Priseljevanje, vloga Frontexa in sodelovanje med državami (razprava) 
Predsednik
Naslednja točka sta izjavi Sveta in Komisije o priseljevanju, vlogi Frontexa in sodelovanju med državami članicami.
Tobias Billström
Gospod predsednik, vprašanja, ki zadevajo migracijo, so pri delu EU vedno aktualna. Pomemben element pri obravnavanju migracijskih tokov je mejni nadzor. Prosti pretok ljudi znotraj EU in odsotnost nadzora na notranjih mejah prinašata skupno odgovornost in povečano zahtevo po ustreznem in učinkovitem upravljanju naših zunanjih meja.
Evropska agencija za upravljanje in operativno sodelovanje na zunanjih mejah držav članic Evropske unije (Frontex) je odgovorna za usklajevanje in podporo prizadevanj držav članic za spremljanje in nadzor zunanjih meja EU. Frontex je pomemben element strategije integriranega upravljanja meja EU. Od vzpostavitve Frontexa leta 2005 so se njegove pristojnosti postopoma povečevale. V skladu s povečanim proračunom ima Frontex zdaj še večjo vlogo pri upravljanju operativnega sodelovanja med državami članicami v zvezi z nadzorom nad zunanjimi mejami EU.
Agencija trenutno usklajuje številne skupne operacije in pilotne projekte na morskih, kopenskih in zračnih mejah z namenom boja proti nezakonitemu priseljevanju s posebnim poudarkom na določenih zelo tveganih območjih kot so južne morske meje EU, čeprav so zajete tudi severne in vzhodne meje. V Svetu smo ob številnih priložnostih poudarili potrebo po razvoju in krepitvi Frontexa. Sklepi Sveta iz leta 2008 določajo politične prednostne naloge za nadaljnji razvoj agencije. Kratkoročno je bilo poudarjeno, da je treba Frontexu dodeliti potrebna sredstva in čim bolj izkoristiti opremo, ki jo zagotavljajo države članice v okviru Centralizirane evidence razpoložljive tehnične opreme (CRATE). Svet je Frontex tudi pozval, naj v zvezi z mejnim nadzorom spodbuja sodelovanje z drugimi organi za mejni nadzor, vključno s carinskimi organi, in s tretjimi državami.
Dolgoročno je bilo poudarjeno, da je treba prihodnji razvoj operacij Frontexa še naprej razvijati postopoma. Svet je pozdravil načrt Komisije, da preuči, kako je mogoče razširiti pristojnosti Frontexa, da se omogoči povečano sodelovanje s tretjimi državami. Trenutno se izvaja presoja Uredbe Frontex, Komisija pa bo predstavila predlog za morebitne spremembe v začetku leta 2010. Svet se veseli sprejetja stališča v zvezi s predlaganimi spremembami Komisije skupaj z Evropskim parlamentom.
Prav tako je bilo v Evropskem paktu o priseljevanju in azilu, sprejetem v Evropskem svetu v oktobru 2008, poudarjeno, da je treba okrepiti vlogo agencije in sredstva za sodelovanje. Pakt je navajal tudi možnost vzpostavitve ločenih oddelkov znotraj Frontexa, saj se pogoji znatno razlikujejo na primer na kopenski meji na vzhodu v primerjavi z morsko mejo na jugu. Glede na dogodke v Sredozemlju je Evropski svet v svojih sklepih iz junija 2009 poudaril tudi potrebo po povečanju prizadevanj za preprečevanje in boj proti nezakonitemu priseljevanju ter preprečevanju morebitnih prihodnjih človeških tragedij na južni morski meji EU. Poseben poudarek je bil na potrebi po poostritvi mejnega nadzora in potrebi po jasnih pravilih za skupne patrulje in izkrcanje rešenih ter na povečani uporabi skupnih letov za vračanje oseb.
Za zaključek bi želel pojasniti dejstvo, da položaj v Sredozemlju ne vključuje samo ukrepanja na področju mejnega nadzora. Ta položaj zahteva široko paleto kratkoročnih in dolgoročnih ukrepov. Tozadevna izhodiščna točka bi moral biti globalni pristop EU k migraciji, ki vključuje sodelovanje in ukrepe znotraj celotnega področja migracijske politike. Okrepljeno sodelovanje z državami izvora in tranzita je ključnega pomena, okrepiti pa je treba tudi dialog s tretjimi državami na področjih, kot so zakonito priseljevanje, migracija in razvoj, razvijanje zmogljivosti in vračanje oseb, ki ne potrebujejo zaščite. Ta dialog je treba utemeljiti na načelih solidarnosti in skupne odgovornosti.
Jacques Barrot
Gospod predsednik, migracija je prednostno vprašanje, ki bo zelo zaposlovalo institucije, in zahvaliti se želim gospodu Tobiasu Billströmu, ki je dobro seznanjen s tem problemom.
Smo v postopku oblikovanja politike priseljevanja, utemeljene na treh stebrih: spoštovanje pravice do azila, boj proti nezakonitemu priseljevanju in evropsko usklajevanje za zagotavljanje zakonite migracije.
Dostop do ozemlja EU je treba pridobiti v skladu z določenimi pravili, v skladu z nacionalnimi politikami in skupnimi standardi, ki jih izvaja EU, in ne nezakonito, pogosto na račun človeških življenj. Sredozemlje mora ostati povezava med našimi civilizacijami in ne prostor bede in obupa.
Izziva nezakonitega priseljevanja ne morejo reševati izključno tiste države članice, ki so še posebno izpostavljene, ker njihove meje sovpadajo z zunanjimi mejami Unije. Za vse države članice EU je resnično pomembno, da pokažejo solidarnost spričo tega izziva. Unija je že sprejela skupna pravila, temu namenila vire in razvila pomembna sredstva za ukrepanje. Kljub temu pa je res, da bodo glede na obseg nezakonitih migracijskih tokov potrebne nove pobude.
Izziv nezakonite migracije seveda zahteva učinkovito preprečevalno strategijo, ki se jo izvaja v partnerstvu z vsemi državami vzdolž migracijskih poti. Evropska unija dela vse, kar lahko, da bi razvila te dialoge in to sodelovanje. Cilj tega globalnega pristopa je skupno in uravnoteženo obravnavanje vseh glavnih razsežnosti priseljevanja. Kot je pravkar povedal gospod Billström, ta pristop vodi naše delo v Sredozemlju, ki je stičišče migracijskih tokov, ki prihajajo iz različnih regij in prečkajo različne države v Aziji in Afriki.
Komisija se je trdno zavezala spodbujanju ustreznih okvirov dvostranskega regionalnega sodelovanja. Soočen s širjenjem nesprejemljivih človeških tragedij sem obiskal te evropske točke za dostop: Lampeduso, Malto, Kanarske otoke in Grčijo. Začel sem razpravo v Komisiji in svojim ministrskim kolegom znotraj Sveta sem posredoval predloge o enotnejši in učinkovitejši evropski politiki.
Nato opravljeno delo je predstavljalo temelj vrste sklepov, ki jih je sprejel junijski Evropski svet. Odtlej Komisija dela na treh glavnih temah. Prvič, azil: Evropski svet je pozval k uskladitvi prostovoljnih ukrepov v zvezi z notranjo porazdelitvijo prejemnikov mednarodne zaščite, ki prebivajo v državah članicah, najbolj izpostavljenih tem pritiskom. Komisija se je na ta poziv odzvala z začetkom pilotnega projekta za pomoč Malti v juliju. Zagotovila je priložnosti za financiranje Skupnosti za države članice, ki bodo pripravljene pokazati solidarnost z Malto. Do danes je Francija izrazila pripravljenost na svojem ozemlju naseliti skoraj 100 beguncev. Želel bi si, gospe in gospodje, gospod predsednik, da to potezo ponovijo druge države članice.
Dne 2. septembra sem Evropskemu parlamentu in Svetu predložil tudi sporočilo, ki predlaga skupni evropski program o ponovni naselitvi beguncev iz tretjih držav. Vem, gospod Billström, da vam je ta program zelo pri srcu. Očrtuje skupne letne prednostne naloge v zvezi s ponovno naselitvijo, skupaj s predlogi o učinkovitejši uporabi finančne pomoči, odobrene državam članicam v okviru Evropskega sklada za begunce.
Evropski urad za podporo azilu mora biti sposoben igrati prevladujočo vlogo pri učinkovitem izvajanju teh pobud. Predlog Komisije o uredbi o vzpostavitvi tega urada trenutno preučujejo institucije Skupnosti. Rad bi, da bi Parlament in Svet pod švedskim predsedstvom sklenila dogovor, da bi ta urad za podporo začel delovati leta 2010, in zelo se zanašam na našo Komisijo in švedsko predsedstvo. To je vse glede azila.
Druga tema je tema o zunanjih mejah. Kot je zelo dobro pojasnil gospod Billström, je Evropski svet želel okrepitev dejavnosti nadzora zunanjih meja, ki jih usklajuje Frontex. Prosil nas je, naj določimo jasna pravila delovanja za skupne patrulje ter natančne določbe za izkrcavanje rešenih oseb in organizacijo skupnih povratnih letov.
Preučiti moramo tudi, kako lahko Frontex sodeluje s tretjimi državami. Proračun za operacije Frontexa v letu 2009 je bil povečan na 36 milijonov EUR, trenutno pa preučujemo, kako lahko Frontex organizira vračanje nezakonitih priseljencev.
Izpostaviti je treba, da se dejavnosti mejnega nadzora izvajajo v skladu s pravom Skupnosti, zlasti Zakonikom o schengenskih mejah. Spoštovati je treba temeljne pravice in prepoved vrnitve. Na morskih območjih je treba te operacije izvajati tudi v skladu z mednarodnim pomorskim pravom. Vendar pa teh pravil države članice ne tolmačijo ali uporabljajo enotno. Zato si bomo prizadevali preučiti, kako lahko ta pravila razvijemo in pojasnimo, da bi pravo Skupnosti in mednarodno pravo lahko v okviru teh operacij bolje uveljavljali.
Zaposleni smo tudi s pripravo predloga, ki bo omogočil spremembe uredbe o ustanovitvi agencije Frontex in njenega načina dela. Ta predlog bo predložen v začetku leta 2010. Zajemal bo poročilo Evropskega parlamenta in oceno, ki jo bo izvedla agencija v skladu s členom 33 Uredbe Frontex. Cilj je optimizirati in okrepiti vlogo Frontexa v zadevah mejnega sodelovanja.
