Европейската съвест и тоталитаризма (разискване) 
Председател
- Следващата точка са изявленията на Съвета и Комисията относно европейската съвест и тоталитаризма.
Alexandr Vondra
действащ председател на Съвета. - (EN) Г-н председател, изключително съм Ви благодарен за възможността да говоря пред Вас по една тема, която има особено значение както за председателството, така и за всички нас. Това е също тема, която докосва сърцевината на въпроса какво означава да си гражданин на Европейския съюз.
Преди двадесет години една голяма част от Централна и Източна Европа, включително и моята собствена страна, успяха да отхвърлят оковите на комунистическото управление. Това беше повратна точка за нас и за Европа. Отворен бе пътят за преоткриване на личната свобода - на свободата на словото и на свободата на действието, а също и на свободата за подобряване качеството на живота ни.
Чешкото председателство счете, че 20-ата годишнина от това събитие трябва да се отбележи като важно събитие в историята на Европа. Това е възможност да си припомним не само падането на Желязната завеса, но и като цяло да почерпим уроци от тоталитарното минало в различни части на Европа.
Впоследствие беше постигнато съгласие 2009 г. да бъде посочена като 20-та годишнина от демократичната промяна в Централна и Източна Европа. Чешкото председателство е особено удовлетворено, че това бе включено като един от комуникационните приоритети, уговорени между институциите за 2009 г. В действителност, това беше наше предложение. Държавите-членки бяха насърчени и се съгласиха да включат тази тема като подходяща в рамките на своите комуникационни дейности за годината.
Благодарен съм на този Парламент за неговата подкрепа на чешкото председателство и за готовността му да участва в редица събития, които имат връзка с тази тема. По-конкретно, бих искал да благодаря на много членове за тяхната подкрепа при организирането на публично изслушване по въпроса за "Европейската съвест и престъпленията на тоталитарния комунизъм" миналата седмица в Брюксел, където бяхме заедно с члена на Комисията г-н Фигел.
Парламентът предложи да се отдели ден за възпоминание на жертвите на нацизма и тоталитарния комунизъм. Отделните държави-членки сами ще решат дали и как биха желали да участват в едно такова събитие. От името на чешкото председателство мога да уверя Парламента, че ние желаем да дадем нашата подкрепа на една такава инициатива.
Председателството започна и една инициатива за установяването на платформа за европейска памет и съвест с цел да се повиши обществената осведоменост за историята на Европа и престъпленията, извършени от тоталитарните режими. Радвам се, че тази инициатива породи значителен интерес след държавите-членки, много от които подчертаха колко е важно да се фокусираме върху демократичните ценности и уважението към основните права като ключови принципи в основата на Европейския съюз.
Има няколко причини, които правят ценно възпоменаването на на такова събитие и установяването на постоянен комуникационен и изследователски проект като платформата, предложена от чешкото председателство.
Първо, наш дълг към онези, които са страдали в резултат на тоталитарни престъпления, е не само да помним техния опит в хватката на арогантни и не поемащи отговорност държавни режими, но също и да се изправим заедно срещу миналото. Само като се примирим с историята можем истински да се откъснем от обвързванията, наложени от режимите в миналото.
Второ, само като оценим напълно страданието, което такива режими са донесли, бихме могли напълно да разберем настоящето. Европейският съюз защитава всяко нещо, което е противоположност на тоталитаризма. За онези от нас, които се измъкнахме от хватката на комунизма, членството в Европейския съюз е една от главните гаранции, че никога повече няма да се върнем към тоталитаризма. Това е гаранция, която ние всички споделяме. Това е нещо, което трябва да ценим и никога да не се отнасяме към него пренебрежително. Едно колективно съзнание и памет за миналото е път да се утвърди ценността на настоящето.
Трето, наш дълг е заради нашите деца. Има поуки, които да се извлекат от нашето тоталитарно минало. Най-важната от тях е може би нуждата да се зачитат правата на човека и основните ценности. Правата на човека и свободата не могат да бъдат учени във вакуум. Причините за някои от нарушенията на правата на човека се коренят в историята, понякога в далечната история. Познаването на историята и разбирането на опасностите от тоталитаризма са от съществено значение, ако искаме да избегнем повтарянето на някои от по-ужасните събития от миналото. Трябва да се избягват не само цинизма и манипулирането: апатията и бездушието също трябва да бъдат преодолени.
Европейските избори са след няколко месеца и аз се надявам, че ще бъдат белязани от оживен и силен дебат. Това е отличителният белег на една демокрация. Това е нещо, което трябва да ценим. Силно вярвам, че предметът на нашето разискване днес се издига над партийната политика. Той се отнася до ценности, които са по-важни от различията между партиите. Отнася се за това как да организираме нашите общества по начин, който гарантира на всеки правото на глас и възможност да изрази своите възгледи.
Предвид историята от близкото минало на моята страна, аз се съсредоточих по-конкретно върху трагедията на тоталитарното комунистическо управление. Относително малък обаче е броят на страните, представени в този Парламент днес, които не са били засегнати от тоталитаризма в една или друга форма през миналия век. Всяка система, в която държавата не подлежи на критика и предизвикателство, всяка система, която поставя творческите способности на хората на милостта на режима, всяка система, която принизява отделната личност, няма място във вида общества, които се стремим да изграждаме в рамките на Европейския съюз.
Ето защо аз предлагам моята подкрепа и подкрепата на чешкото председателство за инициативата, представена от този Парламент, и очаквам с нетърпение да работим заедно в тяхна подкрепа посредством по-голяма обществена осведоменост и признаване.
Ján Figeľ
член на Комисията. - Г-жо председател, преди една година, през април 2008 г. за първи път в Европейския съюз се проведе изслушване относно престъпленията, извършени от тоталитарни режими. Изслушването, организирано съвместно от Комисията и словенското председателство, отбеляза началото на един процес и Комисията е решена да следва този процес стъпка по стъпка.
Процесът е труден, но необходим, тъй като това не е просто важен въпрос, който ще ни помогне да разберем по-добре общата история и миналото на Европейския съюз, но също и въпрос, който засяга бъдещето на европейската интеграция - процес, който е не само икономически, но разбира се има и културни и исторически аспекти.
Разбира се, самите държави-членки трябва да намерят пътя напред при вземането на решения, с които да отговорят на очакванията на жертвите и да насърчават помирението. Ролята на Европейския съюз може да бъде единствено да улесни този процес, като стимулира обсъждането и съдейства за обмена на опит и най-добри практики.
Комисията възприема писмената декларация на Европейския парламент за обявяването на 23 август за Европейски ден за възпоминание на жертвите на сталинизма и нацизма като важна инициатива, която подкрепя с цел запазването на паметта за тоталитарните престъпления и повишаването на обществената осведоменост, особено сред по-младите поколения.
Изслушването от 8 април 2008 г. показа, че държавите-членки в Западна Европа трябва да бъдат по-добре запознати с трагичната история на държавите-членки на изток, която също е част от нашата споделена обща европейска история. Трябва да откликнем на тази липса на чувствителност, ако искаме да избегнем разделението на Съюза по един сериозен въпрос, който, напротив, трябва да ни обединява.
Комисията се надява, че парламентите на държавите-членки, до които е адресирана декларацията, ще я приложат по най-подходящия начин в светлината на тяхната собствена история и чувствителност.
Сега вниманието на Комисията е насочено към доклада, който ще представи през 2010 г. - следващата година - по искане на Съвета. Докладът ще предостави възможност за продължаване на политическия дебат относно необходимостта от нови инициативи на ЕС.
