
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 23. oktober 2003, for genoptaget. 
Formanden.
   - Jeg vil også gerne benytte lejligheden til at byde de fremtrædende gæster på tilhørerpladserne velkommen. En velkomsthilsen skal lyde til hr. Mejdahl fra det danske Folketing.
Vi har også fået besøg af vores kolleger fra den svenske Rigsdags udvalg om europæiske anliggender, som jeg også gerne vil byde velkommen til Parlamentet.
Som De ved, skal vi her i eftermiddag udveksle holdninger med kommissær Verheugen om Kommissionens situationsrapporter vedrørende tiltrædelseslandene. Jeg ved, at en række fremtrædende gæster, herunder ambassadører, er til stede i dag for at følge denne debat. Velkommen til. Jeg har især bemærket, at den rumænske chefforhandler og fungerende minister for europæisk integration er på besøg. Det samme er Theodor Stolojan, lederen af den rumænske opposition. En velkomsthilsen skal også lyde til dem.(1)

Formanden.
   - Forslag til ændret dagsorden for forhandlingerne den 5. og 6. november er omdelt. Følgende ændringer foreslås:
Jeg har i henhold til forretningsordenens artikel 144 modtaget to modstridende anmodninger om henvisning til fornyet udvalgsbehandling af hr. Wuermelings betænkning om forbrugerkredit (A5-0310/2003): fra PSE-Gruppen, som anmoder om henvisning til fornyet udvalgsbehandling før forhandlingen, og fra ELDR-Gruppen, der anmoder om henvisning til fornyet udvalgsbehandling i begyndelsen af afstemningen.
Medmindre de to grupper bliver enige om en fælles anmodning, kan jeg kun foreslå Parlamentet, at vi stemmer om disse anmodninger, når det er hensigtsmæssigt. 
Thors (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg synes, at det er et godt princip at forsøge at undgå unødigt arbejde og unødig forvirring. Jeg tror, at de tilstedeværende i salen er repræsentative. Derfor foreslår jeg, at vi med det samme stemmer om henvisning til fornyet udvalgsbehandling 
Schulz (PSE ).
   - Hr. formand, det var et klogt forslag, som fru Thors stillede. Hvis hun nu sammen med os straks stemmer for uopsættelig henvisning til fornyet udvalgsbehandling, afsluttes det på en helt igennem klog måde. 
Formanden.
   - Jeg kan høre på bifaldet, at det er, hvad Parlamentet ønsker. Det betyder, at Parlamentet er nødt til at ændre forretningsordenen, eftersom denne ikke tillader mig at gøre dette. Afstemningen må finde sted på det tidspunkt, jeg nævnte før. Sørg derfor for at være i salen, når forhandlingen begynder, så Deres holdning kommer med i betragtning.(1)
Gill (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne kommentere nogle meget ubehagelige, usandfærdige og personlige bemærkninger fra hr. Balfe efter budgetafstemningen i Strasbourg sidste måned. Hr. Balfe havde krævet en forlængelse af tidligere parlamentsmedlemmers sygeforsikring, hvilket blev afvist af Budgetudvalget.
Som en af budgetordførererne for 2004 betragter jeg mig selv som medarbejder i Parlamentet - en medarbejder, hvis fornemste opgave er at forsvare Parlamentets beslutninger og i dette tilfælde også Budgetudvalgets beslutninger. Min primære opgave har været at sikre, at skatteborgerne i EU får noget for deres penge, samt at bevare Parlamentets ry og værdighed i forhold til EU-borgerne.
For det første er hr. Balfes beskyldninger om, at jeg fuldstændig har forpurret Præsidiets beslutning, en beskyldning mod hele Budgetudvalget, eftersom alle hans krav blev sendt til afstemning.
For det andet omtalte hr. Balfe den, og jeg citerer, "forholdsvis billige ordning". Det er en forbløffende udtalelse, da de første estimater ligger på langt over 1 million euro, og det koster os 60.000 euro bare at få lavet en undersøgelse, der fastslår dette tal. Det er ikke småpenge.
For det tredje, hvad angår de eksisterende medlemmers anvendelse af nuværende ordninger, må jeg sige, at jeg er forbløffet. Foreslår hr. Balfe gennemsigtighed for medlemmer af Budgetudvalget, eller vil han etablere et register for alle? Foreslår han at ændre den nuværende ordning? Han tænker ganske tydeligt ikke på omkostningerne! Jeg anbefaler, at han udarbejder et forslag til næste års budget, så vi kan stille de nødvendige ændringsforslag.
På vegne af mine kolleger i Budgetudvalget, som jeg mener tager deres ansvar yderst alvorligt, vil jeg her til sidst gerne sige, at disse beskyldninger ikke er værdige for en person i en højere stilling som Kvæstor her i Parlamentet, og jeg synes, at han bringer Parlamentet og dette embede i miskredit.
Balfe (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne gøre det klart, at Præsidiet anmodede Budgetudvalget om at træffe en bestemt foranstaltning, hvilket fru Gill som budgetordfører kunne have gjort. Hun afstod fra at gøre dette. Præsidiet anmodede om, at de medlemmer, som var over 60 år, som havde været ansat i Europa-Parlamentet i mindst to valgperioder, og som var villige til på lige fod med alle andre ansatte at betale en tredjedel af ordningens omkostninger, når de gik på pension, kunne komme med i sygesikringsordningen på lige fod med alle andre ansatte i Parlamentet, hvis de ikke havde en tilstrækkelig national sikringsordning.
Et fuldstændigt enigt Præsidium er kommet med en meget menneskelig anmodning. Fru Gills reaktion som budgetordfører på denne anmodning var hverken venlig, menneskelig eller fornuftig. Der vil nu blive iværksat en undersøgelse, og når den er færdig, håber jeg, at Budgetudvalget, som bruger millioner af pund på meget tvivlsomme projekter ...
... indser, at det også har en pligt over for ældre og ofte syge parlamentsmedlemmer, som har ydet et stort stykke arbejde, og at disse medlemmer er parate til at betale for at være med i en sygesikringsordning, hvilket er mere end, hvad os nuværende medlemmer er villige til.
Jeg håber, at Budgetudvalget vil tage denne sag op igen, men jeg gentager, at det eneste, fru Gill skulle have gjort, var at sende Præsidiets - og ikke Kvæstorens - henstilling til afstemning her i Parlamentet. Hvis hun mener, at Budgetudvalget er højerestående end Parlamentet, foreslår jeg, at hun går tilbage til konstitutionsskolebænken.
Formanden.
   - Heldigvis er alle medlemmer her i dag sunde og raske. Lad os derfor fortsætte med sund respekt for vores dagsorden. 
Lehne (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil også fatte mig i korthed. Morgendagens dagsorden omfatter en afstemning om et beslutningsforslag om de liberale erhverv. På baggrund af den forgangne uges mødefrihed var det imidlertid ikke muligt at få et kompromis i stand til tiden, og jeg anmoder derfor om at udskyde afstemningen til den næste Strasbourg-uge. Det er også aftalen med hr. Medina Ortega og med hr. Rothley. Tak.
Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er enig i hr. Lehnes forslag, fordi de forskellige politiske grupper faktisk ikke er blevet enige om formuleringen af det fælles beslutningsforslag.
Formanden.
   - Hvis der er enighed om dette, så lad os fortsætte på det grundlag.
Schulz (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne komme tilbage til spørgsmålet om forretningsordenen og Wuermeling-betænkningen. Vi har overvejet, hvordan vi kan løse problemet med det samme uden at ændre forretningsordenen, og vi er nået frem til et resultat, som fru Thor efter min mening også kan acceptere. Jeg stiller hermed forslag om, at Wuermeling-betænkningen rykkes op som det første punkt på dagsordenen. Jeg vil godt bede Dem om at bekendtgøre det, og jeg meddeler allerede nu, at jeg i så tilfælde vil stille forslag om uopsættelig henvisning til fornyet udvalgsbehandling.
Wuermeling (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne eftertrykkeligt støtte forslaget om, at vi allerede nu stemmer om uopsættelig henvisning til fornyet udvalgsbehandling. Det er urimeligt, at kollegerne skal møde op her i plenarforsamlingen kl. 23.30 i aften for kun at stemme om, hvorvidt der skal finde en forhandling sted eller ej. Det ville være et tilfældigt flertal. Det er ikke rimeligt set i forhold til forslagets betydning. Samtidig vil jeg gerne bede om ordet, således at jeg kan tale imod denne uopsættelige henvisning til fornyet udvalgsbehandling uden forhandling.
Formanden.
   - Dette afspejler nøjagtig det dilemma, som grupperne har placeret mig i. Hvis jeg følger hr. Schulz' forslag, og han taber afstemningen, hvorved Wuermeling-betænkningen bliver det første punkt på dagsordenen, vil det bringe komplet uorden i dagsordenen for i dag. Jeg vil derfor ikke følge dette forslag. Men hvis mine kolleger, efterhånden som vi kommer videre i dagsordenen, kan nå til enighed og stille et fælles forslag, når vi er færdige med det første punkt, stiller jeg gerne forslaget videre til Parlamentet, så vi kan handle derefter. Hvis der ikke kan opnås enighed, forstætter vi som tidligere nævnt.

Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, i går var De ligesom jeg i Berlin. De var på officielt besøg i den tyske Forbundsdag. De havde følge af repræsentanter fra PPE-DE-Gruppen og PSE-Gruppen. Har De glemt, hr. formand, at der findes andre grupper her i Parlamentet, som også kunne have gjort Dem selskab? Hvorfor var kun de to største grupper med? Jeg forstår det ikke, og jeg vil sætte pris på et svar. 
Formanden.
   - I går og i mandags var jeg på officielt besøg i Berlin og i den tyske Forbundsdag på vegne af Parlamentet. I går talte jeg for alle de politiske grupper i den tyske Forbundsdag, herunder De Grønne, De Liberale, Socialdemokraterne og CDU og CSU. Jeg havde ikke inviteret grupper med her fra Parlamentet, men den tyske Forbundsdags protokolkontor var så venlig at oplyse kollegerne her om mit besøg. Det stod de tyske kolleger, der ønskede at overvære mit besøg, helt frit for at gøre dette. Selvfølgelig var de, ligesom Dem hr. Cohn-Bendit, ikke forpligtet til dette. Det var helt valgfrit for dem og andre at deltage, men ikke for mig.
Jeg aflagde et besøg som formand, men det var åbent for dem, der ønskede at slutte sig til besøget. De kolleger, som deltog i en del af besøget eller i de forskellige politiske gruppemøder, var meget velkomne. De var ikke forpligtet til at være der, og de var ikke i følge med formanden. 
Berthu (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne anmode om nogle forklaringer fra Kommissionen i forbindelse med den Eurobarometer-undersøgelse, som netop er offentliggjort, og som placerer Israel i spidsen af stater, der truer verdensfreden, foran Iran, Nordkorea og USA, som alle står lige.
Hvordan er det muligt, som det første, at udarbejde et spørgeskema, som indeholder en liste over fredstrusler og heri inkluderer Israel og USA og glemmer den internationale terrorisme, hvad enten den er palæstinensisk eller andet? Og, især, hvordan er det muligt at fremlægge en liste over stater, som efter sigende truer freden, når man på denne liste blander røverstater og demokratiske stater? Det, der skræmmer mig, er, at den mentale forvirring hos udspørgerne matches af den mentale forvirring hos de udspurgte, som ikke har skelnet, og som synes at fordømme magtanvendelse under alle omstændigheder, hvad enten det drejer sig om angreb fra en røverstat, om international terrorisme eller om et retmæssigt forsvar fra en demokratisk stat. Denne moralske afvæbning, hr. formand, er den mest forfærdelige oplysning for Europas fremtid i denne spørgeundersøgelse.
Tajani (PPE-DE ).
   - Hr. formand, også jeg nærer fortsat den bekymring, som mange medlemmer af Parlamentet og andre har givet udtryk for med hensyn til selve undersøgelsen og den måde, den var organiseret på. Jeg håber, at de politiske grupper og Kommissionen vil kunne give os nærmere forklaringer, for hvis Europa skal have nogen indflydelse, hvis Europa skal være en ledende kraft i internationale anliggender, så må det utvivlsomt handle med større forsigtighed. Når der bliver stillet spørgsmål, er det godt at vide, hvordan og hvorfor de bliver stillet, og især ville det, når der foreligger resultater, være ret og rimeligt ikke at lade pressen - og visse aviser - kende dem først, men at informere Parlamentet og offentligheden som helhed om dem.
Desuden, hr. formand, vil jeg gerne kort fordømme det, der skete i går i Italien, hvor der fandt et alvorligt angreb sted på en politiforlægning. Der er tale om en oprørets og anarkiets vej, som også har forbindelse til den begivenhed i Spanien, hvor nogle italienske terrorister eller pseudoterrorister blev arresteret. Jeg mener, at alle vi europæere bør gribe til handling, for vi må ikke undervurdere truslen fra terrorismen, selv om resultaterne af politiaktioner såsom det italienske politis arrestation af nogle farlige mordere - eller i det mindste de folk, som er anklaget for at have myrdet Marco Biagi og Massimo D'Antona - kan ses som positive signaler. Den aktion, som jeg opfordrer Parlamentet til deltage i, bør være en fælles indsats for at bekæmpe dette foruroligende fænomen i hele Europa. 
Dell'Alba (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil tillade mig kort at vende tilbage til spørgsmålet om Eurobarometer-undersøgelsen. Jeg synes, det er rigtigt, at Parlamentet bør lytte til, hvad Kommissionen har at sige, og at det ikke bør høre det fra presserummet eller fra journalister. Det er rigtigt, at Kommissionen, som det er vores ret, repræsenteret af hr. Prodi eller en anden kommissær, bør komme og forklare os begrundelserne bag denne undersøgelse, som helt rigtigt blev refereret i alle aviserne, og som bestemt tegnede et negativt og endda pessimistisk billede af EU. 
Watson (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg ønsker ikke at komme ind på indholdet af denne konkrete opinionsundersøgelse, selv om det helt sikkert ville have været klogt, hvis man i undersøgelsen havde spurgt, hvad folk mente om den palæstinensiske stat og Den Palæstinensiske Befrielsesorganisation.
Det er imidlertid ikke en dårlig ting, at folk ved, hvad EU mener. Generelt ville jeg opfordre Kommissionen til at offentliggøre informationer - af den ene eller den anden art - om EU-borgernes holdninger for at illustrere, hvor vigtigt det er at tage stilling her på vores kontinent.
Schulz (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne sige noget om det samme emne. I vores gruppe har vi selvfølgelig også diskuteret konsekvenserne af disse publikationer og tal. På min gruppes vegne vil jeg imidlertid principielt hilse Deres ønske om en Formandskonference velkommen, som bl.a. skal omhandle håndteringen af en sådan meningsmåling og udformningen af spørgsmålene. Jeg mener, at det også først og fremmest hører til her, for det er meget svært at have en omfattende diskussion i plenarforsamlingen om en meningsmåling, hvis samlede grundlag og baggrund jeg i øjeblikket kun kender i brudstykker fra pressen. Før jeg tillader mig at afsige en dom, vil jeg gerne sige, at det er på sin plads at se tingene i en større sammenhæng. Jeg vil også godt advare imod den holdning, at meningsmålinger kun er gode, hvis man er tilfreds med resultatet. Som hårdtprøvet tysk socialdemokrat kan jeg kun sige, at det altid vil være en svær balancegang for enhver politiker. Man får sommetider kvalme af meningsmålinger, og det uanset hvilke spørgsmål der stilles.
Her i plenarforsamlingen kan man ikke diskutere, om spørgsmålene har en sådan ledende karakter, at vi vil synes eller ikke synes om svarene. For hvem ved, hvad resultatet ville være blevet, hvis problemstillingen havde været en anden. Jeg opfordrer derfor til, at der ikke drages nogen forhastede konklusioner eller træffes nogen forhastede beslutninger her, men at emnet i stedet sættes på dagsordenen til Formandskonferencen, og at det diskuteres med Kommissionen, hvordan Eurobarometer håndteres i al almindelighed.
Gollnisch (NI ).
   - Hr. formand, hvis jeg skal følge op på indlæggene fra en række af vores kolleger og især hr. Berthu og hr. Dell'Alba, vil jeg sige, at det måske er bedst at afskaffe spørgeundersøgelserne og ikke bede folk om at sige deres mening, for hvis man beder dem om den, risikerer man at få den, og det er klart, at hvis den er i modstrid med den herskende tankegang, og hvis den er politisk ukorrekt, er det meget ubehageligt for det europæiske politiske system. Der er i øvrigt også en formalitet i den forbindelse, i demokratiet, der hedder valg, og jeg gør Dem opmærksom på, at de er yderst farlige. Under alle omstændigheder vil de kunne give øget opmærksomhed til de politiske holdninger, jeg står for, fra juni. Jeg spørger mig selv, om ikke man burde afskaffe valgene også, og dernæst måske endda udskifte Europas befolkninger, når de først begynder at tænke negativt, og når de tilsyneladende bliver en hindring for det europæiske demokratis fremskridt.
Cushnahan (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vendte for nylig tilbage fra Sri Lanka, hvor jeg fortsatte arbejdet med fredsprocessen efter anmodning fra de involverede parter. Som kolleger muligvis ved, har fredsforhandlingerne været afbrudt siden april. Under mit besøg fandt jeg det særligt opmuntrende, at LTTE - eller De Tamilske Tigre, som de populært kaldes - offentliggjorde deres forslag til et midlertidigt selvstyre. Det er i høj grad et meget vigtigt skridt fra deres side. Det er første gang, at de har stillet et omfattende forslag. Det, der gør det endnu mere bemærkelsesværdigt, er, at LTTE's talsmand, hr. Tamilchelvan, erklærede, at denne midlertidige administration ikke var en forløber til en separat stat. Forslaget åbnede muligheder for forhandlinger med regeringen om at genoptage fredsforhandlingerne, selv om der stadig er en bred kløft mellem de to parter.
Desværre har præsident Chandrika Kumaratunga, som tilhører oppositionspartiet, i løbet af de sidste 48 timer afskediget fire af de vigtigste ministre, suspenderet parlamentet og erklæret undtagelsestilstand. Jeg mener, at det truer fredsprocessen.
Da vi her i Parlamentet støtter fredsprocessen, og da vi sammen med vores internationale samarbejdspartnere har øremærket 4,5 milliarder euro for at understøtte den, samt i lyset af topartsforhandlingernes betydning i den irske fredsproces, vil jeg gerne anmode Dem, hr. formand, om at opfordre de to vigtigste parter i Sri Lanka til sammen med De Tamilske Tigre at støtte genoptagelsen af forhandlingerne med henblik på at sikre permanent fred i dette prøvede land. 
Deva (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne kommentere den seneste krise i Sri Lanka. Som hr. Cushnahan så rammende beskrev, så har præsidenten nu, hvor der efter 23 års borgerkrig i landet endelig er mulighed for fred, erklæret undtagelsestilstand, efter at de rebelske Tamilske Tigre har offentliggjort deres fredsforslag.
De, hr. formand, hr. Poettering og andre parlamentsmedlemmer har mødt premierministeren, som i dette øjeblik er på besøg hos hr. Bush i Washington. Parlamentet i Colombo bør genoptage arbejdet. Hverken hjemsendelsen af parlamentsmedlemmerne, erklæringen af undtagelsestilstand eller udkommanderingen af tropper i gaderne kan retfærdiggøres. Europa-Parlamentet kan sagtens anmode om en genetablering af demokratiet, retsstaten, parlamentet og regeringen i Sri Lanka.
Karamanou (PSE ).
   - Hr. formand, i går læste jeg til min store overraskelse og skræk om en anklage, som Amnesty International har rettet mod Sudan, hvor en særdomstol har dømt en 16-årig, der var anklaget for væbnet røveri, til såkaldt "krydsamputation", det vil sige afhugning af højre hånd og venstre fod. Amnesty International retter sine anklager mod Sudans retssystem og straffelovgivning, som omfatter former for straf som f.eks. amputation og henrettelse ved stening, og har udsendt en appel til resten af verden for at afværge, at den sekstenårige mands straf eksekveres.
Jeg synes, at både Parlamentet og De personligt, hr. formand, bør tage initiativ til en henvendelse til Sudan for at gøre landet opmærksom på, at det har undertegnet Cotonou-aftalen om respekt for menneskerettighederne. Vi er nødt til at gribe ind øjeblikkeligt.
Corrie (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg rejser mig for at kommentere samme spørgsmål. Jeg håber inderligt, at De skriver til den sudanske regering og anmoder om, at disse barbariske afstraffelser stoppes øjeblikkeligt. Ikke blot i forbindelse med denne forbrydelse, men i forbindelse med alle forbrydelser. De kan ikke fortsætte med at bruge disse frygtelige og horrible afstraffelsesmetoder i Sharia-lovgivningens navn. 
Alavanos (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, det drejer sig om et alvorligt humanitært problem, som kræver, at De griber ind, og det tror jeg også, De vil gøre.
Den 27. juli 2003 gik et tankskib, , der havde en lokal lods ved roret, på grund ved indsejlingen til havnen i Karachi, og der skete en alvorlig miljøkatastrofe. Den lækkede en masse olie i havnen, og de pakistanske myndigheder har siden da forbudt de syv besætningsmedlemmer at forlade Pakistan. I -sagen placerede de spanske myndigheder ansvaret ud fra princippet om, at forureneren betaler, det vil sige på skibets kaptajn, men den øvrige besætning blev ikke stillet ansvarlig. Hverken kokken eller rengøringsmanden er skyldige, men i tilfælde tilbageholder man syv søfolk, hvoraf de fleste er grækere.
Endvidere sker der det den 17. august, efter at ulykken er sket, at et bjærgningsselskab sender et hold til Pakistan, og lederen af dette hold, Nikos Papas, anholdes også af de pakistanske myndigheder, selv om han ikke tilhører besætningen på . De var blot taget til Pakistan for at bjærge skibet og begrænse katastrofens omfang.
Jeg vil gerne bede Dem gribe ind. Vi har her et gidsel. Den pakistanske minster er i Bruxelles i dag, hvor han skal spise middag sammen med hr. Solana og hr. Patten. Denne sag kræver handling fra vores side. 
Thomas-Mauro (UEN ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på projektet Rosia Montana Gold Corporation. Dette projekt, som angår driften af en guldmine, som ligger i det centrale Rumænien, rejser tre slags spørgsmål. Det rejser et socialt og menneskeligt spørgsmål, fordi projektet, som er ved at blive gennemført, kræver, at man flytter en befolkning på 2.000 mennesker og river 900 huse ned. Det rejser også et miljøspørgsmål, fordi projektet først og fremmest går ud på at etablere et bundfældningsbassin på 400 ha, der skal indeholde rester af cyanid, som er nødvendigt for en intensiv bearbejdning af mineralet. Denne teknik blev allerede anvendt i Baia Mare af et australsk firma for snart to år siden, hvor det forårsagede en miljøkatastrofe i Donau. Og så rejser det et spørgsmål om, hvilken skade det gør på den historiske kulturarv. For efter ca. 15 års drift vil den dal, som også skjuler arkæologiske spor, der stammer fra den romerske besættelse, være forsvundet, og sammen med den utallige kirker, kirkegårde og historiske monumenter.
Gennemførelsen af projektet er knyttet til den miljøaftale, som den rumænske regering skal komme med. Er det, når vi ved, at Rumænien er forpligtet som førtiltrædelsesland til EU, acceptabelt, at man tolererer anvendelse af udvindingsmetoder, som er farlige for både mennesker og miljø, og som nu kun anvendes i den tredje verden, i et land, der er på grænsen til at blive indlemmet i EU?
Jeg takker mine kolleger i Parlamentet, som vil besøge stedet i begyndelsen af december, for at sørge for en nøjagtig vurdering af de uoprettelige skader, som konkretiseringen af et sådant projekt ville medføre.
Formanden.
   - Parlamentet sender en delegation, der kan behandle sagen. Besøget er godkendt af Formandskonferencen. 
Mussa (UEN ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, siden den 12. august, hvor dr. Arjan Erkan blev bortført, har man ikke hørt fra ham, og vi ved ikke, hvad der er sket med ham. Han blev kidnappet i Mukala i Dagestan, og der er ikke blevet gjort noget for at befri ham. Jeg mener, at Europa-Parlamentet og EU bør gøre noget med henblik på ikke blot at få information og kræve hans løsladelse, men også med henblik på at beskytte de institutioner, som yder frivilligt arbejde i områder, hvor sundhedstilstanden er elendig. 
Napoletano (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på, at det italienske formandskab den 2. juli 2003 lovede Parlamentet at forelægge moratoriet for dødsstraf for FN's Generalforsamling. Dette projekt blev støttet den 23. oktober med en beslutning, som blev enstemmigt vedtaget i Parlamentet. I dag kan vi læse i pressen, at den italienske regering har besluttet ikke at forelægge beslutningen for FN. Jeg opfordrer Dem, hr. formand, til at give udtryk for vores skuffelse over for formandskabet og fastholde pkt. 3 i vores beslutning, som sagde, at resultaterne og vurderingerne skulle diskuteres under alle omstændigheder. Selv om disse efter min mening er meget vigtige, er der stadig behov for en debat. 
Formanden.
   - Det italienske formandskab er faktisk til stede, har hørt Deres kommentarer og håber, at det kan tage beslutningen til efterretning.
Dermed er punktet afsluttet. 
Wuermeling (PPE-DE )
   Hr. formand, med hensyn til min betænkning skal det være sådan, at vi alle er enige om, at betænkningen henvises til fornyet udvalgsbehandling uden yderligere forhandling og også uden afstemning. Imidlertid kan jeg ved denne lejlighed kort redegøre for, hvad denne betænkning indeholder, og hvad målsætningen hermed er.
Det er et af de få forslag, som direkte berører hver enkelt EU-borgers dagligdag, og det gør det på et meget følsomt område, nemlig på pengepungen. Hvis De betaler med et kreditkort, vil De blive berørt af direktivet, og det gælder også, hvis De lejer en bil, køber et fjernsyn på kredit, eller hvis De laver et overtræk på Deres kassekredit. I øjeblikket er der indgået forbrugerkreditaftaler for ca. 1.000 millioner euro. Derfor er det yderst vigtigt, at Parlamentet håndterer dette emne med al mulig omhu og med stor ansvarsbevidsthed.
I Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har vi indtryk af, at Kommissionens forslag ikke yder retfærdighed til dette emnes betydning. Det er ikke blevet undersøgt nærmere, om forslaget vil betyde, at socialt svage overhovedet ikke får nogen adgang til at optage kreditter længere, da kreditvurderingskravene strammes væsentligt, og det vil kunne resultere i, at de, som har særligt brug for kreditten, ikke længere får den.
Endvidere er der ikke foretaget nogen vurdering af, om dette forslag vil indebære, at renterne på forbrugerkreditter bliver forhøjet. Hvis man f.eks. ser på kemikaliedirektivet, hvor omstridt det end er, så er vi i det mindste klar over, hvad det skal koste. Det ved vi ikke i forbindelse med dette direktiv. Det er heller ikke blevet undersøgt, hvilken indvirkning de planlagte stramninger af kravene til forbrugerkreditter egentlig vil have på forbruget i EU, for det er trods alt 13 % af forbruget, der finansieres af forbrugerkreditter. Derfor har Retsudvalget besluttet sig for det vel nok utraditionelle skridt, nemlig at opfordre Kommissionen til at trække dette forslag tilbage og gennemarbejde det igen under hensyntagen til alle disse punkter - i min betænkning er der angivet yderligere 30 - og tænke det hele igennem endnu en gang, før der forhandles om det på ny.
Jeg forstår, at nogle kolleger siger, efter at Kommissionen - og også hr. Prodi pr. brev og hr. Byrne x antal gange - har givet udtryk for, at den under ingen omstændigheder er parat til at trække dette forslag tilbage, at det ikke giver nogen mening at stemme om det hele i plenarforsamlingen endnu en gang. Det er i virkeligheden også spørgsmålet, om det giver nogen mening at lade Kommissionen udarbejde endnu et forslag under de givne omstændigheder. Personligt har jeg kun meget lidt tiltro til, at de ansvarlige dér rent faktisk kan levere noget, som vi får lettere ved at goutere. Tillad mig at komme med denne personlige betragtning.
Set i lyset af, at Kommissionen jo alligevel afviser at revidere forslaget, er jeg indforstået med, at vi giver os i kast med at omformulere dette direktiv fuldstændig. Jeg anser det ganske vist ikke for at være Parlamentets opgave - vi skal træffe politiske beslutninger og ikke formulere enkelte artikler - men hvis Kommissionen imidlertid ikke vil tage imod fornuft i dette spørgsmål, er det vores forfatningsmæssige pligt. Den vil vi leve op til, og vi vil sørge for, at der findes en forbrugerkreditlovgivning i Europa, der er moderne og fleksibel, og som fremmer konkurrenceevnen. Mange tak.
Formanden.
   - Det foreslås således at henvise denne betænkning til fornyet udvalgsbehandling uden forhandling.
Jeg vil gerne takke Dem, hr. Wuermeling, og mine kolleger for at bidrage til at løse denne sag. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens meddelelse om Kommissionens samlede rapport og strategidokument om kandidatlandenes fremskridt i retning mod tiltrædelse.
Som jeg nævnte tidligere, sidder der mange fremtrædende gæster på tilhørerpladserne i dag for at følge dette punkt. De skal være velkomne. Det glæder mig, at vi i dag har selskab af kommissionsformand Prodi og kommissær Verheugen. Under forberedelsen af denne forhandling har jeg erfaret, at kommissær Verheugen er fast besluttet på at få disse betænkninger vedtaget af kommissærkollegiet, efter at han har fremlagt dem for Parlamentet.
Jeg beklager, at De på grund af andres, og ikke kommissær Verheugens, manglende overholdelse af de korrekte procedurer i de seneste dages aviser har kunnet læse om meget af det, De kommer til at høre i dag. Således blev det omtalt i visse franske aviser i går. Det er ikke en kritik af kommissær Verheugen, da jeg ved, at han ønskede at følge procedurerne som aftalt mellem Parlamentet og Kommissionen. Jeg beklager, at det her i eftermiddag ikke er første gang, at vi hører om denne meget væsentlige kommunikation mellem vores institutioner. 
Prodi,
    Hr. formand, mine damer og herrer, repræsentanter for de tiltrædende lande, den absolutte topprioritet for Kommissionen, er ved at blive en realitet. Om mindre end seks måneder vil vi være vidne til den største udvidelse i EU's historie.
