Genbrug af PCB-olier i en fabrik til genanvendelse af fødevarer i Irland (forhandling) 
Formanden
- Det næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om genbrug af PCB-olier i en fabrik til genanvendelse af fødevarer i Irland.
Androulla Vassiliou
medlem af Kommissionen. - Fru formand! Kommissionen er meget opmærksom på de store risici, som polychlorbiphenyler (PCB) medfører for menneskers sundhed og for miljøet.
Hændelser som dem, der indtraf i Belgien i 1999 og i Irland sidste år, har endnu en gang vist, at selv mindre mængder af PCB kan føre til alvorlig forurening af foder- og fødevarekæden.
EU har i de seneste 30 år vedtaget regler, der skal reducere udledningen af PCB og dioxiner til miljøet, med henblik på at begrænse den menneskelige eksponering og beskytte menneskers sundhed og miljøet.
Udstyr, der indeholder PCB, har ofte en lang levetid, hvilket betyder, at store mængder stadig er i brug og kan udgøre en kilde til menneskelig eksponering, selv om PCB blev forbudt i 1985.
I direktiv 96/59/EF fra september 1996 om bortskaffelse af PCB indføres der passende værktøjer, som skal gøre det muligt at bortskaffe apparater og affald, der indeholder PCB, hurtigst muligt og for større apparaters vedkommende inden udgangen af 2010.
Der er dog stadig lang vej tilbage, før vi er færdige med at gennemføre denne lovgivning. Kommissionen har været nødt til at indlede overtrædelsesprocedurer mod de fleste medlemsstater, fordi de ikke har overholdt kravet om, at der skal udarbejdes fortegnelser over større apparater, der indeholder PCB, og planer for bortskaffelse af PCB.
Disse overtrædelsesprocedurer har ført til en generel forbedring af situationen. Det er kun to af disse sager, der endnu ikke er afsluttet, men det ventes at ske snart.
Alle medlemsstater har indsendt planer for dekontaminering og/eller bortskaffelse af apparater, der er optaget i fortegnelserne, og de heri indeholdte PCB og for indsamling og efterfølgende bortskaffelse af apparater med et PCB-indhold på under 5 dm³ (som krævet i direktivets artikel 11).
Der er imidlertid brug for en yderligere indsats. Medlemsstaterne er nødt til at sørge for, at den eksisterende PCB-lovgivning og EU's generelle affaldslovgivning gennemføres endnu bedre, for at planerne for bortskaffelse af PCB kan være tilstrækkelig effektive.
Kommissionen lægger stadig større vægt på, at EU's affaldslovgivning gennemføres korrekt, og støtter aktivt medlemsstaternes bestræbelser for at forbedre gennemførelsen af den nationale affaldslovgivning.
Forordning nr. 183/2005 om foderstofhygiejne indeholder minimumskrav for foderstofhygiejne, der gælder i alle led fra primærproduktionen af foderstoffer (på bedriften) over produktion, tilvirkning og distribution og til sidst fodringen af dyrene.
Foderstofvirksomhedernes ledere skal indføre, iværksætte og følge procedurer, der er baseret på HACCP-principperne. De skal identificere kritiske kontrolpunkter og bl.a. identificere kemisk forurening, der opstår ved anvendelse af direkte opvarmning til tørring af fodermidler.
Det er foderstofvirksomhedernes ledere, der sørger for, at disse krav overholdes, men medlemsstaternes kompetente myndigheder skal kontrollere, om de foranstaltninger, som de træffer, er passende. Det skal som regel ske ved besøg på stedet.
Ifølge de generelle principper for tilrettelæggelse af offentlig kontrol, der er fastsat i forordningen om offentlig kontrol med fødevarer og foderstoffer, skal medlemsstaterne sikre, at der foretages kontrol regelmæssigt, på grundlag af en risikovurdering og med passende hyppighed. Den offentlige kontrol skal omfatte kontrol af foderstofvirksomheder.
Kommissionens rolle fremgår af artikel 45 i forordning (EF) nr. 882/2004 om offentlig kontrol med fødevarer og foderstoffer. Eksperter fra Kommissionen foretager audit hos medlemsstaternes kompetente myndigheder for at undersøge, om kontrollen er i overensstemmelse med EU's lovgivning.
I 2008 blev der foretaget en generel audit af en række irske sektorer i henhold til denne artikel, og der vil snart blive fremlagt en rapport. Listen over virksomheder, der skal kontrolleres, opstilles i fællesskab af de kompetente nationale myndigheder og Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets inspektører.
Det omhandlede anlæg var ikke et af dem, der blev inspiceret ved den generelle audit i 2008.
I forbindelse med den irske dioxinforurening var det forurenet rasp til dyrefoder, der viste sig at være årsag til forureningen. Raspen blev fremstillet af bageriaffald (gamle kiks), der blev tørret ved direkte opvarmning. Når der benyttes direkte opvarmning, kommer røggasserne i direkte kontakt med de fodermidler, der skal tørres. Brændslet var åbenbart forurenet med PCB-holdig transformatorolie. Hvem der er ansvarlig for hændelsen (raspproducenten, brændselsleverandøren mv.) vil blive klarlagt i forbindelse med den igangværende retslige undersøgelse.
Jeg vil gerne understrege, at det er meget vigtigt, at der foretages en bredt anlagt risikoklassificering, som både omfatter de risici, der måtte være forbundet med råvarerne - i dette tilfælde rasp - og med selve processen.
Mairead McGuinness
for PPE-DE-Gruppen. - Fru formand, jeg vil gerne takke Kommissionen for dens meget udførlige redegørelse om dette emne.
