Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt fredag den 14. marts 1997, for genoptaget.

Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen for fredag den 14. marts er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Rosado Fernandes
Hr. formand, før mødet begynder, vil jeg henlede opmærksomheden på en meget ubehagelig politisk episode, nemlig hr. Martens' udtalelse i Lissabon om, at det parti, som jeg samarbejder med, er et parti på den yderste højrefløj.
I et interview offentliggjort den 29. marts beskyldte hr. Martens CDS-Partido Popular, som jeg samarbejder med som uafhængig, og som mine kolleger, hr. Giro Pereira og hr. Celeste Cardona, er aktive medlemmer af, for at være et parti på den yderste højrefløj. Hvorfor? Svaret er enkelt: fordi vi dristede os til at forfægte folkeafstemning i Portugal om Maastricht-traktaten. Større var forbrydelsen ikke.
Det var på det tidspunkt, da det omhandlede parti blev ekskluderet af PPE, og det var hr. Martens, som tog til Lissabon for at udføre dette dirty job , i hvilken sammenhæng der blev fremsat lidet kristelige trusler og foretaget eksklusioner på grund af meningsforskelle...
(Formanden afbrød taleren)

Formanden
Hr. Rosado Fernandes, det var hverken til forretningsordenen eller en personlig bemærkning, da den omhandlede episode fandt sted uden for Parlamentet. Artikel 108 omhandler personlige bemærkninger, der fremsættes i Parlamentet, men ikke politiske diskussioner uden for Parlamentets regi.
Undskyld mig, hr. Rosado Fernandes, jeg kan ikke i øjeblikket give Dem ordet for et sådant indlæg. Det er min pligt at afbryde Deres indlæg, da det vil afføde andre personlige bemærkninger, og det hverken omhandler aktuelle dagsordenspunkter eller procedurespørgsmål. Undskyld mig, men sådan er det nu engang!

Rosado Fernandes
(uden mikrofon) direkte personligt for os alle. Jeg mener selv, at jeg altid har sørget for at undgå personlige angreb, det er ikke noget, jeg plejer at gøre brug af, og jeg vil gerne...
...efter min mening er personlige angreb et karakteristisk udryk for vort demokratis forfald, karakteristisk for dem, der f.eks. ønsker at aflede opmærksomheden fra Den Socialdemokratiske gruppes indtræden i PPE...
(Formanden afbrød taleren)
Formanden
Undskyld, hr. Rosado Fernandes, der er ikke tale om et personligt angreb. Der er tale om politiske synspunkter, men dette problem kan, hvis vi skal følge forretningsordenen, ikke tages op på indeværende tidspunkt. Jeg beklager, men De har ikke længere ordet.

Balfe
Hr. formand, lad mig lige gøre medlemmerne opmærksom på, at tilstedeværelseslisten igen er anbragt inde i mødesalen.
Jeg håber, at medlemmerne vil gøre de kolleger, som måske går rundt udenfor og leder efter den, opmærksom på dette.

Formanden
Tak, hr. Balfe. De ved, at der har været tale om et initiativ fra kvæstorerne, som har fået et godt forløb på den mindst ubekvemme måde.
(Protokollen godkendtes)

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, til dagsordenen og til Formandskonferencens arbejde i henhold til forretningsordenens artikel 28: Desværre har Parlamentet endnu ikke nedsat noget kontroludvalg, der følger omsættelsen af de krav, BSE-undersøgelsesudvalget har stillet. Trods flere breve efter en beslutning i Landbrugsudvalget har De hidtil ikke givet noget svar herpå. Siden den 1. april i år skal der nu omsættes en forordning, i henhold til hvilken destruktionsanstalterne skal arbejde efter bestemte kvalitetskriterier. Men det gør de ikke! Vores Parlament burde nu også gøre dette krav, der var et af hovedkravene, gældende over for Kommissionen. Det er imidlertid ikke muligt, fordi udvalget endnu ikke har påbegyndt sit arbejde. Jeg har indtryk af, at nedsættelsen af dette udvalg forsinkes hele tiden, nemlig af én politisk gruppe ud fra valgtaktiske overvejelser.
Vi kan ikke prioritere Europa-Parlamentets omdømme lavere end et medlemsstats valgtaktiske synspunkter! Derfor vil jeg gerne anmode Dem om at fremskynde nedsættelsen af dette udvalg, for at vi kan gøre vores arbejde her i Parlamentet.

Formanden
Hr. Graefe zu Baringdorf, De henviste til forretningsordenens artikel 28. Men artikel 28 giver mulighed for skriftlige spørgsmål, og ikke mundtlige spørgsmål om Præsidiets arbejde. Præsidiet har allerede fået forelagt det spørgsmål, De nævner, og vil træffe afgørelse herom, når det finder det hensigtsmæssigt. Spørgsmålet blev forelagt Præsidiet på dets sidste møde, fordi det ikke havde været muligt før. Præsidiet har mange emner at behandle. Det vil træffe afgørelse på torsdag, dersom sagen er moden hertil, og i modsat fald så hurtigt som muligt.

Green
Hr. formand, hr. Graefe zu Baringdorf har lige fremsat visse bemærkninger. Han havde ikke mod til rent faktisk at sige det, han mente. Han talte om et bestemt land.
Som britisk medlem af Parlamentet og formand for Den Socialistiske Gruppe kan jeg sige det helt klart, at jeg skrev inden for få dage efter beretningen fra Det Midlertidige Undersøgelsesudvalg om BSE og anmodede om, at vi øjeblikkeligt skulle have nedsat kontroludvalget.
Hvis han henviser til min gruppe, har der ikke været noget som helst forsøg på at holde det ude fra dagsordenen.

Formanden
Fru Green, der har ikke været tale om nogen hentydning, hverken til Dem eller Deres gruppe, hvorfor der ikke var brug for denne forklaring.

Martens
Hr. formand, jeg går ud fra, at der på basis af meddelelsen om Formandskonferencens afgørelse vil blive truffet en beslutning om dette ad hoc-udvalg på konferencens næste møde.

Formanden
Det er min hensigt. Det vil afhænge af Dem, kære gruppeformænd, at træffe den.

Arbejdsplan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen.
Det endelige forslag til dagsordenen, som det blev opstillet af Formandskonferencen i medfør af forretningsordenens artikel 95, er omdelt; der er foreslået følgende ændringer:

Theato
Hr. formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på, at Budgetkontroludvalget behørigt har vedtaget disse betænkninger, og jeg beklager overordentligt, at Rådet ikke har haft mulighed for at afgive sin udtalelse herom inden for den fastsatte frist og dermed tvinger os til at adskille disse to betænkninger fra den generelle decharge og udsætte dem til mødeperioden april II. Det er i øvrigt det sidste tidspunkt, hvor vi kan føre denne decharge-debat og træffe en beslutning, for ifølge finansforordningen er vi forpligtet til hhv. at meddele decharge og afgive vores udtalelse om decharge i plenum inden udgangen af april.
Det ønsker jeg virkelig at sige her med al tydelighed, og jeg beklager overordentlig, at vi nu er nødt til at tage dette skridt.

Formanden
Mange tak, fru Theato. Jeg håber, at Rådet vil tage denne bemærkning til efterretning.

Formanden
Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe - Nordisk Grønne Venstre - har anmodet om opførelse på dagsordenen af Rådets og Kommissionens redegørelser om lukningen af Renault-fabrikken i Vilvorde.
Rådet har meddelt, at det ikke har til hensigt at afgive en sådan redegørelse eftersom det ikke opfatter spørgsmålet som henhørende henhører under dets sagområde. Kommissionen har til hensigt at gøre dette på onsdag, selvom onsdag vil volde store problemer med hensyn til dagsordenen, som allerede er overfyldt. Men dette spørgsmål må forsamlingen naturligvis afgøre.
Fru Moreau, den Forenede Venstrefløjs Fællesgruppe - Nordisk Grønne Venstre - har ordet for at begrunde denne anmodning.

Moreau
Hr. formand, beslutningen om at lukke Renault-fabrikken i Vilvorde er afslørende for den nuværende situation i det fælles Europa, som er baseret på at skabe konkurrence mellem lønmodtagerne, og har fremkaldt en helt begrundet protestbølge.
Dette er også kommet til udtryk her i Parlamentet, idet vi på mødeperioden i marts vedtog en beslutning, hvori vi kræver, at Rådet og Kommissionen og jeg citerer »gør alt, hvad der står i deres magt, for at få Renault-ledelsen til at omgøre sin beslutning«.
Hvor langt er vi så kommet her en måned senere? Renaults ledelse, som ikke har fremsat noget konkret forslag, fastholder sin beslutning. Arbejdstagerne fortsætter deres aktioner såsom besættelse af virksomheden og nyder godt af solidariske tilkendegivelser fra ansatte på Renault-fabrikker i andre lande. To domstolsafgørelser, en belgisk og en fransk, har erklæret Renault-ledelsens beslutning for ulovlig. Retten i Nanterre har forbudt fortsættelsen af lukningsproceduren for fabrikken i Vilvorde. Parlamentet kan ikke være tilfreds med at have vedtaget en beslutning uden at tage sig af opfølgningen. Der står for meget på spil.
Derfor foreslår min gruppe i henhold til forretningsordenens artikel 96, stk. 1, en ændring af dagsordenen, således at vi indføjer et punkt på onsdagens dagsorden med erklæringer fra Rådet og Kommissionen, hvori de gør rede for de foranstaltninger, der er truffet i overensstemmelse med Europa-Parlamentets beslutning af 12. marts 1997.

Wolf
Hr. formand, kære kolleger, jeg tror, vi nu er kommet til det øjeblik, hvor det sociale Europa begynder at vokse som følge af de kampe, der udkæmpes af de berørte. De første retssager har vist, at der også reelt er en chance for en videreudvikling, og i dette historiske øjeblik bør Europa-Parlamentet varetage sin rolle som resonansbund for den europæiske offentlighed og de berørte. Derfor bør vi tage os tid til dette problem.
Kære kolleger, giv Dem selv et puf og gør det! Millioner af arbejdsløse, millioner af udstødte kigger herhen. Hvis De siger nej til det, viser De dermed, at De følger en europæisk konstruktion, som intet, absolut intet har at gøre med de berørtes interesser! Derfor er der egentlig ingen her i huset, der kan stemme imod.

Formanden
Hr. Martens har ordet for at tale mod forslaget.

Martens
Hr. formand, arbejderne på Renaultfabrikken i Vilvorde vandt sidste uge en vigtig sejr. Den brutale lukning af virksomheden blev erklæret for ulovlig ved en domstol i Bruxelles, Belgien, og ved en domstol i Rennes. Der er opstået en hel ny situation. Fagforeningerne, har jeg hørt så sent som her til morgen i medierne i mit hjemland, har accepteret princippet om en genoptagelse af arbejdet, fordi lukningen af virksomheden nu er ulovlig, og en hel ny procedure begynder. De vil afholde en afstemning herom torsdag morgen, hvor alle arbejdstagerne i Vilvorde vil deltage. Dette er en totalt ændret situation. Under disse omstændigheder tror jeg, at der alligevel findes muligheder for i henhold til loven at gå frem efter den normale fremgangsmåde og procedure med høring i tilfælde af kollektive afskedigelser. Jeg har på den anden side hørt, at Socialministerrådet holder møde den 15. april. Under disse omstændigheder, hvor der, i betragtning af at retfærdigheden er sket fyldest ved to domstole, indledes en ny procedure, tror jeg, at vi må give de forhandlinger, der nærmere bestemt finder sted mellem arbejdstagerne og deres fagforeninger, de bedste muligheder, og det er ikke heldigt, at vi afholder en ny politisk forhandling herom. Vi er fortsat solidariske med disse arbejdstagere, og det er i disse arbejdstagernes interesse, at jeg beder om, at man giver denne nye procedure en chance.

Formanden
Jeg sætter forslaget fra Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe - Nordisk Grønne Venstre - under afstemning.
(Forslaget forkastedes)
Torsdag og fredag:
(Ingen forslag til ændringer)

Green
Hr. formand, jeg vil blot gerne sige noget vedrørende redegørelsen fra Kommissionen og Rådet efter hr. Alavanos' betænkning om Mellemøsten og spørge, om fristerne kan ændres. Som jeg forstår det, er fristen for beslutningen fastsat til på torsdag, og der skal stemmes om den under anden mødeperiode i april, men jeg mener, at hvis vi skal stemme om et så følsomt spørgsmål som Mellemøsten under den anden mødeperiode i april i Bruxelles, er det virkelig mere hensigtsmæssigt at fastsætte fristen tættere på den pågældende mødeperiode. Det er et meget følsomt politisk spørgsmål. Jeg er sikker på, at der vil ske meget i den mellemliggende periode, og vi bør give os selv mulighed for at vedtage noget, som er mere aktuelt på det tidspunkt, end at fastsætte en frist i denne uge.

Formanden
Fru Green, Formandskonferencen vil på sit næste møde fastsætte fristen for at forelægge beslutninger. Det er bedre på denne måde, da vi kan tage højde for eventuelle spørgsmål.

Lindholm
Hr. formand, det er vedrørende dagsordenen for denne uge. Det er meningen, at betænkningen af Terrón i Cusi om Det Europæiske Informationssystem skal drøftes på onsdag. Der har været et mindre problem under udvalgsbehandlingen af den, idet dokumenterne ikke har foreligget på svensk. Det drøftede vi dette længe og grundigt på sidste møde. Fru Cederschiöld og jeg, som begge deltog, besluttede til sidst, at vi ikke ville bremse betænkningen i udvalget. I stedet afstod vi fra at deltage i afstemningen i håb om, at der inden denne mødeperiode ville været kommet tekster på svensk.
Men på nuværende tidspunkt er det kun begrundelsen, der er kommet på svensk. Der foreligger ikke andet på svensk, hverken rådsdokumenter eller selve betænkningen. Der er, som vi alle ved, tale om en meget vigtig betænkning, et meget vigtigt spørgsmål. Derfor finder vi det fuldstændig uacceptabelt, og det er desuden i uoverensstemmelse med forretningsordenen, at alle ikke har adgang til teksterne på deres modersmål. Jeg anmoder under henvisning til forretningsordenen om, at behandlingen udskydes, indtil dokumenterne foreligger på svensk.

Cederschiöld
Hr. formand, det er vedrørende samme spørgsmål, som fru Lindholm netop har rejst. Der er noget, som jeg gerne vil understrege i denne forbindelse: man har drøftet, om man kunne gennemføre forhandlingen, selvom oversættelsen ikke endnu foreligger, men ikke afstemningen. Det mener jeg ville være forkert. Jeg mener hverken , at man skal gennemføre forhandlingen eller afstemningen, før dokumenterne foreligger på svensk. Derfor ønsker jeg hele dette punkt taget af dagsordenen, indtil oversættelserne foreligger.

Formanden
Fru Cederschiöld, dette er foreskrevet i forretningsordenen, og dersom teksten ikke findes på svensk og finsk, vil vi ikke stemme om den.

Lindholm
Hr. formand, det glæder mig, at formanden har forståelse for dette. Men hvis vi nu forestiller os, at oversætterne arbejder dag og nat, og at teksterne fremkommer morgenen før afstemningen, hvordan i alverden skal vi så kunne nå at læse dem og danne os en mening om dem? Det er ikke at arbejde på lige betingelser. Vi skal have de samme muligheder som de øvrige nationaliteter for at læse, diskutere og arbejde. Jeg finder dette fuldstændigt uacceptabelt og kræver, at punktet udskydes, eventuelt til næste mødeperiode, hvor den svenske oversættelse vel foreligger.

Formanden
Godt, fru Lindholm. Jeg sætter forslaget om at tage den betænkning af dagsordenen, som ikke findes på samtlige sprog.
(Forslaget vedtoges)

Theato
Hr. formand, De har nu taget de to betænkninger af hr. Kellett-Bowman om decharge af dagsordenen. Men så burde vi opføre dem på dagsordenen for mødeperioden april II. De står ikke på dagsordenen nu, men af hensyn til formen er vi da nødt til at indføje dem. Hvornår de så bliver behandlet, ved jeg ikke, men i hvert fald skal disse betænkninger med på dagsordenen for april.

von Wogau
Hr. formand, det er også mig meget magtpåliggende at få klarlagt dagsordenen for mødeperioden april II, for Kommissionen har meddelt, at den så vil træffe beslutningen onsdag formiddag om, hvilke lande der efter dens opfattelse opfylder underskudskriterierne, og hvilke der ikke gør det. Det er altså en overordentlig vigtig beslutning. Vi har allerede i lang tid krævet af Kommissionen, at den efter sådanne beslutninger altid først henvender sig til Parlamentet og så til pressen. Kommissionsmedlem de Silguy har meddelt, at han er villig til at afgive en redegørelse om dette punkt kl. 15.00, og at pressekonferencen først finder sted bagefter. Det betragter jeg som et vigtigt fremskridt også i vores forhold til Kommissionen og ville derfor anse det for meget vigtigt, at - og det er, hører jeg, allerede blevet besluttet - denne forhandling med Kommissionen rent faktisk kan finde sted kl. 15.00, altså lige i begyndelsen af mødeperioden april II.

Formanden
Hr. von Wogau, i det endelige forslag til dagsordenen for onsdag den 23. april findes to meddelelser fra Kommissionen. Den ene omhandler lige muligheder for mænd og kvinder og den anden de brede retningslinjer for den økonomiske politik og de for store underskud. Til hver af disse vil der blive givet 45 minutters spørgetid. Deres forslag er derfor allerede på dagsordenen.
For så vidt angår fru Theatos bemærkning, har hun efter min mening helt ret i, at det rigtige øjeblik for fastsættelsen af datoen for behandlingen af de omtalte forslag, der stadig ligger på Rådets bord, vil være Formandskonferencens møde her på torsdag. Det er ikke nødvendigt, at vi fastsætter datoen og tidspunktet her og nu, men på torsdag håber vi at have flere oplysninger med henblik på denne optagelse.
(Den således ændrede arbejdsplan godkendtes)

Forsøg med levende dyr i kosmetiksektoren
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0017/97) af Roth-Behrendt for Udvalget om Miljøog Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om Kommissionens beretning for 1995 om udvikling, validering og juridisk godkendelse af alternative forsøgsmetoder til erstatning af forsøg med levende dyr i kosmetiksektoren - 1995 (KOM(96)0365 - C4-0662/96).

Roth-Behrendt
Hr. formand, lad mig indledningsvis sige noget, som ikke er en overraskelse for nogen af os, som jeg i grunden kun gentager: I otte år har jeg sammen med mange kolleger kæmpet for, at der ikke længere skal foretages dyreforsøg i forbindelse med kosmetika.
Resultatet af denne kamp er meget ringe. Når jeg i dag i mit mundtlige indlæg er noget blidere end i tidligere år, er det kun, fordi jeg ikke ønsker at straffe den tilstedeværende kommissær, fru Bonino, og hendes tjenestegrene for noget, som hendes forgængere har gjort sig skyldige i, for det er desværre tilfældet.
Her i Parlamentet har vi i 1993 helt klart besluttet, at der ikke længere skal foretages dyreforsøg i forbindelse med kosmetika, med den begrundelse, at der findes 8.000 indholdsstoffer, der er testet på dyr. Ethvert yderligere nyt stof, der skal anvendes til kosmetiske midler, skal testes alternativt, dvs. in vitro og ikke på dyr.
Vi har opfordret Kommissionen til hvert år at aflægge os en beretning om, hvilke fremskridt der er gjort. Desværre er der næsten ikke opnået nogen fremskridt overhovedet. At jeg i dag noget forsinket taler om det, ligger desværre i, at den betænkning, jeg har udarbejdet om Kommissionens årsberetning, blev taget af dagsordenen for sidste mødeperiode. Kommissionen har i en fart ladet det tekniske udvalg holde møde, der efter sine forhold har truffet relativt milde beslutninger.
Jeg opfordrer alligevel Kommissionen til at vedtage den betænkning, jeg har udarbejdet for Europa-Parlamentets Miljøudvalg, og overtage den vished, der ligger i den. Dette tekniske udvalg har nemlig intet gjort i den retning.
Lad mig henvise til to af de tre punkter og så desuden stille to spørgsmål til fru Bonino.
For det første har vi i 1993 af fornuftsårsager fastsat, at der, hvis der inden 1998 ikke skulle være sket nogen evaluering, nogen udarbejdelse af alternative metoder, immervæk må gives en engangsforlængelse på maksimalt to år for dyreforsøg.
Jeg vil nu gerne høre fra fru Bonino, om hun er enig med os i, at år 2000 skal være det definitive slutpunkt for dyreforsøg i forbindelse med kosmetika, og at der herudover ikke må gives nogen yderligere forlængelse. Hvad det tekniske udvalg besluttede den 20. marts, er desværre ikke særlig klart.
Så vil jeg gerne have, Kommissionen sikrer, at det nu - hvad der ikke tidligere er sket - omsider gøres klart, at ingen af de dyreforsøg, der anvendes, nogen sinde er blevet evalueret. Noget, som vi forlanger og forventer af alternative metoder, opfylder disse dyreforsøg slet ikke!
Fru Bonino, vil De derfor garantere, at der ikke stilles større krav til evalueringer end til dyreforsøg? Og vil De også tage til efterretning, at de fleste dyreforsøg aldrig, dvs. aldrig rigtigt er blevet evalueret og derfor også kun har en meget begrænset relevans? Når internationale aftaler skal overholdes, og OECD er for Kommissionen tilsyneladende en autoritet, vil De så også være så venlig at sikre, at OECD forsøger at udrydde og afskaffe så mange dyreforsøg som muligt ved at evaluere alternativer? Vil De derfor også sikre, at der hos OECD foreligger tilstrækkeligt mange ansøgninger om anerkendelse af alternative metoder? Og, fru Bonino, vil der snart ske en syvende ændring af kosmetik-direktivet? Jeg ved, det tekniske udvalg og Deres tjenestegrene har heldigvis tidligere gentagne gange bebudet, at den er på vej; den sjette ændring bevirkede den gang sammen med min betænkning i 1993 for første gang, at vi krævede et forbud mod dyreforsøg i Unionen.
De kan forestille Dem, fru kommissær, at en syvende ændring i højere grad ville tage hensyn til Parlamentets ønske, og at De dermed også ville få den grad af støtte, De sikkert gerne ville have. Derfor vil jeg gerne høre fra Dem: Vil De snart forelægge en syvende ændring af kosmetik-direktivet? Og vil denne syvende ændring endelig også fastlægge helt klart, at der ikke mere er et eneste slutprodukt, der testes på dyr? Jeg var overbevist om, at dette allerede havde været tilstrækkelig klart med den sjette ændring. Tilsyneladende har det ikke været tilfældet. Derfor forventer jeg det af den syvende ændring. Jeg vil gerne høre fra Dem, hvornår De i lovgivningsproceduren giver Parlamentet mulighed for at afgive sin udtalelse herom og støtte de millioner af mennesker i Den Europæiske Union, som forlanger, at der ikke længere må foretages dyreforsøg i forbindelse med kosmetiske produkter.