Tilstedeværelsen her i Parlamentet af repræsentanter for de lande, der tiltræder EU næste år, er et håndgribeligt tegn på, hvor vigtig denne begivenhed er. Først vil jeg gerne sige, hvor meget jeg beundrer de regeringer og befolkninger, som De repræsenterer. I de seneste år har De sat himmel og jord i bevægelse for at bringe Deres retssystemer og administrative systemer i overensstemmelse med Disse reformer viser Deres stærke ønske om frihed og demokrati. De har så sandelig foretaget en stille revolution, der fører Dem ind i EU med oprejst pande og stolthed over Deres resultater.
Inden forhandlingerne om medlemskabet sluttede i fjor, bekendtgjorde jeg, at Kommissionen ville fremlægge en rapport om, hvor velforberedte de tiltrædende lande er omkring seks måneder før deres tiltrædelse. I dag er jeg her sammen med kommissær Verheugen - som jeg vil takke for hans bemærkelsesværdige indsats - for at præsentere den pågældende rapport. Den generelle tilsynsrapport, som kollegiet vedtog her til morgen, er frugten af en langvarig og omhyggelig indsats fra Kommissionen, der har overvåget og støttet de tiltrædende landes forberedelser i årevis. Den er baseret på de 10 rapporter fra Kommissionen - en om hvert land - som også er tilgængelige for Dem. I disse rapporter trækkes der på al Kommissionens ekspertise inden for de forskellige områder af EU's . Det er de sidste rapporter af denne art, som Kommissionen vil udarbejde om de tiltrædende lande, selv om vi fortsat vil følge op på udestående spørgsmål i de kommende måneder. Det betyder, at vi ikke længere befinder os i fasen forud for tiltrædelsen. Fra i dag begynder Kommissionen at spille sin sædvanlige institutionelle rolle som traktaternes vogter - også for de nye medlemsstater.
Inden længe vil jeg bede kommissær Verheugen om en detaljeret redegørelse om Kommissionens undersøgelsesresultater i den generelle tilsynsrapport, men først vil jeg fremsætte nogle generelle bemærkninger. Den officielle tiltrædelsesdato for de 10 nye medlemsstater er 1. maj 2004, men udsigten til en udvidelse har allerede haft positive virkninger. EU bliver i stigende grad en reference i mange lande for udviklingen af det civile samfund og det politiske liv. Ingen anden - og jeg gentager ingen anden - aktør på den internationale scene kan prale med at have samme tiltrækningskraft. Det er der en god grund til. Det er lykkedes EU at føre de højeste idealer ud i livet: fred, som vi har baseret EU på, demokrati, som vi har forsvaret med alle vores politikker, større muligheder for økonomisk velstand og solidaritet over for de dårligst stillede områder og grupper. Der er også en klar grund til, at vores model er så succesrig i dag. Alene vil det enkelte land være fuldstændig i de større og mere magtfulde politiske og økonomiske enheders magt, men forenet kan vi lede processen med behørig hensyntagen til demokratiet og den menneskelige dimension.
Jeg er overbevist om, at de nye medlemsstaters tiltrædelse næste år ikke vil give store problemer med gennemførelsen af , hvad angår det indre marked eller de øvrige fællesskabspolitikker. Der er selvfølgelig fortsat uløste problemer - hvilket tydeligt fremgår af rapporten - inklusive nogle meget vigtige problemer, men jeg er sikker på, at alle landene vil klare disse sidste forhindringer. De 10 regeringer er udmærket klar over, at enhver mangel på et område vil berøve dem fordelene ved medlemskabet i den pågældende sektor, både med hensyn til finansielle overførsler og markedsadgang. Hvis problemerne fortsat findes efter tiltrædelsen, vil Kommissionen som altid gøre sin pligt og tage de nødvendige skridt. Under alle omstændigheder - må jeg understrege - regner jeg ikke med de store hindringer for afslutningen på denne proces.
Alle de emner, vi har identificeret, er overkommelige, og vi har instrumenterne til at håndtere dem. Det er endvidere i alles interesse, at EU så hurtigt og gnidningsløst som muligt optager de nye medlemmer, fordi det står over for mange andre emner og mange andre målsætninger, der skal opfyldes, herunder regeringskonferencen og en smidig funktion af vores institutioner i et udvidet EU, Lissabon-strategien, det nye finansielle overslag, gennemførelsen af udvidelsesprocessen og politikken vedrørende kredsen af venner - det større Europas politik. Det bliver de virkelige udfordringer for det udvidede EU med 25 medlemsstater.
En af vores opgaver bliver således videreførelsen af udvidelsesprocessen. Som jeg ofte har sagt, er det en igangværende, omfattende og irreversibel proces. Vores fælles mål er en gennemførelse af tiltrædelsesprocessen for Bulgarien og Rumænien i 2007. Der er også registreret betydelige fremskridt i disse to lande i år, og det vil kommissær Verheugen også sige et par ord om. Der er gjort betydelige fremskridt i tiltrædelsesforhandlingerne med Bulgarien og Rumænien, og tiden er inde til at overveje rammerne for deres afslutning. Disse forhandlinger skal baseres på de samme kriterier, som alle andre lande skal opfylde, og selvfølgelig i særdeleshed det, der er kendt som princippet om egne fortjenester. I starten af det nye år vil Kommissionen angive, hvordan man kan afslutte forhandlingerne ved at præsentere et forslag om et finansielt tilbud for tiltrædelsen af Bulgarien og Rumænien. Alle er enige om, at disse forhandlinger ikke skal afhænge af resultaterne af debatten om det nye finansielle overslag eller debatten om kommende reformer - vi skal altid holde disse spørgsmål adskilt - og for at forhindre det, skal vi som fikspunkt tage den finansielle ramme, der blev udarbejdet for de 10 tiltrædende lande. På dette punkt regner jeg med Parlamentets støtte, og jeg agter fuldt ud at involvere Parlamentet i denne næste fase af processen.
Næste år bliver afgørende for Tyrkiet. Det bliver i sandhed en af de sidste store beslutninger, som min Kommission vil træffe i indeværende embedsperiode. Det vil omfatte en vurdering af Tyrkiets fremskridt med hensyn til at opfylde de politiske kriterier fra Det Europæiske Råd i København samt udstedelse af en henstilling vedrørende indledningen af tiltrædelsesforhandlinger. I denne forbindelse vil jeg gerne gøre én ting helt klart: Det er den nuværende Kommission, der præsenterer den regelmæssige rapport om Tyrkiet og henstillingen i efteråret 2004. Det var det tilsagn, jeg gav i København i fjor, og vi holder vores løfte.
Vi har fulgt udviklingen i Tyrkiet meget nøje i det seneste år. Der er gjort betydelige fremskridt, der viser, at den tyrkiske regering er fast besluttet på at prøve alle midler i bestræbelserne på at opfylde de politiske kriterier for medlemskab. Vi vil nøje følge den videre udvikling på de områder, hvor der fortsat er behov for fremskridt, hvad angår både lovgivning og den faktiske gennemførelse af de nye rettigheder og friheder, som den tyrkiske befolkning er berettiget til takket være de gennemførte reformer. Til slut vil jeg gentage EU's ønske om, at Cypern skal tiltræde som et forenet land. Vi håber fortsat, at det vil ske. Det er helt klart også i Tyrkiets interesse at finde en hurtig løsning, fordi det vil forhindre, at Cypern-spørgsmålet bliver en hindring for landets egne forhåbninger. Sagen kan fortsat afsluttes inden 1. maj næste år på basis af forslaget fra FN's generalsekretær. Alle involverede parter skal bidrage til denne proces, og Kommissionen er villig til at hjælpe på alle mulige måder.
Hr. formand, mine damer og herrer, inden jeg slutter, vil jeg gerne nævne Balkanregionen. Kroatien har allerede indgivet sin ansøgning om medlemskab, og Kommissionen ser nu på Zagrebs svar - enormt mange svar - på det spørgeskema, der blev udsendt først på sommeren. Andre lande i regionen agter at følge Kroatiens eksempel inden længe. Vores svar til disse lande skal være indsigtsfulde og fremsynede, og vi skal gøre det klart, at udsigten til medlemskab af EU er reel, og at vi forpligter os til at ledsage dem ad denne fælles vej, selv om de stringente kriterier, vi altid har anvendt, fortsat er gældende.
Hr. formand, mine damer og herrer, historien har opretholdt EU's grundlæggeres vision. De oprindelige seks lande, der netop var kommet ud af krigen, er nu blevet til 25 - frie og stærke lande - og de vil utvivlsomt vokse til over 30 i fremtiden. Om nogle få måneder vil der være 10 nye medlemmer i vores familie. Med deres entusiasme vil vi kunne forbedre EU og udvide dets horisont. Vi skal også udvide det, og gennem et fælles samarbejde vil vi bedre kunne opretholde og forsvare de værdier, EU er baseret på.
Hr. formand, med Deres tilladelse vil jeg nu give ordet til kommissær Verheugen, som jeg endnu en gang vil takke for hans ekstraordinært kløgtige arbejde og hans bemærkelsesværdige engagement i dette projekt.
Verheugen,
    Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, da vi afsluttede forhandlingerne med de 10 kandidatlande for et år siden, gjorde vi det på baggrund af en prognose om, at disse 10 lande ville være helt forberedt på tidspunktet for tiltrædelsen, det vil sige, at de ville have opfyldt alle de forpligtelser, de havde indgået under forhandlingerne. Det er grunden til overvågningen, nemlig for at slå fast, om denne prognose var rigtig eller ej. Den afsluttende samlede rapport, som Kommissionen har vedtaget i dag, er den sidste. Der har allerede været to foregående rapporter, som har haft en meget positiv virkning, og jeg kan sige, at vi naturligvis må regne med, at medierne efter at have fulgt debatten i Parlamentet naturligvis vil fokusere på de punkter, hvor vi siger, at noget ikke er i orden endnu.
Det forekommer mig derfor nødvendigt at starte med at sætte det i det rette perspektiv. For det første behøvede vi ikke at gennemgå størstedelen af , da det allerede under forhandlingsprocessen stod klart, at alle krav var opfyldt. Det kiggede vi ikke på én gang til. Vi så kun på de områder én gang til, hvor der var opstået uafklarede spørgsmål under forhandlingerne, og hvor man havde påtaget sig forpligtelser. Denne del af EU's inddelte vi i 140 sektorer af meget forskellig vigtighed, nogle af dem omfatter flere hundrede retsakter, andre blot en enkelt - blot for at illustrere omfanget.
Da der altså var i alt 1.400 sådanne sektorer, som vi skulle gennemgå, var det en kæmpeopgave. Det er en fælles indsats af hele Kommissionen, som har krævet flere hundrede medarbejdere i de seneste måneder, men jeg vil også hævde, at dette arbejde er meget væsentligt, og at vi har et overblik, som vi ikke har haft før ved tidligere udvidelser. Jeg må sige Dem, at der aldrig er blevet gjort noget tilsvarende i EU's historie, og dét er vigtigt at vide for at kunne vurdere resultatet korrekt.
Inden for disse 1.400 sektorer, som vi har gennemgået, har det vist sig, at forberedelserne i 70 % af alle tilfælde forløber fuldstændigt inden for tidsplanen og ikke giver anledning til bemærkninger af nogen art. I yderligere 27 % af tilfældene har vi konstateret, at der fortsat er enkelte punkter, som mangler at blive bragt i orden, men i det store og hele er der ingen grund til bekymring. Denne proces er i gang, og ifølge vores prognose vil alt være på plads den 1. maj 2004.
Så er der de resterende 3 % - præcist 39 tilfælde ud af 1.400 - hvor vi har konstateret alvorlige forsømmelser og forsinkelser, som kun med besvær kan indhentes igen. I disse tilfælde siger vi til de kommende medlemsstater, at der skal træffes bydende nødvendige foranstaltninger for at opfylde betingelserne inden den 1. maj 2004, så alt kan være på plads også på dette område.
De 39 problemområder er fordelt på 10 lande. Jeg vil fraråde, at man forsøger at foretage en rangering af dem. Den kendsgerning, at Polen har 10 sådanne områder, er ikke ensbetydende med, at Polen er værre end andre. Den enkle forklaring er, at størstedelen af problemerne kun findes i Polen, fordi de andre lande på grund af deres størrelse ikke har bestemte problemer. Jeg anser det samlede resultat for at være meget afbalanceret. Det vedrører kun nogle få kapitler af EU's , og vi vurderer, at problemerne kan blive løst overalt inden den 1. maj 2004. Hvis ikke - og det er det afgørende punkt - vil Kommissionen i god tid før den 1. maj træffe de nødvendige foranstaltninger, og vi har en lang række muligheder at vælge imellem.
Vi kan anvende sikkerhedsforanstaltningerne, som i forvejen er indeholdt i traktaten. Vi kan anvende de specifikke sikkerhedsforanstaltninger, som er indeholdt i tiltrædelsestraktaten. Vi kan indlede normale traktatbrudssager, vi kan foretage forvaltningsmæssige indgreb. Vi har altså en lang række muligheder, og der er i dag opnået enighed i Kommissionen om, at hver kommissær inden for sit eget ansvarsområde skal føre tilsyn med, at disse uafklarede spørgsmål fortsat bliver behandlet, og i givet fald foreslå nødvendige foranstaltninger i god tid før den 1. maj.
Jeg regner ikke selv med, at det bliver nødvendigt, da problemerne, såfremt de ikke bliver løst, i de fleste tilfælde kun har negative følger for de nye medlemsstater, og ikke for Fællesskabet som sådan. Der blev f.eks. rejst spørgsmålet om, hvorvidt strukturerne er til stede, så landbrugsstøtten kan blive udbetalt fuldt ud. Hvis forvaltningsstrukturerne er utilstrækkelige til det formål, vil resultatet blive, at pengene ikke bliver udbetalt, det vil sige, at den regering, som gør sig skyldig i en sådan forsømmelse, vil komme under et enormt pres derhjemme, fordi landbrugerne ikke modtager deres direkte støtte. Jeg forudsiger derfor, at alle disse sager som en selvfølge vil være bragt i orden inden den 1. maj 2004.
Da jeg ved, at Parlamentet er særlig optaget af et område som fødevaresikkerhed, kan jeg oplyse, at der fortsat er nogle problemer på dette område også, og at vi fortsat holder fast ved, at ingen fødevarer, som ikke opfylder vores standarder - det vil sige vores hygiejneforskrifter - må komme ind på det indre marked. Derfor vil de nødvendige foranstaltninger vedrørende fødevaresikkerhed blive truffet senest i februar for at sikre, at ingen produkter, som ikke opfylder standarderne, kommer ind på det indre marked. Der er dog tale om relativt få, og folk skal ikke tro, at et land har klaret sig dårligt på et bestemt område, blot fordi nogle få virksomheder i nogle få lande ikke opfylder standarderne.
For at opsummere, kommer vi til den konklusion, at institutioner og politikker fortsat vil fungere efter den 1. maj 2004, at der ikke kan forventes nævneværdige forstyrrelser, og at problemer, som man naturligvis ikke kan udelukke, vil kunne håndteres i enhver henseende. Det giver alt sammen et godt resultat. Det har Kommissionen også udtrykkeligt påskønnet, og kommissionsformand Prodi fremhævede for nylig den særlige indsats, som regeringerne, parlamenterne og befolkningerne i disse lande har ydet, og det tilslutter jeg mig uforbeholdent.
Lad mig dermed gå over til Bulgarien, Rumænien og Tyrkiet. Det kan jeg gøre relativt kort. Både Bulgarien og Rumænien har gjort bemærkelsesværdige fremskridt. Jeg vil navnlig gerne fremhæve, at det nu endelig er lykkedes for Bulgarien at fremme en reform af justitsvæsenet, hvilket har udgjort et væsentligt problem i forbindelse med vurderingen af Bulgarien.
Jeg vil gerne fremhæve den mere positive vurdering, som Rumænien har fået med hensyn til kriteriet markedsøkonomi. Kommissionen siger nu, at Rumænien kan betragtes som en markedsøkonomi, hvis reformprocessen fortsætter uforandret, hvilket vi antager. Det vil sige, at vi påskønner de betydende økonomiske reformer, som Rumænien allerede har gennemført, og den bemærkelsesværdige makroøkonomiske stabilitet, som landet demonstrerer.
Med henblik på den videre fremgangsmåde for Rumænien og Bulgarien fraråder Kommissionen, at man kobler disse processer fra hinanden. Vi holder fast ved målet om at føre begge lande ind i EU sammen i 2007, selv om princippet om, at intet land skal vente på et andet, fortsat gælder. Hvis det så i den videre proces skulle vise sig, at fremskridtene bliver gjort med forskellig hastighed, så vil vi også kunne afslutte forhandlingerne på forskellige tidspunkter.
Selv om vi kan betragte det som en slags kompliment, at begge lande meget gerne vil afslutte forhandlingerne i den nuværende Kommissions embedsperiode, så er vi meget forsigtige med at komme med erklæringer herom. Jeg ville også sætte pris på, hvis Parlamentet kunne følge os i ikke at fastsætte en dato på nuværende tidspunkt, men begrænse sig til at bekræfte 2007 som tiltrædelsestidspunkt. Det forudsætter, at arbejdet med tiltrædelsestraktaten skal være afsluttet inden udgangen af 2005. Det giver os en tidshorisont til at færdiggøre forhandlingerne fra nu og til omkring sommeren 2005, hvor de kan afsluttes, hvis det pågældende land virkelig har opfyldt alle krav. Samlet set betragter jeg dette billede positivt.
Jeg vil dog gerne endnu en gang tilskynde disse lande kraftigt til at tage skridt til at forbedre den politiske og økonomiske styring. Det gælder navnlig korruption og bekæmpelsen af økonomisk kriminalitet. Det er også vigtigt med henblik på investeringsklimaet i begge lande og på at gøre dem attraktive for investorer.
For Tyrkiets vedkommende har vi bestræbt os meget på ikke at være forudindtaget imod noget, og man kan nu spekulere over, om den rapport, som Kommissionen har fremlagt i dag, indeholder et udsagn om den afgørelse, der skal træffes til næste år, eller ej. Det har vi bestræbt os meget på ikke at gøre, og i stedet for give Tyrkiet en fair og objektiv behandling, og det vil sige, at vi må attestere og anerkende den bemærkelsesværdige kendsgerning, at reformerne er blevet gennemført bedre og hurtigere både på det politiske og det økonomiske område. Men det betyder også, at vi må sige sandheden, at der stadigvæk er meget, som ikke opfylder vores standarder og krav, og at der skal gøres opmærksom på disse ting. Det giver ikke mening at fortie noget. Jeg har bemærket, at Tyrkiet reagerede en anelse overrasket, for en af følgerne af de lækkede oplysninger - som efter min mening er absolut beklageligt - er, at jeg kender kandidatlandenes reaktioner, før rapporterne overhovedet er vedtaget, og den tyrkiske reaktion tenderer mod forbløffelse. Der er ingen tvivl om, at de havde regnet med en langt mere positiv vurdering.
Jeg vil derfor gerne gentage, at vi, selv om vi fuldt og helt anerkender det, der er blevet udrettet i Tyrkiet, må gøre tyrkerne opmærksom på, at der stadigvæk er problemer med en række spørgsmål vedrørende grundlæggende rettigheder, at Tyrkiet fortsat har problemer med at handle i overensstemmelse med dommene afsagt af Menneskerettighedsdomstolen, og at der navnlig er store problemer med at gennemføre reformer, som allerede er vedtaget. Her er der tale om et betragteligt implementeringsunderskud, som regeringen har erkendt og vil gøre noget ved.
Kommissionsformand Prodi har netop henvist til Cypern-spørgsmålet. Det er jeg også nødt til at gøre, da jeg gerne vil informere Dem om, at Kommissionen i dag har taget et nyt skridt, som muligvis vil medføre polemik. I vores strategidokument har vi kædet Tyrkiets ønske om tiltrædelse sammen med Cypern-spørgsmålet.
Lad mig, for at det ikke skal blive misforstået, og også med de tyrkiske reaktioner i tankerne, forklare - hvilket jeg er nødt til - at det ikke er en betingelse. Vi må holde os strikt til Det Europæiske Råds konklusioner i Helsinki, hvoraf fremgår, at det ikke er en betingelse. Det er udtryk for en kendsgerning. Vi konstaterer ganske enkelt, at det vil udgøre en stor hindring for Tyrkiets europæiske ambitioner, hvis Cypern-spørgsmålet ikke bliver løst. Det er intet andet end en konstatering af kendsgerningerne, men jeg benægter naturligvis ikke, at en sådan konstatering af en sådan kendsgerning får politisk betydning, når den er indeholdt i et strategidokument af denne slags, og jeg kan også sige Dem, at dette politiske budskab, denne politiske betydning, er bevidst. Kommissionen ville understrege, at den kan se en sådan politisk sammenhæng, og ville derved tilskynde Tyrkiet til i endnu højere grad at tage initiativer til at løse Cypern-spørgsmålet på grundlag af FN's plan.
Jeg er fuldstændig overbevist om, at valgene i den tyrkiske del af Cypern vil åbne op for muligheder, og at der skal lægges større pres på alle parter umiddelbart derefter for at få sat skub i sagen, som har været fastlåst i nogen tid. Jeg tror faktisk, at et sådant budskab fra Europa hjælper den nuværende tyrkiske regering, fordi den dermed får et stærkere argument over for de kræfter i Tyrkiet, som har stået i vejen for yderligere fremskridt, navnlig i Cypern-spørgsmålet.
Det var noget, som jeg gerne ville forklare Dem, da vi i de kommende dage sikkert vil opleve en bred international diskussion af dette spørgsmål. Vi har altid sagt, at tiltrædelsesprocessen bør være en katalysator til at få løst Cypern-spørgsmålet, og jeg synes, at vi skal udnytte enhver mulighed for at overvinde den anakronistiske situation, hvor der i en kommende EU-medlemsstat findes pigtråd og er indsat FN-soldater for at beskytte de to etniske grupper mod hinanden. Det må vi som europæere ganske enkelt ikke acceptere, det er uværdigt for os …,
… og derfor har Kommissionen besluttet sig for at tage dette skridt. Lad mig, da det er sidste gang, at Kommissionen kan forelægge så omfattende rapporter for Parlamentet, slutte med at sige en stor tak for samarbejdet, der altid har været konstruktivt, frugtbart og tillidsfuldt.
Formanden.
   - Jeg takker Kommissionen for disse rapporter. Jeg vil gerne minde mine kolleger om, at vi ikke er i gang med en egentlig forhandling nu. Disse rapporter skal behandles i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, ordførerne vil udarbejde deres egne betænkninger, hvorefter forhandlingen følger. 
Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, vi kan alle glæde os over, at vi er nået så langt, som vi er, og det vil jeg gerne rette en stor tak til Kommissionen, kommissionsformand Prodi og kommissær Verheugen for. Herefter skal jeg fatte mig i korthed. De nævnte det materiale, der er blevet offentliggjort. Jeg finder det utåleligt, at bestemte ting kommer i medierne, uden at Parlamentet får de pågældende dokumenter. Hvad skyldes dette forhold, hr. kommissær Verheugen?
Nu til mit andet spørgsmål. Idet jeg gerne vil tilskynde Dem til at arbejde for, at kandidatlandene faktisk gennemfører det, der er aftalt, vil jeg også gerne spørge Dem, om vi ikke skal foregå dem med et godt eksempel, f.eks. hvad stabilitetspolitikken angår. Bør vi ikke også for vores vedkommende gøre alt for at overholde traktaterne for at give vores kommende partnere i EU et godt eksempel?
Det tredje punkt vedrører Tyrkiet. Vi glæder os alle over, at Tyrkiet har valgt denne vej fremad. Tyrkiet er vores ven og partner, men bør vi ikke også skelne mellem det, der er teoretisk, og det, der gennemføres i praksis? Med hensyn til Tyrkiets medlemskab beder jeg Dem overveje muligheden for en anden form for forbindelse, f.eks. et privilegeret partnerskab. Et flertal i vores gruppe går ind for gode, stærke forbindelser som naboer baseret på et privilegeret partnerskab.
Verheugen,
    Hr. Poettering, De kan ikke være mere fortørnet over disse lækkede oplysninger end jeg. Lad mig sige helt alvorligt, at det måske er en svaghed ved fællesskabsmetoden, at Kommissionen skal have tilsendt for mange følsomme dokumenter, før den kan træffe en afgørelse. Oplysninger lækkes regelmæssigt til pressen, så snart papirer forlader mit kontor. Jeg vidste, at det ville ske. Da vi sidste fredag kl. 18.00 blev nødt til at sende papirerne af sted for at overholde Kommissionens regler, var jeg ikke det mindste i tvivl om, at jeg kunne glemme alt om at holde weekend - og sådan blev det også! Jeg fortalte Kommissionen i morges, at jeg ikke ønskede at sige noget om, hvor megen politisk intervention jeg havde oplevet i de seneste dage, fra regeringschefer og udenrigsministre, fra alle sider, da jeg ikke ønsker at vække det indtryk, at Kommissionen giver efter for et sådant pres. Det virkelige problem med disse lækkede oplysninger er, at de begrænser Kommissionens handleevne. Vi har været ude af stand til at foretage ændringer i dag, fordi alle og enhver jo kunne have sammenlignet det, der er sket i dag, med det, som vi oprindeligt ønskede. Det er overordentlig trist, hr. Poettering, og jeg kan ikke give Dem nogen forklaring. Vi har her at gøre med enkeltpersoners pligtforsømmelser. Tidligere forsøg på at opklare, hvem der var ansvarlig, er slået fejl igen og igen, og jeg har ikke længere tillid til, at sådanne forsøg vil føre til et positivt resultat. Jeg kan kun bede Parlamentet tilgive denne åbenbare upassende adfærd udvist af medarbejdere, som jeg ikke kender navnene på, men jeg håber, at De bærer over med dem.
Med hensyn til det andet spørgsmål er jeg også enig med Dem. Hvis man sammenholdt antallet af problemer, der er identificeret hos de nye medlemsstater, med antallet af traktatbrudssager mod gamle medlemsstater i et hvilket som helst år, så ville man opdage et forbløffende misforhold. Antallet af traktatkrænkelser, som vi hvert år må påtale over for de nuværende medlemsstater, er nemlig mange gange højere end det antal problemområder, som vi nu har identificeret. Jeg er helt enig med Dem i, at vi, hvis vi skulle bruge samme målestok på nuværende medlemsstater, som vi anvender på kandidatlandene, ville se overraskende resultater på flere områder, det være sig på det område, som De nævnte - den makroøkonomiske disciplin - men muligvis også på andre områder.
Det, som De sagde omkring Tyrkiet, er ikke nyt for mig. Det er et synspunkt, som jeg respekterer. De vil vide, at det er et område, hvor Kommissionen har et klart mandat fra Rådet, som den må følge. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at komme med en enkelt bemærkning. Principdiskussionen om, hvorvidt Tyrkiet tiltræder eller ej, er nødvendig og skal tages, og hvor ellers hvis ikke i Parlamentet, og hvor ellers hvis ikke i den europæiske offentlighed? Det er jeg helt enig i. Jeg beder blot om, at vi i denne diskussion aldrig må glemme, at vi i Europa har en direkte interesse i, at Tyrkiet er et fuldt udviklet demokrati, en fuldt udviklet retsstat, som respekterer menneskerettighederne og beskytter mindretallene.
Hvis vi altid har det i tankerne, så er jeg egentlig ikke bange for, at denne nødvendige og uundgåelige diskussion kan anrette nogen skade. 
Titley (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne bemærke, at disse lækager ikke er befordrende for Kommissionens ønske om at blive involveret i udenrigs- og sikkerhedspolitiske beslutninger. Jeg bifalder Kommissionens bemærkninger i dag. Det er store fremskridt, og jeg bifalder også kommissær Verheugens forsikring om, at Kommissionen vil handle, hvis der ikke loves fremskridt inden for de 39 områder.
For det første sendte kommissæren tidligere i år advarselsskrivelser ud til kandidatlandene. Hvad var deres reaktion, og indikerer deres svar, at de også vil reagere på de forslag, som han har stillet her i dag?
For det andet med hensyn til Rumænien, som fremkaldte en lille tøven i hans tale, vil jeg gerne vide, i hvilket omfang Rumænien skal stå til regnskab for tidligere års mange brudte løfter trods de fremskridt, der er sket i de sidste 2-3 år?
Endelig vil jeg gerne spørge kommissæren om de hemmelige forhandlinger, som ingen taler om mere, nemlig parallelforhandlingerne om at udvide Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde til tiltrædelseslandene. Hvordan går det helt nøjagtigt med EØS-forhandlingerne? 
Verheugen,
    Hr. Titley, de to rapporter om overvågningen, som vi afleverede i første halvår af 2003, har rent faktisk ført til positive resultater. Vi identificerede samtidig problemområder og udsendte såkaldte , noget som i min skoletid i Tyskland blev kaldt en advarsel - på engelsk hedder det vist - som altid indeholdt en trussel om, at der var fare for, at man skulle gå et år om, hvis man ikke begyndte at bestille noget straks. Resultaterne var meget interessante. Næsten halvdelen af de tilfælde, som vi identificerede, er i mellemtiden blevet bragt i orden, og de dukker altså ikke op mere i den afsluttende rapport. Vi vil nu også skrive til regeringerne, og jeg ved, at Kommissionens bemærkninger vil blive accepteret i alle tilfælde - det er der ingen, der benægter - og at alle regeringer vil være samarbejdsvillige, hvorfor jeg tror, at vi vil være i stand til at løse problemerne. Nogle af regeringerne har f.eks. fortalt mig, at den pågældende lovgivning allerede er iværksat. Overvågning har helt klart vist sig at være en metode, som hjælper os til at gøre fremskridt.
Det eneste, jeg kan sige som svar på Deres bemærkning om Rumænien, er, at den glædelige politiske og økonomiske stabilitet, som vi har set i Rumænien i de seneste to år, fortsætter, og at Rumænien på baggrund af denne stabilitet egentlig er i en meget god position til at opnå sit tilsigtede mål. 
Watson (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne lykønske kommissæren, fordi han har formået at bringe tiltrædelseslandene til et niveau, hvor der blev rejst mindre end 40 alvorlige spørgsmål ud af de 140 elementer i EU's . De fleste af disse spørgsmål ligger inden for sundhedsområdet og fødevarelovgivning eller offentlig forvaltning. Uden at komme nærmere ind på disse spørgsmål kan kommissæren så forsikre os om, at disse spørgsmål kan løses inden maj næste år?