Jeg tror, at årsagen til aftenens debat er, at vi gerne vil tage ved lære af det, der er sket, og sikre, at det ikke sker igen. I 1999, hvor vi fandt ud af, at der var et problem i Belgien, mente vi, at vi havde strammet reglerne så meget, at en sådan hændelse ikke ville gentage sig. Men nu står vi her igen, og vi ved, hvilke konsekvenser det har, når systemet svigter, ikke bare pengemæssigt - selv om det er uhyre vigtigt for EU, den irske statskasse og skatteyderne - men også i form af manglende tillid hos forbrugerne, og hvordan det generelt har skadet den irske levnedsmiddelsektor rent markedsmæssigt.
Jeg er glad for, at vi nu har gjort fremskridt og er ved at genvinde vores renommé på det internationale marked, men jeg er også helt på det rene med, at landbrugere rundt om i EU også har fået problemer på grund af hændelsen i Irland. Derfor mener jeg ikke, at aftenens debat kun handler om Irland. Det fremgår klart af Deres redegørelse, at det problem, der viste sig i Irland, også vil kunne opstå i andre medlemsstater. Det bør efter min mening danne udgangspunkt for denne debat.
Vi ved godt, at olien ikke burde have fundet vej til foderkæden. Det vi prøver at finde ud af, er hvordan det skete, og - som De ganske rigtigt bemærkede - det er genstand for en politiundersøgelse, som er af grænseoverskridende karakter. Jeg håber, at det lykkes at klarlægge det præcise hændelsesforløb, så vi kan forhindre, at noget lignende sker igen.
Men det rejser et andet spørgsmål, som De også var inde på, og det er, hvordan vi håndterer fødevareaffald eller -overskud. Genbrug er for alvor ”kommet på banen”. Alle går ind for genbrug, for vi vil alle gerne opføre os miljøvenligt og bæredygtigt. Der er altså to problemer. Det første er problemet med genbrug af olie - som De henviste til - og jeg tror, at det er nødvendigt at fokusere mere på det, ikke bare med hensyn til PCB, men med hensyn til indsamling, distribution, håndtering osv. af spildolie, selv om det selvfølgelig især er PCB, der giver anledning til bekymring.
Med hensyn til fødevareoverskud - eller fødevareaffald, som det undertiden kaldes - mener jeg personligt, at det er fornuftigt at anvende dette produkt i foderkæden, men jeg vil gøre det meget klart, at hvis vi ikke kan stå inde for sikkerheden og har styr på, hvordan det forarbejdes og håndteres, er jeg bange for, at vi bliver nødt til at forbyde, at det anvendes i fødevare- og foderkæden.
Det vil jeg helst undgå, men omvendt vil jeg nødig være vidne til en ny hændelse som den i Irland med de konsekvenser, som den har haft. Vi skal bruge dette fødevareoverskud eller -affald, fordi det er af god kvalitet, og ikke fordi det er nemt at skaffe sig af med det i foderkæden - det tror jeg er en vigtig pointe.
Vi er også nødt til at tale lige ud af posen om hele spørgsmålet om blanding af dyrefoder. Landmændene kan godt lide at købe ingredienserne og blande deres eget foder, især på større bedrifter. Det skal de have lov til, forudsat at vi fører streng kontrol med det. Jeg kan forstå, at der foretages regelmæssig kontrol, men i dette tilfælde var kontrollen på dette marked tydeligvis mangelfuld. Nogle af de landmænd, der blev opdaget, og som blev straffet for at have brugt produktet, har spurgt mig, hvorfor der ikke kom nogen og undersøgte, hvad det var, de fik leveret.
Med hensyn til lovgivningen mener jeg, at der findes meget strenge kontrolregler for godkendte foderstofvirksomhedsledere - foderblandingsindustrien i EU - og de blev vedtaget på grund af den hidtidige praksis, som vi var nødt til at rette op på.
Det er min fornemmelse, at vi regulerer de lovlydiges adfærd for meget i medlemsstaterne og ikke er tilstrækkelig opmærksomme på dem, der måske ikke overholder reglerne. Vi tænker ikke visionært. Der er måske en tendens til, at man stiller sig tilfreds, når bare papirsporet er korrekt, og der er sat kryds i de rigtige rubrikker, i stedet for at gå i dybden.
Jeg tror, at vi er nødt til at se på lovgivningen igen. Det er vi i gang med i finanssektoren, og vi er også nødt til at gøre det i fødevaresektoren. Ude på bedrifterne tror jeg også, at man opfatter inspektørerne som noget, djævelen har skabt. Hvorfor er landmændene ikke positive over for inspektørerne, som jo er der for at beskytte deres virksomhed?
Jeg tror, at vi er nødt til at ændre den måde, vi anskuer hele foderkæden på, på grundlag af denne erfaring. Jeg er meget tilfreds med, at den irske sammenslutning af landmænd (Irish Farmers' Association) har annonceret, at der vil blive nedsat en taskforce for fødevarer. Det er på høje tid, at landmændene tager deres del af ansvaret for fødevarekæden, som de udgør det første led i.
Spørgsmålet om billige ingredienser vil jeg ikke komme nærmere ind på her, men en del af problemet er, at producenterne presses til at fremstille stadig billigere produkter, og det bør der gøres noget ved.
Proinsias De Rossa
for PSE-Gruppen. - Fru formand! Jeg vil gerne komme med nogle kommentarer til dette spørgsmål, og jeg er selvfølgelig ikke helt enig med fru McGuinness, når hun siger, at det ikke handler om Irland. Selvfølgelig handler det om Irland. Det er den seneste fødevareskandale, vi står over for.
Vi er nødt til at sætte beskyttelsen af menneskers sundhed i højsædet, og det, vi taler om her, er gennemførelsen af et direktiv fra 1996. Irland var desværre en af de medlemsstater, der skulle trues med sagsanlæg, før den reelt efterkom direktivet, hvilket skete fem år efter i 2001. Arbejdet med at gennemføre direktivet er åbenbart ikke afsluttet endnu, og de inspektionsprocedurer, der skal sikre, at det overholdes, ser ud til at være utilstrækkelige. Ud fra det, jeg har kunnet læse mig til, har det overrasket mig, at der mangler oplysninger om, hvad der egentlig skete med hensyn til forureningen af svinekødet i dette tilfælde. Det lader til, at det var temmelig lang tid siden, at den fabrik, der fremstillede foderet, var blevet kontrolleret.