White
Hr. formand, jeg finder fru Roth-Behrendts storsindethed temmelig forbavsende. Hun har været meget venlig over for Kommissionen, og jeg forstår hvorfor. Dette er ikke den Kommission, som tidligere i den grad svigtede, det er en ny Kommission. Men alligevel vil jeg påstå, at den gamle Kommissions ansvar overføres til den nye, og jeg er dybt foruroliget over, at denne Kommission i lige så høj grad ligger under for lobbyens indflydelse, som den gamle gjorde. Det er kun et parlament og parlamentarikere, som kan reagere på de mange tusind breve, vi i fællesskab modtager om dette spørgsmål.
Jeg må også sige, at jeg finder det meget rystende, at vi har ladet chancen gå fra os. Hvis dette var en situation, hvor den fælles beslutningstagning skulle anvendes, havde vi haft meget større magt og indflydelse i relation til Kommissionen. Ligesom sidste gang har samarbejde betydet, at vi er blevet tilsidesat. Jeg gad vide, om Kommissionen har tænkt på den mulighed, at vi som parlament kunne se nærmere på foranstaltninger, som ikke direkte står i forbindelse med dette spørgsmål, og eventuelt true med at sinke dem med henblik på at få vor vilje i forbindelse med dette spørgsmål. Vi har aldrig tidligere prøvet denne taktik.
Jeg mener, at vort eneste alternativ vil være et mistillidsvotum, da Kommissionen ikke har gjort det, den lovede. Vi forsøgte det for kun en måned siden, og under disse omstændigheder var vi selvfølgelig nødt til at støtte Kommissionen - og det med rette. Men vi kan ikke permanent lade os afvise af Kommissionen, som om vi ikke have noget demokratisk ansvar over for vore vælgere.
Når kommissæren svarer på forhandlingen, vil jeg gerne bede hende om at komme ind på nogle af følgende konkrete spørgsmål, som står i forbindelse med den beslutning, Parlamentet har fået forelagt. Kan vi for det første få at vide, hvilke forslag til foranstaltninger vi vil få forelagt? »Forslag til foranstaltninger« kan betyde, hvad det skal være. Kan vi for det andet få noget at vide om, hvad der hidtil er sket? Der blev ikke givet klar besked i udvalget. Vi får at vide, at der ikke foreligger nogen detaljerede statistiske oplysninger. Hvorfor ikke? Hvem indsamler de statistiske oplysninger? Hvor kommer de fra? Hvad har Kommissionen gjort for at få hold på disse ting? Hvis Kommissionen ikke ved det, hvem gør det så? Dette har man i særdeles høj grad tabt af syne. Endnu en gang har lobbyen været mere effektiv end nogen anden. Det er en fuldstændig utilfredsstillende situation. Kommissionen og Parlamentet bør påtage sig ansvaret i fællesskab og sikre, at dyr ikke længere mishandles på den måde, det er sket i industriens navn.

Jackson
Hr. formand, PPE-Gruppen vil støtte fru Roth-Behrendts betænkning og vil gerne komplimentere hende for den. Vi har næret stærk interesse for dette spørgsmål og erkender, at det europæiske kosmetikmarked er meget vigtigt. Det tegner sig for ca. 40 % af verdensmarkedet for kosmetik. Selv om det faktiske antal dyr, der anvendes til afprøvning af kosmetiske midler, er relativt lille, er det vort mål, ligesom ordførerens, at nedsætte det til nul. Vi gør opmærksom på, at man rent faktisk ikke ved, ved hvor mange afprøvninger af kosmetiske midler i Den Europæiske Union man anvender dyr, eftersom de fleste medlemsstater ikke overholder forpligtelsen til at indsamle disse statistiske oplysninger, herunder Tyskland. Jeg håber, at fru Roth-Behrendt vil tage denne oplysning med hjem.
For det andet piner det mig at tilslutte mig hr. White på baggrund af det britiske valg, men det forekommer mig, at de eneste, der anser dette spørgsmål for på nogen måde at være presserende, er medlemmer af EuropaParlamentet og medlemmer af pressionsgrupper udefra. Dette er mærkværdigt, eftersom Den Europæiske Union har en mulighed for et forbud til rådighed i direktivet fra 1993. Det er også mærkværdigt, da Den Europæiske Union gør krav på at være et demokratisk organ. Jeg vil gerne bede kommissæren om, når hun taler, at give os en tidsplan for en snarlig ophævelse af ethvert krav om afprøvning af færdigprodukter på dyr. Det er også meget vigtigt, at vi mere klart og presserende udvikler og validerer alternativer.
Sammen med fru Roth-Behrendt og visse andre medlemmer af Europa-Parlamentet besøgte jeg Det Europæiske Center for Validering af Alternative Metoder for Afprøvning af Kosmetiske Midler i Ispra i Norditalien. Vi fandt det i en granskov. Det var vist nok tidligere Det Italienske Center for Nuklear Energi. Jeg har kigget i mine notater. Jeg bemærker, at dr. Balls, centrets direktør, i december 1995 fortalte os, at han mente, at det ville være muligt fra 1998 at forbyde alle følgende typer afprøvninger af kosmetiske midler på dyr: færdige produkter, hudpenetration, fototoksicitet, hudirritation, mutagenicitet, øjenirritation og sensibilisering. Der foregår noget meget mærkværdigt her, når centrets direktør i 1995 sagde, at dette ville være muligt inden 1998, men Kommissionen alligevel ikke har forelagt nogen forslag.
Har dette mon noget at gøre med de genvordigheder, som kommissæren kan se forude med hensyn til Verdenshandelsorganisationen, og den omstændighed, at det måske ikke er muligt at indføre denne lovgivning, som det oprindeligt var forudset, i betragtning af vore forpligtelser i henhold til visse GATT-bestemmelser. Hvis det er tilfældet, vil jeg, og formentlig også fru Roth-Behrendt, være rede til at kæmpe meget hårdt for dette. Hvad er formålet med at få en EU-holdning til dette spørgsmål, som er meget vigtigt for mange mennesker i Europa, hvis vi ikke kan gøre noget ved det på grund af internationale bestemmelser? Vi bør helt klart afprøve disse bestemmelser til det yderste.

Eisma
Hr. formand, forbuddet mod at markedsføre kosmetiske produkter eller ingredienser hertil, som er afprøvet på dyr, skulle være trådt i kraft den 1. januar 1998. Men desværre, det har andre før mig allerede nævnt, er Kommissionen af den opfattelse, at dette forbud bør udskydes med to år.
Jeg vil være noget strengere end ordføreren, fru Behrendt. I forslaget til beslutning står maksimalt to år. Jeg kunne godt tænke mig at lade denne to års periode gælde som et maksimum, og jeg vil gerne spørge kommissæren, om hun ser nogle muligheder for alligevel at forkorte denne periode. Fordi et maksimum er et maksimum, og det betyder også, at man kan lægge sig under.
Jeg synes, at hele denne sag er såre beklagelsesværdig, og vi vil også stemme mod de to ændringsforslag fra UPE-Gruppen, fordi disse ønsker kun at svække ordførerens, fru Behrendt, forslag til beslutning. Jeg synes i det hele taget, at det er forrykt, at dyr skal lide, fordi der hele tiden skal fremstilles nye kosmetiske midler. Men jeg synes heller ikke, at Kommissionens argumenter for at indgive et forslag om udsættelse er fyldestgørende. Men når man nu læser Kommissionens årsberetning, så vidner den om slaphed og mangel på indsats for at få gennemført forbudsbestemmelserne mod forsøg med afprøvning på levende dyr i 1998. Det er meget sørgeligt, at Kommissionen har gjort så få fremskridt og nu skjuler sig bag sådan noget som WTO og sundhedsrisici.
Og ved at gennemlæse punkt tre i forslaget til beslutning kan vi se, hvorledes Kommissionen har handlet forsømmeligt, i og med at den ikke engang er i stand til at forelægge detaljerede statistikker om forsøg med levende dyr i kosmetiksektoren i Den Europæiske Union. Jeg vil bede fru Bonino om at tage og se på punkt tre, og så synes jeg, at De i Deres svar skulle reagere på det ved at fortælle os, hvorledes De regner med at afhjælpe dette ved i al fald at forelægge bedre statistikker. Det havde klædt Kommissionen, om den havde gjort en større indsats for den internationale godkendelse af alternative forsøgsmetoder. Og derudover må vi ikke glemme, at der allerede findes sådan cirka 8.000 afprøvede ingredienser. Kommissionen havde gjort bedre i at forpligte kosmetikvirksomhederne til at bruge disse eksisterende ingredienser og endelig at indføre et forbud mod nye forsøg med levende dyr. Og så siger vor kollega hr. White: en reaktion kunne tænkes at være at afsætte Kommissionen. Jeg håber, at svaret fra kommissæren bliver af en sådan art, at vi ender med at blive noget mildere stemt, end da vi indledte denne forhandling.

Sjöstedt
Hr. formand, først vil jeg gerne sige, at fru Roth-Behrendt har skrevet en glimrende betænkning. Det forholder sig imidlertid sådan, at der er opstået en ny situation efter det tekniske udvalgs beslutning af 20. marts, som ændrer forudsætningerne grundlæggende. Den beslutning, der blev truffet, må betegnes som meget negativ; endnu en gang udsætter man afgørelsen af dette spørgsmål på helt ubestemt tid. Beslutningen er negativ af flere forskellige grunde. For det første naturligvis i betragtning af selve sagen: Dette er et etisk spørgsmål, og det kan på ingen måde forsvares at foretage dyreforsøg for at fremstille kosmetik. For det andet er måden, hvorpå afgørelsen er blevet truffet, fuldstændig urimelig, idet man i realiteten har et teknisk udvalg, der lovgiver. Sådan foregår det eksempelvis ikke i et demokratisk land. Endvidere er det foruroligende, at det tekniske udvalg om to år vil kunne udskyde afgørelsen endnu en gang, medmindre det til den tid er kommet frem til, at der er tilstrækkelige alternativer. Det er fuldstændig umuligt at acceptere, at det skal foregå på den måde.
Desuden fortjener Kommissionen kritik, dels for at have været for passiv, dels for at have taget initiativ til endnu en udskydelse af forbuddet. Ydermere vil bestræbelserne for at finde alternativer selvfølgelig trække ud, når det fremgår, at forbuddet hele tiden udskydes; når der ikke er nogen klar stopdato, medvirker man således til, at det tager længere tid.
Ydermere er der nu dukket et nyt argument op: det påstås, at Verdenshandelsorganisationen er til hinder for, at der indføres et markedsføringsforbud. Det er et meget tvivlsomt argument, bl.a. fordi man ikke kan vide, om denne organisation virkelig vil afvise at godkende en sådan bestemmelse, før man har prøvet at indføre den. Manglende godkendelse fra Verdenshandelsorganisationens side kan ikke accepteres som et argument, før man har prøvet at kæmpe for indførelsen af et markedsføringsforbud på dette område.
Vi støtter betænkningen og ønsker et forbud snarest muligt, både mod markedsføringen og mod selve forsøgene.

Bloch von Blottnitz
Hr. formand, kære kolleger, ret beset kan man konstatere, at Kommissionen ligefrem har udviklet en perfektion i at modarbejde nu engang vedtagne direktiver eller forordninger. Det er ligefrem en skandale, at dyreforsøgsforbuddet, som skulle gælde fra den 1.1.1998 - som i forvejen har været kendt i fire år og er blevet udsat gentagne gange - nu skal udsættes igen og indtil år 2000.
Det kan hverken forsvares af faglige eller af etiske grunde, at millioner af dyr skal krepere på den mest usle måde, kun for at kosmetikindustrien kan producere et par små krukker mere, selvom der allerede findes millioner af sådanne krukker og så videre.
Flertallet af befolkningen i EU tager afstand fra dette, det beviser millioner af underskrifter. Parlamentet ønsker det heller ikke. Det er heller ikke acceptabelt, at der findes undtagelsesordninger. Hvis forsøg in vitro ikke giver belæg for, at stoffet er toksisk ufarligt, så er man bare nødt til at give afkald på et nyt indholdsstof. Vi har i forvejen allerede nok. Det skal alligevel principielt klarlægges, om alt overhovedet altid kan testes med dyreforsøg. Hvad der ved et dyreforsøg måske har vist sig at være helt ufarligt, kan derefter føre til tungtvejende reaktioner hos mennesker. Det er allerede bevist utallige gange.
Det kan og det må ikke være sådan, at noget hele tiden bliver udskudt! Jeg minder blot om leghold traps . Hvad der her i Parlamentet for længst var blevet besluttet, forhaler man ved at fremsætte helt ejendommelige argumenter, statistikken, WTO og hvad der ellers sådan falder os ind.
Så siger De enten, vi ønsker overhovedet ikke sådanne love, og hvad Parlamentet har besluttet, er jo ganske nydeligt, men i princippet gør vi, som vi ønsker. Sådan har det set ud i den senere tid. Det afviser jeg imidlertid, og jeg afviser også dyreforsøg. Jeg bruger gerne kosmetik, men ikke på denne måde. Vi bør langt om længe holde os til Parlamentets beslutninger. Det er det, vi er valgt til, og det forlanger befolkningen af os.

Féret
Hr. formand, ved første øjekast burde der kunne opnås enighed om forbudet mod dyreforsøg af kosmetiske produkter eller ingredienser, der indgår i disse produkter, eftersom vi alle naturligvis er modstandere af enhver mishandling af dyr. Men ved nærmere gennemgang af sagen kan man konstatere noget meget vigtigt. En beslutning om at indføre dette forbud risikerer at blive fatal for den europæiske kosmetikindustri, som er verdens førende. De fleste tredjelande kræver rent faktisk denne type forsøg gennemført, og vore mest aggressive konkurrenter - amerikanerne og japanerne - holder sig ikke for gode til fortsat at udføre dyreforsøg forud for markedsføringen af produkter, som de sælger til hele verden, herunder også Europa.
På den anden side må man også spørge, om det virkelig er mishandling at afprøve et produkt ved at påføre det bag øret på en kanin, eller endnu værre ved at dryppe det i øjet på en rotte for at sikre sig, at den ikke udvikler øjenkatar. Fru Roth-Behrendt ønsker gennem sin betænkning kun at tillade alternative metoder. Men hvilke metoder er der tale om? Jeg kender kun én, som er videnskabelig seriøs, nemlig forsøg på mennesker. Som skønhedsekspert og læge er jeg meget velinformeret om dette emne, og jeg kan fortælle Dem, at amerikanerne mestrer denne teknik. Især i Californien er det almindeligt at rekruttere frivillige i fængslerne, som formedelst en nævefuld dollars og en strafnedsættelse indvilliger i at ligge i solen i ti timer med forskellige solcremer på ryggen. Disse fanger, som har meldt sig frivilligt i videnskabens tjeneste, har altid en socialt ugunstig baggrund, og de fleste af dem er indvandrere.
Vil vi i Belgien og Frankrig eller andre steder i Den Europæiske Union tage ud i fængslerne og finde nordafrikanske kriminelle, der skal udsættes for forsøg? Det kan jeg ikke forlige mig med som humanist, og forfatteren til denne betænkning vil få meget svært ved at forklare mig, ud fra hvilke moralbegreber beskyttelsen af kaniners ører og rotters øjne går forud for indvandreres helbred, uanset om de er kriminelle.

Valverde López
Hr. formand, som altid under denne debat her i Parlamentet sammenblandes mange begreber, som må afklares, dersom vi ikke skal føre en dialog for døve øren.
Der er først og fremmest en realitet, som ikke kan diskuteres, nemlig at videnskabsmænd i hele verden går ind for alternative metoder til dyreforsøg, hvor sådanne metoder findes, fordi de er lettere. Ingen foretrækker alternativt brug af dyr, bl.a. fordi arbejdet er vanskeligere og mange gange dyrere. Derfor diskuterer vi ikke, om vi er for eller imod alternative metoder. Den virkelige debat står om at afgøre, om man kan beskytte menneskers ret til sundhed ved allerede eksisterende alternative metoder. Dette er det virkelige problem, Europa-Parlamentet skal beskæftige sig med.
Det, der sker, er, at der til tider på det juridiske område er goder, hvoraf det ene må ofres til fordel for det andet. I de tilfælde, hvor det retsgode, vi alle ønsker at beskytte, nemlig menneskers velfærd, ikke kan forenes med det andet, nemlig dyrenes velfærd, må man derfor vælge det førstnævnte overordnede gode.
Yderligere har vi her i Parlamentet mange gange en meget voluntaristisk politisk holdning. Der er lejligheder, hvor vi ulykkeligvis ikke kan foran videnskaben. Man taler om Centret i Ispra og det hævdes, at man ikke dér er i stand til at gøre ret meget, og også her sammenblander man spørgsmålet om Ispra-centrets kompetence og dets kapacitet. De alternative metoder skal udspringe af den internationale forskning og ikke af et specialiseret center, der arbejder ud fra en forestilling om, at man altid kan, hvad man vil. Man kan give impulser, man kan foretage sig forskellige ting, vi kan give penge ud, men det vil blive den internationale forskning, som til syvende og sidst vil finde frem til disse alternativer.

Dybkjær
Hr. formand, jeg vil gerne understrege, at jeg er fuldstændig uenig med en tidligere taler om, at det her handler om menneskets sundhed. Det handler om menneskets forfængelighed, og det er en ganske anden sag. Så vil jeg gerne sige tak til ordføreren for den udmærkede betænkning, som i virkeligheden næsten er lidt mere afbalanceret - hvilket andre også har været inde på - end den burde være, og det er selvfølgelig helt naturligt. Men det, det drejer sig om, og det håber jeg også, at kommissæren forstår, det er, at det faktisk er helt uacceptabelt, at vi udsætter forbuddet, så det ikke træder i kraft i 1998. Det er der absolut ingen som helst grund til at gøre. Der er rigeligt med kosmetiske produkter på markedet. Vi kan anvende dem, der er. Vi har muligheder nok. Der er ingen grund til at forske i flere, hvis ikke det kan gøres ved hjælp af alternative metoder.
Som andre har været inde på, er det helt uacceptabelt, at disse beslutninger træffes af teknikere. Det her handler om politik, og derfor skal beslutningerne naturligvis træffes af politikere, ikke af teknikere. Denne beslutningsproces viser desværre med al ønskelig tydelighed, hvor stærk kosmetiklobbyen er i Det Europæiske Fællesskab. Det er der ikke noget at sige til, når vi tænker på, at 40 % af markedet på dette område ligger i Europa, men netop derfor burde vi også gå i spidsen og forhindre dyreforsøg. Det er begrædeligt, at Kommissionen ligger under for den lobbyvirksomhed. Det er et forkert signal at sende, at vi endnu en gang vil udskyde forbuddet. Hvis vi gør det, vil industrien bare tænke, at det gør vi nok også en anden gang, og så kan de faktisk være ligeglade.

Belleré
Hr. formand, fru kommissær, fru Roth-Behrendts betænkning har til formål at klarlægge de fremskridt, der er gjort af Unionen med hensyn til udvikling, validering og godkendelse af de metoder, der kunne træde i stedet for dyreforsøg i kosmetiksektoren. I betænkningen nævnes også Kommissionens beretning af 1994, der bekræftede, at der mangler brugbare alternative metoder til dyreforsøg, og på ny fastslog, at Kommissionen har pligt til i det mindste at søge en nedsættelse af antallet af de dyr, der blev benyttet hertil.
Jeg må understrege, at det kun var med hensyn til tests af irritation af øjnene og optagelse gennem huden, fototoksitet og fotoirritation og grundlæggende forsøg med genetiske mutationer, at Kommissionens beretning gav udtryk for en vis optimisme vedrørende muligheden for at finde frem til brugbare erstatninger. Vi er af den opfattelse, at meningsforskellene mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen fortsat består, fordi der her er tale om en konflikt mellem grundsætningerne vedrørende de frie varebevægelser og en bekræftelse af ikkekommercielle værdier i forbindelse med dyreforsøg i kosmetiksektoren.
Den europæiske lovgiver kan lovgive om ethvert produkt, der er i handelen i Unionen, men han må følge de tvingende regler i folkeretten, fordi de midler, der eksporteres af de europæiske virksomheder til tredjelande, der kræver dyreforsøg med de europæiske midler, skal rette sig efter lovgivningen i disse lande. Yderligere er det ikke efter de regler, der er underskrevet af Den Europæiske Union inden for GATT-aftalerne, tilladt at forbyde omsætningen i Europa af udenlandske midler, der har været prøvet ved dyreforsøg.
Kort sagt kunne det lyde som en forskelsbehandling af de europæiske midler at behandle dem strengere end deres udenlandske konkurrenters. For, i hvert fald midlertidigt, at undgå alle disse ulemper bør Kommissionen forlænge det direktiv, der forbyder handel med kosmetiske midler, der har været afprøvet ved dyreforsøg.