Med hensyn til Bulgarien og Rumænien er der desuden ved at tegne sig en klar forskel. Jeg vil gerne spørge kommissæren, hvorvidt han agter at sende et tydeligt signal om, hvad Sofia har ønsket i forbindelse med Unionens endelige krav, og hvorvidt han vil stå fast over for rumænerne med hensyn til de betydelige fremskridt, som Rumænien stadig mangler at gøre.
Jeg hilser kommissærens bemærkninger om Tyrkiet velkommen. Reformerne fra premierminister Erdogans regering er reelle og skal hilses velkommen. De skal gennemføres til fulde. Hr. kommissær, De kræver med rette mere, især hvad angår politiske rettigheder i Cypern. Men lad os anerkende Tyrkiets yderst markante fremskridt, og jeg håber dernæst, at Kommissionen vil forpligte sig til at gøre så meget som muligt for at samarbejde med Tyrkiet for at støtte landet på vejen mod medlemskab. 
Verheugen,
    Hr. Watson, jeg er - lad os sige - moderat optimistisk med hensyn til, at alt vil blive bragt i orden. Jeg er absolut optimistisk med hensyn til, at langt størstedelen af det vil blive bragt i orden. I det ene eller andet tilfælde kan muligheden for uheld ganske vist ikke udelukkes, men jeg vil gerne gentage, at alle de problemer, der kan opstå, kan isoleres og ikke vil udgøre nogen generel fare for det indre marked, landbrugspolitikken eller fødevaremarkedet som helhed.
Hvad Rumænien og Bulgarien angår, så har Rumænien stadigvæk en lang vej foran sig, men der er ingen tvivl om, at landet har indhentet meget i løbet af de seneste to år. Bulgarien og Rumænien fik et finansielt signal, da vi forpligtede os til at fremlægge finansieringspakken i det første halvår af 2004, altså under det irske formandskab, og på et meget tidligt tidspunkt på året. Jeg har allerede haft intensive drøftelser med den irske udenrigsminister om, hvordan det kan arrangeres. Jeg mener, at de politiske og tekniske vanskeligheder ved finansieringspakken til Bulgarien og Rumænien kan håndteres, da vi har til hensigt at anvende de samme metoder, principper og regler, som vi anvendte på de 10. Vi sammensætter ikke en ny pakke til Rumænien og Bulgarien, men fortsætter så at sige det, som vi allerede har gjort for de 10. Det er også den eneste mulighed, vi har, når opgaven lyder på, at finansieringspakken til Rumænien og Bulgarien ikke må påvirke det næste finansielle overslag, som til gengæld ikke bør påvirke afslutningen af forhandlingerne med Rumænien og Bulgarien. Derfor har vi ikke noget andet valg end at anvende samme metode, som vi allerede har valgt for de 10. Derfor finder jeg det ikke så afsindig vanskeligt og vil ikke udelukke muligheden for, at vi kan opnå mærkbare fremskridt på dette område allerede i de første seks måneder af 2004. 
Titley (PSE ).
   - Hr. formand, kommissæren svarede ikke på mit tredje spørgsmål om disse 10 landes tiltrædelse af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Han har muligvis valgt ikke at svare, men han kan også have glemt det. Jeg vil gerne have et svar. 
Formanden.
   - Kommissæren besvarer spørgsmålet i sit næste indlæg. 
Oostlander (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil allerførst lykønske kommissær Verheugen. I Tyskland er der den tyske enheds kansler, og nu er der også den europæiske enheds kommissær. Derfor ønsker jeg hjertelig tillykke. Det glæder mig særdeles meget, at De i Deres rapport helt klart har prioriteret de politiske kriterier, hvad angår Tyrkiet. Det er et vigtigt punkt. Det er tydeligt, at de fremskridt, der er gjort, er vigtige for borgerne i Tyrkiet. Det skal vi efter min mening taknemmeligt konstatere.
For det andet konkluderer jeg af Deres rapport, at De alligevel er temmelig skuffet over, hvad der faktisk er sket. Det er jeg i hvert fald også. Jeg troede, der ville være sket mere, især hvad angår hærens stilling, end der faktisk er sket. Det fremgår i det mindste tydeligt af Deres rapport. Det er ting, der har temmelig stor rækkevidde. Deres optimisme hvad angår de 10 lande, som vil tiltræde Unionen den 1. maj, vedrører småting, som endnu kan klares. Jeg tror, at det store skridt mod en demokratisk retsstat - som i praksis endnu skal tages - er af en sådan størrelsesorden, at vi næppe kan forvente, at det allerede vil være i orden om et år. Forholder det sig ikke sådan, hr. kommissær, at datoen i december 2004 enten virker som den dato, hvorefter vi ikke længere tager vores fællesskab med politiske værdier som sådanne alvorligt eller som en dato, hvor hammeren falder for Tyrkiets medlemskab? I den forstand tror jeg, at denne dato gør os stadig mere bekymrede. Ville det ikke være bedre, hvis vi, hvad Tyrkiet angår, koncentrerede os om programmatiske fremskridt og rådgivning på vej mod en demokratisk retsstat? 
Verheugen,
    Hr. formand, vedrørende Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, hr. Titley, så appellerer jeg af hensyn til et velfungerende EØS til Liechtenstein om ikke at forbinde underskrivelsen af traktaten med problemer, som stammer fra Europas fortid, men i stedet at søge en dialog med Den Tjekkiske Republik om disse vanskeligheder. Vi arbejder for øjeblikket intenst på at vise Fyrstendømmet Liechtenstein og Den Tjekkiske Republik en mulig vej ud af dette problem. Jeg kan endnu ikke forudsige et positivt resultat, men vi arbejder på sagen, og vi gør vores bedste, men man ved selvfølgelig aldrig.
Jeg er enig med Dem i, hr. Oostlander, at det netop er på militærområdet, at vi havde håbet på større fremskridt i Tyrkiet. Der er to forhold, som giver mig særlig anledning til bekymring. Det første er, at der fortsat sidder tyrkisk militærpersonel i tilsynsmyndigheder, som kontrollerer vigtige områder af det civile liv, f.eks. det nationale uddannelsesråd eller det nationale radio- og tv-råd. Der har militæret ikke noget at gøre. Det forholder sig også således, at store dele af det tyrkiske forsvarsbudget ikke er underkastet parlamentets kontrol, og når et budget ligger uden for parlamentets kontrol, så indikerer det helt klart en mangel på demokrati. Det kan der ikke herske tvivl om.
Jeg mener ikke, at vi har brug for en ny benchmarking for Tyrkiet eller en ny deadline eller noget som helst andet. Tyrkiet bestemmer selv, om vurderingen i sidste ende vil falde positivt ud eller ej. Det er op til dem at fremme reformerne, og som hr. Poettering med rette sagde, at gennemføre dem, så vi kan foretage en vurdering. De politiske tiltrædelsesbetingelser er opfyldt. Køreplanen er klar: Afgørelsen træffes i slutningen af næste år. Kommissionen vil løse denne opgave seriøst, fair og objektivt og vil ikke vige tilbage for dette ansvar. 
Maes (Verts/ALE ).
   - Hr. kommissær, kære kolleger, jeg tilslutter mig på min gruppes vegne lykønskningerne til kommissæren og alle dem, der har hjulpet ham, men der er et punkt, som stadig bekymrer os.
I adskillige tiltrædelseslande finder vi en række sektorer, og det er ofte netop på disse politiske områder, at der er behov for øgede bestræbelser. Jeg taler her f.eks. om forskelsbehandling inden for social- og beskæftigelsespolitikken, asylret og retlige anliggender. Jeg tænker i den forbindelse på konkrete problemer, som er særdeles rystende for vores borgere i Unionen, og jeg formoder også for borgerne i disse lande. Det drejer sig f.eks. om vedholdende forskelsbehandling af romanibefolkningen, børneprostitution og menneskehandel. Hvis disse områder ikke prioriteres i den forstand, at de skal være i orden inden tiltrædelsen, hvilke pressionsmidler har vi så tilbage? Jeg henviser i den forbindelse til Deres egne ord, nemlig at disse lande til den tid vil være tiltrådt, og som De selv siger i Deres oplæg, vil De have særdeles ringe indflydelse på disse tiltrådte lande. 
Verheugen,
    Fru Maes, De har rørt ved nogle meget ømme punkter, og jeg vil give Dem et meget klart svar. For det første hvad den politiske, økonomiske og sociale integration af minoriteter angår, så har Europa ikke kun problemer med romanibefolkningen. Jeg kunne nævne grupper i en lang række medlemsstater, hvor forskelsbehandling er lige så udbredt, bare så det er slået fast. Det er derfor ikke kun sydøsteuropæerne, som har problemer med at integrere romanibefolkningen, også etablerede gamle medlemsstater har problemer med at integrere nationale mindretal. Med hensyn til romanibefolkningen så ved De, at den var og er et centralt punkt i vores førtiltrædelsesbestræbelser, og vi vil ikke erklære noget land, der ikke har lagt og gennemført en troværdig strategi for at integrere den, for parat til at tiltræde EU. Men jeg har sagt mange gange her i Parlamentet, at det ville være fuldstændig illusorisk at tro, at problemet med forskelsbehandling og romanibefolkningen kan løses før tiltrædelsen, og der herefter ikke længere vil finde forskelsbehandling sted. Det er en udfordring for mindst en hel generation. Det, som vi med rimelighed kan opnå, er, at der bliver lavet og gennemført en politik, som begrænser forskelsbehandlingen, og det har vi opnået, synes jeg.
Hvad de andre problemer som prostitution, handel med kvinder og piger angår, så gør vi gang på gang udtrykkeligt opmærksom på, at det naturligvis er forbudt i alle disse lande. Vi kan ikke sige, at lovgivningen er mangelfuld, men vi kan sige, at der er mangler ved håndhævelsen. Men lad mig sige noget andet, nu hvor problemerne på grænsen mellem Tjekkiet og Tyskland og mellem Tjekkiet og Østrig, som jeg kun kender alt for godt til, er blevet synlige i den seneste tid. Når vi taler om prostitution og endog om børneprostitution, så er der altid to sider. Der er dem, der tilbyder deres ydelser, eller bliver tvunget til at tilbyde deres ydelser, men der er også dem, der efterspørger. Jeg er altid gået ind for og har altid sagt, at problemet skal gribes an fra begge sider. Jeg tror ikke, at vi kan løse det, hvis vi kun griber det an set ud fra disse ulykkelige kvinders, pigers og børns synsvinkel, som bliver misbrugt til seksuelle eventyr, eller hvad det måtte være. Det skal også gribes an set ud fra de personers synsvinkel, der optræder som kunder, der skaber efterspørgslen og dermed også et udbud. 
Modrow (GUE/NGL ).
   - Hr. Verheugen, jeg forstår Deres irritation over medierne. Jeg har tre spørgsmål. Først og fremmest blev det meddelt i de polske medier, at der foreligger 51 reklamationer, og at det forlyder fra Parlamentet, at der er behov for en jernhånd. Måske De også skulle benytte jernhånden på Deres område, men når jernhånden bliver rettet mod folk, så vil det blive vanskeligt, og ikke kun tjenestemændene vil blive berørt. Jeg har indtryk af, at de sociale byrder i Polen vil stige. Vinden blæser regeringen i ansigtet.
Mit andet spørgsmål går på, hvad De mener om de regionale processer i kandidatlandene. I Prag er arbejdsløsheden på 3 %, i det deindustrialiserede område i Nordmähren på omkring 30 %. Mit tredje punkt er, at vi ønsker gode partnerskaber. Vi har netop talt om romanibefolkningen, og hvis vi ønsker at have et godt partnerskab med Rusland, så skal problemet med de russiske mindretal i de baltiske stater behandles mere konsekvent og seriøst, uden politiske forbehold og forskelsbehandling, men snarere på en måde, som virkelig fører til en løsning. 
Verheugen,
    Hr. formand, hr. Modrow, jeg beklager, at jeg ikke forstod Deres første spørgsmål eller Deres første beskyldning. Jeg ved ikke, hvad De mener med 51 tilfælde og en jernhånd. Jeg kender hverken tallet eller ordvalget. Hvad Polen angår, mener jeg, at landet har vist sig at være i stand til at opfylde tiltrædelsesbetingelserne og gennemføre EU's , og den polske regering arbejder intenst på at løse de problemer, der er blevet identificeret, men der er snarere ni end 51.
Med hensyn til de regionale udviklingsforskelle så er det et emne, som Kommissionen tager meget seriøst, og som vi aflægger beretning om regelmæssigt, og vi inddrager disse regionale udviklingsforskelle i strategien for strukturfondene, som vil blive indført i alle disse lande fra og med næste år, og som skal bidrage til at begrænse disse regionale dispariteter.
Hvad det russiske mindretal i de baltiske stater angår, hr. Modrow, deler jeg ikke Deres opfattelse af, at emnet bliver behandlet inkonsekvent. Jeg synes tværtimod, at Kommissionen behandler det aldeles glimrende, men at der er nationalistiske kræfter i den russiske Duma, som har en uansvarlig tilgang til det. Hvis De ønsker det, kan jeg godt gå i detaljer. Med hensyn til det russiske mindretals situation har vi været meget opmærksomme på at sikre, at Estland og Letland opfylder de pågældende standarder, og det gør de. Det er ikke ensbetydende med, at der ikke er plads til forbedringer. Under samtaler i sidste uge i Moskva med præsident Putin og den russiske udenrigsminister Ivanov og andre førende repræsentanter nævnte jeg også, at vi er i stand til og indstillet på at medvirke til forbedringer, men at de standarder, der gælder i Europa vedrørende mindretal, generelt er opfyldt i begge lande. 
Rothe (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær Verheugen, indledningsvis vil jeg gerne give udtryk for min anerkendelse af det store arbejde, der er blevet udført. Derefter har jeg et konkret spørgsmål vedrørende Cypern og Tyrkiet. Jeg hilser det overordentlig velkommen, at det præciseres i statusrapporten, at den manglende løsning på Cypern-spørgsmålet udgør en hindring. Jeg tror også, at det er meget svært at forestille sig, at vi indleder forhandlinger med et land, som samtidig - hvilket vil være den folkeretlige situation til maj næste år - holder en del af EU-territoriet besat.
Det forleder mig til at stille et konkret spørgsmål: For øjeblikket udleveres der massevis af pas fra den illegale nordcypriotiske stat til tyrkiske borgere, hvilket på den ene side har til formål at ændre den demografiske situation og på den anden side forhindre oppositionen i at vinde. Det er den aktuelle situation. Også selv om vi ikke anerkender dette valg, så ved vi, at resultatet vil have stor indflydelse på det videre forløb. Jeg tror også, at det vil være meget vigtigt for Tyrkiet. Derfor lyder mit konkrete spørgsmål til Dem som følger: Tror De, at det er muligt at påvirke Tyrkiet på dette område og gøre det klart, at vi ønsker at få det bragt til ophør? 
Verheugen,
    Hr. formand, fru Rothe, der er rent faktisk tale om valg til et parlament i et land, som vi ikke anerkender. Ikke desto mindre er disse valg politisk vigtige, navnlig i år. Jeg har med tilfredshed noteret mig, at tyrkiske dialogpartnere har forsikret over for mig, at Tyrkiet ikke vil tillade, at der bliver kastet en skygge over disse valg. Men det, som vi og mange andre sider beskriver, betyder, at der allerede er kastet en skygge over disse valg. Det er helt klart et forsøg på at manipulere med valglisterne, så det ønskede valgresultat kommer i stand. Mulighederne for at påvirke det er særdeles begrænsede.
Jeg ved, at disse valg bliver overvåget af både uafhængige medier og uafhængige ngo'er, som regelmæssigt vil aflægge beretning om dem, så der kan dannes en europæisk offentlig mening, som kan udøve et pres. Det er, hr. formand, et af de tilfælde, hvor Parlamentet kan gøre mere end Kommissionen, og jeg ville være taknemmelig, hvis det ville udnytte denne mulighed. Jeg ved, at De selv allerede har gjort det. 
Gawronski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, eftersom Polen, som kommissæren nævnte, er det største tiltrædelsesland, har det tydeligvis også de fleste problemer og de største bekymringer. Ville det ikke være retfærdigt at sige, som mange mennesker i Polen, at en del af problemet i forbindelse med det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem i visse tilfælde ligger i, at Bruxelles forsinker udgifterne vedrørende de endelige systemkrav? Ville det ikke være en retfærdig antagelse? 
Verheugen,
    Hr. formand, De forlanger for meget af mig, da jeg naturligvis ikke kan komme med nogen oplysninger om, hvordan den tekniske rådgivning fungerer i de enkelte tilfælde, da der er tale om en meget specifik procedure. Hvad jeg ved om dette system, er, at vi har været klar over problemet i hen ved halvandet år, og at den polske landbrugsforvaltning først reagerede meget tøvende og så besluttede at skifte strategi, hvilket medførte en væsentlig forsinkelse. Hvis De kan dokumentere, at Kommissionens medarbejdere har givet forkert rådgivning eller forkerte oplysninger, så lad mig det endelig vide, da jeg gerne vil undersøge sagen. Jeg er ikke bekendt med, at noget sådant skulle være sket.
Jeg vil dog gerne medgive én ting: Det, vi har oplevet her, er endnu et bevis på, at vores forvaltningsstrukturer er så utroligt komplicerede på nogle områder, at et tiltrædelsesland ikke, selv om det gerne ville, kan opfylde disse krav inden for relativt kort tid. Det gælder navnlig på landbrugsområdet.
Vi har jo også oplevet, at Sapard-programmet har vist sig at være det vanskeligste af alle førtiltrædelsesprogrammer, fordi det stiller de største krav til de nye medlemmer, og fordi det er det mest komplicerede af alle systemer og forbundet med de fleste forpligtelser. Jeg vil gerne medgive, at vi har at gøre med et utroligt kompliceret system, men at det er en helt anden sag, hvem der er ansvarlig for, at vi har eller skal have så komplicerede strukturer på dette område. 
Queiró (UEN ).
   - Hr. formand, jeg vil koncentrere mig om Ungarn, der jo er det land, som jeg fik til opgave at følge som ordfører i Europa-Parlamentet. Jeg vil gerne udbede mig nogle yderligere oplysninger som supplement til de konklusioner, som jeg haft lejlighed til at læse, idet jeg dog først gerne vil fremhæve, i hvor høj grad Ungarn har formået at bringe sin lovgivning i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen, hvilket jeg selvsagt glæder mig over at kunne konstatere.
Det første spørgsmål, som jeg gerne vil stille, drejer sig om den såkaldte , loven om den status, som ungarere bosat i nabolandene er omfattet af. Hvordan vurderer De, hr. kommissær, den aktuelle situation? Mener De virkelig, at forpligtelsen til at konsultere nabolandene, før der blev foretaget ændringer i denne lov, er blevet overholdt? Det andet spørgsmål angår bekæmpelse af korruption og organiseret kriminalitet, som De allerede har haft anledning til at omtale i anden sammenhæng. Hvordan vurderer De de ungarske myndigheders indsats med hensyn til efterforskning og retsforfølgelse i forbindelse med de store finansskandaler, der som De ved for nylig er kommet for dagen i Ungarn? Hvilke kommentarer har De i særdeleshed til den kritik, som den ungarske regering har rettet mod finanstilsynet, der selvfølgelig er en af den ungarske regering uafhængig instans? 
Verheugen,
    Hr. Queiró, jeg tror ikke, at det ville være klogt af Kommissionen at tage de problemer op igen, der er forbundet med den ungarske statuslov. Jeg har længe med den største diskretion bestræbt mig på at hjælpe alle implicerede lande med at undgå konflikter, der måtte resultere heraf. Vi er nu nået til et punkt, hvor der er enighed mellem Rumænien og Ungarn, og diskussionsprocessen mellem Slovakiet og Ungarn endnu ikke er afsluttet. Jeg vil meget fraråde, at vi blander os i det, da det snarere er en mulighed for de to stater for at tale sammen og handle som gode naboer. Hvis man ønsker vores hjælp, så står vi til rådighed. For øjeblikket taler de to lande sammen, og jeg tror, at de vil nå frem til et resultat før eller siden. Hvis ikke, så vil den europæiske fællesskabsret gælde pr. 1. maj 2004 på dette område, og den vil under alle omstændigheder udelukke enhver form for forskelsbehandling på grund af nationalitet.
Det andet spørgsmål er meget kompliceret set på baggrund af de indenrigspolitiske opgør i Ungarn. Jeg tror ikke, at vi her har at gøre med et systematisk problem, altså et problem, som kunne siges at vise, at Ungarn ikke har opfyldt betingelserne for tiltrædelsen. Vi har tværtimod at gøre med meget massive, meget heftige, men også meget følelsesladede indenrigspolitiske opgør. Jeg tror ikke, at det tilkommer mig at blande mig i det og give min mening til kende herom. Lige så lidt som jeg ville blande mig i indenrigspolitiske opgør i de nuværende medlemsstater, bør vi nu forstå, at vores nye medlemsstater har ladt det stadium bag sig, hvor de var under en form for opsyn. Jeg føler ikke længere noget ansvar for indenrigspolitiske begivenheder i disse lande. Det er nu en sag for Parlamentet, en sag for Rådet at holde øje med dem og vurdere dem, men det er bestemt ikke en sag for den udøvende magt at vurdere, hvad en frit valgt regering og et frit valgt parlament gør. Jeg beder Dem forstå, at jeg ikke ønsker, at Kommissionen begynder at blande sig i en kommende medlemsstats interne politiske anliggender. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær Verheugen, jeg synes, at rapporterne er meget afbalancerede og meget korrekte. Hvad Rumænien angår, vil jeg gerne tilføje, at vi på det seneste har set synlige tiltag mod korruption, og at det skal ses som noget positivt. Et problem beder jeg Dem være særlig opmærksom på, hr. kommissær, nemlig at nogle former for småkriminalitet breder sig til nabolandene. Det skaber store problemer, og jeg beder Dem, hr. kommissær, om virkelig at henstille til Rumænien om at gøre noget ved det. Det ville være i landets egen interesse.
Med hensyn til Tyrkiet finder jeg Deres rapport meget afbalanceret, og Cypern-spørgsmålet er også behandlet godt. Jeg vil gerne spørge Dem, hr. kommissær, om De ville slutte Dem til mig og måske også opfordre alle partier i Parlamentet til ikke at gøre Tyrkiet til et valgtema ved det næste valg til Europa-Parlamentet, da jeg frygter, at der er nogle kræfter, som ser "for eller imod Tyrkiet" som valgkamptema i 2004. Jeg håber, De er enig med mig i, at det ikke bør være tilfældet. Tak. 
Formanden.
   - Hr. kommissær, ønsker De at tale om det kommende valg til Europa-Parlamentet? 
Verheugen,
    Hr. formand, jeg er i fare for at blive ført på glatis. De ved, hr. Swoboda, at det står alle partier i Parlamentet fuldstændig frit for at vælge et hvilket som helst europæisk problem som et centralt tema. Jeg har sagt det gentagne gange: Jeg kan og vil ikke forhindre nogen i at rejse et for Europas fremtid så fundamentalt vigtigt spørgsmål som Tyrkiets mulige tiltrædelse ved et valg. Jamen, hvor skulle man ellers gøre det, hvis ikke over for vælgerne op til et valg? Sådan som jeg forstår demokratiets grundtanke, så har borgerne en ret til, at man drøfter sådanne spørgsmål med dem. Det er fuldstændig klart for mig, og jeg vil derfor ikke kritisere nogen.
Jeg kan kun gentage det, jeg allerede har sagt, nemlig at diskussionen bør føres således, at der ikke sker skade, at den fælles europæiske interesse altid tages i betragtning, og at befolkningen også får at vide, at vi ønsker noget af Tyrkiet. Vi ønsker nemlig af Tyrkiet, at det med sin politiske, strategiske og geografiske position påtager sig sikkerhedsfunktioner for os, af politisk og økonomisk karakter, som ingen anden i verden kan påtage sig. Vi har brug for Tyrkiet på vores side. Det skal befolkningen også have at vide. 
Van Orden (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hvad angår spørgsmålet om rapporternes tilgængelighed, kunne Kommissionen måske vise Parlamentet den gestus først at give ordførerne frem for medierne et forhåndseksemplar.
Jeg taler som ordfører for Bulgarien, der efter planen bliver medlem af EU i 2007. Jeg håber, at der bliver gjort mest muligt for at afslutte forhandlingerne i 2004, helst inden maj 2004. Det ville sende et meget positivt signal til befolkningen i Bulgarien. Selv om Kommissionen korrekt fastslår, at tiltrædelsesprocessen for Bulgarien er baseret på de relevante forhold i landet, har den også fastslået, at der skal udarbejdes en fælles tiltrædelsestraktat for Bulgarien og Rumænien inden udgangen af 2005. Bulgarien bør ikke få problemer i den henseende, og jeg håber, at Rumænien også vil holde denne tidsfrist, men jeg ønsker ikke, at Bulgariens forhåbninger på nogen måde vil lide overlast som følge af en langsommelig proces hos naboen i nord.
Endelig, hvad angår Cypern, er jeg enig i, at der er gode muligheder for, at de to parter når frem til en omfattende aftale, men det kræver goodwill og fleksibilitet fra begge sider samt pres fra Kommissionen på begge sider. 
Verheugen,
    Hr. Van Orden, jeg vil blot gentage det, jeg allerede har sagt. Jeg skal undskylde de uregelmæssigheder og pligtforsømmelser, som mig ukendte medarbejdere har gjort sig skyldige i, men den kendsgerning, at der har været pligtforsømmelser et eller andet sted, kan ikke føre til, at jeg for mit vedkommende også forsømmer min pligt og tilsidesætter Kommissionens regler. Det beder jeg Dem have forståelse for. Vi sendte dokumentet til alle ordførere - også til Dem - få minutter efter, at Kommissionen havde vedtaget det. Jeg vil dog gerne bede Dem om at vurdere fremskridtene i en personlig dialog med mig, sådan som vi ofte gjorde sidste år. Hvad Bulgarien og Rumænien angår, er jeg enig med Dem. Det ene land skal ikke vente på det andet, og det har vi også garanteret, men for øjeblikket er der ikke behov for og ingen grund til at overveje at koble det ene land fra det andet i denne tiltrædelsesproces. 
Formanden.
   - Jeg vil gerne takke kommissæren for disse rapporter og alle de kolleger, som bidrog i dag.
Forhandlingen er afsluttet.
Berthu (NI ),
   Kommissionens rapport om kandidatlandenes fremskridt i retning mod tiltrædelse opstiller en imponerende række "advarsler", som utvivlsomt vil give disse lande en forsmag på vores disciplinære Europa. Dette resultat var imidlertid uundgåeligt, eftersom man ikke valgte den klogeste tiltrædelsesmetode, nemlig den, vi var fortalere for allerede i 1992, som bestod i at skabe et stort politisk forbund og dernæst få østlandene til at tiltræde hver enkelt fællesskabspolitik, når de ønskede eller evnede det.
Rådet foretrak på Kommissionens forslag tiltrædelse på én gang til et samlet system, som implicit fører til en superstat, og det kommer vi nu til at betale for, for det er hverken teknisk eller politisk holdbart.
Vi er i øvrigt rystede over at konstatere, at den mest kritiserede kandidat, der ofte kritiseres for bagateller, er Polen, som netop er det land, der er mest frit og mest kamplystent på regeringskonferencen.
Hvad Cypern angår, begynder Kommissionen at sætte spørgsmålstegn ved den tyrkiske besættelse. Det er ikke for tidligt. Vi skal kræve, at Tyrkiet trækker sine tropper tilbage øjeblikkeligt.
Souchet (NI ),
   Jeg begræder, at pressen blev informeret i forgårs i detaljer om indholdet af den rapport, som De fremlægger her til eftermiddag for parlamentsmedlemmerne. Jeg mener ikke, at denne faktorernes orden er i overensstemmelse med, hvad der burde være en demokratisk forvaltning af institutionerne. De fortæller os, at sådanne udslip er svære at styre - det bekymrer mig. Jeg noterer mig dernæst, at opgørelsen over tiltrædelsesforberedelserne behandler Tyrkiet på lige fod med de andre kandidater, de 10 plus to, idet de således ser ud til i modsætning til, hvad De sagde, at tage forskud på den beslutning, som Rådet skal træffe i denne sag ved udgangen af 2004. Jeg kan endelig konstatere, at de 10 allerede inden, de er trådt ind i Unionen, trues med undtagelsesklausuler og får hårde skældud af Kommissionen, en Kommission, som i øvrigt indtager en skizofren holdning med en blanding af paniktendenser og Coué-isme. Er det virkelig nødvendigt at sætte kandidatlandene på sådan en prøve? Eller afslører Kommissionens klodsethed ikke en fejl i den grundlæggende metode, som ikke har givet mulighed for at tage tilstrækkeligt hensyn til det enkelte lands specificiteter i udvidelsesprocessen, og som risikerer at få varige konsekvenser?

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om statusrapport om regeringskonferencen.
Antonione,
    Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg er glad for at kunne præsentere Parlamentet for en statusrapport om en forfatningsmæssig reform af EU.
Det italienske formandskab er fast overbevist om, at det kun med Europa-Parlamentets hjælp er muligt at løse de mange problemer, vi står over for, og opnå en politisk aftale til december. I overensstemmelse med Italiens traditionelle holdning har vi derfor tilstræbt at maksimere Europa-Parlamentets deltagelse i regeringskonferencen.
Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid var en innovation, der satte skred i den aktuelle traktatreformproces. Det traktatudkast, som konventet har udarbejdet, er resultatet af mere end blot mellemstatslige forhandlinger. Det tager form efter en række konstruktive bidrag og en struktureret, global, offentlig og åben debat om Europas fremtid. For første gang i den europæiske integrations historie har processen aktivt engageret de nationale parlamenter såvel som repræsentanter for det civile samfund. Den politiske værdi af den opnåede succes må derfor ikke spredes eller udvandes af regeringskonferencens arbejde. Regeringskonference er ansvarlig for at forbedre og supplere de afsnit af traktaten, hvor der endnu ikke er skabt fuld enighed. Enhver anden løsning vil blive betragtet som et forsøg på at nedvurdere den demokratiske og åbne metode, der blev lanceret med Det Europæiske Konvents arbejde. Hvis det skulle ske, vil det være et tilbageskridt, som borgerne vil have vanskeligt ved at forstå eller retfærdiggøre.
