
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session 2005-2006 for åbnet. 
Formanden.
   - Mødet er åbnet.
Formanden.
   - Det er mig en stor glæde at kunne byde velkommen til hr. Solomon Passy, Bulgariens udenrigsminister, der i dag besøger Parlamentet og har taget plads i den officielle loge. 
Dette besøg, hr. minister, mine damer og herrer, er et vigtigt skridt i tiltrædelsesprocessen og i styrkelsen af båndene mellem Bulgarien og Europa-Parlamentet.
Vi ved alle, at vi den 13. april her i Strasbourg skal udtale os om Bulgariens tiltrædelse. Hvis Parlamentet afgiver udtalelse til gunst for Bulgarien, og tiltrædelsestraktaten bliver undertegnet i Luxembourg den 25. april som forudsat, vil vi glæde os til at byde velkommen til først de bulgarske observatører og senere til de medlemmer, der bliver en del af Parlamentet.
Hr. minister, jeg ønsker Dem et godt ophold i Europa-Parlamentet.
Formanden.
   - I dag, mine damer og herrer, fejrer vi den internationale kvindedag. Det har vi gjort i mere end 90 år, men til trods for denne højtideligholdelse er der hver dag millioner af kvinder i hele verden, der udsættes for kønsdiskrimination og for alle former for misbrug, såvel i fredstid som i krigstid. De er fortsat ofre for fysisk, psykisk, seksuel og økonomisk vold, en vold der ofte kommer fra deres nærmeste omgivelser.
For blot et par dage siden så vi de frygtelige billeder af det tyrkiske uropolitis indsats mod en demonstration bestående af kvinder, der fejrede kampdagen på forskud. Jeg gav allerede i går her i Parlamentet udtryk for den fordømmelse, som disse handlinger fortjener. Jeg har bedt den tyrkiske regering om at straffe de ansvarlige for disse ubeskrivelige handlinger, og jeg vil gerne minde om, at dette naturligvis på ingen måde sender det rigtige budskab med hensyn til Tyrkiets mulige indtræden i EU.
Mine damer og herrer, fra nu af og indtil den 11. marts er FN vært for verdenskonferencen om ligestilling mellem mænd og kvinder for at vurdere de fremskridt, der har fundet sted siden Beijing-konferencen i 1995, for allerede 10 år siden. Som bekendt deltager en delegation fra vores Parlament meget aktivt i konferencen, som det også var tilfældet i 1995.
Der er ingen tvivl om, at der er sket fremskridt siden da. Kofi Annan har anerkendt dette i sin åbningstale på Beijing + 10-konferencen, men der er fortsat meget store problemer og kæmpe udfordringer, der ikke blot bør anses for uløselige, ligesom vi heller ikke bør betragte dagens højtideligholdelse som en symbolsk dag, vi kan bruge til at lette vores dårlige samvittighed.
I eftermiddag holder vi en debat om "Kulturel vold og vold i hjemmet" med deltagelse af kendte personer og fagpressen. Jeg vil gerne invitere Dem alle til dette seminar/denne debat, og når jeg siger alle, så mener jeg både mænd og kvinder, for normalt plejer vi mænd at glimre ved vores fravær ved arrangementer, der behandler kvindeproblemer. Vi skal være bevidste om, at spørgsmålet om ligestilling mellem mænd og kvinder ikke er kvindernes problem, det er et problem for kvinderne og samfundet som helhed, og mændene bør involvere sig mere i at få løst det.
I dagens Europa hævder hver femte kvinde, at hun har været udsat for mishandling, én ud af fem. Og dette tal stiger desværre i mange lande.
I EU, der er rigt, demokratisk og samhørende, er det i stigende grad kvinderne, der bliver fattige. Der er bekymrende tegn på en feminisering af fattigdommen. I gennemsnit får kvinder i dag 16 % mindre i løn end deres mandlige kollegaer for det samme arbejde.
Dette punkt bør også behandles i den såkaldte Lissabon-strategi, der heller ikke på dette område kan fremvise særlig positive tal. Derfor har vi i denne valgperiode udpeget et medlem i alle de parlamentariske udvalg, der har særligt ansvar for at følge op på kønsbetingede spørgsmål, der ikke kan behandles isoleret, i en slags begrebsmæssig ghetto, men som skal indgå horisontalt i alle politikker.
Denne valgperiode vil også være kendetegnet af ratificeringen af forfatningen, der helt korrekt blandt EU's mål og værdier anfører ligestilling mellem mænd og kvinder. Men ud over tekster og erklæringer skal vi være klar over, at der ikke kommer ligestilling, så længe mændene ikke radikalt ændrer indstilling og overvinder den antropologiske arv, der til tider er dybt forankret i vores vaner og bevidsthed, så længe arbejdsgiverne ikke giver samme løn, så længe der ikke tilbydes konkrete fordele til kvinderne, som gør det nemmere for dem at udøve et erhverv eller at forebygge eller kompensere for de ulemper, det har for deres professionelle karriere at skulle opfylde en funktion, som kun de kan opfylde, det vil sige at føde vores børn. Vi får ikke løst de demografiske problemer i Europa, hvis vi ikke løser kvindernes ligestillingsproblemer.
Den dag, hvor alle medlemsstaterne gennemfører erklæringen vedrørende forfatningens artikel III-116 og træffer de nødvendige foranstaltninger med henblik på at straffe kriminelle handlinger, for vold mod kvinder er en forbrydelse, vil vi have taget et stort skridt fremad.
Det ville være dejligt, hvis Parlamentet havde en fuldstændig ens kønsfordeling. Men jeg ser helst, at det sker, ikke fordi der er en lov, der påbyder det, men fordi mænd og kvinder har de samme evner, og at dette afspejler sig i vores sociale og politiske adfærd. Vi skal heller ikke tro, at det bedste indeks til at måle ligestilling mellem mænd og kvinder er andelen af kvinder i de forskellige landes parlamenter. Uligheden kommer særligt grusomt og hårdt til udtryk i de laveste samfundslag, dér, hvor kombinationen af dårlige arbejdsforhold og de familiære forpligtelser er hårdest for kvinderne.
Derfor gentager jeg min opfordring til Dem om at deltage i de arrangementer, der i dag finder sted i Europa-Parlamentet, som deltager i dagens højtidelighed med den største entusiasme.
Næste punkt på dagsordenen er mundtlige forespørgsler til Rådet (B6-0015/2005) og Kommissionen (B6-0016/2005) om opfølgning af Beijing-handlingsplanen "Platform for Action" fra den 4. verdenskvindekonference (Beijing + 10). 
Gröner (PSE ).
   - Hr. formand, i dag, den internationale kvindedag, er en vigtig anledning til at gøre opmærksom på den kendsgerning, at kvinder ikke i tilstrækkelig grad deltager i de globale beslutningsprocesser. Det glæder mig, at Kommissionen nu også vil deltage i vores forhandlinger, fordi der i de stillede spørgsmål fokuseres på, hvordan evalueringen af den 10 år gamle Beijing-handlingsplan udviklede sig globalt som vores vigtigste grundlag for foranstaltningerne i forbindelse med kvinders rettigheder rundt om i verden. FN mødes i disse timer i New York for at evaluere resultaterne af handlingsplanen, og her indtager EU en meget vigtig rolle. Som ordfører fulgte jeg naturligvis EU og foranstaltningerne dengang i Beijing meget tæt, hvilket også var tilfældet fem år efter i New York i forbindelse med Beijing +5 og nu også Beijing +10 med en delegation fra Kvindeudvalget.
For os er det et vigtigt skridt - og her vil jeg godt lykønske det luxembourgske formandskab, som med god og smart forhandlingsførelse forsvarer kvinders rettigheder. USA pressede hårdt på for at få hul på bylden igen og søge fornyet indflydelse, især med hensyn til at genåbne handlingsplanen for forhandlinger på de 12 kritiske områder - først og fremmest med hensyn til de reproduktive og seksuelle rettigheder, hvilket i praksis vil sige på abortområdet. Med det luxembourgske formandskabs smarte forhandlingsførelse er det lykkedes at forhindre dette. Jeg beklager imidlertid, at Kommissionen ikke gjorde meget væsen af sig i New York, og at man således kun var repræsenteret af en kommissær og måske ved en enkelt lejlighed af hr. Barroso.
De spørgsmål, som vi stiller i dag til Kommissionen og Rådet på 12 forskellige områder, skal vurdere fremskridtene og naturligvis også påvise mangler på disse områder, som skal udbedres. I EU modtog vi en rapport herom fra hver enkelt medlemsstat. Det luxembourgske formandskab sammenfattede rapporterne på en konference og foretog en evaluering heraf. Der er absolut gjort fremskridt. Vi opnåede at skabe bevidsthed, hvad angår den politiske deltagelse. I nogle lande registrerede man et gennembrud, og i Spanien, hr. formand, skaber regeringen ligevægt mellem mænd og kvinder. Under det sidste valg til Europa-Parlamentet oplevede vi ikke den invasion, som vi forventede, efter at de 10 nye medlemsstater sendte observatører, hvoraf kun 14 % var kvinder. Her var der altså virkelig bevægelse i tingene. I forbindelse med Den Interparlamentariske Unions evaluering af, hvem der er med i regeringer, gjorde de europæiske lande det godt, selv om lande som Frankrig og Italien stadig kun har kvindeandel på 10 %. Derfor kræver kvinderne og Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder stadig indførelse af kvoter. Kvoter er nødvendige for at få kvinder med i de politiske beslutningsprocesser.
Med vores europæiske antidiskrimineringspolitik gav vi også i høj grad anledning hertil. Imidlertid er medlemsstaternes gennemførelse heraf stadig meget mangelfuld på mange områder.
Vi markerede os med forskellige initiativer mod vold, f.eks. med Daphne-programmet og Stop-programmet, som havde til hensigt at inddæmme volden. Vi gjorde os mange overvejelser om kvindehandel for at gøre det klart og tydeligt, at vi ikke kan acceptere, at der indsluses op imod 500.000 kvinder i EU med henblik på seksuel udbytning. Vi kan ikke acceptere, at det reelt er hver femte kvinde i Europa, som på et eller andet tidspunkt i sit liv bliver offer for forskellige former for vold.
Vi ønsker at etablere et ligestillingsinstitut, som giver os et grundlag og statistiske data, som kan bidrage til at tilpasse vores arbejde endnu mere konkret efter bekæmpelsen af forskellige diskriminationsformer. Parallelt med integrationen af kvinder på arbejdsmarkedet og bedste praksis til fremme af kvinder på arbejdsmarkedet ønsker vi ligestilling mellem mænd og kvinder som en rammepolitik. Under alle omstændigheder ønsker vi et europæisk år mod vold, og hverken Kommissionen eller Rådet tog nogen initiativer i den retning, men det kunne passende være 2006. Indtil nu er der imidlertid ikke sket noget. Vi mangler ligeledes konkrete forslag til, hvordan ligestillingsinstituttet skal udformes. I gennemførelsen heraf forestår der således rigtig meget arbejde for Kommissionen og Rådet. Den gode vilje alene er ikke nok. Vi har brug for handling. Det er smukt med symbolik på en dag som den internationale kvindedag, men foran os ligger der 365 dage fyldt med arbejde.
Jacobs,
    Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, jeg vil gerne takke de parlamentsmedlemmer, som har taget initiativ til denne forhandling om opfølgningen af Beijing-handlingsplanen og evalueringen af denne 10 år efter dens vedtagelse.
Som det vil være Dem bekendt, behandles dette spørgsmål i øjeblikket under den 49. samling i FN's Kommission for Kvinders Status. Formandskabet har allerede afleveret et budskab - et stærkt budskab, håber jeg, som giver et indtryk af EU's engagement for at sikre fuld og effektiv gennemførelse af Beijing-handlingsplanen. Da samlingen stadigvæk er i gang, kan jeg endnu ikke aflægge rapport om resultaterne.
EU betragter i dag ligestilling mellem kvinder og mænd som et grundlæggende princip, og EU betragter kvinders, herunder pigers og unge kvinders, rettigheder som en umistelig, integreret og uadskillelig del af menneskerettighederne. Evalueringen af Beijing-handlingsplanen, Beijing +10, er afgørende, fordi den ikke blot åbner mulighed for, at EU kan styrke sit program og sit engagement med hensyn til målsætningerne for Beijing-handlingsplanen, men den åbner også mulighed for at undersøge, på hvilke områder der er sket fremskridt, og på hvilke områder der fortsat er behov for at styrke den fælles indsats.
Den rapport, som er udarbejdet af det luxembourgske formandskab, og som blev offentliggjort for nylig i forbindelse med Beijing +10, indeholder en klar angivelse af de væsentligste resultater, der er nået i EU's institutioner, samt de fremskridt, der er gjort i form af institutionelle mekanismer i medlemsstaterne.
Formandskabet opregner i rapporten imidlertid også de udfordringer, vi fortsat står over for - fru Gröner har nævnt nogle af dem, hvad angår de 12 kritiske områder, der blev identificeret under den 4. verdenskvindekonference, der blev afholdt i Beijing i 1995. Det er, som også de ærede parlamentsmedlemmer anmoder om, vigtigt at få klarlagt, hvorfor der stadigvæk er forhold, som forhindrer gennemførelsen af ligestilling mellem mænd og kvinder, og hvorledes disse forhindringer overvindes.
Tillad mig også at henvise til Kommissionens årsrapport om ligestilling mellem kvinder og mænd, som blev vedtaget den 14. februar 2005.
Inden jeg kommer nærmere ind på de spørgsmål, parlamentsmedlemmerne har rejst, vil jeg gerne kort gøre rede for nogle af de positive initiativer, der er taget på EU-niveau for at fremme ligestillingen mellem kvinder og mænd. Der har i det forløbne tiår været tale om tre markante faser i udviklingen til fremme af ligestillingen mellem mænd og kvinder. For det første vedtagelsen af Amsterdam-traktaten, som skabte nye kompetencer med hensyn til princippet om ligestilling mellem kvinder og mænd. Dernæst udarbejdelsen af en europæisk beskæftigelsesstrategi, hvor lige muligheder er højt prioriteret. Endelig indarbejdelse af spørgsmål om ligestilling mellem mænd og kvinder i de forskellige politikker, det gælder især processen vedrørende social inklusion og strukturfondene, via mekanismer såsom de årlige arbejdsprogrammer eller de nationale handlingsplaner, som omfatter aktioner, som er rettet mod at fremme ligestillingen mellem mænd og kvinder.
EU's lovgivningsmæssige ramme, hvad angår lige behandling, udbygges år for år. Den seneste udvikling var vedtagelsen i december 2004 af Rådets direktiv, som for første gang udvider princippet om lige behandling til ikke kun at gælde området beskæftigelse og erhvervsuddannelse, men også varer og tjenesteydelser, der er tilgængelige for offentligheden.
Til trods for de fremskridt, der er gjort med hensyn til ligestilling mellem kvinder og mænd, er der ikke desto mindre et misforhold mellem den retlige og den faktiske ligestilling, og der er store uligheder mellem kvinder og mænd inden for en række sektorer, sådan som formandskabets rapport også vidner om.
Lad os nu vende os mod de kritiske områder, som er identificeret i Beijing-handlingsplanen, og som De henviser til i Deres spørgsmål. Jeg vil gerne begynde med beskæftigelsen.
Den gode nyhed er, at beskæftigelsesgraden for kvinders vedkommende er steget mere end for mænds vedkommende i de seneste 10 år. Den dårlige nyhed er imidlertid, at afstanden fortsat er stor på dette område, nemlig 17,2 %, og lønforskellen mellem mænd og kvinder er stort set uændret. Det er bekymrende ikke kun for kvinderne, men også for den europæiske økonomi som helhed. Hvis EU vil nå de ambitiøse mål, der følger af Lissabon-strategien, skal beskæftigelsesgraden inden 2010 op på 60 %. Medlemsstaterne har i overensstemmelse med den europæiske beskæftigelsesstrategi etableret mekanismer, som tager sigte på at opfylde denne målsætning inden for rammerne af de nationale handlingsplaner.
Når Det Europæiske Råd på mødet i Barcelona opstillede en målsætning om tilbud om børnepasning, var det med det sigte at gøre det nemmere for kvinder at vende tilbage til arbejdsmarkedet. Målsætningen skal ses som led i strategien for at forene familie- og arbejdsliv. Der er allerede gjort betragtelige fremskridt i så henseende i flere medlemsstater, selv om den traditionelle fordeling af børnepasning og lønnet arbejde mellem kvinder og mænd fortsat eksisterer til trods for visse medlemsstaters indsats for at udforme politikker, som tager sigte på at tilskynde fædre til at tage forældreorlov.
Det fremgår også tydeligt af dette års fælles rapport om beskæftigelsen, som fremlægges under Det Europæiske Råds forårsmøde, at der er behov for at styrke den fælles indsats for at øge kvindernes deltagelse på arbejdsmarkedet og for at tage fat på spørgsmålet om lønforskellene mellem kvinder og mænd.
Som svar på denne bekymring, vedtog ministrene med ansvar for ligestillingsspørgsmål i de 25 medlemsstater den 4. februar 2005 en erklæring, hvorved de forpligtede sig til at udvikle strategier med det sigte at øge antallet af erhvervsaktive kvinder og sikre passende beskæftigelsesmuligheder for disse, at sikre og beskytte erhvervsaktive kvinders rettigheder og fjerne strukturelle, juridiske og psykologiske barrierer i forbindelse med ligestilling mellem kvinder og mænd på arbejdsmarkedet. Det er ligeledes målet at fremme politikker, som gør det muligt for kvinder og mænd at skabe balance mellem arbejdsliv og privatliv, herunder varetage det familiemæssige ansvar.
EU har fastlagt fælles indikatorer vedrørende området "kvinder og økonomi", altså det sjette kritiske område, der opregnes i Beijing-handlingsplanen, hvilket vil gøre det muligt at følge udviklingen og de fremskridt, der gøres. De strukturelle indikatorer, der er fastlagt i forbindelse med den europæiske beskæftigelsesstrategi, vil ligeledes være særdeles nyttige i denne sammenhæng.
Vold mod kvinder. Til trods for de mange fremskridt, der er gjort på dette område, siden det første Daphne-program blev lanceret i 1997, er der desværre fortsat et påtrængende behov for nye foranstaltninger til forebyggelse af vold mod kvinder og børn og til bekæmpelse af dette fænomen. Vi håber, at det igangværende Daphne-program, som løber frem til udgangen af 2008, fortsat vil være et vigtigt programmeringsinstrument i indsatsen mod vold. Projekter, der er udført under dette program, har igennem årene skabt adskillige effektive netværk og gjort det muligt at tilvejebringe gode metodikker.
Flere formandskaber har givet sig i kast med dette problem. Det seneste initiativ er vedtagelsen af indikatorer, udarbejdet af det nederlandske formandskab, vedrørende sexchikane på arbejdspladsen. I den ovenfor omtalte erklæring gav EU-landenes ministre med ansvar for ligestilling mellem kvinder og mænd udtryk for, at der var opnået enighed om at udarbejde præventive metoder til bekæmpelse af kønsbaseret vold og menneskehandel og overvåge disses gennemførelse. Man besluttede ligeledes at intensivere indsatsen til forebyggelse og bekæmpelse af alle former for menneskehandel, som vedrører kvinder og piger, ved en sammenhængende og koordineret strategi, som omhandler flere områder, og som tager sigte på at bekæmpe menneskehandel. En sådan strategi bør omfatte foranstaltninger, som gør det muligt at imødegå alle faktorer, som favoriserer menneskehandel, ved at konsolidere gældende lovgivning for at sikre bedre beskyttelse af kvinders og pigers rettigheder og for at gøre det muligt at retsforfølge og straffe gerningsmændene med såvel strafferetlige som civilretlige foranstaltninger.
Hvad angår ønsket om at erklære 2006 for det europæiske år mod vold mod kvinder, skal jeg ikke benægte, at et sådant initiativ kunne bidrage til at gøre offentligheden bevidst om dette spørgsmål. Mig bekendt har Kommissionen imidlertid til hensigt at erklære 2006 for det europæiske år for arbejdstagernes mobilitet. Kommissionen har ligeledes meddelt, at 2007, i forbindelse med indsatsen for at fremme mangfoldighed og ikke-forskelsbehandling, vil blive erklæret for det europæiske år for lige muligheder, og det ser ud til, at 2010 bliver erklæret for det europæiske år til bekæmpelse af udstødelse og fattigdom.
Det vil måske interessere Dem at vide, at Europarådets Parlamentariske Forsamling har anbefalet Ministerkomitéen at erklære 2006 for det europæiske år mod vold i hjemmet i forbindelse med en paneuropæisk kampagne i samarbejde med Europa-Kommissionen og Europa-Parlamentet samt de nationale sammenslutninger og ngo'er.
Kvinder og fattigdom. Medlemsstaterne har ligeledes ved Ministerrådets erklæring af 4. februar udtrykt enighed om at ville styrke indsatsen til bekæmpelse af social udstødelse og fjerne de hindringer, der bremser kvindernes deltagelse på arbejdsmarkedet, eftersom et godt arbejde er et af de bedste midler til at undgå fattigdom. Der findes ganske vist endnu ikke på EU-plan kønsspecifikke indikatorer vedrørende feminisering af fattigdommen, men Det Europæiske Råd får hvert år på forårsmødet forelagt nogle strukturelle indikatorer, som er kønsopdelt og udarbejdet inden for rammerne af processerne for social inklusion og samhørighed. Der er ikke desto mindre fortsat meget at gøre, og i de fleste medlemsstaters nationale handlingsplaner tages der kun i ringe omfang hensyn til spørgsmålene om ligestilling mellem mænd og kvinder på andre områder end de arbejdsrelaterede. Der kunne være grund til at tage spørgsmålet om kønsspecifikke indikatorer op til behandling.
Kvinder og miljø. Hvad angår de foranstaltninger, der træffes i øjeblikket for at integrere kønsdimensionen i EU's politik, når det gælder udviklingssamarbejde, vil jeg gerne erindre om, at Europa-Parlamentet og Rådet i april 2004 vedtog en forordning om fremme af ligestilling mellem kønnene i Fællesskabets politikker, strategier og interventioner vedrørende udviklingssamarbejdet. Der er fastsat en finansiel ramme på 9 millioner euro for perioden 2004-2006 med henblik på gennemførelse af denne forordning. Indsatsen ligger i forlængelse af forordningen fra 1998, hvor det anerkendes, at det i forbindelse med udviklingsforanstaltninger ofte ikke er lykkedes at tage behørigt hensyn til ulighederne mellem kvinders og mænds situationer, roller, muligheder og prioritering, og at det er af afgørende betydning for den sociale retfærdighed og udviklingsindsatsens effektivitet, at der rettes op på de kønsbetingede uligheder, og at kvinderne sikres en styrket rolle.
Lad mig også understrege, at vedtagelsen af forordningen skal ses i sammenhæng med millenniumudviklingsmålene, som er fastsat af FN, FN's konvention om afskaffelse af alle former for diskrimination mod kvinder, Beijing-handlingsplanen samt slutdokumentet fra den særlige samling i FN's generalforsamling, "Kvinder 2000: Ligestilling, udvikling og fred i det 21. århundrede".
Under den 49. samling i FN's Kommission for Kvinders Status anerkendte formandskabet på EU's vegne, at ligestilling og kvindefrigørelse er afgørende for at sikre bæredygtig udvikling og bekæmpelse af fattigdom.
Piger og unge kvinder. Jeg har allerede været inde på spørgsmålet om menneskehandel, men jeg vil gerne tilføje, at EU-landenes ministre med ansvar for ligestilling mellem mænd og kvinder ved en erklæring for nylig forpligtede sig til på nationalt plan på behørig vis at integrere ligestillingsaspektet i politikker, administrative forskrifter og administrativ praksis vedrørende asyl og indvandring med det sigte at fremme og beskytte alle kvinders og pigers rettigheder, herunder overveje foranstaltninger, som tager højde for kønsbetinget forfølgelse og vold, når der tages stilling til ansøgninger om asyl eller flygtningestatus.
Jeg vil også gerne understrege, at Rådet i april 2004 vedtog et direktiv om udstedelse af opholdstilladelser til tredjelandsstatsborgere, der har været ofre for menneskehandel.
Kvinders rettigheder er menneskerettigheder. Formandskabet har over for Kommissionen for Kvinders Status på medlemsstaternes vegne bekræftet, at det anser fuld respekt for alle menneskerettigheder og grundlæggende friheder for at være afgørende for at sikre kvinders og pigers frigørelse og for at sikre sandt demokrati. Dette synspunkt vil vi fastholde under de kommende forhandlinger i Rådet om det forslag om et EU-menneskerettighedsagentur, Kommissionen snart vil forelægge Rådet. Jeg vil i øvrigt tilføje, at EU's erklæring i New York også berørte behovet for at bekæmpe skadelig sædvane eller traditionel praksis, herunder lemlæstende kvindelig omskæring, tidlige ægteskaber eller tvangsægteskaber og æresforbrydelser. Disse forhold forhindrer, at kvinder og piger fuldt ud besidder menneskerettigheder og grundlæggende friheder.
Kvinder og væbnede konflikter. Rådet har noteret sig Europa-Parlamentets beslutning, ifølge hvilken der anbefales en kvote på 40 %, hvad angår kvinders andel af poster inden for mægling, fredsbevarelse og konfliktforebyggelse. Det har rent faktisk været drøftet i EU, hvor vigtigt det er, at kvinder er repræsenteret i de fredsbevarende styrker, ligesom man har drøftet behovet for at sikre, at alle berørte er uddannet til at håndtere de særlige problemer, civilsamfundets kvinder står over for i konfliktområder. Der findes imidlertid hverken nogen godkendt indikator eller relevante statistikker om kvinder og væbnede konflikter, hvorfor jeg desværre ikke kan oplyse, om kvoten på 40 % er overholdt.
EU's ministre gav i deres erklæring af 4. februar udtryk for, at de ville gennemføre og tilskynde til initiativer, politikker og programmer, som udmønter FN's Sikkerhedsråds resolution 1325 om kvinder, fred og sikkerhed, hvor der ikke er tale om fastsættelse af kvoter som sådan, men anbefales øget inddragelse af kvinderne. Ministrene besluttede også at handle i overensstemmelse med Europarådets erklæring, handlingsplan og resolution om demokratisering, konfliktforebyggelse og konsolidering af freden.
Under den første uges arbejde i samlingen i Kommissionen for Kvinders Status fremlagde EU de overordnede linjer i vores engagement for at fremme kvinders rolle i forbindelse med konfliktforebyggelse og konfliktløsning, konsolidering af freden, de demokratiske processer, der følger efter en konflikt, samt efter katastrofer og under genopbygningsfasen. EU understregede ligeledes, at det er afgørende at sikre forståelse for kvinders behov i forbindelse med den bistand, der ydes efter katastrofer eller under genopbygningsfasen, og det er afgørende, at der udarbejdes programmer desangående, ligesom det er vigtigt at sikre kvinderne adgang til oplysninger om katastrofeforebyggelse, på lige fod med mændene, ved formel såvel som ikke-formel uddannelsesindsats, herunder tidlige varslingssystemer, som tager højde for ligestillingsaspektet.
Jeg vil gerne afslutningsvis takke Dem for, at De har givet mig mulighed for på den internationale kvindedag at give udtryk for EU's standpunkt med hensyn til at opnå ligestilling mellem kvinder og mænd og EU's forpligtelse til at nå de mål, der er sat i Beijing-handlingsplanen og de dokumenter, der er udarbejdet i forlængelse af Generalforsamlingens 55. samling i 2000. De er alle fortsat relevante. Jeg er overbevist om, at Europa-Parlamentet og Kommissionen fortsat vil arbejde for disse målsætninger, og at vi ved i videst mulige omfang at inddrage civilsamfundet og ngo'erne kan træffe andre foranstaltninger, som befordrer ligestillingen.
Endelig vil jeg ikke slutte mit indlæg uden at udtrykke min glæde over, at Kommissionen i dag vil fremlægge sit forslag om oprettelse af et europæisk institut for ligestilling mellem mænd og kvinder, sådan som Det Europæiske Råd opfordrede til i juni 2004. Et sådant institut vil tilvejebringe et værktøj og en struktur, som er yderst påkrævet for at finde svar på europæisk plan på spørgsmål såsom lønforskelle mellem mænd og kvinder og øget adgang for kvinder til arbejdsmarkedet, kvinders inddragelse i beslutningstagningen og balance mellem arbejde og familieliv.
Špidla
   , Fru formand for Rådet, hr. formand, mine damer og herrer. Det glæder mig at have lejlighed til på dagen, der fejres som den internationale kvindedag, at drøfte gennemførelsen af Beijing-handlingsplanen og de resultater, der er opnået. Fejringen af dette tiårsjubilæum er også en relevant lejlighed for EU til iværksættelse af en fornyet indsats i arbejdet med de resterende opgaver. Jeg vil først og fremmest takke fru Gröner og Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling for behandlingen af det omfattende og komplicerede spørgsmål. Takket være støtte fra Deres udvalg har vi gjort store fremskridt - og det vil vi fortsætte med - i relation til bekræftelsen af forpligtelserne i Beijing-handlingsplanen. Det glæder mig, at FN er nået til enighed om en politisk erklæring i denne sammenhæng. Det er ikke tilfældigt, at EU har bidraget i væsentlig grad til denne beslutning.
Jeg vil gerne takke det luxembourgske formandskab, da der er tale om et vanskeligt spørgsmål. Det har krævet en stor indsats fra et forenet Europa. Europa-Kommissionen har spillet en aktiv rolle i koordinationen af holdninger til forberedelsen af og det fortsatte arbejde med Beijing-handlingsplanen inden for FN. På konferencen, som det luxembourgske formandskab afholdt den 2. og 3. februar om temaet "Beijing + 10", blev der fremlagt en rapport om gennemførelsen af ligestillingsaktioner inden for Beijing-handlingsplanens 12 kerneområder i EU, og endvidere blev de mangler og opgaver, som kræver handling, fremhævet. Rapporten er baseret på indikatorer, som medlemsstaterne er enige om.
Deres første spørgsmål omhandler to centrale problemer. Et af disse er kvinders deltagelse i arbejdsmarkedet, og jeg vil gerne understrege, at bestræbelser på at udrydde forskelsbehandling af mænd og kvinder fortsat vil være en forudsætning for opnåelse af Lissabon-målene. Det er sandt, at lønforskellene for mænd og kvinder stadig er meget store og alt for store. Kommissionen vil arbejde på at sikre, at EU's retsforskrifter om lige løn finder anvendelse. Kommissionen vil inden for rammerne af den europæiske beskæftigelsesstrategi udarbejde henstillinger til de medlemsstater, som oplever relativt store forskelle. Det er endvidere nødvendigt at understrege, at arbejdsmarkedets parters rolle er vigtig og i nogle forbindelser afgørende. En af EU's opgaver, som endnu ikke er løst, er den vanskelige forening af familie- og arbejdsliv. Kommissionen har derfor i sin nye sociale dagsorden stillet forslag om en meddelelse om udvikling af politikker vedrørende ligestilling for mænd og kvinder. Forening er stadig helt centralt i denne sammenhæng.
Jeg vil endvidere nævne, at gennemgangen af direktivet om arbejdstid vil være af stor betydning i denne forbindelse. I programmet for ligestilling mellem mænd og kvinder er der tildelt støtte til projekter og konferencer inden for rammerne af formandskabet, og vi er nu i færd med at vurdere resultaterne. Det er vigtigt fortsat at tage initiativer, som kan skabe større forståelse på dette område. Vi skal også være i besiddelse af de nødvendige data. Kommissionen har derfor udarbejdet en database om mænd og kvinder, der er involveret i den samfundsøkonomiske og politiske beslutningsproces, som kan ses på hjemmesiden for Generaldirektoratet for Beskæftigelse, Sociale Anliggender og Ligestilling.
10 år efter Beijing er kvinder desværre stadig ofre for det uhyggelige fænomen - handel med kvinder. Kommissionen er i øjeblikket i færd med at udarbejde en meddelelse om handel med mennesker for at skabe mulighed for forbedringer i EU's politik på dette område. Kommissionen forventer at kunne offentliggøre meddelelsen i slutningen af første halvår.
Jeg er bekendt med Deres forslag om et europæisk år for bekæmpelse af vold mod kvinder. Kommissionen prioriterer bekæmpelse af vold mod kvinder meget højt og har undersøgt mulighederne i forbindelse med anmodningen fra Europa-Parlamentet om at udnævne 2006 til et europæisk år til bekæmpelse af denne form for vold. Men Kommissionen noterer sig, at Amnesty International i 2004 gennemførte en global kampagne om samme tema, og derfor har Kommissionen betænkeligheder ved at foreslå en sådan begivenhed på europæisk plan allerede i 2006, når en tilsvarende begivenhed fandt sted på globalt plan i 2004. Kommissionen er dog helt klar over betydningen af Parlamentets initiativ.
Det er endvidere vigtigt, at ligestillingsspørgsmål inkorporeres i politikker, der er forbundet med sundhed. Det gør man på europæisk plan via folkesundhedsprogrammet, hvorigennem projekter til udviklingsstrategier og fastsættelse af bedste praksis har modtaget støtte (f.eks. inden for fødselskontrol for unge piger, familieplanlægning og forebyggelse af seksuelt overførte sygdomme). Der lægges særlig vægt på forebyggelse af hiv i forhold til mødre og børn. Bestræbelser inden for uddannelsesområdet bør fokusere på forebyggelse af en situation, hvor adskillelsen starter i skolen og videreføres i arbejdslivet. Europarådet og Kommissionen har ved flere lejligheder fremhævet pigers mere begrænsede deltagelse i fag, der har med naturvidenskab og teknik at gøre. Det er derfor vigtigt for Uddannelsesrådet at fastsætte et mål om at øge antallet af kandidater inden for matematiske, videnskabelige og tekniske fag med 15 % inden udgangen af 2010 og mindske ubalancen mellem mænd og kvinder.
Grundlaget for EU's politik om audiovisuelle medier er direktiv 97/36/EF, fjernsyn uden grænser. Kommissionen vil efter gennemgang af direktivet i 2005 stille et forslag, hvor der tages højde for reglerne om menneskelig værdighed, især reglerne om diskrimination. Et andet vigtigt instrument inden for medier er det nye forslag om en henstilling vedrørende beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed og retten til at tage til genmæle, hvad angår konkurrenceevne i den audiovisuelle sfære og den europæiske industri for informationstjenester. Det er vigtigt, at medieoperatører påtager sig større ansvar for at udelukke muligheden for diskrimination via det arbejdsindhold, de leverer. I betingelserne for udviklingshjælp foreslår vi en strategi for ligestilling mellem mænd og kvinder som et mål i sig selv, og vi anerkender den vigtige rolle, som ligestilling har i relation til i udviklingspolitikker, ligesom vi arbejder på at mindske fattigdommen og forbedre forholdene for den offentlige sektor og forholdene vedrørende menneskerettigheder. Det moderne samfund, der er baseret på kreativitet, på evnen til at bringe medlemmernes menneskelige potentiale frem, er ikke holdbart, hvis det ikke fuldt ud udnytter kvindernes potentiale. Det er efter min opfattelse en af de grundlæggende årsager til fattigdommen i nogle dele af verden.
I det kortfattede referat, som EU og medlemsstaterne har udarbejdet om deres fremskridt i opnåelsen af millenniumudviklingsmålene, vurderes samarbejdet mellem Beijing-handlingsplanen og millenniumudviklingsmålene. Jeg vil gerne understrege, at kvinders rettigheder er grundlæggende menneskerettigheder. Spørgsmålet om ligestilling mellem mænd og kvinder i EU er mere vidtrækkende end rammerne for overholdelse af menneskerettighederne. Det er en særlig fællesskabspolitik, en prioritet, en veletableret politik, der er fastsat i traktater og aftaler og baseret på et solidt grundlag af retsforskrifter. Som De ved, er Kommissionen i færd med at udarbejde et forslag om at udvide ansvarsområderne for overvågningscentret i Wien til at omfatte beskyttelsen af grundlæggende rettigheder, og selv om det er for tidligt at komme med en vurdering af det fremtidige agentur, vil agenturets ansvarsområder helt klart omfatte beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder for både mænd og kvinder.
Mine damer og herrer, i den foregående tale blev det nævnt, at Kommissionen vil drøfte forslaget om at oprette et europæisk institut for ligestilling mellem mænd og kvinder, et kønsrelateret institut, og det glæder mig, at vi har opnået fremskridt på dette område. Jeg mener, at dette skridt vil styrke ligestillingspolitikkerne og resultere i noget, som efter min opfattelse er meget vigtigt - et solidt grundlag - og jeg mener, at det vil give bedre muligheder for at træffe velovervejede og fordomsfrie foranstaltninger. Mange tak, mine damer og herrer. 

Záborská,
   Hr. formand, fru minister, hr. kommissær, mine damer og herrer, den internationale kvindedag den 8. marts indgår i år i fejringen af tiåret for verdenskvindekonferencen, men det er et spørgsmål, om alle kvinder verden over oplever de fremskridt, der blev kundgjort i Beijing, på samme måde. Beijing +10 betegner en ny start, og jeg værdsætter i høj grad den indsats, vores kolleger har ydet med henblik på denne mundtlige forespørgsel.
Jeg tænker i dag på alle de kvinder, som har viet deres liv til forsvaret af kvinders værdighed ved at erobre grundlæggende rettigheder på det sociale, økonomiske og politiske plan. Deres engagement blev undertiden betragtet som grænseoverskridende, som et udtryk for manglende kvindelighed, ja, endog som udtryk for exhibitionisme. Nogle af de påtrængende spørgsmål er reel ligestilling med hensyn til menneskerettigheder, lige løn for lige arbejde, beskyttelse af erhvervsaktive mødre, retfærdighed med hensyn til avancement inden for karrierestrukturen og ligestilling mellem ægtefæller i familielivet. Kvindernes tilstedeværelse i samfundslivet giver anledning til at tage spørgsmålet om et samfund, som er organiseret med effektivitet og produktivitet som eneste kriterium, op til fornyet overvejelse.
Det er påtrængende nødvendigt eftertrykkeligt at fordømme og gøre opmærksom på misbrug, som rammer kvinder, og forsvare kvinder og piger mod enhver form for vold, som reducerer dem til objekter eller varer. Under sådanne omstændigheder hviler ansvaret for abort ikke i første række på kvinderne, men på manden og livsvilkårene. Det burde ikke give anledning til forskelsbehandling eller straf at være kvinde og mor, for menneskehedens overlevelse afhænger heraf.
Kvinden bliver, når hun har mulighed for at lade sin skabende ånd komme til udtryk, virkelig revolutionær, for hun formår at løse konflikter, skabe og genskabe fred. Og fred er ikke kun fravær af krig, det er en retstilstand og et påtrængende behov, som berører alle mænd og kvinder i dag. Glædelig fest! 
Estrela,
   Hr. formand, fru minister, hr. kommissær, kære kolleger, også jeg havde den glæde at indgå i Europa-Parlamentets delegation til den 4. verdenskvindekonference om Beijing-handlingsplanen, og jeg vil i den anledning gerne takke det luxembourgske formandskab for den fasthed, hvormed det forsvarede de rigtige holdninger.
FN's generalsekretær omtalte det alarmerende forhold, at 201 millioner kvinder endnu ikke har adgang til svangerskabsforebyggelse, og påpegede, at utilstrækkelige reproduktive og seksuelle sundhedsydelser er årsag til en tredjedel af alle dødsfald ved komplikationer i forbindelse med graviditet og fødsel. Hertil kan man så føje nye former for forskelsbehandling hos os selv i dag. Når en kvinde tvinges til at vælge mellem at amme sit barn eller beholde sit job som leder, når en kvinde tvinges til at vælge mellem at passe syge børn eller risikere fyring, eller når en kvinde konstaterer, at der er lettere at få lov til at gå hjem tidligere for at hente bilen efter syn end for at hente børn i institutionen, så er alt sagt om de økonomiske magthaveres mentalitet og om, hvordan de opgaver, som man traditionelt tillægger kvinder, nedvurderes.
Jeg glæder mig over de gode hensigter, der her kommer til udtryk, såvel fra Rådet som fra Kommissionen, men jeg så gerne, at vi kommer fra ord til handling, og at man siger, hvad det er for konkrete foranstaltninger, som Kommissionen og Rådet vil træffe, for at gøre noget ved disse forhold. Her taler jeg ikke om kvindernes situation i de fattige lande, om muslimske kvinder i et fattigt land i Afrika eller Asien, der må underkaste sig en korrupt despot eller fanatiske terrorister, så tilværelsen ikke er et liv, men en langsom død, ligesom vi også har haft det eksempel, der her er blevet nævnt, med kvinderne i Tyrkiet, som jeg gerne vil stille mig solidarisk med. Det er de udfordringer, vi står over for.
Carlshamre,
   Hr. formand, De Forenede Nationers erklæring vedtaget i New York for to dage siden er en vigtig sejr for alle kvinder. Den har igen bekræftet handlingsplanen fra Beijing og kvinders reproduktive rettigheder. Det er noget, jeg er meget glad for. Ikke desto mindre er det ikke det eneste vigtige spørgsmål i dag.
Et stort antal kvinder lider under vold fra de mænd, som de har eller har haft et forhold til. Det siges, at der er sket betydelige fremskridt, men faktisk er der ikke sket nogen fremskridt, for vi har endnu ikke forstået problemets fulde omfang. I tal taler vi om mindst en femtedel af alle kvinder i EU, idet nogle nye undersøgelser dog anslår det rigtige tal til at være så højt som en tredjedel. Det er en epidemi i vores samfund.
Som ordfører i denne sag er jeg ved at færdiggøre en betænkning, hvori jeg opfordrer alle medlemsstaterne til at foretage præcise undersøgelser af hyppigheden. Vi behøver korrekte tal for hele Europa. Jeg vil også foreslå en liste med gode eksempler på lande, regioner og byer, der behandler denne sag på rette måde. Det er f.eks. klart, at Spanien er et land, der gør meget for at ændre denne triste situation, og jeg benytter denne lejlighed til at sige: 
Endelig vil jeg gerne understrege den mest ekstreme form for vold mod kvinder. På vores kontinent bliver kvinder og piger solgt som kvæg. Det kender vi alle til. Det er den mest forfærdelige af alle kriser for menneskerettighederne, der i øjeblikket rammer hundredtusinder af kvinder i Europa alene, og det sker lige i dette øjeblik, samtidig med at vi markerer den internationale kvindedag. Det er moderne slaveri. Hvor der er efterspørgsel, vil der være udbud. Derfor vil jeg fra nu af afslutte alle mine indlæg i Parlamentet med en vending lånt fra en berømt romersk politiker: (i øvrigt mener jeg, at prostitution bør udryddes).
Breyer,
   Hr. formand, handlingsplanen fra Beijing var en milepæl, og Kommissionens politik var tidligere ofte et fyrtårn for kvindepolitikken. Jeg håber, at den vil vedblive med at være det, og at ligestillingspolitikken ikke havner i et dødvande. Jeg var meget skuffet over Deres tale, hr. Špidla, hvor De talte meget om fortidens bedrifter, men meget lidt om det, De vil gennemføre i fremtiden.
I lang tid har vi ventet på dette ligestillingsinstitut, men De sagde ikke noget om kønsbudgettet. Jeg har ikke hørt Dem sige noget om, hvordan vi skal eliminere den lønkløft, som rent faktisk bekymrer os. Jeg hørte intet om den internationale dag mod vold mod kvinder. Rådsformanden siger, at det kommer næste år, hvorimod De sagde, at Amnesty International allerede har haft udråbt et sådant. Fint nok, men hvad så nu? Vi hørte ikke noget om det. Jeg håber, at vi ikke kun fører ligestillingspolitik i dag, men alle 365 dage om året. Jeg kunne rent faktisk godt have tænkt mig mere perspektiv. Hvad påtænker Kommissionen at gøre nu? For indtil nu har jeg udelukkende hørt tom snak fra den kant.
Som den forrige taler var inde på, har vi også omskæring, æresdrab og tvangsægteskaber i EU. Jeg opfordrer virkelig EU-medlemsstaterne og Kommissionen til at sætte sig i scene her som koordinerende instans og gøre noget ved dette, da jeg mener, at vi skal melde klart ud her.
Svensson,
    Hr. formand, gennem årene er kvindernes underordning, som vi ved findes på alle områder i samfundet, blevet fremhævet og drøftet specielt denne dag. Hvert år har vi haft store forhåbninger til, at alle ord omsættes til praktisk handling. Selvfølgelig er der gjort fremskridt, men den grundlæggende patriarkalske magtordning består stadig. 
Det havde uden tvivl været lettere at følge op på den fjerde verdenskvindekonference, hvis kommissionsformanden havde udpeget en ligestillingskommissær. Betydningen og omfanget af ligestillingsspørgsmål på alle politiske områder havde krævet en ligestillingskommissær, som kun tog sig af ligestillingsspørgsmål. Selv om der desværre ikke findes en kommissær med ansvar for ligestillingsspørgsmål i øjeblikket, vil jeg opfordre Kommissionen til fremover at prioritere ligestillingsarbejdet lige så højt som arbejdet med det indre marked, varer, tjenesteydelser, industri osv.
Et af beviserne på kvinders underordning er mænds vold mod kvinder. Verdensbanken har vurderet, at kvinder lige så ofte dør af vold som af cancer. Undertrykkelse er i højere grad skyld i dårligt helbred end malaria og trafikulykker tilsammen. De fleste af os fordømmer volden, men vi skal også tage fat på de værdier, som muliggør volden, og den kultur, som siger, at kvinder skal være tilgængelige for mænd, og at mænd har ret til at kontrollere kvinders liv og krop - den kultur, som siger, at kvindens krop er en vare, der kan købes og sælges. Det er hverdagen for mange kvinder og piger i Europa i dag. Det kaldes ulovlig handel og prostitution, men det kan også omtales som sexslaveri. At det forsat kan finde sted beror på en uhellig alliance mellem økonomisk vinding samt en sexistisk og racistisk holdning. På vegne af kvinderne i medlemsstaterne beklager jeg også den neoliberale økonomiske politik med dereguleringer og privatiseringer, som yderligere forværrer kvindernes situation, både hvad angår jobmuligheder og adgang til børne- og ældreomsorg. 
Det er på høje tid at omsætte handlingsplanen fra Beijing til praktisk politik. Den dag vi har opnået disse mål, lever vi forhåbentlig i et samfund, som ikke behøver specielle kvindedage. Så vil alle dage være kvindernes, mændenes og børnenes. 
Krupa,
    Hr. formand, det er vanskeligt at sige noget om kvindespørgsmål, når man kun har ét minuts taletid i denne forhandling. Som kvinde og læge vil jeg dog over for Parlamentet protestere imod tendensen til at behandle kvinder som objekter, udsætte kvinder for aggressiv maskulinisering og anvende udtrykket "reproduktiv sundhed" under henvisning til moderskab. Det er tydeligvis et udtryk, der bør anvendes i forbindelse med dyr, ikke mennesker.
En kvindes værdighed og mystikken omkring kvinden afsløres gennem hendes rolle som mor og skal ikke forstås helt kategorisk. Følelsesmæssigt sunde kvinder, der ikke er demoraliseret, er varme mennesker. De er af natur følsomme, de har sympati for andre mennesker, og de er villige til at foretage ofre. Deres missioner omfatter hjemmet, familien, ægteskabet, børn og arbejde, men omfatter ikke en magtkamp med mænd. Jeg vil især opfordre kvindeorganisationer til at respektere kvinders værdighed og kvindelighed, som er et udtryk for deres spirituelle rigdom. 
Libicki,
   Hr. formand, mine damer og herrer, i dag bør vi koncentrere os om at hylde og vise vores respekt for kvinder, for kvinder fortjener vores hyldest for deres indsats som mødre, hustruer, aktive medlemmer af samfundet og aktive politikere.
Dette er dog ikke tidspunktet til at tale om "reproduktiv sundhed", som ikke er andet end slet skjult støtte til abort. Vi er i dag helt bekendt med konsekvenserne af abort. Ud over de konsekvenser, som abort helt tydeligt har for den fysiske sundhed, og som kan omfatte infertilitet, har abort også psykiske konsekvenser, som lægerne har kaldt post-abortsyndrom. Det er ganske enkelt ikke korrekt, at der på Beijing-konferencen blev fastsat bestemmelser til fordel for abort, som skal implementeres i national ret. Det er ikke korrekt.
Gruppen Union for Nationernes Europa vil stemme imod beslutningsforslaget på grund af anvendelsen af udtrykket "reproduktiv sundhed", og gruppen vil gøre alt for at sikre, at udtrykket slettes, da det er upassende og en fornærmelse mod kvinders værdighed. 
Belohorská (NI ).
   - Mange tak, hr. formand. Den 8. marts er en internationalt anerkendt helligdag, den internationale kvindedag. Vi betragter dog mest af alt denne dato som en lejlighed til at hylde kvinders arbejde for samfundet. Vi anerkender kvinder som mødre i familien på Mors Dag. Sommetider føler jeg, at vi simpelthen tjener som eksempel på bestemte frygtelige handlinger, f.eks. den herskende vold mod kvinder i Tyrkiet, hvor krænkelsen af kvinders rettigheder ikke tages alvorligt, selv når det sker i vores del af verden. Fysisk vold i familien er konsekvensen af utilstrækkelig hjælp fra myndighederne, som ikke håndhæver kvinders juridiske rettigheder. Lad os derfor se, hvordan vi kan håndhæve politiske og sociale rettigheder. Mange regeringer, selv regeringer i EU's medlemsstater, og jeg må desværre også inkludere regeringen i Slovakiet, har ingen kvindelige politikere overhovedet. Hvordan skal vi så opfatte kvinders rolle i offentlige institutioner fra et europæisk synspunkt? Mange tak. 
Járóka (PPE-DE ).
   - På den internationale kvindedag vil jeg hilse alle velkommen i Parlamentet og samtidig henlede opmærksomheden på en anden dag, der endnu ikke er så kendt. Denne dag er fastsat til den 8. april hvert år og falder i år om præcis en måned, og det drejer sig om den internationale romadag. På FN's 4. verdenskvindekonference i 1995 i Beijing blev spørgsmålet om race- og kønsdiskrimination fremhævet for første gang. Selv om det i Beijing blev identificeret som en udfordring, der skulle tackles, har der ikke været tilstrækkeligt fokus på forholdene omkring diskrimination, hverken på internationalt eller nationalt plan. Derfor tales der ikke meget om det forhold, at etnisk diskrimination påvirker kvinder i langt højere grad end mænd. Der er større fordomme forbundet med romakvinderne, både i forhold til etnisk diskrimination og kønsdiskrimination. Romakvinder møder mange sociale barrierer i europæisk sammenhæng. Og samtidig er der inden for de snævrere samfundsgrupper barrierer i form af kønsdiskrimination. Romakvinder presses som medlemmer af romanibefolkningen oftest ud i periferien af samfundet, hvor de oplever ustabile ægteskaber, social udstødelse, negativ diskrimination, den generelle negative indstilling til sigøjnere, som omfatter dem selv og deres familier, og endda i nogle tilfælde daglig fysisk overlast.
Etnisk diskrimination i forbindelse med sundhed er forbudt i henhold til flere europæiske love. Alligevel oplever mange romakvinder en række forhold, der er i strid med disse principper. Adskilte sigøjnerrum, tvungen sterilisation, verbalt misbrug og dårligere serviceniveau er alle eksisterende problemer. Romakvinder eksisterer på grænsen til seksuelle og etniske fordomme, men man kan ikke blot kategorisere disse problemer som kulturelle eller etniske problemer. De kæmper med de samme problemer som andre kvinder, der ofte ligeledes er udstødt og forarmet. De har dårligere beskæftigelsesmuligheder end mænd og lavere indtægter og oplever konstant manglende støtte i børnepasningsfaciliteterne, f.eks. vuggestuer, børnehaver eller skoler.
Et af de vigtigste elementer i vores kamp for lige muligheder for kvinder er efter min opfattelse at anerkende, acceptere og øge forståelsen af og dermed sætte en stopper for de mange former for diskrimination, der tynger kvinder, som lever i minoritetssamfund, herunder romakvinder. 
Locatelli (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, der er gået 10 år siden FN's konference i Beijing, hvor man fastlagde en platform for kvinders rettigheder. I Beijing sagde man, at kvinders rettigheder er menneskerettigheder. Det skal vi så afgjort stå fast ved, selv om verdens mest konservative lande i nogle år har prøvet på at ændre dette. Det var navnlig tilfældet med USA i sidste uge under arbejdet i FN's komité for kvinders rettigheder. Dette forsøg blev hindret, og det skete ikke mindst takket være den europæiske delegation og navnlig takket været det intelligente og værdifulde arbejde, som den luxembourgske minister fru Jacobs udførte. Hun ledede vores delegation, og jeg vil gerne rette en varm tak til hende.
Vi skal så afgjort stå fast ved det, som vi vedtog i Beijing, men ord er ikke nok. Det er nødvendigt at fremskynde platformens gennemførelsesproces. Et af de spørgsmål, der blev taget op, var den politiske magt, som det især stadig er mændene, der sidder tungt på. Kvinderne repræsenterer hidtil kun 15 % af verdens parlamentsmedlemmer, og kun 15 ud af ca. 200 lande har opfyldt den kvote, der kaldes "den kritiske masse på 30 %". Når kvinders tilstedeværelse i organerne når den kritiske masse, er det mere sandsynligt, at der bliver taget hensyn til kvinders synspunkter og erfaringer, at der lægges vægt på kvinders problemer, og at en indsats bliver mulig.
Otte ud af de 15 lande, som jeg nævnte før, ligger i Europa, og der er således tale om under en tredjedel af EU's 25 lande. Det er nødvendigt med vilje, indsats og handling, hvis de otte lande skal blive til 25 - og det er, hvad vi beder Kommissionen og Rådet om - og det er ikke mindst nødvendigt med en overbevisning om, at en større repræsentation af kvinder er en fordel for både kvinder og mænd. Spanien og den spanske regering, som består af lige mange kvinder og mænd, er et eksempel til efterfølgelse. Spanien, der ledes af den socialistiske Zapatero, viser, at et paritetisk demokrati er muligt. 
Gibault (ALDE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, under den seneste konference, der blev afholdt i Beijing i 1995, blev der klart peget på flere årsager til den stigende fattigdom blandt kvinder, ligesom man anerkendte den kønsspecifikke dimension i regeringernes indsats til bekæmpelse af fattigdom.
Den kæde af begivenheder, der fører til fattigdom, er uændret, nemlig arbejdsløshed, sygdom, ydmygelser og endelig social udstødelse. Kvinderne er mere sårbare end mændene, når det gælder denne onde cirkel. De befinder sig således altid i en situation med manglende ligestilling, og det gælder alle områder af samfundslivet.
Siden 1970'erne er antallet af kvinder, der lever under fattigdomsgrænsen, steget med 50 %, mens stigningen for mænds vedkommende ligger på 30 %. Hvad skjuler der sig bag det begreb, sociologerne betegner som feminisering af fattigdommen? Ingen kan benægte, at fattigdom gøder jorden for prostitution. Aids-virus spredes hurtigere i miljøer, hvor kvinder holdes som sexslaver.
Europa kan ikke være uberørt af disse forhold. Europa bør fortsat spille en rolle, på forstandig og kompromisløs vis, for at sikre, at der tages fat på alle de årsager, der ligger til grund for fattigdommen, for at den mest nedværdigende af dennes konsekvenser, handelen med kvinder, som reducerer disse til handelsvarer og intet andet, bringes til ophør. 
Hassi (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kvinders status i samfundet er ikke blot et spørgsmål om, hvorvidt samfundet er retfærdigt og rimeligt. Forbedring af kvinders status er en af de mest effektive måder, hvorpå man kan udvikle samfundet som helhed og gøre det mere stabilt. Derudover er kvindernes position i udviklingslandene forbundet med vores sikkerhed. CIA i USA har foretaget en undersøgelse af de lande, der er ødelagt af folkemord og vold, og den viste, at en høj børnedødelighed er den tydeligste indikator for et samfunds fastholdelse i omfattende intern vold. Og en høj børnedødelighed er naturligvis forbundet med kvinders status.
Man har endvidere erfaret, at de terrorgrupper, som vi nu frygter så meget, rekrutterer medlemmer fra områder, hvor der er mange arbejdsløse unge mænd uden lovende fremtidsudsigter. Disse grupper af unge arbejdsløse dannes i lande med høje fødselstal. Men fødselstallet falder, når kvinders sociale position forbedres, når de får en uddannelse og oplysning om fødselskontrol, og når de har egne midler. Hvad angår udviklingen af en samarbejdspolitik, skal man derfor forstå, at forbedring af kvinders status er et af de mest effektive midler til fremme af udviklingen generelt, og man kan endvidere hjælpe med at fremme stabilitet og forebygge nye konflikter. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, det er stadig kvinder, der især udsættes for forskelsbehandling, arbejdsløshed, vold, fattigdom og social udstødelse, ligesom de er underrepræsenteret i beslutnings- og magtorganer. Derfor er festligholdelsen af den 8. marts, den internationale kvindedag, kampdagen for kvindernes rettigheder, som udgør en integreret, umistelig og udelelig bestanddel af de universelle menneskerettigheder, en ubekvem begivenhed for mange politikere og mange regeringsledere, som det skete i Tyrkiet, hvor der blev brugt politivold mod en kvindedemonstration, hvilket er endnu mere uantageligt, fordi det er et land, der ønsker at indtræde i EU.
Det er uacceptabelt, at arbejdsløsheden bliver ved med at stige i medlemsstaterne på grund af den stadig mere neoliberale politik, at der kommer flere og flere usikre arbejdspladser i det fleksible arbejdsmarkeds og konkurrenceevnens navn, at der fortsat praktiseres løndiskrimination, at der stadig er menneskehandel og prostitution, at vold er daglig virkelighed for millioner af kvinder i EU, uden at der træffes foranstaltninger for at ændre på den situation. Ligesom det ikke kan godtages, at seksuel og reproduktiv sundhed og rettigheder, som Beijing-handlingsprogrammet garanterer, fortsat ikke sikres, som det sker i Portugal, hvor kvinder anklaget for illegal abort er blevet trukket gennem ydmygende retssager og truet med fængsel på op til tre år, fordi man opretholder en uretfærdig og urimelig lov, der udgør et veritabelt overgreb på kvinders værdighed. Må denne debat derfor blive et bidrag til nye fremskridt i den solidariske kamp for kvinders rettigheder. 
Bauer (PPE-DE ).
   -Det er sandt, at det rent historisk ikke er længe siden, at det første land indførte lovgivning om stemmeret for kvinder. Det var ifølge historiebøgerne New Zealand i 1893, og i Europa var det Finland i 1906. Fra et historisk perspektiv er det heller ikke længe siden, at universiteter gav adgang til kvindelige studerende. Men hvis man ser upartisk på den foreslåede indledning til teksten i beslutningsforslaget, kan man konstatere, at der - selv om der er brugt bjerge af papir, og selv om ihærdige organer har brugt uger og måneder på at formulere mange dokumenter - er sket meget få fremskridt.
Forslaget til teksten foran os i dag kan være et udtryk for desperation, for alt går meget stærkt, og der er desværre et lidt kynisk synspunkt om, at vi ikke behøver at ændre verden, da den fungerer udmærket for mindst halvdelen af samfundet, som den er nu. Princippet om lige løn for lige arbejde, som i 1975 blev implementeret i EU-ret, er et godt eksempel på en statut, der har været gældende i 30 år, men hvor tilstandene stadig er uændret, og hvor vi i dag endnu en gang kan konstatere, at forskellene mellem kvinders og mænds løn ikke er blevet mindre. I adskillige lande er der endda en tendens til, at forskellene er større, som er noget, de juridiske eksperter kalder en forskel mellem og-tilstande.
Der er imidlertid også en meget mere foruroligende form for tolerance over for vold mod kvinder. Det er sandt, at æresdrab sjældent forekommer i Europa, men det forekommer. I landene i Central- og Østeuropa dør der hver uge et menneske som følge af vold inden for familien. Vi kan dog ikke altid forhindre denne praksis og skik, som ikke hører hjemme blandt menneskelig værdighed eller retsforskrifter. Begivenheder for nylig i Istanbul viser, at vold mod kvinder er en del af livet i dag, endda meget tæt på Europas grænser. Beslutningen bør afspejle, at vi skal løse de problemer, der kan løses, og drøfte de problemer, der endnu ikke kan løses. 
Gurmai (PSE ).
   - Hr. formand, i New York i fredags enedes vi om en erklæring om 10-årsevalueringen af den handlingsplan, vi blev enige om i Beijing for 10 år siden. Delegationen fra EU - både repræsentanter for regeringerne og civilsamfundet - gav stærkt udtryk for, at de var besluttet på at sikre yderligere fremskridt. Takket være det omfattende samarbejde med ministeren, fru Jacobs, er der sket nogle fremskridt i denne periode. Men fattigdommen har stadig en kvindes ansigt, og vold mod kvinder er altgennemtrængende: En ud af fire kvinder i verden bliver udsat for vold, et betragteligt antal af dem i deres eget hjem.
Jeg vil også benytte denne lejlighed til at fordømme gårsdagens skrækkelige begivenheder i Tyrkiet. Jeg fordømmer den vold, politiet brugte mod kvinder, der deltog i en fredelig demonstration.
Jeg er også skuffet over forhandlingerne i sidste uge i New York. Som følge af intenst internationalt pres gik USA's regering kun modvilligt med til at acceptere den internationalt støttede erklæring, fordi den indeholdt ordet "abort". I Europa har vi en ærlig og meningsfuld debat om disse spørgsmål. Europæiske socialdemokratiske kvinder er parat til at kæmpe med al deres energi mod det konservative tilbageslag i USA. Dette er det rigtige tidspunkt at handle på. Lad os benytte mødet i New York til at frembringe ny energi og engagement på EU-niveau og nationalt niveau: lovgivning, evaluering og ansvarlighed.
I sin erklæring gik Luxembourgs regering ind for en forstærkelse af de institutionelle mekanismer og integreringen af køn i alle dens aktioner og politikker. I dag har socialdemokratiske kvinder i Europa udsendt en liste med fem prioriterede punkter, hvor det vigtigste er flere og bedre job til kvinder. Vi kan ikke håbe at nå vores økonomiske og sociale mål, som blev fastsat i Lissabon, uden at flere kvinder kommer i arbejde. Det drejer sig ikke om, at kvinder skal kæmpe for kvinder, men om et fælles slag, om en kamp for et bedre liv for kvinder i EU. 
Jäätteenmäki (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg vil i min tale kun fokusere på ligestilling og lige løn i EU-landene. EU har desværre gjort meget få fremskridt på området for lige løn. Jeg kan ikke komme i tanke om et eneste tilfælde i de senere år, hvor det reelt er lykkedes at fremme ligestillingen mellem kønnene i lønspørgsmål.
Rådets repræsentant har netop nævnt, at de ministre, der er ansvarlige for ligestilling i EU-landene, er forpligtet til at udvikle strategier til fremme af kvinders beskæftigelsesmuligheder og kvalifikationer. Det er som om, vi kvinder ikke har nogen kvalifikationer. Måske har vi ikke de rette kvalifikationer til at skabe resultater på området for lige løn, og det er måske dér, vi skal sætte ind.
Fru formand for Rådet, hr. kommissær, nu er tiden inde til at handle for ikke helt at miste vores troværdighed og for at gøre det muligt for os at opfylde de løfter, som vi har givet både kvinder, børn og mænd. I 10 år har EU kunnet fastsætte målsætningen om at realisere lige løn for kvinder og mænd én gang for alle.
Endelig vil jeg understrege, at ligestilling ikke er noget, man skal drøfte én gang om året. Den internationale kvindedag bør ikke være en dag, hvor kvinder ydmyges med useriøse lovprisninger. 
Uca (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, også i år giver den 8. marts som international kvindedag anledning til at gøre opmærksom på kvindernes fortsat uværdige og uretfærdige situation. Som hidtil forfordeles og diskrimineres kvinder på alle områder af livet. Lige muligheder på områder som uddannelse og arbejde er stadig langt fra virkeligheden. Kvinder nægtes tit adgang til højere uddannelser. Det er ofte umuligt at forene arbejde og familie på grund af manglende muligheder for børnepasning. Typiske kvindeerhverv er dårligt betalte til trods for de høje krav, der stilles hertil. Kvinder bliver til stadighed ofre for vold og seksuelle overgreb, som hyppigt udspringer fra kvindernes nærmeste omgangskreds.
Netop i den seneste tid rapporteres der igen om et stigende antal tilfælde af æresdrab og stening. I henhold til en undersøgelse i FN's befolkningsrapport var der omkring 5.000 piger og kvinder i mindst 14 lande som f.eks. Pakistan og Tyrkiet, der blev udsat for æresdrab. Uofficielt er tallet imidlertid meget højere. Men også i krise- og krigsområder, i flygtningelejre og overalt, hvor den offentlige orden er brudt sammen, er forholdene ofte katastrofale. På verdensplan er der 150 millioner kvinder og piger, som er omskåret. Heraf anslås det, at der alene i Tyskland lever mindst 24.000 kvinder, som er berørt heraf. I Sydafrika bliver der skudt en kvinde hver sjette time af hendes partner eller ekspartner. Jeg protesterer imod politiets voldsanvendelse i forbindelse med kvindedemonstrationen i sidste weekend i Istanbul. Vi skal alle sammen kæmpe meget hårdere for kvinders rettigheder. Jeg opfordrer regeringen til at sætte sig effektivt igennem her. Kvindernes livskvalitet skal forbedres hurtigst muligt, og kvinder skal have de samme rettigheder som mænd. Vold mod kvinder kan ikke tolereres!
Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, de spørgsmål, vi drøfter i dag, er ikke nye, og det er heller ikke første gang, vi hører om dem. Europa-Parlamentet har haft masser af drøftelser og beslutningsforslag, der handler om kvinders deltagelse i det økonomiske og offentlige liv og om særlige problemer og forskelsbehandling, som de udsættes for i livet. Det har dog en særlig betydning, at vi drøfter dem igen i dag, den 8. marts, den internationale kvindedag, fordi vi på denne måde, både kvinder og mænd, bliver mere bevidste om, at disse problemer er urgamle og tidløse - og stadig lige uløste og aktuelle. De er også globale, fordi de vedrører alle samfund og alle lande.
I år falder den 8. marts sammen med 10-årsdagen for Beijing-konferencen og vedtagelsen af platformen om en strategi for bekæmpelse af disse problemer. Det er derfor en passende lejlighed til at se tilbage på og evaluere det arbejde, der er gjort, og de resultater, det har givet.
Som europæiske mænd og kvinder er vi særligt bevidste med hensyn til dette globale arbejde, fordi vores historiske erfaringer har vist os, at det er absolut nødvendigt at bekæmpe kvindernes problemer og opnå reel ligestilling, hvis vi ønsker udvikling og et demokrati med kvalitet og fred.
Det, jeg gerne vil fremhæve i dag, er, at vi må være tro mod denne platforms helhedskarakter, dvs. at vi skal overvåge alle 12 vigtige områder, som påvirker hinanden indbyrdes. Indsatsen inden for beskæftigelse, uddannelse, sundhed, bekæmpelse af vold og deltagelse i det politiske liv hænger sammen. Samtidig er vi imidlertid også nødt til at følge udviklingen omkring os. Og vi er nødt til at tilpasse vores politikker til de nye omstændigheder - sociale, demografiske og teknologiske - da det er den eneste måde, hvorpå vi kan udtrykke kvindernes reelle mål og få resultater ud af vores politikker. 
Riera Madurell (PSE ).
   - Hr. formand, siden vedtagelsen af den såkaldte Beijing-handlingsplan er der helt sikkert sket fremskridt i forbindelse med kvinders rettigheder, love er blevet ændret, der er blevet formuleret ligestillingspolitikker, og den feministiske tilgang til tingene vinder stadig større indpas i samfundet. Men det er desværre også rigtigt, at virkeligheden på andre områder fortsat ligger langt fra det, der står i vores love, og det, vi proklamerer i vores erklæringer.