Naj zdaj spregovorim o tretji temi. Evropski svet je poudaril potrebo po okrepljenem sodelovanju z glavnimi državami izvora in tranzita ter Komisijo pozval, naj preuči možne načine sodelovanja s temi državami v praksi. Da bi se odzvala na ta poziv, je Komisija vložila veliko truda v pospešitev dialoga in sodelovanja z Libijo in Turčijo, ki sta ključni državi za nezakonite migracijske poti v Sredozemlju.
Glede Libije sva z gospodom Billströmom poslala pismo, v katerem sva našim libijskim partnerjem predlagala sodelovanje na številnih področjih, da bi zagotovili skupno in uravnoteženo upravljanje migracijskih tokov iz Libije. Libijskim oblastem sva pojasnila, da smo jim pripravljeni pomagati ne samo pri okrepitvi njihovih zmogljivosti za preprečevanje migrantom, da nezakonito vstopijo na njihovo ozemlje in ga zapustijo, ampak tudi pri izboljšanju obravnavanja migrantov v skladu s človekovimi pravicami in mednarodnimi pravili ter pri opredelitvi in pomoči migrantom, ki potrebujejo mednarodno zaščito.
Komisija že sofinancira pilotne ukrepe prek Visokega komisariata Združenih narodov za begunce, Mednarodne organizacije za priseljevanje in italijanskega Ministrstva za notranje zadeve. Vendar pa bomo lahko potrebni obseg naših ukrepov dosegli samo z jasno zavezo libijskih oblasti. Ne skrivam dejstva, gospod Billström, da nekoliko nestrpno pričakujem odgovor na najino pismo.
Glede Turčije je generalni direktor Generalnega direktorata za pravosodje, svobodo in varnost Jonathan Faull danes na misiji v Ankari, da bi preučil obseg, v katerem bi povečanje sodelovanja lahko spodbudilo turške oblasti, da se bolj vključijo v odgovornejšo obliko upravljanja migracij, in sredstva za to sodelovanje, s ciljem ponovnega sprejema nezakonitih priseljencev in predvsem zagotavljanja mednarodne zaščite za begunce. Če sta Turčija in Libija pripravljeni sprejeti naše ponudbe, bomo skupaj z gospodom Billströmom lahko pred koncem leta obiskali ti dve državi.
Nazadnje bi želel omeniti stockholmski program, ki mora položiti temelje za učinkovitejšo skupno politiko in ki nam bo omogočil spodbujati usklajeno priseljevanje v duhu Evropskega pakta o priseljevanju in azilu. Naši predlogi, ki smo jih vložili junija, so bili z naklonjenostjo sprejeti na neformalni ministrski razpravi, ki jo je julija vodilo švedsko predsedstvo.
Ne bom ponavljal, kar sem pravkar povedal, namreč treh glavnih tem te politike, ki so skupni azilni sistem v skladu z našimi človekoljubnimi običaji, učinkovitejši nadzor nezakonitega priseljevanja s celovitejšim upravljanjem naših notranjih meja in naše vizumske politike, in nato seveda povečana učinkovitost našega boja proti trgovini z ljudmi in izvajanje posebne politike vračanja, ki je usmerjena k dolgoročni ponovni vključitvi migrantov v njihovo skupnost izvora ter k odprtju zakoniti migraciji v okviru, ki zagotavlja, da so potrebe držav gostiteljic izpolnjene, ne da bi pri tem pozabili na potrebe držav izvora ali spoštovanje pravic migrantov.
Tu imate. Nekoliko sem prekoračil čas, gospod predsednik, gospe in gospodje, vendar sem se hotel navezati na zelo dobra pojasnila gospoda Billströma in poudariti glavne teme politike, evropske strategije, za katero mislim, da zdaj začenja dobivati obliko. Naše države članice morajo pokazati polno solidarnost in odločenost, potrebno za izvajanje te strategije. Zelo se zanašam na Evropski parlament, da nam bo pomagal v tej zadevi.
Simon Busuttil
v imenu skupine PPE. - (MT) Hvala, gospod predsednik, tudi jaz bi želel pozdraviti ministra Billströma in zlasti podpredsednika Evropske komisije Jacquesa Barrota. Dovolite mi, gospod predsednik, da čestitam in se zahvalim podpredsedniku Evropske komisije za njegova znatna in pristna prizadevanja na področju priseljevanja in azila. Svoje priznanje in zahvalo bi rad razširil še na gospoda Barrota za njegov zanos, s katerim je opravljal to delo, in za konkretne pobude, ki jih je začel na tem težavnem, spornem in občutljivem področju. S tem bom prešel na prvo točko, ki jo želim poudariti, gospod predsednik, v zvezi z zapletenostjo te teme.
Lahko je s prstom kazati na eno ali drugo državo, vendar pa moramo položaj analizirati resno in natančno. Drugače tvegamo, da bomo žrtev nesmisla. Naj navedem primer. V zadnjem času se je kritiziralo italijansko vlado, ker je prihajajoče priseljence nemudoma poslala nazaj v Libijo. Vendar pa moramo razumeti, da se je kot posledica ukrepanja Italije število priseljencev, ki so se odločili kljubovati temu tveganemu potovanju in tvegati svoja življenja, letos znatno zmanjšalo.
Pomembno se je zavedati, da je ta sistem vračanja zadal velik udarec organiziranemu kriminalu in trgovcem z ljudmi. To pomeni, da je, medtem ko je nedvomno potrebno spoštovati pravico priseljencev do azila, enako nujno vztrajati pri naših prizadevanjih, da bomo enkrat za vselej ustavili to tragedijo, ki se odvija v Sredozemlju. Prav tako pomembno je nadaljevati boj proti trgovcem z ljudmi, ki izkoriščajo bedo in težave, ki jih doživljajo priseljenci, ki želijo priti v Evropo.
Zato moramo vedno imeti v mislih zapletenost te zadeve. Želel bi omeniti nekatere druge točke. Izboljšati moramo Frontex, zlasti glede morebitnega sodelovanja med državami, ki vključuje konkretna vprašanja kot so tista, povezana s politiko vračanja, ki zajema več kot eno državo. Žal Frontexova prizadevanja na tem področju še niso bila zadostna. Tudi pobude, ki jih je navedel podpredsednik Barrot, si zaslužijo pozornost, kot na primer splošni program premeščanja, pilotni projekt za države kot je Malta in vzpostavitev azilnega urada. To so pobude, ki jih je treba začeti izvajati takoj. Da zaključim, drug enako pomemben dejavnik, ki zahteva pozornost, je sodelovanje z Libijo in drugimi tretjimi državami, ki so izhodišča za priseljence. Brez sodelovanja teh držav ne bomo prišli nikamor.
Juan Fernando López Aguilar
Gospod predsednik, gospod Billström, komisar Barrot, strinjam se s pomembnostjo in podpiram poudarek, ki sta ga predsedstvo in Komisija dala opredelitvi tega kot ene izmed najvplivnejših razsežnosti globalizacije, za katero je potreben evropski odziv.
To je področje, na katerem lahko Evropa smiselno postopa z dodajanjem vrednosti upravljanju ene izmed najbolj nedvoumnih razsežnosti globalizacije, namreč brezprimerne razsežnosti, ki jo je dobila migracija, in s tem migracijskih tokov in njihovega vpliva na vseh področjih, ki so pomembna za evropsko povezovanje.
S tem pojavom se ne more spopasti posamezna država članic na podlagi svojih zmogljivosti. Posledično potrebujemo skupno politiko, ki še vedno ni bila razvita. Vse, kar je bilo storjeno za razvoj te skupne politike, ki jo je treba razviti, bi moralo biti storjeno v skladu z evropsko ustavo in Lizbonsko pogodbo. Toda ta politika še vedno ni bila razvita. Vse, kar je bilo storjeno, je v pričakovanju tistega, kar je treba storiti, in je še vedno v zelo zgodnjih stopnjah razvoja.
Vendar pa je jasno, da mora biti odziv skladen z evropsko identiteto. Posledično je prva točka zaveza izboljšanju neenakosti pri izvoru s krepitvijo razvojnega sodelovanja.
Drugič, okrepiti moramo boj proti politični in kriminalni razsežnosti tega pojava z bojem tudi proti tistim organizacijam, ki trgujejo z ljudmi. Sočasno moramo izboljšati informiranje o tveganjih nezakonitega priseljevanja in o nezakonitem trgovanju, izobraževanju pri izvoru in nezakonitem zaposlovanju. Odziv mora vključevati zakonito migracijo kot alternativo nezakonitemu priseljevanju.
Nazadnje se moramo resno zavezati človekovim pravicam. To vključuje razsežnosti azila in beguncev ter tudi skladnost z Evropskim paktom o priseljevanju in azilu, ki je bil podpisan oktobra 2008.
Medtem pa moramo okrepiti evropsko zunanjo mejo v smislu njenega nadzora in skupne odgovornosti zanjo. Vpliv nezakonitega priseljevanja v Italiji, Španiji ali Grčiji - kot je razvidno v Španiji v zvezi z južno sredozemsko mejo in tudi na Kanarskih otokih, kamor prihajajo čolni, polni obupanih ljudi - ni zgolj španska ali italijanska zadeva. Je evropska zadeva, ki ne zahteva samo solidarnosti s Španijo ali Italijo ali zgolj upanja, da bosta Španija in Italija izpolnjevali evropski model pri svojih dvostranskih odnosih z afriškimi državami. Ne, je skupna odgovornost, ki zahteva skupni odziv.
Zato je Odbor za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve podprl krepitev Frontexa in tudi povečanje njegovega proračuna, kar upamo, da bo ta Parlament podprl, ker podpiramo poudarek in pomen, ki ju je tej zadevi dalo švedsko predsedstvo.
Sonia Alfano
Gospod predsednik, gospe in gospodje, hvala, gospod Barrot in gospod Billström. 31. avgusta sem vložila prednostno vprašanje Komisiji. Res je, da se je število migrantov, ki dosežejo italijansko in libijsko obalo, zmanjšalo, vendar pa je to zaradi povečanja števila mrtvih, ki jih zahteva Sredozemsko morje.