Det er denne anskuelse, der ligger til grund for det italienske formandskabs primære mål om at skabe samlet politisk enighed om forfatningsteksten inden december. Det vil bane vejen for en underskrivelse af den kommende forfatningstraktat - en forfatning for Europa, som konventsformand Giscard d'Estaing har kaldt den - i perioden fra den 1. maj 2004, der er tiltrædelsesdatoen for de 10 nye medlemsstater, og frem til valget til Europa-Parlamentet. En forlængelse af den konstitutionelle forhandling ud over disse datoer vil give to alvorlige problemer med legitimitet og gennemsigtighed. På den ene side vil konventets forfatningsmæssige arv gå tabt. På den anden side vil EU-borgerne stemme ved et valg til Europa-Parlamentet uden at have nogen idé om EU's fremtidige forfatningsmæssige udformning. 
Det italienske formandskab vil ikke lade sig styre ind i en forhandling om et udvandet kompromisforslag, der repræsenterer et tilbagetog fra konventets forslag blot for at opnå enighed om kontroversielle spørgsmål. Det er vores mål at skabe et kvalitetsresultat, der lever op til den europæiske offentligheds forventninger, og som kan sikre en effektiv demokratisk funktion af EU et godt stykke ud i fremtiden. At udstyre EU med en forfatning er en udfordring ikke blot for nogle lande eller for det italienske formandskab, der har æren af at styre Rådet gennem denne særlige fase, men for os alle. Det skylder vi borgerne. Hvis ikke vi tager udfordringen op, vil det genforenede Europa også fejle, og dermed vil også EU fejle som drivkraft for stabilitet og velstand i verden. Et sammenbrud vil gøre os alle til tabere.
Efter åbningsceremonien den 4. oktober startede regeringskonferencens egentlige arbejde. Som forventet handlede de mest komplicerede problemer om institutionelle anliggender. De væsentligste spørgsmål drejede sig om Kommissionens sammensætning, valgprocedurer og kompetencer for formanden for Det Europæiske Råd, udenrigsministerens status og beregningen af kvalificerede flertal. Disse spørgsmål blev behandlet på de regeringskonferencer, der fandt sted i første halvdel af oktober. På ministermødet den 27. oktober blev diskussionens omfang udvidet til at gælde sager, der ikke var blevet behandlet - eller som kun var blevet marginalt behandlet - på tidligere møder. Specielt følgende emner blev behandlet på møderne: formandskabet for Rådets konfiguration, en udvidelse af afstemning med kvalificeret flertal samt ikke-institutionelle anliggender med særlig henvisning til økonomiske og finansielle bestemmelser.
Under debatten blev det bekræftet, at medlemsstaterne har forskellige holdninger, og at forslagene i udkastet til en forfatningstraktat i alt væsentligt er velafbalancerede. Det blev også klart, at en genoptagelse af debatten om særlige aspekter af traktatudkastet kun vil føre til en gentagelse af vidt forskellige synspunkter og ikke til ny enighed.
Der kan drages følgende konklusioner af resultatet af mødet: For det første sker der en gradvis tilnærmelse af synspunkterne vedrørende det kommende formandskab for rådssammensætningerne, selv om sagen skal ses i sammenhæng med et omfattende forslag, der dækker alle institutionelle strukturer i et kommende udvidet EU. Størstedelen af medlemsstaterne går imod oprettelsen af et lovgivningsråd. Det italienske formandskab har noteret sig denne modstand, men det vil gøre, hvad det kan for at bevare lovgivningsrådet i traktaten - i det mindste som en fremtidig mulighed og dermed som en mulig udvikling af rådssystemet.
For det andet kan det konkluderes, at medlemsstaterne fortsat har divergerende holdninger, hvad angår anvendelsesområdet for kvalificeret flertal. I lyset af dette vil formandskabet overveje, hvilke instrumenter det skal vedtage for at skabe enighed - specielt inden for følsomme og vigtige områder såsom beskatning, egne indtægter, strafferetligt samarbejde og politisamarbejde. Under alle omstændigheder vil konventets traktatudkast fortsat udgøre det primære grundlag for opbygningen af en afbalanceret og ambitiøs aftale.
For det tredje var det alt for store antal ikke-institutionelle anliggender, som medlemsstaterne tog op, klart uforeneligt med de tidsmæssige begrænsninger i den tidsplan for regeringskonferencen, der blev udarbejdet i Thessaloniki og bekræftet i Bruxelles af stats- og regeringscheferne. I overensstemmelse hermed vil formandskabet undersøge dette sæt af spørgsmål under anvendelse af en selektiv tilgang og identificere de områder, som der formentlig kan skabes enighed om. Denne tilgang er forskellig fra den, der anvendes i konventets traktatudkast, og der er tale om områder, hvor der kræves en teknisk og redaktionel afklaring. Det vil så være op til medlemsstaterne at beslutte, om man skal insistere på specifikke minoritetspunkter og præsentere dem for stats- og regeringscheferne.
På baggrund af konventets udkast og udenrigsministrenes arbejde vil formandskabet udarbejde et samlet forslag, der er koncentreret om den institutionelle pakke og forsvarsspørgsmålet. Med forslaget vil formandskabet forsøge at tage hensyn til både de tiltrædende landes behov og kandidatlandenes behov. Udgangspunktet for forslaget vil imidlertid fortsat være konventets udkast, og formandskabet vil forsøge at finde kompromisløsninger, der er mindst lige så ambitiøse og værdige som konventets. Vi er villige til at overveje mulige justeringer, men vi er stærke modstandere af udhuling og tilbagetog.
Efter al sandsynlighed vil EU-forfatningens fremtid afhænge af resultatet af disse forhandlinger. Derfor, og i lyset af den store indsats, bør alle parter udvise fleksibilitet over for opgaven med at skabe fundamentet for det 21. århundredes EU. Vi skal opgive vores snæversyn og tanken om at få en rimelig modydelse, således at forstå at enhver indrømmelse skal modsvares af en tilsvarende importfremgang. Denne holdning er - eller rettere vil være - i strid med selve den europæiske integrationstankegang, og hvis den anvendes systematisk, vil den kunne underminere EU's fundament. Selv om retfærdighed er en forudsætning for enhver forfatningsaftale, må ingen standse den aktuelle integrationsproces. De, der beslutter at handle sådan, skal være forberedte på at blive dømt af historien, af deres europæiske partnere samt først og fremmest af borgerne. Godkendelsen af den nye forfatning bliver en succes for alle eller en fiasko for EU. Der kan ikke være nogen væsentlig konflikt mellem nationale interesser og europæiske interesser.
Barnier,
    Hr. formand, hr. minister, mine damer og herrer, på dette møde, som på engelsk har fået titlen "progress report" - fremskridtsrapport - for regeringskonferencen, må jeg helt ærligt sige Dem, at Kommissionen er bekymret. Den 24. september gav jeg i Europa-Parlamentet udtryk for mit ønske om, at denne konference ville skabe mulighed for fremskridt, at den kunne justere og forbedre nogle punkter, klarlægge nogle andre og give et sagkyndigt skøn over det udkast til forfatning, som vi alle har arbejdet - og efter min overbevisning arbejdet grundigt - på i konventet.
Jeg vil gerne sige, at skønsarbejdet foregår i en positiv ånd, under ledelse af hr. Jean-Claude Piris i Rådet, med deltagelse af Parlamentets og Kommissionens juridiske tjenstegrene.
Til gengæld har regeringskonferencens arbejde på det politiske plan endnu ikke givet plads for nogen fremskridt, rent ud sagt. Tværtimod er det mit indtryk i dag, såvel som det også er min kollega og ven hr. Vitorino og utvivlsomt også Deres egne repræsentanter hr. Hänsch og hr. Mendez de Vigos indtryk, at denne regeringskonference kunne føre til tilbageskridt.
Vi skal fra nu af, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, gøre kort proces med de påskud, som nogle allerede er i færd med at forberede. Det er ikke metoden, vi betvivler. Det var nødvendigt at give de nationale regeringer tid til at reagere kollektivt på konventets resultat. Efter dette er det tid til at træffe en beslutning.
Vi kan ikke klage over det italienske formandskab. Det har utrætteligt og uden stop, kan jeg bevidne, provokeret til debat og opfordret til konvergens. Det har altid støttet sig fast på resultatet af konventet. Hr. Antonione gjorde for et øjeblik siden opmærksom på et punkt, nemlig Det Lovgivende Råd, hvor vi har konstateret et generelt tilbageskridt. På dette punkt har De alle ligesom jeg hørt beviset på, hvad jeg sagde om det italienske formandskab, dets beslutsomhed hvad angår at holde så godt fast i konventets resultat som muligt, forbedre det og ikke tillade, at det falder fra hinanden. Jeg vil derfor gerne rose Ministerrådets holdning og formandskab, som især er sikret ved minister Frattini.
Vi kan heller ikke klage over resultatet af konventet. Vi ved, at det ikke blot har været nyttigt, men også er fuldt brugbart. Konventet har opfyldt sit mandat og er endda gået et skridt videre ved at stille en hel og sammenhængende tekst til regeringschefernes rådighed.
Endelig kan vi ikke klage over hverken Kommissionens eller Parlamentets rolle i sagen. På dagens regeringskonference såvel som på gårsdagens konvent handler vi i fællesskab og meget ofte, for det meste, er der enighed. I alle tilfælde har der altid været ægte dialog mellem os.
Så jeg vil være ærlig. Det, vi kan klage over med hensyn til regeringskonferencens nuværende stilstand, det er tankegangen hos visse regeringer, som ønsker at handle, som om konventet ikke havde været der i 18 måneder, som ønsker at genåbne alle Pandoras æsker, den ene efter den anden, og som nu nægter at tage ansvar for det, som de tidligere selv ofte har godkendt i konventet, f.eks. hvad angår de økonomiske styreformer, eller når det drejer sig om Europa-Parlamentets rolle i Unionens budgetprocedure. Hvis det skulle fortsætte, ville en sådan holdning skabe en hårdknude. Jeg vil nøjes med at give Dem to eksempler.
Det første eksempel er det kvalificerede flertal. Alle kort er på bordet. Alle holdninger er kendt. Vi ved alle, at hvis vi kræver, at et spørgsmål afgøres enstemmigt, så er det at dømme os alle sammen til kollektiv afmagt. Der er kun én løsning på denne situation, når vi er så mange omkring bordet - snart er vi 25, og en dag er vi 30 - og det er at gå over til at afgøre de allerfleste spørgsmål ved kvalificeret flertal. Det skal besluttes her og nu, og vi skal i hvert fald ikke - i hvert fald ikke! - vende om i forhold til de få, men ikke ubetydelige, fremskridt, som er gennemført med konventets udkast. Det andet eksempel er ajourføringen af de fælles politikker i forfatningens tredje del. Hvem kan tro på, at vi med et par ugers ekstra regeringskonference vil kunne nå frem til en perfekt, definitiv og urokkelig tekst? Det, der tæller, for tiderne vil ændre sig, og det europæiske og internationale samfund vil ændre sig, er evnen til at tilpasse sine politikker til Unionens behov og til samfundets krav, som vil udvikle sig. Det, der tæller, er således på en vis måde at gøre den revisionsmekanisme, der er i tredje del, smidigere, i det mindste på nogle områder.
Mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, jeg vil på Kommissionens vegne gentage, at den eneste mulighed for at få en kort og beslutningsdygtig regeringskonference er regeringernes respekt for den store ligevægt i forfatningen, som konventet har forberedt. Hvad resten angår, håber vi, at de nationale regeringer vil påtage sig deres ansvar. Ansvaret for hurtigst muligt at afgøre, som De sagde, hr. minister, et lille antal spørgsmål, som har været drøftet længe. Ansvaret for at levere den smidighed og de overgangsmuligheder, som tillader forfatningen at udvikle sig med tiden. Vi er kommet til det punkt, hvor hver enkelts holdning er kendt. Vi må nu drøfte tingene med hinanden og træffe en beslutning, hvilket er noget andet end at sidestille nationale holdninger. Hvad Kommissionen angår, er den rede til at gøre dette på samme vilkår som dem, jeg måtte have nævnt for en måned siden. Kommissionen gør det for at forbedre udkastet til forfatning på et mindre antal punkter, uden at sætte dens generelle ligevægt under debat, for at klarlægge alle bestemmelser med henblik på at undgå misforståelser eller fejltagelser, når forfatningen skal ratificeres, og for at gennemføre det, jeg ville kalde juridisk finpudsning, som konventet har betroet Kommissionen.
Mine damer og herrer, metoden med en regeringskonference har mistet det sidste af sin troværdighed, forekommer det mig. Det siger jeg, som allerede har deltaget i tre regeringskonferencer efter Amsterdam. Fra år til år viser metoden sig at være mindre og mindre i stand til at skabe fremskridt for Unionen. Maastricht-konferencen var betegnende for en fælles ambition. Amsterdam-konferencen var betegnende for et brugbart, men ufærdigt resultat. Og endelig er Nice-konferencen møjsommeligt nået frem til et komplekst og midlertidigt kompromis med de resterende punkter fra Amsterdam. Og nu har vi så denne regeringskonference, som risikerer at ende i hårdknude på trods af, at konventet har udarbejdet de centrale dele af et meget stort og meget vellykket dokument.
Mine damer og herrer, da udkastet til forfatning blev vedtaget, talte nogle en smule lyrisk om "konventets ånd". I virkeligheden drejede det sig for dem, der var indenfor i konventet, og som er stolte af at have deltaget i det - der er mange blandt Dem, der er i den situation - ganske enkelt om en europæisk ånd og ikke en international ånd. Alt, hvad jeg ønsker på nuværende stadie, er på ny at opleve en smule af denne europæiske ånd hvile over regeringskonferencens arbejde. I en omtale af et besejret folk sagde Cicero: Det betyder bogstaveligt, at "de handlede vist, men for sent". For Europas regeringer, som endelig er genforenet, hjælper det ikke og ville det ikke hjælpe at handle vist efter denne regeringskonference.
Méndez de Vigo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg mener, at det har en stor symbolsk værdi, at vi efter forhandlingen om udvidelsen, om den politiske genforening af kontinentet, har denne forhandling om politisk reorganisering af kontinentet, der skal munde ud i vedtagelsen af den europæiske forfatning. Jeg synes, at de to ting hænger sammen, og som det italienske formandskab så rigtigt har sagt, må det være sådan, så vi kan gå til valg i 2004 på grundlag af en europæisk forfatning.
Jeg sagde forleden dag, hr. formand, at jeg syntes, regeringskonferencens forhandlinger hidtil havde været en smule skuffende, og det forklarede jeg, ligesom Klaus Hänsch, med, at forhandlingerne var en gentagelse af de forhandlinger, vi havde i konventet. Der var ikke noget nyt - som Michel Barnier så rammende har formuleret det - alt, hvad de førte til, var en indskrænkning af det, der var opnået.
Det skal dog siges, at der kan være en vis tilfredsstillelse forbundet med det, for det betyder, at konventet udførte et godt stykke arbejde, og hvis regeringerne nu igen forelægger det for os, som de allerede har forelagt en gang, betyder det, at det, som vi på det tidspunkt støttede, var den løsning, der fik størst tilslutning.
Jeg vil tale om noget, der var emnet for det sidste møde på ministerplan, og som har voldt Parlamentets repræsentanter store bekymringer. Jeg tænker på Økofin-Rådets ønske om at stille en række forslag, der i den sidste ende ville føre til en ophævelse af det kompromis, som konventet opnåede om forfatningens Afsnit VII om Unionens finanser. Det drejede sig om et længe diskuteret kompromis, hvor der medvirkede fire arbejdsgrupper ledet af hr. Amato, hr. Hänsch, hr. Christophersen og hr. Méndez de Vigo. Et kompromis, der var baseret på tre grundidéer, som har været Parlamentets mærkesager i de sidste 10 år: at opnå mere demokrati, større effektivitet og større gennemsigtighed.
Og dette kompromis var også baseret på to idéer: Den første var, at regeringerne skulle have det sidste ord med hensyn til indtægter, fordi disse, når alt kommer til alt, hidrører fra Unionens borgere, og den anden var, at Europa-Parlamentet, som er unionsborgernes repræsentanter, skulle havde det sidste ord med hensyn til udgifter.
Og på baggrund af de fire arbejdsgruppers arbejde stillede vi det kompromisforslag, som har tre ben. Det første vedrører egne indtægter: De egne indtægter skal fastlægges af regeringerne og godkendes af de nationale parlamenter. Det andet er de finansielle overslag: Den interinstitutionelle aftale indarbejdes i forfatningen, og de finansielle overslag bliver til sin tid, efter dem i 2006, vedtaget med kvalificeret flertal i Rådet og med Europa-Parlamentets godkendelse. Det tredje er budgettet: Parlamentet får det sidste ord, hvad angår kapitlet om udgifter, hvor sondringen mellem obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter, der altid har syntes meget mærkeligt, vil være afskaffet, men vedtagelsen er ikke uden vanskeligheder, fordi Parlamentet for at få det sidste ord skal have et flertal på tre femtedele.
Det, jeg vil sige med alt det her, er, hr. formand, at vi har en aftale med tre ben, og at Parlamentet - som medlemmerne udmærket ved - naturligvis mener, at de nationale parlamenters godkendelse af de egne indtægter burde høre fortiden til, og det mener også, at den flerårige finansielle ramme burde være underkastet den almindelige lovgivningsprocedure. Det betyder, at vi af hensyn til kompromiset har givet efter, fordi vi syntes, at princippet om, at regeringerne har det sidste ord vedrørende indtægterne og Parlamentet vedrørende udgifterne, var fornuftigt.
Jeg vil gøre det helt klart, at Parlamentet har givet efter af hensyn til kompromiset, og efter min opfattelse er det meningsløst, at kompromiset, som er en vigtig del af forfatningsteksten, nu bliver bragt i tvivl, og man forsøger at udviske et af disse tre ben. Jeg synes, at det er meningsløst, og for Parlamentet vil det desuden set ud fra et politisk synspunkt - det vil jeg sige helt klart - være helt uacceptabelt. For os vil det være en grænse. Og det sagde vi på regeringskonferencens sidste møde, og det italienske formandskab accepterede det, og mens jeg forberedte dette indlæg, hr. formand, modtog jeg en note fra bureauet Ansa, hvor formanden for Økofin-Rådet hr. Tremonti siger, og jeg vil læse det op på italiensk: (For os er det afgørende, at den tekst, som konventet har udarbejdet, bliver godkendt, som den er). Så lad os lytte til hr. Tremonti og fastholde kompromiset om finanserne.
Napolitano (PSE ).
   - Hr. formand, jeg har lyttet opmærksomt til rådsformandens redegørelse og mener at kunne støtte den generelle strategi, men jeg vil foretrække at fokusere på en række praktiske spørgsmål - ikke mindst fordi hr. Antonione beder om Europa-Parlamentets støtte. For at få denne støtte - som vi tilmed er meget villige til at bidrage med - må han indgå i en dialog med Europa-Parlamentets holdninger.
Den 21. oktober var der et møde i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, hvor den italienske udenrigsminister deltog som repræsentant for formanden for Rådet. Jeg vil gerne atter gøre hr. Antonione og Parlamentet opmærksomme på to punkter. Vi går stærkt ind for at bevare referencen til lovgivningsrådet, koncentrationen af Europa-Parlamentets lovgivningsfunktion i Rådet, hvilket er et vigtigt punkt og en vigtig fornyelse af konventet. Nu fortæller hr. Antonione os, at han har bemærket, at et flertal er imod dette. Jeg vil atter udtrykke mine betænkeligheder ved denne fremgangsmåde. Man kan ikke træffe beslutninger blot ved at tælle antallet af stemmer for og imod. Nogle gange har jeg tilmed indtryk af, at 28 regeringers synspunkter tages med i ligningen, selv om det kun er 25, der er berettiget til at give deres mening til kende, idet tre blot er observatører. I konventet var der analyser, meningsudvekslinger, en søgen efter løsninger, en debat om argumenterne for og imod de enkelte løsninger og til slut kompromiset. Vi kan ikke acceptere, at regeringskonferencen blot skal tælle fordele og ulemper op. Hr. Antonione har givet et tilsagn - og jeg værdsætter betydningen heraf - om at holde sagen åben. Jeg ved ikke præcist, hvad resultatet bliver heraf, men vi opfordrer på det kraftigste til, at dette punkt ikke slettes.
Det andet punkt vedrører proceduren for en revision af traktaterne. Hr. Antonione nævnte det ikke i dag, men i vores udvalg påtog hr. Frattini sig at undersøge muligheden for at udarbejde et italiensk forslag om at gå ud over teksten, hvilket ikke blev vedtaget i konventet, og som derfor ikke er bindende for nogen. Vi risikerer at skabe en absurd situation, hvor vi går tilbage til udgangspunktet i spørgsmål, der allerede er løst i konventet med et kompromis, men vi kan ikke diskutere spørgsmål, der ikke blev fastlagt i en aftale i konventet sådan som netop revisionsproceduren. Jeg ved ikke, om det italienske formandskab også ønsker at medtage denne sag i det samlede forslag, der er planlagt til tredje uge i november, men vi gentager vores faste tilsagn om at kæmpe for at få det medtaget.
Endelig nævnte hr. Antonione ikke det punkt, der blev rejst af hr. Méndez de Vigo: Det er uacceptabelt, at sektorspecifikke sammensætninger i Ministerrådet udarbejder ændringsforslag til konventets tekst.
Duff (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg er også meget bekymret over resultaterne i Økofin-Rådet. I går beskyldte et af Rådets mest fremtrædende medlemmer, den britiske finansminister, EU-Konventets udkast for at lægge op til en føderal stat med en central finanspolitik. Det er en komplet ubegrundet beskyldning, som illustrerer en beklagelig antipati imod EU-Konventets arbejde.
Økofin-Rådet forsøger at vælte pakken om det finansielle system. Rådets reaktionære forslag bevæger sig tilsyneladende væk fra afstemning med kvalificeret flertal til permanent enstemmighed om de finansielle perspektiver og væk fra Parlamentets ret til at afgive samstemmende udtalelser. De ønsker at gå fra almen lovgivning til lovgivning dikteret af Rådet og at fjerne Parlamentets sidste ord vedrørende budgettet. En af konsekvenserne heraf kan være en stigning i de samlede budgetudgifter. Uden muligheden for at nedstemme vanskelige og måske grådige medlemsstater vil Unionen være tvunget til at kaste sig ud i langvarige og offentlige skænderier, som kan ende med dyre indrømmelser.
Derfor forsøger finansministrene at dæmpe Parlamentets rolle i budgetmyndigheden. De fortrænger parlamentarisk demokrati til fordel for finansielt autokrati. Økonomiske og finanspolitiske beføjelser har i mange år været en afgørende funktion for parlamenterne i alle medlemslandene. Hvis Økofin-Rådets forslag opnår støtte på regeringskonferencen, vil Parlamentet være reduceret til rent spil for galleriet. Autokraterne vil have besejret demokraterne.
Kaufmann (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, som tidligere medlem af konventet må jeg sige, at jeg er meget overrasket over, hvad der foregår på regeringskonferencen. Man behøver blot at tage fat i formandskabets tilføjelse, dokument 37. Det, der står der, er - synes jeg - utroligt. Alene listen over ønskede ændringer af konventets tekst er 20 sider lang. Når jeg ser det, så kan jeg ikke undgå at få det indtryk, at nogle regeringer åbenbart ikke tog konventet seriøst, for hvordan kan det ellers forklares, at de samme regeringer, som støttede konventets konsensus, nu kræver denne overflod af ændringer? Jeg beklager at måtte sige, at der i stor udstrækning kun berettes om uenighederne på det institutionelle område i offentligheden: antallet af kommissærer eller flertallene i Rådet. Det er uden tvivl vigtige punkter - i den henseende må vi efter min mening ikke vende tilbage til Nice.
Desuden vil jeg også sige helt klart, at jeg forventer, at regeringskonferencen følger konventet i at afvise ethvert forsøg på at medtage en henvisning til Gud i forfatningstraktaten. Artikel 10 i chartret om grundlæggende rettigheder garanterer fuldt ud enhvers ret til religionsfrihed. Det er rigtigt og godt, men at opdele folk i EU i religiøse og ikke-religiøse gennem forfatningen - nej, det må vi under ingen omstændigheder tillade.
Ethvert tilbageskridt vedrørende Parlamentets rettigheder ville også være uacceptabelt, navnlig med hensyn til Parlamentets budgetbeføjelser. Jeg mener, at de, der ønsker at føre øksen her, demonstrerer en vis grad af manglende forbindelse til et demokratisk Europa.
I konventet bestræbte jeg mig på at gøre EU mere social, da et socialt Europa er det, som borgerne med rette forventer. Særligt i den henseende synes jeg, at EU stadigvæk har en lang vej foran sig. Jeg forbavses, når førende politikere i Tyskland hævder, at konventets udkast er farligt set ud fra en strukturpolitisk synsvinkel, eller når det forlyder fra Deutsche Bank, at overvægten af de sociale mål i konventets udkast truer EU's økonomiske struktur.
Jeg spørger mig selv, hvad regeringskonferencen egentlig gør på dette område. Vil den tilbagevise sådanne angreb på fremskridtene i udkastet? Hvordan vil man forholde sig til modsætningerne mellem del III og del I? Det er politisk og retligt bydende nødvendigt, at de økonomisk-politiske og de monetære bestemmelser i del III bliver tilpasset de grundlæggende bestemmelser i del I. Jeg garanterer, at ingen vil forstå og da slet ikke godtage, hvis der er to forskellige økonomiske filosofier i forfatningsteksten: den sociale markedsøkonomi, afbalanceret økonomisk vækst og fuld beskæftigelse på den ene side og den åbne markedsøkonomi med fri konkurrence og blot et højt beskæftigelsesniveau på den anden side.
Parlamentet bør vise alle disse spørgsmål væsentligt større opmærksomhed. Når jeg siger det, er mine bemærkninger også møntet på den tyske regering. I stedet for at afholde sig fra ændringer, bør den på regeringskonferencen tværtimod slå til lyd for, at de sociale mål forankret i del I også skal gælde entydigt og umisforståeligt for forfatningstraktatens del III.

Voggenhuber (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, ikke så snart var regeringskonferencen blevet åbnet, før den fremstår, som om der var blevet kastet et bundt pengesedler ud til folkemængden på en gågade. Alle kæmper for at få fat i en pengeseddel. Man behandler konventets udkast, som var det et stykke vildt, der bliver jaget til døde, så alle kan sikre sig et stykke til sig selv.
Her undrer jeg mig over, hvem der egentlig er ophavsmand til Europas forfatning. Borgerne? Deres direkte valgte repræsentanter - parlamenterne - eller sågar statsministerierne og de nationale regeringer? En dag vil vi skulle besvare dette spørgsmål over for historien og Europas befolkning. Regeringskonferencen giver sit eget svar, at den er ophavsmand til Europas forfatning.
I Thessaloniki hævdede de, at de ikke ville åbne Pandoras æske. Den er nu åben, og man kan se, hvordan Europas gamle sygdomme spreder sig, den nationale egoisme og ensidige magtkrav i de enkelte institutioner. Hvor stammer de ellers fra, disse sygdomme og den dårligdom, som vi ser?
På sit første møde fjernede det lovgivende råd elementet med magtens deling og offentlighed i lovgivningen, uden debat. Finansministrene er enige: færre rettigheder til Parlamentet, mindre offentlighed, færre rettigheder til Kommissionen. De er enelovgivere. De - de alene - har budgetsuveræniteten bag lukkede døre. Den kvalificerede flertalsafstemning - et væsentligt skridt i forfatningsudkastet - bliver udfordret på mange områder. Det dobbelte flertal i Rådet, et af konventets smukkeste principper: En lov er vedtaget med et flertal af stater og et flertal af borgere. Det er forståeligt, det er legitimt. Det bliver angrebet, fordi det ikke passer ind i deres magtspil. Et andet fremskridt: Euratom. En stor åbning hen imod en reform af denne forældede traktat vil blive blokeret. Den Europæiske Centralbank, som af konventet er forpligtet i forhold til de europæiske værdier og mål, vil blive fritaget for disse værdier på grund af solidaritet. Og sådan kunne jeg blive ved. Angrebene er skarpe. Princippet er mere magt til regeringerne, mindre demokrati, færre borgerrettigheder og mindre information til offentligheden. Det må vi reagere på, og hvis parlamenterne ikke gør det, så vil Europas forfatning blive dårlig. 
Ribeiro e Castro (UEN ).
   - Hr. formand, hr. minister, hr. kommissær, kære kolleger, efterretningerne fra regeringskonferencen fortæller om uenighed og vanskeligheder, hvilket jo for alle objektive og udenforstående iagttagere ikke kan overraske. Kun de personer, der udbreder den fordrejende opfattelse, at konventet er udtryk for, at der skulle være opnået en eller anden form for enighed, kan foregive overraskelse. Vi ved jo alle, at ingen steder, hvor demokratiets principper kendes og overholdes, hvor man gennemfører afstemninger, kan konventets resultat betegnes som et udtryk for demokratisk enighed. Vi har modbeviset her, det uomstødelige modbevis, et modbevis, der leveres af regeringskonferencen selv, den eneste instans, der er i overensstemmelse med traktaterne, og som har demokratisk og juridisk legitimitet til at træffe beslutninger. Derfor tager de fejl, der har villet indskrænke regeringskonferencens betydning, og som stadig har det som deres projekt.
Jeg takker det italienske formandskab for det engagement, som det har lagt for dagen. Det står nu fuldstændig klart, at det ikke er formandskabet, der bærer ansvaret for mulig fiasko, men ene og alene dem, der vil forcere tingene frem, underminere medlemsstaternes legitime rettigheder og svække demokratiet og retsstaten. Jeg vil her gerne særlig fremhæve Jacques Chiracs særdeles ulyksalige åbningstale, der desværre straks blev fulgt op af Gerhard Schröder, der forsøgte at påvirke regeringskonferencens debatter med finansiel chikane og trusler mod nogle stater, hvad angår fællesskabsfondene. Det var den værste måde, man kunne indlede konferencen på, og det gav den en meget negativ tone, temmelig fjernt fra det italienske formandskabs positive anstrengelser og gode vilje. Jeg ved ikke, om denne intimidering havde nogen effekt, men den bør fordømmes på det kraftigste. Sådan skal det ikke gå for sig!