Men, mine damer og herrer, hvis vi ikke havde været opmærksomme, så kunne, som vi har kunnet konstatere i de seneste dage i New York, den vej, det har kostet os så meget at tilbagelægge, nemt være blevet ødelagt af ultrakonservative kræfter og religiøs fundamentalisme, især hvad angår menneskerettighederne og kvinders seksuelle og reproduktive rettigheder.
Heldigvis bekræfter sluterklæringen fra Beijing +10 fuldt ud Beijing-handlingsplanen. Der er ingen tvivl om, at de, der har forhandlet på vegne af EU, har en andel i denne succes, og jeg vil gerne herfra takke for det luxembourgske formandskabs gode indsats.
Men det er ikke nogen særlig stor succes blot at opnå, at vi ikke går baglæns. Det haster meget med at komme hurtigt videre i den planlagte retning, og vi har værktøjerne. At føre det ud i livet er kun et spørgsmål om politisk vilje, og EU bør stå i spidsen for dette fremskridt.
Hr. kommissær, fru minister, vores rammestrategi for ligestilling mellem mænd og kvinder og det tilhørende program slutter i år. Jeg vil gerne endnu en gang påpege, at uden en ny rammestrategi bliver det meget vanskeligt for os at komme videre. Vi skal også opfordre vores medlemsstater til at træffe nye foranstaltninger på de områder, hvor de har kompetencen. I denne henseende vil jeg i dag særlig nævne de 53 foranstaltninger, der i fredags blev vedtaget af den socialdemokratiske regering i mit land - Spanien - for at fremme ligestilling mellem mænd og kvinder. 
Niebler (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, her på den internationale kvindedag vil jeg tage fat på volden mod kvinder. Vold mod kvinder er et tiltagende problem overalt i verden. Det er skræmmende, at antallet af forbrydelser mod kvinder, især i forbindelse med menneskehandel og tvangsprostitution, er steget så meget i de senere år. I den sammenhæng er jeg også dybt rystet over og berørt af de seneste begivenheder i Tyrkiet, hvor fredeligt demonstrerende kvinder, som gjorde os opmærksom på deres situation, blev tævet brutalt.
Lad os vende blikket fra Tyrkiet til Tyskland. På åben gade i Berlin blev en ung tyrkisk kvinde, som havde forladt sin mand, henrettet af sine brødre med skud gennem hovedet. Brødrene retfærdiggjorde dette brutale drab med familiens ære. Dette æresdrab er det sjette i Tyskland på fire måneder. Hvor bliver fordømmelsen af disse drab af? Hvorfor er der ikke større opstandelse i samfundet over det?
Vold mod kvinder findes overalt, og især i familierne. Skønsmæssigt bliver hver femte kvinde i EU offer for vold i løbet af sit liv. Denne kendsgerning er fuldstændig uaccceptabel. Vold mod kvinder skal omsider på den politiske dagsorden, og det skal ikke kun gælde for den internationale kvindedag. Det kan ikke være rigtigt, at mishandlede kvinder skal skamme sig over at gå til offentligheden og gøre opmærksom på deres situation. De er ofre og ikke gerningsmænd. Derfor støtter jeg, at 2006 erklæres til FN's internationale år mod vold mod kvinder, som det også kræves i den fælles resolution i anledning af den internationale kvindedag.
Vergnaud (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, 10 år efter afholdelsen af verdenskonferencen i Beijing er virkeligheden fortsat ubønhørlig for millioner af kvinder i EU.
Arbejdsløsheden er tre procentpoint højere for kvinders vedkommende end for mænds. 33 % af kvinderne arbejder ufrivilligt på deltid mod 6 % af mændene. Lønforskellene for samme arbejde svinger mellem 6 % og 30 %. En ud af fem kvinder i EU er udsat for vold i hjemmet, hvilket betegner en alvorlig krænkelse af menneskerettighederne, som nu må frem i offentligheden. Der er inden for en periode på 20 år sket en tidobling af antallet af registrerede prostituerede, og 90 % af dem er udsat for vold fra deres alfonsers eller kunders side.
Hr. kommissær, det synes påtrængende nødvendigt at fremme en målrettet politik, når det gælder oplysning om rettigheder og gennemførelse af gældende lovgivning i medlemsstaterne, og at iværksætte en effektiv kontrol- og sanktionspolitik. Det er ikke tilstrækkeligt at fastsætte ambitiøse målsætninger og så 10, 20 eller 30 år senere konstatere, at situationen er uændret. Det er ikke tilstrækkeligt - og det gælder os her i Europa-Parlamentet - en gang om året at pleje den gode samvittighed, og så lade hånt om kvinderne resten af tiden.
Det udvidede, genforenede Europa, hjemsted for frihed og menneskerettigheder, har pligt til at bringe sig i overensstemmelse med den kommende forfatning.
Herranz García (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i år fejrer vi i dag, den 8. marts, med den fortsatte opfølgning på den såkaldte Beijing-handlingsplan efter mødet i New York. Men vi er positive og ambitiøse, og derfor ønsker vi fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokraters side aktioner, der behandler problemet med at skabe lige muligheder for kvinder, f.eks. med hensyn til beskæftigelse.
Vi ønsker et EU, som effektivt støtter kvinder, som opfordrer medlemsstaterne til at gøre arbejdstiderne mere fleksible, sikre lige løn for lige arbejde, vi ønsker, at forældrene selv kan beslutte, hvordan de vil bruge forældreorloven, at foranstaltninger som det børnebidrag, Spanien i dag yder, bliver almindeligt udbredt og udvidet, at der bygges flere børnehaver ved at give virksomhederne fradrag, eller at der skabes større gevinster for virksomheder, der tager ansvar for familierne.
Vi væmmes ved og harmes over vold mod kvinder, prostitution, kvindehandel og menneskehandel i almindelighed. Det er moralsk uacceptabelt og en skamplet for samfundet.
Kvinders rettigheder er menneskerettigheder. Vi går ind for at udvikle staterne, og vi anerkender de skridt, der bliver taget. Beklagelige episoder som den i Istanbul skal efter vores mening fordømmes.
Kvinden er familiens grundlag, og ethvert angreb på kvinden er et direkte angreb på familien, som er grundlaget i vores samfund. 
Segelström (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil lykønske alle kvinder i dag med den internationale kvindedag med en hilsen fra socialdemokraterne i Sverige, som i 2001 blev et feministisk parti.
Jeg håber, at jeg i min tid her i Europa-Parlamentet også kommer til at opleve, at Parlamentet bliver feministisk. Det kræver, at hvert andet parlamentsmedlem er kvinde, at mænds vold mod kvinder sættes højere på dagsordenen, og at mænd ikke kan købe prostituerede kvinder for penge - med andre ord at det bliver forbudt at købe sex i EU-lande, som det er tilfældet i Sverige. Det kræver fuld beskæftigelse og nationalt samarbejde samt øget børne- og ældreomsorg. Betalt forældreforsikring er påkrævet for, at kvinder kan arbejde og småbørnsfædre kan dele ansvaret for familie og hjem. Ligestilling kræver målbevidsthed for både kvinder og mænd. 
Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er 10 år siden, jeg var i Beijing som repræsentant for den irske regering som viceminister, og jeg er glad for at være her i dag for at bekræfte Beijing-erklæringen og handlingsplanen. Ja, lighed mellem kønnene er en af de største værdier i det, EU står for, og det ville være meget nyttigt, når vi skal sælge den nye forfatningstraktat, hvis vi kunne understrege, at dette styrkes i traktaten.
Der eksisterer også store forskelle mellem teorien, eller retorikken, og praksis i relation til kvinders rettigheder, den juridiske situation og den faktiske situation. Vi må imidlertid sikre, at vi inddrager mænd, i særdeleshed unge mænd, i denne debat. Deres rollemodeller har måske domineret kvinder og ikke forstået idéen om lighed, og har måske således ikke været af den type, vi ønsker vores sønner at blive i dag. Vi taler om lighed og ikke om dominans her. De kan have været opdraget med religiøs fundamentalisme og andre kulturer, hvor der hersker alvorlig undertrykkelse af kvinder og fysisk og seksuel vold mod kvinder.
Det drejer sig om valg. Siden vi har været i stand til at kontrollere vores frugtbarhed, kan kvinder nu vælge at få et barn, ingen børn eller 10 børn. Det drejer sig alt sammen om at sikre, at kvinder har valgfrihed. Det er det, denne debat må dreje sig om. Men vi må strukturere samfundet på en sådan måde, at kvinderne kan blive mødre, hvis det er det, de faktisk ønsker, og kan opdrage deres børn uden et økonomisk pres, der driver dem ud af huset, når barnet er seks uger gammelt.
Vi må strukturere samfundet og familielivet i dag på en sådan måde, at det tillader kvinder at få et barn til. Presset på unge kvinder i mit land i dag er til trods for al dets økonomiske succes så stort, at de ikke har råd til at få barn nummer to. De har ikke råd til ikke at arbejde. De har brug for to indtægter for at betale huslejen. De har ikke råd til børnepasning eller omsorg til gamle forældre.
Kvinders traditionelle rolle inden for børnepasning og pasning af de ældre er en del af denne bredere debat, og det er ikke muligt at yde emnet retfærdighed på to minutter. Mødre kan ikke være fædre, og fædre kan ikke være mødre. Ideelt bør vores børn have begge dele. Det vil ikke altid være muligt, men lad os få en bredere og mere afbalanceret debat og genindføre valgmuligheder for kvinder. Så kan de frigøres på en ordentlig måde. 
Bozkurt (PSE ).
   - Hr. formand, i dag gælder det anvendelsen af Beijing+10 i EU. Tyrkiet er imidlertid endnu ikke medlem af EU. Som ordfører for kvinders rettigheder i Tyrkiet kan jeg sige, at situationen for kvinders rettigheder på papiret kan sammenlignes med situationen i de europæiske medlemsstater. Praksis lader imidlertid meget tilbage at ønske. Vold mod kvinder og kvinders ringe deltagelse på arbejdsmarkedet og i undervisning og politik giver stadig anledning til stor bekymring. Alt dette begynder med retten til at have lov til at sige dette og til at demonstrere. Den 6. marts i Istanbul viste, hvor vigtigt det er, at vi stadig har den 8. marts, den internationale kvindedag. En demonstration for at markere kvindedagen blev slået ned med vold. Tyrkiet vil være et moderne demokrati og vil være medlem af EU, men så skal landet også vise, at det er et fuldtudviklet demokrati, når det håndterer demonstrationer. EU kan også spille en vigtig rolle her. EU må vise, at det giver situationen for kvinders rettigheder en fremtrædende rolle på dagsordenen for forhandlinger, at det følger fremskridtene på nært hold, og at det øjeblikkeligt griber ind i tilfælde af krænkelser. 
De Keyser (PSE ).
   - Undtagelsesvis er det ikke Dem, jeg henvender mig til, hr. formand, men de kvinder, der følger forhandlingen. Mens europæisk politik bliver et stadig mere fjernt anliggende for borgerne, er det samme ikke tilfældet med kvinders rettigheder. Kvinderne er til stede og skaber et håb, vi ikke må skuffe.
Jeg er stolt over EU i dag og stolt over, at EU modsatte sig USA's ændringsforslag, da USA i sidste uge i FN søgte at begrænse adgangen til abort. Mine tanker går især til Simone Veil, som blev formand for Europa-Parlamentet, og som sikrede, at Frankrig fik en lov om provokeret abort. Tak for Deres mod, fru Veil. De måtte tage imod mange skældsord. I dag er der demonstrationer, hvor der lyder slagord om Deres lov, såsom "30 år, det er nok". På vegne af alle kvinder, som har oplevet den angst, der knytter sig til en uønsket graviditet, vil jeg gerne sige, at 30 år, det er ikke nok, for abort er igen ved at blive tabubelagt! Tak, fru Veil.
Vi kvinder viderefører alle, uanset hvilket politisk parti, vi måtte tilhøre, og uanset overbevisning, Deres kamp for at komme fundamentalistiske holdninger til livs. Til hr. Libicki, som udtrykte bekymring over depressioner, der følger efter abort, vil jeg sige, at han bør være opmærksom på de depressioner, der udløses efter fødsler. Det er mit råd som kvinde og psykolog! 
Formanden.
   - Formanden føler sig klart berørt af det, De har sagt. Jeg overlader imidlertid ordet til fru Batzeli, som er den sidste på talerlisten. 
Batzeli (PSE ).
   - Hr. formand, EU, der bor i konstellationen Lissabon-strategien, har sat høje mål for forøgelsen af kvindernes beskæftigelsesprocent og forbedringen af deres stilling i samfundet, en politik som øjeblikkeligt bør føres ud i livet. Det vigtigste for EU er imidlertid også at hjælpe tredjelande - udviklingslandene - med at nå et niveau, hvor kvinder kan få en værdig behandling. Udviklingshjælp og udviklingssamarbejde skal også vurderes og baseres på spørgsmål som:
For det første sikring af kvinders rettigheder som en central del af menneskerettighederne i et land.
For det andet fremme af særlige økonomiske og sociale incitamenter til integrering på arbejdsmarkedet, effektive foranstaltninger til at undgå forringelser af kvinders liv, afskaffelse af vold - som det er set i Tyrkiet i de seneste dage - kvinders deltagelse, med kvoter, i politiske partier og i den centrale og lokale administration.
Hr. formand, at sørge for retfærdighed, mere uddannelse, kultur og ligestilling er hverdagsting, som ikke kun skal behandles på den internationale kvindedag. 
Jacobs,
    Indledningsvis vil jeg gerne takke alle, som har bidraget til formiddagens debat, ligesom jeg gerne vil takke formanden for og medlemmerne af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling, som var til stede i New York, for deres indsats og støtte til formandskabet. Jeg vil også gerne takke Kommissionen for dens støtte.
Eftersom jeg allerede har overskredet min taletid med mit indledende indlæg, skal jeg fatte mig i korthed. Hvad angår ligeløn, er der brug for at fremdrage og udveksle flere gode eksempler. Der er også brug for indikatorer for at kunne måle såvel fremskridt som tilbageslag.
Fattigdom og social inklusion bør fortsat være en af søjlerne i Lissabon-strategien på lige fod med ligestilling mellem mænd og kvinder. Jeg er helt enig i Europa-Parlamentets meget engagerede indsats for at bekæmpe vold mod kvinder og børn og naturligvis bekæmpe menneskehandel.
Vi har efter min opfattelse en forpligtelse til at sikre bedre information og uddannelse af såvel mænd som drenge, hvis vi ønsker, at kvinder og mænd respekteres i deres forskellighed. Efter min opfattelse kan vi kun for alvor respektere menneskerettighederne, hvis vi accepterer at se og respektere kvinder og mænd, som de er.
Špidla
   , Mange tak for den dybtgående debat. Det forholder sig grundlæggende sådan, at EU betragter lige muligheder for mænd og kvinder og ligestilling for mænd og kvinder som en af Unionens vigtigste politiske værdier. Vi har gjort store fremskridt på dette område, men det nytter ikke noget at stoppe nu. Retsgrundlaget er relativt solidt. Det betyder ikke, at det ikke kan videreudvikles, men det største problem er den utilstrækkelige gennemførelse. Det er et anliggende, som vi skal fokusere mere på. Det er tydeligt, at der i den ene ende af skalaen er lande, hvor forskellen mellem lønnen for kvinder og mænd ligger på 6 %, og hvor forskellen i den anden ende af skalaen ligger på 27 %. Der er tale om helt urimelige afvigelser, og det er op til os at gøre en indsats for at udbedre situationen.
Det er helt tydeligt, at vold mod kvinder og handel med mennesker er blandt de vigtigste anliggender. Gruppen af kommissærer med ansvar for menneskerettigheder betragter dette anliggende som en af de vigtigste opgaver, og jeg forventer at se fremskridt på dette område. Det er en håndgribelig opgave, en udfordring, og der er ingen tid at spilde.
Politiets brutale indgriben over for demonstranter i Istanbul i Tyrkiet er nævnt flere gange i drøftelserne. Kommissionen reagerede med det samme og tog stærkt afstand fra anvendelsen af urimelige tvangsforanstaltninger, og jeg bemærkede med en vis tilfredshed (selv om man ikke skal dømme på nuværende tidspunkt), at de tyrkiske myndigheder besluttede at iværksætte en undersøgelse af denne sag. Jeg mener, at det er en vigtig illustration af EU's indflydelse, og at det er et vigtigt eksempel på et tilfælde, hvor vores bestræbelser har hjulpet kvinder i en bredere sammenhæng end inden for rammerne af EU.
Der er ingen tvivl om, at mainstreaming fortsat er meget vigtigt, og at det skal gennemføres fuldt ud. Det er endvidere helt korrekt at fortsætte udviklingen af konceptet om kønsbudgettering, som allerede i indledningsfasen har haft store fordele i visse lande.
Mine damer og herrer, kvinder spiller en uvurderlig rolle i EU's succes generelt og i den vellykkede Lissabon-strategi. Jeg har talt uden omsvøb om det faktum, at et samfund, som ikke fuldt ud udnytter alle sine medlemmers potentiale, ikke kan leve op til den globale konkurrence, så lad os vende tilbage til mine indledende bemærkninger, dvs. spørgsmålet om ligestilling, som er meget vigtigt. Vi skal gøre alt for at opnå ligestilling, selv om vi ikke nødvendigvis kan drage nogen sekundær, måske økonomisk, fordel heraf. Oprettelsen af en ny institution vil sikre gennemsigtighed og give professionelle svar på en række problemstillinger, der er identificeret, men hvor der endnu ikke er fundet tilstrækkelige løsninger. Instituttet vil også analysere og vurdere de teknikker og procedurer, som vi har valgt, og som ofte har resulteret i små fremskridt, men som ikke har været tilstrækkelige.
Vi har drøftet kvindernes situation på arbejdsmarkedet, Der er ingen tvivl om, at andelen af kvinder, der er aktivt involveret i arbejdsmarkedet, er steget under overvågningen af Lissabon-strategien. Men det er også tydeligt, at den samlede andel ikke er stor nok til at nå Lissabon-målene.
Mine damer og herrer, lighed mellem mænd og kvinder er et koncept, et politisk koncept, et koncept om værdier. Der er gjort en indsats for dette koncept i årevis, den internationale kvindedag startede ikke for 10 år siden, og den startede ikke i dag. Den er en del af en bevidst indsats for at leve op til bestemte værdier, som vi betragter som vigtige og naturlige. Denne indsats må ikke gå i stå, vi må ikke stille os tilfredse med de fremskridt, vi har opnået, for i takt med at verden ændres, opstår der andre og nye problemer og udfordringer. En af udfordringerne er den demografiske aldring i samfundet, en anden er balancen mellem familie- og arbejdsliv. Endnu en udfordring, som er nævnt af flere andre i Parlamentet, er mændenes større forståelse inden for rammerne af almindelige sociale skikke.
Der har også været tale om en europæisk dag til bekæmpelse af vold mod kvinder. Jeg vil endnu en gang understrege, at al vold mod kvinder er afskyelig, og det er EU's forpligtelse gennem det europæiske projekt at finde effektive måder, hvorpå man kan forhindre denne vold. Vold mod kvinder finder sted i et enormt omfang i vores samfund, og det kan vi ikke fortsat ignorere. Vi skal med alle midler forsøge at stoppe volden.
Der blev under forhandlingen rejst spørgsmål om, hvorvidt det vil være mere effektivt at udnævne 2006 til et europæisk år mod vold, i betragtning af at 2004 var et globalt år mod vold, eller om det vil være mere hensigtsmæssigt at drøfte situationen og fastsætte tidspunktet for udnævnelsen af et sådant år på et senere tidspunkt. Det vil sikre, at begivenheden har større vægt og betydning, og det er det, det drejer sig om. Det handler jo ikke kun om begrebet vold, for det er, som jeg nævnte tidligere, allerede et af de vigtigste punkter på dagsordenen for den nuværende Kommission, et problem, som den tager meget alvorligt, og som jeg håber, at vi kan løse i vores bestræbelser på at gøre fremskridt.
Mine damer og herrer, jeg vil endnu en gang vende tilbage til den 8. marts. På denne dag fremhæves årtiers indsats, som trods store vanskeligheder har resulteret i fremskridt, i det mindste i nogle dele af verden. Faktisk er jeg sikker på, at der er sket fremskridt i alle dele af verden, men med forskellige midler. Det er et symbol på den indsats, vi gør, og som vi vil opleve i fremtiden, da det er et symbol på indsatsen for at nå et ideal. Et ideal er altid meget vanskeligt at nå, men vi kan gøre vores bedste for at nå målet, og Kommissionen har nu fem år til at gøre en betydelig indsats. Mine damer og herrer, mange tak. 
Formanden.
   - Tak, hr. kommissær.
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget seks beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 108.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0035/2005) af Figueiredo for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om den sociale situation i Den Europæiske Union.
Figueiredo (GUE/NGL ),
   Hr. formand, øjeblikket er kommet til at rette opmærksomheden mod de følger, som det har haft på det sociale område, at den økonomiske vækst er faldet til under det halve i de seneste tre år, og at EU er blevet udvidet. Den sociale situation er jo under forværring og udviser allerede særdeles foruroligende tegn, hvor særlig kan nævnes de næsten 20 millioner arbejdsløse og de omkring 70 millioner mennesker, der må overleve på en indkomst under fattigdomsgrænsen, hvilket ikke mindst rammer kvinderne, de ældre og børnene.
Hvad angår arbejdsløsheden, hvis gennemsnit nu er kommet op på 9 %, men for kvinder ligger på 10 % og for de unge på mere end 18 %, er situationen særlig alvorlig i Polen, der har en arbejdsløshed på næsten 19 %, efterfulgt af Slovakiet, Litauen og Spanien. I andre lande som f.eks. Portugal er der regioner, hvor arbejdsløshedsprocenten er meget høj på grund af den tiltagende afindustrialisering, udflytning af multinationale virksomheder og privatisering af offentlige driftsområder og tjenesteydelser. Den beskæftigelse, der er, bliver stadig mere usikker, og dét rammer først og fremmest kvinderne. Af alle beskæftigede i faste stillinger i EU udgør kvinderne kun en tredjedel, og de rammes stadig af direkte og indirekte lønforskelsbehandling, med lønforskelle, der i gennemsnit svinger mellem 16 % og 30 %, men i visse lande er større.
Det viser alt sammen, at strategierne for vækst og kvalitetsjob med rettigheder ikke er tilstrækkelige, fordi man i konkurrenceevnens navn har fastholdt de neoliberalistiske dogmer, som det ses i Den Europæiske Centralbanks prioriteringer, den irrationelle gennemførelse af stabilitetspagtens nominelle konvergenskriterier, de stadig mere vidtgående liberaliseringer og privatiseringer og planerne om større fleksibilitet og mindre regulering af arbejdsmarkedet.
Stabilitetspagten må derfor ophæves og erstattes af en egentlig udviklings- og beskæftigelsespagt, der prioriterer flere kvalitetsjob med rettigheder, og som sigter på en dybtgående revision af Lissabon-strategien, så liberaliseringerne og dereguleringen af arbejdsmarkedet fjernes, og beskæftigelse med rettigheder og social integration får højeste prioritet. Man skal her bemærke, at der for at opfylde Lissabon-målene om en samlet beskæftigelsesrate på 70 % skal oprettes 22 millioner nye arbejdspladser med rettigheder inden 2010. Ellers får vi i stedet for øget økonomisk, social og regional samhørighed større uligheder både mellem landene og mellem befolkningsgrupperne. Allerede i dag er der flere medlemsstater, der har en gennemsnitsindkomst pr. indbygger på under 51 % af EU's gennemsnit, mens 10 lande ligger 100 % over.
Derudover forholder det sig sådan, at 20 % af befolkningen med de højeste indkomster modtager fem gange så meget som de 20 % af befolkningen, der har de laveste indkomster, idet denne indikator dog varierer mellem 3 % i Danmark og 6,5 % i Portugal og er blevet forværret gennem de seneste år. Disse uligheder må ikke vokse, når 15 % af EU's befolkning er berørt af fattigdom, og denne situation rammer 20 % eller mere i visse lande, såsom Portugal, Grækenland og Irland. Kun den sociale beskyttelse og de sociale sikringsydelser forhindrer, at situationen forværres. Uden de sociale overførsler, herunder pensioner og andre former for tilskud, vil fattigdomsrisikoen i Finland omfatte 30 %, i Portugal 37 %, i Frankrig og Det Forenede Kongerige 40 %, og i Italien 42 % af befolkningen.
Med den voksende arbejdsløshed gennem de senere år og nedskæringen i de sociale tilskud i visse medlemsstater er situationen med hensyn til fattigdom og social udstødelse dog nok endnu mere alvorlig end den situation, der fremgår af de ovennævnte statistikker, hvilket gør det nødvendigt at rejse spørgsmålet om prioritering af den sociale integration i de forskellige fællesskabspolitikker, navnlig den monetære politik og politikken vedrørende det indre marked for at sikre offentlige tjenester af god kvalitet. Derfor må Kommissionen trække sit forslag tilbage om at oprette det indre marked for tjenester og ikke insistere på nye dereguleringer af arbejdstidsbestemmelserne. Der er ligeledes behov for foranstaltninger, der begrænser virksomhedsfusioner og flytninger af multinationale koncerner, støtter de produktive sektorer, mikrovirksomhederne og de små virksomheder, bekæmper den eksisterende forskelsbehandling, fremmer ligestilling og demokrati på arbejdspladsen, bidrager til at forkorte arbejdstiden uden løntab med henblik på at lette skabelsen af flere job, gøre det muligt at forene familie- og arbejdsliv og sikre livslang undervisning og uddannelse. Den nye socialpolitiske dagsorden må blive mere end blot en samling ord og sætninger uden praktisk indhold.
Jeg håber derfor, at vi får en god debat om alle disse spørgsmål. Jeg takker dem, der har medvirket ved udarbejdelsen af denne betænkning, som jeg håber vil blive vedtaget uden de ændringer, der ligger i nogle af de forslag, som medlemmer fra De Kristelige Demokrater og De Liberale har stillet, for vi har brug for mere beskæftigelse og mere social integration, så EU kan tale om økonomisk og social samhørighed, uden at det kun er tomme ord, men betyder reelle fremskridt i retning af bedre velfærd for alle. 
Špidla
   , Mine damer og herrer, jeg vil starte med at takke ordføreren, fru Figueiredo, og medlemmerne af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender for betænkningen om den sociale situation i Den Europæiske Union. Under forhandlingen med medlemmerne af Europa-Parlamentet i forbindelse med forberedelsen af den nye sociale dagsorden, som blev vedtaget af Kommissionen den 9. februar, understregede jeg betydningen af Deres forslag. Jeg vil benytte lejligheden gennem min deltagelse i dagens forhandling til at minde om, at udarbejdelsen af dette standpunkt, herunder den forhandling, som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender havde med repræsentanter for arbejdsmarkedets parter og det civile samfund, har bidraget til fastsættelsen af den nye sociale dagsorden.
Parlamentets holdning giver et samlet overblik over problemstillingerne på dette område, og der er mange. Arbejdsløshed, usikkerhed, fattigdom, forskelsbehandling, diskrimination. Det er reelle, specifikke problemer, der medfører store problemer for vores borgere. Borgerne har en berettiget forventning om, at EU vil løse disse problemer og medvirke til at finde relevante løsninger. Derudover er der andre spørgsmål som f.eks. virkningen af globalisering, økonomisk omstrukturering, demografisk opbrud og større diversitet i EU som følge af den seneste udvidelse.
Europa-Parlamentet anmoder Kommissionen om at udarbejde og offentliggøre undersøgelser og indikatorer med fokus på alle de vigtigste opgaver og virkningen deraf. Jeg ønsker at understrege, at Kommissionen med jævne mellemrum offentliggør analyser og statistikker i sine politiske dokumenter og især i regelmæssige rapporter om anliggender som den sociale situation i Europa, beskæftigelsen i Europa og arbejdsmarkedsforholdene i Europa. Journalister og andre, der er involveret i sociale anliggender, finder altid disse dokumenter meget interessante. Jeg kan bekræfte, at jeg har til hensigt fortsat at følge denne fremgangsmåde. Rapporterne giver et godt samlet overblik over sociale problemer og indeholder et resumé af statistikkerne og detaljerede analyser med fokus på specifikke temaer som f.eks. sundhedsbeskyttelse, arbejdskvalitet, omstrukturering, diskrimination og ligestilling. 

Protasiewicz,
   Mange tak, hr. formand, hr. kommissær. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater har en meget negativ holdning til den betænkning, som vi drøfter i dag. Vi mener, at betænkningen anvender en alt for ideologisk indgangsvinkel til de sociale problemer i EU. Samtidig ignoreres en række vigtige praktiske aspekter med hensyn til den reelle sociale situation i EU og de reelle problemer, som vi står over for.
Det vil muligvis være bedst, hvis jeg kun fokuserer på to spørgsmål, som jeg gerne vil henlede Parlamentets opmærksomhed på. For det første kommer jeg fra et post-kommunistisk land, som i over 50 år har haft "glæde" af planøkonomi, ophævelse af privat ejendomsret og konkurrencebegrænsninger. Jeg kan derfor helt kategorisk konstatere, at ordføreren i sine vurderinger ikke har taget højde for kommunistiske regimers betydelige indflydelse på den sociale situation i de nye medlemsstater. Vores tidligere erfaringer har givet os den opfattelse, at EU ikke bør pålægge unødige begrænsninger af friheden til at foretage økonomiske aktiviteter. De kritiske vurderinger i betænkningen anvendes som grundlag for forslag om forøgelse af den administrative byrde på selvstændige erhvervsdrivende, udvidelse af skattegrundlaget og udarbejdelse af nye beskæftigelsespagter, selv om det ikke er nye pagter og nye lovforanstaltninger, vi har behov for. Enhver forhandling om arbejdsløshed bør også fokusere på arbejdsgiverne, da den eneste effektive måde, hvorpå man kan skabe job, er ved at give arbejdsgiverne mulighed for at gennemføre deres planer. Det vil løse arbejdsløshedsproblemet på en særdeles praktisk måde. Vi skaber ikke nye job ved at pålægge selvstændigt erhvervsdrivende yderligere administrative byrder eller ved at hæve skatterne og begrænse konkurrencen.
Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater har derfor stillet en lang række ændringsforslag. Vi ønsker at understrege, at samtlige ændringsforslag som minimum skal vedtages, hvis gruppen skal stemme for betænkningen. 
Castex,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, den lange drøftelse om kvindernes situation, vi har haft i dag på den internationale kvindedag, kunne også have sin plads i denne forhandling om den sociale situation i Europa. Der er således en nær forbindelse mellem disse spørgsmål, og det er ofte især kvinderne, der rammes af den langt mere almene situation.
Den sociale situation i EU i 2004, som er emnet for denne debat og for den betænkning, vi har fået forelagt, er foruroligende. Massearbejdsløshed, sociale uligheder, manglende stabilitet og utryghed er fænomener, som har udviklet sig igennem de seneste 20 år. Social udvikling og bekæmpelse af fattigdom er ganske vist fælles mål for medlemsstaterne, men vi må konstatere, at markedskræfterne i dag udvikler sig på bekostning af borgerne, og at mere end 70 millioner europæiske borgere i dag er stærkt truet af fattigdom og usikkerhed.
Det spørgsmål, der rejser sig, er enkelt. Vil vi fremme social ligestilling og udviklingsmæssig ligestilling, eller vil vi lade den frie konkurrence forværre den sociale situation i Europa yderligere? Vi bør besvare dette spørgsmål ved at vedtage en social dagsorden, som indeholder konkrete foranstaltninger til imødegåelse af problemet. Tiden tillader ikke, at jeg kommer nærmere ind på emnet. Jeg vil dog gerne i det mindste anføre to prioriterede områder. For det første bør vi bevæge os i retning af en opadrettet harmonisering af de sociale vilkår og ikke ved direktiver indføre social dumping. Og for det andet er der brug for at dele rigdommene og dermed bane vejen for solidaritet og ikke for konkurrence mellem fattige og rige regioner. 
Attwooll,
   Hr. formand, hr. kommissær, ALDE-Gruppen vil gerne takke fru Figueiredo for alt det arbejde, hun har gjort med at udarbejde en så grundig betænkning, og i særdeleshed for hendes vilje til at finde et kompromis i udvalget. Der er meget, vi kan støtte i beslutningsforslaget, i særdeleshed vedrørende livslang læring, små og mellemstore virksomheder, virksomhedernes sociale ansvarlighed, mindre begunstigede regioner og kampen mod diskrimination.
Men vi har nogle alvorlige bekymringer, i særdeles med hensyn til punkt 1, punkt 5, femte led, og betragtning E. At imødekomme disse bekymringer er af afgørende betydning for vores beslutning ved den endelige afstemning. Vi har to vanskeligheder med punkt 1. For det første forstår vi nødvendigheden af at tilpasse finanspolitikken og den økonomiske politik over tid, men brugen af "revision" implicerer en grundlæggende afstandtagen fra disse politikker, som fru Figueiredo faktisk erkendte i sit indlæg.
For det andet er punktet for diffust. Vi foretrækker den understregning, som vores eget ændringsforslag giver af, hvordan Lissabon-strategien bør tage fat på mangler i den nuværende sociale situation. I de andre to tilfælde drejer vores bekymring sig ikke om hele indholdet af det pågældende led eller den pågældende betragtning, men om uheldige formuleringer i dem. Det dækkes af passende ændringsforslag og anmodninger om delt afstemning. Det gælder for forskellige andre forbedringer, som vi gerne ser foretaget i teksten.
Endelig har der været nogle oversættelsesproblemer vedrørende betragtning M. Vi vil gerne præcisere, at dette må forstås sådan, at man kun anmoder medlemsstaterne om at overveje at indføre idéen om en minimumsindtægt som basis for social beskyttelse, hvis de ikke allerede har et sådant system. Det er ikke et forsøg på at bevæge sig i retning af en minimumsløn for hele Europa. 
Kusstatscher,
   Hr. formand, fru Figueiredo, De fortjener stor ros. De samlede rigtig mange argumenter og skrev en komprimeret betænkning. Ud over den vedvarende snak om konkurrence, økonomisk vækst, kapitalens, tjenesteydelsernes og varernes frie bevægelighed osv. er det en god ting, hvis det, vi så ofte hører omtalt som det kristne Vesten, tager afstand fra nykapitalismen og fokuserer på samtid, miljø og kommende generationer. Vi kan ikke bare ignorere, at hver syvende borger i det rige Europa er truet af fattigdom. Vi må ikke blive ved med at skrue de ugentlige arbejdstider og livstidsarbejdstiden op, når vi ved, at der er ca. 20 millioner arbejdsløse i EU, hvoraf flertallet er kvinder. Arbejde og lønninger skal også fordeles mere solidarisk.
Vi kan ikke bare ignorere, når koncerner blot flytter deres virksomheder, som oven i købet ofte modtager statsstøtte, derhen, hvor der er de gunstigste betingelser med hensyn til lønninger, skatter, sociale ydelser, miljøpåbud, kontroller osv., og hvor de kan opnå den størst mulige profit. Virksomhederne har også et socialt ansvar. Retfærdighed er forudsætningen for social fred. Solidaritet er det bedste våben mod fattigdom og social udstødelse. Sociale ydelser er ofte som en almisse, en ydmygelse af modtageren, især hvis denne uretmæssigt havner i nød. Jeg håber, at betænkningen bliver vedtaget med et bredt flertal her i Parlamentet, således at Rådet og Kommissionen tager fat på så mange som muligt af de heri stillede spørgsmål. Vi må ikke bare sidde med hænderne i skødet, mens de få rige i Europa bliver rigere og rigere, og antallet af fattige stiger. Der er behov for en modreaktion. Med denne betænkning gives der mange impulser i den rigtige retning.
Jeg vil også godt takke hr. Špidla for hans socialpolitiske forståelse og hans engagement.
Zimmer,
   Min gruppe stemmer for den foreliggende betænkning uden forbehold. I EU er der i øjeblikket 68 millioner mennesker, som lever i fattigdom og social udstødelse. Det er især arbejdsløse, enlige forsørgere og migranter, som har en høj fattigdomsrisiko. Det er derfor ikke specielt overraskende, at især børn fra sådanne husstande også er udsat for en høj fattigdomsrisiko. Ifølge UNICEF er antallet af fattige børn alene i Tyskland steget til 1,5 millioner, og Tyskland regnes for at være det rigeste land i EU.
Tre nøglefaktorer bestemmer andelen af fattige børn i de rige lande, og det er socialpolitikken, sociale trends og udviklingen på arbejdsmarkedet. Således medførte faldende lønninger for de nederste 10 % på indkomstskalaen, at familieindkomsten faldt med 23 % i Tyskland. Derfor vil jeg godt genfremsætte mit krav om, at den foreliggende betænkning skal vedtages, og at rådsmødet i marts skal dediceres til den sociale situation i Europa.
Clark,
   Hr. formand, den sociale situation er afhængig af beskæftigelsen. Der er en vis forskel i synsvinklen mellem fru Figueiredos betænkning og Barroso-Kommissionen. Hvis betænkningen bliver vedtaget, vil den føre til yderligere initiativer og pres for at gå videre med Lissabon-dagsordenen.
Kommissionen synes at gå den anden vej, mod en friere struktur. For nylig har den foreslået, at 80 % af ressourcerne skal forvaltes decentralt. Hvis kompetencen faktisk blev givet tilbage til den enkelte stat, kunne Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti overtales til at støtte Kommissionen.
Det skyldes, at Det Forenede Kongerige blev trukket ind i det, der dengang var Det Europæiske Fællesskab, med et løfte om, at det ikke skulle føre til en forbundsstat, men simpelthen drejede sig om handel. Hvis det bare var rigtigt. Der er en ting, der er sikkert: Det Forenede Kongerige har halvdelen af den gennemsnitlige arbejdsløshedsprocent for hele EU. Sammen med Sverige og Danmark har vi de laveste niveauer af arbejdsløshed. Regeringerne skaber ikke sådan noget. De sørger simpelthen for at skabe de rette betingelser for, at beskæftigelsen kan trives.
Den vigtigste faktor er den fælles valuta. Sverige, Danmark og Det Forenede Kongerige har ikke tilsluttet sig den fælles valuta, så de lider ikke under en fælles rentesats. Selv i Det Forenede Kongerige er der uoverensstemmelse mellem de forskellige økonomier. Bank of England kan ikke fastsætte en rente, der passer for hele landet. Hvordan skal Den Europæiske Centralbank så kunne fastsætte en fælles rente, der passer til et Europa med vidt forskellige økonomier, der skyldes den store geografiske forskelligartethed og de vidt forskellige måder at leve på? 
Sammen med mine kolleger vil jeg stemme imod denne betænkning. 
Crowley,
   Hr. formand, også jeg vil gerne takke fru Figueiredo for hendes arbejde med denne betænkning. Jeg er enig i det generelle indhold og kan støtte den.
Når vi taler om et socialt Europa, er det vigtigste aspekt heraf vores ansvar over for dem, der er de mest sårbare i vores samfund. Vi må i særdeleshed beskytte dem, der lider under handicap, under invaliditet, under manglende fordele. EU har tidligere vist, at det kan virke for det gode ved at skabe lighed og større social beskyttelse og status for dem, der trænger mest til det.
Men der er ikke og bør ikke være en ensartet politik for alle. Der er ikke nogen enkelt metode, som har vist sig at virke overalt. Det er en kombination af det bedste fra alle ideologierne, hver af metoderne, for at få den største succes. Så jeg vil advare folk mod at begrænse det beløb, privat industri og forretningslivet kan investere i at skabe nye arbejdspladser, nye beskæftigelsesmuligheder.
Jeg vil også opfordre medlemmerne til at sikre, at de ikke unødvendigt anvender negative skattepolitikker, der begrænser regeringernes bevægelsesfrihed, og, hvad der er vigtigst, at sikre, at vi investerer i fremtiden for vores befolkning via uddannelse og livslang læring.
Masiel (NI ).
    -  Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Figueiredo for betænkningen, som både er meget interessant og meget nødvendig. Som polak vil jeg også takke hende for det store hensyn, som hun i betænkningen har taget til situationen i de nye medlemsstater. I beslutningsforslaget rejses en række vigtige spørgsmål, men jeg vil gerne fremhæve spørgsmålet om fattigdom. Dette anliggende drøftes i slutningen af betænkningen, men der mangler oplysninger om de nye medlemsstater.
Det bør bemærkes, at personer, der mister deres arbejde i Polen, ikke er berettiget til ydelser i forbindelse med langtidsledighed, uanset hvor lav ydelsen er, og at den laveste sociale ydelse ligger på ca. 60 euro pr. person om måneden. Jeg foreslår, at der indføres en minimumsydelse for alle EU-borgere, som f.eks. kunne svare til halvdelen af de højeste ydelser, som udbetales i en medlemsstat. Selv om det kun vil beløbe sig til 250 euro om måneden, vil det give vores borgere en grundlæggende sikkerhed og opmuntre dem til at leve et mere aktivt liv. Mange tak.
Silva Peneda (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger. Den betænkning, som vi har fået forelagt om den sociale situation i Europa, giver et bemærkelsesværdigt fortegnet billede af virkeligheden. Det er derfor min opfattelse, at der er tale om en betænkning uden den fornødne balance. Den fremhæver alle de negative fænomener, som vi erkender stadig findes, så som social udstødelse, arbejdsløshed og stedvis fattigdom, men udelader samtidig alle de forhold, som Kommissionen nævner og fremhæver som positive, så man også godt kan se, at der sker en udvikling i den sociale situation i Europa.
Jeg vil nævne fem punkter, som jeg finder særlig alvorlige. Det første er, at det i betænkningen udelades, at flertallet af de 25 medlemsstater gennem de sidste 10 år faktisk har oplevet fremgang i beskæftigelse, produktion og samhørighed. For det andet udelades det bevidst, at Kommissionen peger på, at den vigtigste årsag til de sociale problemer i otte af de 10 nye medlemsstater er de totalitære regimer, der herskede dér. For det tredje siges der ikke det mindste om de muligheder, der åbner sig for de nye medlemsstater gennem tilslutningen til EU. For det fjerde omtaler betænkningen overhovedet ikke hele den komplekse problematik, der er forbundet med globaliseringen. For det femte insisteres der i betænkningen på det - efter vores mening forkerte - synspunkt, at økonomisk dynamik er i modstrid med social udvikling. Vi mener lige det modsatte, nemlig, at økonomisk dynamik, prisstabilitet og færre omkostninger ikke er i modstrid med, men tværtimod er til fordel for udviklingen af den europæiske sociale model.
Den foreliggende betænkning giver således et meget reduceret billede af den sociale virkelighed i Europa, og den er heller ikke ganske fri for demagogi. Symptomatisk for betænkningens ideologiske ballast er, at den sociale markedsøkonomis overlegenhed i forhold til planøkonomiske modeller ingen steder anerkendes. 
Vaugrenard (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne benytte dette indlæg til at understrege, hvor vigtig den europæiske sociale model er. Den er truet af arbejdstidsdirektivet og direktivet om tjenesteydelser, samtidig med at problemer som fattigdom, social udstødelse og livskvalitet melder sig med fornyet styrke i dag i et EU med 25 medlemsstater.
Der er helt åbenbart større økonomiske og sociale forskelle i det nuværende EU med 25 medlemsstater, end der var i det tidligere EU med 15 medlemsstater. Derfor bør vi også i dag i endnu højere grad end tidligere fremme reel social samhørighed på vores kontinent.
At forsvare en europæisk social model, som vidner om europæisk førerstilling, er ikke ensbetydende med at forsvare status quo. Vi bør tværtimod drage nytte af udvidelsen og på ny bekræfte de sociale og beskæftigelsesmæssige politikker, som kan kendetegne EU og tjene som forbillede for andre dele af verden.
Hvad ville øget konkurrenceevne være værd uden en retfærdig socialpolitik? Hvad ville det være værd at opnå øget vækst, hvis den ikke var til gavn for flertallet? Svaret er klart. Alle ved, at politikker, som fremmer social samhørighed, er afgørende faktorer for at sikre økonomisk dynamik. Stats- og regeringscheferne træffer den 22. og 23. marts 2005 en beslutning, som får afgørende betydning for Europas fremtid, når de vedtager en strategi, som for en femårs periode sætter dagsordenen for den økonomiske udvikling.
De kan ikke være uvidende om, at der i målsætningen om en førende økonomi indgår høje sociale standarder, for de er også helt nødvendige for nationernes Europa. 
Kułakowski (ALDE ).
    -  Hr. Formand, Figueiredo-betænkningen omhandler et emne af afgørende betydning, nemlig den sociale situation i EU.
Jeg vil fremhæve fire punkter. For det første henviser punkt 18 til solidaritet med de nye medlemsstater. Jeg mener, at konceptet om solidaritet bør forekomme i betænkningens indledende afsnit, da det er et af de grundlæggende koncepter i EU. For det andet henviser punkt 22 til den europæiske sociale model, som efter min opfattelse bør have større vægt. Det er ikke nok at bevare og styrke denne model. Modellen skal også tilpasses de behov, der eksisterer i dag, og de behov, der forventes at eksistere i fremtiden. For det tredje fremhæves det helt korrekt i rapporten, at der har været for lidt fokus på de sociale aspekter i Lissabon-strategien. Endelig er det i punkt 4 fastsat, at social- og integrationspolitikker spiller en vigtig rolle for borgernes rettigheder og den økonomiske vækst i EU, og det er helt korrekt. 
Schroedter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, den sociale samhørighed kan først betragtes som værende lykkedes, når det ikke længere forholder sig sådan, at der er en del af samfundet, som ganske enkelt bliver afskrevet. Det gælder først og fremmest for ældre arbejdstagere og heriblandt især kvinderne. Det må ikke længere tolereres, at, som f.eks. i Tyskland, den øverste chef for arbejdsformidlingen ustraffet kræver et stop for arbejdsagenturermes hjælp til ældre arbejdstagere i Østtyskland. Det må ikke længere tolereres, at tusindvis af arbejdsløse over 55 år ganske enkelt smides ud af samfundet fra officielt hold, og at deres livs- og erhvervserfaring bare køres ud på lossepladsen.
En succesrig økonomi skal opbygges på grundlag af den viden og især de mangeårige erfaringer, som de ældre gjorde sig, og den er i virkeligheden afhængig heraf, hvis vi ikke ønsker at falde i den demografiske fælde. Det var rent faktisk også den linje, som Kommissionen støttede i sin meddelelse i starten af året. I forbindelse med den nuværende Lissabon-midtvejsevaluering taler man imidlertid ikke længere om reel støtte til ældre arbejdstagere.
Borghezio (IND/DEM ).
   - Hr. formand, kære kolleger, den europæiske socialmodel opstår ikke tilfældigt eller af sig selv, men af vores økonomiske historie. Denne model er blevet mulig takket være en social markedsøkonomi, som økonomisk set er baseret på produktivitet og effektivitet, dvs. på det vindersystem med små og mellemstore virksomheder, som vi skal gøre en indsats for at fremme.
Det er ikke med demagogi og med tomme og smarte ord til fordel for de fattige og ubemidlede i hele verden, at man løser arbejdsløshedsproblemet.
Hvis vi har importeret personer, der ikke gavner vores økonomiske udvikling, fordi de ikke er uddannede, har vi begået en alvorlig politisk fejl, og det er vi nødt til at indrømme. Ellers vil den alt for omfattende tilstedeværelse af indvandrere i Europa, der ikke har udsigt til at komme i arbejde, føre til en krig mellem de fattige og give næring til racisme, som de, der har ønsket denne form for indvandring, er skyld i.
Vi bør tænke os om, før vi taler om indvandrernes ret til arbejde og glemmer vores egne arbejdsløse.
Camre (UEN ).
   - Hr. formand. Jeg vil begynde med at sige, at betænkningen på utallige områder indeholder sympatiske holdninger, og der er ikke nogen tvivl om, at den er utrolig velment. Men problemet i den er jo, at den så fuldstændigt springer over det, der er de egentlige problemer i Europas økonomi, og jeg undrer mig over, at man slet ikke spørger, hvorfor det egentlig går så dårligt? Hvorfor USA har 40,5 % højere bruttonationalprodukt i gennemsnit pr. indbygger, end vi har i selv den rigeste del af EU-15?
Svaret er meget klart. Europas økonomi bevæger sig for langsomt fordi vi uddanner og forsker for lidt. Vi arbejder for få år af vores liv - kun 63 % af alle mennesker, der er i den aktive aldersgruppe, er på arbejdsmarkedet. Vi arbejder for få timer pr. uge, og vi arbejder med en forældet teknologi. Det hjæper ikke at fordele fattigdommen, sådan som denne betænkning lægger op til. Det gælder om at få væksten op, så der bliver nok til fordeling til alle.
Prøv at se på tallene for mit land - Danmark - og De vil konstatere, at det både er lykkedes at gennemføre en social bevidst politik og skabe vækst. 
Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg bifalder fru Figueiredos betænkning, men der er en selvmodsigelse, som efter min mening bør understreges.
I betragtning L står der - efter at man har gjort opmærksom på den bekymrende arbejdsløshedssituation i EU - at en indvandring er nødvendig for at afhjælpe de direkte virkninger for det eksisterende arbejdsmarked.
Det er jeg bestemt ikke enig i. Jeg er tværtimod af den opfattelse, at det er nødvendigt med mere stabilitet og færre tidsbegrænsede stillinger, med større sikkerhed og kontinuitet i arbejdet og med mindre offentlig støtte til de store virksomheder, navnlig de multinationale virksomheder, der nyder godt af incitamenter og skattelempelser fra EU og medlemsstaterne, og som ofte kvitterer med virksomhedsflytninger og svig til skade for sparerne.
I punkt 5 efter betragtning M nævner man med rette demokrati på arbejdspladsen. I den forbindelse burde vi forfølge målsætningen om direkte deltagelse i virksomhedens liv, sådan som der står i den aldrig gennemførte artikel 46 i Italiens forfatning - en artikel, hvis ordlyd i øvrigt er medtaget i Italiens sociale republiks charter om arbejde - hvor man anerkender arbejdstagernes ret til at deltage i virksomhedernes forvaltning på de vilkår og med de begrænsninger, der er fastlagt i loven.
Det er et eksempel på et lovgivningsinstrument, som - hvis det blev medtaget i EU-forfatningen og dermed gennemført - ville have gjort det, der tværtimod er et omfattende tvangsinstrument for de europæiske befolkningers skæbne, mere acceptabelt eller i det mindste have øget dets sociale værdi. 
Cabrnoch (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer. Vi drøfter en betænkning om den sociale situation i EU, og det konkluderes i betænkningen, at den sociale situation ikke er god. I betænkningen er der imidlertid ingen forklaring på de dårlige forhold. Årsagen til nedgangen i den økonomiske vækst og beskæftigelsen er begrænsning af friheden til at drive erhvervsvirksomhed, stigende arbejdsomkostninger, omfattende lovgivning, bureaukrati, stigende omfordeling og påvirkning fra staten. Og problemet er, at personligt initiativ, ansvar og indsats holdes adskilt fra den sociale og økonomiske vurdering. Omfordeling bryder båndet mellem succes og velstand. Jo mere vi omfordeler til fordel for de personer, der på grund af egne dispositioner ikke har succes, jo flere vil der være, som ikke har succes. Hvis vi fortsat forveksler lige muligheder med lighed og middelmådighed, vil der være flere og flere middelmådige mennesker.
Den korrekte og eneste måde, hvorpå man kan forbedre den sociale situation, er gennem økonomisk vækst. Kun et velfærdssamfund har råd til at bruge flere midler på sociale programmer. Vi skal sænke skatterne, forenkle lovgivningen og sikre friheden til at drive erhvervsvirksomhed. Ansattes rettigheder skal afvejes med arbejdsgivernes rettigheder. Uddannelse skal forbindes med succes. Rettighederne for forskellige borgergrupper må ikke overskygge universelle rettigheder, rettighederne for os alle. Støtte til én gruppe må ikke resultere i begrænsninger for en anden.
Jeg har ikke kunnet finde nogen af disse løsninger eller forslag i betænkningen, faktisk snarere det modsatte. Betænkningen, som den er udarbejdet, gavner ikke Europa-Parlamentet, EU, medlemsstaterne eller borgerne. Derfor vil jeg opfordre Dem, mine damer og herrer, til at stemme imod betænkningen. Mange tak.
Falbr (PSE ).
   -Mine damer og herrer, et tema, der ofte omtales i de nye medlemsstater, er reformen af pensionsordningerne. I de fleste af disse lande er den vigtigste søjle fortsat en ordning med løbende indbetalinger. Jeg mener, at denne ordning, når de nødvendige ændringer er foretaget, når pensionsalderen er hævet og bidragene forøget, er den eneste ordning, der kan garantere en anstændig pension for fremtidige pensionister. Det vil samtidig gøre det muligt at overholde de relevante konventioner udarbejdet af Den Internationale Arbejdsorganisation, som de fleste nye medlemsstater har ratificeret.
De konservative partier i disse lande drøfter en nedsættelse af folkepensionen til et niveau under den grænse, der er garanteret i henhold til konventionerne, og oprettelse af en anden søjle baseret på obligatorisk forsikring. Denne løsning er efter min opfattelse for risikabel og yder ingen garanti for en tilstrækkelig indkomst i alderdommen, idet den lovgivning, der kræves for at få søjlen til at fungere, er meget fragmentarisk. Derudover er de private institutioners administrative omkostninger flere gange højere end de omkostninger, der er angivet af statskontrollerede institutioner. Hvis de ansatte skal betale obligatoriske bidrag til privat forsikring ud over bidrag til folkepension, mener jeg, at den bedste løsning vil være en forøgelse af bidraget for at garantere den første søjle. 
Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, bekæmpelsen af arbejdsløsheden som årsag til social udstødelse og fattigdom er utvivlsomt en af de vigtigste opgaver for EU's socialpolitik. Hvis man imidlertid kigger på arbejdsløshedstallene i Tyskland, men også på tallene i mit hjemland Østrig, ser det ud som om, at disse bestræbelser allerede er mislykkedes. I den sammenhæng skal det påpeges, at der samtidig med udflytningen af arbejdspladser til lavtlønslande opstår et nyt proletariat i de berørte lande som følge af illegal indvandring. Hvis der f.eks. som i forbindelse med den tyske visaskandale vil være hundredtusindvis og måske oven i købet millioner af ukrainere, som rejser skjult ind i EU som turister for at arbejde som billig arbejdskraft her, vil der helt konkret være arbejdspladser i EU, som går tabt.
Kampen mod arbejdsløshed skal derfor også være en kamp mod illegale immigranter og illegal arbejdsmigration. Selvfølgelig skal man også forhindre, at der via den frie tjenesteydelsestrafik indsluses billig arbejdskraft i EU af tvivlsomme organisationer eller firmaer.
Mato Adrover (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil begynde mit indlæg med at påpege den generelt negative vurdering, som fru Figueiredos betænkning fortjener, da dens indhold er i modstrid med den økonomiske og sociale politik, som Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater går ind for.
Selv om det er rigtigt, at teksten er blevet forbedret i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, er det også rigtigt, at den fastholder en tone, der går klart ind for interventionisme, og nedprioriterer og glemmer alt det, som EU's økonomiske og sociale udvikling betyder, f.eks. det private initiativ, markedet eller konkurrencepolitikken. Det er kort sagt en betænkning, der forsvarer politikker og opskrifter, som det traditionelt er det europæiske venstre, der har forsvaret. Vores første ændringsforslag går derfor ud på at fremhæve den betydelige rolle, som det private initiativ spiller for udviklingen af EU.
Med hensyn til punkt 1 er formuleringen efter min mening, og som andre ordførere har påpeget, helt forfejlet, for når man læser teksten, kan man konkludere, at EU's beskæftigelsesproblemer skyldes stabilitetspagten, Lissabon-strategien, det indre marked eller konkurrencepolitikken.
Efter min mening er det netop disse faktorer, der skal styrkes, hvis vi ønsker, at EU skal vokse, skabe beskæftigelse og få en større social samhørighed. Og at det forholder sig sådan, kan man se i f.eks. mit land, Spanien, hvor en økonomisk politik, der har været baseret på balance på nationalregnskabet, skattenedsættelser og gennemførelse af liberaliserende reformer inden for økonomiske nøglesektorer, i de seneste år har gjort det muligt at skabe fem millioner job. Problemet ligger, som gruppen på højt niveau under ledelse af Wim Kok har erkendt, i nogle af medlemsstaternes manglende vilje til at gennemføre de reformer, der er nødvendige for at udvikle strategier og ikke i strategien i sig selv.
Hvad angår de øvrige ændringsforslag, ønsker vi blot, at det bliver afspejlet, at Parlamentet bekymrer sig om de unge på grund af deres vanskeligheder med at få adgang til arbejdsmarkedet, og at der er behov for at fjerne de administrative og skattemæssige barrierer for de europæiske iværksættere.
Mann, Thomas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, stigningen i arbejdsløsheden i EU til næsten 20 millioner omfatter først og fremmest kvinder, mennesker med handicap og arbejdstagere, som, når de er over 50 år, diskrimineres som værende for gamle. Beskæftigelsesandelen bliver stadigt lavere, og den har gjort drastiske indhug i de sociale forsikringssystemer. Enhver proaktiv politik vedrørende den sociale markedsøkonomi skal navnlig tage sig af de socialt udstødte, unge uden tilstrækkelig skoleuddannelse og borgere med manglende samfundsmæssig integration. Hr. Peneda havde fuldstændig ret, da han sagde, at dette betænkningsudkast er gennemsyret af ideologisk forudindtagethed. Den blev heller ikke meget bedre af de over 100 ændringsforslag.
Kravet om, at virksomhedssammenlægninger og -udflytninger skulle gøres afhængige af bevarelsen af arbejdspladser, er taget af bordet. Det er vel egentlig det, der er tanken bag en central myndighed med ret til at udstede eller inddrage tilladelser, og det minder katastrofalt meget om statsstyringen i den for længst kuldsejlede socialisme. Vi satser på at involvere arbejdsmarkedets parter og på den europæiske sociale dialog. Jeg kunne ønske mig, at betænkningen om virksomhedernes sociale ansvar blev til pligtlæsning for virksomhedsledere.
Hr. Špidla stod for skud, da fru Figueiredo endnu en gang fremsatte påstande om, at der i Lissabon-strategien lægges alt for lidt vægt på de sociale aspekter. Det sociale element betyder lige så meget som stabile priser, reducerede omkostninger og mindre budgetunderskud. Vi har brug for en vækst, som giver balance mellem økonomi og beskæftigelse, således at den sociale integration kan lykkes. Hun kræver stadigvæk en forhøjelse af de finansielle overslag og strukturfondene, men hvor skal pengene egentlig komme fra? Mit forslag om en fair byrdefordeling mellem medlemsstaterne med henblik på at sikre planlægning og finansiering blev selvfølgelig afvist. En ny socialpolitisk dagsorden bør ikke være et sammensurium af alle mulige ønsker, men den skal derimod koncentrere sig om realiserbare foranstaltninger, først og fremmest investeringer, uddannelse og livslang læring og en betydeligt højere beskæftigelsesandel med henblik på at få reduceret arbejdsløsheden, som er den væsentligste årsag til social udstødelse.
Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Hr. formand, dette er ikke en betænkning, der lægger op til lovgivning, og derfor kan den betragtes som uvigtig. Men af to grunde jeg er enig med hr. Kułakowski i, at det er en vigtig betænkning.
Den første grund er selve emnet. Det forhold, at væksten i hele EU er blevet halveret i løbet af de sidste tre år, og at arbejdsløsheden nu rammer 20 millioner mennesker, udgør ikke kun en økonomisk katastrofe, men også en gigantisk social katastrofe. Som så ofte, når arbejdsløsheden stiger, er det de sårbare, der bliver ramt hårdest, såsom unge mennesker, der forsøger at komme ind på arbejdsmarkedet for første gang, unge mødre, der forsøger at vende tilbage, og ældre, der forsøger at blive der. Det er nogle af de grupper, det går værst ud over, som det så gribende blev påpeget af min kollega hr. Crowley og understreget af hans vælgere i tilhørerlogen. Dette emne kalder på debat, men frem for alt på handling.
Den anden grund til, at dette spørgsmål er så vigtigt, er de divergerende opfattelser af, hvad der skal gøres. Nogle politiske partier ønsker at fremme virkelig forandring, mens andre er fast besluttet på at blokere for det. Ordføreren mener, at vi trænger til mere snarere end mindre af fortidens fejlslagne politik. Flere arbejdspladser i den offentlige sektor skulle være et af svarene, harmoniserede bestemmelser vedrørende arbejdskraften et andet og flere mål et tredje, og desuden kunne mere lovgivning skabe flere arbejdspladser, tjenesteydelsesdirektivet skulle droppes i stedet for at hilses velkommen, og den europæiske sociale model bevares i stedet for at blive reformeret. Førstnævnte ville være en opskrift på mere arbejdsløshed og større social uretfærdighed.
Spørgsmålet er nu, om Socialdemokraterne og Kommunisterne som gruppe vil stemme for at bevare hele den gamle dagsorden intakt, selv om den er slået fejl. Vi på vores side mener, at den ikke bør stemmes igennem uden grundlæggende ændringer. Vi vil stemme for at få gennemført Lissabon-dagsordenen, hvilket indebærer at stemme imod betænkningen i dens nuværende form.
Demetriou (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i henhold til den europæiske forfatning er EU's målsætning fuld beskæftigelse og social fremgang, og EU bekæmper social udstødelse og forskelsbehandling og fremmer social retfærdighed og beskyttelse.
Hvor langt vi befinder os fra disse mål, ses af de tal, som er opgivet i Kommissionens rapport: 20 millioner europæiske borgere er arbejdsløse, og 70 millioner lever på grænsen til fattigdom. Vold mod kvinder og manglende ligestilling af mænd og kvinder er ikke udryddet.
I øvrigt fejrer vi i dag kvindernes kampdag. Hvordan sørger vi for at udrydde vold mod kvinder og vold i familien, når der endnu ikke er gjort brug af resultaterne af forskningen inden for Daphne I? Når der er så mange sociale mangler, kan vi i virkeligheden ikke tale om social beskyttelse og retfærdighed.
Desværre har Lissabon-strategien indtil nu vist sig utilstrækkelig, når det gælder en virksom bekæmpelse af manglerne på det sociale område i EU. EU's charter om grundlæggende rettigheder sætter mennesket som centrum for aktiviteterne. Rådet og Kommissionen taler om fremgang og forhøjelse af gennemsnittet inden for de forskellige sociale sektorer. Imidlertid vurderes de minimumsniveauer for den enkelte borgers civile og sociale rettigheder, som fastsættes i chartret, ikke ud fra gennemsnitsværdier, men ud fra individuelle kriterier. Bæredygtig udvikling og social retfærdighed er ikke kun meningsfulde begreber, når den almene indikator for økonomien og menneskets velfærd vokser, men også når den sociale samhørighed fremmes. Derfor bør EU's hovedmål ikke kun være at gøre livet bedre for flertallet af borgerne, men først og fremmest at sørge for, at et hvilket som helst mindretals dårlige liv i det mindste bliver godt.
Det er tid til at træffe radikale beslutninger og skride til effektiv handling. Ansvaret ligger på Kommissionens og hver enkelt EU-medlemsstats skuldre. Køreplanen for Lissabon-strategien bør tilpasses de nye omstændigheder. Målet er et værdigt liv til alle europæiske borgere - alle europæiske borgere uden undtagelse. 
Špidla
   , Jeg vil kortvarigt bede om ordet i forhandlingen. De problemer, der er formuleret, er tydeligvis problemer, som er drøftet i tekster og dokumenter fremlagt af Kommissionen. Det er tekster, hvori vi forsøger at finde løsninger på de problemer, som helt reelt eksisterer i Europa. Jeg er sikker på, at den omformulerede Lissabon-strategi sammen med den sociale dagsorden indeholder løsninger, som kan lede os på sporet. Det er helt tydeligt, at der skal være vækst i Europa, ligesom det er helt tydeligt, at Europa skal have større social ansvarlighed, og det er også tydeligt, at der er ubrydelige forbindelser mellem disse to elementer, og derfor bør ingen af dem tages ud af den rette sammenhæng. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0045/2005) af Presedo for Udvalget om International Handel om forslag til Rådets forordning om anvendelse af et arrangement med generelle toldpræferencer. Jeg giver med det samme ordet til kommissær Mandelson.
Mandelson,
   Hr. formand, tak fordi De har indbudt mig til at tale til Parlamentet om den generelle præferenceordning og reformen heraf.
Den generelle præferenceordning er et afgørende instrument, når det gælder at få handelen til at tjene udviklingen ved at hjælpe med til at stimulere udviklingslandenes eksport til EU. Det nuværende system vil blive forbedret på fire principielle måder. For det første vil den generelle præferenceordning blive forenklet. For det andet vil det antal produkter, der dækkes, blive udvidet. For det tredje vil fordelene blive koncentreret om de udviklingslande, som trænger mest til det. For det fjerde vil yderligere præferencefordele, GSP+, for første gang være til rådighed for de lande, som tilskynder til en bæredygtig udvikling.
Den nye generelle præferenceordning er mere enkel at forstå. Den findes i kun tre former. Der er den generelle ordning, ordningen om alt undtagen våben til mindre udviklede lande, som forbliver uændret, og der er en ny særordning for at fremme bæredygtig udvikling og god regeringsførelse. Gradueringsprocessen bliver klarere, enklere og mere fair. Graduering - udelukkelsen af konkurrencedygtige produkter fra de generelle præferencefordele - vil ikke mere blive anvendt en gang om året, men over den periode på tre et halvt år, som ordningen dækker. Det vil bringe større stabilitet og langt større forudsigelighed. Den nye generelle præferenceordning er et klart eksempel på en integreret tilgang til handelspolitik og bæredygtig udvikling, og jeg er sikker på, at medlemmerne her af denne grund vil hilse den velkommen. Det nye initiativ til bæredygtig udvikling og god regeringsførelse vil støtte vores forpligtelse over for de centrale menneskerettigheder og arbejdstagernes rettigheder og miljøbeskyttelse inden for rammerne af vores nuværende handelspolitik.
Den generelle præferenceordning vil efter reformen være et mere effektivt redskab til at sikre diversificering af eksporten og økonomisk vækst for de lande, der trænger mest til det, f.eks. sårbare lande som Honduras, dårligt diversificerede økonomier som Georgien, små øer som Sri Lanka og indlandsstater som Mongoliet. Mit mål er at få denne enklere og bedre ordning til at træde i kraft hurtigere.
Efter tsunamien har Kommissionen været ivrig efter at handle hurtigt for at skaffe nødhjælp til de lande, der blev ramt i Det Indiske Ocean. Den nye generelle præferenceordning vil give bedre adgang for nogle af de lande, der blev værst ramt af tsunamien, og vi ønsker at fremskynde dens ikrafttrædelse den 1. april. De lande, det gik værst ud over under tsunami-katastrofen, vil få de største fordele af den nye ordning. Sri Lanka vil få toldfri adgang til EU for næsten al sin eksport, herunder den afgørende tekstil- og tøjeksport. Indien, Indonesien og Thailand vil få fordel af vores reducerede toldsatser og større dækning af produkter, særlig med hensyn til den afgørende eksport af fisk og skaldyr.
Parallelt hermed arbejder Kommissionen på at forenkle og, hvor det giver mening, at slække på oprindelsesreglerne, for at lade den generelle præferenceordning give de største fordele til de fattigste. Kommissionen vil færdiggøre revisionen af præferenceordningsreglerne om oprindelse så snart som muligt.
