съществуване на еврото, за да подобрим икономическия и паричен съюз, като засилим политическите му структури отвътре и отвън.
Joaquín Almunia
Гн Председател, гн министър-председател, председатели на комисии, госпожи и господа, сигурен съм, че изразявам мнението на голямото мнозинство в Парламента, заявявайки, че като европеец аз съм горд с успеха на еврото десет години след неговото въвеждане.
Бих искал да поздравя Парламента за инициативата му да се отбележи десетата годишнина на единната ни валута на това пленарно заседание на Европейския парламент в Страсбург.
Еврото и икономическият и паричен съюз имат неоспорим успех. През тези десет години еврото донесе много облаги на членовете на еврозоната и продължава да го прави въпреки сериозната икономическа и финансова криза.
В рамките на едно кратко десетилетие еврото си спечели заслужената репутация на силна и стабилна валута. Това е втората световна валута и, благодарение на ролята й в международната икономика, те вече е сравнима в някои отношения с долара като търговски инструмент и средство за разплащане в международните финанси.
Преди всичко обаче, еврото е част от ежедневието на почти 330 милиона души в 16 държави от Европейския съюз. Ние всички носим в портфейлите си този символ на общата европейска идентичност, защото еврото, освен валута, е и централен елемент на европейския ни проект, който ни напомня ясно за ползите от процеса на обединение, започнал преди повече от половин век.
Еврото ни осигури ниска инфлация и ниски лихвени нива благодарение на макроикономическата рамка, насочена към стабилност. Еврото даде голям тласък на търговията и инвестициите в държавите-членки. Еврото спомогна и за създаването на 16 милиона работни места в еврозоната през последните 10 години, което е три пъти повече, отколкото през предходното десетилетие.
Еврото поощри финансовата интеграция и развитието на общия пазар, защити членовете на еврозоната от външен разрив, беше и продължава да бъде опора за стабилност не само за европейската, но и за световната икономика.
Няма съмнение, че кризата е критерий за издръжливост на еврото. Обаче онези, които смятат, че икономическият и паричен съюз не е готов да се изправи пред последствията от тази криза, грешат много. Точно обратното - ако единната валута не съществуваше, неблагоприятните последствия от кризата щяха да бъдат много по-големи.
Много от държавите-членки в момента щяха да бъдат изправени пред резки колебания в обменните курсове, а вероятно валутите им щяха да са подложени и на спекулативни атаки. Спредът на техните публични дългови ценни книжа щеше бъде много по-голям, отколкото е в момента, а границите им за борба с кризата чрез фискални стимули щяха да бъдат по-тесни.
Пактът за стабилност и растеж, преразгледан през 2005 г., насърчи правителствата да балансират публичните си сметки, което доведе през 2007 г. до най-ниския бюджетен дефицит за последните 25 години, а това сега им дава възможност да се изправят пред кризата в по-добро положение.
По време на тази криза това, което постигнаха действията на Европейската централна банка, бе да засилят солидната репутация, вече спечелена в първите години на икономическия и паричен съюз.
Чрез решителното приемане на необходимите мерки и лидерската роля в сътрудничеството с другите централни банки в индустриалните страни, Европейската централна банка ни води в този период и допринася значително за предотвратяване на огромен финансов колапс.
Икономическата ситуация не е такава, каквато бихме желали за отбелязването на тази годишнина, но събитията подчертават повече от всякога предимствата на икономическия и паричен съюз. За държавите, които още не са се присъединили, еврозоната е изключително привлекателна възможност, което беше показано миналата седмица в Братислава, когато приветствахме Словакия като най-новия, шестнадесети член на еврозоната.
Европейската комисия и Европейският парламент трябва да продължат да работят с държавите-членки, Еврогрупата, Европейската централна банка и международната общественост, за да продължат нашите икономики по пътя на устойчив растеж.
В това отношение препоръките на Комисията в доклада, който предадохме преди няколко месеца по повод първите 10 години от съществуването на икономическия и паричния съюз, наскоро разискван в Парламента, са още по-валидни сега, отколкото миналата пролет.
Повишената бдителност относно бюджета и други макроикономически аспекти, връзката между макроикономическите политики и структурната реформа, външният имидж на еврото и подобреното управление на икономическия и паричен съюз трябва да продължат да бъдат основните теми и през второто десетилетие на еврото с поне толкова успехи, колкото бяха през първото.
Гн Председател, бих искал да завърша, като отдам почит на далновидността и амбицията на създателите на еврото, чиито находчиви идеи и решителни действия ни донесоха валута, с която всички европейци можем да се гордеем. Ние трябва да запазим този успех.
Кризата отвори нова глава за световната икономика, в която икономическият и паричен съюз трябва да продължи да играе подходяща роля за обслужване на общите интереси и амбиции на всички европейци.
Valéry Giscard d'Estaing
Гн Председател, гн Juncker, гн Trichet, госпожи и господа, всички, които участвахме в създаването на европейската валута, сме благодарни на Вас, гн Председател, и на вас, госпожи и господа, за чудесната инициатива да отбележим десетата годишнина от създаването на еврото.
Аз съм от тези, които смятат, че е по-добре да ограничим и без това постоянно нарастващия брой най-различни церемонии, но настоящото честване е оправдано, защото отбелязва най-големия принос към европейската интеграция след всеобщите избори за Европейски парламент през 1979 г. Със сигурност сме изминали дълъг път и едва ли това приятно събиране в дух на приятелство може да го обрисува.
Бих искал да отдам почит на всички, които начертаха този курс и го следваха. Можем да открием далечните му корени в доклада от 1970 г. на министър-председателя на Люксембург, Pierre Werner, вашия предшественик. Това, което ускори действията в тази област обаче, беше паричната криза и валутните колебания през последвалите години. Докато обменните курсове на валутите бяха фиксирани, паричната система не пречеше на опита ни да създадем общ пазар. Проблемът обаче възникна, когато започнаха колебанията им.
След неуспешните опити да създадем така наречената "валутна змия", голямата инерция на Франция и Германия между 1975 г. и 1980 г. доведе до срещата в Бремен, в северна Германия, и решението да се създаде Европейска парична система и да се въведе екюто - предшественикът на еврото. Това беше подкрепено от нашите партньори от Бенелюкс и Италия.
След период на ниска активност между 1980 г. и 1988 г. процесът получи нов стимул със създаването от Съвета на комисия, председателствана от Jacques Delors, което доведе до подписването на Договора от Маастрихт.