Den tyske kansler synes i øvrigt at være ved at opbløde sine tidligere dogmatiske holdninger og har under et besøg i Bratislava for nogle dage siden givet udtryk for at være parat til at imødekomme de højlydte krav om, at Kommissionen skal sammensættes med udgangspunkt i, at der skal være mindst én kommissær pr. land med lige rettigheder. Jeg er glad for disse signaler, der giver et glimt af håb og et løfte om en udvej. Sådan skal det gå for sig. Jeg håber, at disse signaler bekræftes og også kommer til at angå andre punkter på dagsordenen: prioritering af subsidiaritetsprincippet, udtrykkelig garanti for, at den nationale forfatningsrets forrang respekteres, gennemsigtighed i Rådets lovgivningsarbejde, anerkendelse af den kristne arv i præamblen, fastholdelse af skiftende formandskaber eller en tilfredsstillende løsning på de forskellige problemer, der er forbundet med deres korte varighed, udryddelse af terminologiske fantasifostre som "udenrigsminister" eller "europæisk forfatning", afskaffelse eller nøje begrænsning af fleksibilitets- eller overgangsbestemmelser, så proceduren for revision af traktaterne ikke omgås, osv.
Jo længere væk vi kommer fra et direktoriums diktater, selv om det kalder sig et præsidium, jo større succes vil regeringskonferencen få. Den vil kun slå fejl, hvis nogle af de "store" viser sig i den grad usmidige, at de bliver "små" og giver sig til at ødelægge balancer af afgørende betydning for den europæiske integrations vellykkede projekt. Regeringskonferencen vil vinde så meget desto mere støtte, jo mere den respekterer og fremmer det hellige og grundlæggende princip om staternes lige stilling, og hvis den med omtanke og realisme retter sig efter, hvordan den europæiske offentlighed rent faktisk forholder sig, hvad angår national identitet og europæisk identitet.
Det er værd at minde den franske præsident om, at resultatet af hans diplomati og hans EU-formandskab netop var Nice-traktaten, hvad der måske kan få ham og andre til at dæmpe den overdrevne nervøsitet, som de ofte lægger for dagen. Nice-traktaten er den nu gældende traktat, ja, det er jo sågar en traktat, der endnu ikke er helt gældende. Der er derfor ingen grund til hastværk, ingen grund til drama, ingen grund til fortvivlelse eller bekymring. Nice-traktaten er udtryk for den alternative enighed, som så mange ønsker, og det er indtil videre den eneste reelle enighed, den traktat, som vi har udfærdiget til at klare den udfordring, som vi står over for, nemlig udvidelsen. Lad os derfor ikke sætte tidsplanen foran indholdet. Reformen af traktaterne skal være en god reform, en holdbar reform, hvilket fordrer tid, så alle kan sige deres mening, og alle kan blive hørt, så der kan nås frem til en ægte enighed, så der kan opbygges en ægte og varig enstemmighed. Ikke en reform lavet i huj og hast, så den kort efter lider skibbrud, sådan som det nu er ved at ske med konventets tekst. Vi mener ikke, at EU må slå fejl. EU må virkelig ikke slå fejl. 
Bonde (EDD ).
   - Hr. formand, EU-Konventets resultat er nu trykt i nogle fine bøger med blå ryg, men de er aldeles ulæselige. Der er ikke en ordliste. Hvem i Rådet har ansvaret for at udsende tykke bøger på alle sprog uden opslagsord, der kunne gøre det muligt for borgerne at finde de steder, som har deres særlige interesse? Som skatteborgere betaler vi milliarder til EU's talrige oplysningskontorer, men de bruger pengene til propaganda i stedet for gedigen oplysning.
Det er grotesk, at det er på mit kontor og ikke i institutionerne, at vi skal fremstille de læservenlige udgaver af forfatningsudkastet, som borgerne og politikerne har en chance for at kunne forstå. Vi har skrevet tekst i margenen med mange krydshenvisninger, så man ikke skal hoppe frem og tilbage for at se, om der kræves enstemmighed eller kvalificeret flertal. Vi har lavet understregninger af alle nøgleord, så man hurtigt kan skimme forfatningsudkastet igennem, og vi har lavet en omfattende alfabetisk ordliste, så man kan slå op under subsidiaritet, religion og forsvar og hurtigt finde det eller de steder, hvor det er nævnt. Vi har tilmed stillet vores arbejde gratis til rådighed på alle sprog på internettet. Det er ikke alt, som er færdigt på alle sprog, men de vigtigste dele er færdige og kan downloades helt frit fra min hjemmeside på adressen: bonde.com. Vi har også lavet omkring 1.000 ordforklaringer med relevante links på netadressen: euabc.com, og enhver kan frit downloade til sin egen computer og få de kommende ændringer sendt helt automatisk via e-mail.
Den opgave burde Rådet have udført. I stedet har de brudt en aftale med os i Democracy Forum og trykt forfatningsudkastet uden at vedføje mindretalsudtalelsen. Vi havde en klokkeklar aftale med Giscard d'Éstaing og John Kerr. Vi skrev under på det samlede resultat mod at få mindretalsudtalelsen optrykt, så borgerne i EU frit kan vælge mellem flertallets og mindretallets visioner om Europa.
Jeg vil nu opfordre Rådet til at sikre, at mindretalsudtalelsen trykkes sammen med forfatningsudkastet, og jeg stiller gerne vores læservenlige udgaver vederlagsfrit til rådighed for Rådet. Det er besynderligt, at vi, der er imod forfatningsudkastet, skal bekoste offentliggørelsen af det, så det også kan læses. 
Dell'Alba (NI ).
   - Hr. formand, kommissær Barnier tegnede et dystert billede af situationen og gav udtryk for Kommissionens bekymring - der deles af mange - over den måde, arbejdet skrider frem på. Han fortalte os, at det ikke er Kommissionens skyld, at det bestemt ikke er det italienske formandskabs skyld, at det bestemt ikke er konventets skyld, og at det endnu mindre er Parlamentets skyld. Så vil jeg gerne vide, hvis skyld det er. Er det Estlands skyld? Polens? Skal skylden tilskrives hr. Aznar, der foretrak Nice-metoden frem for den metode, som konventet foreslog? Kommissær Barnier, kunne det ikke tænkes, at vi alle bærer en lille del af skylden for at have givet os i kast med dette emne med så lille entusiasme, at så snart sluserne blev åbnet, og det blev muligt at sige, at konventet havde uret i dit eller dat - hvilket Kommissionen var først til at gøre - så skyndte alle sig at følge Kommissionens eksempel med hensyn til en tekst, der efter al sandsynlighed - som den mindste fællesnævner - var i fare for at blive udsat for, at alle ville forsøge at ændre den til det værre, når først sluserne blev åbnet?
Sandheden er den, at vi forpassede chancen i Nice, vi forpassede chancen i Amsterdam, og efter min mening forpassede vi chancen i Maastricht. Vi forpassede chancen - hvilket Parlamentet engang krævede, men sidenhen glemte - til at understrege, at vi først skulle gå mere i dybden - husker De det berømte begreb om at gå mere i dybden inden en udvidelse? - og dagens debat viser, hvor langt vi er væk fra at nå de mål, der blev opstillet ved starten på det italienske formandskab, og som Parlamentet fortsat talte om i september. I lyset af den aktuelle udvikling spekulerer jeg nu på, om ikke det ville være passende for det italienske formandskab at tage ordentlig bestik af situationen. Er det sandt, at De har givet en række tilsagn, men at et af dem var at tage moratoriet til FN, mens vi i går hørte, at noget sådant ikke vil ske? De påtog Dem at runde de seks måneder af med forpligtelsen vedrørende konventet, men det italienske formandskab - Italien, et af de oprindelige medlemmer - har en pligt over for sig selv og dets historie. Hvis vi ender med en udvandet tekst, skal det italienske formandskab efter min mening som minimum undgå at slutte med en rodet tekst, en tekst, der vil være mere skadelig for EU's interesser end en manglende aftale. Da det er sådan, tingene er, og da vi ikke har et værdigt og kraftigt udkast, der tåler stor modstand, et føderalistisk udkast i retning af det, der blev foreslået Parlamentet af Altiero Spinelli for næsten 20 år siden, da vi ikke har en stærk vision til at inspirere os, er det ikke overraskende, at alle sætter hælene i over mindre væsentlige spørgsmål.
Vi radikale afholder en kongres om dette emne den 13. og 14. november 2003 i håbet om, at vi på basis af en refleksion, som mange kan deltage i, både her og andre steder, kan nå frem til en position, hvor Parlamentet kan forkaste en tekst, hvis forhandlingerne går meget dårligt.
Nassauer (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, vi kan kun betragte regeringskonferencens hidtidige arbejde med uro og bekymring. Tænk engang, at et konvent, som får folk til at trække på smilebåndet - i hvert fald bliver det ikke taget særlig seriøst - på tværs af alle politiske skel og geografiske grænser og trods de væsensforskellige institutioner, som dets medlemmer kommer fra, formår at udarbejde et overbevisende, sammenhængende forfatningsudkast uden at skulle stemme om en eneste ting, og nu oplever vi, at regeringskonferencen river samme udkast i strimler, trævler det op uden at komme med nogen form for bud på, hvordan den vil nå frem til et positivt resultat.
Det er ret bemærkelsesværdigt, at ingen af de forslag, der bliver diskuteret på regeringskonferencen, markerer et skridt fremad, men alle er et tilbageskridt i forhold til konventets udkast. Regeringskonferencen er i bakgear. Stats- og regeringscheferne sidder i EU's bremsehus. Vi er tilbage i Nice igen! Den mest forbløffende udtalelse kom faktisk fra finansministrene. De vil ganske enkelt gøre Parlamentets budgetbeføjelser til et anliggende for regeringerne. De vil nægte Parlamentet at tage del i budgetafgørelser. Hvilken skole har lært dem de basale elementer i et demokrati?
Ved de ikke, at parlamentarisme er søjlen i demokratiet, og at Parlamentets budgetbeføjelser er søjlen i parlamentarismen? Ikke af hensyn til parlamentsmedlemmernes beføjelser, men af hensyn til den demokratiske kontrol, som Parlamentet skal udøve. Finansministrene åbenbarer med dette forslag en prædemokratisk forståelse af parlamentarisme. For øvrigt er de mest bekostelige tjenester i EU altid blevet fordelt på ministermøder bag lukkede døre, ikke under Parlamentets offentlige budgetdebat. Derfor skal Parlamentet bevare sine budgetbeføjelser.
Jeg vil gerne fremsætte nogle få forventninger, som vi har til regeringskonferencen, og mønte dem på formandskabet, hvis arbejde hidtil, som bestemt har været meget positivt, vi gerne vil støtte. For det første forventer vi, at der bliver opnået enighed inden udgangen af indeværende år. Det er teknisk muligt. Det er ikke noget stort antal artikler, der skal diskuteres om, men kun nogle få institutionelle kerneemner. For det andet må regeringskonferencen lægge Nice bag sig. Stats- og regeringscheferne, som førte Unionen ind i en blindgyde med Nice-traktaten, må nu føre den ud igen.
Der skal for det tredje skabes balance mellem de nogle gange smålige, men dybest set legitime nationale interesser og det europæiske fællesskabs vel. Stats- og regeringscheferne skal med andre ord ikke kun gå efter det positive for deres medlemsstater, men skal også have og demonstrere en form for ansvar for Europas samling, for det, som Rådet fastlagde i Nice, er ikke kun uforsvarligt i demokratisk henseende, men uforståeligt for ethvert fornuftigt menneske. En ny traktat skal være let at forstå. Det er den eneste måde, vi kan opnå den gennemskuelighed og borgernærhed på, som vi stræber efter.
Corbett (PSE ).
   - Hr. formand, Parlamentet har adskillige gange advaret mod faren for at udhule traktaten ved at fjerne den ene del efter den anden. Vi advarede endda Kommissionen mod at stille forholdsvis fornuftige forslag ud fra den tanke, at hvis man først fjerner en del af udkastet til forfatning, så vil endnu en del ryge med i kølvandet, hvilket igen vil bane vej for endnu et forslag osv.
Under den sidste forhandling, advarede vi mod den spanske og polske regerings forslag om at vende tilbage til Nice-formuleringen om afstemninger i Rådet - efter min opfattelse et temmelig egoistisk forslag. Nu ser vi en videreudvikling af situationen, hvor en del af Rådet pludselig vågner op - efter måneders forhandlinger og drøftelser om lige præcis dette emne og efter EU-Konventets færdiggørelse af arbejdet - og halvvejs gennem regeringskonferencen ønsker at gribe ind og omskrive udkastet til forfatning. Det vil ikke kun vende tilbage til traktatens nuværende ordlyd, men også til noget, der er dårligere end de nuværende traktater, hvad angår Europa-Parlamentets beføjelser. Det er ganske enkelt uacceptabelt.
Desuden vil jeg understrege, at flere af deres punkter ikke engang af deres egen regering ved regeringskonferencens begyndelse blev annonceret som spørgsmål, der skulle drøftes i dette forum. De indgår nu som nye punkter, og derfor har vi det problem, at vores regeringer tilsyneladende - i visse tilfælde - er splittede i forbindelse med dette spørgsmål.
Under disse omstændigheder vil jeg gerne opfordre formandskabet til at modstå kravene fra denne del af Rådet. Jeg vil også gerne tilskynde alle kolleger i Parlamentet til derhjemme sammen med Deres egen regering at deltage i de drøftelser om dette emne, som utvivlsomt finder sted i øjeblikket. Jeg vil opfordre Dem til at bidrage med lidt sund fornuft til Deres regerings holdning, så vi kan finde tilbage til den fornuftige linje i forhandlingerne, som de fleste regeringer - i det mindste regeringerne i de seks oprindelige medlemsstater og Det Forenede Kongerige - tilsyneladende havde valgt at følge, da regeringskonferencen begyndte, nemlig at vedtage dette udkast til forfatning som det er, med blot et par enkelte tekniske justeringer. Det bør være vores mål. 
Alyssandrakis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hverken festlighederne eller ordet "forfatning" kan skjule det befolkningsfjendtlige indhold i den nye traktat, som tilføjer endnu et led til den kæde, der binder befolkningerne efter Maastricht, Amsterdam og Nice. En ny traktat, som skal befæste EU's befolkningsfjendtlige, monopolvenlige og imperialistiske politik, som omfordeler magten til fordel for de i forvejen stærke, forstærker uligevægten mellem medlemsstaterne, institutionaliserer neoliberalismen og tilbedelsen af markedslovene, supplerer de repressive mekanismer og fremmer militariseringen af EU, hvor den går så vidt, at den overtager doktrinen om forebyggende militær handling med terrorisme som påskud.
Enhver modstand, der måtte komme frem under regeringskonferencen, er sekundær, da ingen sætter spørgsmålstegn hverken ved militariseringen, undertrykkelsen eller afgivelsen af suverænitet. Uenighederne begrænser sig til, hvordan magtfordelingen præcist skal finde sted. Befolkningerne har ikke brug for en europæisk forfatning. De har ikke engang brug for EU. Vi er overbevist om, at de vil reagere både ved hjælp af folkeafstemningerne, hvor disse bliver afholdt for den græske befolkning er aldrig blevet spurgt og vil heller ikke blive det nu og i de daglige kampe. 
MacCormick (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg deler den holdning, som mange her i Parlamentet allerede har udtrykt. Jeg må sige, at jeg i EU-Konventet, hvor jeg havde den ære at være suppleant, respekterede den holdning, som regeringsrepræsentanterne fra Det Forenede Kongerige lagde for dagen, selv om jeg ikke altid var enig. De tilkendegav deres holdning klart og tydeligt, de havde indimellem upopulære standpunkter, men generelt vidste vi, hvor vi havde dem, og nåede på den måde frem til en konklusion og et kompromis.
Af og til ville jeg ønske, at de havde et andet standpunkt, f.eks. et stærkere standpunkt i forhold til den utilfredsstillende ændring af afsnittene om fiskeri i del I og III. Som hr. Corbett modigt pointerede, blev der intet sagt, selv om regeringerne kunne have udtrykt forbehold for eller tilkendegivet en anden holdning til centrale spørgsmål for drøftelserne i EU-Konventet. Både hr. Duff og hr. Méndez de Vigo nævnte, at disse spørgsmål blev omhyggeligt og tilstrækkeligt drøftet i EU-Konventet. I forbindelse med et så centralt emne som budgettet siger Økofin-Rådet, og desværre også den britiske finansminister, nu pludselig, at hele EU-konventets udkast ikke giver nogen mening, og at der skal noget helt nyt til.
Man kan næsten ikke forestille sig en mere uhensigtsmæssig måde at arbejde på. Jeg vil gerne udtrykke min kritik til den britiske regering - som dog ikke er den eneste skyldige i denne sag - men vi bør opfordre alle de involverede regeringer til at tage sig sammen og få disse ting afsluttet forholdsvis hurtigt med udgangspunkt i EU-Konventet. 
Ó Neachtain (UEN ).
   - Hr. formand, vi er alle enige om, at beslutningsprocedurerne i EU-institutionerne skal strømlines for at tage højde for de 10 nye lande, som bliver medlem af Unionen til maj.
Vi er nødt til at ændre den måde, hvorpå vi træffer beslutninger i et udvidet europæisk fællesskab, men vi skal også sikre, at vitale nationale interesser beskyttes i forbindelse med udarbejdelsen af en ny EU-traktat. Fra et irsk synspunkt er jeg f.eks. bekymret over en række spørgsmål.
For det første er bibeholdelse af en effektiv national kontrol med skattepolitik et spørgsmål, som den irske regering og andre europæiske regeringer altid har tillagt den største betydning. Forhandlingerne på dette område, som fandt sted på topmødet i Nice, garanterede fortsat enstemmighed i forbindelse med beslutninger om alle skattespørgsmål på EU-niveau. Jeg mener, at skattespørgsmål klares bedst af de nationale regeringer og lokale myndigheder i forhold til et centraliseret EU.
For det andet er jeg bekymret over et forslag om også at lade afstemning med kvalificeret flertal gælde for kriminalretlige spørgsmål. Selv om vi skal være mere effektive i bekæmpelsen af grænseoverskridende kriminalitet, mener jeg, at det er et virkningsløst forslag, da det ikke tager højde for forskellige juridiske traditioner i de forskellige medlemsstater.
For det tredje er det i forbindelse med sikkerhed og forsvar vigtigt, at Irland ikke pålægges nye forpligtelser, som truer vores traditionelle militære neutralitet. Den irske regering og andre EU-regeringer skal også fortsat på nationalt niveau være påpasselige med deltagelse i eventuelt kommende militære operationer.
Sidst, men ikke mindst vil jeg på det kraftigste anmode om, at mindre medlemsstater fortsat bør have ret til at udpege et medlem til Europa-Kommissionen. 
Berthu (NI ).
   - Hr. formand, formanden for Rådet begyndte sit indlæg for et øjeblik siden med at sige, at konventets forslag ikke må blive svækket af regeringskonferencen, for de er udarbejdet på demokratisk vis. Jeg ved ikke, hvilket demokrati det drejer sig om, for konventet havde ikke noget demokratisk mandat til at udarbejde en forfatning, det repræsenterede ikke den offentlige opinion, og det har i øvrigt ikke benyttet sig af afstemninger. Det må være en ny form for demokrati à l'Europe.
Faktisk har regeringskonferencens seneste møder vist, at en række nationale delegationer begynder at stille sig selv berettigede spørgsmål. For det første burde det ikke være muligt at udvide flertalsafgørelser til centrale områder som grænsekontrol, skattespørgsmål, finansielle overslag, strafferet, tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse osv., eller også skulle det kun være muligt, hvis man til gengæld fik et sikkerhedsnet som f.eks. vetoret til hvert nationalt demokrati, udøvet af dets nationale parlament eller ved folkeafstemning. Jeg taler om en anvendelig vetoret og ikke om en disproportioneret rettighed som udtrædelsesretten, som naturligvis ikke kan anvendes i Unionens daglige forhandlinger.
Man kan i øvrigt ikke godkende overgangsklausulerne, som giver mulighed for at ændre nogle enstemmige beslutningsprocedurer til flertalsafgørelser, som de er, uden en officiel efterprøvelse, det vil sige uden at skulle bede befolkningerne om en højtidelig ratificering. Denne form for bestemmelse er skræddersyet til at fremme rodfæstelsen af et Europa, som er ledet af såkaldte eliter og vokser bag ryggen på befolkningerne. Hvis overgangsklausulerne, og der er mange af dem i udkastet til forfatning, blev vedtaget, ville den kommende revidering af traktaterne sandsynligvis blive den sidste. Efter den ville der kun være brug for Det Europæiske Råds mening, ikke befolkningernes. Det er virkelig utilladeligt.
Kauppi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, regeringskonferencen har ikke blot været et forum for blind blåstempling af konventet, sådan som regeringer frygtede i starten, og Parlamentet meget håbede, og denne regeringskonference synes at have udviklet sig til en rigtig regeringskonference. Det er ikke desto mindre vigtigt, at konventets grundidéer ikke kasseres under regeringskonferencens arbejde.
Det vigtigste ved regeringskonferencen er, hvor gode resultaterne er, og overhovedet ikke om tidsplanen overholdes. I øjeblikket er det tydeligt, at der er praktiske problemer med tidsplanen. Regeringskonferencen har kun ca. fire uger tilbage, og tingene er ikke forløbet med den ønskede hastighed. De spørgsmål, der er opnået enighed om, er primært inferiøre versioner af de velafbalancerede forslag fra konventet. Her tænker jeg f.eks. på begravelsen af lovgivningsrådet.
Vi skal holde fast ved konventets forslag om stemmevægtning. Efter min mening er det et rimeligt kompromis for både store og små lande. Det er nødvendigt at forlade det komplicerede system vedrørende stemmevægtning under Nice-traktaten, så beslutningstagningen i EU ikke bliver immobiliseret. Vi skal huske på, at medlemsstaterne med mange indbyggere blev mødt på halvvejen af konventet med aftalen om, at en beslutning skal have opbakning fra tre femtedele af EU's borgere. Samtidig var der imidlertid en garanti for, at det kvalificerede mindretal, der skal til for at blokere beslutninger, ikke udelukkende kunne komme fra en alliance bestående af nogle få store medlemsstater - f.eks. Middelhavslandene.
Det er tvingende nødvendigt at Spaniens og Portugals forslag om at ændre magtbalancen mellem medlemsstaternes regeringer forkastes. Hvis der på nogen måde skal laves et kompromis om et af konventets forslag, skal det gøres ved at gå i en anden retning, nemlig 50-50-modellen, hvor der kræves halvdelen af medlemsstaterne og halvdelen af EU's befolkning, for at en beslutning kan vedtages.
I fremtiden vil der sandsynligvis ske det, at hver medlemsstat vil få sin egen kommissær med stemmeret. De rædselsvækkende billeder og teorier om en overdreven stor og stillestående Kommission og uvirksomme kommissærer var vildt overdrevne. Jeg er sikker på, at der kan findes beskæftigelse og betydningsfulde emner til 25 kommissærer. Desuden vil en rationel tilrettelæggelse af arbejde og opgaver samt opstillingen af muligheden for et hierarki af forskellige grader baseret på en rotationsordning have en effekt på den praktiske håndtering af sagerne, hvis det er nødvendigt. 
Wynn (PSE ),
   Hr. formand, hr. Méndez de Vigo ringede til mig i sidste uge for at informere mig om Økofin-Rådets forslag, og hr. Hänsch var på besøg i vores udvalg i mandags. Ved begge lejligheder var jeg fuldstændig lamslået over, hvad de fortalte. Jeg kan ikke tro, at Rådet vil støtte Økofin-Rådets forslag inden for budgetområdet. Som brite kan jeg sige, at med hensyn til egne ressourcer forstår jeg godt, hvorfor Økofin-Rådet gør dette. Om det er rigtigt, er et andet spørgsmål.
Hvad angår de to andre spørgsmål om de finansielle perspektiver og budgetproceduren, er det gået lidt for langt. Et sådant tiltag ville være at kastrere Parlamentet. Der vil ikke være behov for et Budgetudvalg, hvis dette vedtages på regeringskonferencen. For at sige det ligeud ville det være som at kastrere Parlamentet med en rusten saks. Vi har ikke brug for denne form for såkaldt dominans fra Rådet.
Parlamentet er gået langt for, at EU-Konventet kunne nå til enighed - og Rådet hævder det samme. Men det eneste, vi har givet, er vores accept af de finansielle perspektiver i traktaten. Hvis vi bryder den interinstitutionelle aftale nu, så ryger vi tilbage til en traktat, som giver Parlamentet langt flere beføjelser og magt. Det har vi ofret for at opnå en mere imødekommende aftale, så vi bedre kan samarbejde. Fra Rådets side er der imidlertid ikke tale om samarbejde, men snarere tvang. Det kan vi ikke acceptere, og vi skal gøre alt for at forhindre det.
Nogueira Román (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, tillad mig allerførst at sige, at jeg som borger i den spanske stat er fuldstændig imod den måde, som José María Aznar har stemt på i Rådet. Tillad mig derefter at fremhæve tre konkrete problemer, hvis løsning vil forbedre forfatningsudkastet, fordi der lægges vægt på vigtige forhold af politisk, kulturel og institutionel karakter for EU, men uden at ændre grundlæggende på den tekst, som konventet er nået frem til.
Det første er, at vores folks virkelighed må afspejle sig i selve definitionen af EU, der må defineres som en union af stater, folk og borgere. I slutningen af forfatningsudkastet tales der om de europæiske folks skæbne og om de europæiske folks velfærd som EU's mål. Det andet er den forfatningsmæssige anerkendelse af, at der inden for EU findes nationaliteter med forfatningsmæssige rettigheder, forbundsstater osv., med udøvende og lovgivende beføjelser, altså med statslig karakter. Det tredje er en klar og utvetydig tilkendegivelse af, at EU er en social union. Jeg håber i alle tilfælde, at EU's forfatning en dag vil anerkende de europæiske nationer uden stat såsom Galicien, Skotland og andre, så de ikke ser sig nødsaget til at kæmpe for at få en egen stat som den eneste måde, hvorpå de kan blive repræsenteret som nationer i EU. 
Randzio-Plath (PSE ).
   - Hr. formand, forfatningsudkastet indeholder med rette en konstitutionalisering af Lissabon-processen, og det var virkelig en stor præstation af Europa-Parlamentet at prøve at give EU en profil, som kombinerer en økonomisk reform, vækst, fuld beskæftigelse og social samhørighed, og traktatudkastets tilgrundliggende værdier er også udtryk for denne målsætning. Men instrumenterne til at nå disse mål i EU er desværre yderst svage. Koordinationsmetoden er nævnt, og med rette, men netop fordi vi ikke kun har en monetær union, men også en økonomisk og en politisk union, så har vi gjort os alt for få tanker om behovet for ikke kun at være opmærksom på nationaløkonomiernes indbyrdes afhængighed, men også vores borgeres sociale forhold. Jeg beklager overordentlig meget, at vi på alle disse områder finder meget lidt om, hvordan politiske beslutninger bliver gjort demokratisk legitimeret, eller som prioriterer dette.
Det er i sig selv en mangel ved konventets traktat. Men når jeg hører, at finansministrene opfordrer regeringskonferencen til at gøre endnu mindre end det, der er indeholdt i udkastet, så er det et tilbageskridt, som Parlamentet ikke kan tillade. Og der er også noget andet, som vi ikke må tillade. Parlamentet vil gerne medgive, at det ikke behøver at have et ord at skulle have sagt om alle teknologiske fornyelser på områder, som er omfattet af proceduren med fælles beslutningstagning, og at vi er indstillet på at tillade sekundær lovgivning, men kun på den betingelse, at ekspertudvalg ikke kan dække over og ændre alt bag lukkede døre i EU, og derfor skal artikel 35 i sin helhed også medtages i forfatningstraktaten, når den forlader regeringskonferencen. Det er også en del af demokratiseringen af den økonomiske og den monetære politik. 
Berès (PSE ).
   - Hr. formand, tillad mig at citere Deres forslag i et mindre formelt forum end dette. De antydede over for os, at man ikke skulle bede gåsen om at lave julemiddagen, og det er det, vi er i færd med at finde ud af. Regeringskonferencen har nået grænserne for sin magt. For Europa-Parlamentet er det vigtigste i dag at opretholde den ligevægt, der er opnået i konventet. Jeg foretrækker ordet "ligevægt" i stedet for "kompromis". Jeg håber, at det, hvis der er en konventsånd, en europæisk ånd, som hersker på denne regeringskonference, er den ånd, som gør det muligt at afdække den lyttefase, som vi i dag deltager i, som den fase, der giver mulighed for at undersøge, om vi, hvis vi alle følger vores individuelle magttankegang til ende, når til en kollektiv beslutningshårdknude. For hvis det er tilfældet, hvis lyttefasen kun er med for at hver især skal følge sin tanke til ende, for at finde ud af, at sagen er ved at gå i hårdknude, så kan vi bevare håbet.
Til gengæld frygter jeg, at der, hvis det ikke lykkes os at gennemføre denne etape, er risiko for tilbageskridt. De ved, at forhandlingerne bliver mere og mere livlige i Frankrig. Der er allerede nogle mit parti, som har besluttet at sige ja, og andre har allerede besluttet at sige nej, og nogle stiller sig afventende. Men det kunne ende med et tilbageskridt i sidste ende, ikke blot i forhold til konventets udkast, men også i forhold til Nice-traktaten, hvad angår kvalificeret flertalsafgørelse, Europa-Parlamentets budgetbeføjelser eller indførelsen af en grænse på 66 % af befolkningen for at definere kvalificeret flertal. Helt ærligt, hr. rådsformand, hr. kommissær, det vi ønsker, er, at denne regeringskonference koncentrerer sig om de emner, som reelt er på bordet, og disse emner er dem - som hr. Napolitano nævnte - som konventet ikke har behandlet, det er den fjerde del. På dette punkt frygter jeg meget status quo. Der ser ud til at være en vis form for dristighed, som netop er helt i tråd med konventets udkast, og denne dristighed ville være at anvende overgangsklausulen som revideringsklausul. Det, jeg foreslår Dem alle, er at undersøge muligheden for at indføre et tredje afsnit i artikel IV 7, stk. 3, med følgende ordlyd - ånden stemmer, men den juridiske udformning skal godkendes: "Det Europæiske Råd kan på eget initiativ eller på anmodning af Europa-Parlamentet enstemmigt beslutte at give regeringskonferencen tilladelse til at stadfæste de ændringer, der skal foretages i traktaten til oprettelse af forfatningen ved afstemning med superkvalificeret flertal og planlægge ratificeringen af den på samme vilkår".