За подготовката на основата на доклада започна изследване с цел осигуряване на фактологичен преглед на различните правни инструменти, методи и практики, използвани в държавите-членки за запазване на паметта за тоталитарните престъпления. То ще приключи до края на настоящата година.
Използваме също и материалите, представени по време на изслушването и публикувани от словенското председателство.
Декларацията от Прага от 3 юни 2008 г. относно европейската съвест и комунизма съдържа редица идеи и предложения, които също ще бъдат взети предвид при изготвянето на доклада. Комисията изразява готовност да провери обхвата на правомощията си, за да вземе участие в проекти като Европейската платформа за памет и съвест, която беше спомената току-що от заместник министър-председателя г-н Vondra и която е предназначена да стимулира обмена на информация и работата в мрежа между националните организации, действащи в тази област.
В по-общ аспект Комисията ще проучи как програмите на Общността например програмата, за която отговарям аз - Европа за гражданите - могат да спомогнат за повишаване на обществената осведоменост по тези въпроси.
Очаквам с нетърпение разискването.
Jana Hybášková
от името на групата PPE-DE. - (CS) Г-жо председател, г-н председател, г-н член на Комисията, за мен е голяма чест, че имам възможността да се изкажа днес. През 2005 г. приехме резолюция относно 60-та годишнина от края на Втората световна война. Установихме, че Европейският парламент и Европейският съюз нямат политическата воля да се стремят към общо разбиране и оценка на европейската история. Докато жертвите на фашизма и нацизма получиха прилична компенсация, милиони жертви на комунизма бяха забравени. Затова за мен е удоволствие да съобщя, че резолюцията относно европейската съвест и тоталитаризма, по която днес следобед работиха повечето от политическите групи в залата, е почти готова. Европа няма да бъде обединена, докато Западът и Изтокът не приемат съвместните изследвания, признанието, диалога и разбирането на общата история на фашизма, комунизма и нацизма. Ето защо, за да можем ние в Европа да живеем в общо разбиране в бъдеще, изготвихме въпрос към Съвета и към Комисията. Въпросът е въз основа на резолюцията на Съвета на Европа и на Рамковото решение на Съвета относно борбата с определени форми и прояви на расизъм и ксенофобия, а също така и на процеса във връзка с Декларацията от Прага.
Затова бих искала да попитам Съвета и Комисията: "Какви конкретни стъпки ще предприемете за сформирането на платформи на научни институти на Изток и на Запад за изследване на престъпленията на комунизма, нацизма и фашизма? Комисията предоставя ли финансиране чрез инструмента "Европа за гражданите"? Как подкрепяте установяването на 23 август като ден на жертвите на тоталитаризма? Как подхождат Съветът и Комисията към въпроса за еднаквото символично признаване на невинните жертви на тоталитарния комунизъм? Какви мерки предприемат Съветът и Комисията, за да приемем наследството на тоталитарния комунизъм като престъпление срещу човечеството, което със своите последствия е съпоставимо с нацизма и фашизма? И накрая, чешкото председателство ще предаде ли своята специална задача на шведското председателство?"
Jan Marinus Wiersma
от името на групата PSE. - (NL) Г-жо председател, моята група не е против самото разискване, което се провежда днес, но за нас е доста трудно да обобщим резултатите от това разискване в резолюция. То създава впечатлението, че можем да посочим в резолюция как трябва да решаваме въпросите на историята на Европа и по-конкретно на тоталитарното минало. Както се вижда от преговорите, които се проведоха току-що, те забоксуваха твърде бързо заради обсъждане на това какви формулировки можем или не можем да използваме в подобна резолюция.
Моля ви, нека оставим на историците да решат как точно следва да се интерпретира нашата история, като се има предвид, че обективността не е възможна. Очевидно политиците могат да съдействат, за да се гарантира, че на миналото се обръща достатъчно внимание, а това определено се отнася и за престъпленията, извършени от Хитлер и Сталин. Тези престъпления не бива да бъдат забравени никога и ние трябва да почитаме жертвите. Трябва да сме наясно също, че нашите приятели - европейските граждани в Централна и Източна Европа - са изстрадали две тоталитарни системи и че това не е преживяно от хора като мен, родени в Нидерландия. Г-н Geremek, бивш член на настоящия Парламент, веднъж коментира съвсем правилно, че все още не сме постигнали повторното обединение на нашите спомени.
Като политици сме отговорни, когато става въпрос да организираме това, което искаме да възпоменем специално, но нека да го направим в сътрудничество с историци. Ден за възпоменание на всички жертви на тоталитарните системи в Европа през 20-и век е добро предложение само по себе си, но нека да работим с историци, за да се обмисли какъв трябва да бъде правилният формат и подходящата дата за такъв ден, така че той да бъде подкрепен от всички. Аз самият съм историк. Мисля, че ако свържем деня единствено с пакта Молотов-Рибентроп, това няма да бъде признаване на всичко, което се е случило през 20-и век.
Важно е да обсъдим това. Кои са разделителните линии между политиците и историците? Какво искаме да възпоменем и как? Без съмнение разискванията ще продължат неуверено и занапред. Ние като група определено ще се ангажираме. Като пример за това искам да ви покажа тази книга, която ще излезе след две седмици със заглавие "Политиката на миналото, използването и злоупотребата с историята" и в която дадохме думата основно на историците, и се надяваме това действително да допринесе за качеството на разискванията в Парламента, както и на други места, разбира се.
István Szent-Iványi
от името на групата ALDE. - (HU) Европейският съюз се роди в сянката на два тоталитарни режима. Той беше отговор на ужасите от Втората световна война и зверствата на Холокоста, но еднакво важна беше и задачата му да спре териториалната експанзия на сталинизма и комунизма и да поддържа жива надеждата, че един ден Европа може да се обедини отново в условията на демокрация и мир.
Европейският съюз като едно от най-успешните начинания в човешката история успя да изпълни и двете задачи. Последва дълъг период на мир и благоденствие, каквито не са съществували никога преди. Не е случайност, че Гърция, Испания и Португалия, освободили се от авторитарно управление, решиха да се присъединят към нас и не е случайност, че след рухването на комунизма всички централно- и източноевропейски държави избраха Европейския съюз, а не друг вариант.
Друг признак на успех е фактът, че държавите на Балканите също виждат своето бъдеще в Европейския съюз, както правят и някои държави в Източна Европа или Южен Кавказ, които в много случаи все още живеят при потиснически режими.
Когато говорим за тоталитаризъм, го правим не защото искаме да живеем в миналото. Не, ние искаме да гледаме напред, но можем да избегнем грешките и греховете от миналото, ако се запознаем с него, ако го анализираме. Помирението не е възможно без анализ на миналото и признаване на истината. Това е един от най-важните уроци на историята от изминалите десетилетия и затова е важно да помним ужасите на тоталитаризма.
Все още има много какво да се направи. В някои държави-членки - за съжаление моята страна, Унгария, е една от тях - все още няма пълен достъп до архивите на тайните служби на потисническите комунистически режими. Възмутително е, че хората не могат да опознаят собственото си минало. Европейският съюз има важна задача, а именно да призове тези държави да променят това недопустимо положение.
Второ, за съжаление в няколко държави-членки, включително в моята родина, поддръжниците на крайни идеи печелят все по-стабилни позиции. Днес това е предимно крайната десница, поне в нашата държава, но има други държави, в които напредва крайната левица. Важно е да им покажем ясно ужасите и на двата режима.
И сред нашите най-близки съседи съществуват потиснически режими - току-що обсъдихме един от тях, Беларус - така че разговорите за потисничество изобщо не се ограничават само до миналата история.