Нека отдадем чест на инициаторите, които участваха в целия този процес, както и Вие напоследък, гн Председател, както и моят приятел, канцлерът Helmut Schmidt, и държавният секретар, Manfred Lahnstein; Bernard Clappier, тогавашният управител на Френската централна банка и съавтор на Декларацията на Robert Schuman от 1950 г.; Alexandre Lamfalussy с неговата уникална експертна дейност по време на работата на комисията по Европейския паричен съюз, която основахме с Helmut Schmidt, за да дадем ново начало на проекта; Jacques Delors, председател на Европейската комисия, който ни ръководеше, и накрая, но не на последно място, преговарящите и подписалите Договора от Маастрихт, които подготвиха отличен текст, на практика непроменен оттогава, начело с канцлера Helmut Kohl и президента François Mitterrand, чиято решителност трябва да бъде подчертана, както и останалите им колеги. Днес ние трябва да кажем голямо "благодаря" на всички тях.
По повод празнуването на десетата годишнина във време на финансова криза, какво можем да кажем в подкрепа на еврото? С какви думи да приветстваме това събитие? На първо място, успехът на еврото надхвърли очакванията не само на опонентите на единната валута, но и на всичките й поддръжници. Няма да навлизам в подробности, тъй като ми дадохте само пет минути. При разговорите, които проведох с най-изтъкнатите експерти по паричните въпроси между 1995 г. и 2000 г., те всички изразиха скептицизъм относно въвеждането на еврото и неговия успех.
За десет години еврото стана втората по значимост валута в света и, както беше споменато преди малко, една от най-уважаваните валути. Правилното му управление осигури защита от кризата и платформа за растеж без инфлация. Ако еврото не съществуваше, континентална Европа сега щеше да е пометена от едно "парично торнадо", което щеше да задълбочи икономическата криза.
Очакваме паричната политика, в рамките на валутните възможности, да се опита да ограничи неблагоприятното влияние на кризата и да подготви пътя за завръщането на растежа без инфлация - нещо, с което все още не сме се заели - като до този момент големите публични дефицити и дългове, породени от кризата, трябва да бъдат изчистени. По отношение на това се доверяваме на ръководния и изпълнителски екип на Европейската централна банка, който демонстрира изключително професионален подход от началото на кризата. Ценим тяхната решителност и независимост.
Бих искал да завърша с две забележки. Трябва да бъдем внимателни и да не глобализираме еврото - това би поласкало нашата суета, но ще увеличи многократно рисковете, пред които се изправяме. Еврото е валутата на Европа и трябва да изразява нейната специфична култура, като служи за разумен и стабилен модел сред останалите световни валути.
В заключение, аз не мисля, че широката общественост ще трябва да чака твърде дълго възстановяването на банковите регулации в еврозоната. Струва ми се, че Европейската централна банка може да осъществи процеса на възстановяване и да го надзирава в съответствие с член 106, параграф 5 от Договора от Маастрихт. Наистина ни е необходим силен стимул, експертен подход и програма от страна на Европейската централна банка, които впоследствие да бъдат приети и приложени от Съвета на министрите, председателстван от Вас, гн Juncker.
Завършвам, гн Председател, с думите, че символът на интеграция, олицетворен от успеха на еврото, трябва да ни даде смелостта да предприемем следващата стъпка в по-нататъшното обединение на Европа, както е посочено в многобройните договори и което се стремим да постигнем. Нека се противопоставим на неизбежните провали със силата на успеха. Този успех днес е олицетворен от еврото.
(Ръкопляскания)
Pervenche Berès
Гн Председател, еврото е успешният резултат от проницателност и политическа воля, а не пазарен продукт. То олицетворява най-доброто, което Европа може да постигне с обединени сили.
Аз също бих желала, разбира се, да поздравя и да благодаря по този повод от наше име, от името на нашите деца и от името на всички останали на основателите и създателите на този успех: Pierre Werner, който е с нас, канцлера Helmut Schmidt, президента Giscard d'Estaing, председателя на Европейската комисия Jacques Delors, канцлера Helmut Kohl, президента François Mitterrand, барон Alexandre Lamfalussy, Tommaso Padoa-Schioppa, Philippe Maystadt и всички други, които не споменах. Бих искала също да отдам дължимото на извършеното от Вашите предшественици, гн Председател, както и на моите предшественици, на Karl von Wogau и Christa Randzio-Plath, които също са с нас днес. Действията на Парламента изиграха ключова роля по времето, когато въведохме еврото и бяхме загрижени не само за необходимите операции с банковите сметки, но и за нашите граждани - да могат да се адаптират, да свикнат и да приемат тази нова валута. Смятам, че тези действия на нашата институция трябва да се припомнят и заслужават признание.
Радвам се също, че тази церемония се провежда тук, в Европейския парламент - олицетворението на демокрацията за всички европейски граждани. В края на краищата, еврото е важно най-вече за нас самите, и след това за банките. То определено е от значение за европейците, както те охотно биха потвърдили. Някои правителства не желаят да дават символи на Европа. Обаче самите европейци възприеха еврото като символ на принадлежност към Европейския съюз.
Разбира се, не всички от нас използват еврото. В началото бяхме 11, а сега сме 16. Очакваме и други да се присъединят. Имам усещането обаче, че кризата изкушава някои държави да преосмислят идеята за принадлежност към еврозоната. Мисля, че еврозоната е най-голямото доказателство за нашия успех. Европа върви по пътя на прогреса, поела е твърдо по него и демонстрира отлични резултати, затова по повод отбелязването на десетата годишнина можем категорично да потвърдим, че оценката на еврото е до голяма степен положителна. Някои държави, които се колебаеха, сега могат да почукат на вратите на еврозоната. Можем само да ги насърчим да го сторят при условията на Договора, които никога не са били преразглеждани и които позволяват на Европа да осъществява напредък по отношение на икономическите и паричните въпроси на основата на принципите на обединение и разширение.
Годишнината е също и време да погледнем напред в бъдещето. Усъвършенстваното през последните 10 години евро сега трябва да открие нови области за развитие, не защото не сме се справили дотук, а защото тепърва ни предстои още работа.
По въпроса за икономическото сътрудничество, гн Jean-Claude Juncker описа кризата, през която преминаваме. Това не е нормална ситуация. При сегашната криза всички знаем, че ако бяхме постигнали успех в икономическия съюз толкова бързо, колкото в паричния съюз, щяхме да сме още по-добре днес. Нека тогава се поучим от това. Не е нормално да се фокусираме върху бюджетния дефицит, а не върху качеството на обществените разходи. Правителствата трябва да се научат да обсъждат икономическите си политики. Не е нормално държавите-членки да взимат кредити при толкова различни лихвени проценти, когато имат една и съща валута и лихвеният процент, определен от Европейската централна банка, е един и същ.