Flemming
Hr. formand, jeg anser det for fuldkommen uforståeligt, at Kommissionen igen mener at måtte udsætte forbuddet i to år, og jeg vil her gerne benytte lejligheden til at sige til de damer og herrer, der tror, at der ikke findes nogen alternative metoder, at det absolut ikke er korrekt. Det er ikke sandt, at der f.eks. ikke findes noget alternativ til øjentests. Den viden er til rådighed internationalt. Hvis De påstår det, hr. kollega, så ved De ikke, hvad De taler om. Det er også komplet vanvittigt her at citere nogle stakkels indsatte, som har indgået i nogle tests. Enhver kvinde og også enhver mand, som gerne vil bruge et eller andet duftstof, ville give afkald på det, hvis de vidste, at en eller anden skal pines og plages for at fremstille dette stof.
Jeg har også en statistik, nemlig fra Forbundsrepublikken Tyskland, hvor der gælder ganske særlig strenge bestemmelser. Denne statistik er offentliggjort i 1997. Her er der også tale om tusinder af hunde og katte. Det er millioner af dyr, der år for år pines og plages. Og alle De, mine damer og herrer, som måske har en hund derhjemme, De gerne vil gøre glad, skulle lige prøve at forestille sig, det var Deres hund, man ville teste et eller andet kosmetisk produkt på.
Jeg mener, det er undersøgt tilstrækkeligt, at der findes tilstrækkelig mange alternative metoder. Vi ved alle, hvorfor man her udsætter forbuddet, nemlig udelukkende af handelspolitiske grunde. Det har intet at gøre med manglende alternative metoder.

Lukas
Hr. formand, når man har hørt fru Flemmings udtalelser, så er det vel tydeligt, at både Kommissionen og medlemsstaterne prioriterer dyrebeskyttelsestanken meget lavt. Kommissionens årsberetning for 1995 tilkendegiver i hvert fald tydeligt, at det nødvendige engagement helt mangler fra Kommissionens side med henblik på at omsætte begrænsningerne og indstillingen af dyreforsøg i kosmetikindustrien. Mens kosmetikindustrien selv har udført nævneværdige forskningsarbejder, har Kommissionen begrænset sit arbejde til mere eller mindre at koordinere visse valideringsprogrammer.
Desværre er det en kendsgerning - og det er videnskaben i vid udstrækning enig i - at forskningsmetoder uden dyreforsøg endnu ikke er udviklet tilstrækkeligt på visse områder.
Jeg vil derfor især også støtte ordførerens krav om at lade forsknings- og udviklingsarbejder vedrørende afprøvning af alternative forsøgsmetoder på kosmetikområdet indgå i det femte rammeprogram for forskning og udvikling.

Bonino
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, vi drøfter i dag en meget ømtålelig sag, der har vakt og stadig vækker store følelser. Et bevis herpå er også det store antal postkort, som Kommissionen modtager fra europæiske borgere. Men de ærede parlamentsmedlemmer må tillade mig at understrege og afklare visse punkter, ikke for at afdramatisere problemet eller for at bagatellisere det, men for at stille det i dets rette lys.
Først og fremmest vil Kommissionen gentage, at den i sine initiativer på dette område forfølger to grundlæggende mål, der som allerede bemærket af hr. Valverde López til tider kan være indbyrdes modstridende, nemlig på den ene side forbrugernes sikkerhed og på den anden side nedsættelsen og om muligt afskaffelsen af dyrs lidelser. Jeg ved ikke om vi alene kan tale om personlig forfængelighed, når vi taler om hygiejniske artikler, der er uhyre almindelige, som f.eks. shampoo eller tandpasta. Jeg har det indtryk, at problemet måske er en smule mere kompliceret. Men der er et andet forhold, som jeg vil understrege - da Europa-Parlamentet ikke er bekendt med det - nemlig, at der hvad angår de dyreforsøg med kosmetiske midler, vi her taler om - og som det sikkert er ordføreren bekendt - er tale om 0, 03 % af alle dyreforsøg, mens hele resten af disse vedrører andre midler. For så vidt angår kosmetiske midler er jeg ikke bekendt med, at der foregår tests med hunde, hvilket jeg siger for netop at berolige Parlamentets medlemmer og give udtryk for problemets omfang.
Når dette er sagt, og netop fordi Kommissionen er opmærksom på dette problem, søger den at afklare interesseforholdet mellem forbrugernes sundhed og nedsættelsen eller afskaffelsen af dyrs lidelser. Kommissionen finder, at forbrugernes sikkerhed skal være hovedformålet. Der kan måske sættes spørgsmålstegn herved, men dette er Kommissionens retningslinje. For så vidt angår sikkerheden i forbindelse med et kosmetisk middel må man naturligvis vurdere sikkerheden ved ikke blot det endelige produkt, men tillige de bestanddele, der indgår i det.
Kosmetikdirektivet omhandler, således som det igen er blevet nævnt her, nødvendigheden af at sikre, at det endelige produkt og navnlig ingredienserne er uskadelige. Ændringsforslaget har styrket dette synspunkt ved at indføre pligt til at holde en række oplysninger til disposition for myndighederne, herunder en vurdering af sikkerheden for den menneskelige sundhed, den såkaldte sagsmappe, som vi her drøfter.
Også selvom man begrænsede sig til brug af de nuværende ingredienser - hvilket ville være til hinder for enhver fornyelse og først og fremmest være til skade for industrien - ville den konstante udvikling af de videnskabelige erfaringer under alle omstændigheder kræve en række forsøg. Kommissionen kan, omend med beklagelse, ærede parlamentsmedlemmer, kun konstatere dette forhold, som i øvrigt er blevet bekræftet af Det Videnskabelige Udvalg for Kosmetologi.
Jeg gentager: Kommissionen beklager denne situation, idet den tillægger respekten for dyrenes liv og velfærd stor betydning. Vi er overbevist og bevidste om, at der i det foreliggende tilfælde er tale om en ideel værdi, som mange parlamentarikere har nævnt, og som Unionens borgere er følsomme overfor. Kommissionen er dog ikke enig i, at der ikke er udfoldet betydelige bestræbelser. Jeg har her blot nogle tal, ærede parlamentsmedlemmer: Hvad angår finansieringen af f.eks. de forskellige forskningsprogrammer koster Det Europæiske Center for Validering af Alternative Metoder - der finansieres af Kommissionen - 8 millioner ECU, der er yderligere afsat 3 millioner ECU af GD XII til nye undersøgelser, og der bliver således i alt tale om 12 millioner ECU, der - vil jeg gøre de ærede parlamentsmedlemmer opmærksom på - svarer til mere end halvdelen af hele budgettet for f.eks. forbrugerpolitikken. Jeg er enig i, at vi alle, De så vel som jeg, kan være utilfredse med, at vi ikke har gjort tilstrækkelige fremskridt, men disse tal - 12 millioner ECU til alternative metoder og nye undersøgelser, der som jeg allerede har nævnt, svarer til mere end halvdelen af hele budgettet for forbrugerpolitikken - kan måske give en forestilling om finansieringens omfang. Jeg siger alt dette, idet jeg over for Dem beklager, at der ikke kan gøres mere, men man må i det mindste tage til efterretning, at der er udfoldet visse bestræbelser og gjort visse forsøg.
Jeg vil tillige nævne nogle betragtninger, der er fremsat af de ærede parlamentsmedlemmer vedrørende de statistiske oplysninger. Disse skal, som parlamentsmedlemmerne ved, indsendes af medlemsstaterne, fordi Kommissionen endnu ikke er synsk, og resultater, der hviler på synske evner ikke betragtes som lødige. Men for 1985 havde otte medlemsstater - Italien, Grækenland, Belgien, Irland, Sverige, Finland, Luxembourg og Tyskland - erklæret, at der ikke på deres områder var blevet udført dyreforsøg med kosmetiske ingredienser, og kun tre medlemsstater - Østrig, Frankrig og Det Forenede Kongerige - havde givet oplysninger vedrørende antallet af de benyttede dyr, men under udtrykkelig tilkendegivelse af, at disse tal ikke kunne fortolkes, og at der var betydelig usikkerhed forbundet med deres tilvejebringelse.
Kommissionen har tilstillet medlemsstaterne talrige erindringsskrivelser for at få disse oplysninger. Måske kan vi i nær fremtid tænke os at iværksætte overtrædelsesprocedurer, men jeg forsikrer Dem, at vi bortset herfra har brugt alle mulige midler for at få tilstillet disse oplysninger. Tilbage står, at vi har haft forsinkelser i forbindelse med 1995-beretningen, mens vi er længere fremme med 1996-beretningen. Sådan ligger landet.
Endnu to ting i besvarelse af de ærede parlamentsmedlemmers spørgsmål. 1996-beretningen om de fremskridt, der er gjort, er allerede sendt til udtalelse i Kommissionens tjenestegrene. Vi er følgelig i fuld gang med den skriftlige fase, hvorfor beretningen vil kunne forelægges Parlamentet i meget nær fremtid. Af denne vil det klart fremgå, at de bestræbelser, der allerede er udfoldet sidste år, fortsætter, hvilket dog ikke betyder, at Kommissionen ikke på samme måde som de øvrige berørte parter i sektoren, yderligere skal styrke disse bestræbelser og indsamle pålidelige statistiske oplysninger under forudsætning af, at medlemsstaterne a) har dem og b) fremsender dem.
For at klarlægge situationen i øjeblikket vil jeg redegøre for to forhold på grundlag af spørgsmål, som De, fru RothBehrendt, særlig har stillet mig. Det første vedrører de færdige produkter. For så vidt angår disse vil det i almindelighed blive muligt at vurdere sikkerheden i forbindelse med disse fra den 1. januar 1998, uden at vi behøver at benytte metoder, der omfatter brug af dyr undtagen i meget sjældne tilfælde og af særlige grunde i forbindelse med sundheden, ved brug af den fremgangsmåde, De kender, og som det synes mig meget klogt ikke at udelukke.
For så vidt nu angår bestanddelene og sammensætningen af disse vil jeg sige, at nye metoder, der ikke omfatter brug af dyr, allerede gør det muligt at foretage en vis screening og nedsætte antallet af dyr og disses lidelser, således som kollegerne ved. Jeg skal ikke her gentage de alternative metoder for så vidt angår optagelse gennem huden og fotoirritation, fordi ordføreren allerede har nævnt disse, men på samme måde som Det Videnskabelige Udvalg for Kosmetologi har Kommissionen konstateret, at der endnu ikke i dag findes validerede eller anvendelige metoder for kosmetiske midler, der gør det muligt fuldstændig at give afkald på dyreforsøg på visse sikkerhedsområder. I denne forbindelse vil jeg her gentage, hvad Kommissionen har til hensigt. For så vidt angår bestanddelene og disses sammensætning har Kommissionen til Europa-Parlamentet fremsendt et forslag til Kommissionens direktiv om udskydelse af datoen for forbuddet til den 30. juni 2000, således at situationen på ny skal undersøges inden den 1. januar 2000. Direktivforslaget er som allerede nævnt her blevet vedtaget af Udvalget for Tilpasning til Den Tekniske Udvikling den 20. marts i år, og proceduren for Kommissionens formelle godkendelse er nært forestående.
For så vidt angår de færdige kosmetiske midler må Kommissionen ganske enkelt overveje to muligheder for udarbejdelse af et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv, altså efter proceduren med fælles beslutningstagning, med henblik på at ændre grunddirektivet om kosmetiske midler til bekræftelse af datoen den 1. januar 1998, med undtagelse af de særlige tilfælde, som er blevet omtalt.
I denne forbindelse vil jeg fremsætte en sidste betragtning nemlig, at der, om de forskellige kolleger, der anser for et påskud, vil det eller ej, fortsat er problemer med GATT. Vi kan ikke sige, at de ikke findes, de består fortsat og må følgelig behandles. Kommissionen overvejer to mulige metoder til løsning af disse retlige problemer. Yderligere findes der et problem, der, som jeg allerede har nævnt, vedrører en uoverensstemmelse med Verdenshandelsorganisationens regler. Spørgsmålet om overensstemmelse med folkerettens regler, både med henblik på de færdige produkter og disses bestanddele, skal netop reguleres i det direktivforslag, som skal vedtages efter fælles beslutningstagning med Parlamentet, og i forbindelse med hvilket Parlamentet, der vil blive fuldt inddraget, vil kunne træffe sin beslutning. En juridisk undersøgelse skal utvivlsomt foretages af Kommissionen med henblik på at finde en løsning på et problem, der findes. Jeg tror ikke, at noget medlem af Parlamentet kan nægte, at der er et reelt problem med Verdenshandelsorganisationen, og at der må findes hensigtsmæssige løsninger. Særlig er Kommissionen ved at undersøge to muligheder. Den første af disse er:
»forbudet mod at anvende resultater af dyreforsøg udført på Den Europæiske Unions område som bevis for produkternes sikkerhed« hvad angår produktinformationen osv. Eller den anden hypotese »en differentiering mellem europæiske produkter og importerede produkter, der omfatter et forbud mod at anvende dyreforsøg for de europæiske produkters vedkommende« i sammenhæng med dereguleringen. Men intet er besluttet endnu. Jeg fortæller Dem blot, at Kommissionen er i færd med at undersøge problemet, som bestemt er reelt nok, før Parlamentet inden for proceduren med fælles beslutningstagning forelægges et forslag til ændring af direktivet. I henhold til proceduren med fælles beslutningstagning vil Parlamentet naturligvis blive inddraget fuldt ud i denne procedure.

Formanden
Tak, fru kommissær Bonino.
Ordføreren, fru Roth-Behrendt, har bedt om ordet.

Roth-Behrendt
Fru Bonino, tillad mig et par spørgsmål, for at jeg er sikker på, at jeg har forstået Dem rigtigt. Jeg er normalt meget mild i min omgang med de dele af Kommissionen, De repræsenterer, men havde jeg hørt Deres indlæg først, ville jeg måske have været knap så mildt stemt i dag. Det er kun lidt af det, De sagde, der har tilfredsstillet mig.
Det er overflødigt at argumentere om, hvor mange procent dyreforsøg der foretages i kosmetiksektoren, for De og jeg ved, at der udføres mange dyreforsøg i forbindelse med indholdsstoffer, der også bruges til kosmetika og ikke dukker op i nogen statistik. Det drejer sig heller ikke om, hvorvidt der er nok penge til Ispra, for mig drejer det sig derimod om resultaterne. Resultaterne er: Der findes ingen evaluerede alternativer.
Har jeg forstået Dem korrekt, nemlig at der fra 1.1.1998 ikke længere vil blive foretaget nogen dyreforsøg i forbindelse med slutprodukter? No animal tests for finished products. Sådan har jeg forstået Dem, og jeg håber, vi er enige om det. Det ville så betyde et stridspunkt mindre.
For de kolleger, der måske ikke har fulgt emnet så længe endnu, skal det forudskikkes, at Parlamentet allerede forlangte det i 1993. Vi er for længst blevet enige med videnskabelige repræsentanter om, at det burde være muligt og er en selvfølge. Når kombinationer og indholdsstoffer er testet på dyr, behøver slutproduktet ikke at blive testet længere. Ser De også sådan på det? Og 1.1.1998 er fristen!
Har jeg forstået det rigtigt, at De vil forelægge en syvende ændring af kosmetikdirektivet for Parlamentet under proceduren med fælles beslutningstagning, og hvornår vil det ske? Mit sidste spørgsmål vedrører et punkt, der har ærgret mig meget, nemlig vedrørende GATT. Jeg har udmærket forstået, hvad De har sagt. Men er De enig i min vurdering af, at begge Deres forslag om for en gangs skyld at gøre en undtagelse for området Den Europæiske Union og for produkter, der importeres til Unionen, ikke er forsvarlige, hverken under moralske aspekter eller for de europæiske konkurrenter?
Deler De min opfattelse, at det ville klæde Kommissionen, hvis den var lidt mere modig med hensyn til at referere til artikel 20 i GATT-aftalen, hvoraf det klart fremgår, at andre love er begrundet i hensynet til moralen? Har De forsøgt at henholde Dem til bestemmelserne og måske også forsøgt at kæmpe bare en lille smule? Fru Bonino, De er ellers så kampivrig. De har i dette tilfælde mig på Deres side, men jeg kunne ønske mig lidt mere mod her.

Bonino
Undertiden geråder jeg virkelig i vanskeligheder, når jeg forsøger at diskutere lidt med Dem. Jeg har skitseret de tanker, som Kommissionen drøfter med henblik på at løse et problem i forhold til GATT. Og jeg kommer kun med nogle enkelte spor. Jeg har ikke sagt, at noget var afgjort. Så mod eller ikke mod, det aspekt må vi se på senere.
Jeg har forsøgt at indgå i en dialog med Dem, om De vil. Men jeg kan ikke fortælle Dem, hvad Kommissionen beslutter sig for, for den er i færd med at undersøge forskellige muligheder. Men forstår De, ud over det personlige mod er det et faktum, at jeg respekterer denne institution tilstrækkeligt til at være kollegial så vidt mulig, snarest mulig, og til sagen er afgjort.
Med hensyn til det første spørgsmål, fru Roth-Behrendt, kan jeg bekræfte, hvad jeg sagde. For at gøre det helt tydeligt vil jeg læse det op:
»For så vidt angår færdige kosmetiske midler har Kommissionen, som jeg allerede har sagt, iværksat overvejelser over retsforholdet til GATT og har til hensigt at udarbejde et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af grunddirektivet om kosmetiske midler med henblik på at stadfæste datoen den 1. januar 1998 for forbuddet mod forsøg undtagen i visse særlige tilfælde af sundhedsrisici.« Jeg mener, at dette kan tages til efterretning, og håber følgelig at have redegjort for situationen i dag.

Formanden
Tak, fru kommissær Bonino.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag kl. 12.00.

Genetisk modificerede organismer og majs
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende mundtlige forespørgsler:
B4-0003/97 - O-0008/97 af Breyer og Lannoye for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet til Kommissionen om markedsføring af genetisk modificeret majs; -B4-0005/97 - O-0012/97 af des Places for Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa til Kommissionen om GMO-markedsføring af genetisk modificeret majs; -B4-0012/97 - O-0022/97 af Pasty for Gruppen Union for Europa til Kommissionen om genetisk modificerede organismer; -B4-0013/97 - O-0023/97 af González Álvarez for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre til Kommissionen om anmodning om udsættelse af transgent majs' indførsel i EU; -B4-0014/97 - O-0024/97 af Barthet-Mayer og Kouchner for Gruppen Europæisk Radikal Alliance til Kommissionen om markedsføring af genetisk modificeret majs; -B4-0015/97 - O-0025/97 af Roth-Behrendt for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe til Kommissionen om markedsføring af genetisk modificeret majs - autorisationsprocedure; -B4-0016/97 - O-0026/97 af Grossetête for Det Europæiske Folkepartis Gruppe til Kommissionen om markedsføring af genetisk modificeret majs; -B4-0163/97 - O-0047/97 af Olsson og Eisma for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe til Kommissionen om markedsføring af genetisk modificeret majs.
Breyer
Hr. formand, Kommissionen har vedtaget tilladelsen til genetisk modificeret majs, selvom det ikke har været muligt at udrydde de sundhedsmæssige og økologiske betænkeligheder. Den har bøjet sig for presset fra industrien på bekostning af forbruger- og sundhedsbeskyttelsen. Flertallet af medlemsstaterne har vendt sig mod markedsføringen på grund af risikoen for tredobbelt genmanipulation. Følgen er virkningsløse antibiotika, stigende allergier og kemisk forgiftet jord. Den genetisk modificerede majs er en tidsindstillet bombe for forbruger- og miljøbeskyttelsen. Således må det frygtes, at den indbyggede antibiotikumresistens krydses ind i menneskets smitstoffer. Det kan betyde, at ampicillin går tabt for altid som terapeutikum. Det accepteres af Kommissionen, at mennesker forsvarsløst skal udsættes for smitstoffer.
I mellemtiden er det også videnskabeligt helt uomtvistet, at fremmed arvesubstans optaget via ernæringen kan passere mave-tarm-kanalen uden at blive nedbrudt helt. Fremmed DNA har sågar senere kunne påvises i legemsceller. Der rejser sig det spørgsmål, hvorfor disse risici er blevet tilsidesat og forbrugerne således er blevet forsøgskaniner for gentek-industrien. Tilladelsen til markedsføring af genetisk modificeret majs er et slag i ansigtet på forbrugerne, og De, fru kommissær Bjerregaard, har ikke kun sat Dem ud over de sundhedsmæssige og økologiske betænkeligheder, men også ud over kravet om transparens og forbrugerens ønske om mærkning af genetisk modificerede produkter. Forbrugerne bliver prakket gensplejset majs på, og en sådan hemmeligholdelse strider mod forbrugernes interesser. Det minder om en slags tvangsfodring.
Med Deres markedsføringstilladelse har De på uforsvarlig vis gjort Dem til stikirenddreng for gentek-industrien. Fru kommissær, vi forventer at få svar på vores spørgsmål i dag! Hvorfor har De i månedsvis tolereret illegal import af gensplejset majs? Er den oplysning korrekt, at De over for USA har forpligtet Dem til ikke at intervenere? Selvom Kommissionen har udenrigshandelskompetencen, har De målrettet forsømt at handle, efter at disse illegale transporter er blevet kendt. Er anklagerne fra Deres kollega, fru Bonino, korrekte om, at ved tilladelsen til markedsføring af genetisk modificeret majs gik de økonomiske interesser forud for forbrugernes interesser? Hvordan vil De, fru kommissær, omgås importforbuddet fra Østrigs og Luxembourgs side? Er rygterne korrekte om, at Kommissionen vil forsøge udelukkende at trække sig tilbage til de formelle aspekter? Hvorfor vil de ti genmanipulerede planter, for hvilke der er ansøgt om markedsføring, ikke falde ind under novel food -forordningen, og hvorfor vil De overlade mærkningsspørgsmålet til gentek-industrien selv?
Vi forventer, at markedsføringen af genetisk modificeret majs bliver udsat, indtil der er taget hensyn til samtlige betænkeligheder. Forsigtighedsprincippet og miljø- og forbrugerbeskyttelsen skal gå forud for de økonomiske interesser, og derfor ønsker vi, at De tager stilling til anklagerne vedrørende markedsføringstilladelsen og til den videre fremgangsmåde.