Lad mig gå til de ændringsforslag, Parlamentet har stillet(1). Frem for alt vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Sánchez Presedo, og Udvalget om International Handel for det udmærkede arbejde, de har gjort inden for en meget stram tidsramme. Jeg glæder mig over, at konklusionerne i den betænkning, der blev vedtaget af dette udvalg den 22. februar, stort set støtter Kommissionens forslag. I særdeleshed har udvalget understreget behovet for en evaluering af, hvordan den nuværende præferenceordning virker og fungerer, og hvilke virkninger den har. Kommissionen arbejder i øjeblikket på en vurdering af virkningen af den generelle præferenceordning på modtagerlande i den femårige periode 1999-2003, og vi bør kunne levere en endelig betænkning til Parlamentet sidst på sommeren. Yderligere er jeg også parat til at aflægge rapport i Europa-Parlamentet hvert år om en vurdering af virkningen af den nye generelle præferenceordning.
Lad mig gå til nogle detaljer. Kommissionen er parat til at acceptere ændringsforslag 47, stillet af Udvalget om International Handel, i henhold til hvilket Kommissionen "i nært samarbejde med medlemsstaterne [overvåger] importen af varer henhørende under kode 080300 for at fastslå, om betingelserne er opfyldt".
Men jeg er ikke overbevist af udvalgets forslag om at sænke tærskelværdien for graduering af tekstiler og beklædningsgenstande. Det vil udelukke Indien fra den generelle præferenceordning for disse produkter. Indien er et af de lande, der led værst under tsunami-katastrofen i Det Indiske Ocean, et land hvor 300 millioner mennesker stadig lever for 1 dollar om dagen eller mindre. Tiden og forholdene er ikke de rette til at ændre dette, og det ville have negative konsekvenser for Indien. I denne forbindelse forekommer en sådan beslutning derfor ikke at være rimelig. Medlemsstaterne står delt i denne sag. Nogle ønsker at sænke tærskelen, andre støtter en højere. Kommissionens forslag om en tærskel på 12,5 % er et rimeligt kompromis mellem disse to holdninger.
Så er der forslag, der påvirker enkelte landes mulighed for at komme med. Udvalget foreslår en særlig bestemmelse for El Salvador. Det ville indebære, at man gav GSP+ til et land, der ikke har ratificeret maksimalt to ILO-konventioner på grund af forfatningsmæssige begrænsninger, men som påtager sig at ratificere og gennemføre dem så hurtigt som muligt.
Jeg tror, De vil være enige med mig i, at enhver ad hoc-bestemmelse, som nedprioriterer to ILO-konventioner, er i modstrid med EU's politik om at fremme centrale standarder på arbejdsmarkedet. Den 4. marts i år vedtog Rådet sin konklusion om den sociale dimension ved globalisering, nemlig (erindrer om sin forpligtelse til at fremme centrale normer for arbejdsmarkedet og noterer sig vigtigheden af en revision af den generelle præferenceordning i denne forbindelse). Derudover har El Salvador indtil nu ikke vist nogen bevægelse i retning af ratificering og gennemførelse af de to manglende ILO-konventioner om organisationsret og retten til at træffe kollektive aftaler.
Udvalget anbefaler også en revideret definition på sårbarhedskriteriet vedrørende GSP+, hvilket gør det muligt at medtage Pakistan. Lad mig minde medlemmerne af Parlamentet om historien bag dette. I kølvandet på 9/11 besluttede vi at give fordele fra præferenceordningen for medicin til Pakistan. Efter WTO-panelet, der blev sat i gang af Indien mod præferenceordningen for medicin, kan yderligere toldpræferencer kun gives til lande, der står over for særlige behov vedrørende handel, finansiering eller udvikling. Følgelig skal udvælgelsen af dem, der kan drage fordel af GSP+, baseres på klare, gennemskuelige og ikke-diskriminerende kriterier. Enhver bestemmelse vedrørende Pakistan vil de facto være diskrimination. Det vil derfor udsætte os for kritik, og jeg ønsker ikke at udløse en ny WTO-sag mod den nye præferenceordning, som ikke kun ville ramme Pakistan, men ethvert andet udviklingsland, der drager fordel af denne ordning.
Vi bør også erindre, at Pakistan er en af de største modtagere af fordele under den generelle præferenceordning, mens GSP+ er beregnet for de mest sårbare lande, i særdeleshed de mindste, der udgør mindre end 1 % af den handel, der dækkes af den generelle præferenceordning. Men jeg vil gerne understrege, at Pakistan ikke skal stilles dårligere. Landet vil få præferencebehandling under den nye ordning, og det vil også få fordel af nedsat told på al sin eksport til EU-markedet.
Afslutningsvis mener jeg, at den nye generelle præferenceordning åbner gode muligheder for adgang til markedet for udviklingslandene. Den er enklere, den er mere forudsigelig og dækker en bredere vifte af produkter. Ved at sikre, at den er forenelig med WTO, vil den give juridisk sikkerhed for vores handelspartnere, og på dette grundlag anbefaler jeg den til Parlamentet. 
Sánchez Presedo (PSE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, EU har været pioner i forbindelse med etableringen af den generelle præferenceordning.
Siden 1971 er der, idet EU har fulgt henstillingen fra FN's Konference for Handel og Udvikling, givet en ikke-gensidig præferenceordning til 177 udviklingslande, hvoraf flere hører blandt de mindst udviklede.
EU importerer flere produkter, der er omfattet af den generelle toldpræferenceordning, end resten af de udviklede lande tilsammen og tre gange mere end den næststørste importør.
Den første regulering af den generelle toldpræferenceordning i det 21. århundrede bør bekræfte EU's ledende rolle i styrkelsen af samhandelen og den bæredygtige udvikling i verden. I erklæringen fra Verdenshandelsorganisationens 4. ministerkonference, der blev afholdt i Doha i 2001, erkendtes det, at den internationale handel kunne spille en større rolle i forbindelse med fremme af den økonomiske udvikling og fattigdomslempelse.
Den nye regulering er den første, som de 25 EU-lande har vedtaget. Den giver adgang til et marked på over 450 millioner indbyggere, der kan blive til endnu flere med optagelsen af de to nye medlemsstater. Den er nødvendig på grund af behovet for at revidere GSP-narkotikaordningen og for at påtage sig kravene i WTO-afgørelsen fra april 2004, der skal træde i kraft den 1. juli i år.
Jeg noterer mig med tilfredshed Rådets høring af Parlamentet i en procedure, hvor der endnu ikke er medbestemmelsesret. Jeg synes, at det nye initiativ burde have været indledt med en undersøgelse, som vurderer ordningens konsekvenser for de begunstigede lande, og der burde have været mere tid til at konsultere eksperter, specialistorganisationer, de begunstigede lande og repræsentanter for civilsamfundet. Det ville have gjort det muligt at knytte Udviklingsudvalgets betænkning sammen med de øvrige parlamentariske udvalgs.
Det foreslås i betænkningen, at kommende revisioner af ordningen skal være bedre organiseret og medinddragende og styrke Parlamentets rolle uden at ændre magtbalancen, selv om den forbedrer den gode europæiske regeringsførelse.
Vi støtter kommissær Mandelsons initiativ til forelæggelse af et revideret forslag med henblik på at fremme gennemførelsen af forordningen den 1. april, således at de tsunami-ramte lande kan modtage deres støtte hurtigst muligt. Selv om metoden til udarbejdelse af en midlertidig liste for anvendelse af GSP+ ser fornuftig ud, indeholder den i virkeligheden kun seks lande og udelukker de fleste af dem, der hidtil har nydt godt af præferencerne, og udelukkelsen af disse kan ikke kompenseres ved udvidelsen med mere end 200 produkter i den generelle toldpræferenceordning. Af hensyn til retssikkerhedsprincipperne, god forvaltningsskik og berettiget forventning er det hensigtsmæssigt, at de lande, der ikke er omfattet af listen, fortsat midlertidigt kan nyde godt af de fordele, de hidtil har haft, indtil udgangen af indeværende år.
Jeg vil gerne understrege, at opfyldelsen af kravene for at få adgang til den nye særlige ordning skal tilpasses retskravene, og det vil vise sig i tilfældet med El Salvador.
Afslutningen på volden og fredeliggørelsen af El Salvador er blevet tilskyndet og støttet ved hjælp af EU's tildeling af en præferenceordning. Hvis El Salvadors nuværende forfatning, som har skabt en følsom balance af enighed, ikke gør det muligt ordret og øjeblikkeligt at leve op til de nye krav, selv om den opfylder de vigtigste mål, bør det ikke hindre, at vi forsøger at finde en løsning, som den, der er omtalt i betænkningen, om at sidestille visse forhold med opfyldelse. Der bør også undgås en for restriktiv definition af kravet om sårbarhed for at få adgang til den særlige ansporende ordning.
Det foreslås i betænkningen, at der ydes faglig bistand med henblik på at opbygge den institutionelle og regulerende kapacitet, der skal til, for at de begunstigede stater kan øge den i dag lave udnyttelsesgrad af ordningen.
Fra et sektorsynspunkt vil jeg gerne fremhæve vedtagelsen af kompromisændringsforslaget, der blev forelagt sammen med ordføreren for Udviklingsudvalget, om at knytte fristerne for sukkerliberaliseringen sammen med dem, der bliver fastsat i reformen af markedsordningen, samt ændringsforslagene vedrørende tekstiler og fiskerivarer.
Oprindelsesreglerne udgør, selv om de ikke indgår i den nye regulering, et centralt element, og jeg går varmt ind for, at deres form, substans og procedurer snarest revideres.
Betænkningen har beskæftiget sig med andre fremtidige forhold, f.eks. bevarelse af beregningsgrundlaget, udvidelse af de følsomme produkter og opmærksomhed på AVS-landenes interesser, såfremt de ikke er i stand til at afslutte en EPA.
Jeg vil slutte med at påpege, at den nye GSP+, eftersom den gør menneskelig udvikling til et centralt element i alle udviklingsstrategier, bør være krumtappen i den kommende generelle toldpræferenceordning. Jeg takker for Deres opmærksomhed og for samarbejdet med alle dem, der har deltaget i udformningen af min betænkning.
Formanden.
   - Kære kolleger, mødetjenesten har meddelt mig, at vi er stærkt forsinkede, og man foreslår, at jeg forlænger denne forhandling med en halv snes minutter, indtil alle, der taler på deres gruppes vegne, har haft ordet. Jeg beder Dem derfor om at vise tålmodighed og lytte opmærksomt i 10 minutter mere. På forhånd tak for udvist respekt for de kolleger, der nu får ordet. 
Van den Berg (PSE ),
   Hr. formand, som ordfører for udtalelsen fra Udviklingsudvalget vil jeg gerne først og fremmest takke kommissær Mandelson for det, han netop sagde. De forskellige elementer, han nævnte, kan jeg udmærket støtte og faktisk tilslutte mig. Handel og udviklingssamarbejde er meget nøje forbundet med hinanden.
Det er den generelle toldpræferenceordning, som vi i dag drøfter, et fortræffeligt eksempel på. Det beløb, vi anvender gennem denne ordning med handelsfordele, er højere end det samlede europæiske budget for udviklingssamarbejde. En revision af ordningen var særdeles påkrævet. Der blev simpelthen gjort for lidt brug af den, og den for komplekse struktur opfyldte ikke WTO's regler. Derfor kan en forenkling, en forbedring, betyde en ekstra fordel, og dette er meget vigtigt, i hvert fald hvis de pågældende lande overholder de internationale normer for god regeringsførelse og gode arbejdsvilkår. For at gøre ordningen effektiv må Kommissionen imidlertid hurtigt revidere oprindelsesreglerne, for deraf afhænger det, om vi virkelig kan gøre den mere effektiv for landene. Det er meget vigtigt, at fordelene er store, og at vi ikke ad bagdøren igen forsøger at indføre protektionisme ved at undtage alle mulige produkter, hvilket kommissæren for lidt siden hentydede til. Den foreslåede hurtige ikrafttrædelse den 1. april af den nye ordning for de lande, der er ramt af tsunamien, støtter vi, men vi anbefaler samtidig en overgangsperiode for de lande, som endnu ikke er parate. Det er også et spørgsmål om tillid.
Endelig er der forbindelsen mellem den generelle toldpræferenceordning (GSP) og initiativet til de økonomiske partnerskabsaftaler (EPA), som Kommissionen i øjeblikket forhandler om med AVS-landene. Kommissæren ved, at handelsaftalerne ikke er uomtvistelige. De siges at medføre en handelsliberalisering, der er for hurtig og for rigoristisk. Det er derfor overordentlig væsentligt, at der for AVS-landene og især for de lande, som ikke hører ind under de mindst udviklede lande, stadig findes et alternativ, hvis man ikke vil tiltræde EPA-initiativet. Revisionen af GSP plus i 2008 kunne være et godt alternativ til det. Jeg råder kommissæren til virkelig for alvor at gøre noget ved dette. 
Martens,
   Hr. formand, vi taler om revisionen af den generelle præferenceordning for udviklingslande. Denne ordning er, som det tidligere blev bemærket, et af de vigtigste instrumenter til at fremme en økonomisk udvikling i udviklingslande og således en mere retfærdig fordeling i verden. Den tilbyder handelsfordele til lande, som har størst behov for det. Desuden får de lande, som præsterer godt, hvad angår menneskerettigheder, god regeringsførelse, arbejdsret og bæredygtig udvikling, endnu større fordele gennem det såkaldte GSP plus-program, som er ment som en ekstra tilskyndelse for regeringer til seriøst og vedvarende at arbejde på yderligere stabilitet og udvikling i deres land.
Det drejer sig om en revision af den nuværende GSP-ordning, og det var påkrævet. Hidtil blev der gjort meget lidt brug af de muligheder, som denne ordning tilbyder, og derfor er der gjort forsøg på at gøre den enklere, mere gennemsigtig og mere objektiv. Det vil ikke være en garanti for, at ordningen eller de ekstra muligheder vil blive brugt oftere. Derfor opfordrer vi til, at oprindelsesreglerne revideres, og især også til, at der ydes hensigtsmæssig teknisk assistance for at hjælpe lande med at undersøge, hvordan de kan opfylde betingelserne.
GSP plus skulle tilskynde regeringer ekstra til god regeringsførelse og overholdelse af menneskerettighederne og lign., men Kommissionen vil kun lade denne ordning gælde for lande, som allerede på nuværende tidspunkt opfylder disse betingelser. Dermed bortfalder tilskyndelsen for de lande, som i de kommende 10 år, for så længe varer ordningen, måske kunne opfylde dem. Det er en forpasset lejlighed. Derfor opfordres der i betænkningen til, at også lande, som i de kommende år opfylder betingelserne for GSP plus, kan benytte de ekstra fordele fra det øjeblik, de opfylder kriterierne.
Vores gruppe støtter den ændrede betænkning, som nu foreligger. Det er et komplekst emne, og jeg er glad for, at vi har kunnet finde et kompromis sammen med de andre grupper og de forskellige discipliner. Jeg håber, at betænkningen vedtages i denne form, og at Rådet og Kommissionen kan overtage henstillingerne. Kommissionen ønskede at behandle denne betænkning tidligere til gavn for de lande, som er blevet ofre for tsunami-katastrofen. Jeg håber, at disse lande faktisk også vil få fordel af denne ordning. Det er gode nyheder, at den evaluering, som vi ventede på, omsider vil blive foretaget. 
Ferreira, Elisa,
   Jeg vil først gerne overbringe kommissær Mandelson min hilsen. Arrangementet med generelle toldpræferencer har været et vigtigt bistandsinstrument over for udviklingslandene til fremme af deres deltagelse i verdenshandelen. Denne åbning skyldes EU's ansvarlighed som den største handelsblok i verden og falder i tråd med de holdninger, der kommer til udtryk i Verdenshandelsorganisationen (WTO) og i Doha-processen.
Siden januar har WTO-reglerne betydet, at importerede varer fra ikke mindst Kina har uhindret - og måske også lidt for aggressiv - adgang til det europæiske marked. Jeg siger "måske", fordi jeg er nødt til at benytte denne anledning til at beklage, at der hverken er eller importregistreringssystemer på plads, selv om Kommissionen skulle have ordnet det allerede i 2004.
Til gengæld vil jeg gerne rose EU's hurtige reaktion på de dramatiske følger af tsunamien. De løbende ændringer af oprindelsesreglerne vil også styrke åbningen af det europæiske marked for udviklingslandenes eksport af tekstilvarer. At udsætte verdens fattigste lande for den kombinerede og samtidige effekt af liberaliseringen af tekstilimporten fra Kina og en ikke tilstrækkelig selektiv behandling af store tekstilproducenter som f.eks. Indien inden for rammerne af præferencearrangementet vil højst sandsynligt betyde, at disse regioner og deres økonomi fuldstændig ødelægges og bryder sammen. Det gør mig ondt at høre, at kommissær Mandelson ikke er følsom over for denne problematik.
Vi er nødt til at forholde os til det perverse i, at de stærkeste lande totalt knuser de svageste ved hjælp af netop det instrument, der skulle støtte deres udvikling. Også i Europa er det imidlertid afgørende, at import af tekstilvarer fra billiglande ledsages af gensidighed fra de begunstigede landes side og af gradvis indførelse af bestemmelser om socialt og miljømæssigt fair handel og om respekt for ophavsretten, som foreslået af den højtstående gruppe for tekstil og beklædning.
Lad os sige det helt tydeligt: Hvis de europæiske tekstilregioner virkelig skal foretage en hurtig tilpasning, må det absolut undgås, at en sådan tilpasning får karakter af et pludseligt sammenbrud af den økonomiske og sociale struktur i de europæiske tekstilregioner med yderst alvorlige følger for ikke mindst beskæftigelsen. 
Van Hecke,
   Hr. formand, kære kolleger, den generelle præferenceordning, hvormed udviklingslande tilkendes lavere importafgifter for eksporten af deres produkter til Europa, er den mest konkrete anvendelse af princippet om udvikling gennem handel. Denne ordning omfattede sidste år godt 500 milliarder euro til eksport fra udviklingslande til Europa.
I denne betænkning fastlægges de grundlæggende principper for de kommende 10 år. Jeg synes imidlertid stadig, at dette forslag til forordning er en for begrænset fortolkning af de målsætninger, som Kommissionen tidligere har opstillet. Der skulle nemlig indføres en mere effektiv ordning, som bedre opfylder behovene i de begunstigede lande og især i de fattigste lande, som virkelig har brug for denne ordning til deres handel og udvikling. Der skulle skabes mere tydelighed, større fleksibilitet og især større gennemsigtighed, inklusive en procedure for hurtig revision, om nødvendigt.
Disse målsætninger er efter min opfattelse ikke nået i tilstrækkelig grad. Der tages et skridt i den rigtige retning, men reformen går tydeligvis ikke langt nok. ALDE-Gruppen stemte derfor hverken for eller imod ved den endelige afstemning i Udvalget om International Handel, og den har i dag på ny stillet fem ændringsforslag. Disse ændringsforslag har vi bevidst begrænset. De er rimelige, og hensigten med dem er især at indbygge flere garantier for, at de prioriterede målsætninger virkelig nås. Vores gruppe ønsker dels, at ordningen er til gavn for de lande, som virkelig har behov for den, dels at vores egen industri beskyttes mod uberettiget eller illoyal konkurrence.
Hvad vi stræber efter at opnå med vores ændringsforslag, er simpelthen at modvirke misbrug eller uberettiget brug af ordningen. Jeg håber derfor oprigtigt, at ordføreren og medlemmerne af Parlamentet kan tage hensyn til vores betænkeligheder, således at også vi kan stemme for denne betænkning ved afstemningen om lidt eller i morgen. 
Auken,
   - Hr. formand. De Grønne hilser GSP-aftalen velkommen, men har stadig store - lad mig fremhæve de to alvorligste:
Beklageligvis afviste flertallet et antal af ngo'ernes ændringsforslag - som De Grønne støttede - om at udvide antallet af støtteberettigede lande. Aftalen betyder desværre, at Indonesien og Indien udelukkes, selv om de har betydelig lavere gennemsnitsindkomst end mange lande, der er omfattet af aftalen. Det betyder, at det tsunami-ramte land, Indonesien, nu pålægges EU-skatter for mere end 200 mio. euro hvert år. Faktisk ser det ud som om, at den store offervilje i EU-landene er forvandlet til gammelkendt EU-protektionisme. Vi ønsker, at denne aftale udvides til alle lande, der lever op til kritierne for bæredygtig udvikling, uanset deres størrelse.
Dernæst er det skuffende, at vi stadig skal vente på Kommissionen, hvad angår en hårdt tiltrængt reform af oprindelsesbestemmelserne. Vil Kommissionen være så venlig at fortælle os, hvornår vi får det forslag? Uden det vil de nye GSP-regler ikke komme til at virke til gavn for dem, de var beregnet på. F.eks. rammes et andet tsunami-land, nemlig Sri Lanka, fordi dets tøjproduktion kun magter et led i forarbejdningskæden. Det er vel ikke meningen, at vores hjælp reelt kommer til at skade dem, der reelt har behov for allermest hjælp! 
Farage,
   Hr. formand, disse handelsdebatter er altid meget komplicerede, og generelle toldpræferencer er ingen udtagelse fra denne regel. Så måske er vi heldige, at vi har hr. Mandelson som kommissær for handel. Han er trods alt mere kompetent end resten af flokken i Kommissionen.
Hvis vi går tilbage til de grundlæggende principper, er Det Forenede Kongerige den fjerdestørste økonomi i verden, den tredjestørste handelsnation i verden og leder af et Commonwealth med 30 % af verdens befolkning. London er verdens ledende finanscenter, og engelsk er det fælles forretningssprog i verden. I betragtning af alle disse ting, hvordan kan det så være, at vi siden 1973 er blevet repræsenteret af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, Det Europæiske Fællesskab og Den Europæiske Union og, hvis forfatningen bliver vedtaget, utvivlsomt af Europas Forenede Stater? Det vil da være bedre for Det Forenede Kongerige at sidde i WTO i egen ret. Ikke alene har vi et bedre forhold til vores tidligere kolonier end de fleste europæiske lande, men vi er ikke domineret af samme protektionistiske imperativ som Den Europæiske Union. Det er derfor, Oxfam har givet sin pris for dobbeltmoral til Den Europæiske Union på grund af dens grove hykleri.
Vi vil have en britisk stemme. Vi ønsker reel britisk indflydelse, og måske kan vi så give den tredje verden en reel og fair chance.
Formanden.
   - Forhandlingen om hr. Sánchez Presedos betænkning genoptages i aften kl. 21.00, eftersom vi kl. 15.00 fortsætter arbejdet med redegørelser fra Rådet og Kommissionen om ikkespredningstraktaten og atomvåben i Nordkorea og Iran. 
Kommissionen kan godkende ændringsforslag 1, 4, 7, 34, 43, 45 og 47 samt ændringsforslag 3, 4, 16 og 21 fra Udviklingsudvalget.
Kommissionen finder det vanskeligt at godkende ændringsforslag 3, 15 og 18.
Kommissionen kan ikke godkende ændringsforslag 2, 5, 6, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 16, 17, 19, 20, 21, 22, 24, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 44, 46, 48, 49, 50, 51 og 52. Den kan heller ikke godkende ændringsforslag 2, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 17, 18, 19, 20, 22 og 23 fra Udviklingsudvalget. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningstiden.
seprotokollen)
Formanden.
   - Som meddelt i går har jeg fra Rådet modtaget en berigtigelse til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiverne med henblik på indførelse af en ny organisationsstruktur for udvalg vedrørende finansielle tjenesteydelser.
Formanden for Økonomi- og Valutaudvalget har i en skrivelse i dag meddelt, at udvalget anbefaler vedtagelse af berigtigelsen. 
Berès (PSE ),
   Hr. formand, jeg vil blot, nu hvor vi står over for at meddele vores støtte til denne procedure, henlede Europa-Parlamentets opmærksomhed på vigtigheden af det foreliggende dokument. Det drejer sig om en aftale under førstebehandlingen inden for rammerne af den fælles beslutningsprocedure. Det er klart en tendens, som vil udvikle sig, og det er vigtigt at bevare Europa-Parlamentets rettigheder i sådanne situationer.
I det konkrete tilfælde er vi i en vis forstand blevet brugt som forsøgskaniner. Det dokument, Kommissionen fremlagde, blev vedtaget af Europa-Parlamentet i en udgave, som ikke var identisk med den, der blev vedtaget af Rådet, da juristerne og lingvisterne blev inddraget efter afstemningen i Parlamentet. Deres mellemkomst, som blev betegnet som værende af teknisk art, betød helt klart, at der blev fastsat politiske retningslinjer, som var i modstrid med Europa-Parlamentets beslutning.
I det foregående Parlament fik vores kollega Richard Corbett forelagt en initiativbetænkning, som tog sigte på at fastslå en hensigtsmæssig procedure i sådanne situationer. Jeg håber, at Europa-Parlamentet hurtigt kan vedtage en betænkning herom, for vi har brug for yderligere våben, som sætter os i stand til at møde Rådet og Kommissionen på behørig vis i forbindelse med aftaler under førstebehandlingen. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   Hr. formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på, at der er nogle problemer med oversættelsen til visse sprog, og jeg anmoder derfor Præsidiet om, at der med hensyn til punkt 5 tages udgangspunkt i den franske version, og at der med hensyn til punkt 8 og betragtning M tages udgangspunkt i den portugisiske version. 

Protasiewicz (PPE-DE ).
    -  Mange tak, hr. formand. Som ordfører for dette ændringsforslag vil jeg foreslå en mindre rettelse, nemlig at ordet "store" slettes fra sætningen "samordnede investeringer i store infrastrukturer". Ændringsforslaget vil således have følgende ordlyd: "samordnede investeringer i infrastrukturer". Der er formentlig ingen grund til at forklare årsagen til denne ændring. Men formålet er at undgå at begrænse os til foranstaltninger i relation til store infrastrukturer og i stedet inkludere alle større investeringer i infrastrukturer. Mange tak. 

Formanden.
   - Afstemningstiden er afsluttet.
Vi går nu over til stemmeforklaringer. 

Goudin, Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    Junilisten støtter oprettelsen af et velfungerende indre marked for naturgas, som fremmer markedsadgangen for nye aktører. Så længe der er incitament til investering i infrastruktur, og kommercielle risici opretholdes gennem sikring af rimelige erstatningsniveauer for dem, der går ind på markedet, er det godt at fastsætte grundlæggende principper og bestemmelser om betingelserne for adgang til gasnettet - adgang, der fører til øget konkurrence i EU og lavere gaspriser på længere sigt.
Queiró (PPE-DE ),
    En åben økonomi forudsætter entydige regler, som det er muligt at følge, og som er sådan udformet, at overholdelsen af dem lader sig kontrollere og gennemtvinge. På det foreliggende område - betingelserne for adgang til naturgastransmissionsnet - er det vigtigt at sikre ikke-forskelsbehandling, så det indre marked kan fungere bedst muligt.
Da betænkningen tager højde for disse bestræbelser, har jeg stemt for. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Det indre marked for naturgas kan kun fungere effektivt, hvis betingelserne for adgang til nettet i hele det indre marked lever op til bestemte, grundlæggende minimumstandarder for tredjeparts adgang. Disse standarder er den afgørende sikkerhed for, at der er fair og rimelige betingelser, og at nye interessenter kan komme ind på markedet, også små virksomheder.
Betingelserne for adgang til naturgastransmissionsnettet må ikke diskriminere mellem brugerne afhængigt af nettets størrelse, da det kan betyde konkurrenceforvridning og vil hindre forbrugerne i at drage ligelig fordel af det indre marked for naturgas.
Med de nu vedtagne foranstaltninger er der for de brugere, der anmoder om netadgang, tilstrækkelig gennemsigtighed til, at de kan gennemføre deres forretninger, eftersom de forretningsmuligheder, der skabes af markedets udvikling på kort og lang sigt, ellers ikke vil kunne udnyttes.
Ændringsforslagene sigter især på at styrke ikke-forskelsbehandling og konkurrence gennem en tydeliggørelse af grundlæggende principper, hvorfor jeg har stemt for kompromisændringsforslagene (blok 1) og glæder mig over, at forordningen hermed kan vedtages. 

Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   - Hr. formand, under denne vold er det vanskeligt kort at forklare, at det i det forslag, som jeg på PPE-DE-Gruppens vegne har stillet, om at forkaste De Rossa-betænkningen, ikke desto mindre erkendes, at der findes en række gode elementer i Kommissionens forslag. Det var ikke min hensigt at fjerne disse. Anmodningen skal snarere betragtes som et signal til Ministerrådet, hvor 22 lande overholder de regler, som blev fastlagt i forordning 1408/71, og der er tre medlemsstater, Det Forenede Kongerige, Finland og Sverige, som ikke kan gå med til det.
Dette signal skulle på et eller andet tidspunkt afgives, og jeg håber, at der også tages hensyn til en mobilitet af arbejdstagere i Europa på det højeste plan, ellers kan vi også glemme alt om Lissabon-målsætningerne. Jeg tror, at dette signal er forstået, når der er godt 200 mennesker, som har tilsluttet sig et forslag, der er så strengt som det, jeg har stillet. 
Goudin, Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    Den frie bevægelighed for personer på det indre marked er en af EU's største succeser og fordele, og det forudsætter naturligvis et velfungerende fælles arbejdsmarked. Samtidig skal medlemsstaternes ret til at vælge velfærdsmodel dog respekteres. Nogle medlemsstater vælger en kombination af høje skatter, omfattende offentlige tjenesteydelser og generøse subsidier, mens andre vælger lave skatter og en mere ufuldstændig velfærdsmodel. Det er ikke muligt at lade europæerne vælge lave skatter i et land og samtidig kræve retten til generøse subsidier og støtte fra et andet land. Tillader man dette, tvinges medlemsstaterne til at indføre samme velfærdsmodel. De europæiske borgeres mulighed for at vælge fremtid undermineres på endnu et område.
Junilisten ønsker en ordentlig gennemgang af EU-reglernes voksende indflydelse inden for social- og arbejdsmarkedspolitikken. Vi stemmer derfor imod betænkningen, som taler for en yderligere begrænsning af medlemsstaternes spillerum på nogle af de mest centrale områder for demokratisk økonomisk politik. 
Marques (PPE-DE ),
    EU må ikke kun være et område med fri bevægelighed for kapital, varer og tjenesteydelser. Europa må også gøre det muligt at bo, arbejde og flytte frit rundt, uden at det er til skade for borgernes rettigheder. Forordning nr. 1408/71 spiller en vigtig rolle for virkeliggørelsen af dette mål. Jeg har derfor stemt for denne indstilling ved andenbehandling om Rådets fælles holdning.
Forordning nr. 1408/71, der trådte i kraft for mere end tre årtier siden, definerer grundlaget for, hvilke ydelser der skal tildeles borgere, som flytter fra en medlemsstat til en anden.
Den ændrede forordning indeholder flere nye bestemmelser, der er rettet mod en forbedring af de sociale sikringsrettigheder, og som afgør, hvorvidt borgeren fortsat er berettiget til særlige ydelser, som der er truffet bestemmelse om i dennes oprindelige medlemsstat, og som derfor kan eksporteres, eller om der findes en tilsvarende ydelse i den nye medlemsstat, hvor den pågældende er bosat.
Jeg beklager dog, at Rådet ikke har accepteret at medtage de fem ydelser til handicappede og deres familier, som der så må tages hensyn til, næste gang forordningen ændres. 
Queiró (PPE-DE ),
    Selv om det drejer sig om en andenbehandling, og derfor ingen endelig afstemning, finder jeg det nyttigt at forklare, hvorfor jeg har stemt imod forslaget om at forkaste den fælles holdning.
Som Portugal har gjort sig til talsmand for, er det også på baggrund af EF-Domstolens holdning ganske afgørende, at bilag IIa til forordning nr. 1408/71 fjernes, så mulighederne for at eksportere ydelser af allerstørste betydning for portugisiske statsborgere bosiddende i udlandet sikres, eftersom det er til alvorlig skade for disse, hvis de dér indeholdte ikke-bidragspligtige ydelser ikke kan eksporteres. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Arbejdstagernes fri bevægelighed inden for EU betinges i en vis grad af, at medlemsstaterne administrerer deres sociale sikringsordninger på forskellig måde, et naturligt forhold i et fællesskab, der ønsker at være mangfoldigt og ikke centraliseret.
Jeg mener dog alligevel, at der bør være bestemmelser, der sikrer, at borgere fra en medlemsstat kan flytte til en anden uden derfor at se sig fuldstændig berøvet de sociale garantier og ydelser, som de før havde ret til.
Der er desværre ikke enighed om "eksportabiliteten" af fem ikke-bidragspligtige ydelser (børnepasningstilskud, handicapydelse og ydelse til pasning af handicappede børn, invaliditetsydelse, plejetilskud og omsorgstillæg), som visse lande beklageligvis afviser, nemlig Finland, Sverige og Det Forenede Kongerige. De anfægter hermed princippet om betaling af ydelser til personer, der bor inden for medlemsstaternes områder (EF-traktatens artikel 42), til ugunst for de arbejdstagere, der vender tilbage til deres oprindelseslande. Ifølge Kommissionens erklæring har den forbeholdt sig ret til at forelægge spørgsmålet for EF-Domstolen.
I overensstemmelse med den portugisiske regerings holdning har jeg stemt imod ændringsforslag 2, der ville indebære en forkastelse af den fælles holdning, og for ændringsforslag 1, der tager Kommissionens erklæring til efterretning om at forelægge spørgsmålet for EF-Domstolen til afklaring. 

Guerreiro (GUE/NGL ),
    Med baggrund i Europa-Parlamentets ændringsforslag til Kommissionens forslag og de synspunkter, som sektorens aktører har udtrykt, bør især følgende punkter fremhæves:
- Kritik af ønsket om at pålægge flyveledere ansvarsopgaver, der går ud over deres normale pligter, i forbindelse med "uventede krisesituationer (som f.eks. flykapringer og bombetrusler)".
- Kritik af muligheden for, at flyveledere, der "udøver deres aktiviteter under luftfartstjenesteudøveres ansvar", ikke er ansat hos dem. Har de så et usikkert ansættelsesforhold? Er de ansat i én virksomhed, men arbejder i en anden? Under hvilke vilkår? Kan en flyveleder arbejde uden at være ansat hos en luftfartstjenesteudøver? Med hvilke følger?
Endelig skal det også påpeges, at visse af Europa-Parlamentets forslag, selv om det ikke altid fremgår lige tydeligt, synes at åbne for tidligere og nuværende projekter i forbindelse med "det fælles europæiske luftrum" om at liberalisere og senere privatisere lufttrafikstyringen. 
Martin, David (PSE ),
    Som en foranstaltning, der kan være et supplement til "den fælles europæiske himmel", glæder jeg mig over dette forslag. Det er naturligvis af afgørende betydning, at vi benytter denne lejlighed til at bevare evnen til at revidere og forstærke sikkerhedsaspekterne af styringen af lufttrafikken, til at lette etableringen af funktionelle blokke af luftrum på tværs af grænserne og til at skabe lige konkurrencevilkår for uddannelserne på tværs af EU.
I tilgift hertil støtter jeg det sproglige krav om, at medlemsstaterne skal sikre, at flyvelederne kan demonstrere evnen til at tale og forstå engelsk på et tilfredsstillende niveau som et middel til at nå ovennævnte mål.
Jeg glæder mig også over den gensidige anerkendelse af certifikater som flyveleder, der er indeholdt i dette forslag, og som bekræfter de principper, der er etableret på basis af retspraksis ved EF-Domstolen.
Queiró (PPE-DE ),
    Den foreliggende betænkning, som jeg har stemt for, har medtaget det ændringsforslag, som jeg selv har stillet, og som har til formål at sikre, at de nuværende flyvelederes rettigheder bevares - rettigheder erhvervet i henhold til gældende lovgivning og med tydeligt positive virkninger - men uden på nogen måde at bringe det allervigtigste, nemlig flysikkerheden, i fare.
Da disse forskellige forudsætninger er til stede, og da det omtalte ændringsforslag er medtaget i betænkningen, har jeg stemt for. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Som opfølgning til lovgivningspakken om det fælles europæiske luftrum har dette direktivforslag til formål at harmonisere medlemsstaternes lovgivning om flyvelederes uddannelse og udøvelse af deres erhverv, hvilket i dag er af betydelig relevans.
Fælles standarder for kompetence og kvalifikationer ud fra internationale kriterier vil kunne fremme flyveledernes bevægelighed på det europæiske marked, øge rekrutteringsgrundlaget og medvirke til et ensartet sikkerhedsniveau i hele EU.
Det forhold, at betænkningen er blevet vedtaget i udvalget, afspejler både dens meget tekniske karakter, og at flertallet har tilsluttet sig dens bestemmelser.
Jeg har stemt for. 
Toussas (GUE/NGL ),
    Direktivet om et EU-flyveledercertifikat er den sidste brik i puslespillet af kapitalistiske omstruktureringer inden for lufttransport med henblik på gennemførelsen af det "fælles europæiske luftrum" inden for rammerne af EU's generelle befolkningsfjendtlige politik med angreb på arbejdstagernes lønmæssige og sociale rettigheder, så man sikrer store fortjenester til kapitalen og smertelige konsekvenser for flysikkerheden og landenes suveræne rettigheder. Med dette direktiv fremmes adskillelsen af "luftfartstjenesteudøverne" og de "nationale tilsynsmyndigheder", og kontrollen af det europæiske luftrum overdrages til de EU-monopolvirksomheder, der hersker på luftfartsområdet. Monopolkoncerner har allerede fået overdraget undersøgelse af ulykker, kontrol med flys og selskabers luftdygtighed og udstedelse af flyvelederbeviser og -certifikater.
KKE's gruppe i Europa-Parlamentet stemmer imod direktivet om et EU-flyveledercertifikat. Samtidig støtter vi arbejdstagernes kamp for en rent offentlig lufttransport med bedre og billigere tjenester, der kan tjene befolkningens behov med stabil beskæftigelse og tilfredsstillelse af arbejdstagernes nutidige behov. 

Queiró (PPE-DE ),
    Den Europæiske Investeringsbank (EIB) er - og bør være - et af EU's udviklingspolitiske instrumenter. Det arbejde, som den udfører, de lån, som den bevilger, og betingelserne herfor, er sammen med den tekniske bistand, som den også yder, dele af en indsats til fordel for udvikling, som vi i høj grad bifalder. Dens aktiviteters klart politiske karakter begrunder ligesom dens bidrag til indfrielse af udviklingsprogrammålene, at den svarer for Europa-Parlamentet.
Af begge disse grunde mener jeg, at jeg kan stemme for betænkningen, uden at det dog indebærer, at jeg står inde for hver enkelt af EIB's aktiviteter. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Den Europæiske Investeringsbank (EIB) er et meget vigtigt instrument for EU og EU's økonomi. De direkte investeringer, som den har foretaget, giver ligesom de investeringer, som den har medvirket til at muliggøre, EIB en afgørende rolle med hensyn til at indfri målet om at gøre Europa til den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnøkonomi i verden.
Den dynamik, som EIB tilfører sine aktiviteter, navnlig for den private sektors vedkommende, har gjort det muligt at tilvejebringe nye finansieringskilder navnlig gennem instrumenter for risikovillig kapital og udstedelse af garantier. Denne tilgang giver os den nødvendige vished for, at EIB inden for EU's institutionelle struktur vedblivende vil spille en afgørende rolle i finansieringen af de små og mellemstore virksomheder (SMV'er) og på den måde bidrage til en sund økonomi, der kan skabe flere og bedre arbejdspladser og befordre en bæredygtig vækst.
EIB bør derfor prioritere øget långivning til små virksomheder, klare regler for bedømmelsen af sine projekter samt bedre adgang for SMV'er til risikokapital og for de lokale og regionale finansielle partnere til at tage del i EIB's aktiviteter.
Jeg har stemt for. 

Andersson (PSE ),
    Vi støtter betænkningen om den sociale situation i Den Europæiske Union. Vi stemte dog imod kravet om, at Kommissionen skal trække sit forslag til direktiv om tjenesteydelser i det indre marked tilbage, dels fordi kravet er urealistisk, dels fordi vi tror, at vi kan påvirke direktivets indhold i Europa-Parlamentet. Hvad angår harmonisering af arbejdstagernes arbejdsregler med tilknyttede rettigheder og garantier på områderne social beskyttelse og livslang læring, forudsætter vi, at en sådan harmonisering handler om minimumsniveauer. Hvad angår indførelse af foranstaltninger som "livsnødvendig minimumsindkomst", fortolker vi det som en henvisning til det, vi i Sverige kalder sociale ydelser, og ikke som indførelse af et system med minimumsløn. 
Fernandes (PSE ),
   Jeg takker Ilda Figueiredo for hendes betænkning om den sociale situation i EU. Hun giver en kritisk diagnose på grundlag af statistiske data, der klart illustrerer de sociale uligheder, der stadig findes i EU, og som den seneste udvidelse har skærpet.
Jeg tilslutter mig ønsket om:
- "at man i første række koncentrerer sig om arbejdsløshedsproblemet, fattigdomsproblemet og problemet med social udstødelse" og om at skabe "varige kvalitetsjob, der er forbundet med rettigheder";
- at tage højde for disse forhold, når de overordnede økonomiske retningslinjer fastlægges, herunder konkret i reformen af stabilitetspagten og revisionen af Lissabon-strategien samt i beslutningerne om de finansielle overslag og strukturfondene for 2007-2013; og
- at støtte den strukturelle udvikling i de ugunstigt stillede områder, herunder regionerne i den yderste periferi.
Blandt de foreslåede foranstaltninger vil jeg gerne særlig udpege dem, der fremmer lighed og bekæmper forskelsbehandling, når det gælder rettigheder for kvinder, da vi jo i dag fejrer den internationale kvindedag. Det samme gælder foranstaltninger som "minimumslivsløn" til bekæmpelse af fattigdom, et punkt, hvor Portugal under den foregående socialistiske regering gjorde en pionerindsats med klart positive resultater med den "garanterede minimumsindkomst". 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Vi beklager, at denne betænkning er blevet forkastet af Europa-Parlamentets flertal til højre, som ikke bryder sig om, at de sociale problemer er til debat, som ikke accepterer, at man peger på årsagerne, og som afviser ethvert forsøg på at ændre den neoliberalistiske politik.
Lige fra starten har Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, bistået på nogle punkter af De Liberale, forsøgt at forvride betænkningen på helt centrale punkter. Eftersom den ikke fik held med det i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, har den fået det klaret i plenarforsamlingen, især på følgende områder:
- Kritikken af Lissabon-strategien er fjernet, hvad angår dens betydning for fremme af liberaliseringer/privatiseringer, et fleksibelt arbejdsmarked og usikker beskæftigelse.
- Det fremhæves, at Lissabon-strategien trods de nuværende problemer med arbejdsløshed og social udstødelse er vigtig for den fremtidige udvikling, også uden revision.
- Bemærkningerne om behovet for at revidere den nuværende økonomi- og finanspolitik, herunder stabilitetspagten, Lissabon-strategien, det indre marked og konkurrencepolitikken, og i stedet lægge særlig vægt på at opnå en høj beskæftigelsesrate og skabe varige kvalitetsjob, der er forbundet med rettigheder, er også fjernet.
- Vores anmodning til Kommissionen om at trække forslaget til direktiv om oprettelse af et indre marked for tjenesteydelser tilbage, er blevet forkastet, og dét også af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe ...
Lang (NI ),
    Flytning af virksomheder, arbejdsløshed og social tilbagegang. Det billede, fru Figueiredo tegner af den sociale situation i EU, er korrekt. Men hun fordømmer ikke årsagerne til ondet og foreslår således heller ikke nogen løsning.
Den ulykkelige situation er resultatet af det Europa, der følger kursen fra Bruxelles og Maastricht, som - De vil erindre løfterne fra 1992 - skulle bringe velstand, vækst og beskæftigelse.
Det værste er imidlertid fortsat i vente med den europæiske forfatning, som institutionaliserer principperne for den globale frihandel. Bolkestein-direktivet, som tvinger vores tjenesteydende virksomheder til enten at flytte eller dreje nøglen om, indvarsler det fremtidige Europa, som vil være anti-socialt, fordi det er anti-nationalt.
Hvad skal vi gøre? Vi skal opbygge et andet Europa, som beror på principper, der tager udgangspunkt i sund fornuft, nemlig fællesskabspræference og genetablering af vores toldbeskyttelse, løsning af indvandringsproblemet, respekt for national suverænitet - og for Frankrigs vedkommende således bevarelse af den sociale sikringsordning og de offentlige tjenester - samt afvisning af ikke-europæiske lande såsom Tyrkiet.
Forinden må franskmændene imidlertid afgive en stemme i selvforsvarets navn og sige nej den 29. maj ved Chiracs folkeafstemning. 
Martin, David (PSE ),
    Jeg glæder mig over dette initiativ, da mange af os bruger en stor del af vores liv i et arbejdsmiljø, så det bør gøres så sikkert og behageligt som muligt. Det ser ganske vist ud til, at USA's økonomi i øjeblikket klarer sig bedre end EU's, men det ville være alt for forenklet at tilskrive dette de højere standarder på arbejdsområdet i EU. Jeg er fortsat overbevist om, at de højere sociale standarder i det lange løb vil føre til bedre produktivitet. 
Queiró (PPE-DE ),
    Hverken det forhold, at forfatteren er fra Portugal, eller at betænkningen handler om den sociale situation i Europa, er tilstrækkeligt til, at jeg kan stemme for den. Det er ikke så meget et nationalt eller et socialt aftryk, som denne betænkning har fået, men et tungt aftryk af en ideologi, som jeg - med al respekt - i flere år har anset for dybt forfejlet.
På den ene side er der dem, der tror, at staten er bedre til at skabe social lighed, og på den anden dem, der mener, at frihed reguleret af en stat, der griber mindre ind, men til gengæld nøje sikrer, at lovgivningen overholdes, er den model, der bør følges. Jeg tilhører den anden gruppering.
Sagens kerne er her økonomien. Dér er det mit synspunkt, at en produktiv økonomi skaber mere velstand, mere beskæftigelse og flere chancer og muliggør bedre fordeling. Den tanke, at et land fuldt af støtteordninger og offentlige job er bæredygtigt, er en illusion og den sikre vej til større social ulighed. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Målet om at gøre Europa til den mest konkurrencedygtige og dynamiske økonomi kan ikke adskilles fra de sociale hensyn, idet væksten bør ledsages af politiske initiativer, der fremmer større social samhørighed.
Jeg tilslutter mig derfor, at der træffes foranstaltninger, der støtter familien, mindsker ulighederne mellem landene, løser problemet med fødselsfrekvensen, undersøger følgerne af tjenesteydelsesdirektivet for arbejdsmarkedet og fremmer faglig uddannelse og oprettelse af små og mellemstore virksomheder.
Til forskel fra ordføreren mener jeg ikke, at de sociale problemer i Europa kan løses uden tanke på prisstabilitet og reduktion af omkostninger og budgetunderskud.
Jeg deler heller ikke den opfattelse, at bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse først og fremmest skal foregå gennem den sociale økonomi, idet jeg tværtom mener, at opmuntring af det private initiativ bør være den drivende kraft i enhver økonomi og i løsningen af dens sociale problemer.
Endelig mener jeg, at løsningen på det europæiske befolkningsproblem først og fremmest bør findes gennem politiske initiativer til fordel for en højere fødselsfrekvens, ikke gennem indvandring.
Desværre har de yderliggående synspunkter, som ordføreren og hendes gruppe står for, ført til, at betænkningen er blevet forkastet. Det er synd, for det drejer sig om alvorlige problemer, der berettiger passende henstillinger, dvs. mere realistiske, objektive og afbalancerede henstillinger. 
Toussas (GUE/NGL ),
    I begrundelsen om den sociale situation i EU opregnes, med underbyggede data, resultatet af EU's befolkningsfjendtlige politik og den frie konkurrence med øget fattigdom, arbejdsløshed, usikkerhed samt maksimering af storkapitalens profit. De foranstaltninger, der foreslås, om en "minimumslivsløn", "statslige beskyttelsesordninger", "livslang læring" og udvidelse af deltidsbeskæftigelse i en tid med kapitalistiske omstruktureringer, intensiveret konkurrence og kommercialisering af sundhedsydelser og sociale ydelser, inden for rammerne af Lissabon-strategien, har til formål at bremse ekstreme udtryk for arbejdernes elendige vilkår og skal bruges til at øge graden af udbytning af arbejderklassen og de nederste befolkningslag. Den styrkelse af betænkningen, med arbejderfjendtlige og reaktionære ændringsforslag, som flertallet af de konservative kræfter i Europa-Parlamentets plenum står for, viser det negative styrkeforhold, der er i Europa-Parlamentet, når det gælder befolkningens rettigheder og krav. Stillet over for denne udvikling bistår KKE's gruppe i Europa-Parlamentet med optrapningen af arbejdstagernes kamp for at vælte EU's og EU-institutionerne befolkningsfjendtlige politik, så arbejderfamilien kan få opfyldt sine nutidige behov. 
Formanden.
   - Hermed er stemmeforklaringerne afsluttet. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om revision af ikkespredningstraktaten/atomvåben i Nordkorea og Iran.
Schmit, Nicolas,
    Hr. formand, ikkespredningsaftalen er fortsat hjørnestenen i forbindelse med den globale ikkespredningsindsats. Det er derfor vigtigt for EU, at traktatens integritet bevares i alle henseender, og det er vigtigt for EU at sikre, at konferencen om revision af traktaten, som planlægges afholdt i 2005, bliver vellykket.
Konferencen skal ved revisionen af ikkespredningstraktaten finde en balance mellem tre søjler: ikkespredning, atomar nedrustning og anvendelse af atomenergi til fredelige formål. Samtidig skal den tage behørigt hensyn til de vigtigste spørgsmål, når det gælder atomar ikkespredning, nemlig først og fremmest Den Demokratiske Folkerepublik Korea, Iran og det såkaldte Khan-net.
Rådet er i øjeblikket ved at udarbejde en fælles holdning for på positiv vis at kunne bidrage til revisionskonferencen.
Hvad angår Den Demokratiske Folkerepublik Korea, har EU's formandskab givet udtryk for stor bekymring over, at landet den 10. februar 2005 erklærede, at det besidder atomvåben. Formandskabet har med beklagelse noteret sig det pågældende lands erklæring om, at det på ubestemt tid indstiller deltagelsen i de multilaterale drøftelser om dets atomprogram.
Vi må derfor presse på over for Den Demokratiske Folkerepublik Korea for at få den til hurtigst muligt at ændre beslutningen om at trække sig ud af sekspartsforhandlingerne og dermed skabe mulighed for, at forhandlingerne genoptages, og der ad forhandlingens vej findes en fredelig løsning på den krise, der har ramt Den Koreanske Halvø. Vi bekræfter, at EU helt klart går ind for sekspartsforhandlingerne som middel til at finde en løsning på denne krise.
Det er vigtigt at presse på over for Den Demokratiske Folkerepublik Korea for at få landet til at overholde aftalen om ikkespredning af atomvåben. Overholdelse af de internationale forpligtelser, både når det gælder det atomare område, og når det gælder menneskerettighederne, er en forudsætning for, at EU kan udvikle de bilaterale forbindelser med landet. Vi opfordrer derfor indtrængende myndighederne i Den Demokratiske Folkerepublik Korea til at styrke dialogen og intensivere forbindelserne med Republikken Korea.
Hvad angår Iran, gennemføres Paris-aftalen nu under nøje iagttagelse af de betingelser, der er fastsat, nemlig at alle berigelsesaktiviteter og alle oparbejdningsaktiviteter indstilles fuldt og helt og uden undtagelser. Dette har Den Internationale Atomenergiorganisation (IAEA) i øvrigt ført tilsyn med. Forhandlingerne om langsigtede løsninger blev indledt i december 2004 i de tre arbejdsgrupper, der beskæftiger sig med henholdsvis politiske og sikkerhedsmæssige spørgsmål, atomare spørgsmål og spørgsmål vedrørende økonomisk og teknologisk samarbejde, samt i styringsgruppen. Arbejdsgrupperne afholdt de første, vigtige møder i januar 2005. Det er naturligvis fortsat af afgørende betydning at få objektive garantier for, at det iranske atomprogram udelukkende tager sigte på fredelige formål. Man er i øjeblikket ved at udarbejde rapporter til brug for styringsgruppens møde i marts. Ved den lejlighed gøres der status. Jeg vil gerne tilføje, at parallelt hermed er forhandlingerne om handels- og samarbejdsaftalen og om en politisk aftale genoptaget i januar 2005.
De to parter fører seriøse forhandlinger, og så længe iranerne deltager i forhandlingerne, er der mulighed for at nå et positivt resultat.
Det er imidlertid vigtigt, at vi fortsat holder os for øje, at Iran, under IAEA's tilsyn, skal have indstillet sine aktiviteter fuldt og helt og uden undtagelse, så længe forhandlingerne om de langsigtede løsninger pågår, da det er forudsætningen for, at forhandlingerne kan fortsættes og afsluttes.
Vi har også underrettet USA's præsident Bush og Condoleezza Rice om disse forhold under drøftelserne med dem for nogle dage siden i Bruxelles. 
Michel,
    Hr. formand, jeg leverer, som det vil være åbenbart, dette indlæg på vegne af fru Ferrero-Waldner, som desværre ikke kan være til stede på grund af andre opgaver.
Kommissionen er enig med Rådet i, at ikkespredningstraktaten bør sikres med alle midler og gerne forstærkes i det omfang, det er muligt. Det understreges også i EU's strategi mod spredning af masseødelæggelsesvåben, som blev vedtaget af Rådet i december 2003, og hvis gennemførelse Kommissionen bidrager til i nært samarbejde med Rådet. I strategien lægges der ikke mindst vægt på behovet for at sikre behørige finansielle midler inden for rammerne af Fællesskabets budget og kompetencer. Til støtte for gennemførelsen forelagde Kommissionen i oktober 2004 Europa-Parlamentet og Rådet sine forslag til de kommende finansielle instrumenter.
Hvad angår stabilitetsinstrumentet til brug i relationerne udadtil, henvises der specifikt til nedrustning og ikkespredning af masseødelæggelsesvåben. Kommissionens forslag behandles i øjeblikket af budgetmyndigheden. Vi håber, resultatet bliver yderligere midler til fremme af EU's indsats med hensyn til nedrustning og ikkespredning af masseødelæggelsesvåben i perioden 2007-2013.
Når det mere specifikt drejer sig om ikkespredningstraktaten, skal de omhandlede finansielle midler støtte indsatsen for at styrke traktatens tre søjler, nemlig ikkespredning, nedrustning og samarbejde om sikker anvendelse af atomenergi til fredelige formål.
I forbindelse med det globale partnerskab finder Kommissionen især grund til at pege på den forpligtelse til at bekæmpe spredning af masseødelæggelsesvåben og hermed beslægtet materiale, den påtog sig under G8-topmødet, der blev afholdt i juli 2002 i Kananskis. Det drejer sig om at gennemføre projekter, som gør det muligt konkret at hjælpe tredjelande med at samle, sikre og/eller tilintetgøre nukleart eller radioaktivt materiale. Det drejer sig om effektivt at kontrollere eksporten af eller bekæmpe ulovlig handel med materiale og udstyr, som kan anvendes til fremstilling af atomsprænghoveder. Det drejer sig om at sikre omskoling af eksperter og videnskabsmænd, som tidligere har været beskæftiget med våbenrelaterede aktiviteter. Og endelig drejer det sig om at bidrage til risikofri udvikling af atomare applikationer. Alle disse initiativer vil bidrage til at gøre det muligt at nå ikkespredningstraktatens endelige mål.
I indeværende år har Kommissionen været beskæftiget med et pilotprojekt, som Europa-Parlamentet vedtog i slutningen af 2003. Pilotprojektet sikrer i øjeblikket finansieringen af en forberedende undersøgelse, som ledes af FN's Institut for Nedrustningsforskning (UNIDIR) og det internationale institut for fredsforskning i Stockholm (SIPRI). Undersøgelsen vil hjælpe Kommissionen til i samarbejde med Europa-Parlamentet og Rådet at gå videre med programmeringen, hvad angår de nye finansieringsinstrumenter.
Kommissionen forventer at kunne præsentere resultaterne af undersøgelsen i forbindelse med en konference, som arrangeres af Europa-Parlamentet i november for Parlamentets medlemmer og delegationer fra medlemsstaterne, som vil være sammensat af repræsentanter for de nationale parlamenter og regeringer.
Hvad angår Iran, har EU, som det vil være Dem bekendt, netop genoptaget dialogen med landet på basis af og i forlængelse af Paris-aftalen, der blev indgået mellem Iran, Frankrig, Tyskland og Det Forenede Kongerige med støtte fra EU's højtstående repræsentant. Aftalen og den efterfølgende kontrol af gennemførelsen af Irans frivillige beslutning om at indstille alle berigelses- og oparbejdningsaktiviteter fik EU til at genoptage sin politik over for Iran i form af et differentieret og gradvist styrket engagement.
Vi har således genoptaget forhandlingerne om en aftale, som omfatter de politisk følsomme spørgsmål, såsom på den ene side fremme af menneskerettighederne, bekæmpelse af terrorisme, fredsprocessen i Mellemøsten og masseødelæggelsesvåben og på den anden side handel og samarbejde.
Kommissionen forhandler således i god tro om forhold vedrørende handel og samarbejde, idet den fuldt ud tager hensyn til den globale kontekst, hvad angår forhandlingerne om atomare spørgsmål, og tager afsæt i de fremskridt, der gøres på det område. Vi mener, det på afgørende vis vil bidrage til den fælles indsats ved at bane vejen for bæredygtige relationer og langsigtede samarbejdsforbindelser mellem EU og Iran. Vi er således overbevist om, at aftalen og udsigterne til tiltrædelse af WTO kan styrke de nødvendige økonomiske og sociale reformer i Iran og dermed bane vejen for, at landet igen fuldt ud integreres i det internationale samfund.
Jeg kommer nu til Nordkorea. Landet meddelte den 10. februar, at det trak sig ud af sekspartsforhandlingerne, og at det havde fremstillet atomvåben, hvilket naturligvis ikke var særlig fornuftigt, selv om der lød forsonende ord fra Kim Jong II få dage senere, hvor han foreslog, at samtalerne blev genoptaget, hvis omstændighederne ændrede sig. Det gjorde en i forvejen vanskelig proces endnu mere kompliceret. Det giver håb om genoptagelse af forhandlingerne, at en kinesisk udsending for nylig har besøgt Pyongyang. Den diplomatiske indsats fra Kinas side fortjener vores fulde støtte.
Udviklingen internt i Nordkorea, især de provisoriske foranstaltninger, som er truffet i reformøjemed, og de sociale spændinger, de har resulteret i, har på det seneste givet anledning til forstærket kontrol fra myndighedernes side. Det har indvirkning på Nordkoreas udenrigspolitik. Vi har set lignende scenarier i de tidligere socialistiske lande i Europa. Det er EU's holdning ikke at overreagere, når der fremsættes bitre erklæringer fra Pyongyang. Vi vil fortsat klart tilkendegive over for Den Demokratiske Folkerepublik Korea, at det atomare problem skal løses, og at spørgsmålet bedst håndteres ved sekspartsforhandlinger. Vi vil vedblive med indtrængende at anmode Den Demokratiske Folkerepublik Korea om fuldt og helt at efterleve sine internationale ikkespredningsforpligtelser, navnlig ikkespredningstraktaten og IAEA's garantiaftale, og helt at opgive ethvert atomvåbenprogram.
Samtidig er EU af den opfattelse, at det er vigtigt at anspore til øget kontakt mellem Nordkorea og omverdenen og at støtte økonomiske reformer og ændringer i landet. 
Von Wogau,
   Hr. formand, kære kolleger, ikkespredningsaftalen har fundamental betydning for EU's sikkerheds- og forsvarspolitik. Til maj vil vi opleve, at der afholdes en konference om kontrol af overholdelsen af ikkespredningsaftalen, og vi anser det for nødvendigt og hensigtsmæssigt, at der er en officiel EU-delegation, som deltager heri.
Derfor vil det have meget stor betydning, at EU's medlemsstater anlægger en fælles holdning i denne sag og også forsvarer denne fælles holdning udadtil. Konferencen vil imidlertid også være en lejlighed til at overveje, hvor vi står med hensyn til overholdelsen af ikkespredningsaftalen. Her er der nogle udviklinger, som giver anledning til bekymring.
Jeg vil godt starte med at kommentere udviklingen i Nordkorea. Vi hørte, at Nordkorea havde trukket sig ud af ikkespredningsaftalen og samtidig annoncerede, at man rådede over atomvåben. EU råder ikke over nogen magtmidler eller muligheder for på en eller anden måde at kunne fremtvinge, at denne beslutning bliver annulleret. Vi forventer imidlertid af Nordkorea, at det genoptager samtalerne med dets partnere, især med Kina, således at det er muligt at finde en fredelig løsning på denne konflikt på mellemlang eller lang sigt.
Samtidig er vi alvorligt bekymrede over udviklingen i Iran. Den midlertidige suspendering, som fandt sted her, er ganske vist et skridt i den rigtige retning, men vi forventer, at denne midlertidige suspendering af uranberigelsesprogrammet bliver erstattet af en permanent suspendering. Samtalerne føres mellem de tre udenrigsministre, og vi forventer, at vores partnere, inklusive USA, vil spille en aktiv rolle for at finde en diplomatisk løsning på konflikten, dvs. en fælles løsning, som varetager både Irans og EU's interesser.
Wiersma,
   Hr. formand, traktaten om ikkespredning af kernevåben har bevist sin gavn. Stater afstår fra at erhverve atomvåben i bytte for muligheden for at kunne bruge nuklear teknologi til fredelige formål og atomvåbenstaternes tilsagn om en gradvis nedrustning. I lyset af den kolde krig kan man sige, at traktaten alligevel var en stor succes. Den har hjulpet med at begrænse våbenkapløbet og giver for øvrigt nu de rammer, inden for hvilke de daværende fjender reducerede deres arsenaler betydeligt.
Nogle medlemmer har allerede henvist til, at nylige udviklinger har gjort det klart, at en international traktat stadig er nødvendig for at modvirke spredning af nuklear våbenteknologi. Investering i ikkespredningstraktaten er stadig en prioritet. Desværre må vi konstatere, at traktaten er udsat for pres. For nylig blev der i en FN-rapport advaret om, at en udhuling af traktaten kunne blive uigenkaldelig, med en kaskade af spredning til følge. Revisionskonferencen her i foråret skal derfor især benyttes til igen at bekræfte ikkespredningstraktatens afgørende rolle, herunder målsætningen om en total nuklear nedrustning i sidste instans.
Som fortaler for den internationale retsorden har EU det særlige ansvar at sikre, at traktaten overholdes. Det betyder, at der skal gribes kraftigere ind over for stater, som omgår traktaten. Udviklingerne i Iran og Nordkorea er naturligvis afgørende i denne sammenhæng. Det betyder også, at EU skal arbejde for, at lakuner, der stadig findes i traktaten, udfyldes. Forbuddet mod atomprøvesprængninger er f.eks. stadig ikke undertegnet af alle parter, herunder især USA, og USA fortsætter også med at udvikle atomvåben til brug på slagmarken. Alt dette underminerer naturligvis denne vigtige traktats troværdighed.
Udviklingerne siden den sidste revisionskonference har også gjort det klart, at traktaten skal klare nye udfordringer. Der er stor risiko for, at der opstår regionale våbenkapløb i lande, som forsøger at skaffe atomvåbenteknologi. Vi kan derfor ikke betragte ikkespredningstraktaten løsrevet fra en forbedring af regionale sikkerhedsstrukturer i Mellemøsten og i Syd- og Østasien.
Endelig, og det er en ny trussel, er der risiko for, at nuklear teknologi, eller endog nukleart materiale, kommer såkaldte ikke-statslige aktører, med andre ord terrororganisationer, i hænde, som f.eks. med en såkaldt beskidt bombe kunne anrette enorm ravage.
Vi må konstatere, at de eksisterende aftaler om at hindre, at nukleart materiale forsvinder, eller at nogen tiltusker sig det, ikke giver tilstrækkelige garantier. Derfor henleder vi også EU's opmærksomhed særligt på dette punkt i det beslutningsforslag, som vi vedtager i morgen. Det kan vi ikke kun overlade til USA. 
Neyts-Uyttebroeck, Annemie,
   Hr. formand, hr. kommissær, hr. Schmit, kære kolleger, om nogle uger vil konferencen om revision af ikkespredningstraktaten blive afholdt, og det er sandelig på tide. I de forløbne måneder er der nemlig lagt så stor vægt på virkelige og sommetider formodede masseødelæggelsesvåben, at vi ikke ville have været særlig opmærksomme på spredning af kernevåben, hvis ikke udviklingerne i Nordkorea og Iran havde rusket op i os.
Der er en reel risiko for, at ikkespredningsordningen eroderer så meget, at den mister enhver betydning, hvilket indebærer en risiko for et nyt, ukontrolleret våbenkapløb, i en verden, som takket være den internationale terrorisme er blevet meget mere uoverskuelig og meget farligere. Denne forhandling og dette fælles beslutningsforslag kommer altså som sagt ikke spor for tidligt.
Min gruppe opfordrer både EU-institutionerne og medlemsstaterne til at gøre fælles front under revisionskonferencen og kraftigt opfordre til nye initiativer om nedrustning i al almindelighed og atomnedrustning i særdeleshed. I betragtning af at vi blandt vores medlemsstater både har atommagter og ikke-atommagter, er det måske ikke så indlysende. Netop derfor er jeg glad for Rådets meddelelse om, at der arbejdes hårdt på at opnå en fælles holdning med henblik på denne konference. Vi vil også opfordre alle tredjelande og alle EU-medlemsstater, som endnu ikke har gjort det, til hurtigt at ratificere tillægsprotokollerne til Den Internationale Atomenergiorganisations aftaler. Ligeledes er det af største betydning, at traktaten om et altomfattende forbud mod atomprøvesprængninger hurtigst muligt kan træde i kraft. Derfor skal en række stater, herunder ikke mindst USA, ratificere denne traktat.
Vi forstår ikke rigtigt, at USA hele tiden, og for øvrigt med rette, advarer mod risiciene ved masseødelæggelsesvåben, men samtidig arbejder på en ny generation af såkaldte lette kernevåben. Der er da ikke den mindste tvivl om, at en sådan udvikling vil indvarsle et nyt våbenkapløb og denne gang om en type våben, som endnu lettere kunne komme i de forkerte hænder. Vi opfordrer derfor USA til at opgive disse planer og sammen med os bruge al energi på at genoplive bestræbelserne for ikkespredning og nedrustning. 
Beer,
   Hr. formand, kære kolleger, 2005 er et afgørende år. Det handler nemlig om, hvorvidt man ved hjælp af fredspolitikken vil lykkes med at skabe et gennembrud for atomnedrustningen. Det gælder først og fremmest Iran og Nordkorea, men også Pakistan, Indien, Israel, Europa og USA. 2005 bliver også et afgørende år for grundtanken om den europæiske sikkerhedsstrategi. Lad os skabe sikkerhed gennem multilateralisme, dvs. gennem internationale traktater som f.eks. ikkespredningsaftalen (NPT) og en styrkelse af de internationale organisationer såsom IAEA, men også af FN. På NPT-kontrolkonferencen, som finder sted i maj, skal der forhandles om yderst presserende spørgsmål om den globale sikkerhed, f.eks. stater i kriseregioner, som stræber efter at komme i besiddelse af atomvåben, det illegale marked for atomare materialer og også de terroristiske grupperinger, som forsøger at få fat i disse.
Vi skal imidlertid også indse, at de nedrustningsforpligtelser, der er fastlagt i denne ikkespredningsaftale, skal gennemføres en gang for alle af de stater, som besidder atomvåben. Hvis de ikke gør det, vil de ikke længere være troværdige, når de påstår, at de virkelig ønsker at sætte en stopper for spredningen af atomvåben.