Същото важи и когато става въпрос за надзора над финансовите пазари. Президентът Giscard d'Estaing спомена член 105, параграф 6, който е общата ни платформа, позволяваща развитие. Според мен един от уроците от кризата е това, че тя на практика показа, че Европейската централна банка ще трябва да има надзорни функции. Ние не искаме да разграничаваме надзора на финансовите пазари от благоразумния надзор на макро равнище. И все пак, за да постигнем това, в ролята си на политически лидери ние ще трябва да помислим за постигането на баланс. Ако Европейската централна банка поеме по-големи отговорности, ще трябва да се определи бъдещият баланс между институциите като цяло.
Искам да направя една последна забележка относно международната роля на еврото. Съгласна съм, че не трябва да изискваме прекомерната привилегия еврото да бъде резервна валута. Обаче не е нормално и да ни е отнело 10 години да създадем еврото, а после, 10 години след въвеждането му, да сме още пасивни на международната сцена и силният глас на еврото да не се чува достатъчно ясно в процеса на възстановяване на баланса на световната парична система.
И накрая, вярвам, че еврото е много повече от валута. Ето защо то е съществен въпрос за Парламента. То е средство в услуга на нашите граждани, които изживяват най-голямата криза от години. Следователно ние трябва да използваме тази великолепна придобивка, този символ на Европа, за да помогнем на нашите граждани да преминат кризата при възможно най-добрите условия.
Werner Langen
Гн Председател, десетата годишнина на еврото наистина е повод за празнуване. Преди 10 години всяко твърдение, че еврото ще се развие така успешно, както се случи в действителност, би предизвикало насмешка. Много хора допринесоха за този успех и - въпреки скептично настроените, които го смятаха за преждевременен и нежизнеспособен проект - днес ние знаем, че това беше далновидна идея, реализирана с широко участие. Предишният оратор ни припомни за всички, които имат принос, за основните етапи, за Европейската парична система, която представляваше споразумение с Европейската централна банка за създаване на централни курсове, за доклада "Делор", който очерта трите етапа за изграждането на паричния съюз, за Договора от Маастрихт, само две години след падането на Берлинската стена, и за преходните периоди. Много хора спомогнаха за превръщането на еврото в успешния проект, който то представлява днес.
Както отбеляза председателят на комисията, гжа Berès, по време на този период - особено между 1994 г., когато започна осъществяването на Договора от Маастрихт, и 2002 г. - Парламентът активно сътрудничи при въвеждането на банкнотите и монетите, при изготвянето на доклади, обсъждания, мнения и предложения, и аз бих искал да благодаря специално на двамата председатели на въпросната комисия по онова време, гн von Wogau и гжа Randzio-Plath, които освен това представляваха Парламента навън и които осигуриха необходимата парламентарна подкрепа за този проект. Днес продължаваме работата си под председателството на гжа Berès.
На 18 ноември Парламентът прие с преобладаващо мнозинство доклад, в който ние описваме успехите, предизвикателствата, рисковете и проблемите, и аз бих искал да отбележа някои неща в допълнение към думите на гжа Berès.
Еврото има голям успех и е уникален проект - централна парична политика под ръководството на Европейската централна банка и местни бюджетни и финансови политики. Важно е в бъдеще връзката между тези две нива на отговорност в рамките на Пакта за стабилност и растеж да бъде запазена, включително по време на криза. Без Пакта за стабилност и растеж, без голямата съгласуваност на бюджетните и финансови политики светът на еврото би бил изправен сега и в бъдеще пред рискове, които са иначе преодолими. Във връзка с това аз апелирам специално към държавите-членки на еврозоната, но също и към целия Европейски съюз, да се отнесат към тази дисциплина, към това координирано сътрудничество по-сериозно, отколкото в миналото по отношение на някои въпроси.
Еврото потисна инфлацията в значителна степен и по този начин създаде увереност и стабилност и се превърна във втората резервна валута за толкова кратко време, което никой не смяташе за възможно. Еврото засили натиска за структурни реформи в държавите-членки и така се превърна във "фитнес програма" за предприятията и нациите в ерата на глобализацията. Институциите в еврозоната, някои от които бяха споменати от предишния оратор, Съветът по икономически и финансови въпроси, Еврогрупата и много други създадоха необходимите условия заедно с Комисията и Европейската централна банка, защото те вече действаха, защото бяха на мястото си, защото работиха независимо, за да реагират бързо, надеждно и адекватно в условията на икономическата криза.
Ние използвахме еврото като лост за създаване на европейски финансов пазар. Политическото заключение от този успех е, че държавите с обща валута и общ вътрешен пазар постигнаха уникална степен на интеграция, която гарантира мира и просперитета.
И все пак ние не можем да приемем еврото като даденост за в бъдеще. Особено нужно е да погледнем сериозно на рисковете. Отдалечаването на националните икономики, което е свързано със значителни рискове по отношение увеличаване на работните заплати и бюджетния дефицит, не трябва да се премълчава на тази годишнина.
Напълно отделен аспект е различното развитие на лихвените проценти за държавни облигации. В момента се наблюдава наново увеличаване на лихвения марж, който без съмнение бе намалял, което дава възможност за нови проблеми в това отношение за отделните държави-членки в рамките на еврозоната.
Напомням на присъстващите, че - особено във връзка с разширяването на еврозоната - няма да се правят отстъпки и че всички държави-членки на еврозоната могат и трябва да се придържат към тези условия на Договора от Маастрихт.
Еврото бе добре посрещнато от обществото. Спечели доверието на света. Премина първия тест и даде уникален принос за трайната интеграция на европейските нации. Това е нещо, с което всички можем да се гордеем. Благодаря.
(Ръкопляскания)
Jean-Paul Gauzès
Гн Председател, гн Giscard d'Estaing, гн Juncker, гн Trichet, гн Almunia, госпожи и господа, бяха направени много аргументирани коментари.
За 10 години еврото се превърна в стабилен символ на Европа. В същото време идеята, че Европа може да създаде единна валута, чиито основи бяха положени с Бременското споразумение относно паричната система през 1978 г. и създаването на екюто, се посрещаше по онова време със скептицизъм от страна на пазарите и основните парични органи извън Европа. Ние трябва да благодарим сърдечно и да поздравим всички онези, които взеха решението и чиито имена бяха вече споменати.
Създаването на еврото е най-голямото доказателство, че Европа е способна при наличието на политическа воля да взема дългосрочни решения за едно бъдеще на общ просперитет. Тази годишнина ни показва по особено подходящ начин, че в днешните времена има основания за надежда.
Все пак трябва да се отбележи, че гражданите ни доскоро възприемаха еврото със смесени чувства. За пътуващите предимството на единната валута беше очевидно. За тези, които не пътуват, еврото беше свързано с повишаване на цените. Проучванията показаха, че на практика в повечето страни инфлацията бе почувствана, въпреки че официалните данни сочеха, че паричната стабилност е осигурена, най-вече благодарение на действията на Европейската централна банка. Истината е, че някои определено се възползваха от еврото да закръглят цените, а вероятно и потребителите не бяха достатъчно бдителни.