Berthu
Hr. formand, den 18. december sidste år traf Kommissionen en afgørelse, som vi betragter som katastrofal, idet den tillod markedsføring i Europa af tusinder af tons genetisk modificeret majs samt kornerstatninger fremstillet af denne majs, som stammer fra USA, og som på det tidspunkt lå oplagret i vore havne. Majsen kunne bruges inden for alle områder og uden særlig mærkning.
Rent principielt forekommer denne beslutning os meget alvorlig i to henseender. For det første ved vi ikke noget med sikkerhed om de endelige virkninger af spredningen af genetisk modificerede organismer i miljøet eller i fødekæden. Ved overførsel af gener overskrider man barrieren mellem arterne, og man forstyrrer genomets ligevægt uden af vide, hvordan naturen vil reagere. Vi mener, at ved at udstede denne tilladelse har Kommissionen skamløst tilsidesat den forsigtighedsregel, som den efter kogalskabsaffæren havde svoret at ville overholde fremover.
Vi bliver endnu mere bekymrede, når vi erfarer den hast og inkonsekvens, der gik forud for beslutningen af 18. december. Udtalelserne fra de videnskabelige komitéer, som Kommissionen påstår at have baseret sin beslutning på, er vage og lakoniske og siges at bestå af nogle få linjer, selv om risikoen ved genetisk modificeret majs er yderst alvorlig: spredning af pollen i naturen, risikoen for, at ukrudtet bliver resistent over for herbicider og behovet for nye og dyrere produkter til ukrudtsbekæmpelse; risikoen for, at mennesker bliver resistente eller allergiske over for visse bekæmpelsesmidler; risikoen for at slå bierne ihjel, for den toksin, som den genetisk modificerede majs indeholder, og som skal dræbe viklerlarverne, er en gift, som planten vil producere gennem hele sin levetid osv.
Det er klart, at i denne sag kaster man endnu en gang Europas befolkning ud i det uvisse med bind for øjnene. Det gælder så meget desto mere, eftersom Kommissionens beslutning ikke en gang indeholdt bestemmelser om særlig mærkning.
Vi vil uden tvivl snart høre, at denne mærkning snart vil blive indført, men den er der ikke i øjeblikket, og vi svarer med det samme, at vi ikke tror på det, for man kan aldrig mærke alt uden tvivlstilfælde, navnlig ikke afledte produkter. I øvrigt hører vi allerede, at denne mærkning ikke kan omfatte allerede tilladte transgene produkter eller produkter, for hvilke godkendelsesproceduren er i gang. Endelig har hverken medlemsstaterne eller Kommissionen under nogen omstændigheder den moralske ret til at lade et produkt, som indebærer sådanne risici, blive spredt på markedet, selv om det er mærket.
Stillet over for denne manglende indgriben fra Kommissionens side har medlemsstaterne truffet beslutninger om enten dyrkningsforbud eller importforbud.
Vi mener, at det ene ikke går uden det andet: hvis man forbyder dyrkningen, men ikke importen, vil det ikke fjerne enhver tvivl om konsekvenserne for menneskers og dyrs sundhed, og det vil endvidere stille vore majsproducenter i en uholdbar situation i forhold til konkurrencen fra udlandet. Derfor opfordrer vi seriøst Kommissionen til at ophæve sin beslutning af 18. december, uanset om det giver anledning til tvister inden for WTO. Under alle omstændigheder må vi en dag finde ud af, hvor vi står, og om vi har ret til at forsvare os eller ej.

Cabrol
Kære kolleger, markedet for genetisk modificerede produkter udvikler sig meget hurtigt på verdensplan og medfører to alvorlige problemer. For det første vedrørende produktsikkerhed og for det andet vedrørende Unionens medlemsstaters konkurrenceevne over for tredjelande.
Først problemet med produktsikkerhed, som er dobbeltsidet: fødevaresikkerhed og miljøsikkerhed. Fødevaresikkerhed består i at sikre, at de nye genetisk modificerede produkter ikke er skadelige for vores sundhed eller vores forplantningsevne, det vil sige for den menneskelige race. Man må derfor lade uafhængige instanser, som ikke er underlagt noget økonomisk eller politisk pres, foretage alle de nødvendige forsøg og undersøgelser.
Hvad angår sikkerheden for miljøet må man være sikker på, at de modificerede planter ikke giver anledning til forurening, for eksempel ved krydsbefrugtning eller bestøvning af andre planter i nærheden, og skaber nye og farlige arter, som er modstandsdygtige over alle bekæmpelsesmidler, og som dermed truer vores flora og fauna. Som videnskabsmand og politiker mener jeg personligt, at gennem et simpelt forbud mod disse nye produkter rejser man et andet vigtigt spørgsmål, nemlig Unionens medlemsstaters konkurrenceevne i forhold til tredjelande. Det nytter ikke at forsøge at ignorere, at på verdensplan vil disse nye produktionsteknikker gradvis erstatte de traditionelle teknikker, som anvendes til selektion af planter i øjeblikket, og at de sandsynligvis ikke kun vil erstatte de eksisterende teknikker inden for selektion af planter, men sandsynligvis også med hensyn til selektion af dyr.
Verdensmarkedet vil derfor i høj grad være præget af produkter frembragt ved hjælp af den nye teknologi. USA eksporterer allerede deres genetisk modificerede majs, Japan sin genetisk modificerede soja, og et forbud mod disse produkter i Den Europæiske Union risikerer at stille medlemsstaterne ringere med hensyn til konkurrenceevne og sundhed.
På grund af det dobbelte problem med konkurrenceevne og sikkerhed er det derfor vigtigt i første omgang at suspendere tilladelsen til at importere genetisk modificerede produkter til Den Europæiske Union, idet de nationale myndigheder i medlemsstaterne ikke er enige, og et stort flertal er endog imod. I øvrigt er forbrugerne mistroiske over for disse produkter, fordi de ikke er blevet beroliget, hvilket er forståeligt efter BSE-sagen. Endelig er forordningen om mærkning, som ville give forbrugerne mulighed for på et fuldt oplyst grundlag at vælge mellem de genetisk modificerede produkter og de øvrige produkter, endnu ikke trådt i kraft.
For at give Unionens medlemsstater mulighed for at bevare deres konkurrenceevne i forhold til konkurrenterne på verdensmarkedet bør der gives tilladelse til markedsføring af såsæd til stordrift i Den Europæiske Union, idet visse medlemsstater, navnlig Frankrig, har et forspring, som man risikerer at sætte over styr som følge af udviklingen i Den Europæiske Union. Nogle medlemsstater såsom Det Forenede Kongerige markedsfører allerede produkter på grundlag af genetisk modificerede organismer, idet man ganske vist sørger for alle de nødvendige garantier - som vi har været inde på - med hensyn til næringssikkerhed og miljøsikkerhed med henblik på at beskytte de europæiske borgere ved at garantere kvaliteten af produkter, der stammer fra en europæisk produktion, der kontrolleres i alle led. I modsat fald overlades vi udenlandsk produktion fra tredjelande, som vi ikke kan kontrollere med tilstrækkelig sikkerhed.
Afslutningsvis vil jeg gentage min opfordring til Kommissionen om på den ene side at forbyde import af genetisk modificerede produkter og på den anden side at tillade markedsføring af et vist antal produkter, der er fremstillet i Den Europæiske Union med alle de nødvendige garantier, således at vi ikke stiller os selv dramatisk ringere i forhold til tredjelande.

González Álvarez
Hr. formand, det er ikke så meget økonomien - som hr. Cabrol talte om - der bekymrer os, som de europæiske forbrugeres sundhed. Og i dette tilfælde giver vi ganske enkelt udtryk for forbrugernes, og særlig de spanske forbrugeres bekymring.
Der er til spanske havne ankommet over 100 skibe med gensplejset majs. Dette har vakt enorm bekymring, og vi har desuden modtaget breve fra fagforeninger herom. Som de talsmænd, vi er, finder vi, at Kommissionen handlede forhastet i december ved at tillade forhandling af disse gensplejsede produkter.
Det forekommer os, at man har taget større hensyn til økonomiske betragtninger, pression fra USA og de multinationale selskaber end til europæernes sikkerhed og sundhed. Og vi finder, at der skal indføres et moratorium for forhandlingen af disse produkter.
Jeg bor i et område, der hedder Asturias, der i disse dage har erhvervet sig et vist internationalt ry på grund af undertegnelsen dér af en overenskomst om menneskerettigheder og biomedicin. Af denne konvention fremgår det kort og klart, at menneskerettighederne skal have fortrin bl.a. inden for de videnskabelige interesser, at der skal herske ansvarlighed inden for forskningen, og at der skal udvises forsigtighed ved anvendelsen af de videnskabelige opdagelser i praksis.
Jeg finder, at man inden for landbruget skal følge de samme regler som inden for biomedicinen, nemlig vise omtanke og forsigtighed, og stedse have for øje, at sundheden og menneskerettighederne går forud for enhver anden betragtning, særlig af økonomisk karakter.
Af disse grunde anmoder vi, fru kommissær, i vort beslutningsforslag om et moratorium for så vidt angår disse levnedsmidler, og vi finder, at dette skal være den vej, Kommissionen skal slå ind på, så længe der ikke er udført nøje videnskabelige undersøgelser, der viser, at der ikke findes noget problem for den menneskelige sundhed og for miljøet. Og vi finder ikke, at dette er sikret i øjeblikket.

Barthet-Mayer
Hr. formand, efter det, vi netop har oplevet med BSE, kunne man have håbet, at Kommissionen ville skifte metode, når den skulle træffe beslutninger. Men vi må ikke gøre os nogen illusioner, indførslen af genetisk modificeret majs viser det modsatte.
I december 1996 tillod Kommissionen i modstrid med de tretten medlemsstaters ønske indførsel af transgent majs. Som begrundelse for sin holdning søger Kommissionen dækning bag udtalelserne fra de videnskabelige komitéer, som i øvrigt ikke havde afklaret alle tvivlsspørgsmål, som kommissæren for forbrug havde gjort opmærksom på. Der er naturligvis truslen fra Verdenshandelsorganisationen, som man altid fremfører som verdens store handelspolitibetjent, der er parat til at skride ind, hvis Unionen ikke vil acceptere den transgene majs. Men ved at gøre dette træffer Kommissionen beslutninger, der skader de europæiske producenter, folkesundheden og forbrugerbeskyttelsen, fordi den ikke indfører mærkning af majsen.
For at gå til selve sagens kerne har man inden for landbruget altid udvalgt dyr og planter: for det første ved at bevare de smukkeste eksemplarer og dernæst ved at krydse dem for at opnå de mest levedygtige hybrider. Det er naturen selv, der sætter grænser for umulige eller uhyrlige krydsninger. Men med de nye teknologier med genoverførsel sætter man sig ud over enhver naturlig selvregulering. Der findes ikke længere nogen videnskabelige eller tekniske hindringer for skabelsen af genetiske mosaikker, og ved udelukkende at handle ud fra profithensyn bliver mennesket til troldmandens lærling.
Hvilke mål har producenterne af GMO inden for landbruget? Modstandsdygtighed over for sygdomme, over for parasitter, over for herbicider, æstetiske og bevaringsmæssige kriterier, men også, og det må vi ikke glemme, en ubegrænset produktivitet. Men der findes risici for både landbruget og miljøet. Modificeret soja har for eksempel fremkaldt allergi hos dyr, og majs med tre modificerede gener, hvoraf den ene er giftig for viklerlarven, hvorfor man endda risikerer, at dette insekt bliver mere modstandsdygtigt og breder sig. Det andet gén, der giver modstandsdygtighed over for et kraftigt herbicid, vil kunne medføre øget forurening af jorden, og endelig det tredje gén, der giver modstandsdygtighed over for et antibiotikum, vil kunne overføres til bakterier, til dyr eller endda til mennesker.
GMO udgør imidlertid ikke et mirakelmiddel for landbrugets udvikling! Planlægning i landdistrikter, den teknologiske styring af marker og miljø, en gradvis forøgelse af udbyttet og kampen mod sygdomme er aspekter, der kan udforskes ved hjælp af moderne og mere naturlige og frem for alt mere kontrollable metoder.
Og hvor står så forbrugerne i alt dette? Vil de acceptere, at deres mad bliver stadig mere kunstig, at man ikke kan gennemskue, hvad maden indeholder, og hvordan den er produceret? Og hvis den europæiske forbruger begyndte at nægte at købe mad med GMO, hvad ville der så ske med dette marked? Nogle store landbrugsindustrielle koncerner overvejer i øvrigt allerede ud fra strategiske hensyn at indføre en mærkning med »garanteret uden GMO«.
Tingene skal siges ligeud. Her er der ikke tale om at blande diskussionen om forskellige ting sammen. Vi må præcisere, at bioteknologi til behandling af genetiske sygdomme udgør et andet problem på grund af den begrænsede udbredelse under lægekontrol i modsætning til landbruget, hvor spredningen foregår uden kontrol i naturen. Det, jeg personligt nægter ud fra den eksisterende viden, er at overskride den etiske og filosofiske grænse for hele tiden at frembringe mere og mere fremtidsmusik.
Men uanset hvad man mener, for at vende tilbage til GMO inden for landbruget - det emne, vi beskæftiger os med i dag - er et minimum informering af forbrugerne og dermed en tydelig mærkning. Et mindstekrav er også en bred offentlig debat forud for de politiske beslutninger, som måske som i eksemplet med Østrig munder ud i indførelsen af et moratorium for markedsføring af genetisk modificerede organismer.

Bowe
Hr. formand, jeg taler på vegne af min gruppe for at give udtryk for vor foruroligelse over Kommissionens nylige beslutning om at tillade markedsføring af genetisk modificeret majs, som er modificeret af Ciba-Geigy, nu kendt som Novartis.
I perioden inden Kommissionens beslutning blev der i mange kredse i offentligheden udtrykt foruroligelse over sikkerheden af genetisk modificerede produkter og de nye risici for folkesundheden og miljøet, som de kunne udgøre.
I forbindelse med denne ansøgning fra Novartis om majsen blev der i medlemsstaterne og Europa-Parlamentet gjort meget stærk modstand.
I Det Forenede Kongerige gav en uafhængig ekspertgruppe, som rådgiver regeringen, udtryk for alvorlige betænkeligheder ved tilstedeværelsen af et bakterielt gen i den modificerede majs, som er kodet med henblik på resistens over for antibiotisk ampicillin.
Dette gen inaktiverer en række antibiotika, som er særdeles vigtige inden for klinisk medicin og veterinærmedicin. Det kunne umiddelbart være funktionsdygtigt, hvis det blev overført fra genetisk modificeret majs til en bakterie, f.eks. i et dyrs mave.
Selv om denne risiko anses for at være fjern, mente gruppen, at risikoen var uacceptabel, og anbefalede, at genet blev undersøgt, inden majsen kunne anvendes som dyrefoder.
Til trods for, at denne udtalelse var offentlig tilgængelig, og til trods for modstand i de fleste medlemsstater traf Kommissionen beslutning om at markedsføre genetisk modificeret majs uden begrænsninger for dens anvendelse.
Desuden hersker der særdeles stor bekymring og umådelig store betænkeligheder ved den eventuelle frembringelse af nye former for allergi i levnedsmidler, som forårsages af overførslen af genetisk information fra andre arter til arter, der sædvanligvis anvendes som levnedsmidler. Dette skal undersøges grundigt og kvantificeres, inden der sker potentielt skæbnesvangre uheld.
Beslutningen er endnu mere uforståelig, når vi tænker på, at der ikke var nogen frist for, hvornår Kommissionen skulle nå til en konklusion på sine overvejelser omkring anvendelsen, og at direktivet om nye levnedsmidler, som kunne have indeholdt mulighed for mærkning, skulle træde i kraft kort tid efter.
Alt dette efterlader det indtryk, at økonomiske og kommercielle pres går forud for hensynet til folkesundheden og beskyttelsen af miljøet.
Kommissionen skal derfor begrunde sin beslutning meget mere detaljeret, end den tidligere har gjort, og give gode forklaringer på bevæggrunden for og tankegangen bag den beslutning, som den traf.
Mener Kommissionen ikke, at denne række begivenheder påviser alvorlige mangler i den godkendelsesprocedure, der er fastsat i direktiv 90/220 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer, og vil den venligst fortælle os, hvilke skridt den vil tage til at sikre, at dette direktiv øjeblikkeligt revideres.

Grossetête
Hr. formand, normalt er vi her i Parlamentet for at forsvare forbrugeren, den europæiske borger, som vi formodes at repræsentere. Men ofte har jeg indtrykket af, at man glemmer den europæiske borger, og i denne sag har vi kunnet konstatere, at Kommissionen endnu en gang har handlet meget hastigt uden hensyntagen til den gennemsigtighed, som vi alle ønsker, en gennemsigtighed, som er absolut nødvendig, når der er tale om et så væsentligt problem som fødevaresikkerhed.
I dag diskuterer vi transgent majs. Jeg er bange for, at vi ofte vil skulle diskutere sådanne spørgsmål i Parlamentet. Derfor er det vigtigt, at vi præciserer vores holdning og lægger os fast på, hvad vi ønsker at gøre med hensyn til forbrugerbeskyttelse. Forbrugerne skal være klar over, om de hele tiden kan være sikre på det, de spiser, sikre på kvaliteten af det produkt, de spiser.
Vi har kunnet bebrejde Kommissionen, at den har truffet denne beslutning om markedsføring i Europa af transgent majs fra USA, selv om man rejste en række spørgsmål i Den Europæiske Unions medlemsstater, nogle lande forbød rent faktisk indførelsen af transgent majs fra USA, mens andre lande som Frankrig forbød produktion af transgent majs på deres eget område.
Det er en række spørgsmål, som med rette vækker uro hos de europæiske forbrugere med hensyn til transgent majs' modstandsdygtighed og resistens over for pesticider. Vil man en skønne dag holde op med at bruge flere og flere pesticider, som er særlig skadelige for miljøet, for naturen og ligeledes for sundheden? Vil man også give svar på de spørgsmål, som man stiller sig vedrørende majsens resistens over for antibiotika? Alle disse spørgsmål stiller man sig. Man kunne nævne endnu flere, og andre talere har allerede været inde på dette.
Det er alle disse spørgsmål og al denne uro, som vi i dag bliver nødt til at reagere på med størst mulig præcision, og mens vi venter på svar, må vi påtage os en forpligtelse til at få suspenderet alle tilladelser til salg af transgent majs på Fællesskabets område. Jeg tror, at det for Europa-Parlamentet er et middel til at vise de europæiske borgere, at Parlamentet lever op til sit navn og netop findes for at støtte dem og forudse fremtiden for de kommende generationer.
Det var, hvad jeg ønskede at sige som indledning til emnet om transgent majs. Jeg mener, at det er absolut nødvendigt, at man er særlig opmærksom og forsigtig, og at man ligeledes tænker på vores landmænd, som jo også beder om, at man har lidt mere tillid til dem.

Olsson
Denne forhandling drejer sig ikke kun om, at man har ladet genetisk modificeret majs komme på markedet, den vedrører også spørgsmålet om genmodifikation i det hele taget. Man skulle tro, at levnedsmiddelsikkerhed og forbrugerhensyn ville stå særdeles højt på dagsordenen efter BSE-krisen, men de står tilsyneladende ikke højt nok på Kommissionens dagsorden. I dette tilfælde er der som bekendt, som mange allerede har påpeget, også tale om et gen, der giver resistens over for antibiotika, hvilket kan indebære en risiko. Man burde derfor være ekstra forsigtig med netop denne type genetisk modificeret majs.
Man har selvfølgelig ladet handelsinteresserne, dvs. de økonomiske hensyn, gå forud for hensynet til levnedsmiddelsikkerheden - det synes jeg, der er grund til igen at bebrejde Kommissionen for. Det er naturligvis uansvarligt af et selskab at sende et produkt på markedet, som man ikke er fuldstændig sikker på, og som ikke er kontrolleret på enhver måde. Men det er også uansvarligt af Kommissionen at tillade, at et sådant produkt spredes, når man ikke er absolut sikke.
Det betyder ikke, at jeg mener, at man skal være dogmatisk og negativ over for genmodifikation og genteknologi. Jeg tror, at menneskeheden på mange måder kan have gavn af teknologien som sådan, men man har jo endnu ikke opbygget det sikkerhedssystem, som er nødvendigt for at den kan anvendes i det omfang, som den bliver. Mit spørgsmål til Kommissionen er: Hvordan kan man gøre dette godt igen? Hvordan kan man forbedre kontrollen? Hvordan kan man garantere, at mærkningen bliver sikker, og vil man standse spredningen af genmanipuleret majs, indtil de pågældende foranstaltninger er gennemført?

Formanden
Før jeg giver ordet til fru kommissær Bjerregaard for et svar skal jeg meddele, at jeg har modtaget otte beslutningsforslag , fremsat i overensstemmelse med artikel 40, stk. 5, i forretningsordenen.
Fru Bjerregaard har ordet.