Jeg må også indrømme - og jeg er sikker på, at det vil overraske regeringen - at jeg mener, den handlede korrekt ved straks at indstille distributionen af svinekød og trække svinekødet tilbage fra butikkerne. Det ramte naturligvis mange uskyldige og lovlydige producenter og slagtere, og mindst 90 % af produkterne var da heller ikke forurenet. Den pågældende fabrik leverede kun til ca. ti forhandlere, så det var et stort skridt at tage, men det var det rigtige skridt. Det afgørende er, at vi forsøger at sikre, at offentligheden og forbrugerne kan stole på, at det ikke er farligt for dem at spise de fødevarer, som de køber i supermarkederne og i de lokale butikker. Hvis vi ikke tager hurtige og drastiske skridt for at sikre det, mener jeg at vi svigter vores ansvar.
Jeg har to spørgsmål til kommissæren. Det ene spørgsmål drejer sig om gennemførelsen af direktivet fra 1996. Er dette ikke et argument for, at direktivet bør revideres? Er de standarder, der blev fastsat i dette direktiv, ikke ved at være utilstrækkelige? Burde vi ikke overveje at tage PCB ud af omløb hurtigere end planlagt, især i betragtning af hvor længe mange medlemsstater har været om at få gennemført direktivet?
Mit andet spørgsmål drejer sig om den forvaltningsplan, som det irske miljøbeskyttelsesagentur langt om længe iværksatte i 2008, og som indeholder en adfærdskodeks for forvaltning af PCB og PCB-holdige apparater, der er i brug. Jeg kunne godt tænke mig at vide, om en adfærdskodeks reelt er forenelig med direktivet. Burde vi ikke anvende reglerne om forvaltning af PCB mere stringent? Jeg er ikke ude efter enhver, der bryder en regel ind imellem, men når der er tale om fødevaresikkerheden, mener jeg, at der bør træffes strafferetlige sanktioner over for dem, der misbruger deres position uden at tænke sig om.
Liam Aylward
for UEN-Gruppen. - Fru formand! Den irske svinekødsindustri spiller en vigtig rolle for den irske landbrugsfødevaresektor. Denne industri vurderes til ca. 1 mia. EUR og beskæftiger direkte og indirekte 10.000 mennesker.
Med det nuværende økonomiske klima og de stigende fødevarekriser er det afgørende, at vi gør alt, hvad vi kan, i Irland for at værne om den irske svinekødssektor, der lever op til de højeste standarder på EU-plan og internationalt.
Da der blev påvist dioxin i mængder, der oversteg minimumstærsklen, i et stykke spæk som led i det nationale program for overvågning af restkoncentrationer, lykkedes det at spore forureningskilden til en bestemt foderstofvirksomhed. Det er altid beklageligt, når der sker forurening af vores fødevarer, men denne hændelse viser, at de irske myndigheders kontrol af fødevaresikkerheden er meget effektiv og sikrer fødevarekædens integritet. Kontrollen fungerede med andre ord, som den skulle.
Den irske regering og det irske landbrugsministerium fortjener derfor ros for den handlekraft og hurtighed, hvormed de besluttede at trække alle produkter tilbage. Det satte de europæiske og internationale markeder og ikke mindst Europa-Kommissionen stor pris på. Det understregede, at vi som land tager fødevaresikkerheden alvorligt, og bidrog til at bevare vores renommé inden for landets grænser og i udlandet som et land, der producerer kvalitetsfødevarer.
De irske forbrugere fortsatte med at købe svinekød, da det var tilbage i supermarkederne, og der kom hurtigt gang i handelen igen på de fleste europæiske og internationale markeder. Det er selvfølgelig nødvendigt at gøre en ekstra indsats for at bringe handelen på fode igen, bl.a. ved hjælp af målrettede markedsføringskampagner.
I vil gerne rose Oireachtas' landbrugsudvalg for dets indgående undersøgelse af dioxinhændelsen, der bl.a. omfattede en række høringer med deltagelse af regeringsdepartementer, statslige myndigheder og repræsentanter for svinekødsindustrien. Jeg er også glad for, at landbrugsministeriet foretager en yderligere undersøgelse under ledelse af professor Patrick Wall, der er meget kendt i europæiske kredse.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
for Verts/ALE-Gruppen. - (DE) Fru formand! Hændelsen i Irland blev i det mindste opdaget i forbindelse med inspektioner. For ti år siden stod vi over for en lang række hændelser i Belgien. Der var angiveligt tale om uheld i begge tilfælde, men det er aldrig blevet bevist. Efter ti år er sagen nu afsluttet for Belgiens vedkommende. Én person fik en betinget dom på halvandet år. Det er dog stadig usikkert, hvordan stoffet blev overført til produkterne. Vi må derfor fortsat gå ud fra, at de giftige stoffer blev tilsat bevidst, og at foderet blev brugt for at spare penge til bortskaffelse. Olien blev altså fortyndet og tilsat foderet. Der var i begge tilfælde tale om transformatorolie.
Så længe disse uheld ikke er klarlagt, og det ikke er bevist, at de skyldtes forbrænding, må det også i Irlands tilfælde antages, at der blev begået en strafbar handling, hvor de giftige stoffer, PCB'en, blev tilsat. Det betyder, at vi er nødt til at foretage flere inspektioner, så de strafbare aktiviteter ikke koncentreres om foderet under det indtryk, at det er en let måde at spare penge på.