Съвестта на Европа не може да бъде чиста без пълно проучване и помнене на миналото. Помнейки жертвите, ние наистина изпълняваме нашите задължения, защото е наше общо задължение и отговорност да направим 21-ви век различен от 20-и век, за да може ужасите на тоталитаризма никога да не се върнат в Европа.
Hanna Foltyn-Kubicka
Г-жо председател, при обсъждането на темата за престъпленията на тоталитарни режими се отделя много време за жертвите, но е изненадващо, че се говори много малко за тези, които жертваха живота си в борбата срещу нацизма и комунизма.
Бих желала отново да си спомним за един човек, който трябва да стане символ на непоклатимата позиция и противопоставянето на тоталитарните фигури - капитанът от кавалерията Witold Pilecki. Той влиза доброволно в концентрационния лагер Аушвиц, за да организира съпротивителното движение и да събира информация за масовите убийства. Той успява да избяга, но загива няколко години по-късно от куршум в задната част на главата, изстрелян по заповед на съветските палачи. Ето защо отново апелирам 25 май, датата на неговата екзекуция, да бъде определен за международен ден на героите от борбата срещу тоталитаризма, тъй като много незнайни хора, които точно като Pilecki са загубили живота си в борбата за основни права и свободи, заслужават да бъдат помнени.
Бих желала да добавя още един коментар. Вчера в Парламента празнувахме Европейския ден на домашно приготвения сладолед. Поради това не разбирам защо 25 май да не може да бъде денят, на който да си спомняме героите от борбата срещу тоталитаризма.
László Tőkés
от името на групата Verts/ALE. - (HU) Изминаха 20 години от началото на бунта в Temesvár (Тимишоара), който доведе до рухването на позорната диктатура на Чаушеску. Не можем да си спомним без емоция или пристрастност за ентусиазма, с който румънци, унгарци, германци от Тимишоара, хора от различни етнически групи, религии и общности, се обединиха смело, за да се противопоставят на тиранията.
Не е случайно партийно политическо решение, а преди всичко морален въпрос да осъдим недвусмислено лишаващата от граждански права, потисническа комунистическа диктатура. Неприемливо и непоносимо е, че това не се е случило за двадесет години.
Миналата седмица румънски, унгарски и български оратори участваха в публичното изслушване, на което, във връзка с Декларацията от Прага, въпросът за престъпленията на комунизма беше включен в дневния ред. В приетата впоследствие резолюция беше посочено следното: Европейската общност трябва да изостави двойния стандарт, който си проличава чрез различните начини, по които са оценявани нацизма и комунизма. И двете нечовешки диктатури заслужават еднакво осъждане.
Призовавам Европейския парламент да заеме солидарна позиция спрямо жертвите на комунизма с фашистки облик и да помогне за унищожаването на трайното наследство на комунизма в съответствие със споменатите по-рано морални, исторически и политически изисквания. Само така разделената Европа може да бъде действително обединена и да стане такава, каквато министър-председателят Гордън Браун я описа вчера във връзка с 20-та годишнина, а именно, че днес няма стара Европа, няма нова Европа, няма Източна или Западна Европа, има само една Европа, родната Европа. Нека бъде така!
Vladimír Remek
от името на групата GUE/NGL. - (CS) Г-жо председател, госпожи и господа, усилията да се поддържа твърдението, че комунизмът е равностоен на нацизма или фашизма и да се създадат нови така наречени институти или платформи за изследвания, имат привкус на политически опортюнизъм. То е необходимо на радикалната десница и поради предстоящите избори. То няма нищо общо с обективни, действително независими оценки. Вече има достатъчно исторически институти и центрове, които се занимават с това. Разбира се, аз не съм сляп и при така наречения комунизъм е имало репресии, неправда и принуждаване. Да, необходимо е престъпленията да бъдат разследвани и справедливо осъдени. Въпреки това дори Jan Zahradil от Гражданската демократична партия (ODS) изрази мнение по време на изслушванията, че отъждествяването на комунизма с германския нацизъм е едновременно правилно и неправилно и че то трябва да се прави по начин, който отчита взаимовръзките и ги анализира. Ако някои хора не искат да видят разликата между комунизма и нацизма, между комунистите от миналото и комунистите в наше време, които като мен представляват значителен брой комунистически гласоподаватели тук, в Парламента, след демократични избори, те вероятно се опитват просто да ме приравнят с нацистите.
Philip Claeys
- (NL) Г-жо председател, хубаво е, че са предприети редица инициативи с цел отдаване на дължимото възпоменание на жертвите на тоталитарни системи. Няма смисъл обаче да помним жертвите на изчезнали режими като тези на комунизма и националсоциализма, разбира се, а да пренебрегваме жертвите на настоящи тоталитарни заплахи като тази от ислямизма.
Осъждането на тоталитарния ислям по никакъв начин не означава осъждане на отделни лица мюсюлмани в Европа, които спазват правилата, ценностите и стандартите на демократичната държава съгласно принципа на правовата държава и за които вероизповеданието е личен въпрос. И все пак трябва да имаме куража да признаем, че политическият ислям, тоталитарният ислям - не само ислямските държави или някои подобни държави, но също и терористични организации като Ал Кайда и свързани с нея движения - продължава да взема много жертви в цял свят.
Ето защо подходящият ход на действия е Европейският съюз да предприеме редица сериозни инициативи, за да се помнят и тези жертви, и да се гарантира, че броят на жертвите на подобни тоталитарни ислямски организации и държави се намалява възможно най-много, за предпочитане до нула. Все пак трябва да имаме куража да признаем - и това също е проблем в Европейския съюз - че критикуването на тоталитарния ислям не винаги се приема добре, защото тук надделява духът на политическата коректност. Нещо повече, тоталитарният режим дори не беше споменат в изявленията на Комисията и на Съвета точно сега, когато това, което всъщност трябва да направим, е да имаме куража да обмислим и този проблем, и да вземем необходимите мерки.
Tunne Kelam
- Г-жо председател, през 1948 г. президентът Труман написа, че ситуацията е съвсем същата като ситуацията, пред която са били изправени Великобритания и Франция през 1939 г. в отношенията си с Хитлер. Той каза, още, че тоталитарните държави не се различават, независимо дали се наричат нацистки, фашистки, комунистически или Испания на Франко и че олигархията в Русия е франкенщайнска диктатура, по-лоша от всяка една от останалите, включително от хитлеровата.
Затова въпросът е защо, 61 години по-късно, все още трябва да спорим по същите проблеми. Мисля, че това, от което се нуждаем днес, е не само икономическото и политическото разширяване на Европа, а разширяването на европейската осведоменост за огромните престъпления срещу човечеството, които са се случвали навсякъде в Европа през 20-и век. Нуждаем се от обединяването на европейските исторически възприятия -обединяването на предразсъдъци и различни виждания за историята - тъй като само по този начин можем да продължим към по-добрата Европа на бъдещето.
Не, ние трябва да работим, а не да спорим по въпроса за диктатурите. Трябва да започнем с жертвите - с равнопоставеността на жертвите - тъй като всяка жертва на всеки тоталитарен режим трябва да се счита за равнопоставена от гледна точка на човешкото достойнство и заслужава справедливост и възпоменание, както и признание в цяла Европа и гаранции, че това никога няма да се повтори.
Поради това бих казал, че е лицемерно да отбягваме или отлагаме обсъждането на тези въпроси и достигането до заключения. Не става дума за академично изследване. Имаме достатъчно доказателства за масови престъпления. Нуждаем се от политическа и морална воля, за да продължим. Изключително съм благодарен както на чешкото председателство, така и на члена на Комисията г-н Фигел за техните изявления, които дадоха надежда, че можем да постигнем общоевропейско разбирателство.