Bjerregaard
Hr. formand, ærede medlemmer, jeg er glad for, at Kommissionen får lejlighed til at forklare, hvad den har gjort, og hvilken rolle den har spillet med hensyn til den genetisk modificerede majs. Før jeg går i detaljer om hændelsesforløbet vedrørende GMO-majsen, vil jeg gerne knytte et par mere generelle bemærkninger til de spørgsmål, vi skal diskutere her i dag.
Som vi alle ved, er GMO-området et meget vanskeligt og også et vigtigt og følelsesladet område for Europas borgere. GMO-området rummer indbyggede konflikter. Der er store interesser knyttet til det, og derfor er det ikke muligt at gøre alle tilfredse. Men uanset hvilken mening, De eller jeg måtte have om GMO'erne og den udformning, man - måske før De kom i Parlamentet, og jeg blev kommissær - har valgt at give EU's politik på dette område, ja så står vi altså i dag med GMO-produkter, som skal vurderes efter gældende EU-regler, og det er direktiv 90/220/EØF i den udformning, det fik, dengang det blev vedtaget. Det er et proceduredirektiv, som skal sikre en risikovurdering af GMO-produkter, således at kun sikre produkter frigives til brug i EU. Filosofien bag direktivet er, at man politisk set har ønsket at fremme, altså ikke at forhindre, men fremme en sikker udvikling af GMOindustrien. Det kan derfor ikke nytte så meget, at vi i dag, hvor vi taler om den konkrete administration af direktiv 90/220/EØF, forveksler det med diskussionen om, hvorvidt vi overhovedet kan lide eller ønsker GMO'er i vore produkter. Med det formål, som direktiv 90/220/EØF har, og den ramme, vi arbejder indenfor, ville det, så vidt jeg kan se, være en ganske meningsløs debat. Når det er sagt, vil jeg gerne tilføje, at jeg ser det som min fornemste opgave at prioritere og arbejde for, at sikkerheden med hensyn til sundhed og miljø bliver taget alvorligt.
Derfor vil jeg starte min redegørelse i dag med den allersidste udvikling i sagen om GMO'er, nemlig beslutningen i Kommissionen i onsdags. I den omfattende debat, der kom efter frigivelsen af majsen i december, har mærkningsspørgsmålet været langt det mest dominerende, og det, der har kunnet forene dem, der slet ikke ønsker GMO'er, med dem, der ser det som et stort teknologisk fremskridt. Forbrugerne skulle simpelthen vide, hvad de fik. Det er også min opfattelse, og derfor har jeg arbejdet på, at vi i Kommissionen traf en sådan beslutning.
Kommissionen vedtog altså den 2. april en anden tilpasning af direktiv 90/220/EØF til den tekniske udvikling. Ændringen tager sigte på at skærpe kravene til oplysninger i bilag 3, således at anmelderne i fremtiden skal give følgende oplysninger i deres ansøgninger: Der skal være særlig mærkning for de GMO'er, som de ønsker at markedsføre, såvel som visse molekylerelaterede data, som vil kunne opføres i fremtidige registre. Det sidste punkt har ikke givet anledning til så stor opmærksomhed, men er meget vigtigt for at kunne følge udviklingen. Når Kommissionens udkast forhåbentlig modtager en positiv udtalelse fra Komitéen for direktiv 90/220/EØF, skal ansøgere i fremtiden vedlægge deres ansøgninger et forslag om mærkning, som skal omfatte den teknik, hvormed produktet er blevet fremstillet. I tilfælde, hvor produktet markedsføres i blandinger med ikke-genetisk modificerede produkter, skal mærkningen eller et ledsagedokument indeholde oplysninger om muligheden for tilstedeværelse af GMO'er. Der vil altså altid skulle foretages en mærkning. Med lidt samarbejdsvilje fra Komitéen for direktiv 90/220/EØF vil det meget hurtigt - forhåbentlig inden for de næste to måneder - blive et juridisk bindende krav, at GMO-produkter, som frigives efter direktiv 90/220/EØF, skal mærkes. Vi taler altså ikke om retningslinjer, men om tvungen mærkning, og reglerne vil selvsagt gælde i alle medlemslandene.
Det nye bilag 3 kan selvfølgelig ikke anvendes med tilbagevirkende kraft på tidligere anmeldelser eller på anmeldelser, der allerede er indgivet til Kommissionen i henhold til reglerne i direktiv 90/220/EØF. Jeg har imidlertid straks opfordret anmelderne til frivilligt at anvende de nye krav og den nye mærkning. Det er sket i form af breve til de involverede firmaer. Det skal her bemærkes, at Europabio i et brev til Kommissionens formand, Jacques Santer, den 25. marts 1997 har meddelt, at dets medlemmer vil tilbyde at anvende supplerende mærkning og oplysninger om deres produkter i henhold til direktiv 90/220/EØF.
I tilfældet med majsen fra Ciba-Geigy Novartis er det værd at nævne, at virksomheden er medlem af Europabio. Jeg har forstået, at Kommissionen via kommissær Bangemann under alle omstændigheder vil vedtage en foranstaltning i tilknytning til direktiv 79/112/EØF om mærkning og præsentationsmåder for levnedsmidler, som vil medføre, at majs og soja for så vidt angår deres anvendelse som levnedsmidler skal opfylde samme mærkningskrav som kravene i forordning 97/258 om nye levnedsmidler eller Novel Food -forordningen, som den typisk kaldes. Jeg har også forstået, at kommissær Fischler arbejder på et forslag om novel feed .
Jeg finder, at Kommissionens vedtagelse af mit forslag til ændring af bilag 3 til direktiv 90/220/EØF er et vigtigt første skridt og også et meget vigtigt politisk signal til Parlamentet, men selvfølgelig først og fremmest til forbrugerne og andre, som længe har ønsket at forbedre informationsniveauet og transparensen på GMOområdet. Jeg taler om et første skridt, idet spørgsmålet om mærkning selvsagt vil være en del af den fulde revision af direktiv 90/220/EØF, således at Parlamentet får fuld politisk indflydelse på dette vigtige spørgsmål. Efter planen håber vi, at Kommissionens forslag til ændring af direktiv 90/220/EØF kan foreligge inden sommerferien.
Endvidere er der tale om et første skridt, idet Kommissionen den 2. april 1997 også besluttede, at man vil udarbejde en meddelelse om en sammenhængende mærkningspolitik inden for hele GMO-området. Meddelelsen vil selvfølgelig blive sendt såvel til Parlamentet som Rådet. Derfor er debatten her i dag også nyttig for det videre arbejde. Jeg håber derfor, at vi sammen kan medvirke til, at Kommissionen kan få en produktiv og konstruktiv debat på det bedst mulige grundlag for så vidt angår meddelelsen om fælles mærkningspolitik inden for GMOområdet.
Så lidt om selve majssagen. Jeg mener, at vi har gjort, hvad vi kunne med de eksisterende regler i forhold til CibaGeigy-majsen, og det vil jeg redegøre lidt for. Direktiv 90/220/EØF indeholder en nøje fastlagt procedure for markedsføring af produkter, der indeholder eller består af genetisk modificerede organismer. Materielt set er proceduren baseret på en vurdering af eventuelle sundheds- og miljøfarer ved udsætning af de pågældende GMO'er. Formelt set er proceduren, som er fastlagt i direktivet, en komitologiprocedure af udvalgstypen 3A. Disse rammer sætter, som Parlamentet vil vide, visse begrænsninger for Kommissionens handlemuligheder. Den 15. marts 1995 modtog Kommissionen Ciba-Geigy-majsansøgningen. Ansøgningen blev fremsendt af de kompetente myndigheder i Frankrig med en positiv udtalelse i overensstemmelse med direktivets procedure. Efter omhyggeligt at have gennemgået og vurderet samtlige oplysninger, som Ciba-Geigy og medlemsstaterne havde indsendt, forelagde Kommissionen, som den er forpligtet til efter proceduren i direktivet, den 11. april 1996 Komitéen for direktiv 90/220/EØF et udkast til beslutning om tilladelse af markedsføring af den pågældende majs som en hvilken som helst anden traditionel majssort.
Den foreslåede foranstaltning fik ikke det nødvendige stemmeflertal, dvs. et kvalificeret flertal i Komitéen, hvorfor Kommissionen i overensstemmelse med den procedure, som er fastsat i direktivet, selvfølgelig forelagde Rådet forslaget til afgørelse. Rådet (miljø) var den 25. juni 1996 ikke i stand til at træffe afgørelse i sagen, dvs. det kunne hverken afvise eller vedtage forslaget. Det var Frankrig, der havde anmodet om godkendelsen, og på trods af manglende opbakning trak Frankrig ikke forslaget tilbage.
I betragtning af at Østrig fremlagde yderligere oplysninger til støtte for sine indsigelser mod produktet, anbefalede jeg Kommissionen at få det videnskabelige grundlag for den foreslåede foranstaltning vurderet påny. Hermed valgte Kommissionen bevidst at sætte sikkerheden med hensyn til sundhed og miljø højere end en strikt overholdelse af vore administrative forpligtelser som følge af direktivet. Der var med andre ord tale om en nyskabelse, for så vidt angår den sikkerhedsmæssige vurdering af produktet. Kommissionen gav derfor de videnskabelige komitéer for levnedsmidler, foder og pesticider, tre komitéer i alt, alle de oplysninger, som var indgivet af Ciba-Geigy og medlemsstaterne og selvfølgelig også oplysningerne fra Østrig. Vi anmodede dem om at afgive udtalelse om de aspekter, der gav anledning til bekymring. Komitéerne fik også forelagt de oplysninger, som Storbritannien fremsendte på et senere tidspunkt.
Som sagt, skønt Kommissionen i henhold til direktivets procedure skulle have vedtaget beslutningen om markedsføring af den pågældende majs hurtigt, så afventede Kommissionen som følge af den manglende reaktion fra Rådet og til trods for det handelsmæssige pres, som udsættelsen lagde på Kommissionen, udtalelserne fra de tre videnskabelige komitéer, inden den traf sin beslutning om spørgsmålet. Udtalelserne, der blev afgivet den 9. og 13. december, bekræftede den tidligere opfattelse, nemlig at der ikke var grund til at tro, at den genetiske modifikation i Ciba-Geigy-majsen vil medføre skadelige virkninger for sundhed og miljø.
Det er på grundlag af disse udtalelser og ikke ud fra økonomiske eller andre hensyn, at Kommissionen vedtog en beslutning om markedsføring af den pågældende majs. Udtalelserne gav altså ikke Kommissionen et videnskabeligt grundlag eller begrundelse for ikke at tillade markedsføringen af GMO-majsen.
Hvad angår spørgsmålet om mulige skadelige virkninger fra genet for ampicillin-resistens, kan Kommissionen oplyse, at dette spørgsmål blev undersøgt grundigt af de videnskabelige komitéer for levnedsmidler og foder. Til supplering af deres egne vurderinger afholdt disse komitéer en høring med eksterne eksperter om spørgsmålet den 6. december 1996, hvor man særlig koncentrerede sig om muligheden for genets overførsel til mennesker og dyr og de sundhedsvirkninger, en sådan overførsel kunne få for mennesker og dyr. Efter denne høring konkluderede komitéerne, at der ikke var nogen grund til at tro, at genet for ampicillin-resistens i majs kunne være til skade for menneskers eller dyrs sundhed.
Nogle af de ærede medlemmer anførte, at der var dokumentation for sundheds- og miljøfarer på lang sigt i forbindelse med de gener, der er indsat i majsen. Ingen af de videnskabelige komitéer, der behandlede ansøgningen og alle de foreliggende oplysninger, kunne imidlertid finde noget videnskabeligt belæg for sådanne virkninger. Da Kommissionen traf beslutningen om frigivelsen af Ciba-Geigy-GMO-majsen, besluttede den tillige at offentliggøre udtalelserne fra de tre videnskabelige komitéer. Kommissionens sekretariat sørgede derfor for en officiel overbringelse til Europa-Parlamentet. Kommissionen traf derfor den 18. december beslutningen på grundlag af udtalelserne fra de tre videnskabelige komitéer, der som bekendt var enstemmige.
Beslutningen trådte i kraft den 23. januar 1997, og efter udstedelsen af den nødvendige tilladelse fra de franske myndigheder i begyndelsen af februar er produktet blevet frigivet for så vidt angår hensynet til eventuelle miljøog sundhedsmæssige virkninger. Majsen kan derfor anvendes som en hvilken som helst anden majssort, men beslutningen udelukker selvfølgelig ikke anvendelse af anden EF-lovgivning.
Hvad Frankrigs holdning angår, kan Kommissionen kun meddele Parlamentet, at Frankrig den 5. februar 1997 i overensstemmelse med direktivet udstedte en tilladelse til Ciba-Geigy til markedsføring af Bt-majs til anvendelse som enhver anden traditionel majssort.
For at denne majs kan dyrkes i medlemsstaterne, skal den imidlertid først opføres i den fælles sortsliste over plantearter i overensstemmelse med Rådets direktiv 70/457, som igen er ændret ved direktiv 90/654. Dette direktiv vedrører ikke miljø- eller sundhedsmæssige aspekter. Det opstiller de normer, som plantesorter skal opfylde for at blive betragtet som nye sorter. Medlemsstaterne kan afvise ansøgninger om registrering af plantesorter som nye sorter, hvis de mener, at de ikke opfylder de nødvendige krav. Ifølge Kommissionens seneste oplysninger er majsen endnu ikke blevet optaget i et plantesortskatalog, dvs. at majsen endnu ikke kan dyrkes i noget EU-land.
Den 14. februar 1997 - og det er de sidste bemærkninger, jeg skal komme med - meddelte de østrigske myndigheder Kommissionen, at markedsføring af Ciba-Geigys majs var blevet forbudt i Østrig ved en betænkning, som trådte i kraft samme dag. Denne foranstaltning blev også truffet i overensstemmelse med direktivet, nemlig artikel 16. Og Østrig fremsendte den videnskabelige begrundelse for at anvende artikel 16. De oplysninger, som Østrig har fremsendt, er selvfølgelig blevet forelagt til udtalelse for de tre videnskabelige komitéer, som oprindeligt behandlede denne ansøgning, og Kommissionen har endnu ikke modtaget komitéernes vurdering. På baggrund heraf har Luxembourg foretaget en lignende handling, og det har Italien også.
Jeg håber, at Parlamentet efter min - må jeg indrømme - noget detaljerede forklaring er på det rene med Kommissionens rolle og også vores bevæggrunde med hensyn til godkendelsen af Ciba-Geigy-majsen i henhold til direktivet. Jeg håber også, at jeg har kunnet vise Dem, at Kommissionen har handlet med den allerstørste forsigtighed og anvendt alle de muligheder, der står til rådighed i forhold til gældende lovgivning for at være på den sikrest mulige side. Vi traf først en beslutning efter at have forvisset os om, at alle sikkerhedsaspekterne var blevet undersøgt tilbunds. Vi har med vores sidste beslutning om en mærkning af alle GMO'erne under direktiv 90/220's virkeområde sikret os, at forbrugerne ved, hvad de får.

Breyer
Hr. formand, vi har anmodet om denne debat for at diskutere med kommissæren, hvordan det nu videre skal gå, efter at Luxembourg og Østrig har udstedt importforbud. Jeg har forstået på kommissæren, at hun ikke er villig til at foretage en grundig undersøgelse af de nye videnskabelige data, som disse to lande har fremsendt, og at hun heller ikke er villig til at undersøge Parlamentets forslag - som vi forhåbentlig skal stemme om i morgen - dvs. at udsætte en afgørelse, indtil alle betænkeligheder er udryddet, også f.eks. betænkelighederne, der overhovedet ikke er blevet undersøgt, om, at denne fremmede arvesubstans kan optages af mave-tarm-kanalen.
Det er et stort demokrati- og forbrugerpolitisk problem, vi står overfor. Jeg vil gerne spørge kommissæren om, hvordan hun stiller sig til, at beslutningen udsættes, indtil der har fundet en undersøgelse sted. Jeg vil gerne vide, hvordan hun vurderer de undersøgelser og data, som Østrig har fremsendt, og jeg ville gerne vide - og det spørgsmål har jeg allerede stillet tidligere - hvorfor det ikke falder ind under novel food -forordningen.
Jeg forstår ikke ophidselsen. Vi er da her for at føre en debat. Og når Kommissionen ikke har besvaret disse spørgsmål, så er det vores opgave at stille uddybende spørgsmål her. Hr. formand, jeg ville anmode Dem om at bede kommissæren komme ind på disse konkrete spørgsmål, der endnu er ubesvarede.

Formanden
Hr. Bowe, De kan ikke tage ordet, mens et andet medlem taler. Jeg har endnu ikke givet Dem ordet, og De kan følgelig ikke tage ordet til forretningsordenen, mens et andet medlem taler. Det er formanden, der giver medlemmerne ordet!

Bowe
Hr. formand, til forretningsordenen. Jeg er noget forvirret. Jeg troede, at vi måtte have påbegyndt spørgetiden til Kommissionen, selv om det kun er mandag. Jeg var absolut forbavset, da jeg troede, at kommissæren ville svare på forhandlingen, og at vi ville høre andre tale. Det forbavsede mig at høre fru Breyer tale igen og stille spørgsmål. Kan De forsikre os om, hr. formand, at vi i fremtiden vil følge listen over talere og ikke lade medlemmer komme med indlæg med lange spørgsmål i utide?

Formanden
Jeg siger Dem tak, men i medfør af forretningsordenen kunne jeg give fru Breyer ordet, hvilket jeg gjorde. Normalt kan intet medlem tage ordet to gange om samme emne, men når et emne er bragt på bane af et medlem, således som det er tilfældet her, kan formanden give vedkommende ordet endnu en gang.

Roth-Behrendt
Hr. formand, fru kommissær, jeg har lyttet opmærksomt til Dem og sluttet af Deres meget korrekte og meget udførlige redegørelser, at De som person har gjort Dem meget umage for at sikre både sikkerheden og oplysningen af forbrugerne i Den Europæiske Union. Det har de fleste af os i plenum her i Parlamentet ikke været i tvivl om.
Desværre har kommissæren, der har talt til Dem, allerede gjort opmærksom på, at Kommissionen altid træffer beslutning som et kollegialt organ. Vi kan ganske tydeligt huske, hvilket kommissionsmedlem der tidligere gik ind for mærkning eller for forbrugerinformation.
Deres oplysninger om ændring af bilaget til frigivelsesdirektivet vedrørende mærkning af alle genetisk modificerede produkter - af alle vel at mærke, også mere vidtgående end de nye levnedsmidler - har jeg, som De kan forestille Dem, taget til efterretning med glæde.
Europa-Parlamentet har allerede kæmpet i lang tid for, at såsæd, genetisk modificerede levnedsmidler eller andre produkter mærkes. Hidtil har et flertal i Kommissionen ikke været indforstået med det, men selvom fremskridtet bevæger sig som en snegl, så når det på et eller andet tidspunkt frem til Kommissionen.
Ikke helt så indforstået er jeg med Deres redegørelse vedrørende spørgsmålet om tilladelse til genetisk modificeret majs. Hovedårsagen til vores mundtlige forespørgsler var jo slet ikke mærkningen, men i første række at mange af os var overbevist om, at tilladelsen til denne genetisk modificerede majs er kommet på et for tidligt tidspunkt og måske slet ikke burde være givet overhovedet. Den er i hvert fald kommet på et tidspunkt, hvor betænkeligheder vedrørende sikkerheden endnu ikke var helt ryddet af vejen. Jeg må indrømme, fru kommissær, min tvivl er heller ikke ryddet af vejen efter Deres redegørelse.
Ganske vist har Deres redegørelse igen gjort det klart, at komitologiproceduren, der anvendes i denne Europæiske Union, ikke blot er mangelfuld, men øjensynlig fører til krasse fejlbeslutninger.
Det er ikke forsvarligt, at der findes videnskabelige komiteer, der ikke er underkastet nogen demokratisk kontrol og træffer beslutninger for os alle. Derfor ville jeg bede Dem, fru Bjerregaard, om en afklaring. De har ganske vist givet de videnskabelige komiteer alle informationer, men har De også stillet konkrete spørgsmål? Har De f.eks. konkret spurgt de videnskabelige komiteer om, hvad ampicillin-resistens betyder, eller f.eks. om, hvordan et antibiotikagen kan fungere som markørgen? Eller har De f.eks. også set nøje på resultaterne af høringerne om dette spørgsmål? Har De spurgt, hvorfor denne genetisk modificerede majs ikke er tilladt i alle forbundsstater i USA? Og deler De min vurdering og min gruppes vurdering, nemlig at komitologiproceduren ikke kan være i overensstemmelse med forbrugernes sikkerhed, og at vi derfor skal ændre den på regeringskonferencen?

Valverde López
Hr. formand, vi siger tak for de oplysninger, kommissæren har givet.
Men de har faktisk ikke beroliget os ret meget, eftersom der her er tale om to fundamentale synspunkter. Det ene vedrører majsen som det endelige produkt, som levnedsmiddel, der udmærket kunne indpasses i de godkendte regler, som f.eks. den sidste forordning vedrørende nye levnedsmidler. Det må sikres os, at disse videnskabelige komitéer efter de kriterier, der er fastlagt ved denne forordning, har kunnet afgivet denne samstemmende udtalelse, for at sige det sådan. Vi kan ikke acceptere, at man bekræfter, at denne forordning er blevet vedtaget lidt senere, fordi der ikke her er tale om et rent administrativ procedure. Der er tale om at sikre alle borgerne, at det nye levnedsmiddel er sikkert og uskadeligt for både sundheden og miljøet.
Det andet synspunkt vedrører denne sort som en plantevarietet, der, så vidt vi har hørt her, skaber mange problemer. Der er to radikalt forskellige problemer. Til syvende og sidst, og vi parlamentsmedlemmer bærer en stor del af skylden, har vi insisteret mere på mærkningen end på virkelige garantier for produkternes sikkerhed. Og nu løser De og Kommissionen hele problemet ved at bekræfte, at De vil mærke alt for os.
Fru kommissær, mærkning er et forbrugerkrav, men løser ikke sikkerhedsproblemet. Vi anmoder Dem derfor om snarere at beskæftige Dem med sikkerheden, idet mærkningen trods mange af mine kollegers vedholdenhed i de sidste to år er noget ret sekundært og ikke noget grundlæggende.