Den åbne erklæring, som vi skal vedtage i morgen, er derfor endnu en mulighed for ikke at sætte øget fokus på strafbare aktiviteter, men at indføre hyppigere inspektioner. Risiciene skal desuden ikke vurderes alene ud fra, hvilke anlæg der er tale om, men også hvem der egentlig driver disse anlæg, og hvilke skumle kilder olien stammer fra. Vi ved ikke, hvem vi har at gøre med her, og hvad angår inspektioner må institutionerne derfor være klar over, at de udgør en højere risiko og derfor skal underkastes strengere inspektioner.
Bairbre de Brún
Den hændelse, der resulterede i høje dioxinniveauer på irske fabrikker, har skabt store økonomiske vanskeligheder for landmændene, både i Nord og i Syd. Det er dårligt nyt i det nuværende vanskelige økonomiske klima. Som følge af den hurtige indsats kan markedet have tillid til, at der ikke er problemer med det irske svinekød. Det kan imidlertid ikke forventes, at de pågældende skal håndtere disse konsekvenser helt alene. Jeg ved godt, at nogle af disse økonomiske spørgsmål hører under andre kommissærer, men mener, at det er vigtigt at fremhæve følgende punkter.
I december 2008 meddelte den irske regering, at den ville iværksatte en tilbagetrækningsordning for svinekød for at fjerne det forurenede irske svinekød fra markedet. Det ser imidlertid ud til, at denne ordning ikke gælder for de 4.000 forurenede svin, der blev sendt til forarbejdningsanlægget i Cookstown i amtet Tyrone i min valgkreds fra den 1. september til den 6. december 2008.
Vi kan heldigvis være fuldstændig trygge ved det irske svinekød. Hvis denne fabrik ikke får kompensation under EU's støtteordning, risikerer den dog at måtte dreje nøglen om.
EU bør sørge for, at dette forarbejdningsanlæg får hjælp til at håndtere konsekvenserne af, at det modtog 4.000 forurenede svin.
Hvis det ikke er berettiget til kompensation under den ordning for tilbagetrækning af svinekød, som Kommissionen og den irske regering er blevet enige om, bør der indføres en lignende ordning mellem Kommissionen og ministeriet for landbrug og udvikling af landdistrikter i forsamlingen i Belfast.
EU bør i solidaritetens navn indvilge i at medfinansiere de nødvendige kompensationer til de skadelidte. 2009 bliver et vanskeligt år for alle - vi må ikke glemme de helt usædvanlige omstændigheder, der har bragt folk i fødevaresektoren i en knibe, som de ikke selv er skyld i.
Ministrene i forsamlingen i Belfast og i den irske regering vil inden længe fremlægge en dyresundhedsstrategi, der gælder for hele øen.
Vi har brug for en strategi, der gælder for hele Irland, og som ikke bare omfatter dyrevelfærd, men også består af en samlet lovgivningsstrategi for øen. EU's regler bør med andre ord forvaltes og gennemføres for øen som helhed. Det vil være til gavn for alle irske landmænd, og den manglende overlapning vil gøre det mere effektivt at holde øje med, om EU's regler overholdes.
Kathy Sinnott
for IND/DEM-Gruppen. - Fru formand! Min kollega nævnte de skumle kanaler, hvorigennem PCB kom ind i fødevarekæden i Irland. Hvis vi ser på PCB's historie, ser det måske endnu værre ud. Polychlorbiphenyler har eksisteret i næsten 100 år. De er menneskeskabte, og det var fra begyndelsen klart, at de var meget farlige.
I mange år blev de brugt til kondensatorer, hydraulikolie og produkter til behandling af trægulve - ikke ligefrem noget, vi har lyst til at få ind i fødevarekæden. Men næsten fra begyndelsen af 1900-tallet til 1966, hvor en svensk videnskabsmand faktisk påviste, at de er farlige, valgte man at ignorere faren og tillod, at de blev anvendt, selv om der gang på gang skete ulykker i industrien.
Men på trods af de videnskabelige fakta var det først i 1970'erne (1972), at PCB blev forbudt på offentlige steder, og de måtte stadig anvendes. Det blev ikke helt forbudt at anvende dem før i 2000. Der er altså masser af PCB derude, og der har der været i næsten 100 år, efter at vi blev bekendt med, at der var et problem.
Det er grunden til, at de på trods af Kommissionens direktiv fra 1996, der stillede krav om bortskaffelse af PCB, dukker op gang på gang, bl.a. i Belgien og senest i Irland.
Men der var især én ting, som folk i Irland studsede over. Jeg husker, at jeg besøgte en slagter på det tidspunkt, og han kunne simpelthen ikke forstå det. Han sagde, at vi har gjort så meget for at sikre sporbarheden. Vi ved nøjagtigt, hvor et æg kommer fra, hvilken dag det er lagt, og hvis vi graver lidt dybere, kan vi også finde ud af, hvilken bedrift det stammer fra, osv. Og selv efter at vi havde lokaliseret kilden til PCB'en, var denne slagter, der ved, hvor alt hans svinekød stammer fra, der havde samtlige kodenumre osv., tvunget til at smide svinekød ud og destruere det.
Det undrer mig, hvordan det kunne ske, for vi har i Miljøudvalget ligesom De selv arbejdet ihærdigt på at sikre sporbarheden, men da det kom til stykket, blev disse systemer ikke taget i brug. De blev måske brugt til at finde frem til bedrifterne, men ikke til at bevare uskyldiges renommé, og det kostede de pågældende rigtig meget - og det kostede mit land rigtig meget, for det var ikke de konkrete forsyningskæder, det var hele landet, der blev sværtet til.
Der er også andre ting, der har givet anledning til forvirring. Vi taler med god grund om PCB og dioxiner i dag, men skal der virkelig gå 100 år, før vi indser, at der er en sammenhæng mellem dioxiner og forbrænding? At holde dioxiner fra forbrænding ude af fødevarekæden er noget, som jeg også hele tiden er opmærksom på.
Jim Allister
- Fru formand! Et stort antal landbrugere og en forarbejdningsvirksomhed i min valgkreds risikerer at miste millioner af pund uden selv at være skyld i det, fordi de i god tro købte forurenet foder fra en foderstofvirksomhed, der optrådte fuldstændig uansvarligt - og ikke mindst i strid med god praksis. Det er ikke så sært, at de pågældende er meget vrede.