Leinen (PSE ).
   - Hr. formand, regeringskonferencen er ved at ødelægge konventets gode resultat. Det var næsten, hvad man kunne forvente, da denne metode med nationale og sektorale egoismer virkelig er noget helt andet end arbejdet i konventet, som har forsøgt at finde den europæiske interesse. Det er meget påfaldende nu, at regeringerne begynder at angribe Europa-Parlamentet og dets rettigheder. Når det lovgivende råd falder bort, mister Parlamentet en partner i forbindelse med lovgivningsarbejdet, som derfor vil blive svækket. Begrænsningen af Parlamentets budgetbeføjelser er et angreb på parlamenters egentlige berettigelse. Parlamenter er skabt til at øve demokratisk kontrol med de offentlige finanser, og enhver, der drager disse rettigheder i tvivl, Europa-Parlamentets budgetrettigheder, angriber demokratiet i EU, og det bør ikke kun Europa-Parlamentet, men også alle vores kolleger i de nationale parlamenter sætte sig til modværge mod.
Sektorrådene har faktisk ingen rolle at spille i regeringskonferencen, og Økofin-Rådets forsøg er ikke kun rettet mod konventet, men også mod topmødet i Thessaloniki. Her forlød det, at cheferne og udenrigsministrene forhandler, ikke sektorrådene, og jeg kan kun opfordre det italienske formandskab til at afvise disse forsøg. Det bør ikke tillade det, og det bør virkelig ikke tage mere hensyn til sektorrådene end til politiske forslag fra de juridiske tjenester. Tekniske forslag, ja, men jeg ser, at der her fremsættes politiske forslag, selv på det forsvarspolitiske område, f.eks. om at forkaste klausulen om gensidig bistand, at forkaste det strukturerede samarbejde. Det udgør alt sammen en ændring af substansen. Konventet skabte en god atmosfære. Regeringskonferencen spreder en dårlig atmosfære, og det kan vi godt være foruden i så vigtigt et år som 2004.
Lage (PSE ).
   - Hr. formand, ærede medlemmer, hr. kommissær, kun med ironi eller for at få en god latter - da jo, som Rabelais sagde, - kan vi sige, at det går fremad med regeringskonferencens arbejde. Det ville være mere dækkende at sige, at det går tilbage, end at det går fremad. At det ikke skal lykkes for regeringskonferencen at give EU en forfatning, der er denne betegnelse værdig, vil dog givetvis være en stor skuffelse for EU's borgere, der helt klart vil se det som et svigt. Det helt overvældende flertal af EU's borgere har således tilsluttet sig idéen om en forfatning på grund af den symbolske betydning, på grund af dens mobiliserende funktion. En nylig meningsmåling i Portugal viser f.eks., at 69 % af portugiserne går ind for forfatningen, og at kun 9 % er imod, og målingerne i de andre europæiske lande afviger ikke meget herfra.
Forfatningen er imidlertid inden for rækkevidde og kan sagtens nå at blive vedtaget og underskrevet inden den 5. december i Rom, Den Evige Stad. Staterne skal simpelthen bare acceptere det udkast, som konventet har frembragt, og droppe den ødelæggende idé om at ville omskrive eller opsplitte det. Der er faktisk stater, der synes at tro, at man kan skabe et fælles Europa på den negative måde, som er besatte af deres storhed eller - lige omvendt - af deres lidenhed. Andre synes kun at ville have rettigheder, men ingen pligter, og andre igen er mere optaget af at skabe blokerende mindretal end funktionsdygtige flertal. Hvis det skal foregå på den måde, og den nationale egoisme skal dominere, hvad bliver der så af den europæiske bevidsthed og den historiske idealisme, som man forbinder med den europæiske integration? Så vil dødsklokkerne lyde over den, for så vil den lide skibbrud.
Også jeg vil i lighed med så mange andre EU-borgere gerne have haft en mere føderal, en mere social forfatning, der indeholdt en ægte fælles udenrigs- og forsvarspolitik, og som borgerne efterfølgende bekræftede ved en folkeafstemning, sådan som en forfatningstekst bør blive det. Jeg accepterer og støtter dog den foreliggende tekst, der udgør et enormt fremskridt, både i form og indhold, og som indleder en ny æra i europæisk forfatningsret. Derfor siger jeg: "Længe leve forfatningen!"
Antonione,
    Hr. formand, først vil jeg takke alle de medlemmer, der har talt i dag, for deres værdifulde bidrag til processen med at udarbejde den nye forfatningstraktat.
Det er helt klart, at vi, der som rådsformandskab præsiderer over regeringskonferencens arbejde, kun kan få hjælp til vores arbejde gennem sådanne bidrag, uanset hvor kritiske de måtte være. Jeg vil imidlertid forsøge at berolige Dem med hensyn til noget, der kunne se ud som en hårdknude, som problemer mellem regeringskonferencen og Europa-Parlamentet. Jeg prøver ikke på at sige, at der ikke er problemer - jeg nævnte et par stykker i mit første indlæg - men vi må også indse, at landene i denne fase af debatten på regeringskonferencen af nødvendighed forsøger at fastholde visse holdninger, ikke mindst af strategiske årsager.
Jeg tror helt ærligt, at vi alle er klar over - og vi har dog nogen forhandlingserfaring - at denne købslagning, der er så typisk for forhandlinger, betyder, at holdningerne ofte kan synes langt fra hinanden helt frem til sidste øjeblik. Jeg er sikker på, at selv de højt agtede medlemmer af Europa-Parlamentet, der deltager i regeringskonferencen, kan bekræfte, at alle på regeringskonferencen har udtrykt et ønske om at finde en løsning, der overholder de tidsrammer, der blev fastlagt på Det Europæiske Råd i Thessaloniki, så den nye forfatningstraktat kan underskrives inden det kommende valg til Europa-Parlamentet, og de ønsker bestemt alle sammen, at det ikke skal være en udvandet løsning. I denne forbindelse kan jeg bekræfte det italienske formandskabs tilsagn om at undgå, at der udvikler sig situationer, der i sidste ende kan føre til et utilfredsstillende resultat. I den demokratiske proces, der, selv om tvivlsom - i den forstand at mange har rejst tvivl om den - vil blive underkastet kontrol, idet slutproduktet fra regeringskonferencen som bekendt vil blive vurderet af de nationale parlamenter, Europa-Parlamentet og i nogle tilfælde tilmed borgerne ved folkeafstemninger, vil vi se den ægte, afgørende vurdering af regeringskonferencens arbejde.
At forudsige en fiasko på nuværende tidspunkt og påstå, at der ikke sker fremskridt, og at tingene i alt væsentligt er gået i stå, vil således både være unøjagtigt og helt ærligt lidet formålstjenligt. Det vil være unøjagtigt af de årsager, jeg netop har fremført - det er tiden for taktiske manøvrer, der skal ses som sådan, og som efter min mening ikke kan opfattes anderledes af den simple grund, at tanken ikke er at løse et punkt ad gangen - for så kunne vi på hvert trin sige "det er blevet diskuteret og løst" - tanken er at indse, at når man går i gang med en så kompliceret opgave, så kan vi kun betragte det overordnede billede, og derfor vil vi ved afslutningen på forhandlingerne kunne afbalancere det forslag, vi vil stille som rådsformandskab, og som forhåbentlig vil blive accepteret i så vid udstrækning som muligt og i størst muligt omfang.
Jeg vil fortsat meget kort fokusere på en række punkter. Det bliver de punkter, der har vakt størst opmærksomhed, for jeg har naturligvis ikke tid til at svare alle. Hvad angår lovgivningsrådet, der var et af de emner, som talerne hyppigst kommenterede, nævnte vi det som rådsformandskab på Europa-Parlamentets anmodning og med tilsagn fra hr. Frattini, som hr. Napolitano påpegede, ved høringen af Udvalget om Konstitutionelle Anliggender på det første møde i Rom den 4. oktober, og vi foreslog det atter på den sidste regeringskonference for udenrigsministre trods det faktum, at vi havde registreret en klar og udbredt politisk opposition. Vi blev ikke belønnet med succes, men vi havde holdt debatten åben om sagen, idet vi mente, at konventets arbejde på den ene side og Europa-Parlamentets krav på den anden side er tilstrækkeligt til, at emnet skal med i det endelige udkast. Det er et tilsagn, som hr. Frattini gav ved afslutningen på regeringskonferencens allersidste møde.
Hvad angår procedurerne for en revision af forfatningstraktaten - et punkt der ikke blev behandlet af konventet - så er deltagerne på regeringskonferencen udmærket klar over, at det italienske formandskab har foreslået, at der også indledes en debat om dette emne, at der også i dette tilfælde er tidspunkter, hvor det er vanskeligt at udføre arbejdet både med hensyn til form, fordi punktet ikke oprindeligt var på dagsordenen, og indhold, fordi der er iværksat en grundig undersøgelse, der ikke er af ringe betydning: Den åbner en debat om, hvorvidt vi arbejder med en ægte forfatning. Nogle lande er begyndt at sige, at hvis det er en forfatning, så er det et helt andet spørgsmål, og at de aldrig har givet nogen mandat til at diskutere en forfatning. De vil derfor forstå, at det ikke ligefrem er den letteste proces at styre, men hr. Frattini, der præsiderer over regeringskonferencens arbejde, har også holdt debatten om dette emne åben, idet han håber, at der vil være en generel refleksion over sagen i et forsøg på at forstå, at jo mere effektiv en proces vi bruger for at finde en løsning, desto lettere vil det være at ændre de underskrevne aftaler, når den tid kommer. Vi har også forpligtet os til at vende tilbage til denne sag.
Til slut er der sagen, som De har sagt kan være en prioritet, og som helt sikkert er ekstremt vigtig, Økofin-bidraget. Her kan jeg kun gentage, hvad hr. Frattini sagde, at det italienske formandskab ikke accepterer noget som helst forslag fra nogen som helst form for råd, heller ikke Økofin-Rådet.
Det accepterer ikke sådanne forslag, fordi de i realiteten er uacceptable, og jeg støtter derfor alle de medlemmer, der er enige i, at de er uacceptable, fordi vi fuldt ud har antaget dette princip. Med hensyn til dette punkt må jeg sige, at hvis, som det er sket i konventets procedurer, nogen foreslår punkter, der også nævnes i pressen som værende noget, der er diskuteret af Økofin-Rådet, så er vi forpligtet til at tage dem op og diskutere dem. Jeg kan imidlertid forsikre Dem om, at hvad angår det italienske formandskab, så agter vi bestemt at sikre parlamenternes rettigheder, og her taler jeg ikke kun om Europa-Parlamentet, men om parlamenter i almindelighed. Vi taler om den nye forfatning eller forfatningstraktat - kald den, hvad De vil, men det er den ånd, i hvilken vi præsiderer over regeringskonferencens møder - og det er helt klart, at hvis Europa-Parlamentets og de nationale parlamenters rolle mangler eller blot reduceres, så vil vi ikke blot gøre den kommende forfatningstraktat, men alle EU-borgerne en bjørnetjeneste. Jeg føler derfor, at jeg på dette område kan forpligte det italienske formandskab til at stræbe efter at sikre rettigheder, som vi mener for enhver pris skal opretholdes, samtidig med at vi tager hensyn til andres ønsker.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0312/2003) af Sanders-ten Holte for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om Fællesskabets samarbejde med lande i Asien og Latinamerika og om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2258/96 (KOM(2002) 340 - C5-0368/2002 - 2002/0139(COD)). 
Sanders-ten Holte (ELDR ),
   I nogle dele af verden glemmer man sommetider, at Europa-Parlamentet udgør en del af lovgivningsmyndigheden. Den nuværende ALA-forordning blev for 10 år siden vedtaget som en forordning for regionerne Asien og Latinamerika. Europa-Parlamentet har siden da udtrykkeligt anmodet om to særskilte forordninger for to så forskellige regioner. Alligevel har Kommissionen atter stillet ét forslag, hvormed den vil modernisere den nuværende forordning, og hvori den samtidig vil inkorporere forordningen om hjælp til hjemstedsfordrevne, som vil udløbe næste år. Som om Parlamentets beslutningsforslag aldrig har eksisteret! Udvalget om Udvikling og Samarbejde foreslår derfor gennem ændringsforslag at opdele forordningen i to særskilte forordninger. Som ordfører lægger jeg stor vægt på at forelægge Dem dette budskab fra Udvalget om Udvikling og Samarbejde. Selvfølgelig skal der føres omfattende samråd med Rådet herom. Men at der skal foretages en sondring, er klart for enhver.
Nu kommer jeg til indholdet. Kommissionen vil have såkaldte lette lovmæssige rammer for sine aktioner inden for udviklingssamarbejde i de to regioner. Det er virkelig blevet meget lette rammer. Hovedformålet med udviklingssamarbejde er bekæmpelse og i sidste instans udryddelse af fattigdom, således som det også blev udtrykt i millenniumudviklingsmålene. Det kan jeg ikke tydeligt genfinde i kommissionsforslaget. Også andre mål, såsom undervisning, sundhedsvæsen, miljø og demokratisering, mangler. Mit allerførste punkt er derfor, at 35 % af udgifterne skal anvendes til den sociale infrastruktur, hvilket vi siden 2001 regelmæssigt har optaget i budgettet. Deraf skal mindst 20 % anvendes til grundlæggende sundhedspleje og skolegang, for indtil nu er der ikke gjort meget ved disse millenniumudviklingsmål.
For det andet er især undervisning et meget vigtigt instrument til fattigdomsbekæmpelse. Alle har ret til og skal have adgang til alle former for undervisning uanset deres herkomst, køn eller alder. En uforholdsmæssig stor del af de fattige i udviklingslande er kvinder, men netop de nægtes ofte denne ret. De er vandbærerne. Jeg opfordrer derfor udtrykkeligt til ligestilling og endda til ekstra opmærksomhed over for kvinder og piger, ikke blot inden for undervisning og sundhedsvæsen, men også i det sociale, økonomiske og især politiske liv. De bør kunne deltage i samfundet som fuldgyldige medlemmer.
Et andet vigtigt område er medbestemmelse. WTO's mislykkede forhandlinger i Cancún har endnu en gang klart understreget, at udviklingslandene kræver fuldstændig medbestemmelse. Dette gælder ikke blot på regeringsplan, men også på de lavere planer. Det er derfor af afgørende betydning, at alle involverede høres, når strategidokumenterne, de årlige vejledende programmer og de årlige handlingsplaner for udviklingssamarbejde, udarbejdes. Ikke kun regeringsinstanserne på nationalt, regionalt og lokalt plan, men også parlamentsmedlemmerne i disse lande, ngo'erne, den private sektor og endvidere alle andre involverede aktører fra det civile samfund. De kender som ingen anden deres egne behov og kan derfor tydeligt oplyse, hvad der er nødvendigt. Dette er også et stærkt ønske, som vi hører fra folk i marken. Kun på denne måde kan der gennemføres en form for ejerskab af de forskellige områder af politikken og aktioner inden for udviklingssamarbejde for alle befolkningslag. Det er vigtigt, at også Europa-Parlamentet som en del af lovgivningsmyndigheden både nu og i fremtiden inddrages i den europæiske udviklingspolitik. Kommissionen forventes derfor også at forelægge ovennævnte strategidokumenter for Parlamentet. At der i den sammenhæng ikke blot gives en beskrivelse af de sektorielle og de tværsektorielle prioriteter og de specifikke målsætninger, men også af de forventede resultater på grundlag af passende præstationsindikatorer, forekommer mig at være en selvfølge. Som nederlænder og som liberal tillægger jeg det stor betydning, at skatteydernes penge anvendes nyttigt og effektivt. Det kan kun kontrolleres, hvis der opstilles tydelige målsætninger og præstationsindikatorer.
Til sidst vil jeg endnu en gang fremhæve, at EU's samarbejde med Asien og Latinamerika har brug for tydelige og moderne retsrammer, hvori både bekæmpelsen af fattigdom og bekæmpelsen af ulighed hver har sin egen dynamik.
Jeg vil gerne takke mine kolleger mange gange for samarbejdet. Vi har haft fortræffelige diskussioner. Det har ikke altid ført til overensstemmelse, men jeg synes, at diskussionen herom må anses for at have overordentlig stor værdi for vores fælles mål. 
Piscarreta (PPE-DE ),
   Hr. formand, Kommissionen har stillet forslag til forordning om samarbejde med lande i Asien og Latinamerika. Forslagets varighed er ubestemt, selv om den finansielle ramme gælder for 2003-2006.
I forslaget fastsættes den overordnede ramme for et øget samarbejde med landene i disse områder, idet der fokuseres på de fælles bestemmelser og procedurer, som skal overholdes, det vil sige gennemførelses- og beslutningstagningsprocedurer. Der er tale om en tekst, som giver Kommissionen en høj grad af fleksibilitet, da der ikke er medtaget politiske og operationelle retningslinjer. Hvad angår de midler, der bliver til rådighed, foreslår Kommissionen en finansiel ramme for 2003-2006, der deles med 60 % til Asien og 40 % til Latinamerika, i alt 3.793 millioner euro.
Som ordfører for udtalelsen fra Budgetudvalget har jeg stillet nogle ændringsforslag på punkter, som jeg tillægger stor betydning. Selv om budgettets udgiftsområde 4, "Foranstaltninger over for tredjelande", er genstand for betragtelige finansielle krav, finder jeg dog, at de beløb, som Kommissionen foreslår, er forenelige med det finansielle loft. Jeg har dog insisteret på, at samarbejdsproceduren må forbedres, ikke mindst for at få omsat de forpligtede bevillinger til egentlige betalinger til disse regioner, hvor problemet med de uindfriede forpligtelser beløber sig til 3.450 millioner euro. Jeg har foreslået det samlede beløb afrundet til 3.800, så der tages højde for, at budgettet for 2003 i mellemtiden var blevet vedtaget med et højere niveau end Kommissionens forslag.
Endelig har jeg ud fra et budgetperspektiv foreslået, at der ikke indføres nogen undergrænser for de to regioner, fordi det vil begrænse fleksibiliteten, men at forordningen i stedet bør omfattes af en samlet finansiel ramme. Det er således afgørende, at EU medvirker til at udrydde fattigdom, fremme bæredygtig udvikling, sikre respekt for menneskerettighederne samt mindretallenes og de indfødte folkeslags rettigheder og styrke demokrati, god regeringsførelse og bekæmpelse af ulighed.
Jeg vil også gerne til slut nævne, at Budgetudvalget har stemt for oprettelse af en solidaritetsfond for denne region, et initiativ, som jeg mener bliver til stor gavn for den. 
Fernández Martín (PPE-DE ).
   - Hr. formand, de bestemmelser, der regulerer Unionens samarbejde med landene i Asien og Latinamerika, blev fastlagt for 10 år siden. På de 10 år har verden forandret sig. I Asien har nogle lande gjort fremskridt med hensyn til at konsolidere deres demokratier, og de har haft en udviklingsfremgang. Desværre er situationen i andre asiatiske lande blevet værre på alle områder af den politiske, økonomiske og sociale aktivitet.
I Latinamerika er samfundene i alle landene, med få undtagelser, efter et årti med demokratisk fremgang, som var 80'erne, og et årti med økonomiske reformer, inde i en dyb økonomisk og social krise.
I begge regioner har fattigdomsbekæmpelsen ikke blot slået fejl, fattigdommen i Bangladesh, Haiti, Afghanistan og Bolivia omfatter oven i købet flere og flere sociale grupper. I nogle storbyer, der allerede tragisk nok er kendt for deres usikkerhed, som Calcutta, er der ingen grund til optimisme, mens fattigdommen og sulten - en kronisk sult, som børnene lider under - i andre, som Tucumán i Argentina, er nye, hidtil ukendte fænomener.
Derfor mener vi, at det forslag, som Kommissionen stiller os med denne forordning, der ændrer og ajourfører de hidtil gældende, er på sin plads, og vi glæder os over det. I punkt 61 i Parlamentets beslutning af 15. november 2001 udtalte vi os til fordel for en opdeling af Kommissionens oprindelige forslag, så der var ét for Asien og et andet for Latinamerika. Dette er vores eneste indvending imod det forslag, vi forhandler om i dag, som ganske vist ikke er en ubetydelig indvending, men jeg vil understrege, at vi grundlæggende er enige i og støtter Kommissionens forslag.
Vi er enige i målene, der omfatter vores tilsagn om at kæmpe for udryddelse af fattigdommen, ikke bare med hensyn til finansiering og samfinansiering af projekter til fremme af udviklingen, men med vægt på undervisning, sundhed og styrkelse af det civile samfund for at styrke demokrati, gennemsigtighed og god regeringsførelse, uden hvilken demokratiet ikke styrkes, og den ønskede udvikling ikke når sine mål.
Vi er enige i den finansielle ramme, i den stadigt vigtigere rolle, som de lande, der er mål for vores samarbejde, skal spille, samt de skridt, der tages med hensyn til afbinding af bistanden på den måde, som er fastlagt i de forordninger, der blev vedtaget for nylig.
Det er det, vi forsøger at opnå med vores ændringsforslag. Vi er uenige i et formelt spørgsmål, som vi ikke kan se bort fra på grund af vores filosofi og vores opfattelse af en europæisk politik for prioriterede områder som Asien og Latinamerika.
Hr. Patten, det er ikke et spørgsmål om politisk prestige eller om at prioritere en region højere end en anden, som en af vores kolleger har sagt under dette møde.
I løbet af disse lange måneder med parlamentarisk forhandling har vi været i dialog med en række berørte regeringer, med deres ambassadører her i Bruxelles og med mange, mange ngo'er, der arbejder i såvel Asien som Latinamerika. Alle, jeg gentager, alle uden undtagelse, uden en eneste undtagelse, har erklæret, at de foretrækker to forordninger: én for Asien og en anden for Latinamerika.
Hvis vi siger, og Kommissionen også siger, at vi ønsker at følge princippet om medindflydelse i vores samarbejde lige fra det tidspunkt, hvor programmerne fastlægges, og ikke bare i den fase, hvor et projekt styres og gennemføres, er det meningsløst at gøre det modsatte nu.
I dag, i morgen under afstemningen, kan der indledes en fælles beslutningsprocedure, hvor Parlamentet hverken kan eller vil give afkald på sine privilegier, og hvor vi mener, at der findes en margen til forhandling med Rådet.
Jeg vil slutte med at lykønske ordføreren, min kollega og ven fru Sanders-ten Holte, som har arbejdet meget intenst, har forsøgt alt og har gjort det meget godt, og jeg takker Dem, hr. Patten, for Deres vilje til dialog, og jeg håber, at vi kan fortsætte dialogen i de kommende måneder.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE ).
   - Hr. formand, da Europa-Parlamentet i 1998 som budgetmyndighed opnåede, at de midler, der var afsat til samarbejde med Latinamerika og Asien, blev tildelt til forskellige budgetposter, var det et afgørende skridt i regionaliseringen af Fællesskabets forbindelser udadtil. Det er en tilgang, der er blevet konsolideret som den, der er mest i overensstemmelse med idéen om fællesskabspolitikkens særlige karakter og funktionsmåde, og som den mest effektive i forbindelse med udvikling.
Nu skal Parlamentet som lovgivende myndighed udtale sig om ændringen af ALA-forordningen, der omfatter samarbejdet med begge regioner samtidig. I overensstemmelse med denne tilgang, som Parlamentets enstemmige vedtagelse af Salafranca-betænkningen om et globalt partnerskab med Latinamerika, afstemningen i Udvalget om Udvikling og Samarbejde, i Udvalget om Udenrigsanliggender og i delegationerne for Mellemamerika og Mercosur er et eksempel på, har vi med overvældende flertal støttet, at der skal være to særskilte forordninger, én for Asien og en anden for Latinamerika.
I morgen skal der være en afstemning, der er lige så historisk og betydningsfuld for de to regioner og Europa, som den, der førte til opdelingen af budgetposterne. Den Socialdemokratiske Gruppe støtter, at der skal være to særskilte forordninger i overensstemmelse med en lang proces, der kulminerer nu. Det er, fordi vi mener, at Latinamerika og Asien fortjener at blive behandlet i det mindste på samme måde som de øvrige udviklingsregioner - og i den forbindelse har både politiske repræsentanter og repræsentanter for det civile samfund i de to regioner givet udtryk for deres ønske om at have deres egne forordninger og programmer, for vi er overbeviste om, at fordelene for befolkningerne i de to regioner, som er forordningernes endemål, vil være meget større end de administrative vanskeligheder, som Kommissionen frygter - når alt kommer til alt, begrænser disse vanskeligheder sig til en sund opdeling af det nuværende ALA-udvalg og en anden anvendelse af personalet - og endelig også, fordi vi ser meget alvorligt på vores egen rolle som lovgivende myndighed.
Det politiske budskab, som vi med disse to forordninger sender til befolkningerne i Asien og Latinamerika, er særligt opmuntrende i disse tider med udvidelse, europæisk orientering mod øst og indskrænkning af samarbejdsmidlerne til fordel for andre situationer, der måske er mere presserende, men ikke er mere nødvendige.
Endelig, hr. formand, vil jeg påpege, at ændringsforslagene til forordningerne, som jeg varmt lykønsker fru Sanders-ten Holte og Udvalget om Udvikling og Samarbejdes sekretariat med, vil forbedre kvaliteten af vores bidrag til fattigdomsbekæmpelsen væsentligt og vil foranledige en styrkelse af de politiske signaler, der er udsendt i regionerne mellem EU og Latinamerika, og af betydningen af at styrke EU's aktioner på det asiatiske kontinent.
Rod (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, revisionen af denne forordning har givet os noget at brygge videre på. Først foreslog man os en samarbejdsaftale, som, skal det siges, mere lignede en frihandelsaftale end et udviklingsprogram. Dette forslag undrede os ikke specielt, eftersom det er en del af den nuværende europæiske politik, som fører til en ændring af tankegangen bag Fællesskabets udviklingspolitik. Men som det centrale i forordningen er det lykkedes os at genindføre den bæredygtige udvikling med sociale og miljømæssige målsætninger. F.eks. skal 10 % af programmets budget afsættes til bevarelse og bæredygtig forvaltning af naturressourcerne og 35 % til samfunds- og sundhedsmæssige infrastrukturer. Menneskerettighederne og især kvindernes rettigheder, mindretalsrettigheder, indfødte befolkningers rettigheder og bekæmpelsen af ulighederne vil også blive hovedprincipper for den europæiske samarbejdspolitik i disse områder. Endelig har vi opnået, at civilsamfundet deltager i definitionen af flerårige udviklingsprogrammer. Reduceringen af fattigdommen skal således være det første mål for de nationale programmer, som vil blive forhandlet mellem det enkelte land og Kommissionen. Eftersom Parlamentet ikke vil blive hørt, var det nødvendigt at sætte disse beskyttelsesforanstaltninger op, og det er det, vi har gjort i Udvalget om Udvikling og Samarbejde.
Jeg beder Dem, mine kære kolleger, om, hvad angår de institutionelle spørgsmål, ikke at så tvivl om en tekst, som man omsider har givet et politisk indhold. Hvorfor kræve to forordninger, den ene for Asien og den anden for Latinamerika, i stedet for en forordning, som er opdelt i flere kapitler? Vi skulle hellere slås for en global forhøjelse af støtten end for at finde ud af, hvilket kontinent der får mest. For mig er det ligegyldigt, om pengene afsættes til Asien eller til Latinamerika, så længe de går til de fattigste. Det er i øvrigt derfor, vi ønsker en parlamentarisk kontrol. Vi har desværre brugt al for meget energi og mistet al for meget tid på en diskussion, som forekommer mig ret så latterlig i forhold til omfanget af de udfordringer, der findes i Asien og i Latinamerika. Jeg tror, at det vigtigste er at kæmpe for indholdet af disse forordninger, for indholdet af disse kapitler og for det indhold, som vi giver dem i dag, for det er det, befolkningerne i såvel Asien som Latinamerika nu forventer.
Belder (EDD ).
   - Ordføreren tydeliggør formålet med forordningen om Asien og Latinamerika, og det glæder mig. Spørgsmålet i forbindelse med bekæmpelse af fattigdom er imidlertid, hvilken merværdi den har i forhold til det nationale udviklingssamarbejde. Ved bekæmpelse af fattigdom er der risiko for, at medlemsstaternes bestræbelser fuldstændigt overlapper hinanden. Fordelen ved forordningen kan altså angives mere specifikt. Ved opbygningen af handelskapacitet er det supplerende aspekt tydeligt. Det er komplementært udviklingssamarbejde og knyttet til den europæiske handelspolitik.
For det andet er den i betænkningen foreslåede biregionale solidaritetsfond ikke ønskværdig. En fond skal have veldefinerede målsætninger. Ved solidaritet drejer det sig om involvering af mennesker, som finder sted i samfundsmæssige sammenhænge, tæt på borgerne og baseret på en indre samvittighed. Tænk på barmhjertighed, således som Kristus har lært os. I interkontinental sammenhæng udtrykkes hjælpsomheden imidlertid gennem konkrete politiske aktioner og gennem medfinansieringsorganisationer. En solidaritetsfond er ikke passende her.
Jeg takker i øvrigt ordføreren, min landsmand, for hendes indsats for et godt formål. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg tror, at kommissær Patten kan bekræfte det engagement og den støtte, som jeg altid har udvist i mine aktioner i forhold til Kommissionen. Jeg hører ikke til de medlemmer, der mener, at Kommissionen er en samling statsløse bureaukrater. Tværtimod mener jeg, at den er en nøgleinstitution i det europæiske projekt.
Men kommissæren kan også bekræfte, at den støtte og det engagement ikke kan opfattes som en blankocheck. Parlamentet har ret til at have sin egen holdning, og jeg mener ikke, at det ville fortjene betegnelsen parlament, hvis det ikke ansvarligt udøvede sine beføjelser og kontrollerede Kommissionen demokratisk ved at indsætte den og være et Parlament, der debatterer, forkaster, godkender og berigtiger.
Det er netop den proces, vi er i gang med i øjeblikket. Det er en proces, hvor Parlamentet uden problemer udøver sine beføjelser inden for rammerne af traktaterne, og navnlig på et område, hvor den fælles beslutningsprocedure finder anvendelse.