Jeg appellerer til EU som interessent om at spille en aktiv rolle forud for, men også i forbindelse med selve forhandlingerne. Vi er simpelthen nødsaget til at få succes i år, og jeg appellerer indtrængende til Rådet og Kommissionen om at indtage en progressiv holdning her. Vi bør forsøge at gennemføre den såkaldte syvpunktsplan fra El Baradei i praksis. I forbindelse med spørgsmål om f.eks. uranberigelse er der behov for fornyelse. Underskrivelsen af tillægsprotokollerne skal gøres til reglen. Desuden må overtrædelser af ikkespredningsaftalen opfattes som en trussel mod verdensfreden, og det skal afspejle sig i de indførte sanktioner.
Jeg vil gerne sige et par ting om Iran og den måde, som situationen udvikler sig på i Mellemøsten. Europa kan ikke acceptere, at Iran kommer i besiddelse af atomvåben på et eller andet tidspunkt. Vi forventer fuldstændig gennemsigtighed af Iran og samarbejde med EU og med IAEA som garanti for, at Iran giver afkald på at anskaffe eller udvikle atomvåben. Bush-regeringen skal give sin aktive støtte hertil. Kun amerikanerne kan afgive tilsagn om eller gennemføre kontroller af, hvorvidt de økonomiske sanktioner skal lempes. Men man bør også kunne tale om de sikkerhedsspørgsmål, der er i Irans interesse. Med dette uopsættelige anliggende henvender jeg mig til Rådet og Kommissionen. Når det handler om Iran, appellerer jeg indtrængende til, at vi ikke fraviger eller giver afkald på vores værdier, for menneskerettigheder må aldrig stå til forhandling. I den forbindelse opfordrer jeg Nordkorea til at vende tilbage til forhandlingsbordet, og Kommissionen bør undersøge, om Europa skal påtage sig en aktiv rolle her.
Vores troværdighed står på spil, og det er nødvendigt at kontrollere, om det er sandt, at amerikanerne har flere atomvåben i Europa, end de oplyser. Det ville være en overtrædelse af ikkespredningsaftalen, og vi vil kræve, at de fjernes.
Afslutningsvis er der de små atomvåben, de såkaldte . Her er der en historisk forskel, for de betyder en endegyldig afsked med den kolde krig hen imod en mere aktiv krigsførelse, hvilket er en katastrofe for fremtiden.
Pflüger,
   Hr. formand, kære kolleger, ikkespredningsaftalen har central betydning, men den er truet. På den ene side af atomvåbenstormagterne og på den anden side af en række af de såkaldte tærskellande, men også af EU-medlemsstaterne og af EU selv. Hvorfor EU er der nok nogle, som vil spørge med forbavselse i stemmen. Ja, i , som Det Europæiske Institut for Strategiske Studier udarbejdede, står der bl.a., at hr. Rühl, der er tidligere statssekretær i det tyske forsvarsministerium og medforfatter til betænkningen, opsummerede sagen kort og præcist ved at sige, at vi ikke har forsømt at præsentere scenarier, hvori EU-medlemsstaternes nationale atomvåben kan indgå.
I den sammenhæng er det ganske enkelt skandaløst, at Socialdemokraterne vægrede sig ved at medtage en appel om et atomvåbenfrit Europa i det beslutningsforslag, som vi skal stemme om her. Det er lige groft nok at opfordre andre til atomnedrustning, mens man fortier anvendelsesplanlægningen og moderniseringen af sit eget atomvåbenarsenal. Senator Roche fra det globale netværk mod atomvåben betonede det endnu en gang i sidste uge i Bruxelles, og jeg citerer: "Vi kan ikke til stadighed opfordre andre til ikke at anskaffe sig atomvåben, når vi ikke selv er i stand til at nedruste og skrotte EU-medlemsstaternes "sprængfarlige" masseødelæggelsespotentiale". Lad os befri Europa for atomvåben!
Karatzaferis,
    Hr. formand, de tre fuldstændig identiske beslutningsforslag fra tre ideologisk helt forskellige grupper bekræfter den fælles bekymring over atomvåbenproblemet, samtidig med at de dækker over et sælsomt hyklerisk grundlag.
Skal Iran og Nordkorea tvinges til at indstille forskningen i og fremstillingen af atomvåben? Ja det skal de. Men er det korrekt af os at undlade at beskæftige os med de atomvåben, der er i Israel, Pakistan, Indien og endog de permanente medlemmer af Sikkerhedsrådet? Vil det sige, at der finde gode og onde atomvåben? Er det demokratisk og retfærdigt, at vi accepterer en 1. kategori af lande, som godt må besidde atomvåben, mens vi skal kontrollere landene i 2. kategori, som ønsker at anskaffe atomvåben? Mon det er tilfældigt, at de lande, som har så travlt med atomvåben, med Amerika i spidsen, er de samme lande, som ikke deltager i straffedomstolen i Haag, og de samme lande, som "føler sig for gode" til Kyoto-miljøaftalerne? Det er de lande, der føler sig som ledere af alle andre og forsøger at få trumfet deres interesser igennem, ikke med fornuft, men med tvang. Er det retfærdigt, at 25 lande med fælles valuta, fælles centralbank og fælles landbrugspolitik ikke har samme ret til atomvåben, og at kun to af de 25 lande har ret til atomvåben?
Atomvåbnene i Iran og Nordkorea er et problem, men et endnu større problem er den nye kolde krig, der føres mellem Rusland og Amerika, hvor vi også deltager. Tør vi sende inspektører ud til Israels og Kinas lagre? Det gør vi ikke, fordi vi ikke kan tvinge det igennem, hr. formand. Som følge heraf ophæver vi vores egen status som formidler af uafhængighed og retfærdighed. Kan nogen fortælle os, hvor Iraks atomvåben er? De blev ikke fundet, eller de fandtes slet ikke. Imidlertid var de alibi for en brutal invasion …
Claeys (NI ).
   - Hr. formand, den foruroligende udvikling i Iran og Nordkorea forpligter os til i EU at tale med én stemme. Den forpligter os også til et nært samarbejde med USA og alle andre lande, som virkelig støtter ikkespredningsaftalen.
Selvfølgelig er det vigtigt, at der forhandles med Nordkorea og Iran, og at dialogen stadig kan fortsætte. Men hvis det skulle vise sig, at dialogen ikke giver konkrete og tilfredsstillende resultater, skal der om nødvendigt anvendes andre midler, for stater som Nordkorea og Iran, som er i besiddelse af kernevåben, udgør en trussel mod verdensfreden. Hvad Iran angår, må vi også spørge os selv, hvorfor landet virkelig har brug for kerneenergi, selv til fredelig brug. Endvidere er det politisk set foruroligende, at en overtrædelse af ikkespredningsaftalen i praksis kan misbruges til at gennemtvinge alle mulige gunstige betingelser. Traktaten skal på ny fortolkes således, at højrisikolande slet og ret ikke længere kan beskæftige sig med nuklear berigelse og forarbejdning. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   - Hr. formand, spredningen af atomvåben i Irak og Nordkorea udgør en trussel ikke kun for de regioner, hvor disse stater er beliggende, men også for verden som helhed, især når vi taler om udviklingslande, der burde anvende deres ressourcer til andre formål.
Hvis denne linje fortsætter, kan de blive udfordret af andre lande i regionen, af nabolande, hvilket derfor ville bryde med den ikkespredningsaftale, som omkring 20 lande har vedtaget i de seneste år.
Hr. formand, det er bekymrende, at Det Internationale Atomenergiagentur har konstateret mere end et dusin tilfælde, hvor der er forsvundet nukleart materiale, hvilket betyder, at der er risiko for, at disse våben bliver anvendt. Som hr. Wiersma påpegede i sit indlæg, ville det, hvis terrororganisationer som Al Qaeda eller totalitære stater fik atomvåben, være meget vanskeligt at kontrollere anvendelsen af disse.
Hr. Schmits forslag om at fortsætte ad dialogens vej er en god idé, og efter min mening skal vi følge den, men vi må ikke glemme, at Iran den 1. marts nægtede Atomenergiagenturets inspektører adgang til militærkomplekset i Parchin, og at Det Internationale Atomenergiagentur har bekræftet, at Iran er i færd med at bygge underjordiske tunneller til opbevaring af nukleart materiale og atomudstyr, og vi må heller ikke glemme, at Nordkorea har mellem 20 og 30 kg plutonium i kernereaktoren i Yongbyon samt et af de største atomarsenaler i verden.
Efter min mening skal vi derfor vedtage rådsformandskabets henstilling om, at vi skal være opmærksomme og årvågne, og at vi samtidig som nævnt af formanden skal forsøge at komme videre ad dialogens vej for at stoppe spredningen af atomvåben, der, som jeg sagde i starten, naturligvis udgør en trussel, ikke kun for regionen, men for hele verden. 
Gomes (PSE ).
   - Kernevåben er ulovlige og umoralske. For fem år siden jublede verden over den historiske enighed, der var opnået om ikkespredningstraktaten. En milepæl for freden i verden, lød det fra Kofi Annan. Fem år efter - umiddelbart før den næste konference om revision af traktaten - er forholdene dramatisk anderledes. USA har ændret sin holdning til de indgåede forpligtelser, og den nuværende amerikanske regering har desuden meddelt, at der skal udvikles ny atomvåbenteknologi til astronomiske summer.
USA og andre stater, der har kernevåben, har siden da ikke overholdt deres forpligtelser om at afruste eller vist tegn på at ville mindske antallet af kernevåben. USA har således stadig 480 kernevåben udstationeret i Europa og vil fortsat ikke ratificere atomprøvestoptraktaten. Resultatet er, at andre stater heller ikke føler sig bundet af deres forpligtelser ifølge ikkespredningstraktaten efter invasionen af Irak, der fandt sted under det falske påskud, at der var masseødelæggelsesvåben. At besidde kernevåben - eller at få omverdenen til at tro, at man gør det - giver nu status, hvis det ikke ligefrem ses som et middel til afskrækkelse og selvforsvar.
Stater som Israel, Indien og Pakistan, der også har kernevåben, står stadig uden for traktaten og føler sig således hverken tilskyndet eller presset til at tilslutte sig den. Endnu mere bekymrende er, at Nordkorea forsøger at trække sig ud og afpresser det internationale samfund. Vi er nået til det punkt, hvor der er lande, der henviser til deres status som atommagt i argumentationen for kandidaturet til permanent medlemskab af FN's Sikkerhedsråd.
Ifølge FN's High Level Panel on Dangers, Threats and Challenges befinder vi os nu i en situation, hvor det synes næsten umuligt at opretholde ikkespredningssystemet og udgå en massiv udbredelse af kernevåben. Derudover ved vi, at der er stor risiko for, at nukleart materiale kan falde i hænderne på terrorister, ofte helt uden for statslig kontrol.
En massiv udbredelse af kernevåben kan kun undgås, hvis det internationale samfund forener sine kræfter om effektive multilaterale løsninger. Den kommende revision af ikkespredningsaftalen er en mulighed, der ikke må gå til spilde. EU kan og bør spille en afgørende rolle med henblik på at få traktaten til at fungere med et permanentbureau og må derfor samordne sin indsats med de lande i EU, der besidder kernevåben, så der kan ske en egentlig koordineret aktion inden for rammerne af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik. Da der er tale om en særdeles alvorlig situation, der må have allerhøjeste prioritet, bør Europa-Parlamentet sende en mission til at overvåge den europæiske indsats på konferencen, der kan spille rollen som vagthund i forhold til medlemsstaterne og virke til fremme for, at traktaten kommer til at virke efter …
Szent-Iványi (ALDE ).
   - Det langsigtede mål med traktaten om ikkespredning af atomvåben er en fuldstændig afvikling af atomvåben. I dag er vi længere fra det mål, end dengang vi underskrev traktaten. Inspektionskonferencen vil sandsynligvis ikke føre til et gennembrud. Trods dette ville det være nyttigt, om vi kunne komme videre på mindst tre områder. For det første skal tillægsprotokollerne ophæves til afgørelser. For det andet skal der være internationalt tilsyn med fremstilling og brug af atombrændsel. For det tredje skal brud på traktaten om ikkespredning af atomvåben mødes med sanktioner fastsat af FN's Sikkerhedsråd.
Endvidere må vi med dette emne helt klart sige, at Iran skal vise, at det ærligt og oprigtigt ønsker at forhandle. I dag har landet helt klart vildledt verdensoffentligheden med sine modsigende tilkendegivelser. Det er kun værd at forhandle med dem, hvis de er ærlige under forhandlingerne. Ellers er det rent skuespil.
Lucas (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg har lyttet meget omhyggeligt til Kommissionen og Rådet og finder det besynderligt, at ingen af dem har nævnt det forhold, at to medlemsstater i EU har atomarsenaler, og at det underminerer EU's moralske autoritet i debatten om atomnedrustning. Det enorme hykleri hos regeringen i mit eget land, Det Forenede Kongerige, og i USA, som kræver, at andre nedruster, samtidig med at de opgraderer deres nukleare kapacitet, er helt uacceptabelt.
Ikkespredningstraktaten er en handel, hvor stater uden atomvåben går ind på ikke at anskaffe atomvåben, og de nuværende atommagter til gengæld går ind på at påbegynde en nedrustningsproces. Eftersom vi ikke har holdt vores del af aftalen, kan det ikke overraske os, hvis andre lande ignorerer vores henstillinger om, at de skal nedruste. Samtidig løber vi en enorm risiko for, at atommateriale falder i hænderne på ikke-statslige aktører.
Holdningen hos Det Forenede Kongeriges regering er beklageligvis både hensynsløs og uansvarlig, og den er også ulovlig. Vi har hørt meget om international lov og ret for nylig, så jeg vil minde både Storbritannien og Frankrig om, at i henhold til Den Internationale Domstol i Haag er atomvåben ikke kun umoralske, men også illegale. Storbritannien og Frankrig bør give et eksempel og ensidigt skrotte deres ulovlige atomsprænghoveder, og EU og dens medlemsstater bør fremlægge en handlingsplan og en tidsplan for et atomfrit Europa. 
Agnoletto (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, spredningen af atomvåben i Nordkorea er yderst bekymrende. Der er tale om et land, som har hemmeligholdt fremstillingen af atombomber for det internationale samfund. Det er således nødvendigt at afvikle disse arsenaler, og Nordkorea skal straks underskrive traktaten om ikkespredning af atomvåben og give inspektørerne fra IAEO i Wien mulighed for at foretage de nødvendige kontroller.
Vi mener dog, at den eneste mulige løsning i dette område er en diplomatisk løsning. Det er nødvendigt, at Nordkorea vender tilbage til forhandlingsbordet inden for rammerne af "sekspartsforhandlinger" med USA, Sydkorea, Japan, Rusland og Kina. I den forbindelse nytter de krigeriske erklæringer fra Washington ikke noget. I stedet for at true med bål og brand, sådan som Bush-regeringen gjorde for nylig, bør man efter min opfattelse tilbyde Nordkorea en global politisk og diplomatisk aftale til gengæld for kontrollen med landets atomarsenal.
Når vi taler om atomvåben, må vi desuden spørge os selv, hvem der kan kaste den første sten. Vi kan f.eks. ikke lade være med at gøre opmærksom på, at man i Italien for kort tid siden netop fandt ud af, at der på nogle af de NATO-baser, som ligger på italiensk område, opbevares atomvåben, der tilhører USA, uden at områdets indbyggere ved noget om det. Jeg mener således, at spørgsmålet om atomnedrustning vedrører alle og ikke bare de to nationer, som vi taler om nu. 
Battilocchio (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg taler på vegne af Italiens nye Socialistparti. På konferencen om traktaten om ikkespredning af atomvåben, der finder sted i New York i maj måned, må og skal vi ikke give yderligere indrømmelser og imødekommelser. Det er navnlig nødvendigt at hindre muligheden for, at reaktionære og på mange måder tilbagestående regimer som Iran og Nordkorea kommer i besiddelse af atomvåben. Bekymringerne bliver endnu større, hvis man tænker på risikoen for, at de stadig mere aktive terrorgrupper stjæler plutonium.
I Japan tilintetgjorde atombomben to byer fuldstændigt i 1945, og det havde konsekvenser, som selv i dag har indflydelse på millioner af menneskers tilværelse og det omgivende miljø. I 2005 iværksætter borgmestrene i Hiroshima og Nagasaki, som er de to byer, der blev ramt for 60 år siden, en international kampagne for atomnedrustning via Project Vision 2020-programmet, som tager sigte på afskaffelsen af alle atomvåben i løbet af 15 år.
Europa, som har interesse i at fremme den internationale sikkerhed og den strategiske stabilitet, skal give sin holdning til kende i det internationale samfund og klart vise, hvilken vej det er nødvendigt at gå for at opnå en gradvis reduktion af atomvåbnenes operativitet og en efterfølgende gradvis nedrustning. 
Brok (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, den tidligere Nato-generalsekretær Manfred Wörner, som døde alt for tidligt, sagde en gang, at viden om en teknologi til at fremstille f.eks. atombomber aldrig ville kunne ryddes af vejen, når den først er der. Denne meget pessimistiske analyse ser ud til at holde stik, og forud for kontrolkonferencen i år har man næsten en følelse af, at digerne er ved at briste.
Prøv engang at kigge på kortet. I en region, hvor der er landforbindelse mellem staterne, råder Pakistan, Indien og Kina over atombomber og snart også Korea og Iran. Der er landforbindelse mellem disse stater, og de har kolliderende interesser med den indbyggede risiko for blokader og trusselsscenarier, der kan ligge heri.
Er det overhovedet muligt, at lande som Indonesien og Filippinerne på sigt vil kunne gå solo i en sådan region og sige: Det gør vi ikke? Hvis Korea og Iran får det, som de vil have det, vil situationen ikke være til at styre. Det synes at stå temmelig klart for mig, og derfor mener jeg også, at vi skal støtte den holdning, der blev fremført her i forbindelse med Iran. Vi bør give de tre udenrigsministre og EU en chance. Det glæder mig, at USA er slået ind på en strategi om at få noget i stand ad forhandlingsvejen.
Forebyggende militæraktioner vil i dette tilfælde sandsynligvis gøre mere skade end gavn, hvilket skyldes tingenes udvikling og den kendsgerning, at der allerede eksisterer underjordiske anlæg, som man ikke vil kunne ramme hermed. Det ved andre nok bedre, men jeg mener, at man bør se konsekvenserne af det, som også hænger sammen med geografien og landets struktur.
Jeg mener, at det er vigtigt at slå fast, at Iran ikke kan afpresse os. På den anden side bør vi imidlertid sætte alt ind på, at Iran - således som rådsformanden fremførte - sætter al udvikling i stå, indtil man har forhandlet sig frem til andre muligheder. Her bør det også være klart fra Parlamentets side, at forbedrede relationer til Iran kun er mulige, hvis man når frem til en løsning på atom- og menneskerettighedsspørgsmålet. Således bør eksempelvis en samarbejdsaftale med Iran - hvis der overhovedet forhandles herom, hvilket fornuftigt nok ikke sker i øjeblikket under det luxembourgske formandskab - ikke have nogen chance for at blive ratificeret i Parlamentet, medmindre Iran slår ind på en fornuftig linje. I øvrigt er det helt klart, at ikkespredningsaftalen, IAEA, FN osv. også skal inddrages her. 
Det gælder også for Nordkorea, fordi jeg mener, at det er nødvendigt at tydeliggøre, at man er parat til at hjælpe landet, hvor befolkningen lider uhyrligt, at man er parat til at skabe forbedringer for disse mennesker, og at det vil kunne komme til at koste os mere, end vi hidtil har været villige til at betale hertil. Vi bør naturligvis også spørge - hr. Ford vil antagelig komme tilbage til det på et senere tidspunkt - om ikke EU bør deltage i de nuværende sekspartsforhandlinger, fordi vi jo alligevel er med i finansieringen. Efter min mening bør man gøre sig overvejelser om, hvordan vi kan deltage rent politisk.
Under alle omstændigheder mener jeg, at kampen mod disse landes atomaktiviteter er af afgørende betydning for det samlede koncept og for bekæmpelsen af terrorisme, fordi man dermed kan undgå , "beskidte" bomber og lignende. Vi skal se sammenhængen her, for det handler ikke kun om det klassiske atomtrusselsscenario, men også om disse muligheder. Derfor kan vi ikke tage denne opgave alvorligt nok. 
Siwiec (PSE ).
    -  Hr. formand, denne forhandling er et bevis på, at traktaten om ikkespredning af kernevåben kun er tale og ikke handling. Vi kan bruge traktaten til at true folk, men vi har ikke mulighed for at iværksætte sanktioner over for dem, der ikke overholder den. Alle vigtige udviklinger har fundet sted uden for rammerne af denne traktat eller sågar på trods af den. Indien og Pakistan har fået atomvåben, og de hemmelige planer for sådanne våben er stjålet fra Pakistan, uden at der er iværksat sanktioner over for de pågældende lande. Libyen har opgivet sit kerneenergiprogram, uden at traktaten spillede nogen rolle. Iran og Nordkorea bygger ikke kun atombomber men udvikler også metoder til afsendelse af dem, og der er åbenbart ingen chance for at sætte en effektiv stopper for disse programmer. Sådanne lande indleder forhandlinger under falske forudsætninger for at vinde tid og udvikle deres kerneenergiprogrammer.
Hvad skal man så gøre? Hvis ikke der indføres nye og strengere kontrolmekanismer, er der slet ingen grund til fortsat at tale, som om de lande, der har kapaciteten til at bygge kernevåben, fortsat deltager i traktaten. Der er ikke store chancer for at håndhæve traktaten uden en effektiv kontrol, og kravet om at afskaffe kernevåben skal være en del af den overordnede politik over for et givet land. Traktaten fører os ingen vegne alene.
Mit sidste punkt vedrører noget, der skal siges ligeud. Hvis ikke vi samarbejder med USA og indleder en seriøs dialog med vores amerikanske partnere, vil vedtagelsen af en tvangspolitik være nytteløs både over for Korea og Iran, fordi sådanne lande er eksperter i "røvere og soldater", hvor de forhandler med den ene part og er bange for den anden. Der er kun en lille chance for, at den part, de forhandler med, og som de ikke er bange for, kan overtale dem til at gennemføre reelle ændringer. Mange tak. 
Pistelli (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, efter afslutningen på den kolde krig lod det til, at problemet med spredning af atomvåben var forsvundet, men nu er det blevet aktuelt igen. Den nordkoreanske regerings udtalelse om, at landet er i besiddelse af atomvåben, vækker med rette stor bekymring over det område i verden, hvor der er flest atomvåben. Samtidig ville et Iran med atomvåben skabe ustabilitet i Mellemøsten og enorme sikkerhedsproblemer omkring Europa.
I den europæiske sikkerhedsstrategi betragter man med rette spredningen af masseødelæggelsesvåben som den andenstørste globale fare efter international terrorisme. Alle er desuden klar over, at de to problemer er tæt forbundet med hinanden, når der er tale om slyngelstater, stater, som er gået fallit, eller stater, der ikke er tilstrækkelig kontrol med.
Vi kan ikke tage denne udfordring op alene. Det er nødvendigt med en international samordning for at bekæmpe spredningen af atomvåben og for at øge politikontrollen og de lovlige verifikationsmidler. Her skal vi tage udgangspunkt i de syv punkter, der blev nævnt i El Baradei, heriblandt et moratorium på fem år for nye anlæg, et utvetydigt løfte om en nedrustning fra de fem staters side, der officielt er anerkendt som atomstater, og målsætningen om et "atomfrit område" i Mellemøsten.
Forholdet mellem EU og USA er centralt, når det gælder en effektiv bekæmpelse af spredning af atomvåben. Europa og USA skal støtte hinanden. På kort sigt skal den fælles transatlantiske målsætning være at standse Irans aktiviteter og at sikre, at den årlige konference om en kontrol af traktaten om ikkespredning bliver en succes. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   - Hr. formand, i søndags indrømmede Iran, at det havde kendskab til alle aktiviteter med hensyn til berigelse af uran. Adskillige topplacerede iranske atomforhandlere havde tidligere indrømmet, at præstestyret ikke var kommet så langt i oktober 2003, da en atomaftale blev underskrevet med de tre store fra Europa.
Aftalen, der var fuld af huller, har givet masser af plads til, at Teheran kunne sno sig, og faktisk givet et perfekt diplomatisk dække for mullaherne, så de kunne nå det, de behøvede allermest for at komme videre med deres våbenprogram: tid.
Når det kommer til ideologisk motiverede regimer, er den bitre sandhed, at forsoning ikke hjælper noget. Vi bør være Irans nationale modstandsråd taknemmelig, fordi det har afsløret Irans hemmelige atomprogram. Uden dem kunne Iran have fået atomvåben på nuværende tidspunkt.
I lyset af dette må man alvorligt overveje den idé, at atomtruslen fra Iran og landets støtte til terror kun kan bremses ved, at regimet væltes af iranere og demokratiske oppositionsgrupper, såsom Irans nationale modstandsråd. 
Stenzel (PPE-DE ).
   - Hr. formand, ikkespredningen af atomvåben og dermed undgåelse af en situation, hvor terrororganisationer kommer i besiddelse af atomvåben, er utvivlsomt et af det internationale samfunds hovedanliggender. Derfor har udviklingen i Nordkorea og i Iran vores særlige bevågenhed. Jeg hilser derfor Parlamentets og min gruppes holdning hertil velkommen, nemlig, at det handler om at gøre Iran begribeligt, at forhandlingerne om en handels- og samarbejdsaftale ikke kan afsluttes, før det ligger fuldstændig klart, at landets atomprogram skal anvendes til fredelige formål. Forløbet af samtalerne i Den Internationale Atomenergiorganisation (IAEA) var desværre utilfredsstillende. Det er også klart, at vi nødvendigvis må give udtryk for vores bekymring over leveringen af atombrændselsstave fra Rusland til Iran.
At situationen i Nordkorea udgør en lige så alvorlig trussel mod sikkerheden i hele området, blev jeg bevidst om som formand for Delegationen for Forbindelserne med Den Koreanske Halvø. Derfor anbefaler jeg på det kraftigste EU, og således også Kommissionen og Rådet, at gøre alt for at tilvejebringe en genoptagelse af sekspartsforhandlingerne. Til trods for Nordkoreas seneste holdning ligger vejen stadig åben for denne proces. Vi opfordrer Nordkorea til at vende tilbage til forhandlingsbordet. Alle diplomatiske kanaler bør anvendes til dette formål. Selv om EU ikke er en del af sekspartsforhandlingerne - måske vil dette ændre sig - har vi en interesse i deeskalering af krisen og ikkespredning. Det fører vi bevis for gennem vores humanitære bistand og gennem landbrugsprogrammet for Nordkorea.
Verdensfødevarerådet gjorde opmærksom på den dramatiske situation med hensyn til befolkningens fødevareforsyning. Det bør være i Nordkoreas interesse at koncentrere sine ressourcer om at opnå en forbedret livssituation for befolkningen her og ikke kanalisere disse over i en overdimensioneret militær oprustning, for slet ikke at tale om det atomare trusselsbillede heri.
Lambsdorff (ALDE ).
   - Hr. formand, ikkespredningspolitikken befinder sig uden tvivl i en krise. Der forlyder næsten ikke noget om nedrustningspolitik. Kontrolkonferencen i maj vil måske åbne mulighed for et gennembrud. Vi har brug for alles konstruktive opbakning hertil, også fra de fem permanente medlemmer af FN's Sikkerhedsråd og således også Kinas, som mere og mere fører sig frem som hegemonisk magt i regionen. Der er kun et land - Nordkorea - som ignorerer det fremadstræbende Kina og dets målsætning om en atomvåbenfri koreansk halvø. Nordkorea arbejder på sprænghoveder og på fremføringsmidler, dvs. raketter, og man obstruerer sekspartsforhandlingerne og destabiliserer hele regionen. Årsagen hertil er, at Nordkorea er et diktatur, som fortvivlet klamrer sig til magten.
Det er en trussel imod vores demokratiske venner i regionen, Sydkorea og Taiwan, men også imod Japan og USA, som garanterer disse landes sikkerhed. Vi skylder dem vores bestræbelser, som skal have fire mål. Vi skal styrke ikkespredningsaftalen, EU skal deltage i sekspartsforhandlingerne, våbenembargoen mod Kina skal opretholdes, og vi skal fremme demokratiet globalt. I øvrigt mener jeg, at vi bør føre disse forhandlinger i Bruxelles og ikke i Strasbourg. 
Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg var enig med den forrige taler, indtil han nåede frem til den sidste sætning. Hvis det efter forhandlinger herom aftales, at vores plenarmøder skal finde sted i Strasbourg, så skal de også foregå dér. Og jeg elsker denne by, for det er et vidunderligt sted. Måske vil vi en dag indgå en aftale med den franske regering om, at vi kan afholde alle vores plenarmøder i Bruxelles. Men så længe kontraktsituationen ser ud, som den gør, skal der ikke sættes spørgsmålstegn herved.
Vi bør gøre det klart og tydeligt for nordkoreanerne, at deres aktiviteter bringer hele sikkerhedsstrukturen i det østasiatiske område i fare. Sydkorea føler sig truet heraf, men også Japan og Taiwan ser det som en trussel, og jeg mener, at man skal fokusere på alle disse regionale sikkerhedsaspekter. Hr. rådsformand, hr. kommissær, vi skal bede vores kinesiske venner om at forsøge at gøre deres indflydelse gældende. De påstår imidlertid altid, at de ikke har nogen indflydelse her, men jeg mener, at det er et påskud, som kun bruges af diplomatiske årsager. Det eneste land, som kan få regeringen i Nordkorea til at genoptage sekspartsforhandlingerne, og - jeg vil ikke tale uden om - stoppe byggeprogrammerne - det eneste land, som reelt har mulighed for at kunne påvirke Nordkorea hertil, er Kina og Kinas kommunistiske parti.
Vi skal præcisere over for kineserne, at det også er i Kinas interesse, at der ikke skabes uorden i sikkerhedsstrukturen i det østasiatiske område. Vi skal også understrege, at vi accepterer Kinas rolle i området, men kun, hvis landet er sig sit ansvar bevidst i positiv forstand. Derfor, hr. rådsformand og hr. kommissær, lad os forsøge at få vores kinesiske venner til at rette en diplomatisk henvendelse til Nordkorea.
Van Hecke (ALDE ).
   - Hr. formand, international terrorisme, organiseret kriminalitet og nogle staters uforudsigelige adfærd gør, at der stadig er stor risiko for en nuklear konflikt. Det Internationale Atomenergiagenturs kontrolkapacitet skal derfor hurtigst muligt forstærkes. EU skal have mod til at gribe politisk og økonomisk ind over for lande, som overtræder reglerne og forsøger at vige uden om kontrollen. Især under den kommende revisionskonference må EU vise, at det har de nødvendige ambitioner, og arbejde for en fuldstændig gennemførelse af traktaten. Jeg håber også, at Unionen gennem dialog og drøftelser kan spille en vigtig rolle, når det gælder om at overbevise Nordkorea om, at det på ny skal sætte sig til forhandlingsbordet.
USA, Rusland og Frankrig er begyndt at udvikle en ny generation af kernevåben. En oprigtig forpligtelse til ikkespredning og nedrustning betyder imidlertid, at alle, og altså ikke kun de såkaldte slyngelstater, skal gøre en ende på forskning i og udvikling af masseødelæggelsesvåben. Hvis det ikke sker, fortsætter alle erklæringer herom med at være tom retorik. 
Onyszkiewicz (ALDE ).
   - Tak, hr. formand, når vi diskuterer problemer vedrørende ikkespredning af kernevåben og ikkespredningstraktaten finder jeg det passende at gøre Parlamentet opmærksom på forekomsten af nye militære teknologier, der gør situationen endnu mere kompliceret. Det er allerede muligt at fremstille såkaldte kuffertbomber, der er både lette og transportable, og som derfor let kan falde i de forkerte hænder - f.eks. terrorgruppernes.
Lavintensitetsbomber er endnu et eksempel på en ny militær teknologi, og de slører fuldstændigt den tidligere klare skelnen mellem traditionelle våben og kernevåben. Fremkomsten af sådanne våben, der f.eks. kan bruges til angreb på befæstede anlæg med et stærkt forsvar, kan føre til anvendelse i lande, der ikke er signatarstater til traktaten om ikkespredning af kernevåben. Det vil så udløse - eller det snarere kan og bør udløse - reaktioner fra det internationale samfund, da alle signatarstater til traktaten har tilsagn fra andre lande om, at kernevåben ikke vil blive brugt på deres område. Mange tak.
Gahler (PPE-DE ).
   - Hr. formand, med hensyn til Nordkorea vil jeg egentlig kun sige, at Kina efter min opfattelse er det eneste land, som har en chance for at kunne overtale Nordkorea til at droppe sin nuværende kurs, for Kina overvandt sin helt egen form for kommunisme, i det mindste på det økonomiske område. Det vil sige, at man så sig i stand til at skabe økonomisk fremgang. Den betonkommunisme, som stadig er fremherskende i Nordkorea politisk og økonomisk, kan kun overvindes af et passende kinesisk pres eller overtalelsesarbejde.
Som ordfører for Iran i den sidste valgperiode vil jeg gerne betone, at vi har interessekonstellationer, som man kan finde én fællesnævner for. Mens Iran for sin del ønsker at indgå en partnerskabs- og samarbejdsaftale med EU, ønsker EU, at Iran bevæger sig inden for rammerne af Den Internationale Atomenergiorganisation og også opfylder dens krav. Personligt synes jeg, at en fredelig udnyttelse af atomenergi er noget positivt, og jeg er ikke grundlæggende imod, at et land anvender atomenergi. Der skal blot være en garanti for, at der anvendes de højest mulige sikkerhedsstandarder, og at kredsløbet i forbindelse med berigelsesmulighederne af uran og våbenproduktionen forbliver under international kontrol, hvilket i Irans tilfælde betyder, at det ikke må kunne indsættes operationelt. Hvis det rent faktisk lykkes os at gøre Iran det klart, at der er en pakke, som på den ene side består af en partnerskabs- og samarbejdsaftale og på den anden side af overholdelsen af de krav, som det internationale samfund stiller til en fredelig udnyttelse af atomenergi, og at dette er en udelelig størrelse, vil vi kunne opnå et resultat.
Der er imidlertid også et andet punkt, som er vigtigt for mig. I dette samspil af interesser må man ikke glemme menneskerettighedsspørgsmålet. Vi kan ikke ofre spørgsmålet om menneskerettigheder til fordel for en aftale, og det gælder også, selv om Iran retter sig efter atomkravene.
Ford (PSE ).
   - Hr. formand, jeg ønsker at tale om et par aspekter i forbindelse med Nordkorea. Det er et land, der i de sidste 12-18 måneder har taget omfattende og uigenkaldelige skridt på vejen mod økonomisk reform, i særdeleshed inden for industri og landbrug. Men atomkrisen hænger stadig over os.
I de sidste fem år har EU investeret en halv milliard euro i Nordkorea i humanitær hjælp og udviklingsbistand, og alligevel er vi ikke blevet taget med i sekspartsforhandlingerne. For adskillige uger siden talte den nordkoreanske ambassadør i Berlin til Parlamentets nye Delegation for Forbindelserne med Den Koreanske Halvø og angav, at Nordkorea ville være glad, hvis vi deltog, og at kineserne og sydkoreanerne også ville blive det. I vores fælles beslutningsforslag anmoder vi Kommissionen og Rådet om at undersøge muligheden for, at EU bliver en del af det program. Det vil hjælpe os med at bryde ud af det dødvande, vi befinder os i her. Parlamentet ville ikke synes om en situation, hvor vi ikke har nogen indflydelse på de videre forhandlinger, men ligesom sidste gang med rammeaftalen får lov at betale regningen!
Det andet, jeg vil sige, drejer sig ikke om plutoniumprogrammet - Nordkorea har sagt, at det nu har atomvåben - men om en af grundene til denne krise, som var USA's påstand om, at Nordkorea havde et program for højt beriget uran. Det ser ud, som om Nordkorea fik tegningerne fra Pakistan, men amerikanerne har ikke fremlagt nogen beviser for, at det er et igangværende program. Ej heller har landet de nødvendige materialer til at fremstille gascentrifugerne eller den fornødne kvalitet og mængde af elektricitet - som ville være tilstrækkeligt til at forsyne en mellemstor by i Europa - til at iværksætte dette program.
Det sidste, jeg vil sige, drejer sig om den koreanske energiudviklingsorganisation. Rådet har valgt ikke at betale de 4 millioner euro til Sydkorea, som udgør omkostningerne ved afbrydelse af dette program, hvilket derfor truer dets fremtid. Jeg ved, at der er dem i Parlamentet, der ikke vil bryde sig om at se det udviklet til et atomprogram, men det kan udmærket tjene som en meget nyttig kanal for ikke-nuklear konventionel eller vedvarende energi. Vi anmoder Rådet om igen at se på, om man ikke bør yde dette lille bidrag, der svarer til prisen på et par lejligheder i London, for at gøre det muligt for os at have politisk indflydelse. 
Schmit, Nicolas,
    Hr. formand, en verden uden atomvåben er utvivlsomt en idealforestilling, som enkelte kræver, men som vi alle kan tilslutte os. Desværre udvikler tingene sig i modsat retning. Som anført af hr. Wiersma og hr. Brok er der fare for, at vi er på vej ind i en fase, som er præget af ny spredning af atomvåben, et nyt atomart våbenkapløb i yderst skrøbelige regioner, hvor spredning i sidste ende kunne føre til anvendelse.
Det er således yderst vigtigt at sikre, at EU sammen med alle vores partnere lægger det fornødne pres på dem, som mener, at atomvåben giver dem øget magt. Vi bør sende et klart signal om, at udvikling af atomvåben ikke betaler sig, hvad enten det drejer sig om Nordkorea eller Iran, og at det internationale samfund ikke tolererer en sådan udvikling.
Jeg er enig med dem, som siger, at vi, hvad angår Iran, ihærdigt bør fortsætte de igangværende forhandlinger og ad den vej overbevise iranerne om, at der eksisterer et alternativ til udvikling af atomvåben, at udsigten til partnerskab med Europa og udsigten til en økonomisk samarbejdsaftale er mere værdifuld end enhver form for udvikling af atomvåben, både når det gælder hensynet til landets sikkerhed, og når det gælder dets økonomiske udvikling. Jeg er også enig i, at vi under disse forhandlinger ikke må lade menneskerettighederne ude af betragtning, og at det er afgørende, at menneskerettighederne respekteres.
Nordkorea er afgjort et endnu mere komplekst spørgsmål. Landet er allerede i en vis forstand udelukket fra det internationale samfund. At iværksætte sanktioner over for dette land, hvor befolkningen i forvejen mangler alt, giver ikke megen mening. Det drejer sig for EU ikke kun om at yde humanitær bistand, vi må også spille en mere markant politisk rolle. Jeg er helt enig med dem, som har anført, sådan som hr. Ford gjorde for et øjeblik siden, at EU heller ikke blot bør optræde som långiver uden at spille en politisk rolle.
Vores forbindelser med Kina er som anført af hr. Jarzembowski vigtige og kan afgjort hjælpe os til at lægge pres på Nordkorea. Kina er måske det eneste land, som for alvor har nogen indflydelse på det nordkoreanske styre.
Under alle omstændigheder er det afgørende, at drøftelserne om ikkespredningstraktaten ikke i alt væsentligt ender som en fiasko og munder ud i en halvhjertet status quo. Ikkespredningstraktaten er endnu vigtigere i dag end tidligere. Der er andre og endnu mere forfærdende risici, der trænger sig på i dag, nemlig spredning til alle former for ikke-statslige aktører og terrorister. EU bør efter min opfattelse også på det felt udvise stor agtpågivenhed.
EU bør således ytre sig klart og tydeligt under konferencen om ikkespredningstraktaten og gøre en indsats både i forhandlingerne med Iran og i drøftelserne med Korea, som vi bør deltage i, for at give vores mening til kende. En verden uden atomvåben er måske ikke inden for rækkevidde, men vi bør i det mindste bringe den farlige spredning af disse våben til ophør. 
Michel,
    Hr. formand, alle indlæg, uden undtagelse, peger klart i samme retning, og de støtter naturligvis Kommissionens holdning og overbevisning. De vidner i øvrigt om, hvor vigtig ikkespredningstraktaten er, og ikke mindst vidner de om, at det er nødvendigt at bevare og endog styrke den.
Kommissionen støtter og vil også fremover støtte bestræbelserne for at fremme nedrustning, især i Rusland, og ikkespredning.
Vi arbejder i øjeblikket på sammen med Rådet at sikre de fornødne finansielle midler til at iværksætte Unionens politikker med hensyn til ikkespredning og nedrustning. Som vidnesbyrd om Kommissionens målrettede indsats på dette felt vil jeg gerne nævne en aftale, som blev indgået for nylig i forbindelse med revisionen af Cotonou-aftalen, idet denne, som et afgørende element, fremdeles indeholder en bestemmelse om ikkespredning med det sigte at styrke de multilaterale aftaler og eksportkontrollen. 
Formanden.
   - Jeg har modtaget seks beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om situationen i Libanon.
Schmit, Nicolas,
    Hr. formand, Rådet følger nøje og med bekymring den alvorlige politiske krise i Libanon. Krisen, som blev udløst af, at præsident Lahouds mandat på foranledning af Syrien blev forlænget med tre år, kulminerede med mordet på den tidligere premierminister Rafik Hariri og 10 andre uskyldige civile.
EU har eftertrykkeligt fordømt den barbariske handling, og Europa-Parlamentet har i øvrigt for nylig drøftet spørgsmålet indgående. Premierminister Rafik Hariri var en fredens og dialogens mand og en ven af Europa. De tilskikkelser, der har ramt Libanon, må imødegås i forening og ro og i respekt for de to principper, hr. Hariri kæmpede for livet igennem, nemlig Libanons uafhængighed og suverænitet.
Med Karameh-regeringens tilbagetræden efter folkeligt pres er der opstået en ny situation, som bør udnyttes. Formandskabet vil i den forbindelse gerne udtrykke anerkendelse af det libanesiske folks mod og den beslutsomhed, hvormed det arbejder for at genvinde fuld suverænitet og for at kunne leve i frihed i et demokratisk land.
Rådets kompetente instanser havde den 4. marts en indledende drøftelse af krisen i Libanon og tog igen spørgsmålet op i formiddags under tilstedeværelse af den særlige FN-udsending Terje Rød-Larsen, som har til opgave at sikre gennemførelsen af resolution 1559.
Den højtstående repræsentant, Javier Solana, mødes i morgen med en delegation af repræsentanter for den libanesiske opposition.
EU's indsats bør være koncentreret om følgende områder. For det første bør vi støtte dannelsen af en ny overgangsregering, som kan accepteres af de centrale politiske kræfter i Libanon under hensyntagen til landets forfatningsmæssige rammer.
For det andet er det afgørende, for at det politiske liv i Libanon kan normaliseres, at omstændighederne omkring og ansvaret for mordet på Rafik Hariri afdækkes fuldt ud. Unionen støtter derfor FN's undersøgelseskommission og vil fortsat lægge pres på de libanesiske myndigheder for at få dem til at gennemføre en grundig efterforskning.
Det er endvidere vigtigt at støtte afholdelsen af frie og retfærdige valg. EU stiller sig til rådighed med bistand i så henseende, især ved udsendelse af valgobservatører, såfremt den nye libanesiske regering måtte ønske det. Kommissionen er for sin del ved at gøre klar til en indsats på stedet for at vurdere behovet og mulighederne for valgbistand. Kommissionen vil kunne give nærmere detaljer herom i sin præsentation.
Endelig drejer det sig om at opretholde presset på alle berørte aktører for at sikre fuld og umiddelbar gennemførelse af resolution 1559, som kræver omgående og fuldstændig tilbagetrækning af de syriske tropper i Libanon.
Rådet forsikrer Europa-Parlamentet om, at det vil gøre sit yderste for at opnå en politisk løsning på det libanesiske spørgsmål, som er i overensstemmelse med, hvad flertallet af libaneserne ønsker. 
Michel,
    Hr. formand, mine damer og herrer, på vegne af min kollega fru Ferrero-Waldner, som er kommissær for eksterne forbindelser og den europæiske naboskabspolitik, har jeg fornøjelsen at bringe dette indlæg om situationen i Libanon.
Det rystende terroranslag i Beirut den 14. februar var chokerende og berørte os dybt. Anslaget kostede Libanons tidligere premierminister Hariri og adskillige andre livet, og mere end hundrede personer blev alvorligt såret. Terroranslaget er det mest ødelæggende, man har oplevet i Libanon siden borgerkrigen fra 1975 til 1990.
Hr. Hariri var en af de vigtigste ophavsmænd til Taif-aftalen fra 1989, som markerede afslutningen på borgerkrigen i Libanon. Han var drivkraften i genopbygningen af det splittede land efter krigen, og han blev dermed et symbol på fred og forsoning baseret på en vanskelig balance mellem de 18 religiøse samfund, der udgør landet. Vi har arbejdet nært sammen med hr. Hariri og hans regering. I hans regeringstid blev forhandlingerne om en associeringsaftale afsluttet, og i marts 2003 trådte en midlertidig handelsaftale i kraft. Hr. Hariri støttede også fuldt og helt dialogen om den europæiske naboskabspolitik, som også omfatter Libanon.
I de seneste uger efter mordet på Rafik Hariri har tusindvis af borgere protesteret mod Syriens militære tilstedeværelse i landet og dermed trodset regeringens forbud. Det vedholdende pres efter mordet på Rafik Hariri medførte, at Libanons premierminister Omar Karameh og hans regering trådte tilbage den 28. februar efter en ekstraordinær parlamentsdebat, som drejede sig om den politiske situation efter mordet på hr. Hariri.
De kommende uger bliver selvsagt afgørende for landet, og det er vigtigt, at valget til Libanons lovgivende forsamling afholdes i maj som planlagt. Kommissionen håber, at der må herske ro i den kommende periode, og at mulighederne for dialog mellem de forskellige politiske grupper holdes åbne. Valget bør afvikles som et frit og retfærdigt valg, uden udenlandsk indblanding eller indgriben og under de libanesiske myndigheders suveræne kontrol. Valget kan markere et afgørende vendepunkt, hvad angår Libanons tilbagevenden til fuld uafhængighed og suverænitet. EU bør tillige med de øvrige partnere fortsat være agtpågivende med hensyn til de omstændigheder, hvorunder valget afholdes, og vi bør over for libaneserne tilkendegive vores holdning.
Kommissionen undersøger, hvordan den kan bidrage til, at valget afvikles på behørig vis. Vi er i færd med at undersøge mulighederne for udsendelse af valgobservatører. Vi overvejer også andre måder, hvorpå vi om nødvendigt kan støtte valgprocessen og sikre en gennemsigtig og fri proces. Vi overvejer især uddannelse af lokale valgobservatører. I øjeblikket forbereder vi en teknisk, sonderende mission i Libanon. Vi ønsker at vurdere, hvad vi kan gøre, for at valget kan afvikles under de bedste vilkår, og vi udelukker ikke muligheden af at udsende EU-valgobservatører, såfremt Libanons regering opfordrer os hertil.
Hr. formand, mine damer og herrer, EU lægger i høj grad vægt på, at alle parter fuldt ud gennemfører FN's Sikkerhedsråds resolution 1559, og vi støtter afgjort dens målsætninger, nemlig frie og retfærdige valg uden indblanding udefra, tilbagetrækning af alle udenlandske styrker i Libanon, opløsning og afvæbning af alle militstropper og regeringskontrol med hele det libanesiske territorium. Flere af disse krav er igennem årene kommet til udtryk i EU's centrale budskaber til Libanon. EU støtter fuldt ud FN's generalsekretærs arbejde. Vi afventer med interesse hans rapport i begyndelsen af april om de fremskridt, der er gjort med hensyn til at opfylde de målsætninger, der er fastlagt ved resolution 1559.
Samtidig er Kommissionen i færd med at styrke forbindelserne med Libanon inden for rammerne af den europæiske naboskabspolitik. Den 2. marts fremlagde Kommissionen en rapport om Libanon, som giver et samlet overblik over den politiske, økonomiske og institutionelle situation i landet og samtidig gør status over Libanons forbindelser med EU. Rapporten vil danne grundlag for arbejdet med handlingsplanen for partnerskabet med nabolandene, som omfatter vigtige prioriterede områder, såsom en styrket politisk dialog og styrket samarbejde på en række områder.
For Libanon såvel som for andre partnerskabslande gælder det, at de fremskridt, der gøres i forbindelse med den europæiske naboskabspolitik, afspejler landenes egne fremskridt og succeser, naturligvis med aktiv støtte fra EU. Under hensyntagen til den seneste politiske udvikling i Libanon har Kommissionen anbefalet, at tidsplanen for næste etape, hvad angår vores arbejde og konsultationer med de libanesiske myndigheder om handlingsplanen, gøres afhængig af udviklingen i landets situation. Det er klart, at vi må vide, hvordan situationen udvikler sig, inden vi kan gå videre.
Sideløbende hermed fortsætter vi drøftelserne med Europa-Parlamentet og Rådet om det europæiske naboskabs- og partnerskabsinstrument, som vil sætte os i stand til fra 2007 at bringe ambitionerne for vores politik i overensstemmelse med de nødvendige finansielle ressourcer. Vi håber, der nås et resultat inden årets udgang, således at vi allerede kan påbegynde programmeringen for 2007.
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen vil fortsat støtte reformbestræbelserne og demokratiet i Libanon via associeringsaftalen og inden for rammerne af den europæiske naboskabspolitik. Jeg håber, Europa-Parlamentet vil være vores nærmeste allierede, hvad angår støtten til disse bestræbelser. 
Salafranca Sánchez-Neyra,
   Hr. formand, jeg synes, at formanden for Rådet og kommissær Louis Michel har gjort tilstrækkeligt rede for de alvorlige følger af mordet på den tidligere premierminister Hariri. Det er klart, at en af de mest åbenbare konklusioner må være tilbagetrækningen af de syriske tropper fra Libanon. Det skal ske øjeblikkeligt og også omfatte efterretningstjenesterne. Der er ingen undskyldning for ikke at opfylde bestemmelserne i FN's resolution 1559, og Syrien bør afholde sig fra at blande sig i Libanons indre anliggender.
Det er som nævnt af hr. Michel klart, at der skal afholdes frie valg i Libanon uden nogen form for pression, og i vores politiske gruppe glæder vi os over kommissærens erklæringer om, at der bliver sendt en teknisk mission til Libanon, der skal forberede en EU-valgobservationsmission.
Vi mener også, at det er absolut nødvendigt, at der bliver nedsat en uafhængig kommission, der skal undersøge omstændighederne i forbindelse med drabet på den tidligere premierminister.
Hr. formand, her til formiddag har alle de politiske grupper forhandlet om et kompromisbeslutningsforslag om dette meget vigtige Libanon-spørgsmål, og det er nødvendigt at finde en tilfredsstillende løsning for at få Hizbollah optaget på listen over terrororganisationer, da vi mener, at organisationens handlinger er hævet over enhver tvivl, og, hr. formand, det er nødvendigt at tilpasse ordlyden i kompromisbeslutningsforslaget, så der bliver plads til en beslutning, der er i overensstemmelse med de bekymringer, som vores politiske gruppe har givet udtryk for.
Jeg vil gerne slutte med at sige, at EU - det har rådsformanden og Kommissionens repræsentant sagt - skal forsvare eksistensen af et demokratisk, uafhængigt og suverænt Libanon, og de instrumenter, vi har via naboskabspolitikken og associeringsaftalen, giver os et godt billede af den form, denne forbindelse kan få. Jeg gentager: et uafhængigt, demokratisk og suverænt Libanon. 
Napoletano,
    Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, min gruppe giver sin uforbeholdne støtte til demonstranterne på Martyrpladsen i Beirut. De gør på en fredelig måde krav på deres ret til en fremtid med frihed og demokrati i deres land, og de har allerede fået den syriskvenlige regering til at gå af.
Syriens militære besættelse er ikke længere acceptabel, og tiden er inde til, at de positive, men upræcise erklæringer, som Syriens præsident har afgivet i disse dage, bliver fulgt op af konkrete handlinger med korte og sikre tidsfrister. Vi vil endnu en gang give udtryk for vores kraftige fordømmelse af det attentat, der kostede præsident Hariri og mange andre mennesker livet, og vi tilslutter os FN's Generalsekretærs ønske om at opklare denne sag fuldstændigt.
Libanons fremtid kan kun være baseret på en demokratisk proces, der bygger på respekten for menneskerettighederne og ikke mindst på afholdelsen af det kommende parlamentsvalg i maj. Dette valg skal være frit, demokratisk og gennemsigtigt, og i den forbindelse beder vi om, at det forberedes og følges af en europæisk observatørmission, hvor Parlamentet spiller en fremtrædende rolle, sådan som det var tilfældet i Palæstina. Alle dele af det komplekse libanesiske samfund skal føle sig inddraget i denne proces og være garanter for deres lands enhed og territoriale integritet.
Hvad Syrien angår, er der tale om et vigtigt land i hele Mellemøsten og et land, der hele vejen igennem kan og må vælge demokratiet, bekæmpelse af terrorisme og en konstruktiv rolle i løsningen af konflikten mellem Israel og Palæstina. Europa har længe ført den udstrakte hånds politik over for Damaskus, og jeg håber, at de beslutninger, som landets ledere i dag træffer, giver mulighed for at styrke dette forhold og gøre det konstant.
Alle landene i Mellemøsten har som helhed et ansvar for at støtte den indsats, som lederen af Den Palæstinensiske Myndighed gør for at nå frem til en retfærdig fred med Israel, og samarbejde om at oprette en palæstinensisk stat. I den forbindelse bør enhver støtte til terrorisme og terrororganisationer stoppes, både i de forskellige lande og i de palæstinensiske områder.
Endelig må vi ikke glemme denne konflikts israelsk-syriske dimension. Vi håber således på en genoptagelse af forbindelserne, der fører til en fredsaftale og til den israelske hærs tilbagetrækning fra Golanhøjderne. Mellemøsten har alt for længe været domineret af terrorismens og besættelsesstyrkernes vold, og nu er det på tide, at retten igen bliver gældende. Kun en respekt for retten i de internationale forbindelser og for demokratiet på internt plan kan sikre fred, stabilitet og fremgang i hele Mellemøsten. I den forbindelse skal EU styrke sin indsats, spille en mere effektiv politisk rolle samt bedre tilpasse og målrette de økonomiske midler, der er nødvendige for at nå disse målsætninger. 
Morillon,
   Hr. formand, siden vores debat for to uger siden har situationen i Libanon konstant udviklet sig under pres af befolkningen, som - alle har nævnt det, og alle ved det - næsten står samlet, uden hensyntagen til oprindelse eller religion, og som vedholdende kræver frihed til at leve og kræver ytringsfrihed. Efter Karameh-regeringens tilbagetræden og præsident Al-Assads og præsident Lahouds fælles erklæringer om tilbagetrækning af de syriske tropper var der i går stadigvæk titusindvis af demonstranter på Martyrernes Plads, nu omdøbt til Frihedspladsen. De var der for at give udtryk for deres holdning og for at opretholde det fornødne pres på politikerne for at sikre, at der iværksættes en virkelig demokratisk proces.
Jeg sagde, at folket næsten stod samlet. Harmonien brydes nemlig fortsat af Hizbollah, hvilket kom til udtryk i Hizbollah-lederen Hassan Nasrallahs tale, hvor han opfordrede sine tilhængere til i dag, netop i dette øjeblik, at demonstrere mod FN's resolution, til uden skam at protestere mod udenlandsk indblanding og fastholde modstanden mod Israel. Sidstnævnte udsagn bekymrer mig i særlig grad, da det er udtryk for ønsket om - og jeg håber, det er et minoritetssynspunkt - at modsætte sig den skrøbelige genoptagelse af fredsforhandlingerne mellem Israel og Palæstina.
Nogle af os begiver os på fredag til Kairo for at deltage i den parlamentariske Euro-Middelhavs-forsamlings plenarmøde. Vi er klar over, at det er afgørende nødvendigt at styrke den palæstinensiske leder Mahmoud Abbas, som modigt viser vilje til at bekæmpe den fortsatte vold og til sammen med Israel i første omgang at sikre en varig våbenhvile.
Viser det sig, at Hizbollah er fast besluttet på at stille sig i vejen for denne proces, er det Deres opgave, hr. rådsformand, at drage konsekvenserne heraf og om påkrævet opføre denne bevægelse på listen over terrororganisationer. Jeg håber ikke, at det bliver nødvendigt for Rådet at gå så vidt. Jeg vil gerne fastholde troen på, at det inderlige ønske om fred sejrer. 
Flautre,
   Min gruppe undertegner og stemmer med glæde for det beslutningsforslag, der er blevet udarbejdet i formiddags, og som fastslår en række synspunkter, som er yderst vigtige for Europa-Parlamentet. De har i øvrigt selv, hr. rådsformand og hr. kommissær, støttet og givet udtryk for disse synspunkter.
Vi glæder os over, vi opfordrer til og uddrager læren af disse folkelige meningstilkendegivelser - i dag er det Beirut, i går var det Kijev. De står som de allerstærkeste garanter for demokratiseringsprocessen, fra det øjeblik hvor befolkningen føler og ved, at den kan regne med international støtte. Det er en lære, vi bør holde os for øje, og som bør have konsekvenser for fremtiden.
Vi forventer, i lighed med demonstranterne og i lighed med det forenede libanesiske folk, at den efterforskning, der er iværksat, giver klare svar - det gælder Kofi Annans udsendte undersøgelsesmission, og det gælder den efterforskning, der foretages af de libanesiske myndigheder - så vi får at vide, hvem der er ansvarlig for denne afskyelige handling.
Vi har også hørt erklæringerne fra Libanons præsident og Syriens præsident, og vi forventer mere. Hvorfor friholder man sikkerhedstjenesterne fra planen om tilbagetrækning, når der er truffet bestemmelse herom i Taif-aftalen? De syriske tjenester bør trækkes ud af området. Det skal i denne forbindelse understreges, at den fortsatte demokratiseringsproces er den bedste garant for stabilisering, og det er blevet nævnt, hvor afgørende stabiliseringen er for området. Vi forventer os meget af demokratiseringsprocessen, og Kommissionen kan ikke i den rapport, den forbereder om alle aspekter af situationen i Libanon og EU's forbindelser med landet, se bort fra en række spørgsmål, som er af grundlæggende betydning for demokratiets fremtid. Det drejer sig eksempelvis om genoptagelse af dødsstraffen, om titusindvis af personer, som er forsvundet i Libanon, om Libanons tiltrædelse af Rom-statutten, hvorved Den Internationale Straffedomstol oprettes, om tiltrædelse af Genève-konventionen om flygtninges retsstilling og om en løsning på spørgsmålet om palæstinensiske flygtninge. Og det drejer sig om nogle individuelle sager, som Europa-Parlamentet finder særdeles bekymrende, såsom sagen vedrørende advokat Moughrabi, som i dag er fængslet på grund af udtalelser, han i øvrigt fremsatte her i Europa-Parlamentet.
Der knytter sig således et stort håb til denne situation, og det vil vi give næring ved denne beslutning, det er jeg vis på. 
Portas,
   Klarhed og ansvarlighed. Det er de to egenskaber, der bør karakterisere Europa-Parlamentets og EU's holdning til begivenhederne i Libanon. Klarhed i kravet om en uafhængig og international undersøgelse af omstændigheder, årsager og følger af mordet på landets tidligere premierminister. Klarhed også i den sympati, som bør udvises over for den fredelige og bredt folkelige demokratibevægelse, der forlanger fuld suverænitet for Libanon og gennemførelse af demokratiske valg. Klarhed endelig i kravet om tilbagetrækning af de syriske tropper og efterretningsfolk i henhold til Taif-aftalerne og FN's Sikkerhedsråds resolutioner. Klarhed, ja, men også ansvarlighed, fordi det libanesiske samfunds mosaik er særdeles skrøbelig. Det er denne ansvarlighed, der får min gruppe til at anmode om særskilt afstemning om kompromisbeslutningens punkt 6 og 7.
Der er først det syriske spørgsmål. Tilbagetrækningen til Bekaadalen, som er indeholdt i Taif-aftalerne, er objektivt set et skridt, der bør finde anerkendelse, og kravet om, at enhver fremmed indblanding skal ophøre, skal ikke kun rettes til én part. Israel holder stadig libanesisk jord besat, og hverken Frankrig eller USA er ligefrem neutrale aktører, især sidstnævnte, der i årevis har billiget den syriske tilstedeværelse i Libanon, og som nu, fordi man råder over den største militære styrke i regionen, behandler Syrien med en finfølelse som en elefant i en porcelænsbutik. For fred og stabilitet er der her lagt op til endnu en katastrofe.
Det andet spørgsmål er Hizbollah. Der er næppe nogen organisation, som jeg kunne føle mig mere fremmed over for, men dæmoniseringen af "Guds Parti" og opfattelsen af det som Syriens forlængede arm, er hverken klog eller korrekt. Man bekæmper ikke Hizbollah ved at sætte den på listen over terrororganisationer, men ved at forpligte dens politiske fløj over for den demokratiske proces, ved at sætte ind imod de brutale uligheder, der findes i Libanon, og ved på retfærdig vis at løse de konflikter, der skyldes den israelske okkupation. Europa må være et alternativ til den perspektivløse magtpolitik, der hersker i regionen. 
Belder,
   Hr. formand, Syrien løber om hjørner med det internationale samfund i Libanon. Det tyder både præsident Assads tale i parlamentet i lørdags og hans aftaler i går med sin libanesiske kollega Lahud på. For Damaskus gælder Sikkerhedsrådets resolution 1559 stadig ikke. I denne resolution kræves utvetydigt en total og øjeblikkelig tilbagetrækning af syriske tropper fra libanesisk territorium. Det er ildevarslende, at det syriske statsoverhoved i slutningen af sidste uge ikke sagde et ord om den indflydelsesrige tilstedeværelse af hans efterretningstjenester på libanesisk territorium. Disse efterretningstjenester hører åbenbart ikke under flytningen af de syriske tropper på libanesisk territorium. Det er i overensstemmelse med den seneste israelske observation, nemlig at Syrien i øjeblikket netop har travlt med at forstærke sin hemmelige tilstedeværelse i cedertræets land, hvilket den israelske udenrigsminister i går officielt orienterede FN's generalsekretær om.
Damaskus lader også hånt om resolution 1559 på en anden iøjnefaldende måde. I henhold til resolutionen skal alle militser i Libanon nemlig opløses. Det ville indebære ophævelsen af den shiitiske terrorbevægelse Hizbollah, som er både Syriens og Irans håndpant for den jødiske stat. Det bør også indebære, at i snesevis af officerer fra den iranske revolutionsgarde, som træner Hizbollah og palæstinensiske terrorgrupper inden for Libanons grænser, forlader landet.
I betragtning af situationens alvor i Libanon håber jeg, at Rådet og Kommissionen beslutsomt vil lægge hindringer i vejen for disse kræfter i Syrien, Libanon og Iran, som hverken vil høre tale om en fuldgyldig libanesisk statssuverænitet eller bryder sig om et politisk forlig mellem Israel og dets nærmeste arabiske naboer. Damaskus', Teherans og deres libanesiske satellitters ildevarslende leg må omsider høre op. Det tilkommer Rådet og Kommissionen at yde et konkret bidrag dertil. Begynd f.eks. med at sætte Hizbollah på den europæiske liste over terrororganisationer. 
Ryan,
   Hr. formand, endnu en gang hviler verdens øjne på Mellemøsten. Der er blevet holdt valg i Irak, men der er fortsat uro, og der foregår udbredte drab. Israelske og palæstinensiske ledere har mødtes, og det kan ses som et første skridt på den lange vej til fred og forsoning mellem det israelske og det palæstinensiske folk. Nu er der fokus på Libanon og Syrien. Det, der udløste denne politiske usikkerhed, var utvivlsomt drabet på den libanesiske premierminister, Rafik Hariri. Siden er den libanesiske regering trådt tilbage.
Vi kender alle den tragiske borgerkrig, der opslugte Libanon mellem 1975 og 1990. Vi ved alle, at Taif-overenskomsten, der havde til formål at bringe fred til regionen, er på plads. Men det korte af det lange er, at der stadig er 15.000 syriske tropper i Libanon. Jeg erkender, at det er væsentlig mindre end de 40.000, der var der indtil slutningen af 1990'erne, men det libanesiske folk ønsker helt klart de syriske tropper ud af landet. Derfor glæder jeg mig over en udtalelse for nylig fra den syriske præsident Bashar Al-Assad. Han tilkendegav, at de syriske tropper ville trække sig tilbage fra Libanon. Jo hurtige det sker, des bedre. Præsident Bashar Al-Assad erkendte især, at Syrien ikke ville blive i Libanon, så snart det libanesiske folk ikke ønskede det. Vi ved alle, hvad svaret på det er, så de syriske tropper må snart trækkes tilbage.
Jeg er enig i den forrige talers kommentarer vedrørende grupper, der allerede begynder at arbejde i Libanon for at destabilisere landet igen.
I et bredere politisk perspektiv må EU og Syrien enes om en ny associeringsaftale mellem EU og Syrien. Jeg mener, at det at skaffe enighed om en sådan ordning, ville hjælpe med til at forbedre forholdet mellem EU og det syriske folk. Gennemførelsen af en sådan traktat er højst påkrævet. Jeg opfordrer Rådets formandskab til at arbejde hen imod en endelig gennemførelse af dette arrangement hurtigst muligt.
Czarnecki, Ryszard (NI ).
    -  Hr. formand, mine damer og herrer, situationen i Libanon er blevet ustabil, fordi syriske tropper har været til stede i landet i 29 år. Der er udstationeret 14.000 syriske soldater, hvilket er 14.000 for mange. Gårsdagens beslutning fra Libanons og Syriens præsidenter om at trække nogle af de syriske tropper ud af Libanon, er et skridt i den rigtige retning, men kun et lille et. Det er ikke kun regulære militære enheder, der er stationeret i landet, men også syriske specialtropper. For at sige det rent ud påvirker sidstnævnte landets interne situation.
Det faktum, at paramilitære organisationer eller mere præcist terrororganisationer er placeret i Libanon, er endnu et problem for landet. Det overrasker mig, at Parlamentets beslutning ikke længere nævner den Libanon-baserede Hizbollah-organisation som en terrororganisation, sådan som det var tilfældet i den forrige version. Det er mig helt ubegribeligt. Vi skal kalde en spade for en spade og terrorister for terrorister.
Sudre (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg er dybt rystet over og må fordømme det modbydelige attentat, som kostede Rafik Hariri og 14 andre uskyldige civile livet. Jeg vil gerne give udtryk for min oprigtige medfølelse med hr. Hariris familie og de øvrige ofres familier.
Jeg ønsker, i overensstemmelse med FN's Sikkerhedsråds erklæring af 15. februar, at årsagerne til og omstændighederne omkring attentatet bringes for dagens lys, således at de skyldige hurtigt kan stilles for retten.
Attentatet ramte alle libanesere, uanset trosretning og politisk overbevisning, og det havde til formål at skabe en stemning af frygt i befolkningen. Vi bør ikke gå de kræfters ærinde, som søger at destabilisere landet.
Attentatet giver anledning til at erindre om, hvor vigtigt det er at få gennemført FN's Sikkerhedsråds resolution 1559, som bekræfter, at det internationale samfund støtter Libanons territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed. Det forudsætter fuldstændig og umiddelbar tilbagetrækning af alle syriske tropper i Libanon.
Det internationale samfund bør fortsat være i beredskab og agtpågivende for at sikre, at det forestående valg, der planlægges afholdt i løbet af foråret, afvikles under demokratiske og gennemsigtige omstændigheder. Valget vil vise, hvorvidt de berørte parter har viljen til at imødekomme det internationale samfunds krav.