Jeg vil gerne stille kommissæren en række spørgsmål. Hvis de ikke besvares i aften, vil jeg anmode om, at de besvares skriftligt.
1) I hvilket omfang har den skyldige virksomhed til genanvendelse af foder overholdt EU-reglerne tidligere? Har den fulgt sine egne regler, som nogle mener?
2) Havde Millstream fået tilladelse til anvende den pågældende olie? Hvis det ikke var tilfældet, burde medlemsstaten så ikke have sørget for, at denne overtrædelse af de grundlæggende lovmæssige krav blev opdaget og bragt til ophør?
3) Havde Millstream iværksat en HACCP-baseret risikoanalyse og en egenkontrolplan i overensstemmelse med fødevarehygiejneforordningen?
4) Er Kommissionen tilfreds med omfanget og hyppigheden af de inspektioner og den overvågning, som medlemsstaten har foretaget af virksomheden og dens produkter, sammenholdt med kravet om, at medlemsstaten skal udarbejde en risikobaseret plan for den offentlige kontrol? Har de irske myndigheder udvist forsømmelse ved ikke at håndhæve foderstoflovgivningen og kravene til fødevaresikkerheden tilstrækkelig effektivt?
5) I min valgkreds er lovlige fødevarevirksomheder underlagt strenge kontrolregler og standarder i forbindelse med kvalitetssikringsordninger. Hvorfor blev der ikke ført lige så streng kontrol med den genanvendelse, som Millstream stod for?
6) Fik fodervirksomhederne lov til selv at stå for sikkerhedsgodkendelsen, og hvad var i givet fald årsagen hertil, når det kun er tilladt for mindre erhvervsdrivende?
Jeg kunne også godt tænke mig at få præciseret, på hvilket retsgrundlag Kommissionen indvilgede i at bevilge et større beløb til den irske stat, i betragtning af at Kommissionens talsmand oprindeligt mente, at der ikke fandtes noget retsgrundlag. Vil der blive indledt en overtrædelsesprocedure, hvis den pågældende medlemsstat ikke opfylder sine forpligtelser?
Maria Petre
(RO) Det er et relevant emne, vi diskuterer her i aften, med udgangspunkt i den redegørelse, som Kommissionen og kommissæren er kommet med vedrørende genbrug af olie til fremstilling af foderblandinger i Irland.
I et lidt bredere perspektiv kan jeg fortælle, at rigtig mange medlemsstater, heriblandt Rumænien, som jeg vil tale om, er blevet påvirket af denne hændelse, eller rettere sagt: hændelsen har påvirket kødindustrien, men først og fremmest forbrugerne. Den har påvirket industrien, som har noteret store tab inden for meget kort tid, og forbrugerne, og det er sket i juletiden, hvor der normalt er et højt forbrug af svinekød i Rumænien.
Underretningen af veterinærmyndighederne gennem det europæiske system for hurtig varsling har fungeret upåklageligt. Men bortset fra det foreligger der slet ikke nok oplysninger. Hvor store mængder kød var der tale om, hvor blev det distribueret, og hvor befinder de pågældende fødevarer sig? Det var nogle af de spørgsmål, der ikke blev besvaret fyldestgørende eller slet ikke blev besvaret. Det resulterede i, at forbrugerne reagerede med panik, producenterne led enorme tab, og de ansvarlige myndigheder havde svært ved at håndtere hændelsen effektivt.
Jeg mener, at vi står over for mindst to problemer. Det første er den dioxinforurening, der er opstået i forbindelse med anvendelsen af spildolie. Dioxin er, som vi alle ved, et stof, der udgør en stor risiko, fordi det er meget giftigt for den menneskelige organisme, selv i små mængder. Hvad kan vi gøre for at undgå, at en sådan hændelse indtræffer igen?
Det andet problem er, hvordan vi kan gøre medlemsstaternes ansvarlige myndigheder bedre til at reagere og gribe ind i sådanne farlige situationer.
Jeg vil slutte af med at sige, at jeg håber, at denne debat vil give os nogle svar, i hvert fald på disse to spørgsmål.
Petya Stavreva
- (BG) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Problemet med genbrug af olie, der indeholder polychlorbiphenyler, i et anlæg til genanvendelse af fødevareaffald har endnu en gang sat fokus på behovet for sikre fødevaresikkerheden i EU.
Det skal først og fremmest understreges, at problemet ikke skyldes en dyresygdom, men utilstrækkelig overvågning af de foranstaltninger, der skal træffes for at sikre foderstofhygiejnen og foderstofsikkerheden i EU. Til trods for den kontrol, der finder sted, blev det høje dioxinniveau først opdaget, efter at dioxinen var overført til svinekødet. Det logiske spørgsmål er: Hvorfor skete det ikke før?
Mange europæiske borgere er kommet i tvivl om, hvorvidt EU har fastsat de regler, der er nødvendige for at pålægge medlemsstaterne at foretage tilstrækkelig overvågning af sikkerheden i forbindelse med det foder, der gives til dyrene. Det bør afklares hurtigst muligt, for det kan få fatale konsekvenser og medføre tab af flere hundrede millioner euro, hvis bare én fødevareforarbejdningsvirksomhed undlader at følge sikkerhedsreglerne.
Jeg vil gerne bede Europa-Kommissionen om at træffe de nødvendige foranstaltninger for at forstærke overvågningen, som er en uadskillelig del af EU's forbrugersikkerhedspolitik. Irsk svinekød med store mængder dioxin nåede også frem til Bulgarien og til mange andre europæiske lande. De økonomiske og sociale omkostninger, der følger i kølvandet på sådanne hændelser, er alt for høje, og de må derfor ikke ske igen.