Когато еврото се изправи срещу долара, чухме и коментари от някои производители от еврозоната, които предлагат стоките си предимно извън нея. Европейската централна банка не беше подмината от критиците, които не се интересуваха от нейната независимост, а от политиката й относно лихвените нива, които изглеждаха твърде високи.
Днес кризата промени много от тези мнения. Всички разбрахме, че еврото е определящ фактор при ограничаването на последствията от кризата, внесена от САЩ. Европейската централна банка със сигурност е най-реагиращата централна банка. Изключително уместните й решения са приветствани от всички единодушно. Каква щеше да е ситуацията, ако всяка държава-членка трябваше да защитава собствената си индивидуална валута? Девалвацията щеше да е неизбежна и нямаше да избегнем валутна криза.
Резултатите от еврото трябва да ни окуражат да продължим и разширим съгласуваността на икономическите си политики и да се съобразяваме с принципите на Пакта за стабилност и растеж. Вярно е, че в този момент може и вероятно трябва да приемем изключения, но те може да са единствено временни и целта да постигнем балансирани публични финанси трябва да бъде запазена. Висококачествените публични финанси и икономическите политики са на практика необходими повече от всякога в дългосрочен план. Те са гаранция за ефективност, конкурентоспособност и растеж. Те са условието за стабилността на нашата валута, еврото.
Robert Goebbels
Гн Председател, в тези несигурни времена е важно да можем да разчитаме на нещо с надеждна стойност, каквото е еврото. Тъй като аз участвах в подготовката за единната валута като член на Съвета ЕКОФИН, бях свидетел на съмненията на страните в спора и колебанията на държавите-членки, които накрая направиха Еврогрупата по-силен форум за сътрудничество, изпреварил времето си. Нещо повече, две от най-добрите постижения на Европа се появиха благодарение на решителността на няколко страни да направят интеграцията нещо реално за всички граждани. Имам предвид Шенгенското споразумение, осигуряващо свободното движение на европейските граждани, което се осъществи по инициатива на пет държави: Франция, с президента Mitterrand, Германия, с канцлера Kohl, и държавите от Бенелюкс. Швейцария вече стана част от Шенгенското пространство, но британците и ирландците все още странят от обединена Европа.
Президентът Mitterrand и канцлерът Kohl бяха и политическите създатели на еврото, макар че този паричен успех имаше много поддръжници, начело с Jacques Delors. Първият извод, който може да се направи, е, че всеки, който желае по-добра Европа, не трябва да се бои от междуправителствени действия, особено когато е налице коалиция от държави, които в действителност желаят движението на Европа напред. Договорът от Прюм, който е насочен към борбата с тежките престъпления, е пример за това разширено сътрудничество в Европа. По време, когато Конституционният договор е отхвърлен и забравен вследствие на отрицателния вот на странна коалиция от политически сили не само във Франция, но и в Нидерландия, и когато неразбираемият "мини-договор" се блокира от Ирландия, а вероятно и от Чешката република, трябва да докажем, че Европа все още функционира, като разчита на обширната област на активно сътрудничество.
Във всеки случай еврото остава все така привлекателно. След Словения, и Словакия се присъедини току-що към нас. Други са обезпокоени от това, че не могат да се възползват от защитата на еврото. Дори в Обединеното кралство се надигат гласове срещу надменната изолация на страната, изправена пред срив на лирата, която загуби статуса си на резервна световна валута и се превърна в обикновена валута за по-малко от век. Благодарение на последователните действия на Wim Duisenberg, Jean-Claude Trichet и останалите, еврото стана втората световна резервна валута за 10 години. Разбира се, доларът остава водещ при международните транзакции, осигуряващ все още безопасна инвестиция, но колосалният дълг на САЩ, натрупан при ангажирането на останалия свят да финансира начина им на живот, все повече ще засилва съмнението в способността на най-голямата икономическа сила да изпълнява ангажиментите си. Всъщност финансовият свят клони към двуполюсния модел евро-долар. Всеки двуполюсен паричен модел преминава редовно през корекции на паритета, които често се появяват внезапно. В тези времена на повсеместна рецесия светът се нуждае от стабилност и сигурност. Еврото ще играе ключова роля за тази нова стабилност. Европейската централна банка направи каквото е нужно пред лицето на световната финансова криза, "произведена в САЩ".
Както каза Jacques Delors, еврото е защитата на цяла Европа, но не е стимулирало достатъчно европейската икономика засега. Европейската централна банка отговаря само за паричната политика. В края на краищата Комисията е само първокласен консултант, даващ по принцип полезни предложения, но реалните икономически играчи остават самите държави, а те, за съжаление, действат неорганизирано. Въпреки че ефективната хармонизация на обединената икономическа сила на 27-те държави може да направи чудеса, Еврогрупата, въпреки похвалните усилия на Jean-Claude Juncker, остава все още само неформална група за обсъждане. През пролетта на 1999 г. бях свидетел на усилието на няколко финансови министри от Еврогрупата, включително Oskar Lafontaine, Dominique StraussKahn, Carlo Ciampi и някои други, да установят икономическо и парично сътрудничество между Европейския съюз и Европейската централна банка. Wim Duisenberg язвително отбеляза, че никога няма да има предварителна съгласуваност с Европейската централна банка, тъй като Европейският съюз винаги трябва да реагира постфактум на нейните решения. Причината за това е очевидна: Европейската централна банка е и ще остане независима при провеждането на паричната си политика, но независимостта не пречи на конструктивния диалог между институциите, натоварени със задачата да защитават общите интереси и съдбата на 500 милиона европейци. Нищо не може да попречи на държавите да се организират по-добре по отношение на постигането на подходяща съгласуваност на икономическите им политики, независимо дали в рамките на ЕС или в частност при представянето на Европа извън тези рамки, както Jean-Claude Juncker толкова разумно отбеляза преди малко.
Wolf Klinz
Гн Председател, гн Giscard d'Estaing, гн Juncker, гн Trichet, гн Almunia, госпожи и господа, съжалявам, че толкова малко от колегите са тук за тържественото заседание, защото то е наистина историческо събитие. Вече чухме от предишните оратори колко скептицизъм имаше при първоначалното въвеждане на еврото. Смяташе се, че само логистичните предизвикателства при въвеждането на милиардите банкноти и монети биха били непреодолими, а идеята, че можем да съчетаем обща парична политика с отделните фискални политики на държавите-членки, изглеждаше не само много трудно осъществима, а направо невъзможна.