Žal je Sredozemlje zdaj postalo množično grobišče in Berlusconijeva vlada oziroma italijanska je vlada podpisala sporazum z Libijo, ki Italiji žal dovoljuje, da zavrne vstop ne samo migrantom, ampak tudi beguncem iz držav, kjer poteka preganjanje ali državljanska vojna, kot sta Somalija in Eritreja, in tem ubogim ljudem odreka pravico do azila, s čimer krši vsa mednarodna pravila in zlasti Ženevsko konvencijo.
Spomnila bi vas, da je nevračanje načelo, ki ne pozna geografskih meja in o katerem se v nobenih okoliščinah ni mogoče pričkati ali pogajati. Nočemo še naprej misliti, da se bo ta sporazum Italija-Libija skrčil na gospodarske interese, vredne okoli 5 000 milijard EUR.
Zahtevam, da Komisija ne sklene - če je to njen namen - sporazuma EU-Libija, podobnega italijanskemu, saj smo videli rezultate tega ničvrednega sporazuma. Ponavljam,da ta sporazum žal sili te ljudi, da se izpostavijo mučenju, saj imamo opravka s tem: centri za pridržanje, kamor jih v Libiji odpeljejo, so mučenje glede na tiskovna poročila in tudi fotografije, na primer fotografije, ki kažejo številne izmed teh priseljencev v zaporu v Ganfudi, 10 kilometrov od Bengazija. To je mučenje, za katerega menim, da ga ne utemeljuje noben prijateljski ali institucionalni sporazum.
Kot je poudaril visoki komisar Združenih narodov za begunce, načelo nevračanja preprečuje, da bi se ljudi vrnilo na ozemlja, kjer bi bila lahko ogrožena njihova življenja ali njihova svoboda. Vračanje teh ljudi v Libijo, ki ni, naj vas ponovno opomnim, niti podpisala niti ratificirala Ženevske konvencije, se zdi resnično neverjetno. Da bi bil položaj še slabši, je nezakonito priseljevanje v Italiji prekršek, zato je bilo na primer po dramatičnem pristanku konec avgusta, v katerem so številni Somalci izgubili življenje, tistih nekaj, mislim, da štiri ali pet Somalcev, ki jim je uspelo doseči svoj cilj, med drugim obtoženih priseljevanja in se jim zdaj za to sodi po italijanskem pravu.
Pozivam Komisijo, naj resnično ukrepa, naj presodi, ali je sporazum Italija-Libija v skladu z mednarodnim pravom, in končno odločilno spremeni smer s tem, da ne podpre sramotne politike italijanske vlade.
Hélène Flautre
Gospod predsednik, zadnjič smo po tragediji v Sredozemlju o tem razpravljali 1. aprila.
Spomnili se boste, da se je na stotine migrantov ponesrečilo ob libijski obali. Zahtevali smo preiskavo. Doslej nismo prejeli nobenih informacij v zvezi z okoliščinami te tragedije.
Od takrat je bilo, kot veste, sredi avgusta 73 Afričanov najdenih mrtvih pri Lampedusi. 25. avgusta je bilo po precejšnjem času, ki so ga prebili v malteških vodah, končno rešenih 57 eritrejskih migrantov. 31. avgusta je bil 75 Somalcem zavrnjen vstop v Libijo.
Zunanje meje Evropske unije so resnično postale ubijalske. To je naslov poročila nevladne organizacije "Migreurope", za katerega vsem izmed vas, gospe in gospodje, priporočam, da si ga priskrbite in ga vestno preberete.
Soočeni s tem položajem, gospod Barrot, omenjate nekatera ključna vprašanja. Navajate pravico do azila, pravico do mednarodne zaščite. Omeniti bi morali tudi pravico vsake osebe, da zapusti katero koli državo, in dolžnost vsakega, da pomaga drugim, ne glede na to, kdo so. To je mednarodno pomorsko pravo. Število teh situacij se povečuje in vse več jih je na meji med Turčijo in Grčijo. Zato ne verjamem, gospod Barrot, da bo okrepitev virov Frontexa odgovor na to situacijo.
Menim, da Evropska unija danes deluje proti svojemu projektu. Evropska unija je bila rojena iz zavračanja, da bi drugim odrekli njihovo dostojanstvo, in temu mora ostati zvesta.
Timothy Kirkhope
v imenu skupine ECR. - Gospod predsednik, skupni program EU za ponovno naselitev, ki ga je predložila Komisija, ima vsekakor plemenite ambicije, katerih cilj je spodbujanje večjega sodelovanja med nacionalnimi vladami glede ponovne naselitve beguncev in prosilcev za azil. Vendar pa kot britanski konzervativec ostajam zaskrbljen glede njegovega izvajanja. Ne želimo si nadaljevanja problemov, kot smo jih imeli v Sangatteju v Franciji.
Menim, da sta sodelovanje in solidarnost v Evropski uniji vsekakor pomembna, ko razpravljamo o bremenih, s katerimi se soočajo narodi, vendar pa moramo razlikovati med gospodarskimi migranti in prosilci za azil. Vsekakor imajo vso pravico iskati zatočišče, vendar pa moramo imeti tudi zakonodajo, ki ne zaveže rok posameznemu narodu glede tega, kdo je sprejet in kdo dobi azil. Skupni pristop kot je tisti, ki ga predlaga Komisija, bi lahko spodkopal sposobnost vsakega naroda EU, da odloči o tem.
Medtem bi morala biti po mojem mnenju glavna prednostna naloga zavarovanje južnih meja. Frontex mora tozadevno igrati vidnejšo vlogo, da bi deloval kot močno odvračalo za gospodarske migrante, ki so se pripravljeni podati na tvegano potovanje prek Sredozemlja. Odločneje moramo ukrepati proti različnim tretjim državam, ki neodgovorno spodbujajo te dejavnosti. Komisija pravi, da bodo nacionalne vlade tiste, ki se bodo nazadnje odločile o številu ljudi, ki jih bodo sprejele, in da Velika Britanija in druge države ne bo prisiljene sprejeti velikega števila gospodarskih migrantov, ki ga ne morejo obvladati ali podpirati v tem gospodarsko zahtevnem času. To je potrebno in pravilno. Države kot je Velika Britanija potrebujejo zagotovila, da ostajata azilna politika in politika priseljevanja naši odločitvi, in tudi zagotovila, da bo pristop EU ostal pristop odprtega sodelovanja in ne prisile.
Willy Meyer
Gospod predsednik, gospod Billström, komisar Barrot, začetek tega parlamentarnega obdobja nam ponuja odlično priložnost, da ponovno premislimo našo politiko priseljevanja.
Trenutno imamo politiko priseljevanja, ki temelji na očitni hinavščini in cinizmu. Pravimo, da bi bil evropski projekt nemogoč brez delavcev migrantov, vendar jih kriminaliziramo z zakonodajo kot je direktiva o vračanju, ki je bila ustrezno poimenovana "Direktiva o sramoti" in ki ni skladna z načeli in vrednotami Evropske unije.
Te politike, ki si prizadeva Evropo spremeniti v trdnjavo v tem obdobju krize, ki je trojna kriza v smislu hrane, financ in energije, nihče ne razume, ker je naše delo slabo in se odvija v napačni smeri. Če se Evropo potrebuje in predvsem, če se Evropo potrebuje zaradi delavcev migrantov, potem moramo spoštovati vse njihove pravice in jih ne spreminjati v zločince, kot to dela Evropska unija. To prinaša le še več bolečine družinam, ki si prizadevajo samo ubežati vojni ali lakoti.
Posledično bi bilo najbolje na naslednjem spomladanskem vrhu voditeljev držav ali vlad med Evropsko unijo in Latinsko Ameriko ter Karibi v Madridu razveljaviti to "direktivo o sramoti", ki ni skladna z našimi načeli in vrednotami in ki je ne razume nobena vlada, zlasti v Latinski Ameriki in na Karibih, od koder v Evropsko unijo prihaja na tisoče delavcev migrantov.
Zato pozivam, da se resno preuči razveljavitev te "direktive o sramoti".
Gerard Batten
v imenu skupine EFD. - Gospod predsednik, ukrepi, o katerih razpravljamo, so del obstoječega območja svobode, varnosti in pravice, katerega del je priseljevanje. Gre za skupno politiko priseljevanja in azilno politiko, in ne glede na to, kako zelo britanska vlada morda laže Britancem, vemo, da je njen namen, da bo na koncu zavezovala tudi Veliko Britanijo.
Vendar pa politika priseljevanja, ki je enaka za vse, ne bo ustrezala Veliki Britaniji. Velika Britanija je ena najbolj gosto poseljenih držav na svetu, presenetljivo gosteje poseljena kot Indija, Kitajska ali Japonska. Neto priseljevanje v Veliko Britanijo zdaj znaša približno 230 000 ljudi letno, s čimer se prebivalstvo vsakih pet let poveča za milijon. Prebivalstvo bo naraslo s trenutnih 61,4 milijona, kar je največ doslej, na več kot 70 milijonov v letu 2031 in nato strmoglavo naraščalo. Vsa ta rast je posledica priseljevanja in rojstev pri priseljencih.
Britanska neodvisna stranka ne nasprotuje omejenemu priseljevanju, vendar pa bi ga bilo treba strogo nadzorovati v korist Velike Britanije in ne Evropske unije ali kogar koli drugega. Velika Britanija ne potrebuje skupne evropske politike priseljevanja. Kar moramo storiti, je končati množično priseljevanje zdaj in uvesti strogo omejeno in nadzorovano politiko priseljevanja. Uporabiti bi morali pogoje Konvencije o statusu beguncev iz leta 1951, ki od njih zahtevajo, da poiščejo zatočišče v prvi označeni varni državi, v katero prispejo - kar ni majhen otok ob obali Evrope z imenom Velika Britanija.
Prenehati moramo s spodbujanjem večkulturnosti, ki je razdiralna in recept za spor, ter obstoječe migrante vključiti v skupno kulturo in jih povezati z njo ob upoštevanju skupnega niza političnih in pravnih institucij. V Veliki Britaniji ne sme biti prostora - in mislim, da nikjer v Evropi - za šeriatsko pravo.