Józef Pinior
- (PL) Г-жо председател, г-н член на Комисията, бих искал да започна моето изказване, като цитирам част от стихотворение, написано от Осип Манделщам, един от най-великите руски поети на 20-и век. Ще цитирам думите на езика, на който са написани, т.е. на руски:
(членът на Парламента продължава изказването си на руски език)
Това са ужасни думи. За тези думи Осип Малделщам е изпратен на заточение. Той умира близо до Владивосток, по пътя за мястото, където е изпратен. През декември 1938 г. тялото му е положено в общ гроб. Осип Малделщам символизира милионите жертви на тоталитарните режими през 20-и век в Европа.
Съвременна Европа трябва да помни жертвите на тоталитарните режими през 20-и век в цял свят. Тези жертви днес са източник на нашата памет, устойчивата духовна основа на европейската демокрация. Същевременно виждаме цялата история на 20-и век. Помним жертвите на авторитарните системи, жертвите в европейски държави, при националистични и военни режими, в Испания, в Португалия и в Гърция.
Бих желал да привлека вниманието към един семинар, който се проведе в нашата група, групата на социалистите в Европейския парламент и към една книга, посветена на проблеми, свързани с историята и политиката, която нашата група ще публикува. Ние искаме да се обърнем към този проблем сериозно. Противопоставяме се на манипулирането на паметта и на оскърбяването на паметта, когато в наши дни тя се използва в идеологически борби, в партийни схватки в европейската политическа система. Ние помним жертвите. Жертвите на тоталитарни режими от 20-и век трябва да бъдат основата на съвременната демокрация в Европа.
Ģirts Valdis Kristovskis
. - (LV) Госпожи и господа, за съжаление общите ценности на Европа все още не включват изискване да се направи всеобхватна и достоверна оценка на престъпленията на различни тоталитарни режими в Европа и на последствията от тях. Половинчатите истини, едностранчивите интерпретации и отричането на историческата истина правят европейците по-слаби. Рамковото решение относно борбата с някои форми и прояви на расизъм и ксенофобия налага наказателна отговорност само за грубото омаловажаване на нацистките престъпления, но не взема отношение към престъпленията на тоталитарния комунизъм в Европа. Крайно време е да се приложи обективен метод за оценката на тоталитарните престъпления. Можем да използваме опита на Европейския съд по правата на човека. Той се основава на всеобщо признати нарушения на международните права и принципи, които са добре известни на всички и които се прилагат поне от времето на Нюрнбергските процеси. И накрая, трябва правдиво да отразим неотдавнашната тоталитарна история на Европа в името на бъдещето на Европа и на общите европейски ценности!
Gisela Kallenbach
- (DE) Г-жо председател, госпожи и господа, почти 20 години след падането на Желязната завеса това е първото разискване в залата по въпрос, който би могъл да доведе до разделение между хората на изток и на запад, дори в нашата Европейска общност. Защо? Погледът върху тоталитарния режим отвън е много по-различен от погледа отвътре. Начините, по които е третирана европейската история на 20-и век и разказите за нея, се различават съществено, особено в отделните държави-членки. Нещо повече, в някои централно- и източноевропейски държави лица, които са потъпквали правата на човека или са изпращали хора в лагери или на смърт без провеждане на съдебна процедура, все още заемат длъжности и са почитани. Пагубно за нашето общо бъдеще е, ако не успеем да признаем това по подходящ начин. Затова Европа не трябва да остане безучастна.
Приветствам факта, че сега дадохме европейска платформа на този въпрос. Надявам се, че той няма да приключи с днешното разискване и че ние и Комисията заедно ще започнем процес на прилагане на проектите, които споменахте. Надявам се, че чрез този процес ще успеем да накараме извършителите, които все още са живи, да понесат отговорността си и да възпоменат жертвите, за да се постигне по-голямо взаимно разбиране в интерес на общото бъдеще.
Athanasios Pafilis
- (EL) Г-жо председател, повишаването на градуса в окаяната антикомунистическа стратегия е безсрамна обида за хората: с фалшифициране на историята, злословия и лъжи фашизмът се приравнява с комунизма. Най-реакционният и варварски режим, роден от капитализма, а именно фашизмът, се отъждествява с най-напредничавата идея, сътворена от човека, а именно комунизмът и премахването на експлоатацията на човек от човека.
Това е оскърбление за паметта на двадесет милиона съветски граждани, които жертваха живота си, за да победят фашизма. Този вулгарен антикомунизъм е насочен не толкова към миналото, той е насочен главно към настоящето и към бъдещето. Неговата цел днес е да се намали народната съпротива и да се измести тежестта на капиталистическата криза върху работниците, а утрешната му цел е да се подготви за неизбежното общо предизвикателство към капиталистическата система и нейното отхвърляне. Ето защо той нанася удари на комунистите и руши социалистическите/комунистическите перспективи. Антикомунизмът иска още да принуди комунистическите партии, които отстояват твърдо принципите си, да ги изоставят и да се интегрират.
Заблуждавате се. Комунистите нямат намерение да сведат глава. Те са защитавали идеологията си дори със своя живот. Ние няма да подпишем никоя декларация, съжаляваща империалистите. Тяхното отхвърляне е социална необходимост и ние ще й служим последователно. Не се страхуваме от вас. Социалната еволюция ще продължи - това ви ужасява и е причината да водите тази кампания.
Roberto Fiore
- (IT) Г-н председател, госпожи и господа, мисля, че днес всъщност можем да идентифицираме тези, които практикуват тоталитаризъм. Първата държава, за която се сещам, е Китай. Китай днес е държава, в която се извършват принудителни аборти, държава, в която има "Лаогай", истински концентрационен лагер, където хората работят за големите мултинационални предприятия или за китайската държава и където свещениците и политическите опоненти се лишават от свобода. Ето защо Китай е първата държава, за която се сещам.
На второ място, бих споменал ислямския тоталитаризъм, преди всичко във връзка със закона на шериата. Тук ислямът действително се превръща в тоталитарен закон, при който на практика се потъпкват правата на други вероизповедания или на жените, или на всички. Освен това има възраждане на един определен вид тоталитаризъм, дори в Европа и бих желал да отделя известно време, за да разгледам този въпрос.
Унгария беше спомената по-рано - аз лично присъствах на демонстрациите в Унгария за възпоменанието на националното въстание през 1956 г. и видях актове на репресия от страна на полицията срещу демонстрантите, а самият аз бях обискиран и помолен да се идентифицирам, при условие че знаеха много добре кой съм.
Следователно там възниква един вид тоталитаризъм, но се появява и друг вид тоталитаризъм в декларациите, направени от министър-председателя Сапатеро, а също и от канцлера Меркел и президента Саркози по отношение на изявленията на папата в Африка и други събития, свързани с католическата църква. Тези държавни или правителствени ръководители никога не са се изказвали срещу други религии, но са доста радикални, когато става дума за намеса, насочена срещу католическата църква. Това води до атмосфера на нетолерантност в някои държави, както видяхме например в катедралата Нотр Дам миналия ден, когато поклонници бяха атакувани от антикатолически активисти.
József Szájer
- (HU) Християнството и доктрината за всеобщите права на човека ни дават единна мярка, тази на човешкото достойнство и безусловното зачитане на човешкия живот. По тази причина трябва да осъдим всички опити, така модерни днес, да изчисляваме коя нечовешка диктатура е убила или унижила повече хора.