Днес фактите говорят за нещо съвсем различно. Европейският паричен съюз е реалност, еврото съществува от 10 години. Това е малко политическо чудо и Walter Hallstein, първият председател на Комисията, още веднъж ще се окаже прав, като твърди, че що се отнася до европейските въпроси, всеки, който не вярва в чудеса, не е реалист.
Съмненията на многото граждани в различните държави-членки, които първоначално смятаха, че еврото ще доведе до огромно повишение на цените, вече са изчезнали. Еврото вече се приема и дори се приветства с ентусиазъм от много граждани. Превърна се в своеобразен отличителен знак на Европа - заедно с националния химн и знамето, то е един от малкото символи, които имаме днес.
Може да се каже, че през първите години на Европейската централна банка Европа и европейската икономика плаваха в относително спокойни води, така че за банката беше лесно да провежда политика на стабилитет. Дори и да е така, струва си да се отбележи, че средната инфлация през първите 10 години на еврото беше приблизително 2 %, с други думи приблизително заложеното от Европейската централна банка. Германската марка, от друга страна, която винаги се даваше за пример за стабилност, имаше инфлация от средно 3 % за 50-те години от съществуването си. Следователно може да се каже, че Европейската централна банка е свършила добра работа.
Обаче сега, по време на кризата, Европейската централна банка трябва да докаже истинската си сила, истинските си качества. Тя има изключително важна роля. Доказала се е като независима, ефективна и самоуверена, действаща решително и бързо. Стана пример за някои централни банки както в европейските страни, които още не са част от еврозоната, така и извън Европа. Показа ясно на Федералния резерв на САЩ, че може да провежда успешна политика точно защото е политически независима, а не ръководена от различни правителства.
Знаем, че в момента, когато банковите сектори в държавите-членки са поставени под защитен чадър, държавите-членки са в процес на изработване на различни планове за стимулиране с цел премахване на негативното влияние на финансовата криза върху реалната икономика. Това ще изправи Европейската централна банка пред нови предизвикателства, тъй като съществува риск различията в подхода да доведат до деформация на конкуренцията, както и до загуба на постигнатото сближаване между членовете на еврозоната и все по-големи различия в развитието им. Трябва да се противопоставим на това и по тази причина е жизненоважно Пактът за стабилност и растеж да не бъде подкопаван и отхвърлян. Точно обратното, трябва да гарантираме, че той остава в сила. Ето защо е толкова важно и реалното осъществяване на структурните реформи в държавите-членки, за което постоянно апелираха Комисията и Европейската централна банка.
Европейската централна банка ще има нова задача през идните години. Кризата ни научи, че ни е необходим европейски надзор над финансовия пазар, а това е област, в която Европейската централна банка може да вземе голямо участие. Показа ни, че по принцип тя е склонна да въведе централна европейска надзорна система по аналогия с европейската система на централните банки. Международната роля на еврото трябва да бъде още по-значителна. Еврозоната трябва да има единен глас, а също и да е представлявана като едно цяло в международните организации като Международния валутен фонд и Организацията за икономическо сътрудничество и развитие.
Вярно е, че единна валута без единна икономическа политика е и ще продължава да бъде рисково начинание. Това не е някаква подробност. Европейския съюз все още е изправен пред големи предизвикателства: високи, и за съжаление растящи, нива на безработица, демографски промени, миграционно напрежение, нарастваща бедност в някои обществени сектори и по-строга конкуренция в контекста на глобализацията. Еврозоната ще може да преодолее тези предизвикателства само ако икономическите политики на държавите-членки са по-обвързани. Избирането на президент на еврозоната беше първата стъпка в тази посока, но сега е нужно повече от това.
Cristiana Muscardini
Гн Председател, госпожи и господа, след 10 години все по-широкото навлизане на еврото в международната търговия и употребата му като резервна валута показват, че то се е превърнало в еталон. То гарантира парична стабилност и спомогна за интегрирането на икономиките на държавитечленки, които го използват, въпреки някои погрешни оценки, които създадоха проблеми за гражданите както поради обменните курсове на националните валути спрямо еврото, така и поради малкото проведени проверки относно цените на стоките и услугите.
Еврото беше създадено, без да е наложено отвън и без каквито и да е войни за завоевания или политически хегемонии. То беше резултат на свободното съюзяване на 11 правителства, които вярваха в създаването на икономическия и паричен съюз, заложено в договорите, като важна крачка в опита за постигане на политическия съюз, който за съжаление все още не е постигнат.
Някои от възникналите проблеми се дължат на недостатъчната ефективност на системата, която не беше подготвена да насочва свързаните с нея процеси. Говоря за задълбочаващата се интернационализация и големите промени в начина, по който търговията се осъществява на международно ниво. Еврото направи възможно изправянето ни срещу поредица трудности, най-сериозната от които е сегашната финансова криза, и ни предпази от големите сътресения, сринали пазарите. Ако не беше еврото, щеше да се повтори станалото през 1992 г. или дори по-лош вариант.
Отбелязваме десетата годишнина, като посрещаме топло Словакия, шестнадесетата държава, присъединила се към еврозоната. Мерките за борба с настоящата криза, представени от Европейската централна банка (ЕЦБ) и Комисията, изиграха ролята на буфер и предпазна обвивка, но ние продължаваме да настояваме, както и преди сме го правили в тази зала, че е немислимо да имаме парична политика, която не е свързана с икономическата. Несъмнено сегашната ситуация не е нормална: 16 държави-членки с единната валута, 27 национални икономически политики, съгласувани от Комисията, доколкото това е по силите й, и 11 държави-членки с националните им валути.
За да се съгласува паричната политика с икономическа политика, каквато всъщност не съществува, се изисква истински талант. Но ако институциите, отговорни за икономическите политики в нашите държави, не комуникират с централните банки и ЕЦБ, която трябва да постигне сработването на всички политики заедно, и обратното, Европейският съюз ще се изправи пред нови трудности при сегашната криза, а също и при постоянните предизвикателства, които външният свят и глобализацията носят.
Надяваме се, че неотдавнашните събития убедиха хората в необходимостта от промяна в Европа, връщането на реалната икономика към центъра и осигуряване на по-голяма съгласуваност и връзка между ЕЦБ и европейските институции, отговорни за изработването на политически и планови стратегии. Съвсем скорошната енергийна криза ни показа още, че общата икономическа политика по стратегическите въпроси е от изключителен интерес за обществото и не може да бъде отлагана. При наличие на политическа воля въвеждането на такава политика ще бъде улеснено от нарастващата сила на еврото.
Alain Lipietz
Гн Председател, гн Giscard d'Estaing, гн Juncker, гн Trichet, Комисар, госпожи и господа, бих искал да ви напомня как през 1992 г., когато все още беше напълно неясно дали Франция ще гласува за Договора от Маастрихт, Jacques Delors говори пред общото събрание на френската Зелена партия, която успя да осигури липсващите 1-2 %.