Måske burde Rådet tage initiativ til en fredskonference om Libanon for at udnytte det nuværende klima i Mellemøsten, som synes gunstigt for en løsning af gamle konflikter, som har varet alt for længe. EU skylder at deltage i fredsprocessen i området og bidrage til at fremme demokratiets sag "uden eftergivenhed og uden arrogance", som Frankrigs udenrigsminister, hr. Barnier, har formuleret det. Lad os bestræbe os på ikke at skuffe millioner af kvinders og mænds håb. 
De Keyser (PSE ).
   - Hr. formand, bliver Libanon også et af de lande, der oplever en "orange revolution", som indvarsler demokratiets komme? Det må vi håbe. Men Libanon ligner hverken Ukraine eller Georgien. Det vil ikke være nemt, og givetvis heller ikke ønskeligt, at bryde landets bånd til Syrien, som er beseglet ved Taif-aftalen. Men båndene bør klarlægges og stabiliseres, hvilket kræver såvel folkeligt som internationalt pres.
Det står imidlertid klart, at de personer, som myrdede Rafik Hariri og 14 libanesiske borgere, som omkom under attentatet, stadigvæk er på fri fod. Det står også klart, at Syrien må have mulighed for at trække sig ud af Libanon uden at miste værdighed, men reorganiseringen af tropperne kan ikke begrænses til kun at omfatte Bekaadalen, når der stadigvæk ikke er fastsat nogen tidsplan for den endelige tilbagetrækning. Det står ligeledes klart, at tilrettelæggelsen af det forestående valg til den lovgivende forsamling nu må betragtes som en prøve på landets vilje til forandring. Hizbollah er fortsat en vigtig brik i syrisk politik og svækker fredsforhandlingerne mellem Israel og Palæstina, sådan som hr. Morillon påpegede. Det vil imidlertid være tilfældet, så længe Israel ikke trækker sine tropper tilbage fra Golan, sådan som FN har krævet det ved flere resolutioner. Endelig står det klart, at oppositionen ved at stå sammen og ved at give udtryk for at ville tage et skridt ad gangen viser en forbløffende modenhed og viser, at den har kontrol over den førrevolutionære situation, der er skabt. Vi kan støtte denne bevægelse, men vi kan ikke forcere den.
Europa-Parlamentet bør således navnlig lægge vægt på at opretholde presset på Syrien for at få det til at opfylde de internationale forpligtelser. Alle involverede parter - Libanon, EU og Syrien - er klar over, at marginalerne tæller. Krigens skygge hviler stadigvæk over Beirut, men samtidig har oppositionen i landet aldrig været forenet i den grad, det er tilfældet nu. Vi kender alt for lidt til oppositionen, hr. formand. Jeg foreslår, at vi benytter de kommende uger til at styrke båndene til den.
Inden jeg slutter mit indlæg, vil jeg gerne tilkendegive min medfølelse og sympati med og hengivenhed over for fru Hariri. Hun vil utvivlsomt også være blandt aktørerne i indsatsen for Libanons fremtid. 
Pannella (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, det lader til, at vi stort set er enige, men det vil vise sig ved afstemningen. Nogle af parlamentsmedlemmerne ville gerne have, at vi var lidt mere blødsødne over for slynglerne fra Hizbollah, men det, som vi gør i dag, er i virkeligheden at forberede os på at vedtage en beslutning, der er i tråd med de 140 syriske intellektuelles appel til præsident Assad og med den appel, som 33 andre intellektuelle rettede til Libanons intellektuelle den 25. februar.
Vi er praktisk taget enige alle sammen. I modsætning til mange af Dem er jeg dog bekymret over dette, for i så dramatiske situationer indgår man generelt aftaler om alt for generelle oplysninger eller på et utilstrækkeligt minimumsgrundlag.
Til sidst vil jeg gøre opmærksom på, at EU på strategisk vis fortsat lader national uafhængighed i Mellemøsten være en målsætning for befolkningerne, for freden og for de europæiske interesser. Tænk, hvad der ville være sket, hvis det samme havde været tilfældet i Europa efter verdenskrigene. Ud fra dette synspunkt mener jeg virkelig, at vi spiller med de forkerte regler og er dårlige rådgivere. 
Lagendijk (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg indrømmer, at det stadig er lidt for tidligt at sige, at der går en bølge af demokrati over Mellemøsten, men alligevel. Der var et vellykket valg i Irak og i de palæstinensiske områder, et lokalvalg i Saudi-Arabien, et præsidentvalg i Egypten, der var mindre aftalt i forvejen, end det plejer, og som toppunkt en libanesisk regering, som er tvunget til at gå af, fordi befolkningen ønsker det. Denne befolkning brugte åbenlyst de samme midler, som den ukrainske befolkning i Kiev anvendte for at give udtryk for sin misfornøjelse. Også ceder-revolutionen var orangefarvet.
For første gang er der gode nyheder fra regionen, for det er gode nyheder, at Syrien omsider trækker sine tropper tilbage fra Libanon. Det ville være endnu bedre, hvis det skete lidt hurtigere, og hvis Hizbollah opgav sin væbnede modstand mod staten Israel og brugte sin energi på at forstærke det libanesiske demokrati med fredelige midler. Hvad Europa kan gøre, bortset fra at give udtryk for anerkendelse af den libanesiske befolknings udviste mod, er ikke at indgå en associeringsaftale med Syrien, så længe tilbagetrækningen ikke er fuldendt, og så længe støtten til Hizbollah ikke er bragt til ophør. 
Pafilis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, for mig lød flertallet af talerne præcis som Condoleeza Rice. Og når jeg læser flertallet af beslutningsforslagene, kunne de for mig lige så godt være meddelelser fra Det Hvide Hus. Sandheden er nemlig, at Libanon efter amerikanernes krig og besættelse af Irak bliver det sted, hvor den plan for hele Mellemøsten, som USA har bekendtgjort, og som NATO og EU har tilsluttet sig, skal gennemføres. Med denne plan styrkes Israels rolle, palæstinensernes kamp for en selvstændig og fri stat står for skud, og der lægges pres på Syrien og Iran. I ønsker ikke, de skal være selvstændige. I vil gerne have, de skal være selvstændige under jeres kontrol. Og det er med dette for øje, resolution 1559 er taget frem igen. Hvorfor er den ellers taget frem nu? Og hvad er det, I vil opnå? Ved I ikke, at den var resultat af en aftale, der skulle standse borgerkrigen i Libanon? Og nu forsøger man at skabe betingelser for en ny militærinvasion i området og et generelt angreb på befolkningerne. Drabet på den tidligere libanesiske premierminister er en meget stor provokation, der tjener flere formål.
Vi mener, at befolkningerne og de politiske kræfter i området selv bør løse deres problem og ikke har brug for beskyttere. Til sidst spørger vi Dem, hvor meget hykleri der findes. Hvorfor kræver De ikke, at de 40.000 soldater på Cypern skal forlade øen - nu, straks, i morgen? Hvorfor lægger De ikke pres på dem og kræver, at de forlader øen? Hvorfor skal der gælde forskellige regler? Det er grunden til, at vi siger, at EU og USA har andre formål. 

Borghezio (IND/DEM ).
   - Hr. formand, kære kolleger, Europa har i lang tid ladet, som om det ikke vidste noget om - eller næsten havde glemt - Libanons historiske og politiske særpræg. Libanon er kristendommens yderste bastion i dette hærgede område, men landet er også andet og mere end det.
FN-resolution nr. 1559, som er fransk-amerikansk inspireret, og hvor man anmoder om de 14.000 syriske soldaters tilbagetrækning fra libanesisk område og om, at Libanon, som har været besat i over 30 år, får sin suverænitet tilbage, havde praktisk taget ikke været i anvendelse siden efteråret 2004. Det var først efter det barbariske mord på den tidligere premierminister Harari, at man igen tog højde for oppositionens og en stor del af den libanesiske befolknings ønske om frihed, og at man ikke mindst vækkede den slumrende samvittighed i EU, der alt for længe havde ladet den libanesiske befolkning være i Syriens vold.
Med den nye holdning, som den saudiarabiske regering har indtaget, er Syrien blevet isoleret i Den Arabiske Liga. Derfor ville det være hensigtsmæssigt, at EU tog stilling til spørgsmålet på en værdig måde og besluttede at gøre indgåelsen af associeringsaftalen med Syrien betinget af en fuldstændig tilbagetrækning fra Libanon. Vi må ikke overlade libaneserne til sig. De er patrioter, og de er stolte af at være kristne og tilhøre den vestlige kultur. Vi må ikke overlade dem til sig selv, sådan som Europa tidligere har overladt mange befolkninger til sig selv, når de stod over for barbariske angreb. 
Le Pen, Marine (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, vi glæder os over, at det internationale samfund kræver tilbagetrækning af de syriske styrker i Libanon. Det var på tide! Syrien har holdt Libanon besat siden 1976, og Taif-aftalen, som indeholder krav om tilbagetrækning af tropperne, blev indgået for 15 år siden. Det er beklageligt, at det ikke er de europæiske lande, men USA, der står bag dette initiativ. Ikke mindst de franske regeringer har fejlet, og det gælder såvel højrefløjs- som venstrefløjsregeringer. Indtil sidste år støttede de det syriske diktatur, og dermed forrådte de venskabet mellem Frankrig og Libanon, som har bestået siden Ludvig IX's tid, og skadede således Frankrigs interesser i området.
Lad os ikke gøre os illusioner. Den omstændighed, at Karamehs marionetregering er trådt tilbage, og der annonceres omorganisering af de syriske tropper, er kun en etape i processen. Fuldstændig tilbagetrækning, dvs. tilbagetrækning af den syriske hær, efterretningstjeneste og de 500.000 syriske indvandrere, afvæbning af den muslimske Hizbollah-milits, afholdelse af reelt frie valg, mulighed for tilbagevenden til landet for de landflygtige, såsom general Aoun, frigivelse af alle politiske fanger, herunder den kristne leder Samir Geagea, det er, hvad det libanesiske folk kræver, og det er, hvad vores regeringer bør kræve af de syriske ledere som forudsætning for at genetablere en fri og suveræn libanesisk stat. 
Dimitrakopoulos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, for det første er drabet på tidligere premierminister Hariri en handling, som vi under alle omstændigheder må fordømme. Jeg vil benytte lejligheden til at kondolere hans familie og udtrykke ønsket om, at det lykkes at finde frem til de ansvarlige via den efterforskning, der finder sted med international støtte.
Den anden ting, jeg vil komme ind på, er de forestående valg, efter at Libanons regering er trådt tilbage, og jeg vil sige, at det glædede mig meget at høre kommissær Michel omtale, hvad Kommissionen agter at gøre, så valget afholdes på den rigtige måde. Jeg vil - i lighed med flere af mine kolleger - insistere på, at der udsendes observatører fra Europa-Parlamentet.
Min tredje bemærkning drejer sig om visse betingelser for fred og demokrati i Libanon. For det første må mindretallenes rettigheder bevares og beskyttes, og der skal være procedurer, som sørger for fredelig sameksistens mellem disse. Den anden betingelse er en klar og effektiv bekæmpelse af Hizbollahs aktiviteter. Selv om de er koncentreret om Libanon, rækker de også ud over den libanesiske grænse og har bredt sig til hele Mellemøsten, hvor de bringer freden i fare. Og for det tredje, med hensyn til tilbagetrækning af de syriske tropper, vil jeg sige ja, men på den betingelse, at Syrien bekendtgør en tidsplan, især efter de seneste udtalelser fra præsident Assad. Jeg accepterer idéen om en tidsplan, og det siger jeg som græker, der er meget engageret i spørgsmål om tilbagetrækning af tropper, idet vi har fremsat et lignende krav om tilbagetrækning af de tyrkiske tropper fra det nordlige Cypern, og jeg mener, at det internationale samfund, som i dag insisterer på, at Syrien skal trække sine tropper ud af Libanon, bør kræve det samme af Tyrkiet og af alle andre lande, som har besættelsestropper i et andet land.
Endelig vil jeg i anledning af de positive vinde, der blæser i Mellemøsten, understrege nødvendigheden af, at EU er til stede i området, ikke kun økonomisk, men også politisk.
Moscovici (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, vi er alle dybt rystet over det barbariske mord på den tidligere libanesiske premierminister, Rafik Hariri, som kostede yderligere 18 mennesker livet, mens flere hundrede blev såret. Vi er afgjort enige om at ønske en fælles holdning, som bør bero på en kombination af principper og handling.
Præsident Bashar Al-Assad meddelte i søndags, på foranledning af især Frankrig og USA, men i virkeligheden også under indtryk af det internationale samfunds og det libanesiske folks pres, at man i to etaper ville trække de syriske tropper ud af Libanon. Det er første skridt hen imod den militære tilbagetrækning, som burde have fundet sted for flere år siden. Det er også første skridt hen imod syrisk gennemførelse af FN's Sikkerhedsråds resolution 1559. Vi skal tage hensyn til dette skridt, men fremdeles fast og urokkeligt holde ved vores krav. Køreplanen er i virkeligheden resolution 1559 i sin helhed. Vi bør først og fremmest sikre, at den gennemføres fuldt og helt og hurtigt.
Det betyder, at Syrien skal trække sig helt ud af Libanon, således at landet får sin suverænitet tilbage og hurtigt kan gennemføre et frit og demokratisk valg, sådan som det enstemmigt kræves af den libanesiske befolkning, hvis mobilisering og ønske om frihed er imponerende.
EU bør også fortsat med største opmærksomhed følge udviklingen med hensyn til den politiske situation i Libanon. Mange har talt om Hizbollah, men det er også vigtigt, at landet nu får en regering. På den anden side set ville det, selv om der endnu ikke er fastsat nogen dato for valget til den lovgivende forsamling, være ønskeligt, at det blev fulgt af internationale og navnlig europæiske valgobservatører. Det er i øvrigt nødvendigt at opretholde presset på de libanesiske myndigheder for at sikre, at de fortsat fuldt ud samarbejder med FN's undersøgelseskommission, således at omstændighederne omkring attentatet den 15. februar bringes for dagens lys. Man kender endnu ikke årsagerne og gerningsmændene til mordet. Der var i virkeligheden tale om et angreb på alle libanesere, uanset tro og politisk overbevisning. Det er på tide, at Libanon frigøres fra de forestillinger om splittelse, besættelse og vold, vi nu i tre årtier har oplevet. EU bør støtte det libanesiske folk i bestræbelserne for at genvinde friheden, og det er det budskab, Europa-Parlamentet eftertrykkeligt og enstemmigt bør sende. 
Coûteaux (IND/DEM ).
   - Hr. formand, et minut er ikke lang tid, når det gælder et så kompliceret spørgsmål, som rummer mange ubekendte aspekter. Jeg vil nøjes med at stille et spørgsmål: Hvorfor er det kun Syrien, der er på anklagebænken?
Det er ikke umuligt, at Syrien bærer skylden, men det er en hypotese. Jeg undrer mig over og beklager, at alle udelukkende ser Syrien som den skyldige, til trods for at Syriens rolle i sig selv er kompleks. Det gælder medierne, og ulykkeligvis synes alle europæiske politikere, lige fra det yderste venstre til det yderste højre, at synge samme sang.
Der er andre muligheder. Der er Iran, som afgjort har interesse i at kaste mistanken på Syrien, og der er USA, som utvivlsomt har interesse i at splitte Mellemøsten op i så mange religiøse og etniske samfund som muligt. Der kunne også nævnes andre muligheder.
Hvorfor lade dem ude af betragtning? Hvem har interesse i, at konflikten i Libanon genoptages? Ikke nødvendigvis Syrien og da slet ikke Europa. Og, med al respekt for hr. Moscovici og fru Le Pen, heller ikke Frankrig, som under alle omstændigheder har brug for Libanon, som er et kristent og multikonfessionelt land, og som i en vis forstand står som et eksempel for hele regionen. 
Eurlings (PPE-DE ).
   - Hr. formand, nu er der et historisk håb for Mellemøsten. Overordentlig mange mennesker er modigt i færd med at skabe bedre tider, f.eks. palæstinensere, der griber ind over for folk, som angriber israelske borgere, israelere, der giver store områder tilbage til palæstinenserne som et første skridt mod to stater, men frem for alt de libanesere, der på gaderne kæmper for bedre tider uden syrisk indblanding. Disse modige mennesker og alle fredselskende mennesker i Mellemøsten fortjener vores støtte.
Den største trussel mod fredsprocessen udgør i øjeblikket organisationen Hizbollah, som vi i Europa har en naiv, utroværdig holdning til. Vi skelner mellem det militære Hizbollah og det politiske Hizbollah. Denne skelnen er ikke realistisk, for de har begge samme leder, nemlig hr. Nasrallah. Han siger selv, at der ikke er nogen forskel, og hans næstkommanderende sagde for nylig ordret i fjernsynet, jeg citerer: "Vi mener, at de politiske aktiviteter er integreret i de militære aktioner, fordi disse er uløseligt forbundet med de politiske aktiviteter." Og så er der de medlemmer af det libanesiske parlament, som nogle her i Parlamentet gerne vil have forbindelse med, og deres leder, Hussein Hay Hassan, som selv siger: "Hizbollah er en organisation, hvor alle fightere både er politikere og militærpersoner. Den måde, hvorpå nogle i Vesten betragter vores organisation, er ikke rigtig."
Det siger Hizbollahs folk selv. Det er på høje tid, at vi tør afgive et tydeligt signal til en organisation, som har forbindelser med Syrien og Iran, som angriber uskyldige borgere, og som ligeud siger, at de er imod fredsprocessen og Syriens tilbagetrækning fra Libanon.
For to uger siden sagde Rådets repræsentant: "Vi holder øje med Hizbollah. Hvis Hizbollah indtager en dårlig holdning, overvejer vi ekstra foranstaltninger." Når vi nu ser, hvad der sker, nemlig demonstrationer og truende ord i Beirut, som er imod processen, tror jeg, at tiden er inde til at handle. Der siges mange flotte ord her om demonstranterne, men hvad disse modige mennesker nu har brug for, er ikke flotte ord, men tydelige handlinger og utvetydige beslutninger. Tiden er inde til at sige tingene, som de er. Hizbollah er en terrororganisation, som skal placeres på den europæiske liste over terrororganisationer. De modige mennesker i Mellemøsten fortjener, at vi omsider har mod til at fremsætte denne tydelige udtalelse. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, mordet på Libanons premierminister Hariri, var ud over at være en tragedie for hans familie også en tragedie for Libanon. Jeg mødte selv hr. Hariri ved flere lejligheder og lærte også at værdsætte hans store vision.
Vi skal nu sikre, at der ikke opstår nye tragiske udviklinger i Libanon. Én ting ligger imidlertid fast, og det må man også indrømme. Det var nemlig oprindelig Syrien, som hjalp til med at skabe fred og stabilisere landet. Men som det ofte er tilfældet her i livet, kan det, hvis man ikke vil se skriften på væggen, betyde, at man ikke stabiliserer, men derimod skaber nye konflikter, som lægger forhindringer i vejen for fred. Derfor skal Syrien trække sig ud af Libanon, og det gælder både de syriske tropper og efterretningstjenester. Syrien bør også erkende tingenes tilstand rent indenrigspolitisk, nemlig, at den gamle garde i landet fortsat står i vejen for landets egen udvikling.
Jeg vil også gerne sige nogle sandheder om Hizbollah. Hizbollah bidrog også til, at de israelske tropper forlod landet, at landet fik selvstyre, og at freden i landet blev stabiliseret. Men her gælder også, at hvis Hizbollah ikke vil se skriften på væggen og således ikke er parat til at bidrage til fred og stabilitet i landet, vil der ikke være nogen her i Parlamentet, som vil hjælpe Hizbollah. Lad mig derfor gentage endnu en gang, at hvis Hizbollah er parat til at deltage i arbejdet for stabilitet og fred i regionen som politisk aktør, vil den gøre sig fortjent til en vis respekt. Hvis Hizbollah derimod ikke vil medvirke hertil, vil der ikke kunne blive tale om nogen form for anerkendelse.
Afslutningsvis vil jeg godt sige, at også Syrien har ret til fred, stabilitet og integritet. Syrien skal imidlertid være parat til at indgå en seriøs fredsaftale med Israel, og det skal ligeledes være parat til at anerkende ikke blot sin egen ret til sikkerhed, men også Israels, og desuden skal det bidrage til, at israelerne kan leve i fred og sikkerhed i denne region. Hvis Syrien gør det, vil vi også kunne yde støtte til Syrien. Det er dog et klart og entydigt krav, som vi skal stille til Syrien.
Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Libanon har en nyere historie med borgerkrig og en kompliceret etnisk og religiøs balance. Landet er aldrig fuldt ud blevet anerkendt som uafhængigt af naboen Syrien, der ikke engang har gjort sig den ulejlighed at åbne en ambassade der, idet de påstår, at Beirut ligger så tæt på Damaskus. I stedet har Syrien gennem sin panarabiske ba'athistiske doktrin fremført ideen om et "Storsyrien".
Der lægges nu voksende pres på Syrien fra Saudi-Arabien, Rusland, USA og Israel om at trække sine tropper tilbage fra Libanon. Men præsident Al-Assad er kun gået med til at opfylde betingelserne i Taif-aftalen af 1989, der forpligter Syrien til at forflytte sin hær på 14.000 mand til den østlige Bekaa-dal, fordi han vil vinde tid, og indtil nu har han ignoreret den mere omfattende resolution 1559 fra FN's Sikkerhedsråd. Men nu er han under pres efter mordet på tidligere premierminister Rafik Hariri og med de såkaldt cedertræsrevolutionære på gaderne i Beirut. Disse, som hovedsagelig er drusere og maronitter, giver etpartidiktaturet i Syrien skylden for deres lands problemer.
Hvis de libanesiske demonstranter får deres vilje ved valget i maj, kunne en sådan valgsejr indvarsle afslutningen på 30 års gensidig økonomisk og politisk afhængighed, men det ville også gøre Al-Assads stilling en hel del mere usikker. Hizbollah, Irans og Syriens internationale terrororganisation, der har base i Libanon, men i stigende grad arbejder for at underminere det palæstinensiske selvstyre og freden med Israel, trues af, at den syriske beskytter vil trække sig tilbage. Hizbollah har 12 medlemmer i det libanesiske parlament, og EU's Ministerråd er derfor tøvende over for at undsige organisationen, idet de påstår, at der er forskel på dens civile politiske aktiviteter og dens militære fløj. Hizbollah selv skelner ikke på denne måde.
Frankrig, en traditionel ven af den arabiske verden, fører an i denne modstand i Rådet med belgisk, svensk, irsk og spansk støtte. Sidstnævnte er særligt hyklerisk, da den spanske regering gladelig undsagde Herri Batasuna og smed dets medlemmer ud af det spanske Parlament. Hvorfor undsiger man så ikke Hizbollah i EU, indtil det opgiver sin brug af selvmordsbomber mod uskyldige civile og anerkender staten Israels ret til at eksistere? 
Patrie (PSE ).
   - Hr. formand for Rådet, hr. kommissær, hr. formand, Libanon er i færd med at vende et blad i landets historie, og vi bør i den forbindelse ikke blot være årvågne, men også spille en aktiv politisk rolle.
Personligt fordømmer jeg endnu en gang eftertrykkeligt anvendelsen af vold som politisk våben. Attentatet mod hr. Hariri er i den forbindelse et vidnesbyrd om en uacceptabel optrapning af volden. Den helt nødvendige internationale undersøgelse bør sikre, at det bringes for dagens lys, hvem der er ansvarlig for dette forsøg på at destabilisere Libanon og skabe en stemning af frygt i landet.
Jeg må komplimentere det libanesiske folk for den massive og entusiastiske folkelige mobilisering, som omfatter alle trosretninger, for at sikre landets fulde suverænitet. De forventer, at EU støtter deres kamp, og vi må ikke skuffe dem. Fuldstændig og hurtig efterlevelse af resolution 1559 er i den forbindelse naturligvis helt afgørende.
Ja, vi bør gøre alt for at genskabe en stærk, demokratisk og suveræn libanesisk stat og sikre afvæbning af alle væbnede militser. Ja, målet bør være tilbagetrækning af alle udenlandske tropper, men vi må i den forbindelse ikke glemme spørgsmålet om Golanhøjderne og enklaven Sheba Farms. Nej, situationen i Libanon bør ikke ses isoleret, men i forbindelse med den generelle situation i Mellemøsten. Det er afgørende, at der findes en samlet og retfærdig løsning på den israelsk-palæstinensiske konflikt, og vi bør støtte den nye palæstinensiske leder. Ja, spørgsmålet om de palæstinensiske flygtninges fremtid i Libanon og andre steder er vigtigt. Spørgsmålet om deres tilbagevenden bør indgå i en samlet ordning.
De gode erfaringer fra valget i Palæstina vidner i øvrigt om, hvor væsentligt det er, at der er europæiske valgobservatører til stede, og jeg håber, den libanesiske regering tager imod den udstrakte hånd. Jeg støtter følgelig også Kommissionens sonderende initiativ.
Endelig vil jeg understrege, at det er vigtigt at søge en positiv løsning og muligheder for fred i hele regionen. Syrien og Libanon har alle muligheder for at udvikle sig side om side inden for rammerne af et partnerskab med EU, vores associeringsaftaler og den europæiske naboskabspolitik. Vi bør således, når den tid kommer, tage de fornødne initiativer i så henseende. 
Laschet (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, i de seneste uger og måneder har vi ført meget teoretiske og intensive forhandlinger om den europæiske naboskabspolitik. Vi kan mærke, at vores nabolande nu er blevet smittet af den ånd af demokrati og menneskerettigheder, som vi lagde i denne politik. Georgierne var de første, og derefter fulgte ukrainerne, og nu begynder befolkningen i Libanon også at gå ind for de værdier, som indgår i vores naboskabspolitik.
Blandt vores nabolande i Middelhavsområdet er Den Palæstinensiske Myndighed foregangsmænd med hensyn til at organisere frie valg, hvilket er de mest frie valg, der nogensinde er blevet afholdt i den arabiske verden. I begyndelsen af januar havde mange af os mulighed for at opleve den stolthed, hvormed det palæstinensiske folk organiserede disse demokratiske valg.
Derfor skal vi nu til at være mere ambitiøse. Hvis både Jordan og Ægypten støtter denne fredsproces, så kan de, som ønsker et sammenbrud heri, ikke være partnere i vores naboskabspolitik, og vi skal ikke lægge fingrene imellem, for Hizbollahs kontorer i Damaskus og Hizbollahs aktiviteter i Libanon nødvendiggør nemlig klar tale fra vores side. EU skal altså gøre det krystalklart, at vi ikke kan acceptere den kontinuerlige underminering af præsident Abbas' fredsbestræbelser. Hizbollahs aktiviteter er ikke længere i samme grad som før rettet imod Israel, men den kritiserer præsident Abbas' fredsinitiativer. Hizbollah ved, at fredsprocessen på ny vil være truet, hvis den kan organisere endnu 2-3 terroraktioner a la den, som lykkedes i Tel Aviv.
Derfor skal vi i palæstinensernes og i præsident Abbas' interesse ligeledes præcisere, at hvis Hizbollah ikke skifter kurs, vil de komme på EU's terrorliste, på samme måde som de i dag står på USA's terrorliste. Det er beklageligt, at det ikke indgik som en del af vores kompromis, selv om der foreligger et ændringsforslag, som har til formål at få det indføjet. Jeg mener, at vi har brug for denne klarhed i forbindelse med en ny europæisk naboskabspolitik i palæstinensernes og i arabernes interesse i denne konfliktregion, men at det samtidig er i Europas interesse. 
Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, begivenhederne i Libanon bør ses i sammenhæng med en bredere balance og stabilitet. Gennemførelsen af resolution nr. 1559 om tilbagetrækning af de syriske tropper fra libanesisk territorium er det første, men ikke det eneste dynamiske element i denne helhedssynsvinkel. Samtidig må der tages et internationalt initiativ til at genoptage fredsprocessen mellem Israel og Syrien.
EU har et strategisk ansvar for at tage et konkret initiativ inden for rammerne af kvartetten, enten med udformningen af en parallel køreplan eller med udvidelsen af den nuværende, så den inddrager det israelske-syriske aspekt af fredsprocessen.
Ministerrådet og Kommissionen er nødt til at fremskynde procedurerne for færdiggørelsen af handlingsplanen for Libanon inden for rammerne af den europæiske naboskabsstrategi. Ligeledes bør man modsætte sig forsøgene på at kæde undertegnelsen af associeringsaftalen med Syrien sammen med en forudgående tilbagetrækning af den syriske hær. Det er i vores interesse at holde dørene til Syrien åbne, hvis vi vil bidrage til landets demokratisering og til stabiliteten i området. Tilbagetrækningen af de syriske tropper, sådan som man er blevet enige om, er det første positive skridt. Vores mål er respekt for den internationale retsorden og gennemførelse af resolution nr. 1559. Dette mål bør imidlertid ikke være selektivt. Det bør forpligte alle landene i området, også Israel.
Hvis vi vil være effektive i EU, må vi først og fremmest være troværdige. 
Seeberg (PPE-DE ).
   - Hr. formand. Det er glædeligt, at de demokratiske kræfter i Libanon lader til at have så stor folkelig opbakning. I alt for mange år har Libanon været regeret på baggrund af etniske konflikter og udenlandske interesser. Den syriske de facto-besættelse af landet har varet i 30 år og står i vejen for en udvikling af et egentligt demokratisk samfund.
Selv om de seneste dages begivenheder tyder på, at det syriske regime er villig til at opgive militær tilstedeværelse i Libanon, er der gode grunde til at holde fast i en kritisk linje over for Syrien. Alle med kendskab til Syrien og Libanon ved, at de syriske magthavere er dybt involverede i Libanons økonomi, som de forsøger at kontrollere. Selv om de egentlige militære styrker trækkes tilbage fra grænseområderne, vil de syriske regimes lange arme stadigvæk kunne sabotere den demokratiske udvikling. Præsident Assat er berygtet for skånselsløst at bruge sine forskellige efterretningsvæsner og sit hemmelige politi til at undertrykke enhver modstand mod regimet. Det vidner adskillige blodige attentater i Syriens og Libanons nære historie om. Hertil kommer den indflydelse, som præstestyret i Teheran udøver i Libanon, bl.a. Hizbolla. Jeg savner en reaktion fra Teheran, som i utvetydige vendinger bakker op om en demokratisk udvikling i Libanon. Syrisk tilbagetrækning må følges op af et krav om, at også iransk militær tilstedeværelse i Libanon er uacceptabel.
I denne sag står EU og USA sammen. Den situation skal udnyttes til at vise, at det transatlantiske samarbejde kan skabe resultater. Med fornuftig støtte til de demokratiske kræfter og en fælles front mod demokratiets fjender, vil EU og USA sammen kunne hjælpe demokratiet på vej - ikke bare i Libanon, men i hele regionen. 
Fava (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, her i aften skal vi fejre et lille mirakel, for som situationen var i Libanon før, ville der efter drabet på en tidligere premierminister være brudt en borgerkrig ud, men denne gang svarede det libanesiske samfund med en fredelig protest. For første gang kunne vi se drusere, sunnitter, shiiter og kristne demonstrere sammen.
Det, der er blevet kaldt "det libanesiske forår", har nu brug for politisk støtte, opmuntring og hjælp. Det er ikke nok med en henvisning til de hensigtsmæssige og nødvendige FN-resolutioner. Det er nødvendigt med en indsats fra EU-institutionernes side, ikke mindst for at få Syriens præsident Assad til at forstå, at han skal være modig nok til ikke længere at gøre tingene halvt. At placere et par tusinde soldater i Bekaadalen 30 km fra Beirut er ikke en tilbagetrækning, men en dårlig spøg.
Hr. kommissær, vi ved, at der ikke bliver fred mellem Palæstina og Israel og i Mellemøsten, så længe Syrien besætter Libanon, hvilket krænker princippet om legitim suverænitet. Hvis freden reelt skal være fred, bør det efter vores opfattelse være et flertalsord, og derfor mener vi, at der bør være en større interesse og politisk indsats til støtte for fredsprocessen og for, at Libanon får sin fulde suverænitet igen. 
Schmit, Nicolas,
    Hr. formand, hovedparten af indlæggene har været udtryk for de stærke venskabelige følelser, Europa-Parlamentet nærer over for det libanesiske folk, og dets støtte til dette folks ønske om mere demokrati og fuld suverænitet. Det er et budskab om, at EU bør gøre sit yderste for at give landet, som har været hærget af årtiers vold, og som har lidt hårdt under konflikterne i området, mulighed for at genvinde sin fulde suverænitet, genvinde stabiliteten og ved frie valg genopbygge et virkelig demokratisk samfund. Vi kan derfor ikke acceptere, at Libanon udnyttes af dem, som ønsker at afspore fredsprocessen i Mellemøsten.
De, som svækker den demokratiske udvikling i Libanon, de, som lader sig bruge med det sigte at forhindre, at Libanon genvinder sin fulde suverænitet, skal på ingen måde regne med EU's forståelse. Også på det felt var Deres budskab klart efter min opfattelse. Det gælder naturligvis også Hizbollah, som må vælge mellem enten at deltage i det demokratiske liv i et nyt, demokratisk Libanon eller at tjene kræfter uden for landet, som ikke ønsker fred, hverken i Libanon eller i regionen som helhed.
Jeg tilslutter mig hr. Moscovicis udsagn. For EU gælder kun en køreplan, nemlig umiddelbar og fuldstændig gennemførelse af resolution 1559. Derfor bør vi arbejde nært sammen med FN og generalsekretærens udsending om at sikre, at resolutionen straks gennemføres. Vi bør støtte alle demokratiske kræfter i Libanon, som ønsker forandring, og som ønsker en suveræn stat. Derfor er det så afgørende, at der afholdes frie valg i Libanon. 
Formanden.
    - Jeg har modtaget seks beslutningsforslag(1) fremsat i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.15.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er meddelelse fra Kommissionen om tjenesteydelser i det indre marked/patentering af software.
McCreevy,
   Hr. formand, jeg er glad for at være her for at forklare Kommissionens hensigter med direktivet om tjenesteydelser. Jeg har noteret mig rapporterne om, at Kommissionen muligvis ville trække forslaget tilbage. Jeg kan over for Dem bekræfte, at Kommissionen ikke har nogen hensigt om at trække det forslag tilbage, som nu ligger på bordet.
På basis af mine konsultationer og efter at have lyttet omhyggeligt til alle sider af argumentationen, har jeg fundet frem til en række områder, hvor jeg mener, at der vil være behov for ændringer for at få den brede enighed, jeg gerne vil opnå. Mange af Dem har opfordret mig til at klargøre Kommissionens stilling til disse punkter for at lette Parlamentets egne overvejelser.
Ærede medlemmer, må jeg minde Dem om, at jeg under min høring i Parlamentet lovede at rådføre mig med Dem og lytte meget omhyggeligt, før jeg fremsatte nogen udtalelser om det udkast til direktiv, som den forrige Kommission fremlagde. Siden da har jeg haft mange møder med parlamentsmedlemmerne, arbejdsmarkedets parter og ministrene.
Jeg blev opmuntret af den grad af støtte, der over hele det politiske spektrum er til at åbne markedet for tjenesteydelser. Hvis vi vil nå den vækst, der er nødvendig for en bæredygtig udvikling, er en spillevende sektor for tjenesteydelser en forudsætning. Men alligevel er det fælles marked for tjenesteydelser ofte et fjernt mål snarere end en realitet. Hvis vi skal lade vores økonomi udvikle sig og vokse, må vi bevare klart fokus på markedet for tjenesteydelser.
Direktivet om tjenesteydelser er et afgørende element i vores bestræbelser på at få gang i Lissabon-dagsordenen igen. Hvis vi kan udnytte alle de fordele, som dette kan medføre for EU, vil økonomien sætte gang i vækst og antallet af arbejdspladser. Hvis vi tager Lissabon-dagsordenen alvorligt, må vi også tage markedet for tjenesteydelser alvorligt.
Efter mine indledende kontakter gik jeg til hr. Barroso og sagde, at jeg mente, at det foreliggende forslag aldrig ville blive vedtaget, medmindre vi var parate til at gå med til nogle ændringer. Det var derfor, hr. Barroso, da han forelagde Kommissionens opfattelse af Lissabon-strategien for Dem for to uger siden, sagde, at Kommissionen mente, at der ville være brug for nogle ændringer for at få succes.
At åbne markedet for tjenesteydelser er et ambitiøst projekt. Det forslag, der skal nå dette mål, er innovativt. For at få succes har vi brug for bred enighed. Der er aspekter af det nuværende udkast, der giver anledning til alvorlig bekymring. Debatten var blevet for polariseret. Mange af Dem har givet udtryk for den slags bekymringer, og det er klart, at man må tage fat på manglerne.
Jeg havde mulighed for kort at skitsere min opfattelse over for Formandskonferencen i sidste uge, og jeg er glad for at gå videre med drøftelsen heraf med Dem i dag. Lad mig gentage de områder, jeg har fundet frem til. Direktivet må gøre det klart, at betingelser og normer for arbejdstagere ikke på nogen måde vil blive påvirket. Teksten må være vandtæt på dette punkt. Der bliver ingen ændring af den nuværende situation i den forbindelse. Jeg ønsker ikke at høre mere snak om såkaldt "social dumping". Det er ikke det, dette forslag drejer sig om, og vi bør gøre en ende på denne forvirring.
Et andet område, jeg har fundet frem til, er udelukkelsen fra direktivet af sektorer som sundhed og offentlig finansierede tjenesteydelser af almen interesse. Af indlysende grunde betragter folk disse sektorer som særligt følsomme.
Vi bør tage fat på problemerne med, hvordan princippet om oprindelsesland vil fungere. Vi må opretholde det, hvis vi vil fremme udvekslingen af tjenesteydelser på tværs af grænserne. For at gøre det må vi tage fat på afgørende spørgsmål, såsom at give erhvervslivet og forbrugerne større tillid til og sikkerhed for, hvilken lov der vil gælde for transaktioner på tværs af grænserne. Vi må også opbygge den tillid mellem medlemsstaterne, der er nødvendig for at dette kan virke effektivt.
Ovennævnte punkter afspejler de vigtigste områder, som har vist sig efter mine konsultationer. Det er naturligvis op til Dem i Parlamentet at træffe Deres egne beslutninger. Det er klart Deres ansvar at træffe beslutning om, hvilke beslutningsforslag De ønsker at fremsætte. På Kommissionens vegne vil jeg blot tilkendegive vores villighed til at arbejde åbent og konstruktivt sammen med Dem.
I går i Rådet (konkurrenceevne) var der en udveksling af synspunkter angående forslaget om tjenesteydelser. Formandskabet bød den klare udtalelse om, at Kommissionen ikke ville fremlægge noget nyt forslag, velkommen. Det tilsluttede sig, at sundhed og sociale tjenesteydelser af almen interesse skulle udelukkes fra forslaget. Det var enig i, at den nuværende tekst måtte modificeres, hvis den skulle vedtages. Jeg håber, vi nu kan flytte diskussionen i Parlamentet og Rådet over til de positive elementer, som dette forslag kan medføre.
Mange aspekter af forslaget har mødt bred støtte, og dem bør vi bygge på. At fjerne det bureaukrati, der i øjeblikket kvæler alle bestræbelser på at etablere eller yde tjenesteydelser på tværs af grænserne, vil udgøre et virkeligt bidrag til iværksætterne, væksten og jobskabelsen. At sikre, at virksomhederne får let adgang til information om krav, som de skal rette sig efter, vil bidrage hertil, og det vil forenklingen af autorisationsprocedurerne også. Udbydere af tjenesteydelser, deres kunder og forbrugere vil ikke have, at deres ønske om at få fordel af det indre marked skal undergraves ved at blive underkastet diskriminerende og urimelige krav.
Modtagere af tjenesteydelser bør også have let adgang til oplysninger om udbydere af tjenesteydelser og de ydelser, de udbyder. Det bør være lettere at vælge en udbyder af tjenesteydelser fra en anden medlemsstat. Tjenesteydelsernes kvalitet bør garanteres, og der må være let adgang til bilæggelse af tvister. Vi må udvikle samarbejdet, tilliden og bistanden mellem medlemsstaternes administrationer.
Det er det, det fælles marked for tjenesteydelser drejer sig om. Det vil forøge konkurrencen, stimulere iværksætterånden og skabe nye muligheder for udbydere af tjenesteydelser, der vil give EU's økonomi en stærkt tiltrængt saltvandsindsprøjtning. Ved at sikre, at vi opfylder dette, vil vi give sektoren for tjenesteydelser det energitilskud, den trænger til. Vi vil opfylde de forpligtelser, der er formuleret i Lissabon-dagsordenen.
Jeg er parat til at være konstruktiv og positiv. Af de møder, jeg har haft med mange af Dem, har jeg lært, at der er blevet fremsat en mængde meget nyttige og konstruktive forslag. Jeg er fortsat åben og til rådighed for Dem alle for at drøfte særlige ideer, bekymringer eller forslag, som De måtte have.
Jeg tror, at jeg hermed har skitseret Kommissionens stilling og vores ønske om loyalt at samarbejde inden for proceduren med fælles beslutningstagning.
Formanden.
   - Hr. kommissær, jeg tror, at planen var, at De skulle tale om begge disse emner, eftersom vi har to medlemmer på talerlisten med spørgsmål netop herom, både tjenesteydelsesdirektivet, som De har været inde på, og spørgsmålet om patentering af software. Jeg beder Dem derfor om at afslutte Deres indlæg, så vi herefter kan åbne debatten for alle Parlamentets medlemmer. 
McCreevy,
    Hr. formand, Kommissionen er taknemmelig for denne mulighed for at fremsætte en udtalelse om forslaget om patentering af software. Jeg har allerede haft mulighed for at drøfte dette forslag med Retsudvalget den 2. februar og med Formandskonferencen den 3. marts. Ved begge lejligheder noterede jeg mig omhyggeligt Parlamentets synspunkter. Jeg noterede, at Parlamentet i almindelighed mener, at dets synspunkter ikke fik tilstrækkelig vægt ved førstebehandlingen. Fra debatten i Retsudvalget noterede jeg, at der er forskellige opfattelser af forslagets substans, i særdeleshed dets indhold og formål.
Kommissionen overvejede nøje Parlamentets anmodning af 24. februar forelagt i henhold til artikel 55 i forretningsordenen. Men Kommissionen konkluderede, at den desværre ikke på dette tidspunkt kunne fremsætte et nyt forslag, sådan som Parlamentet ønskede. Det var ikke, fordi Kommissionen ønskede stædigt at fastholde sit forslag, men fordi Rådet var ved at vedtage en fælles holdning.
Som jeg forklarede for Formandskonferencen, nåede Rådet en politisk aftale ved førstebehandling i maj 2004. Rådet har været lige ved at bekræfte den politiske aftale i form af en fælles holdning siden december 2004. Kommissionen havde støttet den politiske aftale af maj 2004. Kommissionen kunne derfor ikke svigte sit ord, når Rådet var ved at bekræfte sin fælles holdning.
Rådet har nu besluttet sig og vedtaget en fælles holdning. Det gjorde det i går i Rådet (konkurrenceevne). Jeannot Krecké, formand for Rådet (konkurrenceevne), har allerede for Retsudvalget forklaret grundene til Rådets holdning. Det bekræftede sin fælles holdning, i særdeleshed af institutionelle grunde. Rådet ønskede at undgå at skabe et præcedens, hvor medlemsstaterne kunne ses at svigte en aftale, de havde underskrevet i maj 2004. Rådet bekræftede sin holdning for at vise, at en aftale er en aftale, og for ikke at skabe et dødvande på et afgørende område for fornyelse.
I går da Rådet traf sin beslutning, noterede Jeannot Krecké sig, at visse medlemsstater var bekymrede for indholdet af teksten, og at der ville blive taget fat på dette ved andenbehandling.
Bolden ligger nu klart på Parlamentets banehalvdel. Det er op til Dem at beslutte, hvordan De ønsker at spille den. Jeg behøver ikke at minde Dem om Parlamentets rettigheder, eftersom vi drøftede det i Formandskonferencen. De kan naturligvis forkaste eller ændre forslaget væsentligt. Hvis Parlamentet beslutter at forkaste det, vil Kommissionen respektere Deres ønsker. Jeg vil ikke fremsætte et nyt direktivforslag.
Skulle De beslutte at stille ændringsforslag, vil Kommissionen overveje dem nøje. Der kan sikkert skabes forbedringer. De vil naturligvis forstå, at jeg ikke kan tale på Rådets vegne, og jeg vil opfordre Parlamentet til at gå ind i en konstruktiv dialog med Rådet om dette emne i fremtiden. Jeg er parat til at hjælpe på enhver tænkelig måde.
Før jeg slutter, vil jeg gerne sige et par ord om substansen i forslaget, eftersom Parlamentet nu bliver nødt til at se på denne. Kommissionen havde til hensigt at gøre de juridiske regler om patentrettigheder for opfindelser inden for software klarere. Det inkluderer ikke computerprogrammer eller anden software i sig selv. Det betyder opfindelser, der yder tekniske bidrag, og som virkelig er nye. Sådanne opfindelser findes i en række dagligdags forbrugsgoder såsom biler, mobiltelefoner og husholdningsapparater. Kommissionens hensigt med at stille dette forslag var at undgå patentering af ren software og at drage en klar skillelinje mellem EU og USA. Intet, der ikke kan patenteres nu, kan patenteres ifølge dette direktiv.
De gældende regler i den europæiske patentkonvention giver dem, der undersøger patenterne, vidtgående beføjelser til at træffe beslutninger. Der kan forekomme forskellige fortolkninger af, om en opfindelse kan patenteres. Det fører til usikkerhed for forretningslivet. Små og mellemstore virksomheder i særdeleshed bliver negativt påvirket af manglen på klarhed i de eksisterende regler.
Jeg vil gerne minde medlemmerne om, at hvis der ikke er et direktiv, vil der fortsat blive udstedt patenter. Hvis patentkontorerne beslutter at give patenter for ren software, vil kostbare procedurer ved domstolene være den eneste mulighed for dem, der ønsker at komme med indvendinger.
De af Dem, der har været direkte involveret i arbejdet med dette forslag, ved lige så godt som jeg, at det er et meget kompliceret område. Enhver modifikation må undersøges nøje. Direktivet kan ikke vendes på hovedet. Vi må opretholde en passende balance mellem at stimulere innovation og at sikre os, at konkurrencen ikke bliver kvalt.
Jeg håber, jeg ikke har talt for længe. Situationen er nu klar. Bolden ligger på Deres banehalvdel. Jeg er sikker på, at De vil udøve Deres rettigheder og bruge Deres dømmekraft med fornuft. Hvad De end beslutter, vil jeg gerne forsikre Dem om, at Kommissionen lytter. Jeg ved, at der blæser nye vinde. Det bliver afspejlet i den holdning, der kommer til udtryk i Rådet og Parlamentet, og Kommissionen vil tage hensyn hertil og respektere den. 
Formanden.
   - Hr. kommissær, Deres indlæg har vist sig at have stor interesse for Parlamentets medlemmer. Vi har mange på talerlisten, og vi har kun 20 minutter til rådighed. Jeg bevilger ét minuts taletid til hver og håber på alles samarbejdsvilje, så så mange medlemmer som muligt kan få ordet. 
Thyssen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, vi har lyttet opmærksomt og egentlig også med glæde til Dem, for vi har hørt, at de agter at lade Parlamentet spille sin lovgivende rolle, og De kan regne med, at vi også vil gøre det. Må jeg for tydeligheds skyld endnu en gang spørge Dem, om vi virkelig har en forbundsfælle i Dem, hvis vi ændrer direktivet således, at vi alligevel tilpasser lidt af konstruktionen med princippet om oprindelsesland, og hvis vi tydeligt formulerer, at tjenesteydelser af almen interesse og sundhed og sociale foranstaltninger er udelukket? Jeg vil gerne vide mere detaljeret, om De kan støtte os, hvis vi fremkommer med idéen om at arbejde med en positivliste, når det gælder anvendelse af princippet om oprindelsesland, evt. også hvad angår anvendelsesområdet. For det tredje, hvad De vil gøre med sundhedsforvaltningen? Fremsætter Kommissionen et nyt forslag, eller planlægger De noget andet på længere sigt? 
Gebhardt (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, vi er enige om, at vi ønsker et tjenesteydelsesdirektiv. Vi er også enige om, at vi skal gennemføre dybtgående ændringer i direktivet. De nævnte forslag, som har til hensigt at fjerne sociale tjenesteydelser og sundhedstjenesteydelser. Det er en vej, som vi godt kan følge helt og holdent. Vi har imidlertid også brug for mere dybtgående ændringer i den forstand, at vi skal afskaffe oprindelseslandsprincippet som grundprincippet i direktivet. Det er vel egentlig helt evident.
Hr. kommissær, efter min mening har Deres udtalelser herom imidlertid ikke været tilfredsstillende. De kom desværre gang på gang for skade at sige, at vi skaber klarhed, men samtidig bringer De igen forvirring ind i billedet. De sagde, at De ville stille forslag. Men hr. kommissær, De kan overhovedet ikke stille nogen nye forslag, uden at De samtidig trækker direktivet tilbage. Hvad vil De reelt gøre? Vil De trække direktivet tilbage og stille nye forslag, eller vente på, at Parlamentet færdiggør sit arbejde?
Martin, Hans-Peter (NI ).
   - Hr. formand, hvad angår tjenesteydelsesdirektivet, vil jeg godt tilslutte mig det, som den forrige taler sagde. Hvad angår softwarepatentdirektivet, bliver det hele imidlertid uforståeligt, hr. kommissær. Hvordan kan De forsvare det, som De netop gjorde, og det på et tidspunkt, hvor Lissabon-strategien igen slås stort op? Kan De ikke indse, at De ved at forfølge denne kurs på softwarepatentområdet i virkeligheden lammer dette europæiske projekt, som De selv netop forsvarede? Hvordan agter De ved hjælp af disse patenter at beskytte de små og mellemstore virksomheder, som De påstod var alvorligt bekymrede herfor? De har ikke råd til at betale advokatregninger. Det, der foregår her, er efter min mening aftalt spil.
Tusindvis af innovative sjæle, kloge hoveder, som kunne bringe fremskridt i Europa, har i årevis med rette protesteret imod dette softwarepatentdirektiv. Og De agerer som om, at det oven i købet ville være i deres interesse, og De nævner ikke dem, som i virkeligheden var ansvarlige herfor, nemlig storkoncernerne, som forsøger at afskaffe denne frihed, som adskiller os fra det amerikanske marked, for de små virksomheder og bane vejen for en udvikling, hvor der kun er ganske få, som vil opnå enorme profitter. Det er bestemt ikke et Europa, som vi bryder os om! 
Malmström (ALDE ).
   - Hr. formand, det var rart at høre nogen fra Kommissionen forsvare tjenesteydelsesdirektivet for en gangs skyld. Det er naturligvis utrolig vigtigt og centralt, hvis Lissabon-dagsordenen, som Kommissionen taler så meget om, virkelig skal realiseres. Hele Europas fremtidige økonomi ligger jo i servicesektoren.
Hvordan ville det være, hvis Kommissionen udarbejdede en strategi for, hvad man skal sige om tjenesteydelsesdirektivet? Det, vi ser i øjeblikket, er, at hver kommissær tilsyneladende har sin egen dagsorden i dette spørgsmål, hvilket er højst uheldigt.
Hvad skal der ske med hele idéen om den frie bevægelighed for tjenesteydelser, hvis princippet om oprindelsesland ændres grundlæggende? 
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, forslaget til direktiv om tjenesteydelser er berygtet. Det har fremkaldt omfattende reaktioner og bekymring både i Europa-Parlamentet og i mange medlemsstater og især blandt borgerne, fordi det fremmer en brutal social dumping. Hvis De ikke kan lide, at vi taler om social dumping, hr. kommissær, må De trække det forslag tilbage, som er årsag til den sociale dumping. Træk det farlige princip om oprindelseslandet tilbage, lad følsomme sektorer være helt undtaget, f.eks. sundheds- og forsyningspligtydelser.
Hr. McCreevy, træk Bolkenstein-forslaget tilbage og fremsat Deres eget forslag, et McCreevy-forslag. De må ikke begrænse Deres rolle til blot at indføre små ændringer i Bolkenstein-forslaget.
I Deres redegørelser på formandskonferencen den 3. marts var De mere modig og klar. Men efter at De har talt med hr. Barroso, er Deres udtalelser blevet meget udvandede. Jeg vil afvente Deres eget forslag og ikke en lillebror til Bolkenstein-forslaget. 
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg kan fortælle, hr. kommissær, at alle er optaget af Deres direktiv i Frankrig. Det er det eneste, man taler om under de igangværende drøftelser om folkeafstemningen om forfatningstraktaten. Det er måske et godt tegn, vil De sige. Endelig interesserer man sig for vores arbejde. Men De ved udmærket, at det langtfra er tilfældet. Hele Frankrig vender sig rent faktisk mod dette direktiv og navnlig mod oprindelseslandsprincippet.
De ved godt, at De ved at fastholde dette princip, som netop anført, trækker Europa i den forkerte retning og i sidste ende bidrager til at skabe øget mistillid blandt borgerne, som efter valget til Europa-Parlamentet havde tillid til, at vi ville skabe et socialt bevidst Europa. De bidrager til at øge mistilliden, og hvad værre er, De kommer til at bære ansvaret for, at Frankrig svinger i retning af et nej, hvilket ville være endnu mere alvorligt.
Jeg beder Dem derfor også trække forslaget tilbage, hr. kommissær. 
De Villiers (IND/DEM ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg har som alle tilstedeværende lyttet opmærksomt til Deres redegørelse.
Direktivet er en nyskabelse i civilisationens historie. Det er første gang i retshistorien, at man på så barbarisk vis har fraveget territorialitetsprincippet - retten er som bekendt for de svage, for de stærke er styrken tilstrækkelig. Man rejser ind i et land, og når man befinder sig inden for det pågældende lands territorium, følger man dets retsregler.
Det er korrekt, at alle er optaget af direktivet i Frankrig, for at bruge min kollegas formulering. Jeg lyttede opmærksomt til Deres indlæg. De erklærede, at direktivet ikke bliver trukket tilbage. I Frankrig har vi imidlertid hørt kommissær Barrot højtideligt erklære, at direktivet var trukket tilbage, og vi har hørt den franske præsident, Jacques Chirac, i et forsøg på at berolige borgerne forklare, at direktivet undersøges på ny i alle enkeltheder. Om end man i dag i Frankrig, når man taler ...
Toubon (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, vi skal skabe et indre marked for tjenesteydelser, men det direktiv, De foreslår, skal ændres grundlæggende. Og vi glæder os over, at De har forstået det.
Det, vi nu ønsker, er først og fremmest, at anvendelsesområdet indskrænkes, og navnlig at alt vedrørende kulturel mangfoldighed og sociale rettigheder friholdes. Vi ønsker, at fællesskabsmetoden anvendes, altså harmonisering som det højest prioriterede princip. Og endelig ønsker vi, at gældende fællesskabsret skal gå forud for det nye direktiv, især den internationale privatrets bestemmelser om kontraktretlige og ikke-kontraktretlige forpligtelser og bestemmelserne om arbejdstagernes rettigheder.
Hr. kommissær, på det her anførte grundlag vil De kunne genvinde Europa-Parlamentets tillid. Arbejd sammen med os! De udtalte selv, at vi ville ændre Deres forslag. Vi vil ændre det grundlæggende. Tør De acceptere vores forslag? Det er den udfordring, jeg stiller Dem over for. Det er Deres opgave, hvis De virkelig ønsker et indre marked for tjenesteydelser. 
Rocard (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, et minut giver mig ikke mulighed for at komme nærmere ind på den ængstelse, internetbrugerne føler, når det gælder proceduren for vedtagelse af direktivet om patentering af software. Det luxembourgske formandskab havde ikke ret til at afvise overgang fra punkt A til punkt B, og vedtagelse under punkt A, om end efter debat, med en stemme imod og tre, som undlod at stemme, er så godt som uden fortilfælde. Det efterlader et katastrofalt indtryk. Der er internetbrugere, som siger til os, at de som følge heraf vil benytte lejligheden til at stemme imod forfatningen. Det er både dumt og farligt.
Det drejer sig imidlertid også og ikke mindst om sagens realitet. Vi har lyttet opmærksomt til Dem, og lad mig gentage, at vi er enige i formuleringerne og i den tekst, der er udarbejdet. Ikke hvad som helst bør gøres til genstand for patentering. Det bør begrænses. Når det er sagt, må jeg sige, at vi i udkastet til direktiv stadigvæk ikke finder nogen klar skelnen mellem det, som er patenterbart, og det, som ikke er. Jeg vil derfor gerne stille Kommissionen følgende spørgsmål. Mener De, at det er afgørende, at der i teksten skelnes klart mellem det, som er patenterbart, og det, som ikke er? Hvis De finder det afgørende, mener De så, at den eneste mulige skelnen - for vi kender ikke andre - er at tage udgangspunkt i, om der er anvendt energi eller materialer, idet henvisningen til den tekniske karakter er en tautologi, som åbner mulighed for patentering af hvad som helst. 
Kamiński (UEN ).
    -  Hr. formand, hr. kommissær, vi er vidner til et nervepirrende hykleri i Parlamentet i dag. Nu siger Parlamentet, at tjenesteydelsesdirektivet er skidt, fordi det kan bane vej for, at de nye medlemsstater kan levere tjenesteydelser i de gamle medlemsstater. I de seneste ti år har de største vestlige virksomheder invaderet markedet i Polen og andre lande i det nye Europa, og hvor har alle medlemmerne af Europa-Parlamentet været i al den tid? Dengang fortalte De os, at vi var nødt til at liberalisere vores markeder, fordi det var grundlaget for et frit marked ...
...og alligevel overvejede De ikke, om det kunne skabe arbejdsløshed i Polen eller andre lande.
Det nuværende tjenesteydelsesdirektiv er et retfærdigt dokument, og jeg vil opfordre kommissæren til fortsat at forsvare det. Det er et retfærdigt dokument, fordi det gør det klart, om alle er lige i Europa, eller om Europa kun eksisterer for de rige og ikke for de fattige. Hvis der skal være et frit marked i Europa, og hvis Europa skal være frit, så skal det være frit for alle og ikke kun for de rige og for de største virksomheder. Desværre har selv medlemmer fra venstre side af salen forsvaret sidstnævnte synspunkt i dag. Et frit Europa er et Europa, der er frit for alle. Mange tak.
Harbour (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som skyggeordfører for denne side af salen er jeg meget glad for, at kommissæren klart har formuleret en anbefaling af direktivet om tjenesteydelser. Det vil vi støtte, fordi vi ønsker arbejdspladserne og de nye virksomheder. Vi ønsker, at de virksomheder, hr. Kamiński har talt om, skal drage fordel af dette. Vi er meget glade for, at Kommissionen endelig forviser spøgelset social dumping og alle andre karikaturer af dette direktiv, der er blevet fremsat af dets modstandere, uden at Kommissionen har forsvaret udkastet.
Som kommissæren har sagt, er det en afgørende del af Lissabon-dagsordenen, som vi støtter. Vi vil arbejde sammen med Kommissionen om at skabe et effektivt og anvendeligt direktiv, der vil være til gavn for forbrugerne og borgerne i hele EU. Princippet om oprindelsesland er en integreret del heraf. Det vil vi støtte og få stemmerne til fordel herfor. Lad os arbejde sammen og gå frem og for bestandig fordrive den idé, at Kommissionen vil trække sit forslag tilbage. Vi ønsker et anvendeligt og effektivt forslag for alle borgere i Europa.
Samuelsen (ALDE ).
   - Hr. formand. Jeg vil gerne spørge til sagen om software. Der går historier i den danske presse om, at man på trods af kraftige protester fra den danske regering og andre valgte at fastholde punktet som et A-punkt. Kan De, hr. kommissær, bekræfte, at det ikke bare var et spørgsmål om, at man lagde sig ned og accepterede henvisningen til proceduren, men at der blev protesteret kraftigt? Det er det ene spørgsmål.
Kan De for det andet bekræfte, at De selv er blevet kontaktet af bl.a. den danske regering med henblik på støtte til den danske regerings ønske om at få softwarepatentet ned som et B-punkt? Har De været udsat for henvendelser fra den danske regering med henblik på at skaffe opbakning til dette synspunkt? Det vil jeg gerne have opklaret. 
Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil begrænse mine bemærkninger til direktivet om tjenesteydelser og tale som medlem af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender.
Hr. kommissær, det kommer helt klart ikke som nogen overraskelse for Dem, at venstrefløjen går stærkt imod dette direktiv og ville foretrække, at De trak det tilbage eller i det mindste trak tænderne ud på det. Men De må endelig ikke tro, at dette er Parlamentets synspunkt.
For få timer siden stemte vi om Figueiredo-betænkningen. Denne betænkning om den sociale situation i Europa var skarpt kritisk over for direktivet om tjenesteydelser, og Parlamentet forkastede den. Jeg mener, at budskabet herfra er klart, og De vil måske blive overrasket over styrken af de positive følelser for det, De sigter mod, overrasket over, hvor meget vi er opmærksomme på, at dette direktiv kunne blive godt for forbrugerne, skatteyderne, væksten og frem for alt arbejdspladserne. Jeg vil derfor opfordre Dem, hr. kommissær, til dristigt at gå videre med Deres forslag og mase på.
Van Lancker (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, som medordfører for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har jeg med meget stor opmærksomhed og interesse læst de punkter, hvor direktivet efter Deres mening rammer helt ved siden af. Jeg tør sige, at vi naturligvis alle sammen vil opbygge et indre marked, men i dette direktiv findes der dog meget ømtålelige punkter. Det glæder mig derfor, hr. kommissær, at De har forstået kritikken, ikke blot fra min gruppe, men fra hele spektret her i Parlamentet. Alligevel vil jeg gerne have nogle nærmere forklaringer, for - som andre medlemmer også har gjort opmærksom på - det er ikke altid lige tydeligt, hvor meget De er enig med os om.
Jeg vil nævne to punkter, hr. kommissær. For det første siger De, at dette direktivs rækkevidde sandsynligvis er for bred, og De nævner i Deres notater til Formandskonferencen tjenesteydelser af almen interesse betalt af offentlige midler. For lidt siden talte De kun om sociale foranstaltninger. Kan De måske præcisere, hvad De mener? Tjenesteydelser af almen interesse er jo meget bredere end kun sociale foranstaltninger.
For det andet er det slet ikke tydeligt, hvor De vil hen med princippet om oprindelseslandet. Mener De ligesom vi, at princippet om oprindelseslandet kun kan fungere, hvis der findes en tilstrækkelig harmonisering og en gensidig anerkendelse, med andre ord hvis der virkelig er grundlag for tillid? Kun hvis De præciserer over for os, hvad De mener, hr. kommissær, tror jeg, at et konstruktivt samarbejde kan blive muligt. 
Gollnisch (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne sige til hr. McCreevy, at jeg stadigvæk ikke helt har forstået, hvor han vil have os hen, navnlig når det gælder spørgsmålet om patentering af software.
Hr. McCreevy, et minuts taletid giver mig kun mulighed for at sige dette. Software er et sprog. Patentering af software svarer helt til at åbne mulighed for, at nogle eksklusivt får ejendomsretten til et sprogs ord eller grammatiske regler og følgelig kan forhindre andre i at anvende dem. Det giver eksempelvis et selskab mulighed for at opnå eneret til den almindeligt udbredte procedure, som består i at lukke en fil ved at klikke i øverste højre hjørne af skærmbilledet. Det er absurd. Software bør som alle sprog være omfattet af de ophavsretlige bestemmelser. Ophavsretten udgør den legitime beskyttelse af software og gør det muligt at sikre de små ophavsmænds frihed. 
Cederschiöld (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg er enig i grunden til Deres handling, når det drejer sig om computerrelaterede patenter.
Mit spørgsmål vedrører tjenesteydelsesdirektivet. Det er vel stadig Kommissionens rolle at være traktaternes vogter. Alligevel fjerner Kommissionen netop i dag, den 8. marts, på den internationale kvindedag hele sundhedsområdet fra tjenesteydelsesdirektivet, dvs. et kvindedomineret område. Hvis man har flere arbejdsgivere at vælge mellem, ved vi, at chancen for at få en højere løn er meget større. På denne baggrund vil De altså forsøge at begrænse kvinders mulighed for at få højere løn ved, at de får en eller meget få arbejdsgivere. Det er vigtige mål at kunne få højere løn og kunne have flere potentielle arbejdsgivere.
Hvad har Kommissionen tænkt sig at gøre ved det? Vil Kommissionen stille et nyt forslag på sundhedsområdet? Det er faktisk Kommissionens rolle at give traktatens friheder til europæere - både kvinder og mænd. 
In 't Veld (ALDE ).
   - Hr. formand, allerførst vil jeg fremsætte en bemærkning om processen. Jeg må sige, at det ærgrer mig overordentlig meget, når jeg hører, at der bag Europa-Parlamentets ryg forhandles med visse medlemsstater, eller at Parlamentets holdning simpelthen ignoreres, som det er tilfældet med software.
For det andet er der indholdet. Der er talt meget om Lissabon-strategien og nødvendigheden af at innovere og fremme det europæiske marked for tjenesteydelser. Jeg er en af tilhængerne af tjenesteydelsesdirektivet, og naturligvis har vi brug for tydeliggørelse og forbedring på et par punkter, men så skal det være på grundlag af kendsgerninger og ikke på grundlag af beretninger i medierne, som er fyldt med forkert information, eller fortrolige aftaler med Chirac, Schröder og andre. Hvad angår software, må lovgivningens kvalitet ikke underordnes en magtstrid mellem institutionerne. Vi har brug for innovation, og denne må ikke blive undertrykt af forkert lovgivning.
Kort sagt, hr. McCreevy, jeg vil argumentere for, at vi gøre mere end blot at hykle, hvad angår Lissabon-strategien, og for respekt for den demokratiske proces og Europas folkevalgte repræsentanter. 
Hökmark (PPE-DE ).
   - Hr. formand, der er mange i Parlamentet i dag, som har talt imod tjenesteydelsesdirektivet. Jeg mener derfor, at det er vigtigt at slå fast, at det er den mest betydningsfulde enkeltstående reform i dag for europæisk integration og for at sætte skub i Lissabon-processen. Det er ikke kun et tjenesteydelsesdirektiv, som vi har brug for, men et direktiv, der giver øget handel med tjenesteydelser på tværs af Europas grænser.
Servicesektoren svarer til 70 % af den europæiske økonomi. Vi får aldrig den mest konkurrencedygtige videnøkonomi i verden, hvis ikke vi åbner op for servicesektoren. Det er på denne baggrund, at der er grund til at være bekymret for det, som kommissæren har sagt, da store dele af servicesektoren er undtaget. Det er vigtigt at analysere, hvor meget der er tilbage af den europæiske servicesektor efter de undtagelser, som nu gøres. 
Halvdelen af Europa har i 50 år nydt godt af at kunne leve i frihed og fred og udvikle en servicesektor med et højt videnindhold. Det er vores konkurrencefordel. En anden del af Europa har andre konkurrencefordele. Hvordan vil kommissæren sikre, at alle europæiske lande får konkurrencefordele gennem princippet om oprindelsesland og gennem en fri og åben handel med tjenesteydelser? Det er afgørende spørgsmål, hvis vi skal have et godt resultat. 
Lichtenberger (Verts/ALE ).
   - Hr. kommissær, jeg har nogle spørgsmål vedrørende softwarepatentdirektivet med hensyn til den holdning, som Rådet vedtog i går. Hvad omfattede denne holdning egentlig? Hvis det er den tørre tekst fra 18. maj, vil der heller ikke kunne opnås et flertal herfor i Rådet, for når alt kommer til alt, er der otte medlemsstater, som afgav eller annoncerede holdninger med kritiske kommentarer til centrale punkter i direktivet. Fire nationale parlamenter gav udtryk for, at de var imod direktivets indhold. Hvordan vil De tage hensyn til disse staters indvendinger? Det kan naturligvis ske her i Parlamentet, men Rådet er også ansvarlig for at skaffe sig et flertal, og det vil man ikke kunne opnå med teksten fra 18. maj i dens nuværende form. Man forsøgte ikke at tage hensyn til medlemsstaternes indvendinger. Jeg ønsker ikke, at der skal opstå en magtkamp mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen, men jeg ønsker en saglig behandling af indvendingerne imod dette direktiv, og det forventer jeg mig af Dem.