Един демократ, един европеец не може да приеме факта, че дори днес, дори в този Парламент, има хора, за които престъпленията на комунистическата диктатура могат да бъдат извинени и простени. Двойният стандарт, който прави разлика между жертва и жертва, престъпление и престъпление, страдание и страдание, смърт и смърт, е недопустим.
Тези, които се опитват да оправдаят престъпленията на комунистическата диктатура, твърдят, че всички ужасни актове са били извършени от тези режими в името на благородни идеали, в името на равенството и братството. Госпожи и господа, г-жо председател, това е огромна лъжа и всичко, което са извършили, не е в тяхна полза, а в техен ущърб, защото те са мамили хората с обещанието за благородни цели, както каза писателят István Örkény по унгарското радио по времето на революцията от 1956 г. Той признава, че са лъжели денем и нощем, лъжели са във всички възможни аспекти.
Поради това, в името на свободата, демокрацията и общия европейски принцип ние призоваваме, настояваме да има общ Европейски ден за възпоменание и паметник на жертвите на комунизма, да се създаде европейски музей, архив и изследователски институт за документиране на престъпленията на комунизма. Нека изключим от редиците на демократите тези, които и до днес продължават да оправдават действията на комунизма и нека Европа да подкрепи безусловно осъждането на всяка безчовечност. Дано възможно най-много колеги подкрепят Декларацията от Прага.
Katrin Saks
- (ET) Сигурна съм, че никой в залата - дори и тези, които в момента могат да правят нещо по-хубаво - не би намерил извинение за това, което се случи преди 60 години в балтийските държави, когато почти 100 000 души, предимно жени и деца, бяха депортирани в Сибир. Още по-жалко е, че в контекста на вече започналата предизборна борба някои среди сочат с пръст социалдемократите, твърдейки, че ние не разбираме престъпния характер на тези събития.
Димите "социализъм" и "комунизъм" може действително да означават различни неща за отделни членове на нашата партия, но никой не може да оправдае извършените престъпления.
Защо ни е нужно да говорим за това - не само на историците, но и на политиците? Защото без да дадем справедлива оценка на миналото, ние не можем да бъдем сигурни, че сме направили всичко възможно да предотвратим повтарянето му. Това е важно, тъй като сенките от миналото не са изчезнали. Въпреки че е трудно в наши дни да си представим издигането на Хитлер на пиедестал, паметникът на Сталин стои гордо на централния площад в родния му град Гори. Миналата година в Русия Сталин беше избран за един от 12-е най-велики личности в историята.
Wojciech Roszkowski
- (PL) Г-жо председател, понякога се говори, че нацисткият тоталитаризъм произхожда от дясното, а комунистическият тоталитаризъм - от лявото. Това не е много точно. Расовата омраза и класовата омраза са само две разновидности на едно и също нещо - омразата - което унищожава човешката съвест и социалните отношения. Чухме подобно изказване преди малко, изказването на г-н Mr Pafilis.
Омразата роди потисничеството, а потисничеството е отрицание на републиката, на демокрацията, на държавата, която се ръководи от закона. И лявото, и дясното съществуват в демократичната система. Нацисткият и комунистическият тоталитаризъм разрушиха демокрацията. Затова не е вярно, че нацизмът е бил дясното, а комунизмът - лявото. Нацизмът и комунизмът бяха навсякъде.
Който днес възприема като относителен престъпния характер на тоталитаризма, независимо дали става дума за нацистки или комунистически тоталитаризъм, застава срещу традициите на държавата, управлявана от закона, и срещу демокрацията. Между другото е характерно, че докато европейската десница днес не поставя под съмнение престъпленията на нацизма, европейската левица поставя под съмнение комунистическите престъпления. Това става съвсем ясно от отношението на социалистите и комунистите към проекта за резолюция по въпроса, който обсъждаме днес. В залата не гласуваме за истината за историята, гласуваме за истината за себе си и за нашите морални оценки.
(Ръкопляскания)
Christopher Beazley
- (EN) Г-жо председател, защо демократите се чувстват така притеснени да назоват диктаторите и тези, които са посветили кариерите си на борбата срещу демокрацията, заробването на държави, преследването на тези, които се осмеляваха да говорят срещу тях и са отговорни за престъпления?
Тази вечер не говорим за тоталитаризма, не използваме евфемизми, говорим за престъпната фашистка диктатура на Хитлер и престъпната комунистическа диктатура на Йосиф Сталин. Когато бях на 16 години, живеех във Франкфурт на Майн, който се намира на два часа път с танк от Прага.
Министър Александър Дубчек, когото почетохме в залата, положи много усилия да либерализира системата. Той говореше за човешкото лице на комунизма. Нечовешкото лице на комунизма беше Леонид Брежнев и неговите предшественици и приемници.
Г-н член на Комисията, смятам, че ако трябва да отстояваме убежденията си, следва да почетем жертвите на комунизма и фашизма. Не трябва да правим разлика между тези двама престъпници-близнаци - те са точно такива. Единствената разлика е, че Хитлер загуби войната, а Сталин я спечели.
Днес председателят на Парламента почете паметта на депортираните от трите балтийски държави - Естония, Латвия и Литва. Но г-н министър, Вашата страна също пострада: Ян Палах загуби живота си. Той правеше отчаяни опити да покаже пределите, до които ще достигне, за да докаже, че режимът, при който живееше, е недопустим. Помня как на 16 години слушах радио Прага, когато танковете окупираха Вашата столица на Вацлавския площад. "Не ни забравяйте!" каза Вашият смел сънародник. Г-н член на Комисията, тази вечер няма да забравим тези, които страдаха. Трябва да имаме куража да назовем отговорните лица, но трябва да гледаме към бъдещето, за да гарантираме, че този континент никога повече няма да страда от хитлеризъм или сталинизъм.
(Ръкопляскания)
Luis Yañez-Barnuevo García
- (ES) Г-жо председател, нека не забравяме - съгласен съм - и да не правим прекалено много сложни разграничения: от политическа гледна точка всички форми на тоталитаризъм заслужават да бъдат осъдени, а комунизмът и фашизмът нанесоха непоправима вреда на континента.
Днес сме обединен континент от 27 нации и 500 милиона души, които споделят ценностите за свобода, демокрация и права на човека и ние трябва да осъдим еднакво тоталитарния комунизъм, който съсипа Централна и Източна Европа, и национал-фашизма, който години преди това съсипа много европейски държави, включително моята.
Аз живях 32 години под диктатурата на Франко и няма да забравя това, няма да забравят миналото си и някои от изказалите се колеги от Гърция или Португалия например.
Никога не забравих, дори когато бях млад, страданието, което понасяха хората при комунистическата диктатура. Никога не съм бил комунист и винаги съм осъждал комунизма. Това не беше пречка да се боря срещу Франко и да осъждам системата на Франко.
Борбата е еднаква. Трябва да се борим за същите принципи, същите ценности и да запазим вечна паметта за жертвите на всички тези форми на тоталитаризъм.
Inese Vaidere
- (LV) Госпожи и господа, преди 60 години 43 000 невинни хора, включително деца и старци, бяха депортирани от Латвия без съдебен процес. Ако това се случеше сега във Франция, щяха да бъдат засегнати 1,3 милиона души. Затова е важно днес да можем да говорим за престъпленията на тоталитарния комунизъм. Не би било правилно да оставим тези престъпления в сферата на историците, както беше предложено тук, докато свидетелите и жертвите на престъпленията не си отидат от този свят. Не трябва да омаловажаваме значението на тези престъпления и не трябва да ги отричаме. В своята писмена декларация Европейският парламент посочи ясно, че 23 август трябва да бъде признат за ден за възпоменание на жертвите на сталинизма и нацизма и никой тук не трябва да отрича и това. Съветът трябва своевременно да приложи това решение на Европейския парламент, за да може подобни престъпления никога да не се повтарят в бъдеще.