Той ни каза да гласуваме за еврото и че тогава ще имаме политическа Европа, защото ако не създадем политическа Европа, за да я контролираме, хората няма да я приемат никога. Не ни убеди. Договорът от Маастрихт беше подписан, но политическа Европа не бе създадена. Това е проблемът, пред който сме изправени днес.
Защо бяхме против еврото по онова време? Имахме две основни причини за това. Първо, струваше ни се, че критериите от Маастрихт ще доведат Европа до поне петгодишна проциклична рецесионна политика, и второ, начинът, по който паричната политика беше включена в общата икономическа политика в Договора от Маастрихт, не беше задоволителен. За да гарантираме независимостта на Европейската централна банка, ние бихме разграничили паричната политика от всички останали политики.
Трябва да призная, че макар да не съм убеден от Договора от Маастрихт и днес, като всички от групата на Зелените, ми допадат промените, които се извършиха по отношение на законодателството и икономическият и паричен съюз.
Настъпиха три големи промени. На първо място, ценовата стабилност е установена на малко под 2 %. Тази цел може да изглежда леко абсурдна. Сега, когато светът е заплашен от дефлация и ситуацията е утежнена от склонността на някои държави да намаляват размера на данък добавена стойност, следвайки една "кейнсианска" политика, е очевидно, че ако не успеем да се придържаме към тези 2 %, поемаме риска да ни бъдат наложени много високи лихвени проценти.
Втората голяма реформа е очевидно реформата на Пакта за стабилност и растеж, извършена през 2005 г., която ни позволява да имаме днес политика, която е антициклична и насочена към преодоляване на кризата.
Третата голяма трансформация е промяната в практическото осъществяване на нещата. Постоянният диалог, както беше подчертано отново в тази зала, между гн Trichet, гн Almunia, гн Juncker и гн Barroso, противоречи, ако трябва да сме точни, на самия Договор от Маастрихт. Аз считам този вид сътрудничество между гн Trichet и гн Almunia, например, за еквивалентно на сътрудничеството между гн Bernanke и гн Paulson, което е положително и желано развитие. Какво остава да бъде направено тогава? Всичко, което бих казал, е, че е необходимо да приложим правилно добрите аспекти на Договора от Маастрихт.
Имаме сериозен проблем при определянето на валутния курс, както беше отбелязано по различен повод от предишните оратори. Задачата за определяне на валутния курс е възложена на Съвета. Ние трябва да намерим начин да гарантираме, че Съветът определя валутен курс за Европа, който не произтича от произволно избран лихвен процент от Европейската централна банка, а отразява адекватно индустриалната политика. Трябва да намерим правилните инструменти за това.
На второ място, целта на Европейската централна банка е не само да поддържа ниво, близко до 2 %, но също да прилага европейската политика, с което имам предвид стратегиите от Лисабон и Гьотеборг. Трябва ни политика за рефинансиране и допълнителни отстъпки за частните дългове от страна на Европейската централна банка според стратегиите от Лисабон и Гьотеборг.
На последно място, както вече беше споменато, необходим е надзор на европейско равнище и Европейската централна банка е в състояние най-добре да изпълнява тази функция.
Ilda Figueiredo
За съжаление ние не се възползваме от тази възможност за задълбочено проучване на последствията от прилагането на неолиберални и монетарни политики - използвайки еврото като извинение - които допринесоха за настоящата сериозна ситуация в социално отношение и до засилване на неравенството, безработицата, опасните условия и ниско заплащане на труда, и бедността.
Неприемливо е да се придържаме към идеологически догми като ценова стабилност и ирационалните критерии на Пакта за стабилност и растеж, които се използват като претекст за приватизиране и отнемане на социалните функции от държавата. Този подход включва и идеята за минимална държавна намеса и по-голямо значение на частния сектор с цел налагане на приемането на ограничение на работната заплата, което всъщност води до ниско номинално повишение на работната заплата и дори намаляване на реалната заплата, както ясно показа, за съжаление, случаят с Португалия.
Не можем да се съгласим с привидната независимост на Европейската централна банка, която бави решенията за намаляване на лихвените равнища и поддържа еврото надценено само за да защити държавите с по-развита икономика и по-силните икономически и финансови групи, като по този начин засилва трудностите на по-уязвимите икономики и хората с по-ограничени финансови средства.
Тази политика на Европейската централна банка доведе до свиването на европейската икономика, което ясно показва нуждата от по-нататъшно намаляване на референтните лихвени проценти. Тъй като покупателната способност на работниците и пенсионерите е намаляла през последните 10 години, печалбата на икономическите и финансови групи е достигнала своето най-високо равнище за последните 30 години, което води до радостта и удовлетворението, които видяхме в тази зала. Дори и сега, в кризисната ситуация, която предизвикаха, те на практика национализират щетите, за да могат после да приватизират печалбите, докато работниците, микро- и малките предприятия, пенсионерите и безработните страдат от последствията от кризата, като в най-добрия случай им се подхвърля по нещичко. Погледнете какво се случва във финансовия сектор, където някои банки вече са увеличили своите спредове повече от един път от началото на финансовата криза и където маржът се е удвоил за една година, като по този начин влошава още повече положението на новите кредити.
Ето защо ние настояваме за спешното прекъсване на тези неолиберални и монетарни политики, прекратяване на Пакта за стабилност и растеж, данъчните убежища и привидната независимост на Европейската централна банка. Ето защо настояваме за съществено увеличаване на бюджета на Европейския съюз на базата на справедливо разпределение на доход и богатство, така че да е налице истинска политика на икономическа и социална кохезия и да отблъснем мерките от типа "всеки да се спасява, както може", мерки, чрез които богатите стават още по-богати, а бедните - още по-бедни, както е видно от нарастващите неравенства и различия в икономиките от еврозоната.
Ето защо настояваме за подкрепа на производството, на микро-, малките и средни предприятия, за насърчаване на качествени обществени услуги, облекчаване на кредити и подобряване на покупателната способност на домакинствата, и не само на най-ощетените, но и на средната класа, за създаване на повече работни места и намаляване на бедността и нищетата на милиони хора в нашите страни.
Nigel Farage
Г-н Председател, радвайте се на десетия рожден ден на еврото, защото силно се съмнявам, че ще се празнува двадесети такъв. Това, на което станахме свидетели днес, много прилича на старото съветско време. Спомняте ли си, когато петилетните планове се обявяваха за успешни още преди да са започнали, засипваха ни с данни за рекордни реколти и умопомрачителни производствени резултати? Точно както в онези времена, днес група неизбрани, застаряващи бюрократи ни облъчваха с приказки за това какъв голям успех е постигнат. Всичко това е една илюзия.