Agnoletto (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg håber, at kommissæren efter denne forhandling ikke drager den konklusion, at han har lyttet til alle, og at han kan fortsætte som før, sådan som han tilsyneladende gav udtryk for i den debat, der har fundet sted i de sidste par måneder.
Her tænker jeg på begge spørgsmål, både tjenesteydelser og software. Navnlig hvad software angår, er den beslutning, der blev truffet i går, en alvorlig fornærmelse mod de europæiske borgeres demokratiske vilje. I stedet for at sende teksten tilbage til Parlamentet har Kommissionen, som De repræsenterer, besluttet under alle omstændigheder at forelægge direktivet for Rådet med henblik på vedtagelse, og dermed ignorerer De fuldstændig Europa-Parlamentets holdning, eftersom Parlamentet ønskede at lade lovgivningsforløbet starte forfra.
Jeg mener, at direktivet mangler et klart retsgrundlag, og at det risikerer at give de store multinationale it-selskaber mulighed for ikke bare at patentere software, der anvendes i industrielle applikationer, men også andre typer it-programmer, hvilket reelt ville udgøre en alvorlig fare for brugen af teknologiske innovationer i denne sektor.
Jeg vil gerne gøre det klart, at denne form for interinstitutionelt samarbejde, hvor man ignorerer holdningen i Europa-Parlamentet - den eneste institution, der er demokratisk valgt ved almindelige valg - ikke er demokratisk og ikke repræsenterer millioner af europæiske borgeres vilje. 
Andersson (PSE ).
   - Hr. formand, jeg mener, at Kommissionens holdning til tjenesteydelsesdirektivet går i den rigtige retning. Man har lyttet til kritikken. Der er dog nogle uklarheder, f.eks. i forbindelse med arbejdsmarkedet. Deler De min opfattelse af, at det ikke er nok at gøre undtagelser gennem direktivet om udstationering af arbejdstagere? Burde man ikke i stedet for undtage hele arbejdsmarkedet og anvende værtslandsprincippet?
Hvis nu arbejdsmarkedet undtages, og værtslandsprincippet omfatter miljøstandarder, forbrugerlovgivning osv., så undrer jeg mig for det andet over, hvordan man ved udarbejdelse af et direktiv kan mene, at oprindelseslandsprincippet burde være det grundlæggende princip. Det er måske de vigtigste områder, hvor værtslandsprincippet i stedet burde gælde.
Mit tredje spørgsmål handler om tjenesteydelser af almen interesse. Det er efter min mening godt, at sundhed og sundhedspleje samt sociale tjenesteydelser undtages. Kan De præcisere, hvilke områder De tænker på, når De taler om direktivets anvendelsesområde? 
Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg undrer mig over mange parlamentsmedlemmers manglende selvbevidsthed og selvagtelse, og dette af én simpel årsag: Hvem er det egentlig, som udarbejder lovgivningen? Er det Kommissionen eller os selv?
Vi er i gang med den første høring i forbindelse med tjenesteydelsesdirektivet, og for softwarepatentdirektivets vedkommende er vi desværre i gang med den anden høring, hvilket skyldes en problematisk fremgangsmåde fra Rådets side. Vi er lovgiverne! Begge direktiver skal ændres. Den fælles holdning til softwarepatentdirektivet er uacceptabel, og vi ønsker at ændre begge direktiver under hensyntagen til borgerne og EU's målsætninger. Vi vil have begge direktiver!
Jeg hilser derfor Kommissionens erklæring velkommen, fordi den indeholder en præcisering heraf, men jeg siger imidlertid også, at vi skal vende tilbage til det saglige parlamentariske arbejde og stoppe hysteriet og fejlinformationerne. Samtidig skal vi appellere til Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation (EFS) om ikke at demonstrere i næste uge, men derimod støtte os i lovgivningsprocessen. Det samme forventer vi af Kommissionen.
Fernandes (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, direktivet om tjenesteydelser får naturligvis stor betydning for markedet for tjenesteydelser i EU, men derfor må man også pille det ud, som det er nødvendigt at ændre, og der er mange væsentlige dele, som det er nødvendigt at ændre.
Først og fremmest må det afklares, hvilke tjenesteydelser der er omfattet. De sagde for lidt siden, at sundhedsydelserne faldt udenfor, men jeg mener, at der er sundhedsydelser, der bør styres af markedet, og som tjenesteudbydere fra alle medlemsstater bør kunne konkurrere om. Derudover mener jeg, at det er behov for en definition af public service-ydelser, hvis de ikke skal omfattes. Er Kommissionen villig til i tide at fremlægge en rammelov, som kan vejlede os, når vi skal se nærmere på direktivet?
Vigtigt er også spørgsmålet om oprindelsesland. Det skal selvfølgelig ændres. Det kan anvendes ved virksomhedens oprettelse og aktiviteternes opstart, men som grundlæggende princip skal det ændres.
Da der skal ske ret så afgørende ændringer, vil jeg gerne spørge, hr. kommissær, om det ikke ville være bedre at trække direktivet tilbage i dets nuværende skikkelse, så Kommissionen, som initiativtager, i stedet kan fremlægge et nyt og rimeligere forslag, der virkelig tjener Unionens interesser?
De Sarnez (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg beklager, at De ikke viste den gestus at fremlægge et nyt forslag, hr. kommissær. Jeg beklager, at De ikke over for Europa-Parlamentet forklarede, at De grundlæggende ønsker at stille spørgsmålstegn ved oprindelseslandsprincippet. Havde De gjort det, havde De vist, at Kommissionen var i stand til at vise lydhørhed over for borgernes forventninger, frygt og spørgsmål. Jeg beklager det. Kommissionen har efter min opfattelse forpasset lejligheden.
Det er mit ønske, at Europa-Parlamentet fremdeles vil være i stand til at føre drøftelser om realiteten. Vi vil forsøge at leve op til vores ansvar som folkevalgte og ikke skuffe borgerne, som forventer et Europa, som ikke kun er et marked, men først og fremmest en Union af mænd og kvinder.
Formanden.
   - Præsidiet har allerede forlænget denne debat mere, end tidsplanen tillader. Vi burde allerede have påbegyndt spørgetiden. Da der var mange medlemmer på talerlisten, forlængede vi debatten, men nu kan den ikke forlænges mere. Vi vender tilbage til den sædvanlige dagsorden. 
Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, med hensyn til de medlemmer, De har givet ordet under denne debat, må jeg protestere mod manglen på balance mellem de forskellige medlemsstater. Jeg tilkendegav meget tidligt, at jeg ønskede ordet. Alligevel tog De, når det gælder mine franske kolleger, næsten en halv snes franske bidrag, og ingen fra medlemmer fra andre lande. Jeg synes, at De burde være mere afbalanceret og lægge mærke til, i hvilken rækkefølge folk beder om ordet. Jeg ved, at jeg tilkendegav, at jeg ønskede ordet, før andre kolleger, der fik det - og tillykke til dem. Men De bør passe på og være fair, hr. formand. Fair play er alt, hvad vi beder om.
Formanden.
   - Vi har ikke samme opfattelse. Tjenesten vil efterfølgende uddele en liste over talerne efter nationalitet, så vi kan se, om der har været den rette balance. 
McCreevy,
    Hr. formand, i betragtning af de meget vidtspændende spørgsmål, der er rejst, har jeg ikke tid til at komme ind på alle disse ting, men med hensyn til patenteringen af software har jeg klart angivet, at bolden er på Parlamentets banehalvdel. Hvis Parlamentet ønsker at afvise dette, så vil Kommissionen respektere en sådan beslutning. Jeg har hørt, hvad medlemmerne siger om denne sag. Jeg sagde det ved det udvalgsmøde, jeg var til stede ved. Jeg gentog det i Rådets formandskab i sidste uge, og jeg gentager det her i mit indlæg i dag. Det er op til Parlamentet at gøre sit arbejde i denne sag, og vi vil tage hensyn til Deres bekymringer.
Der blev stillet nogle spørgsmål om sagen ved rådsmødet i går. Ministerrådet fremsatte en udtalelse, og nu er det op til dem.
Jeg går nu over til direktivet om tjenesteydelser. En ting, jeg har lært i mit politiske liv, er, at det altid er lettere at komme med en grund til ikke at gøre noget end faktisk at gøre noget. For det andet tror jeg aldrig, der er et rigtigt tidspunkt at komme med nye eller modige initiativer på. Der er altid gode grunde til ikke at gøre noget. Må jeg også sige, at det er lettere for ministrene eller kommissærerne at sidde i deres kontorer og sige, at de ikke vil gøre noget som helst, for den eneste måde, hvorpå man kan undgå at træffe dårlige beslutninger, er ved slet ikke at træffe nogen beslutninger! Men vi i Europa kan ikke bare trille tommelfingre og bede til, at noget vil vise sig som i Beckett's roman. Vi må gøre noget for at få liv i den europæiske økonomi.
Jeg respekterer den opfattelse, folk til venstre og højre har. Jeg respekterer den politiske filosofi hos folk, der har set på tingene på en anden måde end jeg i årenes løb. Jeg respekterer de forskellige økonomiske filosofier, som man med rette kan gå ind for. Jeg har min egen opfattelse i den forbindelse. Men ligegyldigt hvor De står i denne sag med hensyn til den europæiske økonomi, må De erkende, at vi ikke bare kan stå stille.
Og hvis 70 % af økonomien i EU kommer fra tjenesteydelser, så behøver man ikke en højere grad i økonomi for at forstå, at der må gøres noget ved tjenesteydelserne i Europa for at sætte gang i den europæiske økonomi.
I et antal år er den europæiske økonomi vokset i et tempo, der er mindre end dens fulde ydeevne. Det vil ikke sætte os i stand til at opretholde den sociale model, vi har opbygget, eller at få en bæredygtig udvikling, medmindre vi gør noget dramatisk for at sætte gang i den økonomiske aktivitet i Unionen. Ligegyldigt hvilket perspektiv, De anlægger, kan vi ikke gøre det, vi har taget for givet i mange årtier, hvis vi bliver ved med at bevæge os i den nuværende retning. Ej heller vil vi blive i stand til at gøre ting i fremtiden, såsom at tage hånd om vores aldrende befolkning, medmindre vi gør noget ved økonomien.
Direktivet om tjenesteydelser, sådan som det blev foreslået af den forrige Kommission, var et ædelt og meget innovativt forsøg på at gøre noget dramatisk på dette afgørende område. Jeg kunne anlægge et upåvirket og rent synspunkt herpå - som nogle af Kommissionens embedsmænd kunne ønske - og stå i mit kontor på niende sal i Berlaymont-bygningen, lukke vinduet op, få fat i en råber, og forkynde at "det er vidunderligt! Jeg vil stå på barrikaderne til evig tid og forsvare dette forslag fra den forrige Kommission! Det er helt genialt, og jeg vil forsvare det fra nu af og til min død - og jeg vil ride ind i dødsrigets dal!" Jeg er klar over, at direktivet om tjenesteydelser, sådan som det er formuleret, ikke har skygge af chance for at komme igennem Rådet eller Parlamentet. Jeg kunne stadigvæk være upåvirket og ren og sige, at jeg vil holde store taler om det, ikke få noget igennem, ikke fremlægge noget direktiv om tjenesteydelser, og således ikke gøre noget som helst for at tage fat på de problemer, vi står over for overalt i Europa. 
Men jeg har anlagt en pragmatisk opfattelse. Jeg har lyttet til, hvad parlamentsmedlemmerne har at sige. Jeg har været her ved lejligheder. Jeg har mødt folk individuelt og i grupper og i udvalg, og de har givet mig meget gode ideer om, hvad vi bør gøre. Nogle er af den faste overbevisning, at vi skal fortsætte, som vi er begyndt, men det vil heller ikke lykkes. Derfor har jeg taget hensyn til alles opfattelser og har sagt, at Kommissionen er villig til at lytte og acceptere ændringer for at sikre, at vi ender med et direktiv om tjenesteydelser, der gør noget positivt for den europæiske økonomi. Det er derfor, jeg er her i dag, og det er, hvad jeg siger her til eftermiddag, og hvad jeg sagde i sidste uge.
Det er meget vigtigt at notere, at medlemmerne af enhver organisation - hvad enten det er et lokalt politisk parti, en sportsklub, en lokal fagforening eller en lokal arbejdsgiverorganisation - alle elsker sikkerhed, og at ingen synes om forandringer. Vi ønsker altid forandringer for de andre, men ikke for os selv. Sådan er politikere også. Vi ville foretrække ikke at skulle stille op til nye valg, men bare blive valgt gang efter gang. Det ville være fint for politikerne, men dårligt for demokratiet. Derfor ønsker vi ikke at skabe det indtryk, at vi vil nægte de nye medlemsstater, der for nylig har tilsluttet sig Unionen, samme muligheder som de nuværende 15 har haft i lang tid, herunder den, jeg kender bedst.
Jeg respekterer opfattelsen hos folk, der ser dette problem i et andet perspektiv. Men vi kan ikke være her bare som en stemme for dem, der er inde i varmen, og glemme dem, der er udenfor. Det er ikke, hvad socialt bevidst demokrati, som jeg kender det, formodes at gå ud på. Vi må vogte os for folk, der er faldet til ro i et forsvar for status quo. Det er det letteste at gøre rent politisk, for det er de mennesker, man er sikker på, og som sandsynligvis har stemt på en før. Men husk, at der er millioner af mennesker på vej på arbejdsmarkedet, der venter på social inddragelse og på en mulighed for at få en anstændig levestandard. De må gives samme muligheder, som resten af os har fået.
Det er vigtigt, at vi når frem til et direktiv om tjenesteydelser, der yder et positivt økonomisk bidrag og medtager reelle bekymringer. Jeg er parat til at tage dette med, og til at arbejde sammen med Parlamentet om at få direktivet om tjenesteydelser igennem. Det er nu op til Europa-Parlamentet at tage sig af denne sag. Jeg vil være så konstruktiv som muligt. Jeg håber at kunne komme med den bedst mulige løsning baseret på den bredest mulige konsensus, for det er, hvad vi og Europa behøver. 
Hudghton (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne - og det er ikke første gang - bede Dem viderebringe en anmodning til Parlamentets formand om at få reglerne og procedurerne i forbindelse med -metodenklarlagt. Ligesom den foregående taler ved jeg, at mit navn blev noteret meget tidligt, og alligevel har jeg endnu ikke fået ordet. Jeg ved, at De ikke kan give alle ordet, men jeg har et ganske særligt synspunkt fra Skotland, som ikke er blevet hørt. Jeg vil nu skrive til hr. McCreevy om det og opfordre ham til at svare hurtigt, men jeg beder Dem, hr. formand, om at se på og klarlægge denne procedure. 
Formanden.
   - Jeg vil selvfølgelig meddele Præsidiet medlemmets ønske om, at alle disse spørgsmål afklares.
Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B6-0019/2005). Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Formanden.
Ville Kommissionen - for at bidrage til en bevidstgørelse af offentligheden med hensyn til organiserede forbryderbander, som med udbredt held ustraffet krydser EU's indre grænser i forbindelse med menneskehandel og smugling, mens vore lovhåndhævende myndigheder er nationale og ikke kan krydse de samme grænser for at foretage anholdelser, og endvidere med henblik på at styrke budskabet til offentligheden om, at Unionen må handle samlet, være rede til at tilskynde til regelmæssig offentliggørelse, måske via Europol, af en liste over Unionens ti mest efterlyste forbrydere?
Frattini,
    Hr. formand, før jeg besvarer spørgsmålet, vil jeg gerne have lov til på egne og Kommissionens vegne at lykønske Dem med Deres udnævnelse til indenrigsminister i Deres land. Det vil give Dem mulighed for at få et endnu mere kontinuerligt og frugtbart samarbejde med mig. 
Så vidt Kommissionen ved, har offentliggørelsen af en liste over Unionens 10 mest efterlyste forbrydere endnu ikke været drøftet på EU-plan. I øjeblikket giver Schengen-informationssystemet - SIS - udvalgte retshåndhævende myndigheder i 13 medlemsstater plus Norge og Island adgang til personefterlysninger ved hjælp af en automatisk søgeprocedure. Disse efterlysninger og medfølgende supplerende oplysninger bruges, når europæiske arrestordrer skal sendes mellem medlemsstaterne. I den forbindelse vil udvalgte retshåndhævende myndigheder i Det Forenede Kongerige og Irland også snart få adgang til toldinformationssystemet, og det samme vil de 10 medlemsstater, som tiltrådte EU i 2004, når anden generation af systemet er taget i brug.
Politifolk i alle de lande, der deltager i gennemførelsen af Schengen-reglerne, kan søge i SIS-CIS. Det er de deltagende lande, hvis myndigheder har udstedt arrestordren, som er ansvarlige for, at personen efterlyses i SIS. Det er op til de udstedende lande at afgøre, om de mener, det vil være en fordel at udbrede oplysningerne om en efterlyst person yderligere, f.eks. ved offentliggørelse på Interpols websted.
Med hensyn til Europols eventuelle inddragelse skal det bemærkes, at Europols mandat og rolle, som er baseret på Europol-konventionens unikke retsramme, er helt anderledes. Europol, som er EU's centrale retshåndhævende myndighed, bygger på princippet om udveksling og analyse af oplysninger og efterretninger, især i undersøgelses- og efterretningsfasen forud for foranstaltninger som f.eks. udstedelse af en arrestordre på en forbryder eller en husransagning i henhold til en kendelse fra juridiske myndigheder. I Europol samler og arkiverer medlemsstaterne oplysninger og efterretninger om de største forbrydere, grupper og organisationer, og efterfølgende koordineres de retshåndhævende myndigheders fælles aktioner vedrørende overvågning og fangst af mistænkte forbrydere. En arrestordre udstedt af de juridiske myndigheder er således normalt et af de sidste trin i den efterretningsproces, som de retshåndhævende myndigheder udfører på forhånd.
Kommissionen ville være rede til at drøfte med de nye medlemsstater, om der er behov for at forbedre de instrumenter, som findes på EU-plan til eftersøgning af personer, der er efterlyst for alvorlige forbrydelser med et grænseoverskridende element. I øjeblikket har offentligheden ikke adgang til personefterlysninger i Schengen-informationssystemet, da SIS på grund af de pågældende datas følsomhed og reglerne om databeskyttelse kun er tilgængeligt for de udvalgte retshåndhævende myndigheder i de lande, som har tiltrådt Schengen-konventionen.
Efter min mening er det mest hensigtsmæssige forum for drøftelse af dette spørgsmål med de nye medlemsstater og Europol formentlig EU's taskforce af politichefer, som mødes ca. hver tredje måned. Det første møde i 2005 fandt sted i februar, og Kommissionen vil derfor kunne give et endeligt svar i andet halvår 2005. 
Newton Dunn (ALDE ).
   - Tak for et meget komplekst og interessant svar, der skal læses omhyggeligt. Budskabet må være, at organiseret kriminalitet dræner den europæiske økonomi. Disse forbrydere stjæler milliarder fra os på mange forskellige måder. Det kan kun være en fordel at inddrage offentligheden i den kamp i stedet for at føre den bag kulisserne på den indviklede måde, De beskriver. Hvorfor ikke også inddrage offentligheden? Kan De ikke rejse spørgsmålet, få en liste over de værste forbrydere i Europa og hjælpe offentligheden med at finde dem? 
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, tiltrædelsesforhandlingerne med Kroatien begynder den 17. marts. Tror De, at det vil være muligt for Kommissionen at finde general Gotovina gennem Interpol eller Europol? Efter sigende har han fransk pas. Er der nogen tegn på, at generalen stadig befinder sig i Kroatien, eller har man nogen idé om, hvordan man vil kunne udlevere ham til Krigsforbryderdomstolen?
Martin, David (PSE ).
   - For at følge op på hr. Newton Dunns spørgsmål er jeg sikker på, at offentligheden efterhånden udmærket er klar over, at forbrydelse er en international aktivitet, og at forbryderne bevæger sig frit over EU's grænser. Folk er til gengæld ikke er helt så klar over den koordination, der finder sted for at modvirke det. Jeg opfordrer derfor kraftigt Kommissionen til at undersøge, hvordan man løbende kan samle de forskellige oplysninger, uanset om det sker gennem Europol, Schengen eller politicheferne, og til at undersøge, hvad der på sikker vis kan gøres offentligt tilgængeligt, for at vise, at vi som Fællesskab forsøger at bekæmpe international kriminalitet. 
Frattini,
    Hr. formand, jeg vil besvare det første og det tredje spørgsmål under ét.
Jeg er ikke modstander af princippet om at give borgerne klar information om eksistensen af yderst farlige personer, der måske er eftersøgt for meget alvorlige forbrydelser. Jeg mener tværtimod, at et samarbejde mellem politistyrkerne og efterforskningsmyndighederne i medlemsstaterne i nogle tilfælde kræver en inddragelse af offentligheden.
Det er naturligvis nødvendigt at hemmeligholde oplysninger, der kan være nyttige for efterforskningen, og som selvfølgelig ikke må offentliggøres, eftersom det kunne gå ud over efterforskningen, og eftersom vi skal forsvare alle borgeres grundlæggende ret til beskyttelse af personoplysninger. Jeg vil derfor forelægge spørgsmålet for taskforcen af politichefer i medlemsstaterne, så der bliver fundet en tilfredsstillende løsning, som jeg vil informere Parlamentet om.
Det andet spørgsmål drejer sig derimod om general Godovina, som har begået nogle meget alvorlige forbrydelser. Under mit møde med Kroatiens præsident og premierminister for nylig gjorde jeg opmærksom på, at Kommissionen forventer et resultat, nemlig Godovinas anholdelse og udlevering til Den Internationale Straffedomstol i Haag. Vi sætter naturligvis vores lid til Kroatiens indsats og til et omfattende internationalt samarbejde, så ikke bare Godovina, men alle de forbrydere i det tidligere Jugoslavien, der stadig er på fri fod, hurtigt bliver anholdt og stillet for domstolen i Haag. 
Formanden.
Efter 11. september 2001 bliver håndbagagen undersøgt nøje ved sikkerhedskontrollen i lufthavnene. Dette er nødvendigt og vigtigt. Situationer, hvor f.eks. en fire cm lang neglefil i en negleklipper bliver brækket af, eller hvor en ganske almindelig neglesaks bliver fjernet fra håndbagagen, giver imidlertid anledning til manglende forståelse fra passagerernes side. Navnlig når det tages i betragtning, at de knive og gafler, der omdeles til måltidet i flyet, udgør en uforholdsmæssigt meget større risikofaktor, er det et spørgsmål, hvornår en genstand er til fare for flysikkerheden og derfor må fjernes fra håndbagagen. 
Barrot,
    Hr. formand, jeg beder det ærede medlem notere, at fællesskabsretten ikke indeholder krav om inddragelse af flypassagerernes neglesakse og negleklippere.
Forordning (EF) nr. 622/2003, som ændret ved forordning (EF) nr. 68/2004, indeholder ikke noget forbud mod anvendelse af knive og sakse, medmindre bladets længde overstiger 6 cm. Visse medlemsstater har valgt at vedtage strengere krav og forbyde alle skarpe genstande uanset størrelse.
Ved artikel 6 i forordning (EF) nr. 2320/2002 om fastsættelse af fælles bestemmelser om sikkerhed inden for civil luftfart åbnes der mulighed for, at medlemsstaterne kan anvende strengere foranstaltninger end dem, der fastsættes ved forordningen.
Jeg må derfor bede det ærede medlem om at rejse problemet over for de berørte nationale myndigheder. Det påhviler således de nationale myndigheder at begrunde fastsættelsen af strengere bestemmelser. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Ville det være muligt at etablere en klagemyndighed i forbindelse med Kommissionen, for vi modtager rigtig mange klager fra borgere om, at der ofte gennemføres kontroller på en måde, som efter deres mening er uhensigtsmæssig og uacceptabel? Vil man kunne komme med nogle anbefalinger til nationalstaterne i den forbindelse?
Barrot,
    Hr. Rübig, Kommissionen har fuld forståelse for, at passagererne oplever det som en ulempe, at der er visse genstande, de ikke må medbringe i en medlemsstat, mens de i en anden medlemsstat har lov til at medbringe de samme genstande i flyet. Det er baggrunden for, at Kommissionen ved forordning (EF) nr. 68/2004 fastlagde en fælles liste over genstande, der ikke må medtages.
Kommissionen har ganske rigtigt undladt at fastsætte strengere regler. Som De påpeger, er der imidlertid på dette område behov for i videst mulige omfang at sikre om ikke harmonisering så i det mindste visse principper, som er udtryk for Kommissionens målsætninger - og jeg vil afgjort påpege dette under det næste møde i Rådet (transport). En medlemsstat kan således ikke indføre strengere bestemmelser, medmindre der er væsentlige årsager hertil. De har givetvis ret i, at Rådet (transport) bør se nærmere på konkrete bestemmelser, som ikke forekommer at være påkrævet, og som i høj grad gør livet besværligt for de europæiske passagerer.
Tak, fordi De har påpeget dette problem. Det er væsentligt, eftersom vi ønsker, at flypassagererne i Europa afgjort er garanteret den nødvendige sikkerhed, men samtidig forskånes for unødvendigt besvær. 
Formanden.
Som det er Kommissionen bekendt ved skrivelse af 10. februar 2005 har et jordskred på hovedvej RN-134 i Vallée d'Aspe, E-07, siden den 9. februar 2005 forhindret færdsel af køretøjer på over 3,5 tons mellem Spanien og Frankrig gennem Somport-tunnellen, som er den eneste passage for den offentlige passager- og godstrafik inden for en radius på 200 km i Pyrenæerne. Ifølge de franske myndigheder vil trafikken ikke blive genoprettet før om tre måneder, hvilket betyder en alvorlig hindring for den frie bevægelighed for personer og varer og store omkostninger, der hæmmer konkurrence på lige vilkår. De negative virkninger på den allerede skrøbelige økonomi i områderne på begge sider af grænsen kan ikke beregnes i øjeblikket (store omveje for lastbiler og busser, tomme skisportssteder og feriecentre, navnlig på den franske side).
Hvilke skridt tager Kommissionen for at sikre, at de franske myndigheder i lyset af tidligere erfaringer fremskynder arbejdet mest muligt, og man således kan undgå større økonomiske tilbageslag i disse områder og sikre den frie bevægelighed? Mener Kommissionen ikke, at det over for uberegnelige faktorer som denne er på høje tid af gennemføre projekt 16 under de transeuropæiske net, på den centrale forbindelse gennem Pyrenæerne (passagen ved Vignemale)? 
Barrot,
    Hr. formand, ærede medlem, Kommissionen har for nylig erfaret, at Somport-vejen er lukket. Kommissionen har bedt de franske myndigheder om oplysninger herom. Set i lyset af det svar, Kommissionen modtager fra Frankrig, vil den vurdere, om det findes begrundet at lukke vejen for alle køretøjer på over 3,5 t. Herefter vil Kommissionen beslutte, om der skal indledes overtrædelsesprocedure mod Frankrig.
En ny forbindelse gennem Pyrenæerne er i øjeblikket på det indledende stadium, hvor der foretages gennemførlighedsundersøgelser for at udpege de muligheder, der foreligger med hensyn til linjeføringen af en sådan korridor på tværs af grænsen. Den spanske og den franske regering har på det nuværende stadium ikke truffet nogen afgørelse om, hvornår en sådan ny forbindelse gennem Pyrenæerne kan åbnes.
Kommissionen sikrer for sin del, at de nationale myndigheder tager konkrete skridt til at undersøge og forberede dette projekt, som har høj prioritet. Jeg vil tilføje, fru Ayala Sender, at jeg personligt er meget opmærksom på disse forbindelser gennem Pyrenæerne, som er forudsætningen for øget mobilitet ikke kun mellem Spanien og Frankrig, men mellem hele Europa og Den Iberiske Halvø.
Jeg mener således, at vi i forlængelse af den hændelse, De påpegede, bør fortsætte vores overvejelser og vores dialog for at komme videre ad den vej, De ønsker. 
Ayala Sender (PSE ).
   - Jeg vil blot spørge kommissæren, om han kan konkretisere, under hvilke betingelser Kommissionen kunne eller burde indlede en overtrædelsesprocedure mod Frankrig, og om han mener, at fællesskabsreglerne er passende og tilstrækkelige i denne sag.
Hvad angår projektet om transeuropæiske net, som omfatter den centrale forbindelse gennem Pyrenæerne, passagen ved Vignemale, vil jeg gerne høre, om kommissæren netop på grund af den interesse, han giver udtryk for, og som jeg takker ham særligt for, har til hensigt at mødes med de direkte berørte regionale grænsemyndigheder, så han kan lære deres synspunkter at kende, og så de kan forklare ham om deres særlige interesse i dette projekt? 
Ortuondo Larrea (ALDE ).
   - Der er en anden meget vigtig passage i Pyrenæerne, Biriatou-passagen, som jeg formoder, at De udmærket kender, og som er den stærkest trafikerede på den fransk-spanske grænse. Hver gang, der nærmer sig en ferie, og nu er vi meget tæt på påsken, opstår der meget lange køer, for på en 25 km lang strækning på den franske side og på en 25 km lang strækning på den spanske side er der seks obligatoriske stop for betaling af motorvejsafgift.
Hr. kommissær, synes De ikke, at vi burde gøre noget i den forbindelse, så vi undgår, at bilisterne skal stoppe seks gange, og at der opstår kilometerlange køer ved Biriatou-passagen? 
Barrot,
    Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne svare fru Ayala Sender, at det er korrekt, at der på nuværende tidspunkt ikke er fællesskabsretlige bestemmelser, som vedrører hindringer for trafikken, og som omfatter lastbiler, som foretager international transport.
En foranstaltning som den, man har truffet i Frankrig, skal vurderes på baggrund af målsætningen om varernes frie bevægelighed og fællesskabsrettens generelle principper, navnlig kriterier som ikke-forskelsbehandling og proportionalitet. Såfremt det findes godtgjort, at Frankrig ikke efterlever disse fællesskabsretlige principper og skaber hindringer for den frie bevægelighed, kan Kommissionen naturligvis overveje at indlede en overtrædelsesprocedure.
For nærværende kan jeg forsikre, at jeg vil lade Deres bekymring gå videre til de franske myndigheder og bede dem om at fremskynde sagen, da denne overgang er af betydning for mange lastbiler. Hvad angår det andet spørgsmål, De rejser, kan De være sikker på, at vi foretager de fornødne undersøgelser for at fastlægge, hvorledes forbindelserne gennem Pyrenæerne mest hensigtsmæssigt kan forbedres. Jeg drøfter gerne dette spørgsmål med Dem.
Hermed kan jeg også svare hr. Ortuondo Larrea, som erindrer om de problemer, der er med den vestlige akse, altså Atlanterhavsaksen, mellem Bordeaux og Dax og naturligvis i forlængelse heraf forbindelsen gennem Baskerlandet. Jeg vil gerne sige, at vi også på det område lægger stor vægt på at forbedre forbindelserne, og jeg håber, at vi kan gennemføre det prioriterede projekt 3. Med både en østlig og en vestlig gren vil vi således allerede have opnået forbedringer med hensyn til forbindelserne gennem Pyrenæerne, hvilket naturligvis ikke forhindrer os i fortsat at overveje en central forbindelse.
Det var mine bemærkninger. Vi følger under alle omstændigheder disse spørgsmål nøje, og jeg håber, det på næste møde i Rådet bliver muligt at gøre fremskridt med hensyn til Eurovignet-direktivet, hvilket vil gøre det muligt for mig at gå videre med disse væsentlige spørgsmål. De har ret i, at det, hvis vi ikke passer på, er mobiliteten for alle europæere, der er truet. Derfor engagerer jeg mig meget i de forskellige projekter, og jeg står naturligvis til enhver tid til rådighed og er parat til at orientere Dem om, hvordan de skrider frem.
Formanden.
   - Kommissionen har meddelt, at kommissærerne Mandelson og Kallas ikke kan være til stede, og at den lader sig repræsentere af kommissærerne Kovács og Piebalgs, der vil besvare de næste spørgsmål. Jeg takker Dem for at være kommet.
Formanden.
Hvad agter Kommissionen at gøre for at begrænse tilstrømningen af vareforfalskede produkter fra Rusland og Kina? 
Kovács,
    Mange tak for spørgsmålet. Vareforfalskning og piratkopiering er meget alvorlige problemer af et enormt og voksende omfang. Den samlede mængde forfalskede varer udgør mellem 5 % og 10 % af verdenshandelen, og værdien ligger tæt på 500 milliarder euro om året. Vareforfalskning og piratkopiering koster job og medfører et betydeligt tab af indtægter. Men efterhånden som flere og flere falske fødevarer, medicinalvarer og reservedele til biler og fly dukker op på markedet, udgør vareforfalskning en voksende trussel mod forbrugernes sundhed og sikkerhed.
Toldvæsenet spiller en vigtig rolle, når det drejer sig om at bekæmpe vareforfalskning. EU's toldvæsen har med nye, moderne love og operationelle handlinger øget beslaglæggelsen af falske produkter med 900 % på fire år. Vareforfalskning bekæmpes dog mere effektivt ved at slå til ved kilden.
Idet 70 % af de forfalskede varer, som beslaglægges ved EU's grænser, er af kinesisk oprindelse, har Kommissionen fokuseret på Kina i kampen mod vareforfalskning. Et lovende resultat er den toldsamarbejdsaftale mellem EU og Kina, der blev underskrevet for nylig, og som omfatter fælles aktioner mod vareforfalskning. Samarbejdets betydning fremgår af statistikken: Hver dag ankommer 5.000 containere fra Kina til EU's vigtigste havne.
Min kollega kommissær Mandelson, der er ansvarlig for handelspolitikken, besøgte Kina for nylig og havde lejlighed til at drøfte spørgsmålet med højtstående kinesiske embedsmænd, herunder vicepremierministeren, der udtrykte deres vilje til at bekæmpe vareforfalskning.
Kommissionen er også regelmæssigt i dialog med Kina på ekspertniveau. Det første møde i forbindelse med dialogen mellem EU og Kina om immaterielle rettigheder blev holdt i oktober i Beijing. Det næste møde i arbejdsgruppen vedrørende økonomi og handel holdes den 17. og 18. marts. Her vil spørgsmålet om immaterielle rettigheder også blive behandlet, og en undergruppe vil udelukkende beskæftige sig med dette emne.
Som kommissær for beskatning og told har jeg store forventninger til samarbejdet med de kinesiske toldmyndigheder og til den moderne kinesiske toldlovgivning. Jeg håber, at en stor del af de forfalskede varer vil blive stoppet og beslaglagt, inden de eksporteres fra Kina.
Hvad angår Rusland, beslaglægger EU's toldvæsen meget få falske produkter fra Rusland. Den russiske lovgivning om immaterielle rettigheder er nu stort set i overensstemmelse med WTO's TRIPs-aftale. Håndhævelsen er dog stadig utilstrækkelig.
Kommissionen agter at fortsætte sin indsats over for Rusland gennem en struktureret dialog svarende til dialogen med Kina. 
Martin, David (PSE ).
   - Hr. kommissær, Deres svar var meget opmuntrende. De kinesiske myndigheder kommer tilsyneladende med de rigtige udtalelser om bekæmpelse af vareforfalskning. Kan det ikke betale sig for EU at tilbyde at placere toldembedsmænd og andre kontrollører i Kina for at hjælpe kineserne med at løse problemet? Jeg formoder, at kineserne vil sige nej, for jeg tror stadig ikke, de mener det alvorligt. Men vi bør tilbyde det for at teste, om Kina reagerer positivt på vores initiativer. 
Papastamkos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, i og med at man har konstateret disse mangler i toldsamarbejdet med Kina, og der foregår denne massive import af forfalskede produkter, hvorfor har Kommissionen og i det hele taget EU så ikke truffet foranstaltninger til at stoppe ophævelsen af kvoterne for tekstilprodukter? Og hvorfor aktiverer man ikke den sikkerhedsklausul, som findes i protokollen om Kinas tiltrædelse af WTO?
Kovács,
    Med hensyn til udsendelse af eksperter har Kommissionen og generaldirektoratet for beskatning og toldunion taget lignende skridt over for lande i tiltrædelsesfasen ved f.eks. at tilbyde teknisk bistand og sende eksperter til Bulgarien og Rumænien.
I forhold til det andet tillægsspørgsmål er det ikke så meget i forbindelse med vareforfalskninger, men snarere i forbindelse med den store andel af den kinesiske import, der er beklædning. Jeg agter selv at præsentere Kommissionen for et sådant initiativ i samarbejde med min kollega hr. Mandelson, da det principielt er et spørgsmål om handelspolitik og ikke kun toldpolitik. Men det skaber alvorlige problemer i mange EU-medlemsstater inklusive det land, jeg kender bedst - Ungarn. 
Caspary (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg er enig med Dem i, at EU fortsat skal være aktiv på dette område, og jeg vil gerne spørge Dem, om De kan love Parlamentet, at EU vil genfremsætte sit tilbud til kineserne om at stille f.eks. toldmedarbejdere til rådighed for vores regning, som skal hjælpe de kinesiske myndigheder i Kina med at holde varer væk fra EU-markedet, som ikke overholder verdensmarkedsreglerne. For jeg mener, at det er et stort problem.
I fredags besøgte jeg en virksomhed i min valgkreds. Her erfarede jeg, at man i Kina kopierer hele gadekraner, som egentlig er højteknologiske maskiner, som ikke adskiller sig fra dem, der bygges i EU. Jeg mener, at vi skal gribe aktivt fat i dette problem for at beskytte vores virksomheders konkurrenceevne, og et sådant tilbud om at stille personale til rådighed ville måske være måden at gøre det på.
Kovács,
    Ærede parlamentsmedlem! Mit svar på Deres spørgsmål er et klart ja. Jeg kan forsikre Parlamentet og Dem selv om, at Kommissionen og det relevante direktorat vil stille Kina et sådant forslag og betale omkostningerne i forbindelse hermed, for den toldsamarbejdsaftale, jeg nævnte - som betyder beskyttelse imod vareforfalskninger - harmonerer med foranstaltninger om at tilbyde teknisk bistand.
Formanden.
Hvilke planer har kommissæren med ansvar for handel om at overvåge, hvorvidt den bebudede pakke med handelsindrømmelser til støtte for udviklingslandene er effektiv, herunder de udviklingslande, som blev ramt af tsunamikatastrofen?
Hvordan vurderes den generelle toldpræferenceordning i forbindelse med udviklingslandenes samhandel med EU? 
Piebalgs,
    Efter tsunami-katastrofen foreslog Kommissionen, at den kommende generelle toldpræferenceordning blev fremskyndet for alle de lande, der blev berørt af tsunamien, især Sri Lanka på tekstilområdet og Thailand, Indonesien og Indien. Alle disse lande nød godt af forslaget om den nye generelle toldpræferenceordning fra oktober 2004.
Kommissionen vil fortsætte med at evaluere den generelle toldpræferenceordning. Det gjorde den i 2002, hvor den forelagde detaljerede handelsdata og præsenterede de vigtigste træk ved ordningen. Men for at være troværdig skal en sådan overvågningsordning dække adskillige år.
Vurderingen af den generelle toldpræferenceordning for udviklingslandene er positiv. Mellem 2002 og 2003 steg EU's import under ordningen fra 47,2 milliarder til 52 milliarder, selv om produkter og råvarer som f.eks. kaffe ikke længere var omfattet af ordningen i denne periode, da der var givet toldfri adgang for dem i henhold til andre internationale aftaler.
Hvad angår den generelle toldpræferenceordning, er EU langt den vigtigste donor i verden. EU's generelle toldpræferenceordning er mere omfattende end nogen anden. Den næststørste er den amerikanske ordning, der kun omfattede 17 milliarder dollars i 2003. Den generelle toldpræferenceordning bør dog ikke ses isoleret. EU deltager også i adskillige andre handelspræferenceordninger til fordel for udviklingslandene, f.eks. Alt undtagen våben-initiativet og Cotonou-aftalen.
Takket være de forskellige ordninger er 79 % af EU's import fra udviklingslandene omfattet af en toldpræferenceordning. 97 % af EU's import fra AVS-landene og 60 % af importen fra de mindst udviklede ikke-AVS-lande er toldfri. 
Moraes (PSE ).
   - Mange tak, hr. kommissær, for Deres detaljerede svar, som sammen med kommissær Mandelsons oplysninger tidligere i dag har været helt fyldestgørende. 
Formanden.
Virksomheder, der producerer tænger, har meget begrænsede muligheder for vækst på det hjemlige og på det europæiske marked. Som følge af den stadig større import bliver forholdene for disse producenter, hvoraf mange er lokale, stadig vanskeligere og vanskeligere.
Eksport til lande uden for Europa giver mulighed for at bevare virksomhederne og deres arbejdspladser. Især på det amerikanske marked er der gode muligheder for innovative tænger af høj kvalitet. Ud over de risici, der er forbundet med kurssvingninger, skaber den ualmindelig høje importtold på tænger i USA (5,5-12%) en konkurrenceforvridning mellem de europæiske virksomheder og de lokale amerikanske producenter. Opmærksomheden bør i denne forbindelse henledes på, at afgiften på tænger, der importeres fra USA til Europa, kun er 1,7%. 
Formålet med forskellige toldsatser på import og eksport til og fra udviklingslandene er at beskytte den lokale økonomi. USA har imidlertid ingen grund til at diskriminere europæiske producenter.
Er Kommissionen bekendt med denne situation? Kan Kommissionen oplyse, hvilke foranstaltninger den agter at iværksætte for sætte en stopper for denne, tilsyneladende, uretfærdige situation?
Piebalgs,
   Da USA anvender den toldkategori for tænger, som landet forhandlede sig til i Uruguay-runden, overholder det fuldt ud sine nuværende WTO-forpligtelser. Selv om USA måske fik en god aftale i sektoren for tænger i disse forhandlinger, opnåede EU bestemt et gunstigt resultat i andre industrisektorer, hvor EU's eksportører har bedre forhold end deres amerikanske kolleger.
Et blik på hele rækken af industritoldsatser viser, som det ærede medlem vil bemærke, at både USA og EU har høje importtoldsatser i nogle sektorer, men ikke nødvendigvis i de samme sektorer. Jeg vil gerne tilføje, at Kommissionens forhandlere i forhandlingsgruppen vedrørende markedsadgang for andre produkter end landbrugsprodukter under Doha-udviklingsdagsordenen fuldt ud er klar over det problem, som medlemmet nævner.
I den aktuelle WTO-runde har EU vist sin klare vilje til at reducere industritoldsatserne yderligere, især med hensyn til et så vigtigt EU-eksportmarked som USA. Kommissionen er overbevist om, at det vil lykkes. 

Ortuondo Larrea (ALDE ).
   - Mange tak for Deres svar, hr. Piebalgs. Jeg håber, at De får succes på den kommende Doha-runde, så disse forskelle kan blive udjævnet, for producenterne af håndværktøj til professionel brug er små virksomheder, der giver arbejde til arbejdstagere og familier, der lever og er afhængige af, at De opnår denne succes på den kommende Doha-runde.
Jeg vil også gerne bede Dem om at viderebringe kommissæren, hr. Mandelson, spørgsmålet om den lignende situation i forbindelse med samhandelen med Rusland, hvor dette europæisk fremstillede værktøj belægges med 15 % told. Jeg synes hverken, at USA eller Rusland fortjener at være omfattet af den særlige generelle toldpræferenceordning og af bistandstoldtariffer. Jeg håber, at hr. Mandelson vil besvare mit spørgsmål skriftligt. 
Piebalgs,
   Den besked skal jeg nok viderebringe til kommissær Mandelson. Jeg vil dog sige, at når det drejer sig om Rusland, er situationen en anden. Rusland er stadig ikke medlem af WTO, så vi kan kun prøve at løse dette problem ved bilaterale forhandlinger med Rusland. 
Formanden.
Passer det, at USA agter at forhøje tolden, og i givet fald hvor meget, på eksporten fra Europa af forarbejdede ferskner?
Har USA meddelt dette til WTO? Er der tale om en særskilt foranstaltning, og på hvilket retsgrundlag? Er der tale om en straffeforanstaltning? Hvilke europæiske foranstaltninger er den i så fald rettet imod?
Piebalgs,
   Som det ærede medlem med rette har påpeget, har USA truet med at ophæve toldindrømmelserne på en række EU-produkter, herunder ferskner på dåse, pr. 1. marts 2005 som reaktion på EU's beslutning om at ændre sin WTO-liste vedrørende afskallet og sleben ris.
Det ville USA have været berettiget til, hvis ikke det generelle niveau af indbyrdes og gensidigt acceptable fordele og indrømmelser stadig var lige så gunstigt for handelen som før ændringen i medfør af artikel 28 i GATT-aftalen fra 1994.
Takket være intense forhandlinger er de to parter dog nået til enighed med det resultat, at USA ikke har benyttet sin gengældelsesliste. Så problemet er løst. 
Papastamkos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for hans svar. Jeg er klar over dette. Da mit spørgsmål blev stillet, havde USA imidlertid truet med at indføre disse foranstaltninger mod den pågældende industrisektor og således også mod ferskenproducenterne i de europæiske stater. 
Formanden.
EU's landbrugspolitik er til hinder for verdenshandelen. På grund af EU's landbrugssubsidier mister verdens fattige lande muligheden for at konkurrere på verdensmarkedet og på EU's marked.
Er Kommissionen enig i denne opfattelse om konsekvenserne af EU's landbrugspolitik?
Hvad vil Kommissionen i bekræftende fald gøre ved sagen? 
Kovács,
   Jeg er enig i, at De Europæiske Fællesskabers landbrugspolitik i lang tid var en hindring for verdenshandelen, men siden 1992 har situationen ændret sig mærkbart takket være en vellykket reform af den fælles landbrugspolitik.
De seneste landbrugsreformpakker vedtaget af landbrugsministrene i 2003 og 2004 har i høj grad fjernet det handelsforvridende element i den fælles landbrugspolitik og bidraget til en mere markedsorienteret landbrugshandel.
EU's handelsstatistik viser, at EU's landbrugsimport fra udviklingslandene i alt udgjorde over 37 milliarder euro i 2003. Det svarer mere eller mindre til USA's, Canadas, Japans, Australiens og New Zealands samlede import. EU optager alene 85 % af den samlede landbrugseksport fra Afrika og 45 % af den samlede landbrugseksport fra Latinamerika.
I Doha-forhandlingerne forpligtede EU sig til reducere de handelsforvridende subsidier betydeligt, afskaffe eksportrestitutionerne og forbedre markedsadgangen.
Det Europæiske Fællesskab og andre store landbrugsproducenter bør gennemføre tilsvarende reformer til fordel for de fattigste eller mindre udviklede lande. EU bestræber sig på at overtale andre lande til at give told- og kvotefri markedsadgang for landbrugsprodukter fra mindre udviklede lande. 
Andersson (PSE ).
   - Jeg er enig i, at landbrugspolitikken er forbedret. Derimod mener jeg ikke, at forbedringerne er tilstrækkelige. Der er også klager fra den fattigere del af verden mod EU's og USA's landbrugspolitik over, at vi ikke giver adgang til markederne, og at vi dumper priserne på verdensmarkedet. Jeg vil gerne se yderligere forbedringer, da jeg mener, at en retfærdig verdenshandel nok er lige så vigtig som en bistandspolitik.
Deler De min holdning om, at der er brug for yderligere ændringer for at støtte den fattige del af verden? Hvordan vil De i så fald tilvejebringe disse ændringer? 
Kovács,
    Ærede parlamentsmedlem, jeg deler Deres synspunkt og bekymring. Og hvad mere er, findes der visse forskelle mellem de 25 EU-medlemsstater, som ikke harmonerer med reglerne om fri konkurrence. Det er en kendt sag, at de 10 nyligt tiltrådte lande får betydeligt mindre i støtte fra den fælles landbrugspolitik end de 15 gamle medlemsstater, og at det er med til at dæmpe konkurrencen fra landbrugerne i de 10 nye medlemsstater og deres produkter. Jeg ved selvfølgelig godt, at udviklingslandene og specielt de fattigste lande har langt større problemer. Når jeg ser på omfanget af problemerne for de 10 nyligt tiltrådte lande, har jeg stor forståelse for de fattigste landes problemer. Der er brug for yderligere tiltag for at gøre EU-markedet tilgængeligt for de fattigste lande. 
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 24 og 25 vil blive besvaret skriftligt. 
Formanden.
Meningsmålinger viser, at borgerne ser de europæiske institutioner som store bureaukratiske centre, der har betydelig magt, og som drives med mange af skatteydernes penge. Prodi-Kommissionen begyndte at behandle dette problem, og kommissionsmedlem Kinnock fik ansvar for en administrativ reform af de europæiske institutioner.
Er "Kinnock-reformen" overhovedet blevet indledt? Er den under udvikling? Eller er den måske allerede blevet afsluttet? Og hvis den er blevet afsluttet, hvilke virkninger har den så haft? Hvor mange unødige administrative hindringer indeholder EU's retsakter efter Kommissionens mening? Har Kommissionen intentioner om at udarbejde et handlingsprogram for at bekæmpe bureaukrati?
Piebalgs,
   EU har brug for en velfungerende forvaltning, der kan klare de øgede udfordringer og forventninger. Kommissionen har rent faktisk undergået en lang forandringsproces i de sidste fem år. Efter sin tiltrædelse iværksatte Prodi-Kommissionen et omfattende program for den administrative reform, som indebar vedtagelse af hvidbogen den 1. marts 2000 og gennemførelse af den pågældende tidsplan/handlingsplan. Den administrative reform er en reform af både struktur og mentalitet.
EU-forvaltningen skal være velorganiseret og udadvendt. For det første har Kommissionen truffet foranstaltninger til at forbedre sine egne arbejdsmetoder, især ved at strømline koordinationen mellem sine tjenestegrene. Kommissionen har også ændret sin personalepolitik med vedtagelsen af den nye personalevedtægt den 1. maj 2004. Den omfatter et nyt karrieresystem og forfremmelse på basis af kvalifikationer.
For det andet havde reformen til hensigt at skabe en servicekultur. Det indebar udarbejdelse af en kodeks for god forvaltningsskik og førte til forordningen om aktindsigt.
For det tredje har Kommissionen på området finanskontrol gennemgribende ændret reglerne og procedurerne for forvaltning af EU's midler. Denne proces fik fuld tilslutning fra Rådet og støtte fra Europa-Parlamentet.
Reformen er i gang, men er endnu ikke afsluttet. Der er oprettet nye strukturer, men deres funktion skal muligvis finjusteres yderligere. I den forstand er en reform aldrig afsluttet. Under gennemførelsen vil Kommissionen især se på forenklingen af procedurer med henblik på at fjerne unødige hindringer og bekæmpe bureaukratiet.
Jeg er enig med det ærede medlem i, at det europæiske projekts troværdighed afhænger stærkt af EU-institutionernes evne til at tilpasse deres strukturer og regler efter offentlighedens behov. Reformen er derfor en løbende proces, der bestemt fortjener Europa-Parlamentets opmærksomhed. 
Brejc, Mihael (PPE-DE ).
   - (Tak, hr. kommissær. Tak for Deres svar. Jeg må desværre sige, at det ikke står helt klart, om Kinnock-reformen i det mindste var delvis vellykket i denne henseende. Det er mit indtryk, at vi faktisk ved meget lidt om det. Der er sandsynligvis fortsat mange procedurer i de europæiske institutioner, der bør forenkles ganske betydeligt. Vi kan ikke forvente, at medlemsstaterne sikrer en effektiv finansiering og lever op til deres forpligtelser og rettigheder, hvis ikke procedurerne forenkles. 
Westlund (PSE ).
   - Jeg er enig med den tidligere taler i, hvor vigtigt det er at effektivisere EU. Med henblik på at modernisere EU's institutioner og gennemføre god forvaltningsskik som nævnt af kommissær Kallas skal vi dog også kræve at få mere ud af det skatteprovenu, som vi investerer. En sådan effektivisering ville være mulig, hvis alle EU-afgørelser faktisk også blev til virkelighed. Jeg kan se, at en stor del af de afgørelser, vi træffer i Parlamentet, ikke bliver til virkelighed. Det kan f.eks. dreje sig om vigtige foranstaltninger til at bekæmpe miljøskader eller lovgivning om større ligestilling og retfærdighed i Europa.
Mit spørgsmål går på, hvordan Kommissionen vil arbejde med at gennemføre de afgørelser, der træffes af EU's institutioner, så de kan blive til virkelighed og forbedringer i folks hverdag. 
Piebalgs,
   Jeg deler Deres ønske om at effektivisere Kommissionen og alle EU's institutioner og tjenestegrene. Det er grunden til, at Kinnock-reformerne blev iværksat, og de har givet positive resultater. EU's institutioner arbejder mere effektivt end nogensinde. De tjenestemænd, der arbejder for EU's institutioner, løser deres opgaver samvittighedsfuldt. Jeg er derfor ikke enig i udtalelsen om, at reformen ikke har givet resultater.
Med hensyn til forenkling af procedurerne må man huske, at EU's institutioner er offentligt finansieret, og det betyder, at der skal følges nogle bestemte procedurer. Ud fra den synsvinkel kan vi aldrig få samme slags procedurer som private virksomheder.
EU's institutioner vil fortsætte reformprocessen, for selv om Kinnock-reformerne bestemt har givet gode resultater, kan man aldrig reformere for meget. 
Formanden.
Bør Revisionsrettens rolle som "Europas finansielle samvittighed" ikke forudsætte, at OLAF, når den modtager oplysninger om dårlig forvaltning, bedrageri eller al anden illegal virksomhed inden for denne institution, udviser vilje til at foretage undersøgelser og lægger en ubøjelig strenghed for dagen?
Mener Kommissionen også, at Revisionsrettens særlige karakter som kontrolinstans i forbindelse med de andre institutioners fejl, ikke må tilskynde tjenestemændene, ikke kun i Revisionsretten men også i de andre institutioner, til at tilsløre tilfælde af dårlig forvaltning, bedrageri eller enhver anden illegal aktivitet, som de får kendskab til, således at Revisionsrettens ulastelige image bevares?
Det står fast, at et tidligere medlem af Revisionsretten, som var genstand for en undersøgelse foretaget af OLAF for Revisionsretten, har indledt retssag ved de græske domstole mod en tidligere tjenestemand i denne institution, som havde vidnet i denne sag. Institutionerne har vedtaget foranstaltninger for at beskytte alle tjenestemænd mod uretfærdig eller diskriminerende behandling i tilknytning til afsløringen af ulovlige handlinger og alvorlige forseelser inden for deres egne rækker. Mener Kommissionen ikke, at det generelt er dens pligt også at sørge for beskyttelse af sine tidligere tjenestemænd, som er blevet involveret i sådanne situationer? Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe på dette område? 
Piebalgs,
    Det ærede medlem har ret i sin antagelse om, at Revisionsretten som Europas finansielle samvittighed skal overholde de højeste standarder for gennemsigtighed og ansvarlighed. I lyset heraf er Revisionsretten også underkastet OLAF's kontrol. OLAF udfører systematiske undersøgelser, når kontoret underrettes om alvorlige mistanker om uregelmæssigheder, svig eller andre ulovlige aktiviteter inden for EU's institutioner. Kommissionen kan bekræfte, at bestemmelserne i den personalevedtægt, som det ærede medlem hentyder til, gælder for personalet i alle institutionerne, også Revisionsretten.
Kommissionen er bekendt med, at det tidligere medlem af Revisionsretten, som var omfattet af en undersøgelse foretaget af OLAF, har anlagt sag ved de græske domstole mod en tidligere embedsmand i Revisionsretten, der vidnede mod hende under OLAF's undersøgelse. Embedsmanden underrettede faktisk selv OLAF om sagsanlægget, hvor der i øjeblikket foretages indledende efterforskning. Kommissionen vil gerne påpege, at det er institutionernes pligt at beskytte embedsmænd eller tidligere embedsmænd, som udsættes for diskriminerende behandling.
Reglerne om disse rapportører i den nuværende personalevedtægt gælder også for Revisionsretten. Under fuldstændig iagttagelse af de gældende procedureregler i Grækenland har OLAF truffet de nødvendige foranstaltninger til at give den tidligere embedsmand alle de oplysninger, han har bedt om, og som OLAF kan tilvejebringe, for at støtte hans forsvar.
Kommissæren med ansvar for bekæmpelse af svig har fortalt mig, at han hellere end gerne vil drøfte dette spørgsmål med det ærede medlem, når det passer ham. 
Staes (Verts/ALE ),
   Hr. formand, jeg takker kommissæren for hans svar, og jeg undskylder på vegne af hr. van Buitenen, som ikke kunne være til stede her på grund af uforudsete omstændigheder. Jeg er dog glad for, at jeg kan være stedfortræder for hr. van Buitenen, fordi netop jeg var det parlamentsmedlem, som satte hele denne sag i gang under den forrige valgperiode. Jeg planlagde en undersøgelse i Revisionsretten, jeg videregav også sagen til OLAF, og jeg var meget glad for, at OLAF undersøgte denne sag seriøst. Jeg er meget tilfreds med bedrageribekæmpelseskommissærens tilbud om at drøfte sagen nærmere, for jeg synes, at det er overordentlig vigtigt, at Revisionsretten påtager sig sit ansvar her, og at personer, som OLAF har indkaldt som vidne, ikke kan straffes for deres modige adfærd gennem en retssag i deres eget land. Jeg tager derfor gerne imod kommissærens tilbud om sammen med hr. van Buitenen at drøfte sagen nærmere med hr. Kallas. 
Piebalgs,
    Jeg kan bekræfte næstformand Kallas' invitation til et møde med hr. van Buitenen, hvor de kan drøfte dette spørgsmål og eventuelle løsninger nærmere. 
Formanden.
I hvor høj grad er det udvidede EU afhængigt af olie- og gasleverancer fra Rusland, og hvilke foranstaltninger planlægger Kommissionen for at mindske denne ensidige afhængighed? 
Piebalgs,
    Det udvidede EU er afhængigt af importeret energi til dækning af 50 % af sit behov, og afhængigheden af eksterne energikilder er stigende. I 2030 kan denne afhængighed være nået op på næsten 70 %, hvor 90 % af olieforbruget og 80 % af gasforbruget dækkes af lande uden for EU. Gasimporten fra Rusland tegner sig i øjeblikket for 26 % af det samlede gasforbrug i EU, og det tilsvarende tal for olie er 25 %. I den forbindelse er det vigtigt at vide, at Rusland altid har været en helt pålidelig leverandør af energi til EU. Med energidialogen mellem EU og Rusland er der etableret et godt forhold på energiområdet, og Kommissionen mener, at Rusland vil være EU's vigtigste og mest pålidelige energileverandør i en overskuelig fremtid. Alligevel er Fællesskabet nødt til at sikre forsyningsspredning og udnytte sine egne indenlandske energiressourcer maksimalt. En sådan politik er fornuftig, hvad angår forsyningssikkerhed, bæredygtig udvikling og forfølgelse af vores Lissabon-mål.
Af disse årsager vil den nye Kommission handle ud fra følgende energiprioriteter: For det første energieffektivitet. En enkel sammenligning af, hvad de forskellige EU-medlemsstater har gjort for at opnå energieffektivitet, vil vise mulighederne for energibesparelser, der vil bidrage betydeligt til at opfylde EU's Kyoto-mål. De vil også forbedre vores konkurrenceevne. Her i foråret vil jeg forelægge en grønbog om energieffektivitet med beskrivelse af de konkrete foranstaltninger, som skal træffes på fællesskabsplan og nationalt, regionalt og lokalt plan for at opnå disse besparelser.
For det andet fremme af vedvarende energi. Mod slutningen af året vil Kommissionen offentliggøre en meddelelse om vedvarende energi med særlig vægt på en vurdering af effektiviteten af de eksisterende støttemekanismer i medlemsstaterne. Jeg vil nøje overvåge situationen, så der sker en tydelig udvikling mod opfyldelse af målsætningen om, at 12 % af Unionens samlede energiforbrug i 2010 skal komme fra vedvarende energi.
For det tredje fremme af rent kul. Ca. en tredjedel af EU's elproduktion er baseret på kul. Hvis det skal fortsætte, må vi gøre en stor indsats for at gøre kuludvinding mere effektiv og udvikle metoder til opsamling og deponering af CO2. Europa bør påtage sig en ledende rolle inden for forskning på dette område, og Kommissionen vil undersøge muligheden for et fælles europæisk projekt.
Endelig vil jeg gerne nævne etableringen og forbedringen af energidialoger med en lang række energiproducenter, forbrugere og transitlande. På det regelmæssige møde på ministerplan for nylig blev EU og OPEC enige om øget dialog. Der vil blive ført en dialog med landene ved Det Kaspiske Hav, og det årlige møde på højt plan med Norge vil fortsætte. Desuden bør der naturligvis føres en omfattende offentlig debat om EU's voksende afhængighed af eksterne energikilder, også for at sikre, at disse politikker fuldt ud imødegår denne udfordring. Kommissionen agter derfor i slutningen af året at vedtage en ny grønbog om sikkerheden af EU's energiforsyning med henblik på at fremme en stor offentlig debat. Europa-Parlamentets input under forberedelserne til og opfølgningen på denne grønbog vil være af central betydning. 
Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær, De talte om, hvor meget tiltro man kan have til Rusland. I dag blev den demokratisk valgte præsident i Tjetjenien, hr. Maskhadov, skudt, og allerede senere på dagen tildelte hr. Putin morderne den højeste russiske orden. Jeg har kun ét spørgsmål i den forbindelse, og det er, om De ønsker at være afhængig af et sådant regime på sigt. Mere konkret vil jeg imidlertid gerne spørge, om det er rigtigt, at rørsystemerne i Ukraine blev købt af et russisk konsortium under urolighederne her, og om dette skridt er uigenkaldeligt?
Piebalgs,
    Hvad angår energiforsyningen fra Rusland, kommer jeg fra et land, der ikke har det letteste forhold til Rusland. Men i forbindelse med evaluering af alle de energiressourcer, som Rusland leverer, kunne jeg konstatere en løbende tilførsel af energi. Så ud fra det synspunkt har Rusland været en meget pålidelig partner. Men vi bør sprede vores kilder.
Med hensyn til bekymringen over, at Rusland køber energisektorer i andre lande, hvis lovgivningen tillader det, så er det fuldstændig lovligt. På naturgasmarkedet i f.eks. Letland ejes gassen til dels af virksomheden Gazprom. Men det er et forretningsprojekt, og jeg har ingen indvendinger mod det.
Caspary (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær, hjertelig tak for disse redegørelser. I går vedtog vi Seppänen-betænkningen, hvori man diskuterede liberaliseringen , mens der stadigvæk er de tre store, nemlig Algeriet, Rusland og Norge, hvorfra vi får vores gas og størstedelen af energien. Her er jeg enig med hr. Posselt, og jeg spørger Dem derfor, hvilke foranstaltninger De planlægger at gennemføre for netop at påvirke Rusland i retning af, at vi ikke kun har én leverandør i Rusland, som de facto er ansvarlig for tildelingen af licenser? Hvad gør De for at opnå en diversifikation her, som har til formål at sikre forsyningssikkerheden og samtidig bidrage til, at gaspriserne for vores aftagere kan reduceres yderligere.
Piebalgs,
   Vi har en energidialog mellem EU og Rusland, og vi har også en dialog mellem EU og Rusland. Det er rigtigt, at dialogen kunne give meget bedre resultater, men jeg vil sige, at Rusland bør vedtage lovgivning, der giver mulighed for ægte konkurrence på markedet og plads til investeringer. Rusland skal træffe sine egne beslutninger. Vores rolle er at tilskynde Rusland hertil, og det er det, som EU gør. Så jeg forventer, at den russiske energisektor vil udvikle sig sundt. Rusland vil i den nærmeste fremtid fortsat være vores partner, når vi køber energiressourcer.
Formanden.
Trods udviklingen i den politiske situation - de baltiske landes tiltræden af EU - er deres energisystem stadig tilknyttet det russiske energisystem. Alternativet til denne utilfredsstillende situation er projektet "Elektricitetsforbindelse mellem Litauen og Polen". Det kniber imidlertid med positive tiltage i forbindelse med dette projekt. Betyder den omstændighed, at projektet figurerer på listen over prioriterede EU-projekter, at Kommissionen er interesseret i, at der gennemføres konkrete etaper af projektet inden for nærmere fastlagte frister? (Vil det i bekræftende fald være muligt at lægge dem ud til virksomheder i de berørte lande (Polen og de baltiske stater))? Har Kommissionen mulighed for at træffe foranstaltninger over for de ansvarlige for projektet, som er skyld i den stilstand, det befinder sig i? Beskæftiger Kommissionen sig mere generelt med behovet for at etablere en sammenkobling af energisystemet i den gamle Østblok og i Vesteuropa? 
Piebalgs,
    Det ærede medlem har ret. Den manglende sammenkobling mellem de baltiske lande og resten af EU giver anledning til bekymring. Det er en vigtig forudsætning for et velfungerende indre elmarked og for forsyningssikkerheden i regionen. Det haster derfor med at integrere elnettet i resten af Europa.
Kommissionen støtter nye investeringer gennem sit program for transeuropæiske energinet. I de baltiske lande er det igangværende projekt Estlink-projektet. Dette undersøiske kabel vil koble de baltiske lande til det skandinaviske strømnet og forventes færdigt i 2006. Det vil bidrage til at sprede strømforsyningen i regionen og øge forsyningssikkerheden.
Det andet vigtige elsammenkoblingsprojekt i regionen er forbindelsen mellem Polen og Litauen. For at fremme projektet vil Kommissionen dække halvdelen af udgifterne til undersøgelser vedrørende forbindelsen. Der undersøges adskillige muligheder i forbindelse med projektet, som er ret komplekst og kræver godt samarbejde mellem alle de berørte parter.
Retningslinjerne for TEN-energinet behandles i øjeblikket i Europa-Parlamentet, men overvejende i forbindelse med samfinansiering af forundersøgelser. Selve konstruktionen af sammenkoblingen er op til de pågældende lande og virksomheder.
Forbindelsen mellem Polen og Litauen nævnes som et projekt af europæisk interesse, og Kommissionen er med til at fremme projektet. Den 18. marts mødes repræsentanter for Polen og Litauen f.eks. i Bruxelles for at diskutere den aktuelle polsk-litauiske transmissionsplan, herunder elektricitetsforbindelsen mellem de to lande. Jeg har haft personlig kontakt med landenes repræsentanter og er overbevist om, at elektricitetsforbindelsen mellem Polen og Litauen bliver en realitet.
Paleckis (PSE ).
   - Mange tak, hr. kommissær, for Deres klare og præcise svar. Jeg vil gerne spørge, om De er enig i de nylige udtalelser fra Litauens premierminister Algirdas Brazauskas om, at Polen fortsat har forbehold vedrørende kraftbroen mellem Litauen og Polen. Jeg vil også gerne høre Deres mening dels om det faktum, at der i Litauen breder sig den opfattelse, at man har nået en situation, hvor Litauen fortsat har en ensidig energimæssig afhængighed, og dels om, at man i Litauen i stigende grad taler om, at det måske er muligt at udvide arbejdet i atomkraftværket Ignalinas anden blok. I lyset af de seneste videnskabelige informationer om sikkerheden ved RMBK-reaktorer og de tekniske perspektiver ved at lade anden blok arbejde i endnu ca. 12 år, hvad mener Kommissionen så om en sådan udvidelse? Tak. 
Piebalgs,
   For at begynde med Ignalina skal den anden reaktor på anlægget lukkes ned ved udgangen af 2009. Det er ikke Kommissionens beslutning, men en del af tiltrædelsestraktaten. Situationen er derfor ret klar.