Rihards Pīks
- (LV) Г-жо председател, г-н Vondra, г-н член на Комисията, госпожи и господа, предполагам повечето от хората, които са учили история на Европа, знаят, че Втората световна война започна на 1 септември 1939 г., когато Хитлер нахлу в Полша. Много по-малко хора знаят, че Хитлер успя да направи това, защото на 23 август 1939 г. той и Сталин бяха подписали споразумение: пакт за ненападение. Още по-малко хора знаят, че в продължение на две години режимът на Сталин е снабдявал Хитлер и армията му с гориво и промишлени стоки, за да може Хитлер да завладее Западна Европа. А още по-малко хора знаят, че през цялото десетилетие на 30-те години на 20-и век за Сталин са подготвяни нападателни оръжия, танкове и парашути. Докато Хитлер е имал 400 подготвени парашутисти, Сталин е бил подготвил 1 милион парашутисти, готови за завоевания. Освен това тази външна политика е била подкрепяна в решенията на комунистическата болшевишка партия на Съветския съюз. На няколко закрити заседания на Комунистическата партия са приети резолюции, чийто смисъл е бил държавите от Западна Европа да бъдат въвлечени в конфликт, за да може след това Съветският съюз да ги освободи. Това не е всичко: във връзка с вътрешната политика на 5 декември 1937 г. е започнало арестуването и масовото избиване на латвийците, които са останали да живеят в Съветска Русия. За период от две години 70 000 латвийци, живеещи в Съветския съюз, са били убити само защото са латвийци. Тогава как трябва да се отнасяме към този режим, при който външната политика е била агресивна, а вътрешната политика е била насочена към изтребление на собствените граждани на държавата? Това е бил тоталитарен, престъпен режим, точно като нацизма. Благодаря ви.
Csaba Sándor Tabajdi
- (HU) Трудно е да се напише обща история на Европа, тъй като след Втората световна война западната и източната половини на Европа изживяха различни истории. Централна и Източна Европа и балтийските държави бяха жертви в еднаква степен както на нацизма, така и на съветските диктатури, но все пак не можем да отъждествим нацизма със сталинизма.
Никой не може да оспори, че милиони станаха жертва на сталинистката диктатура, цели народи бяха изселени и никой не може да оправдае това или да твърди, че въпросът е относителен. "Шоа", организираната машина на нацистка Германия за избиването на еврейския народ единствено въз основа на произхода, беше зверство, което няма аналог в човешката история.
В Западна Европа често не се разбира, че за нас освобождението от нацизма донесе в същото време нова окупация, началото на съветското потисничество. По тази причина 9 май се възприема по различен начин от старите и от новите държави-членки, особено от балтийските държави, които загубиха своята независимост като държава и чиято интелигенция беше заличена.
Би било хубаво да признаем миналото без политика, без съвременна политическа пристрастност и да формулираме общ исторически разказ. По думите на унгарския поет Attila József признаването на миналото е достатъчно велика борба.
Roberts Zīle
- (LV) Г-жо председател, някои от моите колеги вече споменаха, че днес си спомняме за депортиранията от преди 60 години, извършени от съветския режим, когато той е транспортирал хора до Сибир. Знаем също обаче колко трудно е да осъди комунистическия режим, по еднакъв начин, както се осъждат други тоталитарни режими. Това е така, защото говорим не само за миналото, но и за бъдещето. Тази седмица стана известно, че в Латвия водач на листата с кандидатите за европейските избори на сдружението "Harmony Centre", чиито новоизбрани представители ще се присъединят към групата на социалистите тук в Европейския парламент, ще бъде Alfrēds Rubiks, бившият лидер на латвийското разклонение на Комунистическата партия на Съветския съюз, който беше съден в Латвия за престъпленията на режима. Това е лице, което поддържа комунистическата идеология и се е противопоставяло на възстановяването на независимостта на Латвия до последно; сега той ще бъде избиран от държава, която самият той е отрекъл. Това също ни дава отговор защо в бъдеще ще продължава да бъде трудно Европейският съюз да осъди престъпленията еднакво и защо добрите и лошите тоталитарни режими ще съществуват винаги. Благодаря ви.
Marian-Jean Marinescu
. - (RO) Комунизмът е измамна философия. На теория тя говори за благоденствие, равенство и зачитане на правата на човека, а на практика е означавала лъжи, дискриминация, омраза и дори престъпления.
Комунизмът трябва да бъде осъден с всички средства, с които разполагаме. Това беше направено в Румъния през 2006 г. чрез думите на президента на държавата вследствие на доклад, изготвен от президентска комисия, сформирана за тази цел.
Комунизмът унищожава всичко, което означава свобода, и прави хората зависими от една система. Никой, който никога не е живял при комунизъм, не може да разбере колко много могат да бъдат засегнати от тоталитарната система животът на човека и начинът на мислене.
Ако можех да върна времето назад, щях да направя така, че тези, които са живели целия си живот при капитализма, но мечтаят за комунизъм, да живеят в Румъния през 80-те години на 20-и век.
В Румъния комунистическият режим беше наложен с помощта на руските войски, с цената на стотици хиляди животи, погубени в трудови лагери и затвори. Заради единственото си престъпление, че не са се подчинили на тоталитарната система са изчезнали политици, интелектуалци, селяни, представители на различни вероизповедания и най-общо, граждани, които са били образцови членове на обществото.
Докато сериозните проблеми, причинени от една фалирала икономическа система, могат да бъдат решени чрез подходящи мерки, на човешките същества е необходимо време да забравят, да простят и да се приспособят към новия начин на живот, дори ако той е несравнимо по-добър.
Демокрацията осигури свобода на мисленето, изразяването и движението. Тя трябва да осигури и сигурност за утрешния ден. Няма разлика между бедност, причинена от липсата на материални стоки и бедност, причинена от липсата на средства за закупуването им. Денят, в който успешно се освободим от бедността, призракът на комунизма ще изчезне завинаги.
Уважаеми колеги, Румъния и другите държави от Източна Европа се озоваха в тази система, в резултат на решенията, взети от световните лидери, от които само един беше комунист. Останалите представляваха демократични системи.
Не забравяйте тази историческа истина, когато преценявате в цифри, оценявате и вземате решения за настоящото положение или за бъдещето на бившите комунистически държави, независимо дали те са членки на Европейския съюз или не.
Ljudmila Novak
- (SL) Със съжаление отбелязвам, че никоя от бившите комунистически държави все още не е разследвала напълно и не е признала престъпленията на комунизма в периода след Втората световна война.
Тъй като тези режими бяха на власт в продължение на десетилетия след войната, те успяха да унищожат повечето от доказателствата. Затова престъпниците, или извършителите дори не са установени поименно, камо ли осъдени. Историята беше написана от победителите.
Европейският съюз трябва да призове всички държави, които по-рано са били управлявани от комунистически режими, да осигурят възможност на своите историци да извършат изследвания и да включат цялата истина за следвоенния период в училищните учебници. Те трябва да напишат и за вината на западните съюзнически сили, които връщаха или екстрадираха заточеници в ръцете на комунистите.
Европейският съюз трябва също да призове държавите-членки да помислят за преименуването на улиците и площадите, които носят имената на противоречиви герои, като например Тито в Югославия, които бяха отговорни за много следвоенни убийства, въз основа на ролята им по това време.