Jeg tilslutter mig desuden fru McGuinness' initiativ om at lade Kommissionen undersøge dette spørgsmål nærmere.
Elisabeth Jeggle
(DE) Fru formand, fru kommissær! I aften taler vi om genbrug af PCB-olier i et irsk anlæg til genanvendelse af fødevarer. I morgen skal vi se på markedsføring og anvendelse af dyrefoder. I morgen kan vi konstatere, at vi allerede er nået til enighed om en række vigtige og hensigtsmæssige foranstaltninger i denne sektor. Men der er stadig problemer på dette område. Derfor skal de fem mundtlige spørgsmål, som fru McGuinness har stillet, tages seriøst og besvares seriøst.
Fru kommissær, De har selv talt om den mangelfulde gennemførelse af lovgivningen, der ses i flere medlemsstater. Foderstofsektoren har ganske vist udvist langt større ansvarlighed i de seneste år, men nogle virksomheder er enten ikke bevidst om risiciene eller ønsker ikke at se dem. Det ser desuden ud til, at der stadig er god plads til forbedringer i mange medlemsstater hvad angår tilrettelæggelse af inspektioner på et passende risikogrundlag.
Vi forventer alle - Parlamentet, det faldende antal landmænd og forbrugerne - at EU-lovgivningen anvendes korrekt, og at der iværksættes inspektioner for at sikre det. Jeg mener derfor, at der bør sættes fokus på den generelle fødevarelovgivning, fødevare- og foderstofhygiejnen og betingelserne for godkendelse af anlæg til genanvendelse af fødevarer.
Ja, vi vil gerne anvende fødevareoverskud. Jeg ser selv gerne, at det sker, og at de overskydende fødevarer ikke destrueres. Sporbarheden skal dog også sikres. Uønskede stoffer og produkter skal fjernes under sikre og kontrollerede forhold. Når foderstofvirksomhederne er blevet godkendt, skal det sikres, at personalet har den krævede faglige kompetence inden for fødevare- og foderstofsikkerhed.
Foderstoffer er grundlaget for fødevaresikkerheden, og sikkerheden skal være i orden hos landmændene, således at forbrugerne kan regne med, at fødevarerne er sikre og sunde.
James Nicholson
- Fru formand! Først vil jeg gerne sige, at jeg er glad for at have fået mulighed for at drøfte dette spørgsmål. Landmændene har måttet erkende, hvor sårbare de er over for, hvad andre gør.
Hændelsen fandt sted i Republikken Irland, men den spildolie, der menes at være årsag til problemet, stammede ironisk nok fra Nordirland. Den manifesterede sig imidlertid i en foderblanding, der kom fra Republikken Irland.
Problemet er efter min mening, at landmændene i Republikken Irland, uanset om de er svine- eller kvægavlere, har modtaget kompensation, støtte og hjælp fra EU. De nordirske landmænd er blevet ladt i stikken og har ikke modtaget nogen hjælp eller støtte. De nordirske landmænd er i knæ, og mange af dem risikerer at miste deres gårde og at måtte opgive deres erhverv uden selv at være skyld i det. De har ikke gjort noget forkert og ikke begået noget strafbart, og jeg er nødt til at sige det rent ud til hele Parlamentet her i aften og til kommissæren, at jeg mener, at de nordirske landmænd har oplevet et alvorligt svigt fra DARD, det nordirske landbrugsministerium, og ikke mindst fra ministeren, der virker uduelig, svag og ude af stand til at løse problemet.
Republikken Irlands landbrugsminister har vist med al tydelighed, at han først og fremmest tager sig af sine egne. Det har jeg forståelse for. Jeg vil gerne spørge kommissæren, om De vil blive underrettet om udfaldet af den undersøgelse, som politiet skal foretage på begge sider af grænsen. Er De villig til at handle ud fra de oplysninger, De får, og er De villig til at sikre, at de nordirske producenter får samme støtte som landmændene i Republikken Irland, og at de ikke hindres i at gøre deres økonomiske rettigheder gældende? Og sidst, men ikke mindst, vil De sørge for, at der ikke opstår et lignende problem igen? Det vil bare føre til manglende tillid hos forbrugerne og frem for alt få ødelæggende virkning for producenterne.
Avril Doyle
- Fru formand! Fødevarekæden er, som kommissæren har bemærket, en af kilderne til menneskers eksponering for PCB. Åben ild og cigaretrøg er dog langt større kilder for et langt større antal mennesker. Lad os se tingene i det rette perspektiv og holde hovedet koldt i denne debat, der bør være så objektiv som mulig.
Minimumskrav til foderstofhygiejne er meget vigtige og skal håndhæves strengt, men det skal også være muligt at identificere og spore alle kødprodukter præcist - ikke bare oksekød, men også fjerkrækød, svinekød og fårekød. Jeg har foreslået en række ændringer af den nuværende lovgivning, som vi skal drøfte i Parlamentet inden længe.
Det pågældende svinekød var forurenet gennem rasp, der var tørret ved hjælp af brændsel, som Millstream i god tro havde købt hos en virksomhed, som man havde handlet med i årevis og ikke tidligere havde haft problemer med. Politiundersøgelsen er endnu ikke afsluttet, og den pågældende virksomhed samarbejder fuldt ud.
Jeg må på det kraftigste afvise hr. Allisters påstand om, at virksomheden optrådte fuldstændig uansvarligt. Det vil komme frem, at det ikke var tilfældet, så lad os være forsigtige med, hvad vi siger her.
Det største problem var, at samtlige svinekødsprodukter blev trukket tilbage og destrueret, selv om der kun var tale om kort tid. Det gik ud over mange irske landmænds levebrød og over irske fødevareprodukters renommé i udlandet, at vi var nødt til at foretage et så drastisk indgreb, selv om kun 6-7 % af de irske bedrifter var forurenet. Årsagen var, at det irske identifikations- og sporbarhedssystem ikke fungerede, som det skulle, på slagteriet. Alle irske svin skal i princippet øremærkes eller skinketatoveres, men på slagteriet kunne vi af en eller anden grund ikke skelne mellem de grise, der havde spist forurenet foder, og de mange andre grise, der ikke havde spist det.