Louis Bontes
(NL) Gospod predsednik, Frontex ne deluje. Proračun za Pozejdon, operacijo, ki se trenutno odvija, je 11 milijonov EUR. To je nesmiselno. To je metanje denarja skozi okno. Takojšnje vračanje in izvajanje represivnih ukrepov nad državami, ki omogočajo to priseljevanje, je edina rešitev. Skupna azilna politika in politika priseljevanja ni v interesu Nizozemcev. Nizozemska stranka za svobodo, v imenu katere govorim, odločno nasprotuje tej politiki. Njena posledica bo, da bo v Evropo vstopilo še več ljudi brez prihodnosti. Nizozemci ne potrebujejo solidarnosti, temveč zavzemanje za nizozemske interese. Končajmo že s tem.
Podal bi še eno mnenje o švedskem predsedstvu. To predsedstvo meni, da bi morala Evropa še bolj odpreti svoje meje množičnemu priseljevanju v korist svojega trga dela. Stranka za svobodo to odločno zavrača. To je dimna zavesa, ki omogoča množično priseljevanje. Poglejte, kaj se dogaja v velikih mestih - poglejte ogromne probleme, s katerimi se soočajo. Pomislite na svoje ljudi, pomislite na svojo državo, pomislite na svojo kulturo. To bomo storili v vsakem primeru. Dodal bi, da je enkrat dovolj. Končajmo množično priseljevanje; šlo je dovolj daleč.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Gospod predsednik, podpredsednik Komisije, predsednik Sveta, izzivi v smislu migracije ostajajo isti, prav tako pa naše zaveze, da jih premagamo.
Ti izzivi so naslednji: prvi je premik k skupni migracijski politiki, drugi je znatno izboljšanje organizacije zakonite migracije, tretji je izboljšanje postopkov povezovanja, četrti je boj proti nezakonitemu priseljevanju ali priseljevanju na črno, peti je nadaljnji razvoj Frontexa, šesti je izboljšanje postopkov, konvencij in sporazumov z državami izvora in tranzita, in sedmi je napredek pri skupni azilni politiki.
Evropski urad za podporo azilu mora v letu 2010 postati pravičen, pristen in enakopraven urad, ki deli odgovornost na način, ki zagotavlja solidarnost in ki omogoča napredovanje mednarodne ali subsidiarne zaščite.
Pri Frontexu gre za usklajevanje in sodelovanje; pod nobenim pogojem ni nadomestilo za nacionalne pristojnosti. Potreba po povečanju misij Frontexa na naših južnih mejah, v južni Evropi, predvsem v Sredozemlju in na Atlantiku, ni samo odziv Evropske unije na migracijski pritisk, ki se razvija v Grčiji, na Malti, v Italiji ali Španiji; je tudi humanitarni odziv za preprečevanje smrti in izogibanje tragediji.
Poglejte samo, kaj se je zgodilo s proračunom Frontexa: s 6 milijonov EUR v letu 2005 je narasel na 78 ali 83 milijonov v leti 2010. Vendar pa nas skrbi, gospod predsednik, da Frontex ni sposoben upravljati s proračunom, ki mu ga je dodelil Parlament. To bi bilo nesprejemljivo, saj je veliko izzivov in misij, s katerimi se mora spopasti.
Bistvenega pomena je, da Frontex vdihne življenje CRATE, Centralizirani evidenci razpoložljive tehnične opreme. Bistvenega pomena je tudi, da zavezanost držav članic CRATE postane učinkovita. Potrebujemo obsežnejše in boljše usklajevanje z Europolom. Upravljati moramo Iconex in, gospod predsednik, v smislu varstva človekovih pravic potrebujemo obsežnejše in boljše usklajevanje med Frontexom in Mednarodno organizacijo za priseljevanje ter tudi Visokim komisariatom Združenih narodov za begunce.
To so izzivi in to so naše zaveze.
Claude Moraes
Gospod predsednik, nihče ne podcenjuje velikih težav pri vzpostavljanju ravnotežja, ki ga je omenil predsednik našega odbora, in migracijskih pritiskov, s katerimi se sooča Evropska unija, in pritiskov, s katerimi se soočamo v Sredozemlju. Vendar pa smo bili v letošnjem poletju ponovno opomnjeni na kruto realnost, s katero se soočajo migranti in prosilci za azil, ki poskušajo pobegniti pred preganjanjem in revščino.
Frontex nedvomno igra ključno vlogo pri pristopu Evrope k migraciji. Ko vzpostavljamo bolj usklajen sistem EU za upravljanje naših zunanjih meja, se pomen Frontexa povečuje. Zato moja skupina meni, da je ključnega pomena vzpostaviti ravnotežje: ravnotežje med financiranjem Frontexa - kot so omenili številni kolegi - po eni strani in po drugi strani zagotavljanje, da Frontex bolj spoštuje humanitarne vidike svojega dela. Kako lahko Frontex na primer pomaga zmanjšati tragično število smrti na morju, ki znaša več kot 12 000 v zadnjih 10 letih? Zato je treba v njegove pristojnosti vključiti operacije reševanja na morju. Problem je v podrobnostih. Mnoge izmed teh politik morajo delovati na kraju samem in vem, da si Parlament, Komisija in Svet prizadevajo za to.
Zagotoviti moramo, da Frontex ne postane samo mehanizem za zadrževanju ljudi zunaj Evrope. Tistim, ki zakonito potrebujejo zaščito, je treba dovoliti vstop na ozemlje EU.
Komisar, govorili ste o načelu nevračanja. Pomembno je, da ga ponovno oblikujete. Položaj v Italiji in Libiji je seveda tema, o kateri bodo več povedali moji kolegi iz Italije, toda tega načela ne sme kršiti nihče in nobena država.
Smo v položaju, ko bo do nevračanja prišlo tudi v tistih državah, ki niso podpisale konvencije iz leta 1951. Pomembno je, da podpremo te človekove pravice. Ne smemo se izogibati našim odgovornostim, da zagotovimo zaščito tistim, ki jo potrebujejo.
Zato mora biti Frontex del pravičnega in uravnoteženega pristopa k migraciji in azilu. Zagotoviti moramo izvajanje azilnega paketa in zagotoviti moramo uravnoteženost zakonite migracije in zaščite beguncev.
Sarah Ludford
Gospod predsednik, britanski tisk, ki so mu k takšnim zaključkom pomagali paranoidni in evroskeptični poslanci Parlamenta, je razširil preplah, da bo prihodnji komisar za temeljne pravice, ki ga je gospod Barroso potrdil na predlog skupine ALDE, prisilil Združeno kraljestvo, da sprejme več prosilcev za azil iz vse Evrope.
To ni res. Kot je potrdil podpredsednik Barrot, je pilotni projekt pomoči Malti prostovoljen, prav tako pa bi bil nezavezujoč tudi predlagani sistem ponovne naselitve beguncev, ki jih odobri Visoki komisariat Združenih narodov za begunce, neposredno iz držav zunaj Evrope.
Noben element politike EU ni nikoli zajemal kvot ali prisile v zvezi z nacionalnim sprejetjem migrantov. Prizadevamo pa si za prostovoljno solidarnost, ki smo je tudi deležni, in upam, da bo prihodnji komisar za temeljne pravice prispeval k ustavitvi umiranja migrantov v Sredozemlju.
Naslednji mesec bo deset let, odkar si je EU določila za cilj skupni azilni sistem in usklajene migracijske politike. Kljub nekaterim znatnim prizadevanjem, predvsem s strani Komisije ob podpori poslancev EP, smo še zelo oddaljeni od tega.
Najpomembnejša prednostna naloga je ustrezno upravljanje tokov, ki so običajno "mešani" tokovi beguncev in migrantov, ki iščejo zaposlitev, če razlikujemo med njimi. To naj bi vlilo zaupanje evropski javnosti glede ustreznega upravljanja in tudi ustavilo izgubo življenj ter zagotovilo zaščito za tiste, ki so do nje upravičeni.
Če se ljudi v krhkih čolnih odrine nazaj na morje in se jih nikoli ne oceni glede upravičenosti za zaščito, ni dosežen noben izmed teh ciljev. Neprijetno me je presenetilo, ko sem od komisarja Barrota slišal, da države članice pomorskega prava ne uveljavljajo enotno. Takšna zmeda je nesprejemljiva. Frontexu je treba nameniti ustrezne vire in spoštovati človekove pravice posameznikov. Posameznikom je treba dovoliti pristati in jih oceniti glede azilnega statusa ter razdeliti na begunce in tiste, ki niso upravičeni ostati.
Države članice EU je treba po potrebi postaviti pred Sodišče Evropskih skupnosti, če tega ne storijo, in zamisel, kot je povedala moja kolegica Sonia Alfano, da je to delo sposobna opraviti Libija, je glede na njene očitne kršitve človekovih pravic resnično nezaslišana.
Racionalna politika priseljevanja bi vključevala skupni okvir meril za gospodarske migracije, znotraj katerih lahko države članice, ki sprejmejo takšne migrante, delujejo v skladu s svojimi odločitvami glede števila, ki ga sprejmejo. Kar potrebujemo, je usklajevanje, skupni standardi, skupni okvir in nato tudi solidarnost.
Franziska Keller
Gospod predsednik, ne delim vašega navdušenja nad Frontexom. Slišali smo poročila Frontexa in držav članic, da so slednje kršile človekove pravice, pravico do nevračanja in da beguncem niso dale možnosti, da zaprosijo za azil, te kršitve človekovih pravic pa se dogajajo v imenu Evropske unije.
Minister Billström, rekli ste, da potrebujemo pregled in uravnoteženje na naših zunanjih mejah, toda sprašujem vas, zakaj ne moremo pregledati in uravnotežiti tistih ljudi, ki delajo in branijo naše zunanje meje? Zakaj ne moremo biti deležni nekaj preglednosti in jasnosti glede Frontexa in tega, kaj dela? V tem Parlamentu, v Evropskem parlamentu potrebujemo jasnost in preglednost glede dejanj Frontexa. Potrebujemo jasnost glede stopnje postopka novih pravil Frontexa, ki ste jih omenili, komisar, in potrebujemo pojasnila o tem, kako lahko begunci dobijo mednarodno zaščito, če se jih prestreže na morju.