Ewa Tomaszewska
- (PL) Г-жо председател, аз съм смаяна и възмутена, когато чувам в залата, че комунистите не са готови да се засрамят, въпреки десетките милиони жертви при строителството на Беломорско-балтийския канал, милионите хора от много нации, депортирани в Сибир (включително руснаци, но само поляците наброяват милиони) и осъждането на цели нации на смърт (например кримските татари).
Капитанът от кавалерията Pilecki, който влиза в Аушвиц доброволно и по-късно е хвърлен в затвора от комунистите, казва на съпругата си, че Аушвиц е бил само игра. Моята страна беше засегната и от двете тоталитарни системи и раните все още заздравяват днес. Никоя подобна система няма право да съществува. Трябва да почетем тези, които се бориха срещу тоталитаризма, трябва да почетем и паметта на жертвите.
Bogusław Sonik
- (PL) Г-жо председател, Европейската общност трябва да положи максимални усилия, за да запази жива паметта за героите и да не позволи омаловажаването на тоталитарните престъпления. Съдбата на тези, които са се противопоставили, на тези, които като капитана от кавалерията Pilecki са били убити, трябва винаги да бъде в нашето съзнание, особено заради факта, че идеята за европейска интеграция възникна между хора, изправени пред нацизма и комунизма. Освен това точно тази идея предотврати бъдещи конфликти и възникването на тоталитарни режими след края на войната.
Установяването на международен ден на героите от борбата срещу тоталитаризма би било стъпка по пътя към общо разбиране на европейската история от 20-и век и част от общата борба срещу взаимните предразсъдъци и невежество по отношение на историческите факти. Запазването на престъпленията на тоталитарните режими - нацистки и комунистически - в съзнанието на европейците може да ни накара да се надяваме, че нашият континент никога вече няма да бъде сцена на такива трагични събития.
György Schöpflin
- (EN) Г-жо председател, това разискване има и друго измерение. Не само обединена Европа се нуждае от спешен преглед на целостта на миналото, това важи особено за европейската левица.
Без изчерпателна оценка на миналото си левицата в някои от бившите комунистически държави се задължава - принуждава се - да живее с лъжовно минало, минало, от което излизат наяве най-различни болезнени събития. Това допълнително принуждава левицата да защитава това лъжовно минало и така нейната надеждност като демократична сила се руши. Като виждаме как западната левица приема напълно тази нереформирана посткомунистическа левица като допустим партньор, на нея също й се налага да защитава минало, което не може да бъде защитено. Следователно в този смисъл е отслабена нейната собствена ангажираност към демокрацията.
Csaba Sógor
- (EN) Г-жо председател, Европа има бурна история във връзка с тоталитаризма и ограничаването на основните свободи. В някои части на Европа 20-и век беше белязан от тези тоталитарни режими.
Сега наше морално задължение е да гарантираме, че всеки гражданин на Европейския съюз се ползва от еднакви права. Изключително важно е ЕС да подкрепя и правата на малцинствата, особено след като много държави по целия свят не зачитат най-основните права в този смисъл.
Същевременно бих желал да отбележа, че въпреки че Европейският съюз говори против дискриминацията и нарушаването на правата на човека в случаи като Тибет, е ясно за всички ни, че дори в Съюза има етнически и езикови малцинства, които много често са обект на културна и езикова асимилация. Тази практика в някои национални държави в ЕС е аспект, който трябва да бъде сериозно разгледан и преосмислен.
Унгарците в Румъния, хората, които представлявам, са такъв случай.
Zbigniew Zaleski
- (PL) Г-жо председател, предложението на г-н Szájer да се установи ден за възпоменание на историята на жертвите на тоталитаризма е съвсем правилно. Смятам, че то е правилно, защото докато ужасът на нацизма е сравнително добре познат и дори някои германци се опитаха да го разберат, е парадокс, че за сталинизма е известно съвсем малко. Парадоксът се състои във факта, че дори хората от Сибир, от собствената страна на Сталин, са мислели, че той е добър човек и че причината за несгодите на Русия се крият на друго място.
Не можем да чуем гласовете на милионите, които за загубили живота си в Сибир и никога няма да узнаем как са страдали те, но знам за една от жертвите, която още е жива. Този човек все още чувства, дори когато просто върви по улицата, че вече не е жив. Това е симптом на човек, който е бил изпратен в Сибир. Оцелелите знаят какво представлява това страдание. Има една руска поговорка (членът на Парламента казва няколко думи на руски език) - която означава, че ако не си бил там, ще бъдеш, а ако си бил там, няма да го забравиш. Мисля, че трябва да говорим открито и за двете форми на тоталитаризъм.
Vytautas Landsbergis
- (EN) Г-жо председател, трябва да направим всички възможно, за да спрем моралния упадък на Европа. Опортюнизмът си проличава най-силно, когато се пренебрегват груби престъпления срещу човечеството, извършени през последния век. За съжаление, подобно пренебрежително отношение към престъпленията на комунистическия тоталитаризъм носи след себе си успокоение за всички неонацисти в Германия, Русия или на други места: всеки един от тях би могъл да попита, ако на хората от Съветския съюз е простено, тогава защо да не бъде простено и на нашите предци?
Корените на това неприятно явление се крият в Нюрнберг, където нацистите бяха просто оправдани за организирането на конспирация със Сталин през Втората световна война. Най-голямото престъпление беше пренебрегнато поради правото на справедлив процес. Защо? Защото сянката на Сталин - аналогът на Хитлер - беше надвиснала над трибунала в продължение на две съдбоносни години. Дори в този период Западът капитулира морално пред Съветския съюз. Но няма причина да останем с ограниченото съзнание и страха завинаги.
Alexandr Vondra
действащ председател на Съвета. - (CS) Госпожи и господа, днес ще завърша изказването си на чешки език. Ще се опитам да обобщя и същевременно да отговоря на някои от въпросите, които бяха поставени тук. Мисля, че има три теми. Първо, бих искал да благодаря на всички за участието в изслушването миналата седмица и в настоящото пленарно разискване. Ако това беше първото разискване от този тип от дълго време, това може да бъде само нещо добро и мисля, че първото заключение е, че трябва да проведем разискването и да го продължим. Това е целта на Платформата за памет и съвест. Защо е важно да имаме такава платформа на равнище на Европейски съюз? Тя е важна като инструмент срещу забравата. Ако забравим миналото, естествено, създаваме възможност то да се завърне през задната врата в бъдеще. Това е също възможност да се борим срещу относителното разглеждане на миналите престъпления. Хитлер и Сталин са едно и също нещо. Разбира се, имаше държави, в които нацизмът осигури възможност или способства за последвалото установяване на комунизма и свързаните с него престъпления. Всяко относително разглеждане на въпроса - и не искам да политизирам темата - всяко относително разглеждане на въпроса е изключително опасно.
Второ, трябва да запазим осведомеността за историята като част от европейското образование. И мисля, че тук трябва да активизираме финансовите инструменти, за да гарантираме, че познаването на тоталитарното минало на Европа има място в сферата на образованието. Това беше едно от заключенията на изслушването, проведено миналата седмица. За тази цел са необходими ресурси и аз бих искал да благодаря на Комисията и на г-н Фигел - член на Комисията - специално за факта, че Комисията има желание да сътрудничи по този въпрос.