Jeg mødtes for nylig med den litauiske udenrigsminister, og han bekræftede, at der ikke er grund til bekymring med hensyn til effekten af Ignalinas lukning på energiproduktionen i Litauen. Denne lukning vil helt sikkert ændre balancen i det baltiske område, men det vil ikke skabe særlige vanskeligheder for Litauen eller andre baltiske lande. Jeg ser derfor ingen forbindelse mellem Ignalinas lukning og forsyningssikkerheden i den baltiske region.
Det er svært for mig at kommentere Polens holdning, men min kontakt med den polske regering og de polske myndigheder har vist, at de er positive over for dette projekt. Jeg tvivler ikke på, at det vil være i både Litauens og Polens interesse.
Posselt (PPE-DE ).
   - Jeg har et tillægsspørgsmål hertil. Kan kommissæren for det første forestille sig, at man vil udvide dette strømforbund til også at omfatte Vesteuropa? Skal man for det andet efter Deres mening bevare gamle atomkraftværker, f.eks. i Polen og Litauen, som ikke opfylder moderne standarder, og samtidig lukke værker med meget mere moderne faciliteter, f.eks. i Tyskland? Er det ikke et problem set med Kommissionens øjne? 
Piebalgs,
   Så vidt jeg ved, er der ingen atomkraftanlæg i Polen, som man kan lukke ned. Situationen i Litauen er også klar: Ifølge tiltrædelsestraktaten skal reaktorerne på Ignalina-værket lukkes ned. Det skyldes ikke, at de er gamle, men under tiltrædelsesforhandlingerne blev det klart, at de generatorer ikke kan opgraderes, så de opfylder vores sikkerhedsstandarder. Litauen har holdt sit løfte og lukket den første reaktor på det aftalte tidspunkt. Jeg tvivler ikke på, at den anden reaktor vil blive lukket ned som lovet i tiltrædelsestraktaten. Det er der overhovedet ingen tvivl om.
De baltiske lande har været med i SNG's elektricitetsforbindelse. Det er derfor yderst vigtigt at tilvejebringe andre forbindelser med henblik på forsyningssikkerhed. Jeg har allerede talt om Estlink. Denne forbindelse kobler de baltiske lande til EU's energisystemer. Vi får endnu en sammenkobling mellem Litauen og Polen. Er det tilstrækkeligt? Bestemt ikke, vi får brug for mere sammenkoblingskapacitet til udvikling af vores indre elmarked. Men i det mindste skabes der forbindelse mellem det baltiske og det centraleuropæiske energinet.
Formanden.
I praksis gælder der forskellige energilovgivninger i EU's medlemsstater. Dette gør det vanskeligt at etablere et fælles europæisk energimarked med fri udveksling af tjenesteydelser i EU-området og på internationalt plan.
Hvad agter Kommissionen at foretage sig i nærmeste fremtid for at ændre denne situation? 
Piebalgs,
   Der er gjort store fremskridt med udvikling af et konkurrencedygtigt fælles europæisk energimarked, hvor der er lige vilkår for alle. Som det fremgår af spørgsmålet, er der dog stadig meget at gøre. For det første skal det andet gasdirektiv og det andet eldirektiv, som omhandler fælles grundlæggende foranstaltninger i forbindelse med liberalisering af el- og gasmarkedet, gennemføres øjeblikkeligt af alle medlemsstater. Disse direktiver skulle have været omsat i national ret senest i juli 2004, men ikke alle lande har nået det. Jeg vil foreslå, at Kommissionen sender en begrundet udtalelse til disse lande i næste uge, og jeg agter at gå videre med disse overtrædelsessager hurtigt med henblik på at gå til procedurens sidste trin, nemlig henvisning til Domstolen til sommer, hvis der ikke sker noget. Desuden har jeg pålagt mine tjenestegrene at undersøge de vedtagne gennemførelsesbestemmelser for at sikre fuld overensstemmelse med direktivernes krav.
For det andet er det nødvendigt at sikre lige vilkår med hensyn til de nærmere regler på områder som toldstrukturer og regler for tredjeparters adgang. Dette er tilstræbt gennem konsensusopbyggende arbejde i Firenze- og Madrid-Forummet, som har ført til den forordning om grænseoverskridende handel med elektricitet, der trådte i kraft sidste år, og den tilsvarende forordning om gas, som vi forventer vedtaget meget snart. Disse nye retsakter vil bidrage væsentligt til den hurtige tilnærmelse af de enkelte landes regler for handel med elektricitet. I den henseende spiller de nationale tilsynsmyndigheder på energiområdet en central rolle. Disse myndigheders eksistens var et af de vigtigste krav i direktiverne, og fælles handling fra deres side vil være afgørende for at sikre, at der set med kundernes øjne er ét fælles europæisk el- og gasnet, ikke 25. Det er grunden til, at Kommissionen har oprettet en europæisk gruppe af tilsynsmyndigheder, som begynder at give vigtige resultater på området.
For det tredje skal vi undersøge, om de nuværende lovbestemmelser er tilstrækkelige til at opfylde vores målsætninger om et virkelig konkurrencedygtigt EU-marked med en høj grad af forbruger- og miljøbeskyttelse samt forsyningssikkerhed. I den forbindelse vil Kommissionen ved årets slutning forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en detaljeret rapport om både det indre marked og konkurrencesituationen med særlig vægt på en nærmere undersøgelse af de allerede eksisterende foranstaltningers tilstrækkelighed. Rapporten vil danne grundlag for en indgående og vidtrækkende debat, som vil føre til konklusioner i 2006.
Endelig skal det bemærkes, at det vil bidrage til en sammenhængende energipolitik i Fællesskabet og styrke det eksisterende retsgrundlag for handling, når den nye forfatning, som indeholder et særligt energikapitel, træder i kraft. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
    -  Mange tak, hr. kommissær, for Deres svar, der er meget signifikant, samt for det omfattende kendskab til den polske energisektor, som De udviste i Deres svar på spørgsmålene fra hr. Paleckis og hr. Posselt. Sidstnævnte er formentlig mere fortrolig med bayriske svineskanker end polske kraftværker.
Jeg vil også takke for Deres bemærkninger om, at Kommissionen vil insistere på, at medlemsstaterne lever op til deres forpligtelser i energisektoren. Jeg håber, at Kommissionens foranstaltninger primært vil være styret af hensynet til de europæiske forbrugere, uanset om de er polske, litauiske, estiske eller britiske, og på vegne af de polske forbrugere vil jeg gerne sige, at jeg stoler på, at det er tilfældet. 
Tak for Deres meget kyndige svar, hr. kommissær.
Piebalgs,
    Jeg har ingen kommentarer.
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 31-55 vil blive besvaret skriftligt.
Spørgetiden er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om betænkning (A6-0045/2005) af Presedo for Udvalget om International Handel om forslag til Rådets forordning om anvendelse af et arrangement med generelle toldpræferencer (KOM(2004)0699 - KOM(2005)0043 - C6 0001/2005 - 2004/0242(CNS)).
Fjellner (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er i syv sind med hensyn til hele præferencesystemet som sådan. Det er naturligvis godt, at vi fjerner nogle af handelshindringerne for de fattige lande. Handel bidrager jo til frihed, udvikling og ikke mindst til velstand, som de fattige lande i høj grad har behov for. Det tragiske er dog, at der i det hele taget er behov for et særligt præferencesystem for de fattige lande, og at Europas generelle handelspolitik har de konsekvenser, at vi skal gøre undtagelser for de fattige for at kunne sove godt om natten. Erfaringen har desuden vist, at præferencesystemet på mange måder har været symbolpolitik. Få fattige lande har udnyttet systemet, ikke mindst fordi det har været så kompliceret. Målet skal naturligvis være, at liberaliseringen af handelspolitikken bliver så fremskreden, at vi kan slippe præferencesystemet fuldstændig.
EU, som trods alt er baseret på en klog vurdering af den frie handels gavnlige effekter, burde naturligvis turde tage skridtet fuldt ud. Hvis vi ikke gør det, hvordan kan handelen og verden så blive mere fri?
Under behandlingen af denne sag blev jeg i tvivl om, hvorvidt nogle parlamentsmedlemmer ikke havde glemt, at det europæiske samarbejde var bygget på fri handel. Der er gjort flere forsøg her i Parlamentet på også at beskytte den europæiske sukkerproduktion og tekstilindustrien, som allerede fungerer bag høje toldmæssige hindringer - alt dette på bekostning af producenterne i de fattige lande. Jeg stemte naturligvis imod disse forsøg, men der hviskes stadig om, at der fortsat er lang vej igen.
For mit eget vedkommende så jeg gerne, at det nye præferencesystem gik endnu længere, så den allerede lave told afskaffes, mulighederne for regional forstærkning forbedres, og systemet forenkles yderligere.
Afslutningsvis vil jeg gentage mit håb om, at vi inden for den nærmeste fremtid kommer til et punkt, hvor den europæiske handelspolitik er så fri, åben og uden hindringer, at vi faktisk ikke behøver noget præferencesystem. Den europæiske handelspolitik skal nemlig gennemsyres af samme grundtanke, som skaber EU, nemlig den frie handel, ellers vil Europa ikke fremstå, som Europa faktisk burde. 
Arif (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil først og fremmest gerne lykønske vores ordfører Antolín Sánchez Presedo for hans fremragende indsats for at opnå større gennemsigtighed, klarhed og især effektivitet i den generelle præferenceordning. Jeg vil ligeledes gerne understrege de betragtelige fremskridt med den nye forordning, ikke blot i form af forenklingen med reducering af antallet af ordninger, samtidig med at fortjenesterne ved GSP målrettes mod de lande, som har mest brug for det, eller i form af opfordringen til at overholde praksis i overensstemmelse med den bæredygtige udvikling og god forvaltningsskik, men også i form af en hurtig vedtagelse af den nye forordning for hurtigst muligt at yde en ekstra kommerciel støtte til de lande, som er ramt af tsunamien.
Hvad sidstnævnte angår, er jeg dog stadig bekymret for modtagerlandenes, og især de flodbølgeramte landes, evne til hurtigt at kunne gennemføre de nødvendige administrative foranstaltninger for at kunne få glæde af den nye ordning. Får Kommissionen tilstrækkelig tid til at evaluere de berørte landes ansøgninger korrekt? Ordførerens forslag, som fastlægger en overgangsperiode indtil januar 2006, forekommer mig at være det mest fornuftige i den forbindelse, især når man ved, at disse lange og indviklede procedurer altid har begrænset de fattige landes brug af ordningen.
Endvidere skal EU, hvad angår oprindelsesreglerne, selv om jeg glæder mig over en større smidighed i forslaget, prioritere en harmonisering af disse regler på internationalt plan, især inden for WTO.
Udviklingslandene skal tilpasse sig de særlige oprindelsesregler for hvert land, der tilstår dem en præferenceordning, hvilket gør foranstaltningerne meget komplicerede og så dyre, at enhver kommerciel interesse ligefrem forsvinder indimellem. Jeg vil også gerne understrege, at Parlamentet anmoder Kommissionen om at følge gennemførelsen af den nye ordning meget nøje for at fastslå, hvorvidt den indfrier de målsætninger, der er fastlagt for den, og det i hvert enkelt land. Kommissionen bør evaluere ordningen med jævne mellemrum, kontrollere iværksættelsen af den og holde Parlamentet informeret, hvilket ikke er blevet gjort tidligere.
Jeg vil slutte af med at minde om, at GSP ikke er et af de værktøjer, som er beregnet til at fremme udviklingen i de fattigste lande og deres fulde integration i den internationale handel. Hvis vi reelt ønsker at hjælpe de fattige lande med at drage fordel af globaliseringen, skal vi genoverveje de globale handelsregler i deres helhed i en mere afbalanceret retning ved at knytte handel og bæredygtig udvikling sammen i vores overvejelser.
Budreikaitė (ALDE ).
   - Tak, hr. formand. Mens vi taler om et arrangement med generelle toldpræferencer, vil jeg gerne tage fat på spørgsmålet om oprindelsesregler og interregional kumulation med hensyn til tekstilsektoren. Det er nødvendigt at anvende oprindelsesprincippet, der har været gældende indtil nu, og afstå fra interregional kumulation. Interregional kumulation vil forenkle anvendelsen af oprindelsesreglerne, men det vil primært gavne de mere konkurrencedygtige lande som f.eks. Kina og ikke de mindst udviklede lande. Afskaffelsen af oprindelsesreglerne vil åbne EU-markedet for yderligere 30 udviklingslande inklusive det konkurrencedygtige Indien, mens tsunami-ramte lande som f.eks. Sri Lanka realistisk set ikke vil kunne klare konkurrencen. Det vil gavne de EU-medlemsstater, der har overført tekstilproduktionen til asiatiske stater, mens tekstilindustrien i EU's sydlige og nye medlemsstater vil blive ramt af stigende arbejdsløshed og et sammenbrud af tekstilsektoren, hvilket ikke vil fremme gennemførelsen af Lissabon-målene. Når man taler om global kumulation, vil begrebet EU's fælles marked stort set blive uforståeligt. Jeg vil gerne understrege, at Udvalget om International Handel har forkastet forslaget om interregional og global kumulation. Tak.
Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil begynde med at lykønske vores ordfører med hans indsats, især fordi det er hans første betænkning i Parlamentet, og fordi den omhandler et følsomt og vanskeligt emne, som Parlamentet har skullet reagere hurtigt på.
Jeg vil gerne understrege, at vores institution ikke har haft tilstrækkelig tid til at overveje og drøfte dette vanskelige spørgsmål ordentligt. Men til trods herfor forbedrer Udvalget om International Handels betænkning Kommissionens forslag, den gør det mere demokratisk, da det giver Parlamentet en større rolle, og den afbalancerer mange af dets aspekter.
Måske bliver der, efter den nye generelle præferenceordnings (GSP) umiddelbart forestående ikrafttræden, brug for en hurtig evaluering for at få kendskab til omfanget af de indførte ændringer, og Parlamentets kontrollerende rolle bliver meget vigtig i de komplekse spørgsmål som f.eks. den praktiske gennemførelse af oprindelsesreglerne.
Jeg vil gerne understrege, at det er meget positivt, at betænkningen omtaler nogle praktiske problemer, der kan opstå i tredjelande i forbindelse med den umiddelbare opfyldelse af visse relaterede internationale konventioner, f.eks. i El Salvador. Jeg glæder mig ligeledes over indarbejdelsen af vores ændringsforslag, der gør opmærksom på fiskerivarernes sårbarhed i almindelighed og tunprodukterne i særdeleshed, som er underlagt meget omfattende lovgivningskrav i EU, og hvor det er på sin plads at kontrollere importen nøje for ikke at skabe flere problemer for en meget følsom industri, der ydermere er beliggende i europæiske mål 1-regioner, der er meget økonomisk og socialt afhængige af denne aktivitet. Jeg glæder mig over, at det er lykkedes os at få Kommissionen til at acceptere dem, som kommissær Mandelson gjorde her til formiddag. 
Fruteau (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil også gerne lykønske ordføreren med hans fremragende indsats, der, som vores kollega hr. Arif sagde, går i retning af en forenkling og en større effektivitet i den generelle præferenceordning.
Men jeg vil især gerne takke hr. Sánchez Presedo for i sine foranstaltninger at have taget virkningen af Alt undtagen våben-initiativet med i overvejelserne, f.eks. på sukkerområdet, særligt med henblik på den næste reform af vores fælles markedsordning.
Det nylige eksempel med Balkanlandene har vist, at den ubegrænsede adgang til det europæiske marked nogle gange giver den ulempe, at man bidrager til udviklingen af en illegal trepartshandel, hvilket i tilfældet med de 50 mindst udviklede lande sandsynligvis ville skabe en massiv tilførsel af sukker til det europæiske marked. Eftersom reformen af den fælles markedsordning for sukker forudser, at de europæiske lande fremover vil opleve konjunktursvingninger og således vil blive underlagt markedets risici, vil en større stigning i sukkerudbuddet nu forårsage et brutalt prisfald i Unionen, som samtidig vil reducere den økonomiske interesse i Alt undtagen våben-initiativet til ingenting for de mindst udviklede lande. 
Som følge af de gentagne ønsker fra de mindst udviklede lande og i overensstemmelse med Landbrugsudvalgets henstillinger lader den nuværende betænkning om den generelle præferenceordning derfor muligheden stå åben for at tilpasse Alt undtagen våben-initiativet, idet den gør det muligt at forlænge den overgangsperiode, der går forud for en fuldstændig åbning af markedet, hvis det skulle være nødvendigt.
De mindst udviklede landes økonomiske overlevelse afhænger af dette betragtelige fremskridt, som skyldes ordførerens fremsynethed. Det giver dem tid til i overensstemmelse med reformen af den fælles præferenceordning for sukker at modernisere deres produktionsstrukturer for at tilpasse sig de nye europæiske forhold. Det er derfor bydende nødvendigt, at Europa-Parlamentet stemmer for forslaget for at tage hensyn til de særlige forhold i visse sektorer og for, at den generelle præferenceordning reelt kan leve op til sit hovedformål, nemlig udvikling af de lande, som har mest behov for det.
Papastamkos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, udviklingslandenes harmoniske inddragelse i det multilaterale handelssystem er ganske rigtigt det erklærede mål for Doha-udviklingsprogrammet.
Ingen kan sætte spørgsmålstegn ved den internationale handels rolle som en nødvendig faktor i den økonomiske udvikling og mindskelse af fattigdommen. Især når udvikling kædes sammen med andre vigtige komponenter som f.eks. miljøbeskyttelse, socialt ansvar og god ledelse.
Arrangementet med generelle toldpræferencer er et særdeles anvendeligt bistandsinstrument over for udviklingslandene. Det er et meget gavmildt instrument, men anvendelsen heraf gennem lang tid ved hjælp af fornyelser fører meget nemt til den konklusion, at det bør koncentreres i de lande, som virkelig har brug for det, og anvendes på virkelig konkurrencedygtige produkter.
Hvad angår produkter, der er følsomme for EU, såsom sukker, indebærer ophævelsen af told og kvoter efter den tidsplan, Kommissionen har foreslået, to risici. Den første risiko består i en massiv import af sukker til det europæiske marked efter 2009. Det vil ramme producenterne af sukkerroer og de ikke-konkurrencedygtige sukkerindustrier i Europa. Den anden risiko ligger i den kendsgerning, at liberaliseringen af eksporten under Alt undtagen våben-initiativet i kombination med det strenge forslag om revision af den fælles markedsordning for sukker ikke forventes at komme de mindre udviklede lande til gode, som har brug for en længere overgangsperiode, og heller ikke AVS-landene, men oligopolernes eksportinteresser. Derfor er det nødvendigt at sørge for, at det kommende toldstop foregår med længere frister og mindre procentdele, som jeg håber vil blive fastsat ved reformen af den fælles markedsordning for sukker.
Martin, David (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske ordføreren med en fremragende betænkning. Kommissær Mandelson gjorde det klart her til morgen, at Kommissionens sigte med at fremlægge denne revision af GSP var at sikre en bedre målretning af handelspræferencer til gavn for de mindst udviklede og mest sårbare lande, forenkle GSP-systemet og gøre det mere gennemsigtigt, forbedre adgangen til GSP-systemet ved at forbedre oprindelsesreglerne og tilskynde til forsvarlig forvaltning i de lande, der nyder godt af systemet. Alle ordførerens ændringsforslag bringer Kommissionens forslag videre i denne retning, og jeg håber, at kommissæren vil kigge nøje på hvert enkelt af ordførerens ændringsforslag.
Der har også været et fint samarbejde mellem Kommissionen og Parlamentet i forbindelse med fremskyndelsen af denne foranstaltning. Den skulle oprindelig være trådt i kraft ved slutningen af året. Nu skal den efter planen træde i kraft til april som en reaktion på tsunami-krisen. Mens størrelsen af bistanden til de lande, der blev ramt af tsunamien, er blevet hilst velkommen, vil denne foranstaltning gøre mere for dem på længere sigt. Ved at give dem en mulighed for lettere at kunne drive samhandel med EU rækker vi dem hånden i stedet for en almisse.
Endelig har ordføreren antydet, at han er parat til at acceptere et ændringsforslag, som hr. Karim og jeg selv har stillet. Det vil teknisk set give Pakistan mulighed for at blive berettiget til GSP-støtte. Jeg vil gerne understrege, at selv om det vil gøre landet berettiget på grundlag af statistikkerne, vil det stadig skulle opfylde betingelserne vedrørende forsvarlig forvaltning ved at tilslutte sig de relevante internationale aftaler, så det vil være en gulerod for at få Pakistan til at underskrive vigtige internationale konventioner på det sociale og arbejdsmarkedsmæssige område. 
Dobolyi (PSE ).
   - Først vil jeg lykønske hr. Sánchez Presedo med betænkningen. Siden det generelle præferencesystem blev indført i 1971, er det blevet et særligt instrument for EU's udviklingspolitik. Samtidig er det vigtigt at understrege, at EU var først til at anvende dette system i praksis fra dets fødsel og frem til i dag, og i dag er EU fortsat den største bidragyder til dette system. USA er kun på andenpladsen langt efter EU. Jeg er glad for, at Parlamentet har mulighed for at komme med en udtalelse, og jeg håber meget, at den vil få Kommissionens og Rådets opmærksomhed. Det er også udmærket, at systemet forenkles og at der skiftes fra fem til tre søjler, hvilket sandsynligvis vil fremme opfyldelsen af målene i udviklingslandene.
Jeg vil også fremhæve oprindelsesforordningen, som Kommissionen behandler i sin erklæring. Oprindelsesforordningens form, indhold og procedurekrav samt overordnede sammensætning gør den imidlertid meget svær at bruge for specielt de mindre udviklede lande. Skønt forslaget til forordning ikke indeholder alt for mange ændringer i den aktuelle ordning, erklærede Europa-Parlamentet i sin udtalelse fra 14. oktober 2004, der blev vedtaget med et stort flertal, at det er tvingende nødvendigt at udvide det på tværs af regionerne og gøre det helt globalt. Endelig vil jeg på det kraftigste understrege nødvendigheden af at udvide den midlertidige periode til 1. januar 2006, hvilket min kollega hr. van den Berg fremhævede i morges. 
Moreno Sánchez (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil også begynde med at lykønske ordføreren med hans fremragende betænkning, hvori han forsvarer udvikling som et grundlæggende princip inden for rammerne af en fair og gennemsigtig ordning for den internationale handel.
Den generelle præferenceordning har spillet en vigtig rolle i forbindelse med fattigdomslempelsen og de økonomiske forbedringer i udviklingslandene. Men som ordfører for betænkningen om forhandlingerne i Verdenshandelsorganisationen inden for rammerne af Doha-udviklingsprogrammet vil jeg gerne understrege, at disse to ordninger kan være til gensidig fordel.
Jeg synes, at det er nødvendigt, at denne nye GSP bliver fuldt kompatibel med den aftale, der blev opnået i Genève sidste sommer og med de forhandlinger, der finder sted i Verdenshandelsorganisationen.
Jeg deler ordførerens bekymring med hensyn til den undergravning af præferenceordningen, som de toldreduktioner, der bliver aftalt i Verdenshandelsorganisationen, kunne give anledning til. Jeg synes derfor, at det er særdeles belejligt, at Kommissionen, når runden er færdig, udarbejder en beretning om de følger, som nævnte aftaler kan få for den generelle toldpræferenceordning, og foreslår passende foranstaltninger med henblik på at sikre ordningens fulde effektivitet.
Dette ville medvirke til at mindske nogle udviklingslandes modvilje mod den liberalisering af handelen, der foreslås inden for rammerne af Doha-forhandlingerne, eftersom EU ville tage de nødvendige foranstaltninger med henblik på at fastholde den aktuelle præferencebehandling. 
El Khadraoui (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, allerførst vil jeg takke ordføreren for det arbejde, han har gjort, og selvfølgelig Kommissionen for de positive ændringer i ordningen, navnlig forenklingen af ordningen og indførelsen af GSP plus, som vil tilskynde de mest nødlidende lande til at vedtage og føre en række vigtige konventioner ud i livet. Det er absolut også positivt, at en række nye produkter vil blive optaget i ordningen. Desuden fortjener den nylige ændring af forslaget i anledning af tsunami-katastrofen vores støtte. Herved kan de ramte lande hurtigere nyde godt af fordelene ved den nye ordning.
Ligesom andre medlemmer har jeg imidlertid en kommentar til indførelsesdatoen. Allerede den 31. maj skal landene indgive en ansøgning til Kommissionen. Dette er utroligt hurtigt, og det er derfor tilrådeligt at være noget fleksibel og indføre en overgangsperiode, som er tilstrækkelig lang. Navnlig de lande, som opfylder betingelserne for at falde ind under GSP plus, bør kunne tiltræde ordningen efter maj 2005. Kommissionen bør desuden lægge særlig vægt på at opbygge kapacitet i disse lande og også så vidt muligt give dem teknisk bistand ved omsætningen af f.eks. de internationale konventioner, således at de kan gøre optimal brug af fordelene ved GSP plus. I mellemtiden fortsættes også forhandlingerne om økonomiske partnerskabsaftaler. Vi må sørge for, at lande, som i sidste instans ikke ønsker at indgå en aftale på denne måde, kan falde ind under GSP plus.
Til sidst vil jeg opfordre til regelmæssige vurderinger af ordningens konsekvenser for både EU og udviklingslandene, i betragtning af at omstændighederne næsten konstant udvikler sig. Tænk blot på, hvad der i øjeblikket sker på områderne tekstil og sukker. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.30.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0040/2005) af Wieland for Udvalget for Andragender om Arbejdet i Udvalget for Andragender i parlamentsåret 2003 - 2004 (2004/2090(INI)).
Wieland (PPE-DE ),
   Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, den betænkning, som er et årligt tilbagevendende fænomen her i Parlamentet, er ikke en endelig betænkning. På den ene side er det en betænkning om igangværende arbejder, og på den anden side er den også et udtryk for selvvalgte standarder for kvalitetskontrollen af vores arbejde i Udvalget for Andragender.
Sammenfattende vil jeg gerne sige - uden de omsvøb, der sædvanligvis er gældende her i Parlamentet - at det er glædeligt, så effektive vi er i vores arbejde, hvis man sammenligner med det arbejde, som mange udvalg for andragender yder på nationalt plan. Når udenrigsministrene siger, at Europa har brug for et telefonnummer til verden, kan vi med sikkerhed sige, at Parlamentet allerede har en postkasse til borgerne. Set ud fra forskellige synsvinkler har vi ydet et virkelig godt stykke arbejde.
For det første har vi et vist overblik over de forskellige nationale strukturer. For det andet er vi i vores gode ret til at gribe ind i processer, der er gennemført med varierende succes - Lissabon eller Tampere for blot at nævne to - og som ikke er så veletablerede endnu og således underkastes stadige forandringer. Med Kommissionens hjælp kan vi påvirke en række dårlige forhold og dermed udstille realiteterne i EU bag ved alle de regeringsofficielle kanaler.
En anden årsag til, at vi ikke gør det så ringe endda, er den kendsgerning, at vi i sammenligning med de nationale parlamenter kun i meget begrænset omfang er forpligtet til at følge flertals- og mindretalsholdninger og tage hensyn til beskyttelse af og støtte til det pågældende regeringsparti.
Vi bør dog tilstræbe forbedringer og helt generelle kvalitetskriterier for vores arbejde i forhold til tredjelande. For det første, hvilket også er et af kravene i betænkningen, bør der ske en væsentlig forkortelse af den frist, inden for hvilken Kommissionen skal reagere på vores forespørgsel. For det andet bør man imidlertid også reducere den frist, som Rådet eller den enkelte medlemsstat har til at svare Kommissionen i.
Vi så meget gerne, hvis en repræsentant for det nuværende formandskab ville deltage i det arbejde, som Udvalget for Andragender udfører. Derudover ville vi bifalde, hvis der blev udpeget en repræsentant eller en koordinator for formandskabet, som skulle være ansvarlig for andragender. Det ideelle tidspunkt herfor ville være et halvt år før formandskabets begyndelse, således at der kunne blive fulgt op på vigtige andragender i tide.
Endelig skal vi handle i spørgsmålet om sondringen mellem den europæiske ombudsmandsinstitution, hvis personaleressourcer vi nu styrer, og Udvalget for Andragender som et instrument. Jeg mener, at der stadig ligger et rigeligt mål af misforståelser heri. Hvis vi er lettere at identificere, kan vi sikkert også hver især udføre vores arbejde bedre.
Det handler imidlertid ikke kun om kvalitetskriterier udadtil, men også indadtil. Ud fra sin sande natur er Udvalget for Andragender unikt, hvad angår fylde og bredde i det arbejde, som havner her. Jeg ved, at en del parlamentsmedlemmer har visse reflekser med hensyn til dette unikke udvalg og tror, at vi forventer særbehandling. Jeg mener imidlertid, at det er i Parlamentets og det enkelte parlamentsmedlems interesse, at vi kan behandle de indgivne andragender så effektivt som muligt.
Selv om jeg sagde, at resultatet af det arbejde, som Udvalget for Andragender udfører, er godt, må man til trods herfor sige, at arbejdet til tider er ganske utilfredsstillende for de enkelte parlamentsmedlemmer. Vi konstaterede mangler og indledende foranstaltninger på tre områder. Det første vedrører personalet. Vi mener, at Udvalget har for lidt personale til at kunne opnå kontinuitet med hensyn til indhold og arbejdsprocesser. For at sige det rent ud får man undertiden indtryk af, at Parlamentets administration sammenligner de aktiviteter, som Udvalget for Andragender udfører, med en straffeekspeditions. Det bør ændres. Desuden skal vi forbedre det eksisterende softwaresystem.
For det andet har parlamentsmedlemmerne et udtalt ønske om en specialisering af arbejdet, og for det tredje har borgeren en interesse i en mere stringent styring af de allerede omtalte tidsforløb, og at der opnås større gennemsigtighed. Borgerne har krav på at kunne følge sine andragender bedre.
Vi har forskellige initiativer med henblik på at kunne leve op til fylden, bredden og specialiseringen i vores arbejde. Unionspolitikkens fylde og bredde er voksende, og specialisering involverer nogle gange vanskelige detaljer. Vi skal kunne træffe beslutninger på et tidligt tidspunkt med hensyn til procesforløbene. Som et resultat af vores overvejelser plæderede vi for dannelsen af et ad hoc-udvalg, som skal udarbejde yderligere detaljer til den næste årsrapport. Vi vil meget gerne invitere Dem, fru kommissær, til at deltage i og følge denne arbejdsgruppes arbejde.
Wallström,
   Hr. formand, først vil jeg gerne takke hr. Wieland for hans analyse af denne nyttige betænkning om forhandlingerne i Udvalget for Andragender i parlamentsåret 2003-2004. Kommissionen hilser betænkningen velkommen.
Forhandlingen her er en god lejlighed til at fremhæve, hvorfor retten til at indgive andragender til Europa-Parlamentet er en vigtig mulighed for, at europæerne kan udøve deres demokratiske rettigheder. Lad det være sagt med det samme, at borgernes udøvelse af retten til at indgive andragender ikke kun vedrører Europa-Parlamentet. Andragenderne giver også Kommissionen en værdifuld mulighed for at komme tættere på borgerne og deres ønsker.
Selv om der blev indgivet ikke færre end 1.313 andragender i perioden 2003-2004, står det klart, at mange borgere fortsat ikke er klar over deres ret til at indgive andragender. Derfor glæder det mig i høj grad, at Europa-Parlamentet i øjeblikket overvejer, hvordan man kan rette op på denne situation, og jeg kan forsikre Udvalget for Andragender og ordføreren om, at de har Kommissionens fulde støtte i deres bestræbelser på dette.
I den forbindelse vil Kommissionen gerne lykønske udvalget med dets fremragende arbejde. Det er også meget tilfredsstillende at bemærke ordførerens vurdering af, at samarbejdet mellem Kommissionen og Udvalget for Andragender generelt er godt.
Der er naturligvis altid plads til forbedringer, og jeg er enig med ordføreren i, at der er behov for at styrke partnerskabet mellem Udvalget for Andragender og Den Europæiske Ombudsmand, Rådet og Kommissionen. Jeg ved, at dette har særlig betydning, idet Udvalget for Andragender på grund af ressourcemangel ofte må forlade sig på ressourcer fra Kommissionen og Rådet for at kunne foretage en grundig juridisk gennemgang af andragenderne. Jeg kan forsikre Parlamentet for, at Kommissionen fortsætter sine bestræbelser på at rationalisere og fremskynde de interne procedurer vedrørende anmodninger om oplysninger.
Som det understreges i betænkningen, bekræftes retten til at indgive andragender i udkastet til forfatningstraktat. I den forbindelse henvises der i betænkningen til behovet for at indføre fælles adfærdsregler for alle fællesskabsinstitutionerne og medlemsstaterne. Det foreslås også, at dette kan ske i overensstemmelse med den adfærdskodeks for god forvaltningsskik, som er udarbejdet af Den Europæiske Ombudsmand.
Kommissionen kan i det store og hele støtte denne fremgangsmåde, selv om den vil påpege, at man foregriber udviklingen i de juridiske rammer. I teksten til den kommende forfatning indføres der navnlig et retsgrundlag, som gør det muligt at rette anmodninger til Udvalget for Andragender i henhold til den fælles beslutningsprocedure.
I betænkningen opfordres Rådet og Kommissionen også til at revidere den interinstitutionelle aftale med Europa-Parlamentet fra 1989 gennem en brevveksling. En sådan revision vil sigte mod at få defineret mere effektive rammer for samarbejdet mellem de tre institutioner. Kommissionen er åben over for den anmodning.
Afslutningsvis vil jeg gerne gentage, at jeg lægger stor vægt på at forbedre den måde, hvorpå EU i almindelighed og Kommissionen i særdeleshed kommunikerer med de europæiske borgere. EU-borgernes ret til forsvarlig forvaltning og adgang til aktindsigt samt deres ret til at indgive klager til Den Europæiske Ombudsmand og andragender til Europa-Parlamentet er alt sammen til gavn for kommunikationen og i sidste ende for demokratiet. Jeg står altid til rådighed for Europa-Parlamentet, når Parlamentet eller et af dets udvalg inviterer. 
Seeber,
   Hr. formand, fru kommissær, det glæder mig, at De som kvinde er til stede her på den internationale kvindedag. Jeg vil imidlertid godt starte med at takke ordføreren hr. Wieland for hans fremragende betænkning. Den afspejler ikke kun det arbejde, som Udvalget for Andragender udførte, men den er samtidig meget informativ og først og fremmest læsbar og letfordøjelig for borgerne, hvilket man jo ikke ligefrem kan påstå om alle de dokumenter, som udgår her fra Parlamentet. Dermed er jeg også allerede nået frem til mit væsentligste anliggende: Hvordan kan vi bringe Fællesskabet nærmere borgerne som retsfællesskab? Den i nogle lande mere end kritiske holdning i befolkningen til Fællesskabet skyldes bl.a., at borgerne loves frihed og rettigheder, men at den konkrete gennemførelse heraf ofte er ufuldstændig, ukorrekt og kedelig. Som tidligere nævnt er der fortsat stor forskel mellem de simplificerede EU-velsignelser, som bliver borgerne til del, og det daglige retsliv.
Hvilke muligheder har borgerne for at forsvare sig imod disse forhold? En af dem er en ret til at indgive andragender til Parlamentet. Forankret i traktaterne og i den nye forfatning er det en central unionsborgerret, som er så meget desto vigtigere, fordi Fællesskabet stadigvæk ikke kan sammenlignes med en retsstat med alle dens lovgivningsmuligheder. Vi skal derfor arbejde på at skabe et virkeligt retsfællesskab for det enkelte individ og den enkelte virksomhed, og det første skridt i den retning vil være gennemførelsen af EU-borgerrettigheder via Udvalget for Andragender. En forudsætning herfor er for det første hurtige procedurer med konkrete resultater, hvilket også betyder retssager om traktatovertrædelser med skadeserstatning til den enkelte, for det andet en nemmere og mere borgervenlig adgang til at gøre brug af retten til at indgive andragende og for det tredje, at alle Fællesskabets institutioner står bag retten til at indgive andragende. For mig betyder det også en større involvering af Rådet, for det skal nemlig deltage i forhandlingerne, og desuden skal medlemsstaterne inddrages, når der skal gennemføres fællesskabsret på nationalt plan. Kun på den måde kan vi sikre, at vi opbygger et Europa for borgerne og med borgerne og ikke uden dem.
Cashman,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren og ligeledes lykønske hr. Wieland med den fremragende betænkning.
Som medlem af Udvalget for Andragender vil jeg gerne sige, at den er et virkeligt godt eksempel på en tværpolitisk, konsensusbaseret indfaldsvinkel til problemløsning. Men medlemsstaternes reaktioner er ofte utilstrækkelige. Undertiden er de ganske enkelt ikke imødekommende. Rådet er sjældent til stede i udvalgene. Men Kommissionens tjenestemænd fortjener anerkendelse, fordi de regelmæssigt briefer vores udvalg vedrørende det arbejde, vi er i gang med. Udvalget er en kontaktflade mellem borgerne og institutionerne, og det bidrager med løsninger på såvel EU-plan som i medlemsstaterne. Der fokuseres også på medlemsstaternes uforsonlige holdning. Her vil jeg også gerne rose vores nuværende formand hr. Libicki, som har videreført det gode arbejde efter vores tidligere formand.
Der et kun et punkt i hr. Wielands betænkning, som jeg muligvis vil anfægte en smule, og det er henvisningen i punkt 17 til en stående arbejdsgruppe eller et stående underudvalg. Der er trods alt tale om en betænkning om sidste års arbejde, og vi bør ikke undergrave Præsidiets og koordinatorernes rolle og arbejde. Men jeg ser frem til at finde ud af, hvordan vi kan løse problemet med det stigende antal andragender, som vi skal behandle. De har ikke hørt dette fra min side tidligere, fru kommissær, men i den sammenhæng har vi behov for yderligere ressourcer. Uden ressourcerne kan vi ikke betjene vores borgere. Sekretariatet er underbemandet i alvorlig grad, men igen må jeg rose dets medarbejdere. De arbejder utroligt hårdt og giver os alt det, vi behøver, men deres arbejde ville være langt nemmere, hvis sekretariatet var fuldt bemandet. Vi har også brug for supplerende ressourcer til at gøre reklame for retten til at indgive andragender, navnlig i de nye medlemsstater, og til at sikre, at Kommissionen, hvor det er nødvendigt, er villig og i stand til at indlede traktatbrudsprocedurer.
Endelig må vi aldrig glemme, at retten til at indgive andragender, som er knæsat i traktaterne, er et vigtigt eksempel på udøvelsen af borgernes demokratiske rettigheder og deres mulighed for at stille institutionerne og deres medlemsstater til regnskab.
De Groen-Kouwenhoven,
   Hr. formand, jeg træder i stedet for min kollega hr. Hammerstein Mintz, som er syg.
Først vil jeg gerne lykønske hr. Wieland med hans gode arbejde som ordfører for den årlige betænkning om arbejdet i Udvalget for Andragender. Denne betænkning er den første i dette Parlament, og på grund af de nye medlemmer giver den Parlamentet yderligere oplysninger om udvalget.
Dette udvalg er den mest direkte forbindelse mellem vælgerne og Parlamentet. Det er som en løbende dialog, hvor borgerne skal føle, at de bliver taget alvorligt og kan have tillid til EU. Andragender er rent faktisk et effektivt værktøj for demokratiet.
Hr. Wielands betænkning er udtryk for, at der findes et udtalt behov for at udvikle udvalgets evne og kapacitet til at håndtere situationer, hvor samarbejdet med Kommissionen ikke fungerer og/eller Kommissionen ikke foretager sig det fornødne. Det skal understreges, at Udvalget for Andragender ved udbygningen af sin evne til at håndtere disse situationer skal have opbakning fra hele Parlamentet.
På denne baggrund stillede hr. Hammerstein Mintz nogle få ændringsforslag til hr. Wielands betænkning, som denne som ordfører og hele udvalget gav deres enstemmige støtte. Det er meget vigtigt. Det påpeges for det første, at i henhold til Nice-traktaten har Parlamentet ret til at anlægge sag mod Kommissionen, f.eks. på grund af manglende kompetence, overtrædelse af væsentlige procedurekrav, overtrædelse af EF-traktaten og af enhver retsregel vedrørende dennes anvendelse samt misbrug af dens beføjelser, uanset om Parlamentets egne beføjelser er involveret. Dermed ønsker udvalget også Parlamentets godkendelse af en erklæring om, at det anses for legitimt, at Parlamentet udøver sine rettigheder i henhold til EF-traktatens artikel 230, hvis dette er nødvendigt for at bringe en alvorlig overtrædelse af fællesskabslovgivningen til ophør, som man har undersøgt i forbindelse med behandlingen af et andragende, og når der fortsat er betydelige fortolkningsforskelle - trods bestræbelserne på at afhjælpe disse - mellem Parlamentet på den ene side og Kommissionen på den anden, hvad angår de foranstaltninger, der kræves i medfør af fællesskabslovgivningen, hvad angår beskyttelsen af borgernes rettigheder i den pågældende sag. 
Libicki,
    Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, det er meget ærgerligt, at dagens forhandling om denne betænkning afholdes så sent på aftenen. Det kan godt være, at det ikke er alle parlamentsmedlemmerne, der har brug for at høre, hvad vi har at sige, men jeg finder det vigtigt, at offentligheden har mulighed for at høre os, skønt der desværre slet ikke er nogen til stede i den offentlige loge. Grunden hertil er den, at vores udvalg er forskelligt fra alle andre. Det blev nedsat med det udtrykkelige formål at skabe kontakt med befolkningen og samfundet. Det faktum, at mange mennesker i dag ofte føler sig forvirrede og fjernere end nogensinde fra EU-institutionerne, gør det endnu mere vigtigt, at dette udvalg giver dem mulighed for at føle sig som en del af EU's virke og lovgivning og giver dem mulighed for at få løst deres problemer. Jeg vil derfor gentage, at det er meget ærgerligt, at denne forhandling afholdes så sent i en helt tom mødesal, og at der er så få tilstedeværende til at lytte til forhandlingen om hr. Wielands udmærkede betænkning. Jeg vil også takke ham for betænkningen.
Mine damer og herrer, jeg vil gerne fremhæve, at antallet af andragender, der er indgivet til vores udvalg, er steget for første gang i udvalgets tiårige historie eller med andre ord for første gang siden 1995. Efter at have ligget på stort set samme niveau i denne tiårige periode har der på det seneste været en markant stigning i antallet af indgivne andragender. Ikke desto mindre gør vores udvalg et godt stykke arbejde. Det kan ses ved at sammenligne det tidligere tidsforbrug ved behandlingen af andragender med det aktuelle tidsforbrug. Der er en række organer, hvis arbejde hjælper udvalget med at gøre et godt stykke arbejde. Det gælder bl.a. Præsidiet bestående af en formand - den stilling som jeg har æren af at bestride - og næstformændene. Jeg vil gerne fremhæve hr. Cashmans betydningsfulde rolle som første næstformand samt hans meget positive bidrag til udvalgets arbejde. Af andre organer, der er involveret i udvalgets arbejde, kan nævnes koordinatorerne, der spiller en vigtig lovbestemt rolle, og som yder en meget kompetent indsats. Udvalget har også et sekretariat, der yder en fremragende indsats. Jeg mener, at dette arrangement med et Præsidium bestående af en formand og næstformænd i samarbejde med koordinatorer og et sekretariat giver udvalget mulighed for at udføre sine pligter på en fyldestgørende måde. Det bevises af det faktum, at vi bruger fortsat mindre tid til at udføre vores opgaver, samt af det faktum, at borgernes ventetid fortsat reduceres.
Min eneste anden bemærkning er den, at vi er henrykte over det glimrende samarbejde mellem udvalget og Kommissionen. Jeg vil imidlertid gerne informere kommissæren om, at vi om muligt gerne vil have hurtigere svar i visse sager. Nogle gange tager det relativt lang tid at få et svar om helt regulære spørgsmål. Endvidere giver Kommissionens tjenestemænd os nogle gange mundtlige svar samt lovning om skriftlige svar, men vi kan ikke give et fuldt og bindende svar til andragere på baggrund af et mundtligt svar.
Mange tak, hr. formand, og tak til alle dem, der bidrager til vores udvalgs arbejde. Jeg vil gerne takke hr. Wieland, der er et enestående og aktivt udvalgsmedlem, og jeg vil også takke fru Wallström for hendes tilstedeværelse. Mange tak.
Mavrommatis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, vi har et stort ansvar, når det gælder ombudsmandsinstitutionen, der er direkte knyttet til Udvalget for Andragender, så den kan leve op til de faktiske forhold og opfylde Europa-Parlamentets forpligtelser over for borgerne og sikre dem deres ret til at søge hjælp og beskyttelse i den store EU-familie. Det er vores opgave at sørge for, at borgerne ikke mister tilliden til de institutioner, vi støtter og forsøger at anvende på flertallet af dem.
Udvalget for Andragender, hvis arbejde og problemer ordføreren gør så fremragende rede for, påpeger behovet for større opmærksomhed, respekt og styrkelse af de tjenestegrene, som hører under dets virke, både under forarbejdet og ved behandlingen af andragenderne, men er på trods heraf af stor betydning.
Borgerne klager ofte over forsinkelser. Der findes tydeligvis bureaukrati i mange medlemsstater, som ikke vil eller ikke kan efterkomme Kommissionens anmodninger om at fremskynde procedurerne med at sende de oplysninger, som Kommissionen bruger til at drage sine konklusioner og træffe afgørelser i henhold hertil.
Vi skuffer borgerne. På denne måde får vi dem til at ringeagte Parlamentets institutioner og funktioner. Vi forhindrer dem i at få viden. De mister tilliden og vender os efterhånden ryggen.
Det er ikke vores opgave. Ordføreren kommer med forslag og anklager og giver en klar beskrivelse af de erfaringer, der er vundet på et år. Min vurdering er, at Udvalget for Andragender og dets samarbejde med Ombudsmanden og hans tjenestegrene bør være endnu mere aktivt, idet de første tal peger på, at antallet af andragender stiger med omkring 40 % i forhold til året før. Der er behov for en kvalitativ forøgelse af informeringen af borgerne, og det kan gennemføres med samarbejde mellem de kompetente europæiske institutioner, dvs. Europa-Parlamentet, Udvalget for Andragender, Ombudsmanden og med de tilsvarende ombudsmænd for medlemsstaternes borgere.
Udvalget for Andragenders anseelse afhænger af den respekt, vi viser over for de 450 millioner borgere, som henvender sig til os i bevidstheden om, at procedurer og vurderinger, beslutninger og afgørelser er hævet over interesser og individuel adfærd.
Fru kommissær, vi nærer høje tanker om Dem, og jeg vil gerne stille et spørgsmål: Hvordan tror De, det fra medlemsstaternes side sikres, at borgerne får ret efter Kommissionens afgørelse?
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.30.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0044/2005) af Bowis for Udviklingsudvalget om arbejdet i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU i 2004 (2004/2141(INI)).
Bowis (PPE-DE ),
   Hr. formand, først vil jeg gerne takke og rose de kolleger fra alle sider i Parlamentet, der regelmæssigt deltager i AVS-møderne og bidrager så meget her. Jeg vil også gerne rose parlamentarikerne i AVS-landene, uden hvem dette partnerskab og denne dialog ville være umulig. Samtidig vil jeg også gerne rose de fælles sekretariater for Parlamentet og Forsamlingen, tolkene og medarbejderne, som ledsager os, og kommissærerne, tjenestemændene og de medlemmer af formandskabet, der deltager. Dette er en holdindsats, og det er en holdindsats, som vi må støtte og fremme. Men her i aften vil jeg gerne i særlig grad rose medformanden for AVS, Glenys Kinnock, som har været fraværende fra vores midte i et stykke tid. Det er virkelig godt at se hende tilbage i aften. Jeg håber, at hun er sund og rask og klar til at kæmpe i den næste Parlamentariske Forsamling. Hendes bidrag er af grundlæggende betydning for det, vi prøver at gøre.
Europa-Parlamentet er et nyt parlament. Langsomt, men sikkert har vi fået flere beføjelser og er forhåbentlig blevet mere effektive. Det samme gælder Den Blandede Parlamentariske Forsamling. Den er også ganske langsomt ved at blive mere effektiv og får om ikke flere beføjelser så dog større indflydelse. Forsamlingen startede noget famlende. I starten var Europa-Parlamentet måske dominerende, men alt for ofte afhængigt af separate afstemninger, mens AVS var en smule mere i defensiven, ofte repræsenteret af ambassadører eller delegationer udelukkende bestående af regeringspartierne. Nu kan vi se forandringer. Vi ser få separate afstemninger om overhovedet nogen. Vi ser et parlament bestående af parlamentarikere. Vi ser, at AVS får større selvtillid og senest på mødet i vores præsidium, hvor man, helt med rette, rejste spørgsmål om menneskerettigheder i Europa. AVS rejste f.eks. spørgsmål om den britiske regering, dens holdning til Guantanamo-bugten og dens forslag om tilbageholdelse af mistænkte eller mennesker med psykiske problemer.
Nu kigger vi fremad. Vi ser frem til, at det bliver fuldt ud optaget på budgettet. Vi håber, at det sker snart. Dette vil give os mulighed for at undersøge og kontrollere budgettet på korrekt vis. Men når vi gør det, skal vi skabe balance mellem denne gennemgang på skatteydernes vegne og anerkendelsen af AVS-landenes ret til at øve indflydelse på, hvordan pengene bruges. Vi skal både lytte og undersøge. Vi skal sikre, at udviklingsmålene i millenniumerklæringen og strategidokumenterne for de enkelte lande er tilstrækkelige i sig selv og følges i tilstrækkelig grad.
Den Blandede Parlamentariske Forsamling har nu udviklet et effektivt system med stående udvalg, som kører på alle cylindre og får medlemmerne til at arbejde sammen. Selv om vi havde valg til Europa-Parlamentet i 2004, og tingene dermed blev besværlige, lykkedes det at få udarbejdet nogle effektive betænkninger ved hjælp af elektroniske kommunikationsmidler. Min egen i samarbejde med hr. Sanga fra Salomonøerne om fødevarebistand og fødevaresikkerhed var et eksempel på dette.
Jeg vil gerne rose den nederlandske regering for dens værtskab for Forsamlingens møde i Haag. Jeg tror, at den lærte meget af vores erfaring i Rom med deres arbejdsgrupper og deres besøg. Jeg vil også gerne takke den etiopiske regering for dens gæstfrihed og effektive administration i Addis Abeba.
Vi er af den opfattelse, at vi i Europa fortsat bør have et af de to formandslande som værter for Forsamlingen og måske bytte rundt på vinter og forår for at give AVS-medlemmerne en lidt varmere velkomst vejrmæssigt såvel som politisk. Men meget er allerede nået. Under forhandlingerne har vi en bedre balance med talere fra gulvet og færre lange taler fra formandsbordet, og efter vores opfattelse bør vi gøre mere for at støtte det nye panafrikanske parlament, måske gennem udveksling af medarbejdere.
Men nu tager vi til Mali i april, hvor vi skal se på alvorlige menneskerettighedsspørgsmål, humanitær bistand, udviklingsbistand efter tsunamien, samarbejde om at bekæmpe fattigdom, sult og sygdom og bidrag til mulighederne for, at de rige AVS-lande fra Afrika, Vestindien og Stillehavsområdet kan udvikle sig og blomstre.
Endelig vil jeg komme med det citat af Yehudi Menuhin, som jeg har brugt i min betænkning: "Fred lyder måske enkelt - et smukt ord - men det kræver alt, hvad vi har, alle vores evner, al vor styrke, alle vore drømme, alle vore høje idealer". Derfor prøver vi at gøre Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU effektiv. Det mener jeg, vi gør, og jeg støtter helhjertet alle kollegernes indsats.
Grybauskaitė,
    Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren med hans fremragende betænkning om Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU i 2004. I løbet af de seneste par år har Forsamlingen fået øget betydning. Dens rolle i den politiske dialog er blevet styrket og vil blive nævnt udtrykkeligt i den reviderede Cotonou-aftale. Forsamlingen er blevet et reelt parlamentarisk forum med livlige forhandlinger.
I 2003 tog Forsamlingen et vigtigt skridt fremad ved at oprette stående udvalg. Det er på grund af disse udvalg, at samarbejdet mellem de europæiske medlemmer og AVS-medlemmerne er blevet intensiveret, og det er blevet muligt at opnå bred enighed inden for Forsamlingen. Udvalgene styrker Forsamlingens rolle i forbindelse med gennemførelsen af Cotonou-aftalen, hvori det hedder, at møder mellem parlamentarikere fra EU og AVS kan afholdes på regionalt eller subregionalt niveau. Dette styrker den regionale integration og fremmer samarbejdet mellem de nationale parlamenter. I forslaget til beslutning opfordres Forsamlingen til at arrangere sådanne møder. Kommissionen er parat til at yde sit bidrag til, at de nye ordninger kan blive vellykkede.
Afslutningsvis vil jeg understrege, at Kommissionen deler Deres holdning til Den Blandede Parlamentariske Forsamlings rolle som en model for samarbejdet. 
Martens,
   Hr. formand, i det forløbne år har den 7. og 8. samling i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU fundet sted i henholdsvis Addis Abeba og Haag. Begge var gode samlinger, og som nederlænder var det naturligvis for mig særligt glædeligt, at mødet i Haag forløb så godt. Jeg ønsker at give alle involverede en kompliment.
Jeg vil gerne specielt henlede opmærksomheden på nogle punkter. Allerførst er der forbindelserne med Zimbabwe. I Haag lykkedes det os igen at holde de repræsentanter for Zimbabwe, som står på den sorte liste, væk fra mødet. I Zimbabwe krænkes menneskerettighederne groft, og ytrings-, forenings- og forsamlingsfriheden indskrænkes stadig mere. Det står der også i betænkningen. I Europa har vi en liste over personer, som er ansvarlige for disse krænkelser, og vi har aftalt, at disse personer ikke må deltage i de møder, som afholdes i EU. Endnu en gang har Zimbabwe imidlertid sendt repræsentanter, som står på denne liste. Det er godt, at det på ny er lykkedes os at forhindre dem i at deltage i Den Blandede Parlamentariske Forsamling. Vi må stå fast på vores holdning for på den måde at øge presset på Zimbabwe. Jeg vil også takke AVS-delegationen for deres støtte hertil.
Så er der beslutningsforslaget om Darfur. Situationen i Sudan er frygtelig. Det er den mest langvarige konflikt i Afrika, og hvis oplysningerne er rigtige, er der i mellemtiden dræbt 2 millioner mennesker, og 4 millioner mennesker er på flugt. Læger uden Grænser har i de seneste dage offentliggjort en rapport som led i den internationale kvindedag for endnu en gang at tage problemet med voldtægt og vold mod kvinder op. Det sker i alle krigsområder, og det er slemt nok, men ingen steder i så stor målestok som i Sudan. Disse og andre krænkelser blev udtrykkeligt fordømt i beslutningsforslaget. Det er især takket være fru Hybášková, at vi kunne vedtage beslutningen uden en eneste stemme imod, og det er meget usædvanligt, i betragtning af at mange afrikanske lande var involveret i det. Det vil jeg derfor give hende en kompliment for.
AVS er en særlig delegation i Europa-Parlamentet, fordi det er et paritetisk møde, som tager sigte på at forstærke demokratiet, fremme en god forvaltning og beskytte menneskerettighederne. Desuden er dets evne til at tage vanskelige emner op og på rette vis indlede en politisk dialog øget i de forløbne år. Det har på ny vist sig, at det er værdifuldt. Jeg vil gerne give hr. Bowis en kompliment for betænkningen. Jeg ser frem til det kommende møde i Mali. 
Kinnock,
   Hr. formand, De er i høj grad bekendt med arbejdet i Den Blandede Parlamentariske Forsamling, idet De tidligere har været en meget effektiv og flittig næstformand.
Først vil jeg gerne takke hr. Bowis for hans betænkning, som afspejler hans meget stærke personlige engagement ikke kun i Forsamlingen, men også i udvikling. Hans særlige interesse, viden og ekspertise vedrørende sundhedsspørgsmål har haft stor betydning for vores arbejde i Forsamlingen. Hans betænkning viser, at Forsamlingen er blevet mere moden i de sidste par år. Dens arbejde skal blomstre og styrkes på den måde, der beskrives i betænkningen, fordi Forsamlingen udgør det yderst demokratiske grundlag for AVS-EU-partnerskabet.
I Cotonou-partnerskabsaftalen understreges Forsamlingens betydning meget klart, men man tillægger ikke de nationale parlamenter tilstrækkelig betydning, om nogen overhovedet, inden for vores samarbejde. Det er meget vigtigt, at de nuværende samarbejdsformer videreføres ud over møderne med vores parlamentariske kolleger, således at vi kan støtte deres indsats som valgte repræsentanter for at føre en dialog med deres regeringer, at gennemgå deres regeringers lovgivning og foranstaltninger samt at stille deres regeringer til ansvar. Desværre er den manglende evne til at gøre dette ofte et træk ved forholdet mellem parlamenter og regeringer i udviklingslandene. Som ordføreren sagde med henvisning til det panafrikanske parlament, mangler der ofte institutionel kapacitet. Parlamenterne mangler medarbejdere og udstyr og ofte også den grundlæggende tekniske viden, der er nødvendig for at gøre arbejdet mere effektivt. Dette er et vigtigt spørgsmål, som vi også vil arbejde videre med i Mali. Forleden dag fortalte et medlem af Malis parlament, som jeg er i kontakt med, at det er vanskeligt for parlamentarikerne der at udøve deres lovgivningsmæssige beføjelser, fordi den udøvende magt ganske enkelt ikke giver dem oplysninger. Jeg er enig med hr. Bowis i, at en vigtig del af vores arbejde består i at opbygge denne centrale demokratiske struktur i de AVS-parlamenter, som vi samarbejder med.
En væsentlig faktor her er forbindelserne med disse parlamenter, som går gennem EUF og finansiering. Som budgetkommissær har fru Grybauskaitė en særlig interesse i at sikre, at parlamentarikerne er klar over, hvordan pengene bruges i deres lande og ligeledes inden for de økonomiske partnerskabsaftaler.
Hr. Bowis talte om oprettelsen af udvalgene. Dette er på vej, og det forhold, at folk er en smule utilfredse med den tid, de har til rådighed, er blot symptomatisk for, hvor vellykket hele processen er.
Forsamlingen vil fortsat vokse og blomstre, idet den næres af vores beslutning om at øge effektiviteten, og sikre, at både vores og AVS-parlamentarikernes politiske stemme bliver hørt. Den Blandede Parlamentariske Forsamling har en enestående rolle med overvågning og tilsyn. Dens lige findes ikke inden for det parlamentariske nord-syd-samarbejde. Derfor skal vi sikre, at vi kan afstedkomme forandringer i de berørte 77 udviklingslande. 
Schlyter,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Bowis for betænkningen. Det kan siges mange positive ting om AVS-samarbejdet og hr. Bowis' arbejde med at styrke AVS-EU-forsamlingen.
På baggrund af den bekymring, som vores kolleger i AVS-landene har over opførelsen på budgettet, mener jeg, at det er vigtigt, at AVS-EU-forsamlingens rolle forstærkes i de lande. Hvis det er i orden med Dem, mine damer og herrer, vil jeg gerne foreslå en mindre ændring i punkt 11 for at forstærke ordlyden yderligere. Opførelsen af Den Europæiske Udviklingsfond på Den Europæiske Unions budget "bør ledsages af en styrkelse" af Den Blandede Parlamentariske Forsamlings rolle, i stedet for at opførelsen "vil indebære en styrkelse", hvor førstnævnte er mest tydelig. På den måde udtrykker vi et klart ønske om at sikre, at vores venner fra syd får medindflydelse.
Det lave fremmøde på udvalgsmøderne i Bruxelles er et stort problem. Sidst var vi kun nogle få fra EU, hvilket skuffede vores gæster. En repræsentant fra Afrika opsummerede det således: I Afrika anses det for at være uhøfligt at invitere gæster ind gennem den ene dør for samtidig selv at gå ud gennem den anden. Denne situation skader vores forbindelser med andre lande. Som tingene ser ud i øjeblikket, tvinges vi nemlig til at vælge mellem afstemninger om lovgivning og samarbejde med omverdenen. Hr. formand, jeg anmoder derfor Formandskonferencen om at revidere sin afgørelse og lade os afholde AVS-møder i løbet af de uger, hvor de politiske grupper mødes, da der ikke afholdes afstemninger om lovgivning, og vi internt i grupperne kan fastsætte vores dagsordener. 
Sjöstedt,
    Hr. formand, jeg vil også gerne takke hr. Bowis for hans konstruktive arbejde. Det er også åbenbart, at arbejdet i Den Blandede Parlamentariske Forsamling har gennemgået en positiv udvikling i den seneste tid. Vi har fået klart mere fokuserede diskussioner, hvilket i høj grad hænger sammen med, at vi har et system, hvor vi arbejder i udvalg og forbereder emnerne. Det er også en positiv forandring, at vi afholder møder i forskellige EU-lande.
Det findes dog flere problemer, som vi må løse i den nærmeste fremtid. Netop som hr. Schlyter nævnte er deltagelsen i udvalgsarbejdet fra vores side katastrofalt lav. Jeg er helt enig i kravet om i stedet at afholde disse møder i de uger, hvor de politiske grupper mødes, for at forbedre vores tilstedeværelse. Visse AVS-lande sender stadig diplomater i stedet for parlamentsmedlemmer, hvilket ikke er særlig godt. Desuden har vi brug for en bedre opfølgning på flere af de afgørelser, som vi træffer.
En meget stor del af arbejdet i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU handler om menneskerettigheder og at forsøge at løse og forebygge væbnede konflikter. Det er derfor slående, at Den Internationale Straffedomstol (ICC) ikke nævnes en enkelt gang i hele betænkningen, selv om den er et af de vigtigste værktøjer på dette område.
Vi har ganske vist arbejdet med ICC flere gange, men vi kunne udvikle arbejdet betydeligt. Det er et af vores vigtigste og mest effektive værktøjer til at stille dem, som begår folkemord og krigsforbrydelser, til ansvar. EU og flere AVS-lande, som har oprettet denne domstol og nu forvalter den, har en fælles interesse. De to første sager for domstolen handler om Uganda og Congo, som er AVS-lande. Den største forhindring i øjeblikket for at udvikle Den Internationale Straffedomstol er USA's hårde modstand. Vi kan se, hvordan USA i dag aktivt straffer de AVS-lande i Caribien, Afrika og Stillehavet, som tør underskrive aftaler om Den Internationale Straffedomstol. Vi burde gøre mere i Parlamentet for at forsvare disse lande både politisk og økonomisk, når USA trækker sin bistand tilbage som straf. 
Zani (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg tror, at det, som man kan sige om arbejdet i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU i løbet af 2004, allerede for en stor dels vedkommende er blevet sagt af de parlamentsmedlemmer, der talte før mig om hr. Bowis' glimrende betænkning.
For mit eget vedkommende vil jeg - i betragtning af at jeg først for nylig er kommet med i Den Blandede Parlamentariske Forsamling - blot fremsætte tre meget korte bemærkninger.
Min første bemærkning vedrører den ringe genklang, som forsamlingens arbejde har i civilsamfundet. Jeg mener ikke, at vi kan betragte dette som indlysende og normalt. Der er praktisk taget ingen opmærksomhed fra den europæiske offentligheds side, og det er efter min mening ikke rimeligt, når man tænker på den originale - jeg vil endda sige enestående - karakter, en erfaring som denne har i verdensbilledet. Måske burde vi overveje dette punkt og planlægge et egentligt kvalitetsløft i fremtiden.
Min anden bemærkning hænger sammen med den første og drejer sig om nødvendigheden af at uddybe den politiske dialog og i stadig større grad gøre den til et offentligt område. Hvis vi ser på verdenssituationen i dag, ser vi en stærk nødvendighed af at sætte gang i en åben og ærlig dialog mellem den nordlige og sydlige halvkugle. Erfaringerne med Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU er et positivt eksempel i den forbindelse, selv om det ikke er uden vanskeligheder. Vi skal fortsætte på en beslutsom og tålmodig måde, når det gælder menneskerettighederne, og vi skal arbejde for en styrkelse af Den Internationale Straffedomstol, så vi opnår en større gensidig forståelse.
Min tredje og sidste bemærkning drejer sig om nødvendigheden af at forstå, at en større politisk tillid mellem EU og AVS-landene også opnås ved samtidig at skabe et solidt grundlag af økonomiske forbindelser, der kan give næring til Cotonou-partnerskabsaftalen. Vi skal også sigte mod dette mål inden for rammerne af reformen af sukkerordningen, så vi finder en fornuftig balance mellem de europæiske interesser og AVS-landenes interesser. 
Scheele (PSE ).
   - Hr. formand, sidst men ikke mindst vil jeg også gerne lykønske ordføreren hr. Bowis med hans fremragende betænkning. I sin betænkning nævner han flere steder Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU som et forum for politiske forhandlinger, og han opmuntrer også Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU til at styrke den politiske dialog og sin politiske rolle. Han påviser, at vi i de senere år og under de seneste forhandlinger er blevet bedre, og påpeger under punkt 6, at det er yderst glædeligt, at vi nåede frem til kompromisændringsforslag og kompromisbeslutningsforslag med vores partnere blandt AVS-staterne. Jeg vil imidlertid også godt understrege, at det ikke altid kun var AVS-siden, som insisterede på separate afstemninger, men at det sommetider var vores grupper, når der ikke var afholdt flertalsafstemninger ved plenarmødet i AVS-forsamlingen.
Som det allerede er blevet nævnt adskillige gange tidligere er etableringen af stående udvalg et godt grundlag for at forbedre Den Blandede Parlamentariske Forsamlings politiske rolle, og jeg vil godt tilslutte mig det, som hr. Schlyter sagde. Vi skal gøre os overvejelser om, hvordan vi kan forbedre disse stående udvalgs arbejdsmåde. De giver os mulighed for at drøfte vores krav mere detaljeret, og desuden giver de os mulighed for at gennemføre en passende opfølgning på vores politiske krav. Det er mindst lige så vigtigt at følge op på disse krav - hvad der end måtte være blevet af dem, hvad der end måtte være blevet gennemført heraf, som det er at fremsætte dem.
Jeg mener, at vi skal overveje, hvordan vi fastsætter datoerne for disse udvalgsmøder, for - som det også blev sagt - det er er en skændsel, at der kun er så få af os, som kan deltage heri. Det forholder sig nemlig ikke således, at vi mangler viljen til at deltage i udvalgsmøderne. Det er imidlertid en kendsgerning, at når Parlamentets udvalg mødes samtidig, er vi nødsaget til at deltage heri. Det skal dog retfærdigvis siges, at det også tit handler om vigtige afstemninger. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
- betænkning (A6-0043/2005) af Dombrovskis for Budgetudvalget om retningslinjerne for 2006-budgetproceduren for sektion II, IV, V, VI, VII, VIII (A) og VIII (B) og foreløbigt forslag til Europa-Parlamentets budgetoverslag (sektion I)
Sektion I, Europa-Parlamentet
Sektion II, Rådet
Sektion IV, Domstolen
Sektion V, Revisionsretten
Sektion VI, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg
Sektion VII, Regionsudvalget
Sektion VIII (A), Den Europæiske Ombudsmand
Sektion VIII (B), Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse;
- betænkning (A6- /2005) af Polledo for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions ændringsbudget 1/2005 for regnskabsåret 2005 (KOM(2005)0025 - C6- /2005 - 2005/2014(BUD));
- betænkning (A6- /2005) af Jensen for Budgetudvalget om Europa-Parlamentets budgetoverslag med henblik på forelæggelse af Den Europæiske Unions ændringsbudget for regnskabsåret 2005 (tilpasning af vederlag) (2005/2034(BUD)). 
Dombrovskis (PPE-DE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, retningslinjerne for budgettet for andre EU-institutioner for 2006 har opstillet følgende prioriteter.