Hr. formand, det er ikke let at komme i tanker om en betænkning, hvor har været større enighed i Parlamentet, en enighed, der kommer til udtryk gennem et forslag, hvorved der anmodes om én forordning for Asien og en anden for Latinamerika, fordi vi mener, at der bedre kan tages hensyn til disse to regioners specifikke forhold med en særskilt forordning for hver af dem. Det skal, som hr. Sauquillo sagde, ske for at være i overensstemmelse med de eksisterende budgetkrav og også for at give Latinamerika og Asien den samme behandling som andre regioner og dermed undgå enhver form for forskelsbehandling.
Jeg sagde, at der er opstået en enighed, som næppe gentager sig i Parlamentet, fordi plenarforsamlingen, Udvalget om Udenrigsanliggender, de kompetente delegationer og det korresponderende udvalg, som er Udvalget om Udvikling og Samarbejde, har givet udtryk for den holdning, og ikke med en snæver margen, men med 26 stemmer for og to stemmeundladelser, hvoraf den ene var ordførerens.
Det andet aspekt, som ordførerens gruppe rejser tvivl om - gennem ændringsforslag - er oprettelsen af en biregional solidaritetsfond. Og det er overraskende, hr. formand, for det er et initiativ, der allerede er blevet godkendt i Parlamentet af alle de politiske grupper, også ordførerens gruppe. Det er et initiativ, hr. formand, som er blevet godkendt set ud fra et forskriftsmæssigt synspunkt, som ikke kræver yderligere midler, som er blevet vedtaget af Budgetudvalget i budgettet for 2004, og som er et led i prioriteterne for det kommende møde mellem EU og Latinamerika, der skal afholdes til næste år i Mexico, hvor vi ikke har de store forslag at byde på.
Det er især overraskende, hr. formand, fordi det er et initiativ, der har til formål at forhindre, at de fremskridt, der er sket med hensyn til sameksistens og demokratisering, kan bringes i fare på grund af social skrøbelighed, som begivenhederne i Bolivia for nylig var et eksempel på.
Men det mest overraskende, hr. formand, er, at et af de argumenter, der anvendes og gøres gældende som et betydningsfuldt argument for at forkaste dette forslag, er Ministerrådets holdning, som om Europa-Kommissionen skulle stå til regnskab over for Ministerrådet og tage Ministerrådets holdninger mere alvorligt end Parlamentets.
Hr. formand, det drejer sig om en meget vigtig sag, hvor Parlamentet sætter en del af sin troværdighed, sin præstige og sin anseelse som institution på spil.
Derfor opfordrer jeg til, hr. kommissær, at Kommissionen, hvis Parlamentet i morgen vedtager forslaget som det foreligger fra Udvalget om Udvikling, accepterer det, ikke som en magtdemonstration, men som en demonstration af sammenhæng, ikke som en underkendelse af Kommissionen, men blot som den normale udøvelse af de beføjelser, som Parlamentet har fået tildelt i overensstemmelse med den institutionelle balance, som traktaterne foreskriver.
Scheele (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig de mange lykønskninger til ordføreren. Hun har præsenteret en meget god og meget klar betænkning i dag. Jeg mener, at betænkningen fra Udvalget om Udvikling og Samarbejde giver forordningen - eller, som vi alle ville foretrække, forordningerne - et bedre indhold. Fru Sanders-Ten Holtes betænkning viser klart, at det ikke kun handler om at inddrage handelen i udviklingsstrategierne for det fremtidige samarbejde med disse to dele af verden, men om at sige helt klart, at målet er at bekæmpe ekstrem fattigdom, og hvis vi mener det alvorligt med disse udviklingsstrategier, så må vi inddrage det civile samfund i de pågældende lande.
De foranstaltninger, som Udvalget om Udvikling og Samarbejde har krævet, og hvor der altid skelnes mellem, om de er tiltænkt Asien eller Latinamerika, gør det helt klart, at det er nødvendigt at have to forordninger her i fremtiden. Man behøver ikke at være ekspert i de lande, der er opført i bilagene, som vil profitere af disse forordninger eller de støttede projekter, for at se de enorme, de umådelige forskelle mellem de to regioner og derfor behovet for to forordninger.
Jeg vil også gerne takke ordføreren, som faktisk altid har delt denne opfattelse, for at melde så klart ud her. På baggrund af mine erfaringer på andre områder og andre forhandlinger med Kommissionen tror jeg, at det, hvis vi får et overbevisende flertal for to forordninger her i Parlamentet i morgen, vil være et godt udgangspunkt for forhandlinger med Kommissionen, og at Kommissionen flytter sig på dette vigtige spørgsmål.
Wijkman (PPE-DE ).
   - Hr. formand, først vil jeg sige, at jeg synes, at Kommissionens forslag har en række fordele. Samtidig vil jeg understrege, at ordføreren, fru Sanders-ten Holte, har udført et meget godt stykke arbejde. Under hendes ledelse har vi under udvalgsbehandlingen kunnet blive enige om en række tilføjelser og ændringer, som gør lovgivningen både mere fokuseret og mere koncentreret om fattigdomsspørgsmål.
Jeg er specielt tilfreds med referenceværdien på ca. 10 % for foranstaltninger på miljøområdet. Miljøspørgsmål er alt for ofte gemt væk i udviklingsarbejdet. Vi har en lang liste af problemer, ikke mindst i Asien, som skal tackles, både når det gælder forurening, og når det gælder om at værne om naturressourcerne. Et flertal af de fattige i landdistrikterne er faktisk mere afhængige af det, vi kan kalde - det vil sige, hvad naturen frembringer - end af -det vil sige, hvad økonomien frembringer.
Siden hen har vi haft kontroverser om, hvorvidt der skal være en eller to forordninger for Asien og Latinamerika. Jeg er klar over, at Parlamentet ønskede to forordninger, men jeg synes, at Kommissionen har meget stærke argumenter til fordel for dets forslag. I de seneste år er en række foranstaltninger blevet gennemført for at effektivisere organiseringen af udviklingssamarbejdet, og det ville være underligt, hvis vi nu komplicerede dette med to forordninger og så at sige modarbejdede den forenkling af procedurerne, som ellers foregår nu. Jeg synes, at fru Sanders-ten Holte havde et udmærket forslag om en forordning opdelt i to tydelige kapitler.
Jeg er ikke overbevist om argumentet om, at landene åbenbart skulle være så forskellige. Vi har én ramme for AVS-samarbejdet, og den fungerer aldeles udmærket. Hr. Salafranca SánchezNeyra taler måske om sine 26 jastemmer mod nul nejstemmer, men hvis han lyttede i korridorerne, ville han høre, at rigtig mange kolleger i dag er dybt bekymrede over, at vi går ind i en konflikt om dette. Derfor vil jeg opfordre mine kolleger til, uanset hvad de politiske gruppers ledere siger, at stemme imod de ændringsforslag, som stiler mod, at vi skal have to forskellige forordninger. 
Kinnock, Glenys (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke Kommissionen og endnu en gang ordføreren for hans fremragende håndtering af en ofte meget svær opgave.
Jeg mener, at det har været Parlamentets opgave at fremme en forenkling af regler og procedurer samt at sikre, at vi har en forståelse af behovet for en hurtig og effektiv beslutningstagning i forbindelse med programmering. Det skal være et centralt element i hele reformprocessen, som vi hele tiden skal udfordre og stile efter. Alligevel bliver vi i denne debat gang på gang opfordret til at gøre de procedurer, programmer og spørgsmål, som Kommissionen skal behandle, mere komplicerede og vanskelige.
Efter min opfattelse giver det desuden slet ikke mening i forbindelse med den tekniske og juridiske forordning at foreslå, at den skal erstatte arbejdet med landestrategidokumenterne i de lande, vi samarbejder med, eller vores arbejde med de nationale vejledende programmer. Det er totalt det modsatte af, hvad der er formålet med en forordning med et finansielt og juridisk grundlag. Efter min opfattelse giver det ganske enkelt ikke mening at lave to separate forordninger, og det vil underminere vores bestræbelser på at strømline og præcisere vores programmer.
Hr. Salafranca talte om troværdighed, og vores troværdighed som Parlament er på spil her, hvis vi ikke forstår de spørgsmål, som vi skal behandle. Vores strategi skal være at arbejde godt sammen med Latinamerika og Asien, og vi skal bruge de samme principper, som ligger til grund for vores udviklingsprogram.
Argumenter for en overførsel af midler fra Asien til Latinamerika kan heller ikke berettiges, især ikke i betragtning af den enorme fattigdom blandt 800 millioner mennesker i Asien. I Kommissionens meddelelse om udviklingspolitik fra 2000 blev vi opfordret til på ny at rette fokus mod bekæmpelse af fattigdom. Derfor vil det være komplet uhensigtsmæssigt, hvis vi nu i 2003 opfordrer til en regulering, der vil adskille to dele, som fungerer ganske udmærket sammen, og som desuden vil medføre dobbeltarbejde og vanskeliggøre vores bestræbelser på at komme fattigdommen til livs.
Jeg opfordrer Parlamentet til at være realistisk og konstruktivt, så vores vigtige arbejde i begge disse regioner kan fortsætte og videreudvikles. 
Deva (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne starte med at lykønske mine spanske kolleger, uanset politisk overbevisning, med deres entusiasme for de emner, der vedrører deres tidligere kolonier. Jeg ville dog ønske, at mit land af og til ville forsvare sine nationale interesser på samme måde som mine spanske kolleger, uanset politisk holdning.
Når det er sagt, har vi hørt hr. Rod spørge, hvorfor vi ikke skulle have to forordninger, så vi kan sende pengene derhen, hvor de fattige er. De fattige er altså i Asien, og der findes 800 millioner af dem. Hvis formålet med de to forordninger er at sende pengene derhen, hvor de fattige befinder sig, hvorfor sender vi så 247 millioner euro fra Asien til Latinamerika? Jeg ved, at Europa-Parlamentet er kendt for at handle med hovedet under armen, og dette er et usædvanlig godt eksempel herpå.
Vi har brug for simpel lovgivning, som vi kan forstå, som vores vælgere kan forstå, så vi kan få kontakt med vælgerskaren. Det vil være en stor modsigelse at lave to ens forordninger, at gennemgå hele processen, det enorme bureaukrati og samtidig opfordre Kommissionen til at forenkle sine procedurer, at decentralisere osv. Hvordan kan vi overhovedet overveje det? Undskyld jeg spørger, men er det for at være flink over for spanierne? Jeg må sige, at jeg da for det meste er vældig flink over for spanierne, men i dette tilfælde ønsker jeg ikke at være det. 
Patten,
   Hr. formand, formålet med Kommissionens forslag, som Parlamentet kender, er at erstatte den nuværende forordning vedrørende Asien og Latinamerika med et nyt, enkelt og moderne retsgrundlag, som er i overensstemmelse med de principper, der understøtter reformen af ekstern bistand. Dette er allerede gjort i forbindelse med andre regioner. Nu er det på tide, at vores partnerlande i Asien og Latinamerika drager nytte af denne reform.
Fra starten har det været tydeligt, at Parlamentet er bekymret over præmisserne for og selve karakteren af den nye forordning. Jeg har brugt mere tid på at drøfte disse bekymringer og denne forordning end noget andet lovgivende dokument, som jeg har været ansvarlig for, siden jeg blev kommissær. Jeg tror aldrig, at jeg har holdt så mange møder, så mange drøftelser i Kommissionen eller så mange samtaler i Parlamentet. Jeg har stor respekt for dem af mine samtalepartnere, som ikke er enige med mig. Hr. Salafranca ved en hel del om emnet, men min sympati og enighed ligger ved denne lejlighed hos nogle af dem, der talte under den sidste del af forhandlingen, og som også ved en hel del om udviklingsbistand, nemlig fru Kinnock, hr. Whitehead og hr. Deva. Lad mig blot nævne nogle af de vigtigste argumenter.
For det første har visse dele af Parlamentet kraftigt opfordret til to forordninger i stedet for én. For det andet, som de mange stillede ændringsforslag illustrerer, er der også et stærkt ønske om en mere detaljeret forordning. Jeg vil gerne svare på begge disse opfordringer og understrege Kommissionens holdning til forordningens form. Kommissionen lægger meget stor vægt på at have én forordning, som samtidig er enkel.
Hvorfor en enkel forordning? Fordi vi skal overholde de grundlæggende principper for en reform af den eksterne bistand, som kræver fleksibilitet for at kunne tilpasse samarbejdet til vores partneres særlige behov ved hjælp af landestrategidokumenter. Det er den politik, som Parlamentet støttede med stor entusiasme.
Hvorfor kun én forordning? Fordi vi skal undgå en opblomstring af retlige instrumenter, procedurer og udvalg. Kort sagt fordi vi skal være mere effektive. Desuden skal vi også overholde den interinstitutionelle aftale om en forbedring af lovgivningsarbejdet, som kræver en forenkling og en reduktion af mængden af lovgivning. Reglerne og målene er de samme for begge regioner, og jeg har endnu ikke hørt et eneste argument for, at to separate forordninger skulle være bedre end én. Som jeg har sagt ved adskillige lejligheder, har jeg svært ved at tro, at det ville skabe store glædesscener i gaderne i La Paz og på de latinamerikanske ambassader i Bruxelles, hvis vi skulle følge visse parlamentsmedlemmers holdning og støtte to forordninger.
Henvisningerne til andre regioner med deres "egen" forordning - f.eks. Tacis og Cards - er efter min vurdering ikke særlig overbevisende, eftersom målet med disse forordninger ikke er en udviklingspolitik som fastlagt i traktatens artikel 177, der også gælder for Asien og Latinamerika. Forskellene mellem de to regioner berettiger heller ikke to forordninger, hvilket ligheden mellem det stillede ændringsforslag for hver region beviser.
Men lad os nu vende os mod ændringsforslagets indhold og de fire vigtigste spørgsmål, som vi efter min opfattelse bør rette vores fokus mod.
For det første er der det overordnede mål om fattigdomsbekæmpelse. Visse ændringsforslag sigter efter at have fattigdomslempelse og -bekæmpelse som det overordnede mål. Jeg kunne ikke være mere enig. Der skal dog også være plads til mere bred støtte til Fællesskabets generelle relationer med Asien og Latinamerika, herunder støtte til kapacitetsopbygning med henblik på at hjælpe vores partnere med bekæmpelse af terrorisme, illegal indvandring, menneskesmugling og international kriminalitet.
For det andet vil jeg gerne nævne et emne, som er blevet berørt i faglige vendinger af hr. Deva, nemlig spørgsmålet om fordelingen af de økonomiske midler mellem Latinamerika og Asien. Kommissionen forsøger med sit forslag for perioden 2000-2006 at overholde den overordnede 60/40-fordeling mellem Asien og Latinamerika, som blev anvendt i de tidligere finansielle perspektiver. Der blev afviget en smule fra denne fordeling i forbindelse med begivenhederne i Afghanistan og de internationale forpligtelser, som EU indgik dér. Det skal dog bemærkes, at Asien fortsat er langt den fattigste region i verden - omkring 800 millioner mennesker, eller ca. to tredjedele af alle fattige i hele verden, lever for under en dollar om dagen. Det er også vigtigt at bemærke, at Fællesskabets bistand til Asien udgør 0,15 euro pr. indbygger i forhold til 0,45 euro til Latinamerika. På den baggrund finder jeg det svært at forsvare en overførsel af midler fra Asien til Latinamerika. Hvis budgetmyndigheden giver os flere penge til ekstern bistand til Asien og Latinamerika, vil jeg selvfølgelig med glæde stille forslag til Parlamentet om, hvor vi kan bruge disse penge, men jeg tror ikke, at julen falder så tidligt i år.
For det tredje er der spørgsmålet om en solidaritetsfond for Latinamerika. Som støtte kan der udvikles sektorprogrammer vedrørende sundhed, uddannelse og fattigdomslempelse i Latinamerikas fattigste lande og regioner ved hjælp af de instrumenter for programmering og gennemførelse, som vi har til rådighed. At etablere en fond og forsøge at få andre finansielle institutioner til at deltage og til at blive enige om reglerne for og forvaltningen af en sådan fond ville ikke kun være spild af penge, men også en kompliceret og omstændelig proces. Kommissionen har ikke de personalemæssige ressourcer til denne opgave.
For det fjerde og som det sidste er der spørgsmålet om sektorbaserede mål og kriterier. Parlamentet foreslår at indføre en række sektorbaserede mål i forordningen. 35 % afsættes til social infrastruktur, og herunder afsættes 20 % til primær sundhed og grundlæggende uddannelse, 10 % afsættes til miljø, og op til 15 % afsættes til civilsamfundsorganisationer. Dermed er næsten 60 % af midlerne øremærket.
Som medlemmer af Udvalget om Udvikling og Samarbejde ved, blev det nuværende mål på 35 % for social infrastruktur vedtaget for to år siden efter lange drøftelser, hvor jeg selv deltog, mellem repræsentanter for Kommissionen og Udviklingsudvalget. Jeg ønsker ikke et genoptage disse drøftelser, men derimod agter Kommissionen fortsat at overholde denne aftale til fulde. Jeg vil imidlertid gerne understrege, at det ikke vil være i overensstemmelse med denne aftale at tilføje nye mål, især målet om 20 % til grundlæggende uddannelse. Det er desuden i modstrid med princippet om landes ejerskab og det centrale i reformen, nemlig at programmering ikke kan defineres på forhånd i en forordning.
Hvad angår de foreslåede 35 % til social infrastruktur, er problemet temmelig teoretisk, da der i de nuværende landestrategidokumenter for Asien og Latinamerika allerede er øremærket henholdsvis 50 % og 46 % til social infrastruktur.
Sammenfattende vil jeg gerne sende en varm tak til ordføreren, fru Sanders-ten Holte, for hendes yderst tapre bestræbelser på at bygge bro. Hun har lavet et fremragende stykke arbejde, men må til tider have ønsket, at hun var ordfører for en anden forordning. Jeg vil gerne opfordre Parlamentet til at støtte Kommissionens forslag. Til orientering kan jeg fortælle, at uformelle drøftelser med Rådet tyder på solid støtte til Kommissionens forslag og vilje til at fortsætte i samme spor. Frem for alt bør interesserne hos de trængte befolkninger i Asien og Latinamerika tilskynde os til at gøre vores yderste for at sikre en hurtig vedtagelse af et nyt retsgrundlag for et samarbejde af allerhøjeste kvalitet. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har anmodet om ordet for at fremsætte en personlig bemærkning i henhold til forretningsordenens artikel 122.
Jeg vil henvise til hr. Wijkmans bemærkning om de stemmer, som forslaget fra Udvalget om Udvikling og Samarbejde blev vedtaget med. Det var 26 stemmer for og to stemmeundladelser.
Hr. Wijkman har ikke bestredet det resultat, men han har antydet, at holdningen på gangene nok var en anden. Jeg vil gerne sige, hr. formand, at jeg har den største respekt for alles holdninger, men at det i et demokrati er stemmerne, der tæller.
Til kommissær Patten - min gode ven - der også har nævnt dette beskedne medlem og har udtalt, at han ikke har hørt noget argument, der overbeviste ham om nødvendigheden af to forordninger, vil jeg sige, at jeg ikke tror, at han har forstået problemet rigtigt. Jeg mener ikke, at det er Kommissionen, der skal overbevises om argumenternes rimelighed, men Parlamentet, for jeg vil minde Dem om, hr. kommissær, at det er Kommissionen, der er politisk ansvarlig over for Parlamentet, og ikke Parlamentet, der er det over for Kommissionen, og at dette er en procedure med fælles beslutningstagning, hvor det antages, at Parlamentet har noget at skulle have sagt.
Sauquillo Pérez del Arco (PSE ).
   - Hr. formand, jeg føler mig meget generet af hr. Devas indlæg, fordi han har antydet, at vi ikke kæmpede for at udrydde fattigdommen, men som spaniere havde andre interesser.
Sandheden er, at jeg har følt mig dårligt tilpas, og jeg ville også føle mig dårligt tilpas, hvis jeg ikke sagde det her, fordi vi sammen med Udvalget om Udvikling arbejder på at udrydde fattigdommen: at udrydde fattigdommen i Asien og Latinamerika.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
- A5-0358/2003 af Prets for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om et EF-handlingsprogram til fremme af organer, der er aktive på europæisk plan på ungdomsområdet (KOM(2003) 272 - C5-0257/2003 - 2003/0113(COD));
- A5-0357/2003 af Pack for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier og Sport om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om et EF-handlingsprogram til fremme af organer, der er aktive på europæisk plan på uddannelsesområdet, og støtte til enkeltforanstaltninger på uddannelsesområdet (KOM(2003) 273 - C5-0255/2003 - 2003/0114(COD)) og
- A5-0359/2003 af Iivari for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om et EF-handlingsprogram til fremme af organer, der er aktive på europæisk plan på kulturområdet (KOM(2003) 275 - C5-0262/2003 - 2003/0115(COD)).
Reding,
    Hr. formand, mine damer og herrer, i 2002 arbejdede de tre europæiske institutioner sammen om at etablere en ny finansforordning, og denne sætter nu en klar ramme for tilskud til et stort antal europæiske organisationer på højt plan inden for kultur-, ungdoms- og uddannelsesområdet. Fremover skal enhver finansieringsafgørelse hente berettigelse i et retsgrundlag. Dette krav finder især anvendelse på tilskud, som indtil videre har været finansieret over udgiftsområder, der på grund af deres placering i budgetnomenklaturen kan sammenlignes med administrationsudgifter, som kan iværksættes uden retsgrundlag. Den ændring af budgetnomenklaturen, som blev indført med den nye finansforordning, sætter en stopper for denne sammenligning og kræver således retsgrundlag for de omtalte tilskud. Og det er dette nye krav, som har fået Kommissionen til sidste forår at stille syv forslag til nye retsgrundlag. Disse syv forslag om syv forskellige emner blev ledsaget af en meddelelse fra fru Schreyer, som fremhævede den fælles kontekst, der retfærdiggjorde deres fremstilling, samt de centrale elementer, som blev brugt for at sikre enslydende svar, fra et forslag til et andet, på de fælles problemer, som disse aktivitetssektorer stod over for.
Hr. formand, dagens afstemning omhandler tre af disse syv retsgrundlag. De kræver hastebehandling, fordi det drejer sig om tekster, der er vedtaget ved fælles beslutningstagning. Jeg er hr. Rocard taknemmelig for at have taget konsekvensen af denne hastesag og sørget for, at Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport, som han er formand for, kan foretage en hastebehandling af Kommissionens forslag. Overgangen fra en budgetprocedure til en anden kan imidlertid medføre alvorlige finansielle vanskeligheder, hvis konsekvenser kan vise sig drastiske for kulturens, ungdommens og uddannelsens Europa, hvis de fælles beslutningstagere ikke indgår en aftale hurtigst muligt. De forslag, som Kommissionen har stillet Dem, sigter mod at sikre en harmonisk og sammenhængende overgang fra det gamle til det nye system, og vi har bestræbt os på at udarbejde nogle forslag, som i vidt omfang genanvender iværksættelsesprincipperne fra 2003, idet de forsøger at sikre denne uundværlige sammenhæng og ikke miste nogle af de fordele, som anvendelsen af den nye finansforordning kan give os i form af god forvaltning af de offentlige midler.
I dette perspektiv skal forslagene til retsgrundlag ses som en teknisk ændring, men fristelsen til at benytte lejligheden til at pynte dem med fornyelser og forbedringer er imidlertid stor. Men det bedste er det godes fjende, især hvis disse tilføjelser kompromitterer helheden i Rådets øjne. Og i den henseende er Kommissionens forslag beskedent formuleret, eftersom hovedformålet var at bevare EU's ved at give den en retslig struktur, som var i overensstemmelse med den nye finansforordning. Jeg ville gerne bede Dem om ikke at fjerne Dem for meget fra Kommissionens forslag og prioritere alt, hvad der kan gøre det muligt at vedtage disse retsgrundlag hurtigst muligt.
Hvad angår retsgrundlaget for kulturen, er aktionsmargenen så meget desto snævrere, fordi Rådet skal afgøre det enstemmigt. Vi skal bevare denne aktionsmargen ikke blot på kulturområdet, men også på ungdoms- og uddannelsesområdet, som er tre centrale områder for Europas udvikling, hvilket jeg vel ikke behøver at sige. Alle muligheder for kompromis skal udforskes, hvis de kan hjælpe os til at gennemføre procedurerne hurtigst muligt. Faktisk bliver det fra 1. januar 2004 ganske enkelt umuligt at yde finansiel støtte til alle disse organer, som bidrager til Europas kreative, kulturelle og intellektuelle ånd. Det er med andre ord absolut nødvendigt med en aftale ved førstebehandlingen, hvis disse organer skal have penge i januar 2004.
I alle tre tilfælde har Kommissionens forslag fulgt retningslinjerne i finansforordningen, og det er på dette samme retsgrundlag, at jeg gerne vil præcisere Kommissionens holdning til de ændringsforslag, som de tre betænkninger indeholder. Jeg roser fru Iivari, Prets og Pack for deres betragtelige indsats for dette handlingsprogram, hvis afgørende karakter de fuldt ud har forstået. Vi konstaterer, at programmernes varighed - fem år for kultur og uddannelse og tre år for ungdom - er blevet vurderet forskelligt. Vi vedtager gerne ændringsforslag 16, kultur, som foreslår at nedsætte programmets foreslåede varighed til tre år, hvis det kan gøre det muligt at tilnærme de forskellige institutioner for at få gennemført procedurerne. Vi afviser imidlertid ændringsforslag 8, ungdom, og insisterer på, at 2006 skal være programmets sidste år, for vi vil gerne fra 2007 etablere et nyt ungdomsprogram, som fremmer deltagelsen af europæiske ungdomsorganisationer. Knyttet til spørgsmålet om varigheden er spørgsmålet om budgettet i alle tre tilfælde. Ændringsforslag 17, kultur, som reducerer budgettet, ville kunne vedtages, såfremt ændringsforslag 16, der reducerer programmets varighed, vedtages. Desuden kan ændringsforslag 11, ungdom, som foreslår en forhøjelse af budgettet, vedtages for at tage fat på udfordringerne i forbindelse med udvidelsen, hvis varigheden ikke ændres. På uddannelsesområdet kan vi delvist eller som idé vedtage en række ændringsforslag - 4, 6, 8, 9, 10 og 11 - der sigter mod at ændre finansieringsrammen og maksimums- og minimumssatserne for denne ramme for hvert handlingsprogram i overensstemmelse med ændringerne i rammen for budgetprocessen 2004.
Ifølge finansforordningens ledemotiv er målet på sigt at gennemføre en indkaldelse af forslag, som er åben for alle, hvor den metode, man af og til benytter sig af for øjeblikket til at afsætte tilskudsmidler, nemlig den berømte øremærkning, skal være undtagelsen. Kommissionen har for at lette overgangen til finansforordningens optik prioriteret et blandet system, som består af indkaldelse af forslag og øremærkning i budgettet af del 2 i kulturgrundlaget. Det er derfor, vi vedtager ændringsforslag 18, kultur, men afviser ændringsforslag 5, 15, 19, 20 og 23, kultur, som ligger for fjernt fra den situation, vi forsøger at regulere. Set fra den synsvinkel skal kriterierne være klare eller klarlægges yderligere. Vi er således enige i ændringsforslag 10, ungdom, og uenige i ændringsforslag 1, kultur, som fjerner sig for meget fra finansforordningen i sin omdefinering af organer, som forfølger et mål af generel europæisk interesse. Og i den henseende kan vi ikke vedtage ændringsforslag 5, uddannelse, som omhandler Den Internationale Sammenslutning af Europahuse (FIME), og som vil tilføje den til listen over organer, som er omfattet af handlingsprogram 1, for på den ene side spiller FIME en rolle som mellemled i fordelingen af tilskud, hvilket udelukker den fra det anvendelsesområde, som er beskrevet i finansforordningen, og på den anden side har Kommissionen indledt en kontrol med de støttede aktiviteter i løbet af de seneste år i lyset af tidligere erfaringer. Jeg vil imidlertid gerne præcisere, at Kommissionen allerede har planlagt en udfasning af aktiviteterne omkring privilegeret samarbejde med uafhængige netværk som f.eks. FIME. Desuden er FIME samt de europahuse, som er tilknyttet FIME, blevet opfordret til at svare på de indkaldelser af forslag, som Kommissionen har udsendt enten på centralt eller nationalt niveau via repræsentationerne.
Enhver indkaldelse af forslag forudsætter et ekspertpanel, der alt efter omstændighederne består af eksterne eksperter eller af Kommissionens tjenestemænd for at sikre objektiviteten og gennemsigtigheden. Der er en række ændringsforslag, som indtager samme standpunkt, idet de ønsker, at Parlamentet informeres om indholdet af indkaldelserne til forslag, før de offentliggøres af Kommissionen, eller hvad angår princippet, procedurerne og sammensætningen af et panel. Hr. formand, Kommissionen kan ikke, selv om vi støtter disse principper, vedtage disse ændringsforslag, som ikke svarer til bestemmelserne om forbindelserne mellem de etablerede institutioner i komitologibeslutningen, eller som ændrer Kommissionens gennemførelsesbeføjelser. Det drejer sig om ændringsforslag 11, 21 og 22, kultur, ændringsforslag 13, 14 og 15, uddannelse, og ændringsforslag 15, 22 og 23, ungdom. Vi er imidlertid enige i ændringsforslag 17, ungdom, som foreslår at informere Parlamentet om den årlige gennemførelse af vores handlingsprogrammer på ungdomsområdet.
Kommissionen kræver naturligvis, at de, der har modtaget europæiske tilskud, skal være forpligtet til offentligt at oplyse dette på den mest hensigtsmæssige måde. Samtidig med at vi deler Parlamentets holdning på dette punkt, forekommer det os mere passende at indsætte denne forpligtelse til offentlighed i bilaget. Derfor vedtager Kommissionen ændringsforslag 12, kultur, men ikke ændringsforslag 3. En lignende situation får os til at vedtage ændringsforslag 20, ungdom, og forkaste ændringsforslag 6, eller vedtage ændringsforslag 12, uddannelse, og forkaste ændringsforslag 2. Finansforordningen har en regel, der siger, at driftstilskud, som fornyes hvert år, skal nedtrappes. Denne nedtrapning er ikke altid velkommen, og man har fra flere sider forsøgt at gøre undtagelser fra den. Vi kan ikke vedtage ændringsforslag 13 og 14, kultur, som sigter mod at ophæve nedtrapningen. Den eneste undtagelse, som finansforordningen anerkender, omhandler de tilfælde, hvor modtagerne har karakter af et organ af generel europæisk interesse i henhold til forordningen. De tre ændringsforslag 5, 18 og 19, ungdom, vil afgrænse programmet til de ungdomsorganisationer, som er af en sådan karakter, hvilket vi vedtager. Til gengæld er der andre ændringsforslag, som går langt videre i den modsatte retning, og vi kan ikke vedtage hverken ændringsforslag 24, ungdom, eller ændringsforslag 24, kultur, som begge to foreslår en betragtelig forhøjelse af nedtrapningssatsen.