Мнението, че Европейската централна банка (ЕЦБ) е свършила чудесна работа, е изключително странно. Именно през миналия юли ЕЦБ повиши лихвените проценти, точно в момента, в който пазарите се сринаха и лихвите в останалата част от света бяха намалени. Това не ме изненадва, естествено, тъй като въпросът с еврото всъщност показва, че една политическа класа се опитва да наложи волята си над народите на Европа. Спомнете си, че само две държави - Дания и Швеция - имаха референдум за еврото, и те и двете казаха "не" - думичката, която вие се опитвате да избягвате и го правите винаги, когато можете.
Досега еврозоната не е била подлагана на изпитание, но това предстои. Испания има икономически проблеми. Италия, както казаха преди време немските икономисти, не трябваше да се присъединява към еврото, но върху положението в Гърция следва да съсредоточим вниманието си. Хиляди младежи демонстрират, искат от правителството си да направи нещо, искат да намали лихвите, искат да проведе девалвация. Но гръцкото правителство е притиснато от усмирителната риза на еврото. То не може да направи нищо. Евентуални бъдещи избори в Гърция няма да променят нищо. Когато на хората им се отнеме способността да определят собственото си бъдеще чрез гласуване, тогава, опасявам се, насилието остава единствената алтернатива.
Това, което постигате с еврото, е да хванете хората в икономически капан. Вие хванахте хората в един затвор и ще трябва огромен кураж, за да се измъкнат от него. Ще е необходимо лидерство или икономическият провал може да е неизбежен. Можете да освирквате, можете да се подигравате, но не забравяйте: Великобритания успя да осъществи девалвация, да намали лихвите, защото е извън еврозоната. Ние успяхме да направим това, което трябваше да направим. Присмивайте се, ако искате, но забелязахте ли, че на пазарите на облигации тази сутрин гръцките се търгуваха с 233 базови пункта над германските? Убеден съм, че повечето от вас тук дори не знаят какво означава това, а тези, които разбират, ще направят всичко възможно да го игнорират. Ако искате, заровете главите си в пясъка. Можете да игнорирате пазарите, ако искате, но те няма да ви игнорират.
Roger Helmer
(EN) Г-н Председател, през последните 200 години са били направени поне няколко опита да се създаде единна валута или механизми на фиксирани обменни курсове. Всички те се провалиха, всички навредиха на участниците, така е и с еврото. Отдавна предсказваният от скептиците дисбаланс започна да оказва влияние. Италия е тотално неконкурентоспособна. Опитът на Испания напомня бик на корида: горд и силен в началото, но кървящ до смърт в пясъка накрая. Доскорошните размирици в Гърция са очевидно свързани с безработицата в резултат на надцененото евро. Спредовете по облигациите между Гърция и Германия достигнаха безпрецедентни нива - над 200 базови пункта.
Пазарите спекулират с провала на еврото. Ние във Великобритания можем да благодарим на Бога, че запазихме нашата валута и не сме се качили на влака на еврозоната, който постепенно се доближава до катастрофата. Честит рожден ден на еврото!
Председател
Разискването приключи.
Писмени декларации (член 142)
Richard Corbett  
Десетата годишнина от гласуването на предложението, представено на Парламента, от името на Съвета на министрите, от Gordon Brown (тогава председател на Съвета), да се фиксират обменните курсове на съответното ниво и да се създаде еврото, е възможност да се честват десет години успех, стабилност и сила на една от двете водещи валути в света.
Настоящата икономическа криза щеше да включва финансов смут на валутните пазари, ако все още имахме песета, лира, драхма и т.н. като отделни валути, колебаещи се силно една спрямо друга. Еврото беше като стабилна скала за своите членове, както бе демонстрирано от коренно различното развитие на ситуацията в Исландия и в Ирландия.
Годишнината също така е възможност да се разисква дали дългосрочното икономическо бъдеще на Великобритания е свързано с членство в еврозоната. Разбира се, в близък план Великобритания може да се справи извън еврозоната, но по-нататък ни очаква сигурен неуспех: компаниите ни са поставени в неравностойно положение на европейския пазар във връзка с разходите при конвертиране и обезпечаване, срещу които конкурентите им не са изправени; чуждите инвеститори на европейския пазар ще предпочетат да бъдат в главната валутна зона, а не в по-малката.
Konstantinos Droutsas  
Тържественото заседание на Европейския парламент, отбелязващо 10-та годишнина на Икономическия и паричен съюз (ИПС) по време на сериозна криза в капиталистическата система, се нарежда до многобройните резолюции и доклади на Европейския парламент по същата тема и е още един опит да се подслади горчивия хап на политиката на ЕС, насочена срещу обикновените трудещи се - политика, която от падането на социализма продължи към Договора от Маастрихт и извърши цялостна атака срещу трудовите права и свободи.
Икономическият и паричен съюз, създаването на Европейската централна банка (ЕЦБ) и въвеждането на еврото са необходими брънки от веригата на капиталистическото преструктуриране и са насърчавани от капитала, за да се защити той от исканията на работниците и да запази рентабилността си, като засили експлоатацията на работническата класа, на обикновените хора.
Доводите за стабилност на цените, за намаляване на инфлацията и защита на икономиките от рискове и кризи доказаха, че са остарели. ИПС защитава печалбите на монополистите и улеснява приватизацията и сливанията.
През последните десет години работниците видяха как доходите им намаляват, взаимоотношенията им с бизнеса се влошават, застрахователните им права се изпаряват, а здравното обслужване и образованието понижават качеството си и биват приватизирани.
Работниците отхвърлят европейската липса на алтернатива и поддръжниците на тази политика, а също Лисабонската стратегия и Договора от Лисабон, и се борят срещу икономическия и паричен съюз, както и срещу самия Европейски съюз за икономика, основана на силата на трудовия народ и зачитаща неговите интереси.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk  
Бих искал да се включа в разискването за еврото, като насоча вниманието ви към три негативни аспекти, свързани с него.
Първо, от момента, в който беше въведено еврото, тоест от 2002 до 2007 г. включително, трите държави-членки, които бяха извън еврозоната (Великобритания, Швеция и Дания) се развиха по-бързо от страните, които са в нея. Брутният национален продукт в тези страни е нараснал почти два пъти по-бързо в сравнение със средното ниво за еврозоната, а нивото на безработицата е било по-ниско.
Второ, битката с последиците от настоящата финансова и икономическа криза е доста по-ефективна в тези страни, отколкото в еврозоната. Централните банки на Великобритания, Швеция и Дания много бързо и значително намалиха лихвените проценти, като гарантираха ликвидност на търговските банки. Също така изглежда, че фискалната политика, водена от тези държави, ще се окаже по-ефективна от водената в еврозоната.