Santini
Hr. formand, som det altid sker, når der drøftes så komplicerede emner, ender det med, at både Parlamentet og befolkningen deler sig i to lejre, fordi de har åbenbart forskellige og ofte indbyrdes modstridende interesser. Forbrugerne, der indtil i dag har været meget lidt oplyst, men rystet af dårlige erfaringer fra fortiden, som f.eks. den med de gale køer og hormonerne, ruller sig sammen som pindsvin og siger nej til enhver fornyelse, hvilket de faktisk i lyset af det, vi har hørt indtil nu, gør meget vel i! Man har sagt, at de beskyttes som europæiske borgere, men også landbefolkningen er dog europæiske borgere, og også den har ret til at blive taget i betragtning, og ret til beskyttelse. Dette skyldes, at vi har det vage indtryk, at det netop er den, der, som det så ofte er sket, udgør en svag og ringe repræsenteret gruppe, også her i Parlamentet, der risikerer at måtte betale omkostningerne ved den manglende gennemskuelighed af den europæiske og nationale lovgivning, manglen på sikre oplysninger fra europæisk videnskabeligt hold vedrørende forskningen på området, men særlig som følge af modsætningsforholdet mellem Kommissionen og Rådet og alt, hvad der rører sig omkring disse institutioner.
Man er følgelig urolig, desorienteret og bekymret. Urolig ikke mindst på grund af, at Luxembourg og Østrig så hurtigt har lukket deres grænser for indførsel af genetisk modificeret majs. De handler hurtigt, fordi denne vare ikke har nogen særlig betydning for dem som levnedsmiddel. Det vækker forundring, at Frankrig har sagt ja og derefter pludselig nej med rent ud sagt lidet overbevisende argumenter. Også i Italien har man for øvrigt sagt nej, ikke på grund af manglende sikre videnskabelige oplysninger, men på grund af en udbredt følelsespræget holdning. Man har tænkt, at man aldrig tager fejl ved at sige nej. Først og fremmest sundheden, beskyttelsen af den offentlige sundhed og dernæst beskyttelsen af markederne. Hvorfor ikke forsøge på en smule mere sammenhængende at forsvare begge disse mål? Lad os undgå en gentagelse af den katastrofale begivenhed med de gale køer, hvor vi blev tvunget til at betale - og stadig betaler - for fejl, som kunne have været undgået!
Til gunst for den gensplejsede majs taler nemlig kun, at der findes attestationer, der ensidigt er udfærdiget af USA. Der er imidlertid tale om organisationer, der ikke burde give anledning til mistanke, nemlig først og fremmest miljøbeskyttelsesorganisationen og dernæst landbrugsministeren samt endelig Food and Drugs Administration , også selvom gennemskueligheden i dette tilfælde måske er mindre, for så vidt som sidstnævnte organisation i de seneste år har været genstand for undersøgelser og ændringer.
Netop for at undgå det, der skete med de gale køer, hvor der i løbet af seks måneder uforudset her til EuropaParlamentet indløb tusinde meddelelser og tusind videnskabelige oplysninger, spørger man sig selv, hvorfor resultaterne af den amerikanske forskning for ikke at spilde tid ikke kræves og sammenholdes med de europæiske resultater. Dette ville også gøre det muligt at undgå måske kun om nogle måneder at opdage, at forbrugernes frygt var berettiget. På den anden side vil det være lige så ubekvemt og ubilligt at opdage det modsatte, nemlig at der var blevet vedtaget ubegrundede foranstaltninger, som tvang det europæiske marked i knæ i kølvandet på det amerikanske.
Jeg vil sige, at der her var tale om det klassiske tilfælde, hvor man, som bønderne siger, kaster brønden til, når barnet er druknet. I alle tilfælde mener jeg, at der også af denne debat så vel som kommissærens erklæringer er kommet en klar hensigt til udtryk om at iværksætte en sammenhængende aktion, således at man enten kan avle gensplejset majs også i Europa eller forbyder import af denne. Det synes at være en ganske let og enkel løsning, og man må spørge sig selv, hvorfor den ikke er valgt noget før.

Moreau
Hr. formand, Kommissionen har langt fra lært lektien efter kogalskabskrisen, en katastrofe, som vi endnu ikke kender alle konsekvenser af, men den fremturer og tillader indførsel og markedsføring af transgent maj uden nogen form for restriktioner. Kommissionen har truffet denne beslutning, idet den tilsidesatte de negative udtalelser fra 13 medlemsstater og ligeledes Europa-Parlamentets negative udtalelse. Den blev fanget under presset fra de amerikanske eksportører og de multinationale virksomheder inden for kemiindustrien.
I den kompromisbeslutning, som vores gruppe har underskrevet, fordømmes den ansvarsløshed, som Kommissionen har udvist, og vi påviser, at økonomisk og kommercielt pres har vundet over hensynet til folkesundhed og miljøbeskyttelse. Det er stort set ordret konklusionerne fra Undersøgelsesudvalget om BSE. Kommissionen har således intet lært. Efter oksekødet er den nu parat til at udsætte de europæiske forbrugere for yderligere risici, idet man giver markedet og den frie konkurrence forrang for folkesundheden.
Vores gruppe bekræfter, at fødevaresikkerhed skal have allerhøjeste prioritet ved alle afgørelser vedrørende fødevarer. Man må garantere gennemsigtighed, og der skal tages hensyn til videnskabsmændenes udtalelser. Ingen kan garantere, at der ikke findes nogen risiko for menneskers sundhed eller for miljøet. De videnskabelige komitéers konklusioner, fru kommissær, er ikke overbevisende. Hvem havde før kogalskabskrisen kunnet bevise, at prionet kunne overføres til mennesker? Men sund fornuft kunne have fortalt os, at det ikke kunne være risikofrit at spise smittet benmel. Det viste sig i virkeligheden, men da var det desværre for sent.
Behøver vi gentage dette katastrofale eksperiment? Det er ikke korrekt, at vi har den nødvendige sikkerhed. Derfor beder vi Kommissionen ændre sin beslutning og indføre et moratorium for import og markedsføring af genetisk modificerede produkter, så længe man ikke har de videnskabelige garantier. Kommissionen må respektere Parlamentets udtalelse, hvor de fleste talere har udtrykt betydelig uro. Vi foreslår ligeledes, at der i lyset af de meget komplekse problemer, der er tale om, nedsættes et etisk råd på europæisk plan vedrørende spørgsmål om fødevarer, folkesundhed og miljø.

Dell'Alba
Hr. formand, kære kolleger, blandt de alvorlige forhold i forbindelse med denne sag om gensplejset majs synes mig at være Kommissionens afgørelse og de institutionelle aspekter, denne indebærer. Der er tale om en uigennemskuelig afgørelse, der som mange af vore kolleger har understreget, klart viser, at Kommissionen i hvert fald ikke på daværende tidspunkt havde draget nogen lære af den alvorligere sag om BSE.
Der er således tale om en afgørelse, som vi i dag på ny må anfægte, således som vi allerede har gjort det tidligere, og således som størstedelen af medlemsstaterne har gjort det, men Kommissionen synes ophøjet at have overhørt disse protester, måske af hensyn til markedsinteresser, der havde meget lidt at gøre med forbrugernes og den offentlige sundheds interesser.
Jeg henvender mig derfor netop til miljøkommissæren for at få oplyst, hvad Kommissionen har udrettet i mellemtiden, måske takket være Parlamentets indsats. Jeg ved, at der skal nedsættes et videnskabeligt udvalg om genetisk modificerede organismer, og jeg tager med glæde de forslag til efterretning, der blev fremsat den 2. april, men jeg spørger udtrykkeligt kommissær Bjerregaard, hvad Kommissionen agter at foretage sig i anledning af den beslutning, der er truffet af Østrig og Luxembourg, om at gøre brug af artikel 16 i direktiv 90/220/EØF, der tillader en medlemsstat af hensyn til den offentlige sundhed og beskyttelsen af miljøet at forbyde, at genetisk modificerede organismer bringes på markedet? Har Kommissionen måske ikke til hensigt at suspendere denne tilladelse eller trække den tilbage, således som Europa-Parlamentet kræver, når den er stillet over for en beslutning, der er truffet imod dens egen holdning, men på grundlag af en særdeles troværdig videnskabelig dokumentation? For når disse to medlemsstater har truffet denne beslutning, må der jo være en grund.

Sandbæk
Hr. formand, vi har nu hørt Kommissionens meget udførlige redegørelse, og det er da nok muligt, at der ikke rent formelt er noget at bebrejde Kommissionen, men jeg synes samtidig, at denne debat - og det var fru Roth-Behrendt jo også inde på - viser, at vi må tage fat på proceduren i 3A, og at vi må se på, hvilke kriterier der skal lægges til grund for at tillade genmodificerede planter overhovedet. Det er jo absurdt, at 13 medlemslande ønsker at forbyde en udsætning, og at 2 medlemslande, som så oven i købet senere fortryder, kan gennemtrumfe det. Og man må vel også sige, at det i sig selv er absurdt, at man overhovedet udvikler planter, som er resistente over for et ganske bestemt ukrudtbekæmpelsesmiddel, når vi samtidig ved, at de spildfrø, som opstår ved såningen, og som indeholder resistensgenet, ikke kan udryddes igen, og man derfor er tvunget til at benytte endnu et sprøjtemiddel. Det er jo ganske enkelt fuldstændig uantageligt at give tilladelse til overhovedet at benytte genmodificerede planter af den art. Derfor mener jeg, at man, hvis man endelig vil lave genmodificering, må undersøge, om man kan gøre det på en sådan måde, at det bliver bæredygtigt, og at det bliver socialt forsvarligt, og ikke på en sådan måde, at de store firmaer, som i øvrigt lever af at sælge ukrudtbekæmpelsesmidler, tjener endnu flere penge, end de har gjort i forvejen.
Derudover mener jeg at have hørt - og det er et spørgsmål til Ritt Bjerregaard - at Kommissionen i sidste uge har udtalt, at den ville komme med nogle nye ændringsforslag til direktiv 90/220/EØF, samtidig med at Parlamentet er ved at behandle de forslag, der lige er fremsat. Er det rigtigt, at man er i gang med nogle nye ændringsforslag til direktivet?

Kronberger
Hr. formand, Østrig har ligesom Luxembourg udstedt et eksportforbud for genmodificeret majs, både på grund af økologiske og på grund af sundhedsmæssige betænkeligheder. Desuden afviser befolkningen i Østrig instinktivt denne genmanipulerede majs. Jeg mener, vi er forpligtet til også at tage hensyn til de menneskers instinkter, som vi her repræsenterer.
For øjeblikket forberedes der i Østrig en folkeafstemning mod den genetiske modifikation, og der kan påregnes rekorddeltagelse.
Når De påstår, forskere skulle have fastslået, at der ikke er nogen betænkeligheder ved genetisk modificerede planter, så siger det ikke noget om de reelle risici, men udelukkende noget om videnskabens instrumentarium. Og netop på dette område har vi al grund til at være skeptiske, da vi ved, at en væsentlig del af den videnskabelige forskning allerede i lang tid har været bestilt forskning for multinationale koncerner, som af økonomiske grunde desværre kun ser på deres specielle segment.

Graenitz
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Kommissionen som kollegialt organ skal på grundlag af paragraf 130 R i unionstraktaten gennemføre og omsætte forsigtighedsprincippet og princippet om forebyggende indsats med henblik på at beskytte miljøet og sundheden. Disse principper om forsigtighed og forebyggende indsats var ikke til debat i forbindelse med beslutningen om at tillade genetisk modificeret majs den 18. december, sådan som det fremgår af offentliggørelsen i en fransk avis af Kommissionens protokol. Kun nogle medlemmer af Kommissionen har repræsenteret de europæiske borgeres standpunkt og udtalt sig til fordel for hensynet til sundhed og miljø. Meget stærkere var de, for hvem relationerne til USA var vigtigere. Det er meget beklageligt. De videnskabelige komiteer har afgivet deres ekspertudtalelser, og der har også fundet en høring sted.
Men det ville være interessant at vide - og disse spørgsmål er fortsat ubesvarede - hvorfor advisory committee on novel foods fra Storbritannien, som hr. Bowe allerede har nævnt, ikke blev indbudt og involveret. Netop dette organ har jo meget nøje formuleret betænkelighederne vedrørende en resistens, der kunne udvikles mod antibiotika.
Det er heller ikke klarlagt, hvorfor der ikke blev inviteret forskere fra USA, som ikke kun kunne have bekræftet det, fru Roth-Behrendt allerede har sagt, nemlig at BT-majs ikke er tilladt i alle forbundsstater, netop ikke i de stater, hvor BT-bomuld allerede er tilladt, men også, at IPE også har forbudt, at BT-majs anvendes til fremstilling af popcorn og grønsagsmajs. Hvad betyder dét da for det europæiske landbrug, for den europæiske forbruger, når der kun kommer meget ufuldstændige informationer fra Kommissionen?
Først og fremmest mener jeg, at man slet ikke kan udtale sig endnu om virkningen på lang sigt, det være sig for andre planter, idet de også kan udvikle resistens over for dette plantebeskyttelsesmiddel, det være sig i spørgsmålet om, at det giver resistens over for antibiotika, for denne genetisk modificerede majs skal ikke indføres, så længe en undersøgelse kunne have fundet sted, der kunne have bevist virkningen på lang sigt for mennesker, for dyr og for miljøet.
Jeg mener, på grund af alle disse facts ville det have været klogere ikke at træffe beslutningen hurtigt, men derimod forvisse sig om forinden, hvad der sker i andre lande, i andre verdensdele, hvor er det derfor vigtigt og godt, fru kommissær, at De nu foreslår en ændring med hensyn til mærkningen i forbindelse med tilladelse til nye genetisk modificerede produkter i Unionen. Den kommer for sent for denne mærkning. Vi taler om spildt mælk, som vi ikke længere kan samle op.

Gillis
Hr. formand, den bioteknologiske industri har længe været identificeret som nøglen til det europæiske erhvervslivs fremtidige succes. Den er et af de områder, som forventes at få en stadig stigende økonomisk betydning i de kommende 20 år. Jeg håber, at den bliver kilden til mange hårdt tiltrængte arbejdspladser i alle vore medlemsstater. Men indtil videre er der gjort meget lidt for at fremme investeringerne i forskningsindustrien i Europa. Selv i Parlamentet udarter vore drøftelser sig ofte til ikke-underbyggede og negative bemærkninger, som bringer forvirring i den offentlige opinion.
Det retsgrundlag, hvorpå nye levnedsmidler eller levnedsmiddelingredienser, som udvikles af den bioteknologiske industri, kan godkendes til markedsføring i hele Den Europæiske Union, er mildest talt meget mindre end klart. Vi har øjeblikkeligt behov for klare og omfattende bestemmelser for genetisk manipulation med angivelse af de sikkerhedsafprøvninger, der skal finde sted, inden nye produkter markedsføres. Jeg vil gerne have kommissærens bemærkninger hertil i aften.
I mangel af et omfattende retsgrundlag investerer bioteknologiske virksomheder i Japan og USA, hvor der er en meget større retssikkerhed i forbindelse med markedsføringen af nye opfindelser. Indtil videre er vi i Europa ikke i stand til at garantere sikkerheden i forbindelse med disse nye produkter, ikke rede til at acceptere dokumentation fra Japan eller USA, og samtidig har vi ikke udviklet et omfattende retsgrundlag med hensyn til forbrugernes sikkerhed.
Tre separate videnskabelige komitéer, som Kommissionen konsulterede, inden den godkendte markedsføringen af genetisk modificeret majs, tilkendegav, at der ud fra sikkerhedsmæssige hensyn ikke var grundlag for at forbyde markedsføringen af en sådan majs i Europa. Vi kan afvise denne udtalelse. Vi kan sige, at de videnskabelige komitéer ikke var repræsentative.
Men hvis vi er utilfredse med systemet med videnskabelige komitéer, skal vi etablere et andet system. Jeg går stærkt ind for det system, der er etableret i USA, som har bevist sin værdi gennem mange år. Food and Drugs Administration har opvist mange gode resultater inden for levnedsmiddelsikkerheden. Jeg er fuldstændig enig i, som det siges i den forelagte beslutning, at folkesundhed og levnedsmiddelsikkerhed skal sættes øverst på vor dagsorden. Ud over at garantere sikkerheden, skal vi også etablere et system til at overvåge genetisk modificerede organismer, inden de udsættes i miljøet.
Handelen med levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser er af en global art og er underlagt GATT/WTO-aftaler. Hvis vor industri og vort landbrug skal blomstre, skal de støttes fuldt ud af klare og omfattende bestemmelser for forbrugerbeskyttelsen, i modsat fald vil de blive udsat for illoyal konkurrence, navnlig fra De Forenede Staters side.

Novo
Hr. formand, mine damer og herrer, det skal til en start understreges, at vi intet har at indvende mod forskning og anvendelse af bioteknologi i landbruget, men det skal også på det kraftigste understreges, at det er et område, hvor levnedsmiddelsikkerhed, sundhedshensyn og miljøbeskyttelse bør have højeste prioritet i de beslutninger, der træffes.
Efter min mening er Kommissionens ensidige godkendelse af indførsel af genetisk modificeret majs endnu et eksempel på en beslutning, som lader de store multinationale virksomheders og de store importvirksomheders økonomiske interesser gå forud for de førnævnte grundlæggende kriterier og prioriteter.
Som man kunne forvente - for mig er der intet nyt heri - har Kommissionen - og det skal stå klart, at jeg ikke har noget personligt imod fru Bonino - intet lært af kogalskabskrisen, som den i øvrigt fik pålagt et stort medansvar for.
Kommissionen bør således snarest tage denne tilladelse op til fornyet overvejelse og sammen med medlemsstaterne træffe foranstaltninger til, at der forud for - jeg understreger forud for - enhver beslutning vedrørende genetisk modificerede produkter foretages objektive og uafhængige videnskabelige undersøgelser, som følges op med offentligt tilgængelige oplysninger om fremstillingsmåde og sammensætning. Kun således vil vi kunne bidrage til at genopbygge forbrugernes tillid og til en effektiv beskyttelse af folkesundheden.

Blokland
Hr. formand, efterhånden som vort kendskab til bioteknologien vokser, vokser også indvendingerne i omfang.
Vi står ved tærsklen til en bioteknologisk revolution. Nu, hvor principperne for opbygningen af genetisk materiale begynder at blive kendt, oversvømmes vi af en bølge af forskning på mennesker, dyr og planter, som vi må forholde os til. Helt bortset fra alle procedurer og detaljer er der een ting, som det er mig magtpåliggende at få sagt: lad os som mennesker aldrig tro, at vi kan besejre sygdom, misdannelse og død gennem vor viden om organismer. Vor viden vil altid være ufuldstændig. Derfor er et fund af dette eller hint gen mod en sygdom eller skimmel fortsat kun en delløsning. Det virkelige problem, en ufuldkommen skabning efter syndefaldet, forsvinder ikke. Alt, hvad vi kan udrette i form af lindring af lidelser, er et ekstra plus, men det hjælper os ikke ud over det egentlige problem: det er fortsat stykkevis.
Dette er ting, som vi må slå fast a priori, men så nu over til det konkrete tilfælde med den genmodificerede majs.
Det er tydeligt, at der i Rådet har været ringe støtte til en tilladelse. Dette er et tegn på, at der står et vigtigt spørgsmål på dagsordenen. Det burde i al fald have gjort Kommissionen noget mere tilbageholdende.
Østrig og Luxembourg er imod at tillade den ændrede majs. Dette må på en eller anden måde respekteres. Intet land kan tvinges til at acceptere noget så ømtåleligt. Jeg er derfor enig i punkt 8 i det fælles forslag til beslutning: beslutningen om at tillade majsen bør tages op til fornyet overvejelse.
Hvis vi mener det alvorligt med forsigtighedsprincippet, så er yderligere uafhængig videnskabelig forskning påkrævet. Det er overhovedet ingen skam at måtte erkende, at vor viden med hensyn til følgerne af genetisk modificering endnu ikke er omfattende nok.

Kirsten Jensen
Hr. formand, Kommissionens nye forslag om mærkning af gensplejsede produkter er i sig selv i orden, fordi det kan sætte lys over et af de grå felter, der var tilbage efter novel food . Man kan undre sig over, at den sunde fornuft, som Parlamentets flertal gav udtryk for for få måneder siden, ikke dengang gjorde indtryk på Kommissionen, hvorefter den nu pludselig bøjer sig for en mediestorm. Ja, Kommissionen er jo slet ikke med i det forlig, der er indgået om novel food .
Selv om kommissionsmedlemmet siger, at vi ikke skal se på gensplejsning generelt, så står vi dog alligevel over for en fare for, at landbruget i EU styres i en forkert retning. Vi risikerer monokulturer, som er afhængige af bestemte sprøjtemidler, og som netop på grund af deres monopol og store udbredelse øger risikoen for naturkatastrofer, som oven i købet kan føre til, at vi kommer til at mangle fødevarer. Og hvor er i øvrigt den biologiske mangfoldighed, som vi også har forpligtet os til at fremme?
Kommissionen skal jo ikke bare forsvare direktiv 220. Kommissionen skal forsvare hele acquis 'et, og det er jo tydeligt, at der fra alle sider i Parlamentet gives udtryk for, at man ikke i tilstrækkelig grad respekterer forsigtighedsprincippet og måske heller ikke andre ting, som der allerede er blevet talt om. F.eks. har flere talere nævnt deres bekymring for ampicillin og deres uenighed i den betragtning, at risikovurderingen er helt i orden, selv om komitéerne er blevet spurgt på ny.
Med hensyn til beslutningsproceduren er det svært at forklare, at en procedure, hvor Kommissionen og ét medlemsland kan blæse på 13 andre medlemslande, i det hele taget hører hjemme i et demokratisk system. Sådan en procedure må laves om, og jeg vil gerne spørge, hvilket initiativ Kommissionen har taget i den retning. Og jeg vil også gerne spørge kommissionsmedlemmet, hvilken procedure der skal følges, når det drejer sig om optagelse på sortslisten. Hvis et enkelt medlemsland protesterer mod optagelse på sortslisten, hvilken EUprocedure træder så i kraft, og hvilke kriterier skal så lægges til grund? Vil sorten blive afvist, eller vil det enkelte medlemsland bare skulle acceptere en beslutning på EU-niveau?