Potrebujemo tudi preglednost glede dogovorov, sklenjenih s tretjimi državami, in glede tega, kaj točno se zgodi z denarjem EU, ki se ga na primer vloži v Libijo. Dvomim, da je tisto, kar ste imenovali pomoč Libije beguncem, resnično v pomoč beguncem, vendar pa tudi tu primanjkuje preglednosti, in če niti države članice, kot ste dejali, ne razlagajo pravic migrantov na enak način kot vi, kako boste potem zagotovili, da bodo tretje države, kot je Libija, sledile vaši razlagi?
Spomnila bi vas, da je Parlament vedno podpiral zamisel obvezne delitve odgovornosti glede obravnavanja prošenj za azil, in menim, da vaše poročilo o pilotnem projektu, v okviru katerega je samo Francija sprejela zelo majhno, skoraj smešno število 100 beguncev z Malte, kaže, da s prostovoljno solidarnostjo ne pridemo nikamor. Tu potrebujemo nekaj obveznosti.
Ryszard Czarnecki
(PL) Boriti se hočemo proti priseljevanju. Je velik problem. Medtem naše razglasne table in računalniki delujejo napačno. Spopadimo se s stvarmi, s katerimi se lahko spopademo resnično učinkovito.
Migracija je seveda eden izmed največjih problemov, s katerimi se danes sooča Evropa. Še več, je problem ne samo za nas politike, ampak tudi problem za državljane držav članic Evropske unije. Je eden izmed glavnih izzivov, s katerimi se trenutno sooča politični razred v Evropi, in eden izmed glavnih problemov naših volivcev. Priseljevanje ima več kot eno ime, saj so moji spoštovani kolegi poslanci danes govorili o priseljevanju iz Afrike, ki v glavnem prizadene države sredozemskega bazena, in kar so povedali, je na določen način upravičeno. Predstavljam državo, Poljsko, v kateri je to nezakonito priseljevanje seveda manjše, vendar ljudje k nam prihajajo iz držav nekdanje Sovjetske zveze in nekaj iz Azije.
Soočeni smo z vprašanjem o filozofiji boja EU proti nezakonitemu priseljevanju in - naj povemo enostavno - tudi proti omejitvam zakonitega priseljevanja. Mora Frontex nositi največji delež tega boja? Je to res priporočljivo? Ali ne bi bilo učinkoviteje, če bi dodatni denar, ki ga hočemo dati Frontexu, dodelili državam, ki imajo največji problem z nezakonitim priseljevanjem, in tudi državam članicam EU, katerih meje so del zunanjih meja EU? Gospod predsednik, zdi se mi, da bi bilo to bolj priporočljivo.
Rui Tavares
(PT) Gospod Billström, gospod Barrot, glede Ženevske konvencije in človekovih pravic nimamo nikakršne izbire. Naša edina možnost je, da izpolnjujemo konvencije, ki smo jih podpisali. Pravo je jasno: pošiljanje beguncev, ki prispejo na evropske obale, v države, ki niso podpisale Ženevske konvencije o statusu beguncev, je kršenje Ženevske konvencije. To ni abstraktno pravno vprašanje, to je resničen argument.
Ko prek Frontexa ali držav članic pošljemo begunce v Libijo, kršimo konvencijo, nenazadnje zato, ker vemo iz podatkov italijanske vlade, da 75 % ljudi, ki dosežejo evropske obale, zaprosi za azil, in 50 % izmed njih - okoli 38 % ali tretjina celotnega števila - jih je upravičenih do humanitarne zaščite.
Politična izbira vodi k moralni izbiri, in prav zdaj smo soočeni z moralno izbiro. Je prav, je res moralno, da je več kot 14 000 ljudi umrlo, ko so v zadnjih letih poskušali doseči obalo Evrope? Je resnično moralno, da bi moral biti velik delež tistih ljudi, ki tvegajo svoje življenje, pravzaprav upravičen do azila? Je resnično potrebno, da morajo tvegati svoje življenje? Ne, ne bi jim bilo treba.
Že dolgo časa govorimo, da nas izključno represivna politika priseljevanja, kot je ta, ki jo izvajamo, sooča s temi odločitvami o življenju ali smrti ljudi in smo zaradi nje skupaj odgovorni za vsako izbiro življenja ali smrti.
Problema ne bomo rešili s tem, z dajanjem denarja Frontexu zdaj, na začetku njegovega mandata - denarja, ki ga Frontex ne more potrošiti in za katerega Komisija pravi, da ga ni priporočljivo zdaj dati Frontexu. Način, na katerega lahko rešimo problem, je preučitev pristojnosti Frontexa, potem pa bo Frontex morda potreboval več denarja. Da bi se to zgodilo, bi moral Frontex sodelovati in Visokemu komisariatu Združenih narodov za begunce zagotavljati popolne informacije; da bi prišlo do tega, bi moral Frontex v svojo politiko vključiti humanitarna prizadevanja, česar trenutno ne dela. Prav tako resen, gospe in gospodje, je predlog glede sklada za begunce: medtem ko več vlagamo v Frontex, se ta sredstva zmanjšujejo.
Roberta Angelilli
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, resnično sem jezna, da določeni italijanski poslanci niso zamudili priložnosti, da bi ponovno odprli isto staro polemiko z edinim ciljem, ki je napadanje italijanske vlade. Ko gre za priseljevanje, se ne bi smeli več spuščati v ideološko manipulacijo, temveč bi morali prodreti v središče smernic, ki jih določa Evropski pakt o priseljevanju in azilu, temelječ na vrednotah povezovanja in solidarnosti.
Resnično cenim prizadevanja Komisije v zadnjih letih, toda komisar Barrot se bo strinjal z mano, če rečem, da moramo pospešiti zadeve, da bi razvili pravo evropsko strategijo o priseljevanju, katere prednostna naloga je brezkompromisen boj proti nezakonitemu priseljevanju ter trgovini z ljudmi in njihovemu izkoriščanju.
Odločno moramo ukrepati proti vsem tistim, ki imajo korist od te trgovine, vključno z delodajalci, ki uporabljajo nezakonito delovno silo. Seveda ni več sprejemljivo dopuščati, da bi bilo priseljevanje problem, ki ga rešujejo samo mejne države sredozemskega bazena. Nedavni predlog Komisije o skupnem ponovnem vključevanju je premik naprej v smislu političnega in praktičnega sodelovanja med državami članicami, vendar pa moramo nujno izvajati vrsto pobud, da bi razvili učinkovitejšo solidarnost znotraj Skupnosti.
Zato čakamo, da napoved predsednika Evropske unije kmalu postane resničnost, napoved, ki med drugim ponavlja iskreno prošnjo italijanskega ministra Franca Frattinija za začetek razprave, da bi lahko našli pot, da breme in odgovornosti pravično porazdelimo med države članice, povezane s tokovi nezakonitih priseljencev in prosilcev za politični azil.
To je po mojem mnenju ključna točka, saj se drugače znajdemo v protislovnem položaju, v katerem so nekatere države članice, vključno z Italijo, Malto, Grčijo in Španijo, dolžne sprejemati nezakonite priseljence, medtem ko se druge skrivajo za samovoljnim konceptom solidarnosti na prostovoljni osnovi. Ne morejo se več skrivati pred tem. Rada bi se zahvalila Franciji, ki se je ponudila sprejeti 100 ljudi, 100 prosilcev za azil: 100 ljudi, toda izmed tisočev, deset tisočev prosilcev za azil. Franciji se zahvaljujem za to, toda to je kaplja v morje.
Zaključila bom s tem, da med drugim povem, da priseljevanja ne moremo več obravnavati kot čudežnega zdravila. Brez resne politike sodelovanja za razvoj, kjer mora Evropa prevzeti vodilno vlogo, bomo del sveta obsodili na gotovo in neizbežno prihodnost revščine in brezupa.
Stavros Lambrinidis
(EL) Minister, komisar, Parlament je nujno pozval k sodelovanju na evropski ravni z državami izvora in tranzita priseljencev. Te države ne vključujejo samo Libije. Vključujejo tudi Turčijo. Poleg tega, da je država izvora in tranzita znotraj tega okvira, je Turčija tudi država kandidatka. Z drugimi besedami bi lahko rekli, da ima dvojno obveznost, da spoštuje politična načela in institucije Evropske unije.
V vsaj štirih primerih so helikopterje Frontexa ovirali turški radarji v grškem zračnem prostoru, ko so opravljali svoje dolžnosti. Včeraj je turško lovsko letalo grozilo, da bo prisililo helikopter Frontexa k vrnitvi.
Kaj nameravate storiti in kako se boste v imenu Evropske unije odzvali na to nadlegovanje med operacijo evropske institucije kot je Frontex?
Tudi obvezna solidarnost ne more prevzeti samo oblike nadzornih ukrepov, podobnih Frontexovim, v južnih državah. Obstajati mora tudi solidarnost v smislu sprejemanja priseljencev, ki prihajajo v naše države, ki ne morejo vsakokrat vzdrževati tako velikega števila. Komisija in Svet spodbujata prostovoljno solidarnost, ki ni vredna papirja, na katerem je napisana. Nam lahko poveste, zakaj tudi tu ne uvedete obvezne solidarnosti?
Nazadnje, pilotni program med Italijo, Malto in Libijo ne bi smel biti edini pilotni program. Zakaj ni pilotnega programa, s katerim bi priseljence odvrnili že v Turčiji, ki jo močno pesti ta problem? Je grška vlada kdaj prosila za to, komisar, in ste zavrnili? Ali pa so se Libija, Italija in Malta enostavno pojavile in ste jih sprejeli, ne da bi zahtevali karkoli drugega?
Hélène Flautre
(FR) Gospod predsednik, to mi ponuja priložnost, da pojasnim dve manjši točki, ki po mojem mnenju - in kot je pravkar dejal eden izmed mojih kolegov poslancev - poudarjata hinavsko naravo naše politike.
Prva točka zadeva Dublinski sporazum. Komisar, dobro poznate situacijo v Calaisu; veste, da bi v Calaisu mnogi ljudje lahko zaprosili za status političnega begunca in ga tudi dobili. Zakaj tega ne storijo? Ker se jim zaradi Dublinskega sporazuma zagotavlja, da bodo poslani v države, v katere nočejo, in včasih iz odličnih razlogov. Nočejo v Grčijo, kjer nimajo praktično nobene možnosti pridobiti status begunca.