Det er vi nødt til at undersøge nærmere. Kommissionen er nødt til at se på hele spørgsmålet med identifikation og sporbarhed, og lad os så vente på resultaterne af politiundersøgelsen, som jeg tror, at mange vil være overrasket over.
De pågældende virksomheder er udtalt offentligt, at de er meget kede af den skade, der er sket for fødevarekæden og Irlands renommé, og for den økonomiske skade, som de mange landmænd, der indtil nu har købt deres udmærkede foderprodukter, er blevet påført. De har genoptaget driften og producerer på ny, vil jeg indskyde, et fremragende fodermiddel, som landmændene kan bruge i deres blandinger.
Det har været en rystende hændelse, og ingen ville have ønsket, at den skulle ske.
Mairead McGuinness
- Fru formand! Jeg har forsøgt ikke at gøre mig til dommer i denne irske sag, for det er ikke derfor, vi er her i aften, men jeg vil gerne stille kommissæren tre spørgsmål: Hvor store mængder PCB er stadig i omløb? Kan De garantere, at ingen af disse vil forurene fødevarekæden inden for de næste 23 måneder, hvor de endnu ikke er bortskaffet? Og vil Kommissionen udarbejde en statusrapport om gennemførelsen af forordningen om foderstofhygiejne, som kan forelægges for Parlamentet?
Jeg vil også gerne minde Jim Allister om, at det her faktisk er et grænseoverskridende spørgsmål. Forureningen kom, som vi har forstået det, og som Jim Nicholson ganske rigtigt har påpeget, fra den anden side af grænsen. Derfor er jeg ikke enig med Proinsias. Der er netop tale om et europæisk anliggende, fordi det har grænseoverskridende karakter. Det, der skete i Irland, kunne ske i en hvilken som helst medlemsstat, eftersom der - som jeg har forstået det - findes tusindvis af tons PCB i omløb. Måske kunne kommissæren belyse dette punkt.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
(DE) Fru formand, fru kommissær! Har Kommissionen undersøgt eller klarlagt det hændelsesforløb, der førte til ulykken? Tanken om, at forbrændingen af spildolie og den røg, der siver gennem en smule rasp, skulle være årsag til en dioxinforurening af dette omfang, hvor dioxinniveauet nåede op på 200 gange det normale i svinekødet - ikke i foderet, men i selve svinekødet - er efter min mening fuldkommen latterlig. Indtil jeg får andet at vide, mener jeg stadig, at der var tale om forsætlig tilsætning.
Alle trafikulykker rekonstrueres, og det undersøges, hvordan ulykken kan være sket. Dette uheld - hvis det altså var et uheld - skal også rekonstrueres, og det skal undersøges, om denne type forbrænding og den røg, der videregives til kødet, virkelig kan være skyld i, at så meget dioxin ender i kødet. Som praktiker må jeg sige, at alt, hvad der er blevet sagt herom, er noget vrøvl. Det er en forsætlig tilsætning, vi taler om her, og vi mennesker er modtagerne af denne gift, der ikke nedbrydes af sig selv og derfor videregives til de kommende generationer.
Jan Mulder
- (NL) Det har været en utrolig interessant debat. Jeg er bange for, at vi vil opleve lignende hændelser i fremtiden. Vi vil aldrig kunne undgå kriminalitet og forhindre, at folk udnytter systemet.
Vi har ikke været inde på individuelle kvalitetskriterier i aften. Hvorfor tilskynder Kommissionen ikke industrien mere til selv at iværksætte inspektioner og til at udvikle individuelle kvalitetskriterier? Så vil Kommissionen kunne sige: ”Vi kan stå for den endelige kontrol, men det er jer, der skal sørge for, at I kontrollerer jeres egne fagfolk, og sørge for, at disse ting ikke sker. Hvis I udvikler en fornuftig ordning, vil vi bakke op om den og godkende den.” Jeg mener, at vi er nødt til at begynde nedefra for at sikre, at denne form for praksis ikke ses igen.
Jim Allister
- Fru formand! Der er ingen tvivl om, at olien kom fra Nordirland. Det er ikke det, vi skal diskutere her.
Det er mere interessant, at Millstream valgte at købe den pågældende olie, selv om man vidste, at den skulle anvendes i anlæg til tørring af brødrester til foderbrug. Hvorfor købte virksomheden denne type olie uden at skelne til, hvor den kom fra?
Hvorfor blev den ikke kontrolleret af de statslige inspektører og af virksomheden selv? Det er mig bekendt ulovligt at anvende olie under disse omstændigheder, da det strider mod fødevare- og hygiejnereglerne. Hvor olien kom fra er altså mindre interessant, end hvorfor den kom, og hvorfor den blev brugt til det konkrete formål.
Avril Doyle
- Fru formand! Hr. Graefe zu Baringdorfs påstand om, at det forurenende stof blev iblandet foderet med vilje, er under lavmålet og ikke en professionel politiker værdig. Vi må lade den retslige undersøgelse gå sin gang.
Den pågældende virksomhed, Millstream Recycling, samarbejder fuldt ud. De har et komplet papirspor, der viser, at de købte olien fra en godkendt olieleverandør i Dublin. Den blev købt som en let brændselsolie til genanvendelse og var den rigtige olie at anvende til den pågældende tørringsproces. De købte den hos en godkendt virksomhed, og så vidt de vidste, var der tale om en let brændselsolie til genanvendelse. I stedet fik de den transformatorolie, der var årsag til dioxinforureningen.
Der er sat en retslig og politimæssig undersøgelse i gang. Nu må vi lade sagen gå sin gang og undlade at komme med løse påstande. Det er et meget alvorligt spørgsmål, vi har at gøre med, og det hjælper ikke at hidse sig op og overreagere.