Liese
Hr. formand, forvirringen må være komplet for borgerne i Europa. Her har vi en beslutning truffet af de europæiske organer om mærkning af genetisk modificerede levnedsmidler, og samtidig, da der berettes om denne beslutning, tillader Kommissionen import af majs og soja, der også er bestemt til levnedsmiddelproduktionen, uden at der er planlagt nogen mærkning.
Hvem bærer ansvaret for denne forvirring, der på den ene side bringer genteknikken i miskredit, men som også svækker tilliden til de europæiske beslutningsprocesser? Europa-Kommissionen bærer helt entydigt ansvaret.
Kommissionen har blokeret novel food -forordningen, som vi allerede vedtog her i Parlamentet sidste forår. Og hvis hr. Bangemann og hele Kommissionen havde overtaget ændringsforslagene fra Parlamentet, så havde vi allerede i sommeren 1996 haft en gyldig mærkningsforordning. Kommissionen har også givet sig for god tid i forbindelse med ændring af direktiv 220/90. For det er da ulogisk, at vi ønsker at mærke levnedsmidler, men ikke forprodukterne. Hvordan skal producenten da så foretage en mærkning?
Men jeg tror også, at fundamentalisterne er medansvarlige for borgernes forvirring. Der pustes til angsten for, at ethvert levnedsmiddel, der har at gøre med genteknik, medfører enorme risici for forbrugeren. Fru Breyer taler om et storangreb på sundheden.
Jeg stiller mig snarere som hendes kollega fra den tyske forbundsdag, der siger, at der på markerne ikke vokser nogen rædselsplanter op. Og ampicillin-resistensen er efter min mening heller ikke nogen risiko. Jeg siger imidlertid med den samme heftighed, at den heller ikke er nødvendig, for det, man gør med ampicillin-resistensen, kan man også opnå på en anden måde, og det skal ske hurtigst muligt.
Vi ønsker genteknik, men den må ikke indføres hemmeligt, og dette kispus skal der omsider sættes en stopper for. De, fru Bjerregaard, og hele Europa-Kommissionen har mulighed for at sætte en stopper for dette kispus. De skal indkalde Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler allerede før den 15. maj, før novel food -forordningen træder i kraft, og det skal klarlægges, at der planlægges en omfattende mærkning for alle produkter, for at dette kispus omsider ophører.

Ephremidis
Hr. formand, det var et grundigt, men ikke særligt overbevisende forsvar af genetisk modificeret majs, kommissæren kom med.
For mig lød det som en gentagelse af alt, hvad der i sin tid blev sagt om kogalskab: dengang sagde man næsten det samme, og vi ved jo alle, hvad der skete. Jeg kan kun konkludere, at denne beslutning ligner et kriminelt overgreb på den europæiske befolknings sundhed.
Kommissionen må indse, at den endnu en gang er grebet på fersk gerning i en forbrydelse mod de europæiske borgere, og at den er nødt til at høre op med at tjene pengemagernes interesser - dvs. Ciba-Geigy og Monsanto, for dette firma er også ved at udvikle et produkt og søger om tilladelse til markedsføring - og i stedet tjene de europæiske befolkningers interesser og sundhed. Og det var ikke rigtigt af os, at vi i sidste mødeperiode forkastede den beslutning, vi havde truffet om et mistillidsvotum til Kommissionen på grund af krisen i forbindelse med kogalskaben: det har åbenbart opmuntret den til systematisk fortsættelse af sine kriminelle handlinger.

Fantuzzi
Hr. formand, kære kolleger, vi vil ikke foregive at vi i vor gruppe har de rigtige svar, men vi er heller ikke så ivrige efter at stemple Kommissionen som uansvarlig. I øvrigt viser kommissærens indlæg, hvori hun erindrede om afgørelserne af 2. april, at man er bevidst om problemet, og at man, omend med nogen forsinkelse, nu søger at råde bod på en situation med konstant retsusikkerhed. I beslutningsforslaget er der to stærke punkter, hvoraf det ene angår realiteten og de synspunkter, der gensidigt påvirker hinanden i forbindelse med et miljøvenligt landbrug. Man har her erindret om, at Kommissionen er et kollegium, men vi har en fornemmelse af, at der i lidt for høj grad er tale om vandtætte skot mellem de forskellige afdelinger. I Cork blev der afholdt en konference om landbruget, landområderne og det miljøvenlige landbrug, hvorunder det blev sagt, at miljøvenlige foranstaltninger på landbruget skal blive centrale områder inden for den nye fælles landbrugspolitik, men man bevæger sig til trods herfor i retning af afgørelser, der godkender en massiv forøgelse af doseringen af en bestemt gift, der indebærer risiko for udvikling af en ny generation af insekter, der er modstandsdygtige over for et miljøvenligt insektbekæmpelsesmiddel, eller man risikerer i stort omfang at bruge et ukrudtsbekæmpelsesmiddel med de konsekvenser dette kan have for vandet, hvori dette bekæmpelsesmiddel kan opløses.
Også på dette område havde det været hensigtsmæssigt at gå mere forsigtigt til værks under udnyttelse af erfaringerne med BSE. Vi er ikke forhåndsindtaget over for bioteknologien. Det er netop i Kommissionens meddelelse af juni 1994 om bioteknologiens fremtid, at det ses, at fremtiden inden for denne sektor går via en kontrol med risiciene og skabelse af et nyt klima af tillid hos befolkningen. Det er hertil, vi i dag må holde os for at undgå, at borgeren spørger sig selv om, hvilke mennesker der egentlig befolker Europa, og om dette Europa i virkeligheden genetisk er ude af stand til at tage sig af hans bekymringer og uro.

Flemming
Hr. formand, fru kommissær, jeg er for en konkretisering af diskussionen om anvendelse af genteknologien. Jeg tror på, at genteknikken er en intellektets teknik, en fremtidsteknologi med særlig betydning for medicinen. Bioteknologiske lægemidler anvendes allerede i dag mod kræft, diabetes, hjerteinfarkt og dissemineret sklerose.
Saglighed har imidlertid to sider. Derfor er det stadigvæk, fru kommissær, sagligt uforståeligt for mig, hvorfor Kommissionen har givet tilladelse til import af denne majs, selvom 13 ud af 15 medlemsstater var imod.
Desuden er det sagligt uforståeligt for mig, at man har tilsidesat advarslerne fra Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler. Var der ikke allerede noget lignende i forbindelse med BSE? Komiteen var ganske vist af den opfattelse, at sandsynligheden for overførsel af antibiotika-resistensen er ringe, men har vi ikke allerede hørt noget lignende i forbindelse med BSE? Og at eventuelle følger på sundhedsområdet er mulige, omend ubetydelige. Har vi ikke også hørt det før et eller andet sted i den senere tid?
Hvordan det end forholder sig, mine damer og herrer, så har Østrig på grundlag af nye videnskabelige resultater foreløbig forbudt markedsføring af det konkrete produkt. Da nye videnskabelige undersøgelser især ikke har afklaret spørgsmålene endeligt endnu om mulig overførsel af antibiotika-resistens, men heller ikke problemet i relation til en mulig resistensudvikling mod BT-toksinet, og da yderligere videnskabelige undersøgelser er nødvendige for, at disse risici kan udelukkes med sikkerhed, har Østrig udstedt dette forbud.
Jeg beder Dem, mine damer og herrer, men også ganske særligt Dem, fru kommissær, stemme for, at tilladelsen til et i den grad omstridt produkt underkastes endnu en grundig saglig undersøgelse!

Ford
Hr. formand, jeg taler under denne forhandling som en, der både er politiker og videnskabsmand. Videnskab og teknologi mangler desværre matematikkens overbevisende sikkerhed. To plus to er altid lig fire. Videnskab og teknologi er mindre sikre. De er sjældent absolutte. Videnskab drejer sig om skøn, om at bedømme beviserne og drage de rette konklusioner. På grundlag af den dokumentation, jeg har set og læst, er mit skøn det, at genetisk modificeret majs er sikker for forbrugerne. Men - og det er et vigtigt men - jeg og videnskabsfolkene (eksperterne) kan sagtens tage fejl. De har måske endnu ikke set nok. Der er mange eksempler på, at videnskabsfolk og teknologer har taget fejl. Tacoma Narrows-broen brød sammen trods ingeniørerne. Challenger sprang i luften trods teknologerne. BSE ser ud til at kunne overføres til mennesker trods videnskabsfolkenes og eksperternes udtalelser. Som politiker mener jeg derfor, at det er nødvendigt at give forbrugerne redskaberne til at træffe andre valg end dem, jeg eller eksperterne træffer, på grundlag af deres eget velbegrundede skøn. Dette betyder, at der klart er behov for mærkning af de produkter, der indeholder genetisk modificerede organismer - nogle vil sige af de produkter, der er kontamineret med genetisk modificerede organismer.
Jeg glæder mig derfor over Kommissionen beslutning af 2. april. Men det, jeg ikke forstår, er, hvorfor man taler om en lovgivning med tilbagevirkende kraft i forbindelse med genetisk modificeret majs og de øvrige organismer, som der allerede er ansøgt om tilladelse af. På det grundlag vil man ikke kunne give sundhedsoplysninger på cigaretter, da de allerede findes, eller kræve, at biler, som allerede er blevet købt af forbrugerne, skal overholde nye hastighedsgrænser. Jeg ønsker ikke et forbud med tilbagevirkende kraft. Det, jeg ønsker, og det, jeg kræver nu, er, at der fremover vil være mærkning af alle genetisk modificerede organismer, der anvendes i levnedsmiddelprodukter.

Pimenta
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, der er efter min mening fire grundlæggende problemstillinger i denne debat:
For det første: i forbindelse med afgørelser om genetisk modificerede produkter bør disse snarere gøres til genstand for den analyseprocedure, som i dag anvendes for medikamenter, end for den procedure, der gælder for levnedsmidler, som vi alle kender til og er vant til at konsumere. Som en af de foregående talere påpegede, er det således nødvendigt at fastsætte procedurer vedrørende sikkerhed, tests, certificering og markedsføring, der som sagt mere ligner de procedurer, der anvendes i forbindelse med medikamenter, end dem, der anvendes i forbindelse med levnedsmidler. Efter hvad jeg hidtil har set, føler jeg mig ikke overbevist om, at Den Europæiske Union råder over sammenhængende mekanismer til at analysere disse aspekter, herunder virkningerne på miljøet, planterne selv, andre former for afgrøder og de dyr, der fodres med de pågældende produkter. Intet af dette er blevet undersøgt. Det er således nødvendigt med en gennemgribende revision af autorisationsprocedurerne.
For det andet: spørgsmålet om mærkning. Hertil har jeg intet at tilføje, jeg tilslutter mig uforbeholdent, hvad hr. Ford sagde for lidt siden desangående.
For det tredje: spørgsmålet om GATT. Fru kommissær, lad Dem ikke besnakke af kommissær Leon Brittan. GATT har ikke nogen filosofi vedrørende dette spørgsmål, men baserer sig i disse spørgsmål på den sanitære og fytosanitære kodeks, som er en videnskabelig kodeks. I mangel af doktrin henholder man sig til ISOstandarderne eller Codex alimentarius . Disse standarder er i mange tilfælde uegnede, fordi de er fastsat efter den laveste fællesnævners princip. Når der ikke findes en veletableret videnskabelig forskning, og det gør der ikke vedrørende hormoner, er GATT i vanskeligheder. Som ordfører for GATT- og miljøanliggender kender jeg en del til de respektive lovgivninger, og jeg kan ikke forstå, hvordan man så entydigt kan sige, at GATT forhindrer os i at træffe de i denne sag fornødne forsigtighedsforanstaltninger.
Til sidst en afsluttende bemærkning om landbrugspolitikken, hr. formand, et grundlæggende spørgsmål, som fru Jensen har bragt frem. Ud over den beskyttelse, som certificeringsmekanismerne giver, er det nødvendigt at sikre, at der bliver plads til et alternativt landbrug, som ikke er baseret på genetisk modificerede produkter eller intensiv kemi, og at dets produkter kan nå ud til supermarkederne. Uden dette vil forbrugeren ikke have en reel valgmulighed.

Happart
Hr. formand, fru kommissær, afmærkning og mærkning er naturligvis mere end nogensinde fremme i den offentlige debat.
Den simpleste form for afmærkning vedrørende grøntsager ville naturligvis være at farve de genetisk modificerede produkter med røde eller blå farver af vegetabilsk oprindelse, som ikke er sundhedsfarlige. Så kunne man i det mindste ikke længere snyde samfundet og borgerne.
Jeg vil gerne undgå, at man kan fejlfortolke det, jeg siger her, og sige: «Disse folkevalgte er imod modernisering og imod forskning«. Nej, tværtimod. Men der er forskning og så er der forskning. På landbrugs- og fødevareområdet har forbrugerne adgang til tilstrækkelig mange produkter, i hvert fald de forbrugere, der kan betale, for det er jo velkendt, at dem, der ikke har råd, tager man ikke hensyn til, ikke sandt? Vi har brug for videnskaben, men videnskaben skal hjælpe menneskeheden og ikke få folk til at spise produkter, der indeholder døden.
Konkurrenceevnen, som man argumenterede for for lidt siden, har også en vis vægt, den har også sin pris for menneskers sikkerhed. Så konkurrenceevne plus konkurrence, monetære midler plus finanser har intet med sundhed og gøre. Men for mig er økonomien også sundhed, for det tjener intet formål at give folk billige fødevarer, hvis man må betale en meget høj pris målt med sundhedsalen.
Fru kommissær, jeg kan ikke følge Dem, når De udsteder garantier om det uvisse: De handler, som om De lå inde med den ufejlbarlige sandhed. Indlæggene, som vi har hørt fra vore kolleger, giver snarere et billede af Kommissionen som en uansvarlig politisk beslutningsinstans, hvis den da ikke er direkte inkompetent.
Kommissionen har intet forstået, siger nogle. Jeg tror derimod, at den udmærket har forstået, at EuropaParlamentet er et parlament, som i så høj grad savner mod, at man kan pådutte det, eller endda få det til at vedtage politiske dokumenter, der er så meget desto vigtigere, fordi de strider mod vore egne synspunkter.
Afslutningsvis, hr. formand, vil jeg sige, at i februar ved behandlingen af mistillidsvotumet var Parlamentet bange. I dag begræder det sin egen inkonsekvens. Mens Kommissionen fortsat udnytter det, for den dag, hvor vores Parlament har fundet modet og stolthedens vej, er freden forbi!

Keppelhoff-Wiechert
Hr. formand, fru kommissær, der er sagt meget; lad mig derfor indledningsvis stille et spørgsmål. Set med mine øjne giver det overhovedet ingen mening, hvis vi på den ene side forbyder produktion af GMO'er i EU, men på den anden side under visse omstændigheder, og det er også mit spørgsmål til Dem, fru Bjerregaard, importerer genmajsprodukter, popcorn etc. til EU. Så har det store votum, som er afgivet af de lande, der er totalt imod disse produkter, heller ikke nogen mening. Så er det det rene bluff for forbrugerne.
Det er nemlig hidtil ikke lykkedes at vække en dybere forståelse i befolkningen for den grønne genteknik, altså udviklingen og dyrkningen af genetisk modificerede planter. En bedre forståelse opnås ikke bare gennem PRkampagner. Det er snarere nødvendigt, at videnskaben og erhvervslivet gør sig forståelige over for hinanden. Her skal der tages hensyn til den normale forbrugers spørgsmål og bekymringer. De mulige risici ved den grønne genteknik overvurderes f.eks. ifølge teknologirådets udsagn i mit land. Risikoen for uønskede udviklinger er mindre ved dyrkning af herbicidresistente planter end ved den konventionelle dyrkning, fordi der til enhver tid kontrolleret kun overføres ét gen i stedet for et stort antal forskellige gener. Man gør det imidlertid ikke ligefrem let for talsmændene for en fordomsfri omgang med genteknologien, hvis de nye muligheder for dyrkning f.eks. udnyttes til at tilpasse planter til et plantebeskyttelsesmiddel og ikke omvendt. Den samlede diskussion, også om genmajs, kræver saglig fremstilling.
Genmajs ja eller nej, det er set ud fra mit synspunkt ikke noget landbrugsspørgsmål, men derimod et spørgsmål om konkurrence. Genteknologien er hverken løsningen på alle dyrkningsmæssige problemer eller et afskyeligt djævelskab, som - når den først er kommet ud af kontrol - truer grundlaget for den menneskelige eksistens.
Lad mig til slut sige følgende til debatten: Det er en stor fejl at tro, at hvis vi ikke tillod noget nyt, så ville alt blive ved det gamle.

Bjerregaard
Hr. formand, desværre tillader tiden jo ikke, at jeg går i detaljer om de mange spørgsmål, der er stillet. Det er lidt ærgerligt, for det er en vigtig debat, og der er meget, som det kunne være værdifuldt at få svaret på.
Jeg vil godt indlede med en mere almen betragtning. Det har været et gennemgående træk i de mange indlæg i dag, at der er blevet henvist til den almindelige politiske bekymring og til den bekymring, som meget tydeligt kommer til udtryk i Europas befolkning. Jeg forstår min egen opgave og også Deres opgave som parlamentarikere på den måde, at vi, når vi konstaterer en sådan bekymring, skal finde ud af, hvilke muligheder og hvilke rammer vi har for at imødegå en sådan bekymring. Det vil sige, at vi skal undersøge, hvilke muligheder vi har for at sikre os i betragtning af denne bekymring. Det er det, vi har prøvet at gøre både i sagen med majsen og dernæst i forbindelse med mærkningen. Der er jo det besværlige, som mange af talerne også har været inde på, at hverken De som parlamentarikere eller jeg som kommissær har mulighed for at have den videnskabelige baggrund for alle de sager, vi skal tage stilling til. Det, vi må gøre i sådanne forløb, er at spørge kompetente folk. Det betyder ikke, at vi ikke selv har et ansvar. Det betyder ikke, at vi ikke ender med en politisk afgørelse, for det gør vi. Det gør De i Parlamentet, det gør vi i Kommissionen, men vi har selvfølgelig en forpligtelse til at sikre os bedst muligt.
Det synes jeg, vi har gjort. Derfor synes jeg ikke, det er helt rigtigt, når flere af Dem her i dag har understreget, at vi ikke tog hensyn til, at der var mange medlemsstater, der var imod indstillingen om frigivelse af majs. Det gjorde vi jo. Vi tog jo netop hensyn. Vi fulgte ikke bare procedurerne, sådan som vi skulle i kraft af direktiv 90/220/EØF og godkendte sagen. Vi spurgte jo netop tre videnskabelige komitéer, hvilket i og for sig ikke indgår i baggrunden for direktiv 90/220/EØF. Vi ønskede netop en yderligere sikkerhed. Disse tre videnskabelige komitéer behandlede så sagen, og de indkaldte til en høring, hvor der også var indkaldt eksperter fra bl.a. USA netop for at sikre sig, ikke mindst i spørgsmålet om ampicillinen. Så derfor må man sige, at vi har i det her forløb prøvet at strække de muligheder, vi har ifølge en eksisterende lovgivning så langt, vi overhovedet kunne.
Dette rejser selvfølgelig spørgsmålet om komitologiproceduren, som fru Roth-Behrendt og flere andre talere har været inde på. Jeg er enig i, at det selvfølgelig er et spørgsmål om IGC, men derudover er det også et spørgsmål om revisionen af direktiv 90/220/EØF. Der skal ikke være nogen som helst tvivl om, at jeg ikke synes, at den komitologiprocedure, som nu ligger til grund for direktiv 90/220/EØF, er hensigtsmæssig, og jeg mener bestemt, at det bør laves om i forbindelse med revisionen, og vi håber altså at kunne have et forslag til Parlamentet her før sommerferien.
Der er en anden ting, som i højere grad vedrører substansen af det, vi har diskuteret, og det er spørgsmålet om markørgenerne. Her er det vigtigt, at vi får udarbejdet nogle fremtidige retningslinjer. Jeg er enig i de betænkeligheder, som også flere af talerne her i dag har givet udtryk for. Jeg synes altså, at man må sige, at vi har gjort ganske meget for at dække os ind så godt, som vi nu overhovedet kan. Ikke desto mindre er jeg enig i, hvad hr. Ford sagde, nemlig at vi selvfølgelig ikke kan gøre andet end at handle ud fra den baggrund, som videnskaben giver os i dag. Vi har ikke andre muligheder, og vi må træffe de politiske beslutninger på det grundlag, som vi nu en gang kan få.
Jeg takker meget for de gode råd, som jeg kan gå videre med til den juridiske tjeneste vedrørende andre områder, hvor der kan træffes beslutninger, og jeg må så håbe, at det kan gøre et vist indtryk. Jeg synes, det afgørende i denne debat er, at vi har forsøgt at sikre os så godt, som vi overhovedet kan. Vi har, som flere har efterlyst det, prøvet at give forbrugerne den bedste vejledning, de kan få, ved at sikre en mærkning, og vi prøver at rette op på det misforhold, at mærkningen kommer, efter at der er firmaer, der allerede har søgt om anerkendelse, og jeg må sige, at jeg med de meldinger, som vi allerede har fået, har de bedste forhåbninger.
Endelig er det i flere indlæg, især fra østrigske parlamentarikere, blevet understreget, at vi bør se på de nye videnskabelige resultater, der er blevet lagt frem fra Østrigs side. Det er jeg enig i. Selvfølgelig må vi det, og derfor har vi sørget for, at det materiale, der er fremsendt fra Østrig, er blevet sendt videre til de videnskabelige komitéer, sådan at man dér kan foretage en selvstændig bedømmelse heraf.
Jeg håber altså, at vi med denne debat har fået afklaret nogle af usikkerhedspunkterne, og jeg vil også godt sige, at jeg selv synes, at debatten har været nyttig og klargørende og bestemt også af stor nytte for den kommunikation på hele området, som jo også flere af parlamentarikerne har efterlyst her i dag.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Beskyttelse af arbejdstagere mod
kræftfremkaldende stoffer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0072/97) fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv om første ændring af direktiv 90/394/EØF om beskyttelse af arbejdstagerne mod risici for under arbejdet at være udsat for kræftfremkaldende stoffer (sjette særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) (C4-0637/96-95/0229(SYN)) (Ordfører: Ojala).