И не на последно място е въпросът докъде трябва да доведе дебатът. Председателството е кратко, продължава само шест месеца. Ние сме на средата на пътя и не претендирам, че когато настоящият Парламент се разпусне скоро, можем да постигнем невъзможното, но наистина мисля, че идеята за създаване на общоевропейски институции, независимо дали това са музеи, изследователски институти или фондации, е това, което ни е необходимо. Изслушването миналата седмица беше представено съвместно от представителите на няколко подобни институции, които функционират на национално равнище, и според мен съществува спешна необходимост да имаме такива институции на паневропейско равнище. Тази задача обаче е по-скоро на структури, които отговарят за приемствеността, отколкото на шестмесечното ротационно председателство. Ако нашата задача беше да допринесем за поставяне на началото на определени разисквания, аз бих искал да ви благодаря отново, че откликнахте на това разискване и приканвам тези от вас, които ще отговарят за приемствеността в бъдеще, да го продължат и може би някога той ще доведе до действително създаване на такива институции.
Ján Figeľ
член на Комисията. - (SK) Вече обясних същността на мисията на Комисията във въведението си и мога само отново да потвърдя, че имаме готовност и воля, което също е от значение. В случай че Европейската комисия има готовност да подпомогне този процес, вече съм споменал следващите етапи, които ще включват приключването на изследвания на различни методи и механизми на държавите-членки в тази област и предаването на очаквания доклад догодина. Въпреки това искам да добавя нещо, което по-скоро непряко засяга разискването. Някои от ораторите изтъкнаха факта, че е настъпила двадесетата годишнина от рухването на комунизма, падането на Берлинската стена и на Желязната завеса в Европа, и че е изминало много време. Според мен никога не е твърде късно и би било небрежно от страна на този Парламент, този отскоро разширен Парламент, да не направи изявление относно престъпленията на тоталитарния комунизъм и да не започне обсъждане, защото това е преживяване, което много хора тук носят със себе си, и голямата част от участвалите в разискването са от новите държави членки.
Аз също прекарах по-голямата част от живота си при тоталитарната система в Чехословакия и смятам, че трябва да създадем европейска памет, европейска задруга на базата на личния опит на всички засегнати и в същото време да подпомогнем процесите, които не позволяват завръщането на тоталитаризма, тривиализацията и отричането на престъпления или отричането на истината. Отричането на тези престъпления всъщност се равнява на относително разглеждане не само на истината, но и на етиката и на морала, което води до нови проблеми и до идеята, че премахването на хора означава премахване на проблема. Идеята, че проблемите могат да се премахнат чрез премахване на хора е един от принципите на сталинизма.
Гледам на разширението на ЕС в по-широк смисъл и именно поради тази причина мога да идентифицирам различните форми на тоталитаризъм, които бяха споменати, различните му форми в различни държави. Наша отговорност е да ги идентифицираме и да предприемем адекватни стъпки от гледна точка на реституцията, рехабилитацията, установяването на справедливост, поддържането на върховенството на истината, зачитането на човешкото достойнство и всичко, което представлява свободата и демокрацията
Бих искал също да кажа, че ние често мислим, че заплахите идват отдалеч и отвън, и че разделителните линии на днешния свят нямат нищо общо с религията или цивилизацията, или културата, а със зачитането на живота и хората, от една страна (дефинирано в човешките права), и фанатизма от какъвто и да било вид, от друга страна. Съществуват много различни видове фанатизъм. Те са ни познати дори в днешния свят и тъкмо затова образованието, споменато от Alexander Vondra, е толкова важно, за да могат хората от всички възрасти да разграничават уважението към човека от екстремизма, популизма, национализма или фанатизма във всичките им различни форми.
Бих искал да заключа, като подчертая, че Европейската комисия искрено подкрепя този процес и ще търси начини да го подпомогне. Този дебат е само една стъпка, но ще последват други действия. Трябва да направим много повече на нивото на държавите-членки. Бих искал и да заключа, като кажа, че днешното разширение на ЕС е възможно благодарение на жертвата на много хора и че то не се е случило чрез автоматизиран процес. Нито обединена Европа, нито демокрацията, нито свободата, нито законовата държава са се появили автоматично, а са резултат на огромни усилия и чести кръвопролития. Трябва да помним това.
Накрая бих искал да приключа с казаното, мисля, от г-н Tunne Kelam, относно разширяването на Съюза, което да включва не само географски региони, пазари и брой страни, но също и широка осведоменост, памет, уважение и отговорност. Ако можем да включим това в процеса, който сега честваме, петте години от разширяването, тогава ще сме готови за по-нататъшни процеси и в бъдеще. Ако не успеем да го направим, пътят ни ще бъде много по-труден. Благодаря много и искрени пожелания не само за разширяване на паметта, но също и на отговорността.
Председател
- Разискването приключи.
Гласуването ще се проведе по време на следващата месечна сесия.
Писмени декларации (член 142)
Слави Бинев  
в писмена форма. - Правосъдието е сред основните ценности в Европа!
Присъединявам се към колегите от UEN и внесената от тях резолюция, като подчертавам , че ЕС се основава на върховенството на закона, което е сред основните характеристики на демокрацията. Именно по този принципа трябва да се провеждат парламентарните избори. В България обаче проблемът с купуването на гласове бележи точно обратното.
След като предишните местни избори бяха компрометирани нееднократно от безочливото купуване на гласове на ГЕРБ, ДПС и БСП, обикновеният човек остана с чувството, че няма право на избор. Този ефект значително намалява желанието му да гласува отново.
Въпреки съществуващия Наказателен кодекс и въпреки многобройните сигнали за закононарушения, един от които споменат в доклада на Комисията, все още няма осъдени за тези престъпления, защото съответните наказателни органи явно не желаят да спрат купуването на гласове! В България слабата воля за правосъдие продължава и добре известните виновни отново подготвят предизборни кампании, а онези, които продадоха гласовете си вече търсят новия купувач с най - добрата оферта.
Искам да подчертая, че докато в България се допускат тези закононарушения и държавата продължава да бездейства по въпроса, честният гласоподавател на практика е лишен от основното си човешко право - Правото на ИЗБОР! Призовавам Парламента да не остава безучастен!
Filip Kaczmarek  
Госпожи и господа, проблемът с тоталитаризма в Европа произлиза от факта, че опитът на определени държави-членки в тази област е много различен. Много европейци просто не знаят какъв е бил животът при тоталитарните системи и хората, които не разбират тоталитаризма, проявяват естествена тенденция да пренебрегват престъпления, извършени при подобни системи и гледат на тях като на събития, случили се в хода на историята. Въпреки това комунизмът и фашизмът не само активно са се борили срещу повечето от ценностите на Европа, но са били готови да нарушат всички принципи на етиката в името на болни, изродени идеи - и тези системи наистина са нарушили тези принципи, като са причинили болка, страдание и смърт на милиони хора.
Колкото повече знаят европейците за истинското лице на тоталитаризма, толкова по-добре ще бъде за бъдещето на Европейския съюз. Това не е въпрос на честване на страданията на милиони хора. Става дума за разбиране на драматичните последици, които произлязоха и все още произлизат от тоталитарни практики в много държави в Европа. Солидарността, свободата, емпатията, толерантността, диалогът - всички тези ценности изглеждат различно, ако ги погледнем от перспективата на преживяванията на тоталитаризма. Нека помним това. Установяването на Международен ден на възпоменание на героите от борбата срещу тоталитаризма без съмнение би повишило нивото на познаване на едно болезнено минало. Това на свой ред би допринесло за намаляване на предразсъдъците, ограничаване на стереотипите и нарастването на надеждата, че Европа никога няма да изпита отново тоталитаризъм.
(Заседанието, прекъснато в 20,15 ч. се възобновява в 21,00 ч.)