Danes je Dublinski sporazum instrument, ki je sovražen do zaščite tistih ljudi, ki ga najbolj potrebujejo, in ki ustvarja neenakosti med državami članicami. Zato prenehajmo govoriti o solidarnosti, ko se vzpostavlja instrumente, ki ustvarjajo neenakosti med državami.
Druga točka zadeva sporazume o ponovnem sprejemu. Povsem razumem, cilj je na pogajanjih doseči te sporazume s Turčijo in Libijo, igrati se z idejo velikega okolja držav, ki so naše sosede, in velikih taborišč za zadrževanje migracijskih tokov. To je nesprejemljivo iz praktičnih razlogov, moralnih razlogov in političnih razlogov, in to veste, gospod Barrot!
Clemente Mastella
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, takoj bom začel s tem, da povem brez pretiravanja, da je zame gostoljubje sveta vrednota. Končno je solidarnost med ljudmi tista, zaradi katere nastajajo državne skupnosti, ki jih urejajo določene posebne obveznosti: pravice in dolžnosti. Zato sam odločno nasprotujem čemur koli, kar je v nasprotju s tem osnovnim svetopisemskim načelom. Seveda se združujejo ukrepanje glede sprejemanja ljudi in tudi načini, na katere moramo to storiti, da bi dosegli povezovanje in vse, kar zajema.
Kaj lahko storimo? Kje lahko namestimo te obupane ljudi, ki prihajajo v države članice, in kako naj sočasno preprečimo posledična trenja, ki se včasih kažejo kot nezadovoljstvo, jeza in bes in ki vodijo v precej zaskrbljujoče oblike sovraštva?
Kaj naj storimo, da zagotavljanje zaščite pravice do azila, načela, ki je bilo omenjeno v zadnjih dneh, ne bo sočasno pustilo odprtih vrat za lažne prosilce za azil, kar je izgovor, ki ga uporabljajo določeni ljudje: ljudje, ki se skrivajo za to univerzalno pravico in ki nimajo nič opraviti s pravico do azila, vendar vse z nezakonitostjo in zločinom?
Ali resnično menimo, gospod Billström, da lahko vso to odgovornost nosijo posamezne države? Doslej je Evropa verjetno ukrepala nekoliko negotovo, vendar se mi zdi, da ne more več odlagati vzpostavitve enotnega, resnega pristopa k priseljevanju. Ne more govoriti, kot je, z mnogimi neubranimi glasovi, in ne more najbolj izpostavljenih in ranljivih posameznih držav, ki so na udaru, prisiliti v osamitev. Tega ne more storiti brez skupnega, družno doseženega stališča, ki ga doslej nismo imeli, toda katerega bistvena načela se nenehno zagovarjajo.
Ne more, gospod predsednik, svojih meja ne imeti za evropsko vprašanje in ne vprašanje posameznih držav. Ne more se udeleževati, kot se je že zgodilo v tej sejni dvorani, neokusnih, teatralnih nastopov kot argument proti temu, kaj delajo italijanska vlada ali druge vlade. Ne morem si zamisliti, da tragedije, ki so se pripetile ob obali Lampeduse, pri Ceuti in Melilli, nimajo nič opraviti z Brusljem, Berlinom in Parizom.
Napetost med posameznimi državami in Evropo izvira iz tega in povzroča probleme, to pa tudi povečuje demokratični primanjkljaj Evrope, ki se bo brez usklajene politike priseljevanja samo še poslabšal; povečuje vtis, da samointeresi držav prevladujejo nad splošnim dobrim. Stopnjuje, gospod predsednik, neprijeten občutek, da se Bruselj in Strasbourg vse prepogosto ukvarjata z nepomembnimi vprašanji in ne tistimi, ki zadevajo javnost. To nenazadnje spodkopava politično identiteto Evrope.
Zato upam, da bo švedsko predsedstvo sklenilo sporazum z najbolj ranljivimi državami, da bi se razmišljalo logično in doseglo tisto, česar doslej ni bilo, namreč trdno, uravnoteženo, dobro in strogo skupno politiko o priseljevanju.
David-Maria Sassoli
(IT) Gospod predsednik, gospod Barrot, gospod Billström, gospe in gospodje, hoteli smo, da ta razprava pritegne pozornost EU k hudim kršitvam temeljnih človekovih pravic, do katerih prihaja v Italiji. Od maja so italijanski organi na morju prestregli 1 000 migrantov in jih med neuradnimi in nerazlikovalnimi vračanji predali Libiji, ne da bi identificirali osebe, jim dali pravico do pritožbe ali dostop do azilnih postopkov, ob tveganju, da bodo v Libiji deležni nečloveškega in poniževalnega ravnanja. Kot je potrdil komisar Barrot, ko je Italijo zaprosil za podrobnosti, menimo, da te prakse kršijo temeljna načela, na katerih sloni Evropa.
Takšno ukrepanje ni skladno ne z Evropsko konvencijo o človekovih pravicah ne s pravom Skupnosti, zlasti Zakonikom o schengenskih mejah in direktivo o vračanju, niti z italijanskim pravom. Včeraj so Združeni narodi pozvali Italijo k izpolnjevanju mednarodnega prava, prav tako včeraj pa je 24 somalijskih in eritrejskih beguncev, ki jih je Italija zavrnila, na Evropskem sodišču za človekove pravice v Strasbourgu vložilo pritožbo proti Italiji zaradi kršitve Evropske konvencije o človekovih pravicah.
Poleg tega je nezakonito priseljevanje v Italiji postalo kaznivo dejanje, oteževalna okoliščina. Že samo dejstvo, da je nekdo migrant, ima za posledico diskriminacijo in neenakost ter narekuje strožje kazni za enak zločin. Dejstvo, da je oseba nezakoniti migrant, kot so bile družine naše italijanske, portugalske, poljske, grške in italijanske skupnosti, onemogoča dostop do temeljnih pravic in do najosnovnejše oskrbe, vključno z zdravstvenimi storitvami, zaradi strahu pred prijavo. To se dogaja v Italiji, gospod predsednik, in to so obsodili tudi pravni in ustavni strokovnjaki ter laična in katoliška združenja.
Kaj namerava storiti Komisija, da konča te kršitve? Parlament je vedno podpiral boj proti nezakonitemu priseljevanju, toda samo v skladu s temeljnimi pravicami.
Vedeti želimo, gospod predsednik, ali namerava Komisija ukrepati glede italijanske zakonodaje in preučiti sporazum Italija-Libija. Dvajset let po padcu berlinskega zidu ne moremo dovoliti določenim vladam, da gradijo nove.
Niki Tzavela
(EL) Gospod predsednik, komisar, resničnost presega vse, kar je bilo povedano v tem Parlamentu.
Vidimo, kako se predsednik Gadafi ukvarja s tem vprašanjem, in mednarodne medije, ki nenehno poročajo o tem, da je potrebna 1 milijarda EUR, če naj bodo izpolnjene obveznosti. Vidimo Turčijo - državo, ki hoče pristopiti k Evropski uniji -, ki vsak dan zavrača helikopterje Frontexa, in Evropsko unijo, ki ne ukrepa kot bi morala.
Vidimo trgovce z ljudmi, ki selijo nezakonite priseljence in jim dajejo navodila, kako se v primeru prijetja ustreliti v roko ali nogo, tako da so jih države članice zavezane sprejeti in uporabiti drugo vrsto zakonodaje poleg tiste, ki ureja nezakonito priseljevanje, saj so zdaj poškodovane osebe. Vidimo trgovce z ljudmi, ki nezakonitim priseljencem dajejo navodila, naj uničijo svoje dokumente, preden vstopijo v državo, tako da države gostiteljice, kot je Grčija, ne vedo, kam jih poslati; vidimo priseljence, ki zatrjujejo, da prosijo za azil, vendar nimajo dokumentov, da bi lahko ugotovili dejstva.
Vlada zmešnjava, komisar, in na neki točki je treba ponovno vzpostaviti red s strogim in trdnim stališčem Evropske unije o tem vprašanju.
Sylvie Guillaume
(FR) Gospod predsednik, gospod podpredsednik, gospe in gospodje, večkrat slišimo, da države članice priznavajo potrebo po vzpostavitvi skupne politike upravljanja priseljevanja na evropski ravni in politike, namenjene socialnemu vključevanju priseljencev.
Toda kot vidimo vsakodnevno, je resničnost zelo daleč od tega. V okviru razprav o proračunu je na primer Sklad za vključevanje migrantov doživel drastično zmanjšanje sredstev. Države članice še naprej enostransko uveljavljajo strogo zakonodajo in predpise o premikih na njihovo ozemlje in znotraj njega, omejujejo dostop do svojih trgov dela, socialnih sistemov in izobraževalnih sistemov ter otežujejo ponovno združevanje družin.
Na enak način evropska politika o boju proti nezakonitemu priseljevanju in nadzoru zunanjih meja nazadnje ne pomeni nič drugega kot prelaganje odgovornosti za nadzor meja na naše sosede ob neupoštevanju človekovih pravic. Temu smo bili priča med Italijo in Libijo.
Ta težnja po eksternalizaciji vprašanj Evropi omogoča, da se reši svojih odgovornosti. To je nedopustno. Dodatna sredstva, dodeljena Frontexu, nikoli ne bodo nadomestilo za potrebno solidarnost, ki mora združiti države članice in jim omogočiti, da sodelujejo pri namestitvi ljudi, ki potrebujejo mednarodno zaščito, in pri namestitvi tuje delovne sile, ki je potrebna za spopadanje z demokratičnimi izzivi prihodnosti.
Kakšne predpise boste uvedli za zagotavljanje resnične solidarnosti in resničnih rešitev glede trpljenja migrantov?
Rita Borsellino
(IT) Gospod predsednik, gospod Barrot, gospod Billström, gospe in gospodje, v zadnjih dneh ste pri vzpostavljanju evropskega azilnega načrta, gospod Barrot, govorili o odločnosti v boju proti nezakonitemu priseljevanju in o človečnosti pri sprejemanju žrtev preganjanja. V pravnem smislu to pomeni zagotavljanje zaščite in pravice do azila za tiste, ki ubežijo stradanju, vojni in preganjanju, in preprečevanje njihovega izgona v države, kjer so ogrožena njihova življenja ali tvegajo, da bodo izpostaljeni nečloveškemu ravnanju.