Ojala
Hr. formand, det anslås, at omkring 10 millioner arbejdstagere i EU årligt rammes af en arbejdsrelateret eller bliver offer en ulykke på arbejdspladsen. Det drejer sig om enorme menneskelige lidelser og store økonomiske tab. I 1992 vurderedes udgifterne til at være på 27 billioner ecu.
Ifølge EF-traktatens artikel 118 A skal medlemsstaterne bestræbe sig på at forbedre arbejdsmiljøet for at beskytte arbejdstagernes sikkerhed og sundhed. Dette er en fremragende målsætning for EU. Borgerne føler, at Unionens arbejde ligger dem fjernt, og at virkningerne og fordelene af dette arbejde ikke ses i dagligdagen. EU's foranstaltninger til forbedring af arbejdsmiljøet skal være troværdige. Blandt andet gennem disse foranstaltninger vil EU, i givet fald, opnå sin anerkendelse og berettigelse blandt borgerne. Borgerne må kunne stole på, at forbedringen af arbejdsmiljøet ikke blot er tomme erklæringer, men at det er udtryk for en reel omsorg for arbejdstagerne og deres sundhed.
Forslaget til ændring af direktiv om kræftfremkaldende stoffer, der nu er til andenbehandling i Parlamentet, har et vigtigt grundlag. Formålet er at forebygge og forhindre, at arbejdstagerne udsættes for kræftfremkaldende stoffer. Arbejdsrelateret kræft er i det hele taget en enorm udfordring, og ethvert arbejdsrelateret kræfttilfælde er set ud fra en menneskelig synsvinkel et tilfælde for meget. I direktivforslaget opstilles der for første gang en grænseværdi for et kræftfremkaldende stof, benzen. Samtidigt udvides anvendelsesområdet for direktivet betydeligt til bl.a. at dække medicinal- og kosmetikindustrien, levnedsmidler osv.
Det er en udbredt anerkendt opfattelse blandt eksperterne, at omkring 4 procent af kræftdødsfaldene sandsynligvis skyldes arbejdsrelaterede faktorer. I Finland konstateres der årligt 18.000 nye kræfttilfælde ud af en befolkning på 5 millioner. Hvis det anslås, at fire procent af disse tilfælde kan henføres til arbejdsforhold, indebærer det, at omkring 700 arbejdstagere i Finland årligt rammes af arbejdsrelateret kræft. I EU som helhed vil det årligt svare til titusindvis af arbejdsrelaterede kræfttilfælde.
Ved førstebehandlingen af forslag til direktiv om kræftfremkaldende stoffer gav Europa-Parlamentet udtrykt for, at det var det magtpåliggende og dets store ansvar at beskytte arbejdstagerne mod kræftfremkaldende stoffer. Parlamentet ønskede en stramning af den linie for forbedring af arbejdsmiljøet, der var blevet indarbejdet i Kommissionens forslag. Parlamentet stillede 16 ændringsforslag til Kommissionens oprindelige forslag, hvoraf Kommissionens medtog de fleste i sit ændrede forslag. Rådet vedtog dog kun 5 af ændringsforslagene. Jeg er bestemt ikke tilfreds med Rådets afgørelse. Europa-Parlamentet udarbejdede ansvarsfuldt sine ændringsforslag, idet man tog hensyn til både en forbedret beskyttelse af arbejdstagerne og de tekniske begrænsninger ved beskyttelsen, for at bl.a. de små og mellemstore virksomheders økonomiske og produktionsmæssige forhold ikke blev urimeligt vanskeliggjort.
Det er i sig selv positivt, at Rådet besluttede at opstille 1 ppm som grænseværdi for benzen. Det er dog beklageligt, at grænseværdien først bliver obligatorisk seks år efter vedtagelsen af direktivet. Benzen er et stof, som der ikke kan opstilles en sikker grænseværdi for. Risikoen vil altid være til stede. Eksponering for en benzenkoncentration på 1 ppm gennem hele arbejdslivet forårsager 0, 5-6, 5 flere leukæmitilfælde pr. 1000 arbejdstagere.
Jeg anser det for beklageligt, at der i Rådets fælles holdning overhovedet ikke nævnes biologiske grænseværdier og måleprocedurer. Det vil være særdeles vigtigt at opstille en biologisk grænseværdi for benzen, eftersom de seneste undersøgelser har vist, at den optagelse af benzen, der sker gennem huden eksempelvis under arbejdet i autoværksteder, er den vigtigste eksponeringskilde.
Forslag til ændring af direktivet om kræftfremkaldende stoffer er trods alt et skridt i den rigtige retning med hensyn til beskyttelse af arbejdstagernes sundhed. Jeg støtter derfor vedtagelsen af denne fælles holdning. Som ordfører mener jeg imidlertid, at det er mit ansvar på baggrund af førnævnte argumenter at genfremsætte de ændringsforslag, som Parlamentet vedtog under førstebehandlingen, og som udvalget vedtog enstemmigt. De Grønne har også stillet et ændringsforslag, som jeg vil vende tilbage til i morgen. Det endelige resultat havde dog været bedre for arbejdstagerne, hvis direktivet var blevet behandlet i henhold til proceduren med fælles beslutningstagning. Det er desværre ikke tilfældet.
Afslutningsvis vil jeg sende den varmeste tak til Kommissionens medlemmer for den konstruktive dialog og samarbejdet med Parlamentet, som de har vist under behandlingen af sagen. Jeg håber inderligt, at dette direktiv nu omsider bliver vedtaget under det hollandske formandskab.

Blak
Hr. formand, de danske socialdemokrater stiller sig positivt til ordførerens indstilling om beskyttelse af arbejdstagere, når det drejer sig om risikoen for under arbejdet at være udsat for kræftfremkaldende stoffer. Jeg vil dog i denne sammenhæng gerne fremføre nogle af Dansk Laborantforenings synspunkter netop på dette område, og jeg er enig med den i, at det gælder om at få en strengere lovgivning. Jeg tager ligesom den afstand fra fastsættelsen af grænseværdier for kræftfremkaldende stoffer, idet det er internationalt og videnskabeligt anerkendt, at der ikke kan sættes nogen sikker nedre grænse for, hvornår et kræftfremkaldende stof ophører med at kunne fremkalde kræft hos et menneske. Der skal, som Dansk Laborantforening foreslår, arbejdes for minimal udsættelse og helst ingen udsættelse overhovedet, så der på den måde kan skabes en nulrisiko i arbejdsmiljøet. Når der fastsættes grænseværdier for kræftfremkaldende stoffer på et bestemt niveau, bliver den daglige kamp for at fastholde en beskyttelse af arbejdstagerne på et så højt niveau som muligt vanskeligere. Det hænger selvfølgelig sammen med, at det er svært at argumentere overbevisende over for den logiske og saglige konsekvens af den viden, man har om den mulige risiko, så længe man sideløbende bruger begrebet grænseværdier for kræftfremkaldende stoffer.
De mennesker fra Dansk Laborantforening, som har rådgivet mig, ved, hvor skoen trykker. Det er deres daglige arbejde, og dem bør vi virkelig lytte til. Politiske holdninger og følelser i øvrigt kan sjældent hamle op med faglige kvalifikationer.

Pronk
Hr. formand, jeg vil for det første gratulere ordføreren hjerteligt med betænkningen. Jeg mener, at det er hendes første betænkning - jeg er ikke helt sikker - men i al fald har hun vidst at føre denne i sig selv vanskelige og indviklede tekniske betænkning frem til en lykkelig afslutning. Jeg håber også - og dette siger jeg også på min gruppes vegne - at Kommissionen vil kunne overtage de ændringsforslag, som hun har indgivet sammen med Socialudvalget. Fordi det er jo naturligvis især det, det drejer sig om her til aften: hvad overtager Kommissionen, og hvad overtager den ikke. Når Kommissionen under samarbejdsproceduren intet overtager, står det jo altid ret skralt til med vort arbejde. Det venter jeg altså spændt på.
Vi står her over for et overmåde alvorligt problem. Kræft, det har ordføreren allerede beskrevet, er en af de alvorligste sygdomme i Den Europæiske Union. Vi ved, at den slags stoffer kan være en vigtig fremkaldende faktor, og vi beskæftiger os altså med et meget betydningsfuldt anliggende. Dette angiver tillige, mener jeg, at hele direktivspørgsmålet i forbindelse med artikel 118 A er meget vigtigt. Det er ikke så tit ting, som folk farer ud og kæmper for, men det er på den anden side ting, hvor det går op for folk efter mange år, at når direktiverne ikke bliver overholdt, så pådrager de sig på den måde meget alvorlige skader. Heldigvis kan endog de, der forårsager skaden, somme tider selv indse det, i og med at de må betale enorme beløb ved domstolene. Dette er essensen af denne artikel. Denne artikel må derfor også opretholdes. Men jeg er også helt enig i det af ordføreren fremførte, at denne artikel naturligvis skal være en fælles beslutningstagningsartikel i fremtiden, ikke en artikel i den nuværende udformning.
Jeg tror, at Rådet i sig selv, som så ofte i den slags tilfælde, har gjort et temmelig godt stykke arbejde. Det er da også indimellem en god ting at rose Rådet, men jeg holder fast ved, at ændringsforslagene, og specielt de ændringsforslag, der går på en nærmere definition, og de ændringsforslag, som plæderer for overgangsperiodens bortfald, må opretholdes. Disse er egentlig substansen. Der er naturligvis altid nogle ændringsforslag, som det er nemt at overtage, men som ikke tilføjer så meget til substansen, men dette er netop de ændringsforslag, det drejer sig om.
Mon ikke hele Parlamentet er ret så enigt heri. Det eneste, vi så må vente på, er, om Kommissionen kan tilslutte sig vor opfattelse, og det vil jeg gerne straks erfare fra kommissæren.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, kære kolleger, dette direktiv er et fremskridt, navnlig fordi grænseværdien også for benzen bliver fastlagt for første gang. Vor gruppe støtter ordføreren i hendes opfattelse af, at vi skal stille de ti ændringsforslag fra førstebehandlingen igen, især ændringsforslaget om at sløjfe overgangsperioden samt de ændringsforslag, som hr. Pronk lige har været inde på vedrørende definitionen.
Dette direktiv går imidlertid blot på det rent præventive ved at fastsætte grænseværdier for kræftfremkaldende stoffer. Jeg betragter det som min pligt i aften at henlede opmærksomheden på andre sygdomme som følge af et andet opløsningsmiddel som toluen, en vigtig fremkaldende faktor for sygdommen organisk-psykisk syndrom.
Dette organisk-psykiske syndrom angriber nervesystemet og kan føre til alvorlige former for hjerneskade. Sygdommen forårsages af, at man under arbejdet udsættes for kemiske opløsningsmidler, og den kan føre til hukommelsestab og somme tider til lammelser.
Kære kolleger, kære Kommission, det kan da ikke forholde sig således, at vi gerne opstiller en række løsninger for den ene sygdom uden at gøre ligeså, når det drejer sig om en anden. Da de europæiske medlemsstater ikke behandler anvendelsen af opløsningsmidler i lim og maling ens, varierer beskyttelsen af arbejdstagere i medlemsstaterne. Anvendelsen af den slags skadelige stoffer har allerede længe været underlagt bestemte forpligtelser i USA og de skandinaviske lande. Jeg synes, at det må være således, at der på europæisk plan bliver skabt lighed for arbejdstagere rundt omkring i landene, ikke alene for så vidt angår kræftfremkaldende stoffer, men for så vidt angår alle de skadelige stoffer, som mennesker udsættes for.
Hr. formand, jeg håber, og jeg har også indhentet oplysninger herom i mit eget land hos Rådet, at der fra Deres side kommer initiativer, og at det ikke alene bliver ved det ene direktiv.

Lannoye
Hr. formand, forslaget til direktiv, som vi har fået forelagt til andenbehandling, opfylder i princippet to mål. Det første er at udvide dækningsområdet for det oprindelige direktiv fra 1990 for at tage hensyn til alle de kræftfremkaldende stoffer, der findes på arbejdspladsen og tage hensyn til alle de mulige eksponeringsveje. Jeg mener at kunne sige, at dette mål er nået. Alle kollegerne er i hvert tilfælde tilfredse.
Det andet mål består i at fastsætte grænseværdier for erhvervsbetinget eksponering for et velkendt kræftfremkaldende stof, nemlig benzen. Og her vil jeg påstå, at målet langt fra er nået. Benzen har rent faktisk i lang tid været kendt som et kraftigt kræftfremkaldende stof. Der findes ikke videnskabelig uenighed om dette punkt. Og vi ved, at der ikke findes nogen uskadelighedsgrænse. Derfor er det vigtigt, at der fastsættes en grænseværdi for at begrænse skaderne.
Mange eksperter mener, at man bør indføre en grænseværdi på 0, 1 ppm. Det er ligegyldigt, om man taler om ppm eller andre måleværdier, det, der er vigtigt, er at sammenligne grænserne. Kommissionen har foreslået 1 ppm, det vil sige ti gange så meget. I dag viser det sig, at i de fleste arbejdssituationer, overstiger den erhvervsbetingede eksponering ikke 1 ppm. Derfor gør Kommissionens forslag ikke andet end at stadfæste den eksisterende situation. Men sagen bliver yderligere kompliceret, for i det oprindelige forslag foreslår Kommissionen en undtagelse for oliesektoren på 3 ppm. Sagen er allerede uacceptabel i sig selv, og ved førstebehandlingen afviste vi denne undtagelse, selv om vi accepterede 1 ppm.
Hvad sker der så i dag? Her ved andenbehandlingen står vi over for en fælles holdning fra Rådet, som jeg vil betegne som skandaløs, idet undtagelsen med 3 ppm udvides til alle aktivitetsområder, og man udskyder den maksimale omsætningsperiode for direktivet med to år. Det vil således tage seks år for at nå ned på grænsen på 1 ppm.
Denne foranstaltning giver derfor en illusion om at beskytte arbejdstagerne, mens det slet ikke er tilfældet, og i virkeligheden ligger man langt fra de industrielle sektorers krav. Vi bliver således nødt til at vedtage ændringsforslagene, og jeg håber, at kommissæren kan berolige os og sige, at hun støtter forslagene.

Lindqvist
Hr. formand, dette direktiv drejer sig om vore arbejdsforhold og om, hvilke regler der skal gælde for dem. Nogle lande, såsom Danmark og Sverige, har allerede i dag bestemmelser, som er betydelig strengere end bestemmelserne i det forslag, som Kommissionen har fremsat. Det viser, at det kan lade sig gøre at stille strenge krav til industrien, og at disse krav også kan opfyldes. Samtlige grænseværdier skal fastsættes i overensstemmelse med det såkaldte forsigtighedsprincip, dvs. at der skal være en forsvarlig marginal, således at de ikke nærmer sig det farlige. Grænseværdierne er jo næsten umulige at fastsætte, fordi der er tale om så mange forskellige former for absorption og for miljøproblemer. Derfor er Kommissionens grænseværdi for eksempelvis benzen på 1 ppm uacceptabel. Ligeledes er de angivne tidsfrister, som jo kan være op til seks år, uacceptable; de er alt for lange.
Alligevel er direktivet et skridt i den rigtige retning, hvilket er positivt i betragtning af, at det drejer sig om normer for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. Dog mener jeg, at ethvert land, som ønsker at gå længere, også skal have lov til det.

Bjerregaard
Hr. formand, jeg vil gerne først takke ordføreren, fru Ojala, for det gode arbejde, som hun har gjort med dette forslag og for løbende at støtte Kommissionen i dens bestræbelser for at bekæmpe erhvervsrelaterede kræftsygdomme. Såvel Kommissionen som kommissær Flynn og jeg selv påskønner denne indsats.
Lad mig først henlede Deres opmærksomhed på den politiske betydning af Rådets fælles holdning. Den er en klar, principiel tilkendegivelse af, hvor stor betydning effektive sundheds- og sikkerhedsbestemmelser har på fællesskabsplan. De vigtigste formål med Kommissionens forslag er blevet opfyldt. De går først og fremmest ud på at udvide direktivets anvendelsesområde, således at det kommer til at dække en lang række præparater, som ikke tidligere var omfattet, og dernæst for første gang at fastsætte grænseværdier for erhvervsbetinget eksponering for et velkendt kræftfremkaldende stof, nemlig benzen. Med Deres hjælp vil direktivet kunne vedtages i den nærmeste fremtid.
Kommissionen ville afgjort have foretrukket en kortere overgangsperiode, inden direktivet skal være fuldt gennemført i national ret. Men de forskellige aktivitetssektorer har behov for overgangsforanstaltninger for at kunne opfylde direktivets bestemmelser. I betragtning af, at de aktuelle grænseværdier i de fleste medlemsstater er langt højere end 3 ppm, er fristen ikke så urimelig.
På grundlag af det, jeg har sagt i det foregående, så beklager jeg at måtte meddele, at ingen af de ændringer, Parlamentet har foreslået, kan accepteres på nuværende tidspunkt. De husker sikkert, at Kommissionen inkorporerede 6 af ændringsforslagene: 1, 4, 6, 7, 8 og 10 i det ændrede forslag, som nu forelægges for Parlamentet. Men at Rådet forkastede dem af årsager, som Kommissionen havde en vis forståelse for. Selv om jeg i dag er modstander af at ændre teksten i den fælles holdning, så kan jeg forsikre ordføreren og de øvrige parlamentsmedlemmer om, at Kommissionen i praksis vil vide at tage hensyn til flere af de foreslåede ændringer, selv om vi ikke på nuværende tidspunkt kan inkorporere dem i lovgivningen. Jeg tænker her især på ændringsforslag nr. 3, 4, 5, 8 og 10.
Med hensyn til ændringsforslagene vil jeg gerne minde Dem om, at Kommissionen i forbindelse med vedtagelsen af den fælles holdning forbeholdt sig ret til på et senere tidspunkt, når det ændrede forslag er vedtaget, at vende tilbage med specifikke detaljerede forslag i lyset af de videnskabelige resultater, især hvad angår biomonitorering og målemetoder. Hvad biologiske grænseværdier angår, og her taler jeg om ændringsforslag nr. 4 og 8, agter Kommissionen at fremsætte yderligere forslag til fastsættelse af grænseværdier for bestemte niveauer for specifikke kræftfremkaldende stoffer, når de nødvendige data foreligger.
På samme måde vil Kommissionen fremsætte præcise forslag til ensartede måleprocedurer. Det er ændringsforslag nr. 10, og jeg agter endvidere at gøre Kommissionens intentioner helt klare for Rådet, når det ændrede forslag kommer til behandling. Kommissionen går også ind for idéen om en ajourført prioriteringsliste over grænseværdier - og det er ændringsforslag 3 - ud fra den betragtning, at der ikke foreligger videnskabelige data for alle kræftfremkaldende stoffer lige her og nu. Denne liste hører ikke hjemme i retsakten, men når de foreliggende data taler for et lovgivningsinitiativ, vil Kommissionen ikke tøve med at træffe de fornødne foranstaltninger. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at forsikre ordføreren om, at opførelsen af arsen og arsenforbindelser på listen vil blive behandlet som en hastesag, og det er ændringsforslag nr. 5.
Jeg håber, at det på denne måde er lykkedes mig at overbevise Parlamentet om Kommissionens vilje til i praksis at følge Parlamentets anmodninger op, og lad mig til slut gentage, at teksten, således som den ser ud nu, markerer et væsentligt fremskridt, og at Parlamentet har en stor andel i det gode resultat.

Pronk
Hr. formand, forstår jeg det korrekt, at kommissæren ikke accepterer nogen af de ændringsforslag, Parlamentet har stillet? Hun ønsker at se nærmere på dem osv., men hun ønsker ikke at acceptere nogen af de tolv ændringsforslag, Parlamentet har stillet? Har jeg forstået hende korrekt?

Formanden
Jeg havde forstået det anderledes, hr. Pronk, men under alle omstændigheder er det ikke mig, der skal svare.

Ojala
Hr. formand, jeg lyttede også med stor interesse til kommissærens svar, og jeg må sige, at svaret ikke er helt tilfredsstillende. Der blev lovet, at Kommissionen i fremtiden vil tage hensyn til mange ting, men på nuværende tidspunkt hvor sagen er i en afgørende fase, ser det ud til, at Kommissionen ikke ønsker at lægge pres på Rådet. Rådet er ikke engang rede til at gå så langt, som Kommissionen gik i sit oprindelige forslag, hvor jeg synes, at der var taget et afbalanceret hensyn til industriens og de øvrige gruppers behov. Jeg beklager det virkelig, eftersom det viser, at Rådet ønsker at trække denne sag i langdrag. Jeg ved, at der er et andet direktiv under udarbejdelse, og at det nu giver nogle håb for fremtiden. Jeg hørte med hensyn til arsen, som kommissæren omtalte, at der sandsynligvis meget hurtigt vil foreligge et forslag om dette.
Jeg er dog utrolig skuffet over, at denne sag er blevet behandlet ifølge samarbejdsproceduren. Vi er lidt vildrede, da det lader til, at De, fru kommissær, og Kommissionen i det hele taget lytter mere til Rådet end Parlamentet. Så længe tingene behandles ifølge samarbejdsproceduren, vil det være tilfældet. Derfor bør de behandles ifølge proceduren med fælles beslutningstagning.

Bjerregaard
Hr. formand, jeg skal gøre det kort, idet jeg må sige både til hr. Pronk og fru Ojala, at det faktisk var oplysninger om, at Kommissionen ikke kunne acceptere de stillede ændringsforslag, men med den tilføjelse, at der var flere af dem, hvor Kommissionen var enig i indholdet og ønskede at arbejde videre med sagen.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, det svar synes mig så uklart, at jeg mener, at kollegerne må have en indbyrdes drøftelse for at overveje, om denne betænkning skal henvises til Socialudvalget til fornyet udvalgsbehandling for at få lidt mere klarhed over sagen. Sådan her kan vi ikke stemme i morgen.

Bjerregaard
Hr. formand, jeg må sige, at medens jeg udmærket forstår, at ordføreren og hr. Pronk ikke har været særlig glade for det svar, jeg har kunnet give her i dag, så synes jeg ikke, man kan sige, at det manglede noget i tydelighed. Jeg synes, at meldingen med hensyn til, hvad Kommissionen kunne acceptere, var helt klar, så jeg synes i hvert fald, at man på den baggrund må sige, at uklarhed har der ikke været tale om.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00
(Mødet hævet kl. 20.41)