James Nicholson
- Fru formand! Vi er alle - uden undtagelse - enige om, at olien ganske rigtigt kom fra Nordirland. Det kan ikke benægtes. Men i talende stund er der otte landmænd i Nordirland, der må indstille driften, og i Republikken Irland sker det samme. Ofrene findes på begge sider af grænsen. Det er ikke et politisk anliggende. Det er almindelige mennesker, der er blevet ramt, og det er vore landmænd, der lider økonomiske tab.
Sandheden er - og det må vi alle inklusive De, fru kommissær, erkende - at flere tons svinekød ikke kunne spores. Ingen vidste, hvor det var kommet fra, hvilke svin det stammede fra, eller hvor det stammede fra. Fru kommissær, det er på høje tid, at De sørger for klar og tydelig oprindelsesmærkning. Med en sådan mærkning ville vi i det mindste have vidst, hvor vi stod, og fået klarhed over situationen.
Jeg vil ikke gøre dette til et politisk anliggende, for det er det ikke for mig. Jeg taler med landmænd hver dag, og nogle af dem kommer temmelig sikkert til at miste deres gårde. Så det er en alvorlig sag. Hvis vi skal vente på, at den retslige undersøgelse er slut, må vi gøre det - men mine landmænd har brug for beskyttelse og skal ikke bare sejle deres egen sø. De har krav på en tilstrækkelig beskyttelse fra Kommissionens side og bør behandles og beskyttes på samme måde som landmænd i Republikken Irland.
Androulla Vassiliou
medlem af Kommissionen. - Fru formand! Vi har haft en meget livlig debat, og der er stillet mange spørgsmål. Der er fremsat mange formodninger, og jeg er enig med fru Doyle i, at vi er nødt til at være tålmodige og afvente, at denne undersøgelse er slut. Først da kan vi drage vore konklusioner og beslutte, hvad der skal ske i fremtiden. Jeg vil gerne pege på én ting - jeg var ikke involveret på daværende tidspunkt, men har hørt om det - nemlig at der har været lignende hændelser i Tyskland og Belgien, og at der blev gjort meget for at informere om disse hændelser i samtlige medlemsstater. Jeg troede derfor, at medlemsstaterne ville have været mere forsigtige og iværksat strengere kontrolforanstaltninger. Men selv de strengeste kontrolforanstaltninger kan ikke forhindre, at noget sådant sker, enten som følge af misbrug eller uagtsomhed. Det er Kommissionens ansvar at sørge for, at vi har den nødvendige lovgivning - som jeg finder tilfredsstillende - og at sørge for, at medlemsstaterne overholder denne lovgivning. Det er Kommissionens ansvar at føre kontrol og sørge for, at medlemsstaterne opfylder deres forpligtelser.
Levnedsmiddel- og veterinærmyndighederne iværksætter inspektioner, og deres rapporter offentliggøres. Det fremgår af disse rapporter, der endda udarbejdes for hvert enkelt land, i hvilket omfang EU's regler overholdes.
Flere af jer har været inde på sporbarheden, som jo er en af hjørnestene i den generelle fødevarelovgivning, og som fødevarevirksomhedernes ledere er ansvarlige for. De skal kunne vise, hvem de har købt deres råvarer hos, og hvem de sælger deres produkter til. Det er imidlertid fødevarevirksomheden, der vælger, hvor detaljeret eller specifik den interne sporbarhed skal være, og dermed afgør, hvor stort det økonomiske tab i sidste ende bliver for fødevarevirksomhederne, hvis kødet trækkes tilbage. I det konkrete tilfælde skulle der ifølge den irske regel om sporbarhed kun angives en produktionsdato og ikke, hvilken bedrift kødet stammede fra. Derfor var det nødvendigt at trække alt det kød, der var produceret i de pågældende to måneder, tilbage. Hvis sporbarhedsreglerne havde været strengere (hvilket selvfølgelig ville have kostet mere), ville det kun have været det kød, der rent faktisk stammede fra den specifikke bedrift, der var blevet trukket tilbage. Valget står altså mellem, om man vil betale mere og få bedre sporbarhedsregler, eller betale mindre og stå med det tab, der måtte være.
Det er blevet nævnt, at Kommissionen har ydet støtte - udbetaling af kompensation er ganske vist ikke mit, men kommissær Fischer Boels ansvar. Til det kan jeg sige, at udbetalingerne i dette tilfælde skete på samme vilkår for såvel Republikken Irland som Nordirland. Det kan jeg illustrere med nogle tal. Kommissionen har indført en støtteordning for privat oplagring for Nordirland. Under denne ordning kan der oplagres op til 15.000 tons i højst seks måneder. Der er afsat 6,9 mio. EUR til denne foranstaltning. Der er indført en tilsvarende privat oplagringsordning i Republikken Irland. Under denne ordning kan der oplagres op til 30.000 tons i højst seks måneder, og støtterammen er på maks. 13,9 mio. EUR. I Republikken Irland fandtes der også en bortskaffelsesordning, som EU var med til at finansiere, og som kostede 20,6 mio. EUR. Kommissionen udbetalte ikke direkte støtte til landmændene, hverken i Republikken Irland eller i Nordirland, eftersom der ikke var hjemmel for en sådan kompensation.
Alt i alt mener jeg, at vores regler er udmærkede, men at vi er nødt til at være meget mere opmærksomme i fremtiden. Vi skal sikre os, at medlemsstaterne har mulighed for at gennemføre disse regler, og vi skal samarbejde med medlemsstaterne. Fra Kommissionens side skal vi koncentrere os om at føre kontrol og sikre, at medlemsstaterne overholder EU's regler.
Når resultaterne af de igangværende analyser og undersøgelser foreligger, kan vi gå i gang med at tænke fremad. Hvis vi finder det nødvendigt at forbedre reglerne, vil vi ikke tøve med det.
Formanden
- Forhandlingen er afsluttet.