Den første er en vellykket gennemførelse af 2004-udvidelsesrunden gennem fuld integrering af repræsentanterne fra de nye EU-medlemsstater i EU's institutioner samt forberedelser til den næste EU-udvidelsesrunde, når Bulgarien og Rumænien bliver medlemmer. Der er allerede gået næsten et år siden udvidelsen af EU, men mange af de faste stillinger, der er afsat til de nye medlemsstater, er endnu ikke blevet besat, og det er en uacceptabel situation. Et af de væsentlige problemer i den forbindelse er det omfattende bureaukrati og de langsomme procedurer i forbindelse med ansættelsen af personale.
Den anden prioritet er en effektiv og meget målrettet anvendelse af EU's budgetmidler. Denne prioritet omfatter f.eks. en fokusering af EU's institutionsudgifter på grundlæggende opgaver, at anmodninger om nye faste stillinger kun får støtte fra budgettet efter en vurdering af muligheden for at omfordele ressourcer og personale inden for rammerne af det eksisterende budget, at nye initiativer kun får støtte efter en vurdering af deres indvirkning på budgettet og det interinstitutionelle samarbejde for at sikre en økonomisk og effektiv anvendelse af budgetmidlerne. For at sikre en mere hensigtsmæssig anvendelse af EU's budgetmidler i forhold til forskellige EU-institutioners behov for ekstra arbejdsplads - primært i forbindelse med EU's udvidelse - opfordrer vi f.eks. alle EU-institutionerne til at samarbejde og lade andre institutioner bruge deres lokaler. Det gør det muligt at skaffe den nødvendige ekstra arbejdsplads til forskellige møder og andre begivenheder uden unødvendige ekstraudgifter til at bygge eller leje lokaler. Der er en enorm ekstra kapacitet på dette område. Som et eksempel kan nævnes Europa-Parlamentets plenarmødesale i Bruxelles og Strasbourg, der står tomme det meste af tiden.
Den tredje prioritet handler om at forbedre EU's budgetterminologi og gøre den mere komplet og gennemsigtig for at give skatteyderne et mere præcist billede af, hvordan deres ressourcer anvendes.
I forhold til Europa-Parlamentets budget vil jeg først understrege, at der vil blive opstillet et samlet udgiftsloft efter en nøje vurdering af begrundede behov. At nå et loft på 20 % af de samlede administrationsomkostninger er ikke et mål i sig selv. Jeg vil gerne understrege, at et vigtigt aspekt af Parlamentets arbejde i 2006 går ud på at informere borgerne bedre om Europa-Parlamentets arbejde i denne forbindelse, idet der lægges særlig vægt på Europa-Parlamentets repræsentative rolle for EU's medlemsstater. Europa-Parlamentets forberedelser på at spille en større rolle på det lovgivningsmæssige område i henhold til EU's forfatningstraktat er et andet vigtigt aspekt.
Endelig vil jeg sige et par ord om det overordnede EU-budget for 2006. Jeg vil gerne understrege, at 2006 er det sidste år af de eksisterende finansielle overslag. Det er derfor vigtigt, at det samlede beløb for 2006-budgettets forpligtelses- og betalingsbevillinger dækker de forpligtelser, som EU har indgået - bl.a. også i forbindelse med EU's udvidelse. Derfor er den holdning, som Rådet vedtog om EU's budget for 2000, hvor det kunstigt blokerede betalingsbevillingernes størrelse, uacceptabel. Hvis vi ønsker at se EU som en pålidelig partner, er det vigtigt, at EU opfylder sine forpligtelser, herunder de forpligtelser, som det indgik i forbindelse med EU's udvidelse.
Garriga Polledo (PPE-DE ),
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, 2005 bliver et vigtigt år for alle EU's institutioner og naturligvis også for Kommissionen.
Jeg synes, at det er vigtigt at ønske Kommissionen en god start i dens forbindelser med Parlamentet, og Budgetudvalget har fundet den bedste vej til at gøre det, idet det i går vedtog ændringsbudget 1/2005 efter meget lidt intern diskussion. Vi har besluttet at gøre det uden ændringsforslag, med kun én behandling og med den uopsættelighed, som Kommissionen ønskede. Vi accepterer, at nogle aktiviteter bliver flyttet fra ét område til et andet, for vi forstår, at den nye Kommission og de nye kommissærer har brug for visse ændringer, fordi den enkelte kommissær har en helt anden portefølje end hans eller hendes forgænger, og fordi det er nødvendigt at lave små organisatoriske tilpasninger.
Den neutrale budgeteffekt gør, at Parlamentet kan vedtage dette ændringsbudget uden problemer. Vi håber til gengæld, at Kommissionens organisationsplan for tjenestegrenene fungerer perfekt, og at den lille ændring, vi kommer med, kan betyde, at de forskellige generaldirektorater foretager en bedre gennemførelse af budgettet.
Vi er klar over, at de ændringsbudgetter, der vil komme i løbet af året, bliver noget vanskeligere. Måske bliver det ikke muligt at vedtage dem ved førstebehandlingen. Derfor synes jeg, fru kommissær, at dette er en god lejlighed til at udvise et perfekt interinstitutionelt samarbejde, så de tre institutioner vedtager dette ændringsbudget med den uopsættelighed, De bad om. 
Jensen (ALDE ),
   . -Hr. formand. Jeg skal også fremlægge et ændringsbudget, som indebærer en besvarelse. Det er ændringsbudgettet for regnskabsåret 2005 for Parlamentet, som skal tage højde for, at personalets løn og pensioner i 2004 blev reguleret med en sats, der var lavere, end man oprindeligt havde forventet. Den tilpasning af løn og pensioner, som Rådet vedtog ved udgangen af sidste år, var kun på 0,7 %, og dengang vi forberedte budgettet for i år, regnede man med, at vi ville få en lønstigning på 2,6 %. Derfor kan Parlamentet nu ligesom de andre EU-institutioner nedskære personalebevillingerne på 2005-budgettet. Det blev vi jo enige om i forbindelse med budgetforliget. Alt i alt er der altså tale om en nedskæring af Europa-Parlamentets udgifter til lønninger m.v. på 7,98 mio. euro, og det er jo fint nok.
I samme forbindelse pålægger vi Parlamentets generalsekretær i juli måned at se på Parlamentets budget, vurdere situationen og se, om vi skal have endnu et ændringsbudget. Baggrunden er, at vi forudser, at der godt kan komme et overskud på Parlamentets budget i år, som betyder, at bevillingerne bortfalder ved årets udgang. Der er nemlig sket det, at vi gennem en årrække i Parlamentet har sikret os fremtidige besparelser på husleje gennem køb af bygninger - en meget fornuftig politik, som gør, at vi kan spare nogen penge. I 2004 gjorde en opsamlingsbevilling på 190 mio. euro det muligt at frigive en del af de bevillinger, som vi har fra 2005-budgettet til bygninger. Jeg ved godt, at Parlamentets tjenester ligger i forhandlinger om yderligere køb af bygninger, som vi i øjeblikket lejer, men det er på et tidligt stadium, så vi ved ikke, hvor vi havner.
Det er alligevel sådan, at de bevillinger, vi har i 2005 efter nedskæringen til løn, vil gøre det muligt at finansiere vigtige områder, som vi i øjeblikket ikke har på budgettet, nemlig forberedelserne til Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse, og måske også give mulighed for, at vi kan købe yderligere bygninger, der huser Parlamentets informationskontorer i medlemslandene. Det vil vi vende tilbage til i juli måned.
Jeg har også enkelte bemærkninger til hr. Dombrovskis' betænkning om 2006-budgettet, når nu der er tid til det. Dette budget vil jo også være præget af forberedelsen af Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse, som forudses i 2007, som hr. Dombrovskis nævnte det. Det vil også være præget af den allerede foretagne udvidelse med ti nye lande og det fortsatte behov for at rekruttere personale fra de nye medlemslande. Det har jo allerede været en gigantisk indsats at skaffe de godt 1 200 nye medarbejdere, vi har fået i Parlamentet. En indsats, som på mange måder er lykkedes godt. Men jeg mener, at vores ordfører, hr. Dombrovskis, gør ret i at forlange, at vi undersøger, om pesonalesituationen herefter også er rimelig i alle henseender. Vi skal sikre, at rekrutteringen ikke tager unødig lang tid og er alt for bureaukratisk. Det skal sikres, at der er det personale, vi har behov for til oversættelse og til tolkning. Vi skal sørge for, at vi som parlamentsmedlemmer har adgang til den fornødne ekspertise, så vi kan lave et seriøst lovarbejde. Mængden af lovgivning er jo steget markant i de senere år med de nye traktater og kravet om bedre lovgivning, som vi jo alle sammen er enige i, betyder, at vi skal have ordentlig juridisk vejledning, og der skal være ressourcer til egentlig konsekvensanalyser af lovgivningens virkninger, herunder økonomiske virkninger for de offentlige kasser, EU's budget, de nationale kasser og erhvervslivet. Så vi har behov for mere bistand.
Sidst, men ikke mindst vil jeg glæde mig over, at vi i oplægget til Parlamentets budget for 2006 lægger op til en markant styrkelse af Parlamentets informationspolitik. Det indebærer en gennemgribende evaluering af informationspolitikken, så vi sikrer, at vi når målene med informationsindsatsen. Det skal blive lettere og enklere for journalister og borgere i almindelighed at følge lovprocessen. Det skal blive lettere for borgerne at få at vide, hvordan man sikrer sine borgerrettigheder ved hjælp af Parlamentet. Vi skal sikre, at de smukke ord om åbenhed i skåltalerne rent faktisk også bliver virkelighed. Derfor er jeg og min gruppe også tilhængere af, at vi styrker informationspolitikken økonomisk, selv om vi altid siger, at vi skal være sparsommelige. Det er desuden vigtigt, at vi styrker den decentrale indsats via informationskontorerne i medlemslandene, for her kan man sikre sig en bedre føling med, hvilke konkrete behov der er for information. Jeg takker hr. Dombrovskis for hans indsats. Vi kan støtte hans betænkning. 
Ferber,
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, vi skal forhandle om tre betænkninger, og jeg vil navnlig koncentrere mig om to af dem, for jeg er fuldstændig enig i Polledo-betænkningens indhold, og det er antagelig også den, der er mindst behov for at drøfte.
Jeg vil især gerne takke hr. Dombrovskis, som gør sig den ulejlighed at analysere de andre institutioners budgetter for 2006, fordi jeg tror, at 2006 bliver et meget vigtigt år i de finansielle forhandlinger med Rådet. Jeg vil godt sige klart og tydeligt, - og her støtter jeg vores ordfører - at hvis vi skal bevare vores troværdighed i vores løbende drøftelser med Kommissionen om, hvordan vi anvender Europas knappe midler optimalt, kommer vi heller ikke uden om at kigge på, hvordan vi selv og de andre institutioner opnår den størst mulige effekt af de til rådighed værende midler.
I den forbindelse er jeg lidt bekymret over Parlamentets noget letsindige omgang med de midler, som vi møjsommeligt oparbejdede ved, at vi hurtigt var i stand til at finansiere bygningerne her i Strasbourg og i Bruxelles og senere også i Luxembourg. Efter min opfattelse er det ikke den rigtige måde at gøre tingene på. Tværtimod skal Parlamentet også bevise over for sig selv, at det er i stand til at klare sig for de midler, som man nu en gang har til rådighed.
Jeg støtter ordførerens holdning om at fokusere kraftigt på spørgsmålet om vores arbejdsbetingelser. Vi er nu 25 medlemsstater med - hvis jeg husker rigtigt - 21 sprog. Det er blevet vanskeligere at arbejde sammen på gruppeplan og i arbejdsgrupper - selv i små sammenhænge - hvis der ikke er afsat tilstrækkelige ressourcer til den nødvendige oversættelse. Det er ekstremt vigtigt, hvis vi skal kunne garantere Parlamentets effektivitet og arbejdsevne.
Jeg mener imidlertid ikke, at det vil være formålstjenligt at overveje, om parlamentsmedlemmerne skal udstyres med computere, således at vi kan læse ændringsforslagene. Det er ikke foreneligt med vores afstemningssystem. Jeg mener heller ikke, at det er hensigtsmæssigt at trække kabler igennem hele Parlamentet for at installere et trådløst LAN-netværk i alle bygninger, for det er ikke her, at vores kerneopgaver ligger. Jeg vil gerne bede Parlamentets Præsidium om at gå særdeles forsigtigt til værks i disse spørgsmål.
Det bringer mig direkte videre til Jensen-betænkningen om tillægsbudget 1/2005. PPE-DE-Gruppen stillede forslag om at gennemføre tilsvarende besparelser inden for rammerne af budgetproceduren i forbindelse med bygningshensættelserne. Jeg beklager meget, at Parlamentets Præsidium ikke allerede i går aftes var i stand til at frigive de midler, som ser ud til ikke at blive anvendt, inden for rammerne af tillægsbudgettet, dvs. reducere budgettet tilsvarende. Det er beklageligt, at det ikke blev gjort. Det er et forhold, som utvivlsomt vil dukke op igen inden længe. Her skal man klart og tydeligt sige, at med den "opsugnings"-overførsel på omkring 142 millioner euro, som vi gennemførte i 2004, hvilket er næsten 10 % af Parlamentets budget, stiller jeg mig selv det spørgsmål, om der overhovedet er nogen mening i at opstille et budget for Parlamentet, hvis dette budget i sidste ende tager en helt anden retning, såledet at der ikke tages hensyn til det, som budgetmyndigheden egentlig foreslog. Med hensyn til Parlamentets budget er vi selv budgetmyndighed, hvilket skyldes en . Det er et punkt, som vi skal tage yderst seriøst. Jeg ønsker ikke at deltage i dette teaterstykke længere.
Guy-Quint,
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, som Markus Ferber netop har sagt, rejser Salvador Garriga Polledos betænkning virkelig ikke noget problem, eftersom vi vidste, at vi sandsynligvis blev nødt til at gå via et tillægs- og ændringsbudget i betragtning af de ændringer, der har fundet sted i Kommissionen.
Jeg vil begynde med et par bemærkninger om Anne Jensens betænkning vedrørende Europa-Parlamentets TÆB. Det svarer til, hvordan tingene ser ud angående budgetposterne for Europa-Parlamentets driftsomkostninger. Vi kan kun bekymre os over, at disse poster har kunnet forvanskes på så vigtige punkter som udgiftsposterne for embedsmandslønninger og for fast ejendom.
Ordførerens henstillinger til vores administration om at udvise større påpasselighed bærer præg af sund fornuft. Med denne betænkning respekterer vi også vores forpligtelse til et budgetsamråd, en handling, som stadig giver os adgang til og mulighed for at gennemføre de planlagte udgifter i budgettet for 2005, og endda giver os mulighed for via ikke-fordelte midler at finansiere Bulgariens og Rumæniens indlemmelse i Unionen. Der er altså ingen grund til, at vi modsætter os denne forvaltningsprocedure.
Hvad angår betænkningen om retningslinjerne for de andre institutioners udgifter, som hr. Dombrovskis fremlægger for os i dag, vil jeg gerne først og fremmest takke ham for den fremragende betænkning, han foreslår os, og for den fart, hvormed han giver os mulighed for at forhandle og stemme om disse retningslinjer allerede fra dette martsmøde.
Når vi genoptager traditionen med vores budgetretningslinjer, er det vigtigt, at alle institutioner gør samme indsats for at afslutte udvidelsen med Bulgarien og Rumænien, hvilket budgettet for 2006 skal give mulighed for. Vi deler de samme bekymringer som vores ordfører. Kun en uoverensstemmelse i sidste minut om hvilke bestemmelser, der skal iværksættes for Domstolen, vil få min gruppe til at gennemgå nogle af de løsninger, som foreslås i Deprez-betænkningen, en ekstra gang.
Dombrovskis-betænkningen, som er styrket af den foregående betænkning af Anne Jensen, gør opmærksom på, at Parlamentets budget skal give Parlamentet mulighed for at skaffe sig ekstra arbejdsredskaber, som ville give os mulighed for bedre at leve op til opgavens omfang og borgernes forventninger. For os kan en reducering af Parlamentets budget til under de aftalte 20 % ikke komme på tale, før vi har afsluttet vores planer om at erhverve forskellige repræsentations- og arbejdsbygninger til Parlamentet. Men dette budget er især altafgørende for, at Parlamentet får styrket sine midler til tolkning og oversættelse, som stilles til rådighed for de forskellige udvalg.
Desuden vil jeg henlede Deres opmærksomhed på, at den professionelle hjælp til vores parlamentsmedlemmer skal styrkes. Reelt er de beløb, som afsættes for hvert parlamentsmedlem til dennes personale, sandt at sige utilstrækkelige i betragtning af kompleksiteten af Europa-Parlamentets nye kompetenceområder. Endvidere er manglen på status for vores assistenter en fuldstændig uværdig situation for en politisk institution, som sætter innovationssamfundet og overholdelse af menneskerettighederne i centrum for sine projekter. Vores assistenter har ret til en beskæftigelsesstatus, men vi har som lovgivere pligt til at give vores assistenter en status. På samme måde mener jeg, at vi skal overveje problemet med parlamentsmedlemmernes status. Jeg tænker f.eks., når jeg hører nogle parlamentsmedlemmer sige, at det er vanskeligt for dem at komme med i en pensionsordning i betragtning af prisen på nogle af disse ordninger, at det er totalt uværdigt af en demokratisk institution som vores.
Endvidere vil jeg ligesom Anne Jensen henlede Deres opmærksomhed på de kommunikationspolitiske vanskeligheder, som vi støder på som Parlament. Kommunikationspolitikken skal styrkes, og selv om det er uundværligt med nye midler, bliver teknikker og en ny indgangsvinkel til kommunikationen en prioritet for os. I en tid med ratificering af udkastet til forfatningstraktat via folkeafstemning eller afstemning i parlamentet ved vi, hvor vigtigt det er med denne information til borgerne. Men vi skal etablere en enkel, daglig og effektiv kommunikation, som kan formidle og decentralisere borgernes interesser i forhold til det arbejde, vi udfører her. Det er for os en prioritet, som skal udmønte sig ikke kun i nogle tal i et budget, men også i et professionelt stykke arbejde, som gennemføres med succes af Parlamentets ad hoc-tjenestegrene.
Det er derfor indlysende for os, at tanken om at sænke Parlamentets budget med mere end 20 % er ubærlig i betragtning af vores forpligtelser og især i betragtning af udvidelsen af vores kompetenceområder. Så længe vi ikke har givet os selv nogle effektive midler til at udfylde vores opgave fuldt ud, kan vi ikke give køb på dette princip, som er centralt for vores rolle og således for det europæiske demokrati.
Virrankoski,
   Hr. formand, den aktuelle betænkning fra hr. Dombrovskis om retningslinjerne for 2006-budgettet, der vedrører andre sektioner end Kommissionen, danner grundlaget for disse institutioners kommende budget. Selv i denne fase ønsker jeg at takke ordføreren hr. Dombrovskis for hans glimrende arbejde. Jeg vil også takke fru Jensen og hr. Garriga Polledo, der i dag primært foreslår tekniske ændringer til dette års budget i overensstemmelse med deres egne ansvarsområder.
EU er fortsat i gang med en justeringsfase forud for 2006. Integrationen af de nye medlemsstater skal gennemføres, sådan som ordføreren sagde i sin åbningstale. Det betyder først og fremmest, at situationen for menneskelige ressourcer skal opdateres. Kravene om flersprogethed skal også opfyldes. Tolkefaciliteterne skal være tidssvarende i alle henseender, og oversættelsestjenesten skal køre problemfrit. Flersprogethed er en vigtig værdi i Europa, som skal plejes. Samtidig har det stor signalværdi, at EU og i særdeleshed Europa-Parlamentet bevarer de grundlæggende demokratiske værdier. Kun en gennemført flersprogethed vil sikre, at alle EU-borgere kan lade sig opstille og blive valgt til Europa-Parlamentet uanset deres nationalitet samt kulturelle og uddannelsesmæssige baggrund.
For nylig dukkede emnet stillinger i Parlamentet atter op. Det nuværende system er besværligt, også selv om det måtte øge EU's flernationale karakter. Rejseforbindelserne til og fra Strasbourg er dårlige, fordi der ikke er tale om et internationalt lufttrafikknudepunkt. På sigt skal der findes en naturlig løsning på dette problem gennem et tæt samarbejde mellem de forskellige parter. Måske er det også muligt at nå frem til et godt kompromis med Frankrig, der er det berørte land.
Parlamentets ejendomspolitik har givet resultater i en sådan grad, at Parlamentet kan arbejde næsten udelukkende i bygninger, som det ejer. Det skyldes delvist en sparepolitik med hensyn til driftsudgifter. Vi skal sørge for, at sparsommelighed fortsat er det centrale mål med budgetpolitik og finansiel forvaltning. Det er også hensigten med den aktuelle betænkning, hvori behovet for effektivitet, overflytning af bevillinger og interinstitutionelt samarbejde fremhæves. Derfor er den aktuelle betænkning et godt udgangspunkt for en diskussion af selve budgettet. 
Wohlin,
    Hr. formand, jeg vil gerne begrænse mine kommentarer til punkt 28 i Dombrovskis' betænkning, nemlig punktet om omkostningerne i forbindelse med, at Parlamentet tvinges til at arbejde en uge om måneden i Strasbourg i stedet for at samle sine aktiviteter i Bruxelles. De direkte omkostninger anslås til 200 mio. euro om året. De omfatter ikke tab af effektivitet eller parlamentsmedlemmernes yderligere omkostninger. De samlede omkostninger er formentlig tættere på mindst 300 millioner euro om året.
I lyset af EU's mål i Lissabon-processen om at blive den mest konkurrencedygtige videnbaserede region i verden synes Europa-Parlamentets uvilje mod og manglende evne til at nedlægge aktiviteterne i Strasbourg helt absurd. Vælgerne kan ikke have respekt for et politisk lederskab, der ikke engang kan håndtere en så oplagt omstilling, som erhvervslivet for øvrigt altid skal klare.
Jeg mener ikke, at det er rimeligt, at EU's finansielle overslag på lang sigt skal indhylles i en akkumuleret omkostning på 2 milliarder euro for at opretholde to arbejdssteder. Disse midler kunne i stedet investeres i teknisk forskning eller noget andet, der fremmer væksten. Det går ikke at argumentere for et større budget, så længe denne anakronisme opretholdes. Derfor bør budgettet på lang sigt omfatte denne omkostning, og der bør træffes en afgørelse om at flytte aktiviteterne til Bruxelles senest i 2013. 
Roszkowski,
    Tak, hr. formand, på vegne af Gruppen Union for Nationernes Europa vil jeg også gerne takke hr. Dombrovskis for hans klare og kyndige betænkning om retningslinjerne for 2006-budgetproceduren for sektionerne om EU's institutioner.
I betænkningen fremhæves det med rette, at 2004-udvidelsen skal afsluttes effektivt i det kommende regnskabsår. I særdeleshed skal de tilbageværende tjenestemandsstillinger besættes med ansøgere fra de 10 nye medlemsstater. Det drejer sig primært om oversættere og tolke. Der er stor knaphed på et sådant personale fra de nye medlemsstater, hvilket gør det vanskeligt for os at udføre vores arbejde. Ordføreren gjorde også ret i at fremhæve betydningen af at forberede Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse i 2007.
Vi var glade for, at hr. Dombrovskis' retningslinjer omfattede en opfordring til at øge effektiviteten af de foranstaltninger, der træffes af EU's institutioner, gennem et tættere interinstitutionelt samarbejde. Som en sidebemærkning kunne det også være godt at føje noget til denne liste, som nogle af de foregående talere nævnte, nemlig bedre transportforbindelser til og fra Strasbourg samt en effektivisering af de foranstaltninger, der træffes af EU-institutionernes individuelle tjenester. Det kunne f.eks. omfatte overholdelse af princippet om, at der ikke afholdes udvalgsmøder i Strasbourg, så vi måske kunne undgå sene aftenmøder og møder, der hverken forbedrer vores humør eller effektiviteten af vores handlinger.
Jeg mener, at man skal være mere opmærksom på det faktum, at vi er forpligtet til at levere pålidelige og neutrale oplysninger, og det er særligt vigtigt, at EU's bevillinger til informationspolitik anvendes i overensstemmelse hermed. Trods det faktum, at de fleste parlamentsmedlemmer støtter dette princip, er det ikke altid tilfældet i praksis. I betænkningen om informationskampagnen om forfatningstraktaten står der f.eks. højt og tydeligt, at borgernes fordele ved forfatningen skal forklares. Hvad er upartiskheden i det? Mange tak. 
Kozlík (NI ).
   - Hr. formand, fru kommissær, forslaget til budgetprocessen for 2006 og budgetjusteringerne for regnskabsåret 2005 reagerer ubestrideligt på den aktuelle situation og udviklingen inden for budgetspørgsmål, og de er rettet mod en effektiv bevarelse af EU's funktion. I den henseende er jeg taknemmelig for ordførernes gode arbejde. I denne korte taletid vil jeg specielt støtte hr. Ferber og lægge særlig vægt på bestræbelserne på at løse problemet med de mange oversættelses- og tolkeopgaver, der skaber en flaskehals for Europa-Parlamentets arbejde. Ud over at sørge for en tilstrækkelig finansiering skal man også øge antallet af kvalificerede arbejdstagere på dette område og iværksætte særlige foranstaltninger inden for rammerne af særlig uddannelse i oversættelse og tolkning og forbedre forvaltningen af og logistikken i disse operationer, der ikke er direkte forbundet med budgetprocedurer. Alt dette er nødvendigt, for at Europa-Parlamentet kan opfylde sit mandat som en flernational og flersproget institution, der fastsætter vigtige europæiske standarder, i stedet for at give indtryk af at være en institution, hvor man lærer engelsk. Jeg takker Dem for Deres opmærksomhed og oversætterne for deres gode arbejde. 
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag med undtagelse af hr. Dombrovskis' betænkning, som sættes under afstemning onsdag kl. 12.30.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om planlagt handel med ægceller.
Kyprianou,
    Hr. formand, humane væv og celler er blevet en vigtig del af sundhedsvæsenet. De bruges stadig mere i behandlingsøjemed, ikke kun hvad angår hyppigheden af anvendelsen af væv og celler, men også hvad angår deres forskellige anvendelsesområder.
Væv og celler anskaffes ofte gennem udveksling på tværs af grænserne. I det seneste årti er udvekslingen af disse humane stoffer taget til, både inden for Europa og mellem Europa og tredjelande. Det forhold, at udveksling af væv og celler kan føre til smitte med sygdomme, har rettet opmærksomheden mod behovet for øgede sikkerhedsforanstaltninger. De europæiske institutioner reagerede på problemet ved i marts 2004 at vedtage et direktiv om indførelse af kvalitets- og sikkerhedskrav for humane væv og celler. Direktivet sikrer, at et øget antal patienter i Europa, der behandles med humane væv og celler, kan være sikre på, at dette væv og disse celler er sikre og af god kvalitet. Dette udgør endnu et skridt fremad i retning af at gennemføre mandatet i artikel 152 i traktaten, som går ud på at fastsætte høje standarder for kvaliteten af og sikkerheden ved stoffer af human oprindelse.
Direktivet skal inden den 7. april 2006 omsættes af alle medlemsstaterne. På denne dato skal det således anvendes i alle medlemsstater, herunder Det Forenede Kongerige, og det vil også blive en del af Fællesskabets regelværk, som Rumænien skal indføre under udvidelsesprocessen.
Jeg vil gerne understrege et centralt punkt. Artikel 152, som direktivet er baseret på, har til formål at regulere folkesundhedsspørgsmål. Som det kom frem under forhandlingen i Parlamentet forud for direktivets vedtagelse, er det ikke muligt at fastsætte bindende retsakter fra Fællesskabets side, selv om grundlæggende etiske principper kan tages op og anerkendes.
Spørgsmålet om frivillige og vederlagsfri donationer af væv og celler blev diskuteret grundigt under den fælles beslutningsprocedure om direktivet om væv og celler. Jeg ved, at det var et vigtigt spørgsmål for Europa-Parlamentet, og jeg mener, at man nåede frem til et godt kompromis. I artikel 12 i direktivet hedder det, at medlemsstaterne bestræber sig på at sikre frivillig og vederlagsfri donation af væv og celler. Donorer kan modtage kompensation, men dette er udelukkende begrænset til godtgørelse af udgifter og ulejlighed i forbindelse med donationen. I dette tilfælde definerer medlemsstaterne betingelserne for at yde kompensation. Både Rådet og Parlamentet har accepteret denne løsning. Det går til grænsen af, hvad Kommissionen opfatter som juridisk acceptabelt i henhold til bestemmelserne i artikel 152 i traktaten.
Dette betyder imidlertid ikke, at direktivet er uklart med hensyn til betingelserne for udveksling af væv og celler. Tværtimod formidler artikel 12 et meget klart budskab om, at disse udvekslinger skal være frivillige og vederlagsfri. Dette henviser naturligvis igen til værdier, der rækker ud over de sikkerhedsrelaterede spørgsmål.
Kommissionen mener således, at betaling af større beløb for at få humane ægceller vil være i modstrid med filosofien i direktivet om væv og celler. Det kunne åbne døren for en handel, hvor dårligt stillede kan blive presset ud i handlinger, der i stedet burde være motiveret af næstekærlighed. I både Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og Europarådets konvention om menneskerettigheder og biomedicin forbydes det, at den menneskelige krop og dens bestanddele gøres til en kilde til økonomisk gevinst.
Kommissionen vil nøje overvåge gennemførelsen af direktivet om væv og celler i de nuværende og kommende medlemsstater. Vi vil gøre det, hvad angår dets forbud og ligeledes med hensyn til direktivets overordnede ånd såsom princippet om frivillig og vederlagsfri donation, der udtrykkes klart i artikel 12.
For at sikre en korrekt fortolkning i kandidatlandene gennemførte Kommissionen en uvildig ekspertgennemgang i Rumænien og Bulgarien i 2004. Her analyserede man situationen i de to lande og identificerede kommende foranstaltninger, der skal gennemføres for at sikre overholdelsen af EU's krav på dette område. Processen førte til en række anbefalinger. De to landes kompetente myndigheder er villige til at indarbejde direktivets principper i deres nationale lovgivning. Der vil blive fulgt op på dette i år.
Kommissionen er bevidst om betydningen af at tilskynde til den frivillige og vederlagsfri donation af væv og celler af høj kvalitet og med høj sikkerhed. Det er efter min mening den bedste måde, hvorpå man kan undgå ulovlig handel. I den henseende finder Kommissionen det også meget vigtigt at tilskynde medlemsstaterne til at indarbejde princippet om frivillig og vederlagsfri donation i deres nationale lovgivning. Dette bør danne grundlaget for programmer for donation af væv og celler. 
Martens,
   Hr. formand, seriøse medier såsom BBC og ARD har skrevet om rumænske kvinder, som får store beløb for at donere ægceller, især til frugtbarhedsklinikker i Det Forenede Kongerige. Der nævnes beløb, som er højere end en halv årsløn for rumænske kvinder. Hvis det er sandt, er det i strid med det europæiske direktiv om kvaliteten og sikkerheden af væv og celler, som kommissæren også sagde. Direktivet tillader jo kun en godtgørelse af udgifter og en kompensation for eventuelle gener. De nævnte beløb overskrider disse betydeligt.
I torsdags udsendte jeg en pressemeddelelse om dette emne, og i mandags fandt jeg her på mit kontor en mail fra en rumænsk ambassade og en meddelelse fra den engelske regering. Rumænien meddeler, at, citat: " -læg mærke til - "" (, som udførte ulovlig - læg mærke til ordet - befrugtning og indsamling af ægceller, er nedlagt af regeringen. Situationen undersøges i øjeblikket af den offentlige anklager). Den engelske regering meddeler, at dens organisation, som er ansvarlig herfor, HFEA, har undersøgt alt, og at den ikke har kunnet finde bevis på, at der er sket noget forkert. Det forbud, der gjaldt, mens undersøgelsen stod på, er ophævet, og i mellemtiden oplyser organisationen, at efterspørgslen efter import af ægceller er stigende.
Donation af ægceller er ikke uden risici, og kvinder skal underskrive en erklæring om, at de er klar over dette. Hvorfor skulle kvinder donere ægceller med så stor risiko, hvis de ikke får penge for det? Når man læser 's websted, får man den ene overraskelse efter den anden. Det er et postordrefirma for babyer. Man kan med fly sende sperma, som derefter befrugter en rumænsk kvindes ægcelle. Alder, uddannelse, højde, hårfarve og lign. kan man vælge. Embryoet sendes derefter med kurer til de fremtidige forældre for at blive implanteret.
Jeg har følgende spørgsmål til Kommissionen. For det første er beretningerne fra Rumænien og Det Forenede Kongerige modstridende. Ved Kommissionen, hvad der sker der, i hvilket omfang, mod hvilken betaling, og om der sker noget, der er i strid med den europæiske lovgivning?
For det andet fremgår det af 's websted, at denne især gør forretninger med USA, Israel og Det Forenede Kongerige. Kan Kommissionen finde ud af, om der også er aftagere fra andre EU-medlemsstater eller fra kandidatlande, og om der finder lignende aktiviteter sted mod betaling i andre kandidatlande?
For det tredje skal direktivet om brug af humane væv og celler være omsat i national lovgivning senest i april 2006. Hvad gør Kommissionen for at sikre, at godtgørelserne ikke er højere end dækning af udgifter og eventuel kompensation for gener?
For det fjerde, kan Kommissionen udarbejde en oversigt over lovgivningen herom, inklusive beløb, i de forskellige medlemsstater og kandidatlande? 
Roure,
   Hr. formand, vi ved nu, at årsagen til vores beslutning tydeligvis ikke var begrundet, men vi benytter os af den til at genoverveje rammeafgørelsen om forebyggelse af og kontrol med ulovlig handel med menneskelige organer og menneskeligt væv og bekæmpelsen af dette fænomen. Lad os huske på, at artikel 3 i chartret om grundlæggende rettigheder opfordrer til forbud mod kommercialisering af menneskekroppen og dele heraf som sådan. Udtagning af æg er ikke uden risiko og kræver yderst omfattende og smertefulde behandlinger. Desuden bliver en kvinde, når hun er tvunget f.eks. af fattigdom til at sælge sine æg, et let bytte for organiseret kriminalitet.
Ægdonation skal ligesom organdonation i det hele taget reguleres og overvåges kraftigt for at beskytte personer i sårbare situationer og således undgå udnyttelse af mennesker på grund af deres celler. Jeg beklager, at det græske initiativ til rammeafgørelse om forebyggelse af og kontrol med ulovlig handel med menneskelige organer og menneskeligt væv stadig ikke er vedtaget i Rådet. Denne rammeafgørelse forbyder handelstransaktioner knyttet til menneskelige organer og menneskeligt væv, og den definerer også klart lovovertrædelserne for at kunne straffe handel med menneskelige organer. Uoverensstemmelserne mellem de nationale lovgivninger skaber et gunstigt miljø for kriminelle netværk, som udnytter disse forskelle.
Vi spørger derfor Kommissionen, hvilke eksisterende og planlagte foranstaltninger der findes til forebyggelse af en ny form for udnyttelse af kvindekroppen.
Ries,
   Hr. formand, hr. kommissær, før jeg går ind i diskussionens hede, vil jeg gerne sige her i salen, at det nærmest er et mirakel, hvis det i dag er lykkedes alle Europa-Parlamentets grupper at nå frem til et kompromisforslag om dette emne, som optager os. Det glæder mig overordentligt her på denne internationale kvindedag.
Men hvad taler vi helt præcist om? De talere, som talte før mig, har allerede sagt det. Vi taler om tilstedeværelsen af en klinik i Bukarest, i Rumænien, som er specialiseret i donation af oocytter til EU-borgere, især engelske statsborgere, imod økonomisk kompensation, nemlig 150 pund sterling i gennemsnit. Og det er præcis det, der er kernen i problemet, eftersom De i aften, hr. kommissær, hvad angår dette beløb, vil høre tale om enten betaling eller rimelig kompensation. Det er ikke bare en ubetydelig forskel, det er i virkeligheden en filosofisk strid om dette utroligt følsomme emne, donation, og uegennyttig donation. Det gælder såvel organer som de to foregående direktiver, som Unionen har vedtaget om henholdsvis kvalitet og sikkerhed i forbindelse med blod og i forbindelse med væv og celler.
Så er der, eller er der ikke i denne sag om den rumænske klinik tale om betaling og således handel med ægceller? Den nationale britiske myndighed Human Fertilisation and Embryology Authorityhar efter en grundig undersøgelse af sagen for sit vedkommende svaret herpå ved at konkludere, at der ikke forelå nogen beviser på betaling.
Vi anmoder derfor her i salen Kommissionen om at klarlægge hele dette spørgsmål. Er den i øvrigt, hr. Kyprianou, i besiddelse af nye faktuelle oplysninger fra Rumænien eller fra andre EU-medlemsstater?
Nu jeg er ved det, mener jeg, at det er vigtigt, at Kommissionen, endnu inden dette direktiv vedrørende væv og celler træder i kraft, fremlægger en oversigt over de nationale lovgivninger, over donation af kønsceller og over medlemsstaternes kompensationsordninger på området.
Hvad angår disse forhold - forskning og etik - er sagen klar for ALDE-Gruppen. Europa har nemlig ikke til opgave at harmonisere etikken, subsidiariteten skal have førsteprioritet, og de lande, som har en konservativ holdning på området, kan ikke forhindre Europa i at forske i stamceller for at imødekomme det håb, som millioner af patienter lægger i gen- og celleterapi. Derfor vil vi efter vores interne forhandling her til aften stemme imod stk. 11.
Dernæst skal vi prioritere donorernes og patienternes fælles interesse, hvad angår adgang til disse specifikke behandlinger, men naturligvis også hvad angår kvalitet og sikkerhed i begge ender af kæden.
Endelig går vejen til at opnå sikkerhed og kvalitet særligt inden for donation af kønsceller såvel som for bloddonation ikke blot via uegennyttighed, men også via tilgængelighed. De har netop, hr. kommissær, omtalt det nødvendige i, at medlemsstaterne indlemmer spørgsmålet om denne frivillige og uegennyttige donation i deres lovgivning. Vi kunne måske undgå denne form for medicinturisme, hvis EU-medlemsstaterne også ville acceptere i al gennemsigtighed at behandle spørgsmålet om princippet for og beløbet på disse kompensationer. Her henviser jeg som De til det kompromis, der blev indgået som afslutning på nogle homeriske forhandlinger, og som figurerer i artikel 12 i direktivet. Det er stk. 5, som er et afgørende punkt for vores beslutning.
Der er i øvrigt mange medlemsstater, som er fuldstændigt bevidste herom, og som allerede har indledt forhandlinger om spørgsmålet, f.eks. Storbritannien. Jeg siger det en gang for alle, hr. kommissær, formålet med denne beslutning er at føre en fælles, sejrrig kamp for solidaritet og kvalitet, og imod nød og handel med disse ting, imod enhver form for handel, som især kvinder kan være ofre for. Jeg vil slutte af med at vende tilbage til det første punkt i vores beslutning og i EU's grundlæggende traktater. Menneskekroppen er en umistelig rettighed og må ikke kommercialiseres.
Breyer,
   Hr. formand, dagens forhandlinger er også en lakmustest for chartret om grundlæggende rettigheder. Jeg mener, at det vil vise sig, om Kommissionen tager de værdier alvorligt, der er fastlagt i chartret om grundlæggende rettigheder, f.eks. den menneskelige værdighed, eller om den blot vil vende det blinde øje til overtrædelser heraf? Lægger Kommissionen hænderne i skødet og gemmer sig bag medlemsstaterne, eller stiller den i realiteten modsætningerne til skue? Hvorfor forholder det sig sådan, at Kommissionen ikke kan forklare os i dag, hvorfor den britiske regering på den ene side påstår, at der ikke fandt nogen handel sted, og at der ikke var nogen betaling, som lå ud over en simpel kompensationsbetaling, mens den rumænske regering på den anden side lukkede denne klinik. Det har vi endnu ikke fået nogen forklaring på her i dag.
Vil det sige, at De ikke tager dette punkt alvorligt, og at De lader Dem lulle i søvn af disse forsikringer, eller er De parat til virkelig at gå dette bevismateriale efter i sømmene? Vi har talrige beviser fra internettet, fra journalister og fra anden dokumentation, hvoraf det entydigt fremgår, at der fandt betalinger sted. Hr. Kyprianou, Deres sunde fornuft burde allerede her råbe vagt i gevær, for hvilket motiv skulle rumænske kvinder have til at levere ægceller netop til britiske klinikker, hvilket efter alt at dømme er forbundet med en høj sundhedsrisiko for dem selv?
Jeg ville ønske, at Kommissionen tog disse forhandlinger mere alvorligt og ikke forskansede sig bag forsikringer og bag beslutningsforslaget. Vi er bekendt med direktivudkastene. Som traktaternes vogter er De forpligtet til at sørge for, at der ikke ligger nogen etiske klyngebomber og flyder i EU. De skal sørge for, at vi viser det røde kort her, og det gælder ikke kun som parlament, således som vi planlægger at gøre med vores beslutningsforslag, men det er derimod Deres opgave at sende et klart og tydeligt signal på vegne af Kommissionen om, at en sådan handel er forbudt, og at Kommissionen vil gøre alt for at få sat en stopper for denne krænkelse af den menneskelige værdighed. Kommissionen skal virkelig vise, at den mener det alvorligt, og at den gennemfører sine egne undersøgelser heraf. Måske vil Kommissionen endda bruge sin sunde fornuft og tage kontakt til Rumænien, som immervæk er et kandidatland. Den skal også gøre det klart over for den europæiske offentlighed, at vi ikke vil tillade nogen form for handel med mennesker eller menneskedele på europæisk plan.
Svensson,
    Hr. formand, jeg håber naturligvis også, at Kommissionen virkelig tager oplysningerne fra Rumænien alvorligt. Vi må ikke sidde med en falsk tryghedsfølelse, da der kommer forskellige budskaber fra forskellige regeringer.
Vi har set, at opfindsomheden er stor, når det gælder udnyttelse af kvinders krop. For mange timer siden vedrørte dagens debat den fjerde verdenskvindekonference. Mange af parlamentsmedlemmerne, den ansvarlige kommissær og Rådets repræsentanter fordømte den ulovlige handel med kvinder, som blev debatteret på det tidspunkt. Nu, mange timer senere, handler debatten igen om planer om yderligere at udnytte kvinders krop gennem handel med ægceller. Et så kynisk forslag som at købe og sælge ægceller burde ikke være muligt i et civiliseret og humant samfund.
Hvordan vil markedet for køb og salg komme til at se ud fremover, hvis dette bliver tilladt? Hvilke andre organer kan man købe og sælge på et marked? Nu taler jeg naturligvis ikke om frivillig og vederlagsfri donation af humane væv og celler. Det er noget ganske andet end dette marked for køb og salg.
Jeg håber, at Kommissionen tager dette alvorligt, og at et enigt Parlament er enig i disse opfordringer til Kommissionen om at træffe alle mulige foranstaltninger for at forhindre det, som efter min opfattelse er en lovovertrædelse. Handel med ægceller mod betaling bør ikke kunne lade sig gøre. Det skal være klart.
Krupa,
    Hr. formand, dagens forhandling om handel med menneskelige ægceller ville ikke finde sted, hvis folk havde forståelse for menneskers værdighed og entydighed som Guds skabninger. Økonomisk vinding er naturligvis endnu en grund til, at ægceller sælges, og fostre manipuleres. Det er ikke kun en krænkelse af moralske principper, men også af bestemmelserne i den europæiske menneskerettighedskonvention fra 1996, ifølge hvilken hverken den menneskelige krop eller nogle af dens dele må anvendes som profitkilde. Enhver handel med celler eller menneskelige organer vil gøre mennesker til objekter og kvinders livmoder til rugemaskine. Det er en fornærmelse mod individernes, kvindernes og mødrenes værdighed.
Kønsceller må og kan ikke sammenlignes med andet væv eller blod. Ud fra en rent lægelig betragtning skal der anvendes store doser hormoner for at få ægceller. Det kan føre til neurohormonal dissociation, genetiske sygdomme i ægcellers kerne, patologiske ændringer og komplikationer med æggestokkenes funktion og struktur, specielt hvis proceduren gentages flere gange. Sådanne komplikationer omfatter ofte kræftændringer, der ikke blot udgør en trussel mod kvindens helbred, men også hendes liv.
Manipuleringen af kønsceller eller fostre er også uacceptabel af etiske årsager. Det skyldes det store problem med genetiske arveanlæg. Naturens orden krænkes, og derfor tjener det som kilde til kaos, ulykke og lidelse for mange mennesker inklusive de kommende generationer af reagensglasskabte mennesker. Et andet motiv for dem, der leder denne meget moderne tragedie, hvor mennesker gøres til objekter, er ønsket om at ødelægge ægteskabets og familiens betydning og adskille biologisk, genetisk og juridisk forældreskab. Der skal gøres noget for at standse dette. Mange tak. 
Allister (NI ).
   - Hr. formand, der er noget yderst utiltalende ved enhver handel med menneskelige kropsdele eller væv. Derfor er enhver handel med menneskelige ægceller, der måtte foregå fra Rumænien til Det Forenede Kongerige, yderst forkastelig og må fordømmes. Jeg har tillid til, at Kommissionen vil melde klarere ud med, hvorvidt den mener, at denne handel rent faktisk foregår eller ej.
Udtagningen af ægceller udgør en alvorlig risiko for helbredet hos de involverede kvinder som følge af overstimuleringen af æggestokkene. Det er derfor et overgreb og på alle måder forkert, at økonomisk trængte kvinder i fattige lande tilbydes økonomiske incitamenter til at blive betalte donorer. Jeg vil støtte ethvert forsøg på at standse denne skændige handel.
Barnløse pars forståelige ønske om at få børn må ikke tilsidesætte de udnyttede donorers menneskelige værdighed og helbred. Som FN's Generalforsamling sagde i dag, da man vedtog erklæringen mod kloning af mennesker, skal der indføres foranstaltninger for at forhindre udnyttelse af kvinder i forbindelse med anvendelsen af biovidenskab. Dette er netop et sådant tilfælde. 
Záborská (PPE-DE ).
   - Hr. formand, udtagelse af ægceller hos unge rumænske kvinder mellem 18 og 30 år beregnet til at frembringe menneskefostre afslører et af de mest odiøse aspekter af den moderne udnyttelse af kvinderne. Det afslører også den højeste perversion af princippet om fri bevægelighed for varer og tjenesteydelser i vores såkaldt udviklede europæiske lande.
De nye kvindelige slaver af bioteknologien lider under den ene mangel, at de er født i et økonomisk fattigt europæisk land. Deres antropometri figurerer nu på internettet, og det kræver kun et enkelt klik at vælge dem ud efter race, øjenfarve og uddannelsesniveau.
Dette minder os om andre triste perioder med menneskelig udvælgelse i Europa. Dengang fyldte det mere, og det var mere synligt. Også i Europa kan glæden ved at få et barn nu købes på internettet og til en billig penge. Bagsiden af medaljen er en definitiv ødelæggelse af disse unge kvinders kropslige integritet og især, for evigt, deres dybe ønske om en dag at kunne give liv til et barn.
De må ikke være for hurtige til at tro, at annonceringen af en acceptabel løsning vil gøre det muligt at afslutte denne triste historie. En vis gren af videnskaben har også brug for disse menneskefostre, og fattige kvinder udgør et udsøgt bytte, især i Europa, og især når de er unge. Og vil vi som medlemmer af Europa-Parlamentet få endnu flere gode grunde til at bekæmpe dette marked og især modet til at gøre alt, hvad der står i vores magt for at give afkald på det?
McAvan (PSE ).
   - Hr. formand, det glæder mig at være her i aften for at rette op på nogle af misforståelserne vedrørende dette spørgsmål.
Britisk lovgivning tillader ikke nogen form for økonomisk incitament til ægdonation. Klinikker kan give donorerne en kompensation på 15 engelske pund - omkring 20 euro - plus udgifter for donationer. Disse regler gælder både donorer i Det Forenede Kongerige og donorer, der leverer æg til personer i Det Forenede Kongerige. Det er den første præcisering.
For det andet vil jeg gerne skabe klarhed om det, der blev taget op i det oprindelige spørgsmål, om betaling af 1.000 engelske pund. Der foregår i øjeblikket en diskussion i Det Forenede Kongerige om manglen på æg- og sæddonationer, især nu, hvor vi drøfter en ny lov, der giver børn af sådanne donationer ret til at få at vide, hvem deres forældre er. Vi tror, at der bliver mangel på æg og sæd. Så man drøfter, hvordan man kan afhjælpe denne mangel, og nogen har nævnt beløbet 1.000 engelske pund, men det er ikke vedtaget, og det er ikke den britiske politik.
Der findes ganske rigtigt en klinik i Rumænien, der leverer til det britiske marked. Problemet blev indberettet til Human Fertilisation and Embryology Authority i Det Forende Kongerige, som er et uafhængigt organ. Det undersøgte disse spørgsmål, rejste til Rumænien, talte med kvinderne og undersøgte sagerne. Man fandt, at der var visse problemer med samtykkeerklæringerne. Disse erklæringer er nu blevet ændret. Man fandt ingen beviser på ulovlige betalinger. Det omhandlede uafhængige organ fortsætter imidlertid sine undersøgelser af, hvad der sker i Rumænien. På et tidspunkt forhindrede det rent faktisk ægceller i at komme ind i Det Forenede Kongerige. Det overvåger situationen løbende.
Der er nogle spørgsmål, der bør tages op i den forbindelse. Jeg mener ikke, at vi ønsker et marked for humane æg og andre former for humant væv. Jeg støtter henvisningen i EU-direktivet til frivillige og vederlagsfri donationer. Vi bør alligevel overveje, hvordan vi skal håndtere situationer, hvor folk donerer på tværs af landegrænserne. Vi har kapaciteten til at regulere dette i EU-landene. Det er ikke tilfældet i andre lande, der ikke har samme reguleringskapacitet.
Jeg håber, at kommissæren vil samarbejde med WHO om disse spørgsmål og gennemgå dem igen for at sikre, at vi kan finde løsninger på de problemer, medlemmerne har taget op. 
Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, hvert år dømmes hundredtusinder af par til et barnløst liv, fordi kvinden ikke kan producere æg. Den situation kan der nu rettes op på gennem ægdonation.
Det rejser to etiske spørgsmål. For det første: Kan man forsvare, at den donerende kvinde udsættes for den nødvendige forberedende medicinske behandling, som ikke er helt risikofri? For det andet: Kan man forsvare, at kvinden gennemgår dette og modtager kompensation for det? Et system med den rette kontrol og regulering, hvor sunde kvinder efter grundig rådgivning og undersøgelse indvilger i at donere deres æg, er både etisk forsvarligt og ønskværdigt. Et sådant system kan fungere med en absolut minimal risiko for alle involverede. Det kan sikre et højt niveau af lægelig bistand og megen lykke for mange par og samtidig sikre en yderst tiltrængt økonomisk håndsrækning til unge kvinder, hvoraf mange vil bruge kompensationen til gavn for deres egne familier.
Den største bekymring er risikoen for udnyttelse. Dette sker naturligvis helt sikkert, hvis ægdonationerne foregår i det skjulte. Så vi må ikke være håndsky over for realiteterne ved moderne menneskers behov. Vi må ikke fjerne de muligheder, som de lægelige fremskridt giver vores borgere. Vi må ikke ødelægge tusinder af pars drømme om at stifte familie og nægte dem glæden ved at få børn. Lad os rette vores bestræbelser mod at kontrollere og vejlede frem for at undertrykke, straffe og skræmme…
Auken (Verts/ALE ).
   - Hr. formand. Der kommer med garanti et voldsomt pres på kvinder for at levere æg. Der vil blive meget stor mangel på æg. Vi kan ikke tale om det. Jeg er lidt foruroliget over, at vi taler om det ud i en pløre - æg, sæd, embryoer. Embryoer, jeg var ikke klar over, at man også fik fat i embryoer på samme måde, som man kan få fat i sæd. Det nævner englænderne i deres svar. De nævner på linje med hinanden. Jeg synes, det mest foruroligende er, at Kommissionen åbenbart tror, at man har klaret problemerne med, hvad der kommer meget tæt på menneskehandel, bare med regler. Vi har brug for en meget skrap kontrol, og vi har brug for, at man kommer efter dem, der har brudt reglerne. Jeg vil også, som det blev nævnt lige før, rejse spørgsmålet om, hvad vi skal gøre ved den handel, der kommer til at foregå over grænserne. Den bør jo også kontrolleres. Det er jo ikke nok bare at sige, at det er tilladt i det andet land. Kvindehandel er måske også tilladt i det andet land, men derfor vil vi jo alligevel have det forbudt. Jeg venter spændt på Kommissionens forklaring på, hvordan den vil sikre sig, at dette her bliver overholdt. 
Adamou (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, der var mange ting, jeg gerne ville sige, men jeg vil begrænse mig til nogle ganske få, da jeg ikke vil vende tilbage til den forhistorie, som De allerede kender. Det er imidlertid en kendt sag, at det, der foregår, er handel, det hersker der ingen tvivl om. På trods af fru McAvans venlige forsøg på at overbevise os om, at disse ting ikke finder sted, er jeg som læge bekendt med, at de foregår, og de bør forbydes, da et forbud også er i tråd med Europa-Parlamentets holdning.
Endvidere har jeg i dag modtaget en e-mail fra fru Záborská, som hun har sendt til alle parlamentsmedlemmer, om en resolution fra FN's Generalforsamling - den har nr. 59516 - vedrørende det konkrete emne, og som fru Záborská undlod at nævne i sin tale.
Hvis det forholder sig sådan, er vi også nødt til at tillade handel med andre organer, for honorar, f.eks. når der skal findes nyrer. Vi kender den barske købslåen, der foregår med nyretransplantater hovedsagelig i Fjernøsten og Mellemøsten. Vi kender særdeles mange sådanne tilfælde. Jeg vil imidlertid også omtale bivirkningerne for sunde kvinder, som ikke anvender denne metode til eget formål - frugtbarhedsformål - men for at blive donorer. Andre medlemmer har været inde på bivirkningerne, som er betydelige. Der er også indberettet dødsfald, selv om det ikke er videnskabeligt dokumenteret, men jeg mener, det er en væsentlig grund til, at en kvinde bør tænke sig om to gange, før hun tager en sådan beslutning. Og det er en skam, at vi i dag, hvor vi fejrer den internationale kvindedag, skal drøfte et spørgsmål om udnyttelse af fattige rumænske kvinder. 
Blokland (IND/DEM ).
   - Hr. formand, vi taler her i dag om dette emne, bl.a. fordi EU stiller penge til rådighed for forskning i embryonale stamceller. Det har jeg tidligere udtrykt min overraskelse over her i Parlamentet, for denne forskning er forbudt i en række medlemsstater og er ikke i overensstemmelse med den resolution, som FN's Generalforsamling i dag har vedtaget, om alle former for human kloning.
Desuden er der den kommercielle udnyttelse af kvinder, som tillokket af udbetaling af meget store beløb donerer ægceller uden nøjagtigt at vide, hvilke sundhedsrisici de udsætter sig for. For mig er det tydeligt, at handel med ægceller og humane embryoer hurtigst muligt skal bringes til ophør. Det ville imidlertid også være godt, hvis Kommissionen undersøgte, om den ikke selv er medansvarlig for dette, fordi den med europæiske penge tilskynder til forskning, som er strafbar i nogle medlemsstater. Det forekommer mig, at subsidiaritetsprincippet ignoreres her, for der er ikke tale om et problem, som medlemsstaterne ikke selv kan løse.
Hr. kommissær, kan De oplyse, hvad De mener om denne handel, og kan De love mig, at finansiering af forskning kun finder sted, hvis denne forskning er tilladt i alle Unionens medlemsstater? Er De rede til at overholde den resolution, som FN's Generalforsamling i dag har vedtaget, og hvori der opfordres til at træffe foranstaltninger for at forhindre udnyttelse af kvinder? 
Liese (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren, for han præciserede endnu en gang princippet om, at vi i Europa ikke kan acceptere, at der finder handel sted med humane celler og væv, men at vi støtter frivillige donationer. Jeg takker for den grundlæggende præcisering heraf.
Jeg er imidlertid fuldstændig enig med dem, som sagde, at Kommissionen skal undersøge sagen endnu grundigere. Der er et modsætningsforhold mellem den britiske og den rumænske udtalelse, og PPE-DE-Gruppen vil stille et forslag, hvori Kommissionen skriftligt endnu en gang opfordres til at opklare dette modsætningsforhold.
Personligt mener jeg overhovedet ikke, at de britiske myndigheders fremstilling af sagen er troværdig. Fru McAvan læste det allerede højt for os. Vi så alle sammen notatet fra den britiske ambassade, hvori der netop stod det, som fru McAvan læste op. Hun er i sin gode ret til - måske er det endog hendes pligt - at forsvare den britiske regering her kort tid før et valg, men uanset hvad er det ikke troværdigt. Vi har medier, som var i Rumænien. På europæiske fjernsynskanaler vil der i de nærmeste dage blive vist billeder fra interviews med kvinder, som gjorde det for penge. Derefter vil jeg gerne se, hvordan De fortsat vil forsvare det, som den britiske regering fremlagde i den forbindelse. Der kan være nogle personer i Storbritannien, som anser 1.000 pund for at være acceptabelt. Disse 1.000 pund fremgår af et dokument fra den britiske myndighed Human Fertilisation and Embryology Authority uden yderligere kommentarer, og det skal vi opponere imod. Vi ser kun toppen af isbjerget her, og det er utvivlsomt et kolossalt problem. Og hvis vi kan identificere toppen af isbjerget, burde vi ikke fortsætte med at lægge røgslør ud over sagen og dermed forhindre, at i det mindste dem, som vi kan få fat i, bliver draget til ansvar.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige noget henvendt til fru Ries, som jeg værdsætter meget højt som kollega. Vi er enige om mange spørgsmål, men jeg kan ikke forstå, at Den Liberale Gruppe planlægger at stemme imod punkt 11. For det første er det et fælles beslutningsforslag, og for det andet står der kun følgende heri: "Opfordrer medlemsstaterne til at gennemføre foranstaltninger til at forhindre udnyttelsen af kvinder inden for biovidenskaben". Jeg er sikker på, at vi kan blive enige her i Parlamentet om, at vi er imod udbytning af kvinder, især på den internationale kvindedag.
Toia (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, efter min mening er det meget vigtigt, at Europa-Parlamentet siger nej til og kraftigt fordømmer enhver form for handel med væv og menneskeceller - eftersom dette er i strid med det grundlæggende princip om menneskekroppens uafhændelighed - og at Parlamentet nedlægger forbud mod køb og salg af menneskekroppens dele. I den forbindelse tror jeg, at det er nødvendigt at understrege forskellen mellem handel og donation.
Når det gælder donation, er vi dog nødt til åbent og ærligt at sige, at det er nødvendigt med strenge kontroller. Bag donationen ligger nemlig ofte en udsigt til fortjeneste og dermed udnyttelse. Det er ikke tilfældigt, at man for lidt siden nævnte manglen på ægceller og sæd i de lande, hvor donorerne ikke længere er sikret anonymitet. Man forstår således godt, at donation ofte ikke sker ud af altruisme, men kan dække over former for fortjeneste. Derfor er vi efter min opfattelse nødt til at udvise stor årvågenhed og opmærksomhed og til at udtrykke os meget klart.
Til sidst vil jeg understrege, at når man taler om celler, er det vigtigt at forklare forskellen mellem celler i almindelighed og ægceller. Her er det vigtigt at sikre medlemsstaternes lovgivningsfrihed, da donation af ægceller ikke er tilladt i alle lande, og da dette område hører under medlemsstaternes kompetence. 
Sonik (PPE-DE ).
    -  Hr. formand, fællesskabsretten fastslår helt klart, at man ikke kan handle med, købe eller sælge menneskeligt væv. Enhver anden holdning i denne sag vil åbne sluserne for korruption.
Handel med organer og væv foregår i forskellige dele af verden, men ofrene er uundgåeligt de fattigste af de fattige, der tvinges af fattigdommen til at sælge værdifulde aktiver. Skønt Europa altid har været modstander af en sådan handel, har det altid støttet frivillige og utvungne donationer - f.eks. af blod. Det indvilger også i ægdonation, hvis donationen er ægte eller med andre ord en frivillig, uselvisk og fri handling. Fællesskabsretten forsvarer de fattigste og forhindrer en kommercialisering af mennesker. Den bygger på det princip, at det ikke er alt, der kan købes eller sælges - heller ikke hvis sælgeren accepterer en pengeudveksling.
Hvordan kan det forklares, at rumænske klinikker tilbyder en lang række ægceller gratis? Er rumænske kvinder væsensforskellige fra kvinder i andre lande? Er de mere tilbøjelige til at ofre sig til fordel for anonyme modtagere? Eller skal forklaringen findes i deres økonomiske situation eller med andre ord i det faktum, at de modtager ulovlig betaling? Det skal undersøges, om disse kvinder får hormonbehandling i forvejen, og om de er klar over, at en sådan behandling kan påvirke deres helbred.
Er initiativet fra Human Fertilisation and Embryology Authority om at betale kvinder 1000 engelske pund som kompensation ikke et forsøg på at undergrave principperne i EU-lovgivningen? Hvis det er tilfældet, udsætter det så ikke kvinder, der allerede er i en dårlig situation som følge af vanskelige økonomiske vilkår og fattigdom, for endnu større udnyttelse og ydmygelse? Risikerer de ikke at blive behandlet som fabrikker fuld af dele, der kan handles med, eller som kroppe, der er underlagt markedskræfterne, og som kan bruges til at fremstille væv, som andre har brug for og til en given pris? Kommissionen og kommissæren bør se på alle disse sager for at finde svar på de mange spørgsmål. 
Kyprianou,
    Jeg fandt forhandlingen meget interessant, men måske udtrykte jeg mig ikke tilstrækkelig klart i min åbningstale, og jeg vil gerne præcisere min holdning.
Jeg kan forsikre Dem for, at jeg tager dette emne yderst alvorligt og er meget bekymret over hele situationen. Jeg erindrer ikke at have sagt noget, der kan tolkes anderledes. Kommissionen er virkelig bekymret over situationen, men man er nødt til at se på de muligheder, kompetencer og rettigheder, vi har i henhold til traktaten.
De af Dem, der fulgte min høring, ved, at jeg ikke er særlig tilfreds med de kompetencer, traktaten giver os på sundhedsområdet. Men sådan er loven og virkeligheden, og det må vi holde os til. I henhold til traktaten kan vi kun beskæftige os med spørgsmål vedrørende sikkerhed og kvalitet. Derfor drejer direktivet sig ikke om betaling, men giver blot udtryk for ånden og filosofien med ikke-betaling, som bør anvendes og efterfølges af medlemsstaterne. Men det er imidlertid ikke nogen bindende regel. Der er grænser for, hvor meget Kommissionen kan gøre i denne henseende. Den kan f.eks. ikke iværksætte traktatbrudsprocedurer over for en medlemsstat, fordi subsidiaritetsprincippet finder anvendelse, og dette er et anliggende for medlemsstaterne.
Jeg gentager, at dette ikke betyder, at vi ikke kan vedtage politiske holdninger eller tage politiske initiativer, fordi vi ikke har nogen juridisk kompetence. Vi har især til hensigt at gøre dette gennem den rapport, vi vil udarbejde om gennemførelsen af dette direktiv, og som vil omfatte medlemsstaternes foranstaltninger til fremme af vederlagsfri og frivillige donationer. I den henseende vil vi gøre, hvad vi kan, for at fremme dette aspekt af filosofien i dette direktiv vedrørende vederlagsfri og frivillige donationer og samtidig rapportere om og påpege, hvor dette ikke efterfølges, og der finder betaling sted.
Selv om jeg forstår de synspunkter, som nogle af medlemmerne har givet udtryk for, må jeg slå fast, at vi er nødt til at overholde direktivet og dets filosofi om vederlagsfri og frivillige donationer, som er retningslinjerne i den lovgivning, som Kommissionen skal overholde.
Hvad angår den specifikke sag, må jeg endnu en gang erindre Dem om, at vi ikke har nogen juridisk kompetence, og det er ikke et spørgsmål om direkte undersøgelser fra Kommissionens side. Vi har modtaget en rapport fra de britiske myndigheder og deres uafhængige agentur, og vi har ingen grund til at betvivle resultaterne af den undersøgelse. Denne handel blev indstillet for et stykke tid siden, og der var ikke bevis for, at der var forekommet betaling. Vi vil ikke desto mindre følge op på denne sag og forfølge den sammen med de rumænske myndigheder for at se, hvilke beviser de måtte have, selv om den britiske undersøgelse også foregik i Rumænien, og der heller ikke her fandtes beviser for, at der var sket betaling.
Selv om det hedder i direktivet, at "medlemsstaterne bestræber sig på at sikre frivillig og vederlagsfri donation", betyder det ikke, at medlemsstaterne ikke kan gå videre og, som jeg foreslog i min tale, lovgive om sådanne vederlagsfri, frivillige donationer i en national sammenhæng og endda forbyde betaling, hvis dette kan begrundes ud fra etiske eller moralske betragtninger. Som følge af realiteterne i traktaten har medlemsstaterne større ansvar end Det Europæiske Fællesskab i denne henseende.
Jeg mener ikke, at problemet er løst, for det er korrekt, at når der findes en efterspørgsel, vil der også være et potentiale for handel og betaling. Måske var der betaling involveret i denne sag, selv om intet er bevist, og der vil altid være et potentiale for dette. Derfor må vi finde metoder til at fremme frivillige, vederlagsfri donationer, således at efterspørgslen er dækket, og der ikke bliver plads til ulovlig handel eller betaling med alle de risici, dette indebærer.
Jeg kan forsikre Dem for, at vi inden for rammerne af vores kompetence vil følge denne sag meget nøje. Hvis vi finder ud af, at der er sket overtrædelser af enten direktivets bogstav eller ånd, vil vi rapportere det og offentliggøre det. 
Formanden.
   - Ved forhandlingens afslutning har jeg modtaget syv beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2. 
Breyer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, De besvarede ikke alle de stillede spørgsmål, hr. kommissær. De henviste hyppigt til direktivet om humane celler og væv Man stillede imidlertid også et spørgsmål om, hvorvidt det ikke er en overtrædelse af chartret om grundlæggende rettigheder. Jeg mener ikke, at man kan sige, at det er et spørgsmål om subsidiaritet i forbindelse med chartret om grundlæggende rettigheder. Jeg ønsker heller ikke, at der efter aftenens forhandlinger går et budskab ud til den europæiske offentlighed, hvori det implicit hedder, at en krænkelse af den menneskelige værdighed er et spørgsmål om subsidiaritet. Jeg vil godt bede Dem besvare spørgsmålet endnu en gang. I øvrigt ville det have interesseret mig meget at høre Deres svar på hr. Bloklands spørgsmål, for det er også et etisk spørgsmål, som De ikke bør lade stå ubesvaret hen, fordi det er noget, som optager både offentligheden og Parlamentet.
Kyprianou,
    Hvis jeg skulle besvare hvert eneste spørgsmål om relaterede og ikke-relaterede emner, skulle jeg bruge omkring 45 minutter, og det er ikke muligt. Men vi vil komme med en skriftlig besvarelse af spørgsmålet om de juridiske følger af overtrædelsen af de grundlæggende rettigheder og vores holdning til dette. Jeg kommer ikke fra den juridiske tjeneste og kan derfor ikke fremsætte en juridisk vurdering her. Derfor vil vi besvare spørgsmålet skriftligt på et senere tidspunkt. Ellers mener jeg at have besvaret de øvrige centrale spørgsmål. 
Formanden.
   - Ved forhandlingens afslutning har jeg modtaget syv beslutningsforslag(2), jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag. 