To je v bistvu nasprotje tistega, kar dela italijanska vlada, kot kaže zadnje zaskrbljujoče vračanje 75 priseljencev iz Eritreje in Somalije v Libijo, do katerega je prišlo, ne da bi vsaj preverili, ali so med njimi morebitni prosilci za azil, kot zahteva mednarodno pravo in kot je včeraj povedal visoki komisar Združenih narodov za človekove pravice. Sporazum med Italijo in Libijo tega morskega pasu ne more spremeniti v prosto območje, kjer se krši človekove pravice.
Zato Komisijo pozivam, naj čim prej ukrepa, da bi zagotovila vzpostavitev in izpolnjevanje pravil mednarodnega prava. Poleg tega bi želela vedeti, kakšen napredek je bil dosežen v pogajanjih o dvostranskem sporazumu med EU in Libijo, ki potekajo že nekaj let. Kdaj menite, da bo sklenjen? Ali lahko Svet in Komisija potrdita, da bo ta sporazum prevladal nad sporazumom Italija-Libija? Ali lahko Parlamentu razložite ključne točke, povezane z reševanjem problemov nezakonitega priseljevanja in zagotavljanjem pravice do azila ter načelom nevračanja?
Anna Maria Corazza Bildt
Gospod predsednik, v veliko veselje mi je, da lahko prvič na tem plenarnem zasedanju prevzamem besedo in pohvalim ministra Tobiasa Billströma za njegovo globoko razumevanje - in kot izvorno italijanska državljanka sem v položaju, da lahko to rečem - kritične situacije, s katero se soočajo prebivalci in države Sredozemlja.
Pozdravila bi njegova prizadevanja za dosego soglasja o skupni evropski politiki priseljevanja, ki je zelo potrebna. Prav tako bi pozdravila njegovo pobudo za pooblaščenca za podporo azilu, kar je zelo praktičen in konkreten način za podporo držav članic, ki se počutijo obremenjene, in za začetek sodelovanja med državami članicami.
Ministra Billströma bi vprašala, če bi lahko poleg ukrepov, o katerih je že govoril, z dolgoročnega vidika podrobneje razložil, kakšne ukrepe lahko sprejmemo za podporo sredozemskim državam in njihovim prebivalcem z njegovim pristopom, ki ohranja v ravnovesju človečnost, solidarnost in trdnost do vsake oblike nezakonitosti.
Georgios Papastamkos
(EL) Gospod predsednik, nedvomno potrebujemo skupno politiko priseljevanja in okrepiti moramo naše sodelovanje s tretjimi državami, ki mora postati celovitejše in učinkovitejše. Znotraj tega sodelovanja imata, kot je pokazala razprava, Libija in Turčija najpomembnejši položaj.
Ravnanje Turčije je provokativno. Vedno znova je oviralno in o tem želim seznaniti Parlament ter gospodu Barrotu poslati sporočilo, da Turčija ovira helikopterje in letala Frontexa, ko so na evropskih misijah in evropskih nalogah. Poslanci Nove demokracije so izvedli parlamentarni nadzor. Gospod Barrot, prejeli boste podrobna obvestila o teh primerih provokacij in provokativnem ravnanju Turčije.
Glede ponovnega sprejema in premeščanja moramo še bolj okrepiti Frontex in organizirati skupne povratne lete. Gospod Barrot, gospod predsednik, pohitita in obiščita Turčijo in Libijo. Problem je zelo pereč. Ne odlašajta do konca leta. Danes ali jutri...
(Predsednik je prekinil govornika)
Barbara Lochbihler
(DE) Gospod predsednik, mejni uradniki evropskih držav ne smejo zavrniti morebitnih prosilcev za azil, ki prispejo po morju, ali jih pospremiti stran, ne smejo jim preprečiti nadaljnjega potovanja ali jih vrniti v države, ki niso del EU. Tako je določeno v Evropski konvenciji o človekovih pravicah. Danes smo ponovno slišali številne primere o tem, kako Frontex v praksi ne izpolnjuje teh pravil. Zaradi tega potrebujemo nadzor na tem področju. Potrebujemo ta nadzor kot poslanci Evropskega parlamenta, saj je naša odgovornost, da zagotovimo spoštovanje določb Evropske konvencije o človekovih pravicah.
Moje vprašanje, ki vam ga zastavljam, se glasi: v kakšnem obsegu smo sposobni nadzirati, ali mejni uradniki v mednarodnih vodah izpolnjujejo te pravne zahteve v zvezi s človekovimi pravicami? Že leta dolgo vemo, da je Frontex v posameznih primerih kršil človekove pravice. Vendar pa v vseh svojih dejavnostih tudi resno spodkopava verodostojnost EU, ko gre za varstvo človekovih pravic.
Alf Svensson
(SV) Gospod predsednik, hvala, gospod Billström. Sprašujem se, če se občasno ne osredotočamo preveč na besedi "nezakonito priseljevanje". Konec koncev ne more biti nezakonito bežati, da si rešiš življenje, saj človekove pravice in svoboščine veljajo za vsakogar, ne glede na to, kje živi.
Poudaril bi, da je prav tako pomembno ugotoviti, kakšne so razmere v državah, iz katerih ljudje bežijo. Morda bi bila EU lahko dejavnejša in naredila več v teh državah, da ljudem ne bi bilo treba bežati in se jih posledično ne bi označilo za nezakonite priseljence. Morda smo, kot sem že dejal, preveč osredotočeni na besedo "nezakonito". Kot sem že povedal, je povsem zakonito zavzeti se za človekove pravice in svoboščine znotraj in zunaj EU.
Antonio Cancian
(IT) Gospod predsednik, danes zjutraj je bilo skoraj tako, kot da smo v italijanskem parlamentu z vami kot predsednikom. Vsekakor menim, da priseljevanje pomeni zaščito in spoštovanje človekovih pravic. Žal pa je do globalizacije in širitve Evropske unije na 27 držav prišlo prehitro in brez ustreznih ukrepov za zaščito varnosti in spoštovanja človekovih pravic.
Prisluhnil sem Komisiji: strategija je dobra in prihodnje ukrepanje izvrstno, toda pozabljamo, da je vprašanje pereče in da smo v izrednih razmerah. Kar je bilo povedano danes zjutraj, velja za normalne razmere, toda danes - zlasti v Italiji - razmere niso normalne. Zato pozivam Komisijo, naj več pozornosti posveti taktiki namesto strategiji in na problem gleda kot povsem evropski. Hvala lepa.
Predsednik
Trenutno predsedujoči je zagotovo Italijan, razprava pa je bila daleč od tega, da bi bila izključno italijanska. Na srečo je bila, recimo temu, obsežna in deležna prispevkov iz različnih taborov in različnih stališč iz Evropske unije.
Tobias Billström
Gospod predsednik, rad bi se vam zahvalil za zelo zanimivo razpravo. Danes je bilo tu izraženih veliko dragocenih mnenj. Omeniti želim stališče gospoda Busuttila o večjem sodelovanju z Libijo. Upam, da bom lahko skupaj s komisarjem Barrotom obiskal Libijo, da bi vzpostavili odnose s to državo, nadaljevalo pa se bo tudi delo s Turčijo. Strinjam se tudi z gospodom Aguilarjem, predsednikom Odbora za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve, da je eden izmed načinov za spopadanje z nezakonitim priseljevanjem odprtje poti za zakonito priseljevanje. To bi na primer sprostilo pritisk na azilni sistem.
Spopasti se je treba s kriminalnimi združbami, ki izkoriščajo obup ljudi. Švedsko predsedstvo bo o tem vprašanju in boju proti trgovini z ljudmi organiziralo posebno konferenco v Bruslju. Glavna prednostna naloga švedskega predsedstva je prizadevanje za dosego sporazuma glede Evropskega urada za podporo azilu in izboljšanje praktičnega sodelovanja. Seveda v tej zadevi upamo na podporo Evropskega parlamenta.
Gospe Alfano bi rad povedal, da je pomembno, da se izpolnjuje pravne akte, ki jih sprejme Evropski svet, in da jih vse države članice izvajajo, kot je bilo odločeno. Pomembno je, da v naše delo vključimo tudi visokega komisarja Združenih narodov za begunce, da bi dosegli visoko kakovost, ki je naš cilj. Povedati moram tudi, da se strinjam z oceno gospoda Kirkhopa o pomembnosti razlikovanja med azilom in priseljevanjem delavcev. To pretresanje nas seveda vodi do zaključka, da EU potrebuje skupni evropski azilni sistem in tudi boljše možnosti za zakonito priseljevanje delavcev, ki temeljijo na nacionalnih potrebah, pravni gotovosti in zaščiti pred plačnim dampingom in socialnim izkoriščanjem.
Če imamo to, ne bomo potrebovali politik gospodov Meyerja, Battena ali Bontesa. Potrebujemo razsodno in dobro premišljeno migracijsko politiko, da bi izboljšali demokratično strukturo EU in okrepili gospodarstvo in blagostanje ljudi.
Gospa Corazza Bildt in gospod Svensson sta se dotaknila vprašanja, kako obravnavati smrtne primere v Sredozemlju. Za problem migracije ni ene same rešitve. Zahteva sveženj raznolikih pobud znotraj različnih področij. Posebno pomembno je okrepljeno sodelovanje z državami izvora in tranzita. Okrepiti je na primer treba razvojno sodelovanje s temi državami, da bi vzpostavili stabilnost, varnost in trajnost.
Države izvora in tranzita ter države članice morajo izboljšati tudi svoje reševanje na morju. Pojasniti je treba tudi razdelitev odgovornosti med državami glede prizadevanj za reševanje na morju. Doseči moramo tudi skupno razlago predpisov o reševanju na morju v smislu pravice do mednarodne zaščite na eni strani in mednarodnega pomorskega prava na drugi strani.
Nazadnje bi se vam v imenu predsedstva in v svojem imenu zahvalil za priložnost, da tu v Evropskem parlamentu predstavim naša stališča. Pomembno je poudariti, da mora naša strategija temeljiti na več elementih in pobudah. Menim, da je to jasno pokazala ta razprava. Najlepša hvala.