Трето, новите държави-членки, които се подготвят да влязат в еврозоната, две години преди влизането си трябва да отговарят на много парични и фискални критерии. Някои от тези критерии си противоречат взаимно, например необходимостта да присъстват в системата на валутно-курсовия механизъм (ВКМ) II - и следователно необходимостта да се поддържа колебанието в обменния курс на националната валута в диапазон от ±15% спрямо еврото - и в същото време да се поддържа ниско ниво на инфлация. Да се неутрализира натискът за обезценяване на националната валута означава нужда от интервенция от страна на централните банки, което означава да се пуснат по-големи количества от националната валута в обръщение, което пък очевидно увеличава инфлационния натиск. Тъй като Комисията иска да окуражи новите държави-членки, следва да се обмисли елиминирането на това очевидно несъответствие.
Sirpa Pietikäinen  
Г-н Председател, госпожи и господа, европейският икономически и паричен съюз започна на 1 януари 1999 г. и 11 държави-членки на ЕС приеха единната валута. Еврото навърши 10 години на 1 януари 2009 г. По същото време Словакия стана 16-та държава, която използва еврото.
В своята реч пред Парламента г-н Juncker определи еврото като основен фактор за стабилност. Това е факт, който държавите, които останаха извън еврозоната, осъзнаха с болезнена яснота.
Въпреки че десетата годишнина на еврото е засенчена от притесненията за възможно задълбочаване на рецесията, аз вярвам в способността на еврозоната да излезе от кризата. Макар че това ще изисква значителни усилия от страна на Съюза. Според последните предвиждания ефектът от одобрения пакет от мерки за стимулиране на икономиката ще бъде значително по-малък от 1,5 % от брутния вътрешен продукт, планиран за зоната. Съгласно настоящите оценки той ще бъде около 0,6 %. Затова е нужно допълнително стимулиране.
Еврото беше безспорен успех, но нямаше да бъде, ако не бяха положени продължителни усилия. Сега е нужно по-активно участие на Европа в надзора над финансовите пазари. Трябва да запазим основните принципи и критерии на икономическия и паричен съюз
Zita Pleštinská  
На 1 януари 2009 г. еврото стана официална валута на Словакия. От тази дата двойният кръст върху трите възвишения от словашкия флаг се появи и върху монетите от едно и две евро и беше пуснат в обращение в еврозоната.
Това бе исторически момент за Словакия и за нас, словаците, е от особена гордост фактът, че сме първата държава от бившия Съветски блок, приела еврото в годината, когато еврозоната отбелязва своята десета годишнина, което носи символично значение.
Оценявам факта, че сегашното словашко правителство изпълни ангажимента, поет от гн Mikuláš Dzurinda, чийто кабинет през есента на 2004 г. прие план за замяна на кроната с европейската валута и определи началото на 2009 г. като целева дата.
Също така ми се струва подходящо тук, в Европейският парламент (ЕП), да благодаря на словашкия народ, защото именно народът, като главен изпълнител в трудните, но необходими реформи по времето на Dzurinda, със своето постоянство помогна на Словакия да стане една от успелите европейски страни.
От 1 януари 2009 г. еврото всеки ден ще осъществява връзката между народа на Словакия с Европейския съюз.
Да се сбогуваме с кроната и да приветстваме с добре дошло еврото.
Nicolae Vlad Popa  
Въвеждането на единната европейска валута преди 10 години беляза завършека на един процес, чиито последици далеч надхвърлят икономическия сектор. Финализирането на Икономическия и паричен процес в ЕС показа решимостта на държавите-членки да опазят икономическото и политическото единство на ЕС.
Следователно успехът на еврото е успех в процеса на изграждане на единна цялост, чиято цел е да насърчава европейските ценности на международно равнище и да утвърди Европейският съюз като основен участник в деловите и финансовите отношения в световната икономика.
Вярвам, че предимствата от приемането на еврото, като макроикономическа стабилност, значително намаление на колебанията на цените, насърчаване на откриването на работни места и подкрепата за растеж на производителността, опрени на устойчивата съпротива на външни удари, оправдават всички усилия, направени от новите държави-членки, и по-специално Румъния, възможно най-скоро да покрият критериите за сближаване и да се присъединят към еврозоната.
Richard Seeber  
Откакто на 1 януари 1999 г. беше въведено еврото, единната валута в много отношения доказа, че е важен фактор в стабилността на икономиката на ЕС. На първо място, единната валута е движеща сила за обмена на европейско равнище: премахването на обменните курсове в страните от еврозоната е важна и видима придобивка за гражданите и насърчава мобилността в рамките на ЕС.
В допълнение към очевидните ползи еврото се явява и опора във финансовата криза. Само една основна валута, използвана от много държави-членки и национални икономики, е в състояние да омекоти драматичните последствия от икономическия колапс. Паричен съюз означава, че лостовете на макроикономическата политика могат да бъдат приложени на международно ниво и така да се даде активен отпор на финансовата криза.
И накрая, еврото е също и символ на европейската интеграция и дългия път, който европейските народи извървяха заедно. Паричният съюз е следващата логична стъпка след икономическия и би трябвало да положи основите на засилена европейска интеграция.
Iuliu Winkler  
Преди почти година, когато отбелязахме десетата годишнина от създаването на Европейската централна банка (ЕЦБ) и Икономическия и паричен съюз (ИПС), ние подчертахме следния факт: "За десетте години, откакто съществува, резултатите, постигнати от ИПС, са неоспорим успех".
Мисля, че тази оценка е много точна, тъй като силно вярвам във важността на солидарността, която държавите-членки трябва да показват в съвместните си действия, за да се борят с последствията от финансовата криза и да намалят неблагоприятното въздействие на глобалната икономическа криза. Сега Европа се намира в най-нестабилното си от икономическа гледна точка състояние от края на Втората световна война. В тази обстановка отбелязването на десетата годишнина от въвеждането на еврото трябва отново да насочи вниманието ни към основните европейски интеграционни проекти.
Въвеждането на единна европейска валута и създаването на ИПС бяха съвместни решения, взети чрез съгласуване и солидарност, основани на европейските ценности. Това е отношението, от което имаме нужда тази година, за да разработим и успешно да приложим мерки за борба с финансовата криза. Конкурентоспособността на Европа трябва да се поддържа в еврозоната и да се стимулира в държавите-членки, които се подготвят за присъединяване към нея. Освен това различните интереси на членовете на ИПС трябва да се поставят на второ място спрямо общите икономически интереси на ЕС.
Председател
Следващата точка е времето за гласуване.
(За информация относно резултата от гласуването: вж. протокола)