(Aplavz)
Jacques Barrot
Gospod predsednik, ta razprava je pokazala, če je bilo sploh potrebno pokazati, obseg teh migracijskih problemov.
Poudaril bi, da mora biti naš pristop uravnotežen med zavrnitvijo nezakonitega priseljevanja, ki se ga, če naj dodam, pogosto pripisuje tihotapcem in trgovcem z ljudmi, željo v zvezi s tem bojem proti nezakonitemu priseljevanju po spodbujanju zakonite migracije določene vrste, kar je odločitev, ki je v rokah držav članic, in v vsakem primeru tudi željo po ohranitvi dolžnosti azila.
Najprej bi zelo na kratko odgovoril na vprašanje Frontexa in poudaril, da pripravljamo predlog o spremembi uredbe o Frontexu in njegovega načina dela. Vsekakor sem zabeležil željo po večji preglednosti, ki je bila izražena.
Po drugi strani bomo poskušali pojasniti tudi pravila, ki naj bi pomagala zagotoviti dosledno uporabo prava Skupnosti in mednarodnega prava v okviru operacij Frontexa.
Glede italijanskih problemov moram povedati, da smo julija poslali pismo italijanskim organom oblasti, v katerem smo zaprosili za kakršne koli uporabne informacije o vrnitvi ladij, prestreženih v mednarodnih vodah. Pravkar smo prejeli odgovor italijanskih organov oblasti, ki ga naše službe zdaj natančno preučujejo.
Dodal bi, da zakonodaja Skupnosti zahteva, da države članice izvajajo dejavnosti mejnega nadzora v skladu z načelom nevračanja. To načelo pomeni, da se država vzdrži vračanja ljudi na ozemlje, kjer bi lahko tvegali, da bodo žrtve mučenja, kazni ali nečloveškega ali ponižujočega ravnanja. V primeru prosilcev za azil in beguncev do vračanja ne more priti, če bi bila ogrožena njihovo življenje in svoboda na podlagi rase, vere ali nacionalnosti. Na kratko povedano zagotavljamo, da se vzdržuje ta dolžnost zaščite.
Nazadnje želim ponoviti željo gospoda Billströma in mene o sodelovanju z Libijo po eni strani in s Turčijo po drugi strani v pravem dialogu, ki nam bo omogočil prodreti do bistva zadev, da bi lahko sodelovali pri mejnem nadzoru zaradi preprečevanja nezakonite migracije, toda tudi ugotovili, kako lahko s podporo visokega komisarja za begunce poskušamo sprožiti postopke v teh sredozemskih državah, ki bodo pomenili, da se pravim prosilcem za azil ni treba zatekati k tihotapcem ali trgovcem z ljudmi, da bi dosegli obalo Evrope, in da bodo dočakali obdelavo svojih prošenj za azil v teh državah.
To je pomemben dialog, ki bo zajel to zadnje četrtletje. Zahvalil bi se švedskemu predsedstvu za njegovo pripravljenost na tako učinkovito sodelovanje.
Za zaključek bi ponovil, da potrebujemo evropsko strategijo o migracijskih tokovih. Menimo, da morajo države članice resnično pokazati več te solidarnosti druga z drugo. Države članice so prizadete zaradi enakih problemov. Povedati je treba, da nezakonito priseljevanje nazadnje prizadene vse države članice, ne samo tistih na zunanjih mejah.
Zdi se mi zelo pomembno, da vzpostavimo to solidarnost. Predlagamo, da se to stori na prostovoljni podlagi, vendar pa bo to prostovoljno podlago nedvomno treba formalizirati kot pravi odziv na probleme.
Tu imate; ne bom podaljševal teh odgovorov. Med različnimi govori, ki so potekali, sem si zabeležil mnogo stvari.
Končal bi z nekoliko nujnim pozivom Evropskemu parlamentu, naj nam pomaga, predvsem pri tej strategiji, tej evropski azilni politiki. Poudaril bi - ker je bilo omenjeno -, da želimo izboljšati uporabo Dublinskega sporazuma tako, da omogočimo nekaj prožnosti. Prosili smo za dovoljenje Sveta in Parlamenta, da ta urad za podporo vzpostavimo do konca leta, pripravili pa se bomo tudi na uskladitev postopkov ravnanja. Vse to bo pripomoglo k pravi evropski azilni politiki, za katero menim, da je povsem skladna z vrednotami, glede katerih po mojem mnenju v Evropi vlada soglasje. Verjamemo v te vrednote. Spremeniti jih je treba v ukrepanje.
Vsekakor sem hvaležen Evropskemu parlamentu za njegovo pomoč pri tej težavni nalogi.
(Aplavz)
Predsednik
Razprava je zaključena.
Pisne izjave (člen 149)
Elisabetta Gardini  
Nezakonito priseljevanje je prava nadloga, ki že nekaj let prizadeva predvsem južne države EU, zlasti Italijo, Malto in Španijo. Dobro znano je, da izmed vseh držav članic EU italijanska vlada sprejema največje število nezakonitih priseljencev, obupane ljudi, ki prihajajo predvsem iz Afrike in iščejo boljšo prihodnost.
V nasprotju s trditvami predstavnikov italijanske levice, ki so že neštetokrat neprimerno izkoristili Evropski parlament za neupravičeno napadanje italijanske vlade, ki jo vodi gospod Berlusconi, začasni sprejemni centri zagotavljajo medicinsko oskrbo, hrano in nastanitev ter pravno pomoč vse dokler se ne ugotovi, ali lahko nezakoniti priseljenec ostane v Italiji ali pa ga je treba v skladu z mednarodnimi sporazumi vrniti v državo izvora.
Nujno moramo sprejeti učinkovite ukrepe Skupnosti, ki se nanašajo na politiko priseljevanja in azilno politiko. Ne moremo si zares predstavljati, da je Italija sposobna nositi vse breme, povezano s pojavom, ki bo skokovito naraščal.
Nekateri poslanci so izrazili zamisel o določitvi "kvot nezakonitih priseljencev". To je primer dobrih namer, ki jih žal ni podprla trdna politična volja: pred kratkim je švedsko predsedstvo izpostavilo težave pri odobritvi teh kvot.
Louis Grech  
v pisni obliki. - Pozdravljam to razpravo, ki usmerja pozornost k razdrobljenim in nedoslednim politikam EU o mejnem nadzoru, priseljevanju in prosilcih za azil. Veseli me, da Svet in Komisija to priznavata za prednostno nalogo, vendar pa smo doslej videli le polovične ukrepe za njihovo obravnavanje in nobenih pomembnih rezultatov. Zdi se, da na ravni EU primanjkuje politične volje, da bi zagotovili ustrezne vire za obravnavanje teh vprašanj na pošten način. Trenutno države članice z zunanjimi mejami nosijo večino bremena, njihov položaj pa je vsak dan slabši zaradi pomanjkanja virov in zmogljivosti. V zadnjem času se je razpravljalo o nekaterih dobrih predlogih, kot je na primer revizija pristojnosti agencije Frontex, program ponovne naselitve beguncev na ravni EU in ustanovitev evropskega urada za podporo azilu. Komisijo pozivam, naj hitro ukrepa v zvezi z njihovim izvajanjem. Potrebujemo več rešitev, utemeljenih na pristopu delitve bremena, saj je to edini ustrezni odziv. Komisija in Svet morata pokazati več odločnosti pri zagotavljanju potrebnih finančnih sredstev za Frontex. Da bi lahko učinkovito varoval naše meje, mora imeti svojo opremo in sredstva in delovati preko celega leta.
Marian-Jean Marinescu  
v pisni obliki. - (RO) Prihodnja širitev schengenskega območja z vključitvijo Romunije bo povečala pomembnost zagotavljanja varnosti zunanjih meja Romunije in s tem vlogo agencije Frontex v Romuniji. Agencija Frontex mora igrati vse večjo vlogo v postopku izboljšanja spremljanja in nadzora zunanjih meja Romunije, ki predstavljajo več kot 2 000 km zunanjih meja EU, z drugimi besedami, prihodnjo zunanjo mejo schengenskega območja. V zadnjem letu je Frontex podpisal sporazume o sodelovanju z Rusijo in državami nekdanje Republike Jugoslavije ter z Ukrajino in Moldavijo. To je prvi korak k upravljanju vseh meja. Dobrodošel ukrep na tej točki bi bil, če bi Evropska komisija preučila načine, na katere bi lahko Frontex uporabil to pravno podlago. Možnost podpisa sporazumov o sodelovanju z drugimi tretjimi državami je še ena zadeva, ki jo mora preučiti Komisija. Sklenitev čim večjega števila tovrstnih sporazumov bo omogočila učinkovito usklajevanje skupnih operacij in posledično prispevala k spoštovanju človekovih pravic in državljanskih svoboščin ter k boju proti čezmejnemu kriminalu.
Tiziano Motti  
Strinjam se z izjavo gospoda Buzeka, da je priseljevanje vedno koristilo Evropi, če se to nanaša na priseljevanje, ki je zakonsko urejeno, celovito in spoštuje institucije in zakonodajo ciljne države. Ko sta potrebna socialna prenova in fluktuacija delovne sile, ko kulturna izmenjava obogati ljudi, takrat je priseljevanje dragocen vir. Naše judovsko-krščanske korenine nam narekujejo usmiljenje in gostoljubnost do tistih, ki trpijo.
Toda ko so posledica nezakonitega priseljevanja izredne razmere, stiska, kriminal in negotovost, postane potrebna oprijemljiva strategija za vključevanje na ravni, ki jo države lahko vzdržujejo v demografskem smislu. Slepimo se, če mislimo, da je problem omejen na države, ki mejijo na Sredozemlje: prosti pretok državljanov v EU lahko samo spodbudi prosti pretok mnogih nezakonitih priseljencev, ki so se zatekli v kriminal. Vsaka evropska država ima moralni in neposredni interes, saj je to povezano z vprašanjem kriminala in varnostjo pol milijarde državljanov, ki so nam zaupali pristojnost, da jih ščitimo z nujnimi, oprijemljivimi ukrepi pred obstoječimi problemi in tistimi, za katere je verjetno, da se bodo hitro razvili. Pravic državljanov ni mogoče zamenjati za splošno brezbrižnost držav članic ali solonska opozorila s strani Evropske komisije.