Hr. formand, jeg vil hurtigt nævne de ændringsforslag, som Kommissionen er enig i, og som sigter mod enten at klarlægge eller forenkle forslaget, eller at styrke det i den retning, som Kommissionen har foreslået, nemlig ændringsforslag 2, 4 og 8, kultur, 1, 3 og 7, uddannelse, og 1, 2, 3, 5, 7, 12, 13 og 16, ungdom. Kommissionen genkender desuden sig selv i den rolle som kulturambassadør, som ændringsforslag 9, kultur, foreslår. Jeg har - og undskyld det lange indlæg - begrænset mig til de mest følsomme ændringsforslag, som de tre betænkninger har stillet. Og jeg vil gerne opfordre Dem til at sætte alt ind på, at Unionens støtte til kulturens, uddannelsen og ungdommens Europa ikke oplever noget slip. En aftale mellem de fælles beslutningstagere ville på dette tidspunkt af proceduren være afgørende for, at systemet sættes i værk på ny i begyndelsen af 2004.
Prets (PSE ),
   Hr. formand, fru kommissær, De sagde rigtig nok, at vi er under tidspres, og at vi skal anstrenge os, således at projekterne kan påbegyndes, og de berørte parter også kan få adgang til deres pågældende midler. Dermed er jeg også nået til mit første kritikpunkt, for den tid, som vi har fået stillet til rådighed, er meget, meget kort. Hvis man vil arbejde grundigt og godt, har man brug for tid, da man ellers bliver kørt over, og resultatet bliver nødløsninger, som ingen i sidste ende er indforstået med, og som ingen har glæde af. Jeg vil gerne bede Dem om, at sådanne ting og så vigtige beslutninger i fremtiden også kan gennemføres inden for en passende tidsramme, for vi kan mærke ånden i nakken her. Konsekvensen er, at vi må give efter for vores ønske om, at organisationerne får deres tilskud og subsidier, selv om der er meget, som vi ikke er helt enige i.
Det er beklageligt, at retsakten ikke foreligger endnu, og det har også allerede fået konsekvenser. Der er allerede mangel på midler, f.eks. i forbindelse med venskabsbysamarbejdet, hvor den første tranche ikke kan blive udbetalt, og informationskampagnerne i medlemslandene har ligeledes måttet skære kraftigt i deres aktiviteter. Netop i en tid, hvor vi står foran udvidelsen, og hvor vi mere end nogensinde har brug for informationer, mener jeg, at det er upassende med sådanne efterdønninger her. Derfor er det min opfattelse, at det er tvingende nødvendigt at tilbyde overgangsløsninger, således at programmerne kan køre videre, hvis der skulle opstå vanskeligheder, og således at de europæiske borgere ikke hindres i deres planlagte aktiviteter. Samtidig må den tillid, som i forvejen er meget, meget svær at opbygge, ikke nedbrydes.
Med hensyn til Kulturudvalgets tre betænkninger, som vi forhandler om, mener jeg, at de meget vel kan diskuteres og behandles under ét, men at de imidlertid er fuldstændig forskellige indholdsmæssigt. Derfor kan der ikke indgås aftaler om dem på samme tid. Således gemmer der sig gode hensigter bag ved den foreslåede harmonisering af handlingsprogrammerne med hensyn til degressivitetsprincippets medfinansieringsandel og ikke mindst tilpasningen af løbetiden inden 2008, men de lader sig absolut ikke gennemføre i praksis.
Jeg er også imod en fælles medfinansieringsandel på 20 % for alle tre områder. Mange organisationer og i ganske særlig grad uddannelsesområdet modtager i forvejen så minimal en støtte, at den med en yderligere besparelse reelt vil falde bort. Det vil således ikke længere være nødvendigt at tage blyanten i hånden for at ansøge om støtte. For ungdomsorganisationerne er en procentsats på 20 % det maksimale, da det allerede er meget svært for organisationerne at gennemføre deres aktiviteter på grund af manglende sponsorer.
Hvad angår degressivitetsprincippet, som er fastsat til 2,5 % fra det tredje år, hvor de sparede midler især skal tilføres projekter i de nye medlemslande, mener jeg, at det også kun er en dråbe i havet. Jeg er overbevist om, at det er rigtigt at integrere handlingsprogrammet for ungdomsanliggender i det nye handlingsprogram for ungdomsanliggender fra og med 2007, da det sikkert vil betyde store fordele for de unge mennesker og for ungdomsorganisationerne. Formålet med støtten til ungdomsorganisationer, der er aktive over hele Europa, er bl.a. at fremme den internationale dialog mellem de unge, at videreformidle informationer om relevante emner til et så stort publikum som muligt eller at tilbyde uformelle uddannelsesmuligheder. Via EU's støtte til organisationerne skal de unge ikke kun have tilbuddet om at medvirke i ting, som vedrører dem og deres interesser, men i alt, det vil sige i hele det brede spektrum af europæisk politik og dimensionen heraf. Jeg mener, at de bør inddrages i alle diskussionsfaser.
Hvad angår det geografiske gyldighedsområde, tror jeg, at princippet om et bredere Europa også skal overføres til ungdomsorganisationerne. Jeg støtter deltagelsen af ungdomsorganisationer fra EU, medlemsstaterne, EFTA- og EEA-landene og Balkanlandene og bestemte SNG-lande. Jeg mener imidlertid, at organisationers aktiviteter, som afvikles med partnere uden for de nævnte lande, under ingen omstændigheder bør indskrænkes, såfrem de støttes af deres egne regeringer og organisationer.
For at tage noget af toppen af de administrative beslutninger bør Kommissionen give ansøgerne mulighed for at kunne korrigere formelle fejl inden for en forudfastsat tidsramme efter indsendelsen af ansøgningen. Alle de organisationer, som har modtaget midler fra EU's budgetter, bør ligeledes henvise hertil på deres hjemmesider eller informere herom i deres årsberetninger. Det gælder alle tre programmer for på den ene side at få et overblik over organisationernes aktiviteter og for på den anden side at synliggøre den europæiske merværdi.
Uddannelse, ungdom og kultur bør have større opmærksom og ikke kun nævnes eller være staffage i skøntaler! Europas fremtid ligger i at have en fordomsfri ungdom, som gennem styrkede uddannelsesinstitutioner og organisationer får muligheden for at opbygge et Europa med fælles social velstand, der er baseret på accept af kulturelle forskelle og dialogen med kunst og kultur.
Pack (PPE-DE ),
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, der skal udarbejdes basisretsakter, som gør det muligt for Kommissionen at handle i henhold til klart definerede retningslinjer, når den godkender og administrerer finansieringshjælpen. Den anvisningsbeføjede, det vil sige Kommissionen, har brug for sådanne retningslinjer, når den både skal overholde finansforordningen og budgetmyndighedens, nemlig Parlamentets, ønsker. Jeg beklager imidlertid meget, fru kommissær, at vi er under dette tidspres, som vi ikke er ansvarlige for. Kommissionen accepterede disse akter i slutningen af maj, og vi har ikke kunnet beskæftige os med dem før nu. Jeg føler, at vi igen befinder os i en vanskelig situation med dette tidspres. Der var ikke ingen grund til det, for allerede før vedtagelsen af finansforordningen stod det klart, at de nuværende tilskud fra del A skulle erstattes af flerårige programmer, og derfor er det uforståeligt, at forslaget blev stillet så sent i forløbet. Det er ikke vores skyld, men vi skal bøde for det. Hvis modtagerne ikke får nogen tilskud til næste forår, hvem er den skyldige så? Kommissionen vil pege på os, og det vil Rådet sandsynligvis også. Men det er ikke vores skyld. Vi vil gerne være omhyggelige i vores arbejde. Det er heller ikke lykkedes os denne gang! Vi skal altså virkelig lægge vægt på, at det ikke sker igen i fremtiden, men det siger vi jo hver gang, og jeg må sige det endnu en gang nu.
Vi har tre betænkninger, som fru Prets allerede har nævnt, og jeg kan tilslutte mig meget af det, hun sagde. Alle tre betænkninger indeholder institutioner og foreninger, som i videste forstand er aktive som kulturambassadører for Europa, og som støtter og tager vare på den fælles kulturelle arv i Europa. Parlamentet har støttet alle disse organisationer i årevis. Nogle af dem er oven i købet grundlagt af Parlamentet. De, der først er kommet til for nylig, ved det naturligvis ikke, og det drejer sig f.eks. om Det Europæiske Ungdomsorkester, Europakollegiet, Det Europæiske Universitetsinstitut i Firenze, Det Europæiske Retsakademi i Trier, Det Europæiske Kontor for Mindre Udbredte Sprog, centret for informations- og dokumentationsnettet Mercator og Det Europæiske Ungdomsforum.
Indtil nu har disse organisationer virkelig udfyldt deres opgave med at informere om og arbejde for integrationen af Europa. Hertil hører også noget, som vi ikke har skabt, men hvis eksistens jeg imidlertid er taknemmelig for, og som De egentlig alle burde være taknemmelige for, nemlig netværket FIME, som har arbejdet for Europas integration i 50 år og haft 118 huse i 32 europæiske lande. Derfor kan jeg slet ikke forstå Deres forklaring, som De desværre måtte afgive - jeg antager, at De også er blevet tvunget til det af dem, som har briefet Dem med fuldstændig forkerte informationer i dag. Efter min opfattelse skal man sige, at FIME's arbejde er i orden, at FIME havde en fremragende revisionsberetning i foråret, at FIME blev underkastet endnu en revision for tre uger siden, som imidlertid kun bestod i at sørge for, at alle dets dokumenter - 300 ringbind i alt - blev fragtet til Bruxelles, således at de kan blive gennemgået dér. FIME tilbød, at alt i FIME kunne gennemgås ordentligt, hvilket var blevet aftalt med Kommissionen. Det førte så til, at Generaldirektoratet for Presse og Kommunikation sagde, at intet var i orden. Jeg kan blot konstatere, at det, som de indrapporterede, ikke var i orden. Vi lovede FIME 2,2 millioner euro i sidste budgetår, men det fik ingen penge i indeværende år, intet, og det skyldes udelukkende den kendsgerning, at et af FIME's huse, nemlig Avignon, er fundet skyldig i bedrageri til 200.000 euro. Disse 200.000 euro kunne nemt være blevet fratrukket de 2,4 millioner, således at FIME ville have været i stand til at arbejde. Hvis Kommissionen stillede de samme krav til sig selv som til FIME i dette tilfælde, ville den have været nødsaget til at træde tilbage for lang tid siden.
Jeg måtte sige det, fordi jeg simpelthen er rasende. Nu er min modpart desværre fru Reding, som ikke kan gøre noget ved det. Hun gentog det, som hun havde fået besked på at sige, og jeg kan kun konstatere, at det, som hun havde fået besked på at fremføre, ikke er i overensstemmelse med kendsgerningerne. Og det kan også prøves i retten.
Hvad angår temaet øremærkning, går vores gruppe ind for øremærkning, og vi vil stemme for det. Men vi er imod degressivitet, og vi agter altså også at stemme i overensstemmelse hermed. Med hensyn til øremærkning vil jeg gerne sige endnu en gang, at det glæder mig, at Kommissionen stillede forslag om at bevare øremærkningen. Den har sikkert også gjort det på baggrund af, at den ved, at vi som parlamentsmedlemmer er tættere på borgerne end de embedsmænd, som sidder her i Bruxelles, og de ved, at vi ved, hvad der måske er politisk og også kulturpolitisk relevant i disse enkelte tilfælde. Det kan ikke være rigtigt, at finansforordningen rangerer højere end basisretsakten eller denne budgetmyndighed. Det kan ikke være rigtigt, og derfor mener jeg, at øremærkning er det rette, hvilket også bekræftes af Den Juridiske Tjeneste. Jeg håber, at vi vil klare os igennem dette sammen, for jeg tror, at det vil bringe os tættere på vores fælles mål om at bringe borgerne nærmere på Europa, om virkelig at finde Europas sjæl, end det, som andre har foreslået her.
Iivari (PSE ),
   Hr. formand, fru kommissær, jeg kan desværre ikke rigtigt forsvare min betænkning om støtte til netværk på fællesskabsniveau på kulturområdet. Mine vigtigste forslag blev nedstemt med et lille flertal i udvalget. Jeg håber, at Parlamentet vil rette op på situationen under afstemningen i morgen, specielt da udvalgets forslag om at fortsætte praksis med øremærkning i finansieringen af kulturelle organisationer er klart i strid med finansforordningen ifølge en udtalelse fra Parlamentets juridiske afdeling. Jeg er rystet over, at selv Budgetudvalget er så åbenlyst besluttet på at handle i strid med finansforordningen. Hidtil har jeg forsvaret EU's arbejde over for borgerne i mange sammenhænge, fordi det bygger på love og ikke på de stærkestes magt. Nu ved jeg ikke længere, hvad jeg skal sige.
Kommissionens forslag til et EF-handlingsprogram til fremme af organisationer, der er aktive på kulturområdet, blev skabt af nødvendighed. Overgangen til en aktivitetsbaseret opstilling af budgettet har gjort det uundgåeligt. De europæiske kulturelle organisationer, der tidligere blev finansieret via del A vedrørende administrationsomkostninger, skal have et retsgrundlag for at kunne fortsætte. Ændringen vil give os en enestående mulighed for at skabe et handlingsprogram for netværk, der er aktive på europæisk plan på kulturområdet, hvor der kan fastsættes finansieringskriterier, og hvor EU-støtte til netværkene kan organiseres i overensstemmelse med finansforordningens afsnit 6, i hvilket principperne om åbenhed og ligebehandling understreges.
Kommissionens forslag omfatter ikke kun kulturelle organisationer, der er aktive på fællesskabsplan og finansieret via den tidligere budgetpost A-3042, men også Det Europæiske Kontor for Mindre Anvendte Sprog og centrene i Mercator-nettet, der modtager støtte under budgetpost A-3015 samt tilskud under budgetpost A-3035 til bevarelse af nazistiske koncentrationslejre som historiske minder. I denne forbindelse skal det understreges, at problemerne med betænkningen ikke vedrører disse punkter. Det er meget vigtigt for finansieringen af Det Europæiske Kontor for Mindre Anvendte Sprog og af koncentrationslejre som historiske minder, at retsgrundlaget kan træde i kraft fra årets begyndelse. Her er der tale om hastværk, men jeg tror, at vi hurtigt kan skabe resultater, hvis vi ønsker det.
Meningsforskellene vedrørende finansieringen af organisationer, der er aktive på kulturområdet, er forbundet med tre punkter. For det første er anvendelsesprocessen og Parlamentets praksis med øremærkning i strid med hinanden. For det andet er der spørgsmålet om, hvor længe programmet skal vare. Da Rådet (uddannelse, ungdom, kultur), der skal træffe afgørelser om dette spørgsmål med enighed, ifølge mine oplysninger bestemt mener, at programmet skal vare indtil 2006 og ikke 2008, har jeg stillet et ændringsforslag herom. Jeg tror, at det vil være en meget god idé at gøre finansieringen af kulturelle organisationer til en del af det nye kulturprogram, der er under udarbejdelse. Det tredje problem vedrører nedtrapning af tilskudsbeløb. På dette punkt er jeg også uenig med et flertal i udvalget. Jeg finder et lille gradvis fald acceptabelt, så der også skabes plads til nye organisationer. Vi skal også have øje for f.eks. en udvidelse af EU.
Endvidere indeholder de ændringsforslag, jeg stillede, et forslag om, at man på grund af tidnød kan udskyde færdiggørelsen af den liste, som Budgetudvalget har besluttet sig for, til næste år. På denne måde sikres den nødvendige kontinuitet. Ansøgningsproceduren for 2005 kunne så startes i god tid først på året. Jeg foreslår også, at en flerårig finansiering bliver en mulighed, og at der kommer en tilføjelse til finansieringskriterierne, som bl.a. sikrer finansieringen af europæiske orkestre. Disse forslag blev forkastet under afstemningen i udvalget, selv om de helt klart er i de kulturelle organisationers interesse.
Hidtil har debatten om Kommissionens forslag på mange måder været en bevidsthedsudvidende omend ikke fuldt ud højnende oplevelse. Da jeg har stået for en åben ansøgningsprocedure, har jeg ønsket at gøre den nuværende skønsmæssige og tilfældige praksis til en åben praksis baseret på klare regler. I øjeblikket optræder der organisationer på vores liste, som ikke findes længere.
Vi skal også huske på den interinstitutionelle arbejdsfordeling. Kommissionen stiller et forslag og gennemfører lovgiverens vilje. Parlamentet er lovgiveren, og efter min mening skal det forsøge ikke at udøve nogen form for gennemførelsesbeføjelser. Da udkastet til en EU-forfatning gør Parlamentet til den primære lovgiver, skal Parlamentet selv respektere denne rolle.
Dührkop Dührkop (PSE ),
   Hr. formand, som ordfører for udtalelsen fra Budgetudvalget om de tre forslag, som vi beskæftiger os med i dag, vil jeg indlede med at give udtryk for, i hvilken grad anvendelsen af artikel 162a i Europa-Parlamentets forretningsorden - udvidet samarbejde mellem udvalg - endnu en gang har været meningsløs.
Ingen er i tvivl om, at spørgsmål om samfinansiering og nedtrapning hører ind under Budgetudvalgets kompetenceområde. Alligevel stemte Kulturudvalget om Budgetudvalgets ændringsforslag om disse to spørgsmål og forkastede dem med et argument om, at de var i modstrid med betænkningens andre elementer.
Det er kernen i sagen og ikke kun, hvad angår de tre betænkninger, som vi behandler i dag, men hvad angår udvidet samarbejde i almindelighed. Denne procedure har til formål at lette samarbejdet mellem de kompetente udvalg og styrke det rådgivende udvalgs indflydelse. Men hvis man lige fra begyndelsen ikke har tid nok til dette samarbejde, og hvis det desuden er nok, at der i det korresponderende udvalg stilles et enkelt ændringsforslag, som er i modstrid med det, som det rådgivende udvalg har stillet, annulleres artikel 162a automatisk.
Og det er netop det, der er sket i Kulturudvalget med udtalelsen fra Budgetudvalget. Det vil sige, at vi efter artikel 162a automatisk kommer til at henholde os til artikel 162 og dermed afgive en helt normal udtalelse.
Jeg er overbevist om, at det er selve artikel 162a, der er uhensigtsmæssig, og at den, som den er formuleret nu, kun tjener til at skabe unødige konflikter mellem udvalg i stedet for at fremme samarbejdet mellem dem.
Jeg mener derfor, at det er helt påkrævet, at Udvalget om Konstitutionelle Anliggender i nærmeste fremtid undersøger denne artikel og enten reviderer den eller helt fjerner den.
Jeg vil nu vende tilbage til forslagenes indhold og koncentrere mig om de to aspekter, der har givet anledning til størst problemer, nemlig samfinansiering og nedtrapning. Det er to grundlæggende aspekter i det almindelige system for ydelse af tilskud, fordi de gør modtageren medansvarlig for den korrekte brug af tilskud og også foranlediger, at organisationerne ikke ene og alene afhænger af EF-tilskud for at fungere, hvorved deres etablering begunstiges i fremtiden.
Desuden betyder nedtrapningen, at penge, der kræves tilbage ad denne vej, i dette tilfælde kan anvendes til at yde tilskud til nye foreninger, navnlig i udvidelseslandene. Derfor omfatter Kommissionens forslag samfinansiering og nedtrapning ved ydelse af alle disse tilskud.
Jeg kan imidlertid ikke lade være med at give udtryk for min forbavselse over, at Kommissionen i disse tre forslag, der hører ind under det samme generaldirektorat, har anvendt forskellige procentsatser for både nedtrapning og samfinansiering. Når ligebehandling i finansforordningens artikel 109 knæsættes som et af principperne for ydelse af tilskud, er det urimeligt, at foreninger, der har det samme formål, men som optræder på forskellige områder, behandles forskelligt.
Det ændringsforslag, som Budgetudvalget vedtog, skulle sikre, at alle foreninger, der modtog bistand inden for rammerne af de syv programmer - på baggrund af de forskellige grupper af foreninger, der var identificeret - havde de samme rettigheder og forpligtelser med hensyn til samfinansiering og nedtrapning.
Desuden drejede det sig i forbindelse med samfinansiering ikke om at fastsætte faste procentsatser, men om at fastsætte nogle minimumssatser, som skulle give den udøvende myndighed mulighed for at anvende procentsatserne ud fra de enkelte foreningers behov og muligheder.
Jeg vil gerne understrege, at det ikke drejede sig om at forsøge at harmonisere, men om at håndhæve princippet om ligebehandling.
Kulturudvalget afskaffer nedtrapning i sine tre forslag, fordi det mener, at alle foreninger, der kan modtage bistand, er af generel europæisk interesse, og det henviser til undtagelsen i finansforordningens artikel 113, stk. 2.
Efter min opfattelse er den fortolkning for bred, og jeg kan ikke lade være med at sætte spørgsmålstegn ved, om alle disse foreninger virkelig er af generel europæisk interesse.
Kulturudvalget synes at have fortolket Budgetudvalgets fastholdelse af nedtrapningen som en slags straf af disse foreninger, men i virkeligheden begunstiger det - sammen med samfinansieringen som tidligere nævnt - deres etablering i fremtiden, for det står ikke skrevet nogen steder, at denne bistand ydes i al evighed.
I modsat fald kunne alle disse foreninger, den dag, der af en eller anden grund lukkes for finansieringen, komme i alvorlig knibe.
Som jeg også sagde i mit indlæg om bistand på det foregående plenarmøde, har tidnøden påvirket denne proces ubønhørligt. Kommissionen har været under tidspres ved forelæggelsen af dens forslag, og Parlamentet har også været under tidspres med hensyn til de ændrede forslag, som vi forelægger i dag.
Enhver, der har studeret dem, vil have bemærket, at de indeholder mere end én selvmodsigelse. Jeg antager, at vi alle er skyldige i og ofre for denne situation, men det, der bekymrer mig mest, er at vide, i hvilket omfang Europa-Parlamentets holdning vil komme styrket ud af afstemningen i morgen, for der venter os en vanskelig forligsforhandling med Rådet, eftersom det ikke synes at være rede til at give sig på de punkter, som det finder grundlæggende, f.eks. øremærkning, samfinansiering og nedtrapning, og heller ikke, hvad angår finansieringsrammen for programmerne.

Sanders-ten Holte (ELDR ).
   - Allerførst vil jeg takke ordførerne for det grundige arbejde, de har gjort. De er måske ikke til stede nu, men de kan læse det i forhandlingsreferatet.
Som liberal glæder det mig, at Kommissionen har stillet forslag om at skabe retsrammer for støtten til kultur, undervisning, uddannelse og ungdom. De hidtil fulgte procedurer har ikke altid været en garanti for gennemsigtighed og kvalitet, og det er jo påkrævet, hvis Europa ønsker at blive verdens mest dynamiske og konkurrerende videnøkonomi. Det er vigtigt, at Kommissionen tager dette i betragtning, når den opfordrer til at stille forslag. Der skal opstilles klare kriterier for tilkendelsen af subsidier til organisationer og projekter. Disse skal offentliggøres tydeligt, således at ansøgerne ved, hvad de har at rette sig efter. Udvælgelsen af organisationer og projekter bør ske meget præcist, og det må ikke overlades til Kommissionen selv. Derfor har jeg opfordret til, at der anvendes uafhængige eksperter. Hvad angår kultur, har vi i Nederlandene f.eks. Kulturrådet, et rådgivende organ, som giver ministeren en velfunderet anbefaling, som denne følger, medmindre der er meget gode grunde til at træffe en anden beslutning.
Jeg kunne forestille mig, at noget sådant også indføres ved udvælgelse af organisationer, som er aktive på kulturområdet på europæisk plan. Det er en meget mere korrekt procedure end den måde, det sker på nu. Men nu drejer det sig om at øremærke pengene eller ej. Min gruppe er traditionelt ikke tilhænger af at øremærke, men de udvalgte organisationer skal kunne regne med en vis kontinuitet. Det har jeg også anbefalet i min gruppe. Muligheden for at indgå flerårige rammepartnerskabsaftaler er efter min mening en god metode til at løse problemet. Men vi må passe på, at disse subsidier ikke fortsætter i al evighed. Min gruppe opfordrer derfor til, at degressionsprincippet indføres, som skal træde i kraft i det tredje år. Med en årlig degression på 2,5 %, som Kommissionen foreslår, kan organisationerne imidlertid stadig blive støttet i omkring 40 år. Det har jeg regnet ud. Det er en stor forpligtelse for os og endda for vores børnebørn. Derfor foreslår vi liberale 10 %. Så kan organisationerne stadig regne med vores støtte i 13 år. På denne måde åbnes der mulighed for også at støtte nye organisationer, hvilket vi i lyset af udvidelsen absolut skal være opmærksomme på. Kontinuitet, kombineret med mulighed for fornyelse, det er mit motto!
Desværre udgør det kommende år et problem. Handlingsprogrammerne forventes at træde i kraft 1. januar 2004. Det er om blot nogle uger, og organisatorisk er intet sat i gang endnu. De organisationer, som hidtil har modtaget subsidier, risikerer, at de lades i stikken i 2004. Det vil De Liberale forhindre, og derfor skal der indføres en overgangsordning.
Som sidste punkt vil jeg nævne, at ikke kun tildelingsprocedurerne skal være gennemsigtige, men også afviklingen bør ske hurtigt og effektivt. Jeg har ofte sagt, og det vil jeg gerne gentage, at det er vigtigt, og at det gælder for alle tre handlingsprogrammer. 
Alavanos (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne komplimentere de tre ordførere og navnlig fru Pack, som kort før mødets start viste, at der bag hendes hårde politiske stemme gemmer sig en sød og melodisk stemme. Det er en meget vigtig ting.
Jeg vil gerne sige, at denne reform, med tilføjelse af de retlige betingelser, var påkrævet. Den er vigtig, og den vil give en bedre funktion. Alligevel vil jeg gerne nævne et par punkter, hvor jeg er bekymret.
Min bekymring drejer sig både om visse permanente organer, som modtager fællesskabsmidler, og om proceduren for udvælgelsen af de organer, som ikke er permanente. Jeg er bange for, at vi risikerer at skabe nogle store pensionærer, der vil æde hele fællesskabsbudgettet, og at vi komplicerer det arbejde, som kunne finde sted gennem disse. Samtidig mener jeg, at det går ud over gennemsigtigheden og de rette kriterier for udvælgelsen af tilskudsberettigede, når vi overlader budgetmyndigheden en stor del af beslutningen med hensyn til de organer, som ikke er permanente.
Jeg er især bekymret, når det gælder ungdomsprogrammet. Jeg er bange for, at Europæisk Ungdomsforum har fjernet sig for langt fra den nye generation og de organer, som har forbindelse til den virkelige ungdomsverden. Jeg er også bange for, at vi kastrerer ungdommen, når kriterierne for udvælgelsen af organer betyder, at f.eks. et organ, der arbejder for en målsætning af almindelig europæisk interesse på ungdomsområdet eller en målsætning, som indgår i EU's politik, kan blive udvalgt. Jeg tror, vi er nødt til at acceptere og støtte den kritiske diskussion og spørgsmålene om EU's politikker. 
Perry, Roy (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg sætter stor pris på, at kommissæren lister sig igennem et minefelt, træder med varsomme skridt og virkelig gør, hvad hun kan, for at prøve at redde noget fra de førsteklassesprogrammer, som vi har iværksat gennem mange år. Vi ved alle her i Parlamentet og i Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport, at EU's arbejde ikke alene skal gøres internt i institutionen, men også af folk udefra. 
Heldigvis findes der mange værdige, hårdtarbejdende organisationer, der gør et stort stykke arbejde med at fremme EU og samarbejde. Dette gælder især De Europæiske Råd, Det Europæiske Ungdomsorkester, De Unges Europa-Parlament og Model Youth Parliament. Disse organisationer er blevet bakket op og støttet af EU og Parlamentet i mange år i form af bevillinger, som Parlamentet har stemt for. Det er bare utroligt, at vi i året for udvidelsen og vedtagelsen af en ny forfatning - for ikke at tale om valget til Europa-Parlamentet - overhovedet skal tænke på at mindske eller stoppe støtten til disse emblematiske institutioner. 
Jeg vil gerne sige til fru Dührkhop, at vi altid kan finde måder at bruge penge på bureaukrati, nævninge og administrative procedurer. Vi skal prøve at finde en måde at skaffe penge til de personer, som faktisk prøver at udrette noget positivt med dem. 
At organisere et orkester, der plukker sine musikere fra de bedste konservatorier i hele Europa, kræver en hel del organisation og fremtidsplanlægning. Hvordan kan man booke koncertsale, hvis man ikke ved, om man har penge? Nogle af disse procedurer vil simpelthen eliminere det tiltag fuldstændigt. Hvis EU ikke kan eller simpelthen ikke vil give bistand, hvorfor skulle andre organisationer så gøre det? 
Hvad angår politikken med nedtrapninger, er jeg normalt enig med fru Sanders-ten Holte, men nedtrapninger viser blot, at de personer, der drømte om den politik, mangler visioner. Disse manglende visioner står i stærk kontrast til Europas stifteres vision. 
Wyn (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne undskylde, at de to andre medlemmer af min gruppe, fru Ahern og fru Echerer, ikke er til stede her i aften. Jeg vil gerne takke og give udtryk for min taknemmelighed over for fru Sanders-Ten Holte, men min største tak går til fru Prets, selv om hun ikke er til stede, for hendes fremragende arbejde på denne betænkning, som viser en stor forståelse for de unge ngo'ers behov og mål.
I et stadigt mere individuelt samfund er ungdoms-ngo'ernes rolle inden for samfundspolitikken afgørende. Youth Forum Jeunesse udtalte i dets seneste dokument, at ngo'erne på ungdomsområdet er sociale agenter, der giver unge mennesker myndighed. De tilvejebringer miljøer med uformel lærdom og er derfor særligt egnede for unge mennesker, så de kan lære demokratisk beslutningstagning, interkulturel forståelse, selvmotivering, projekthåndtering, konfliktløsning, tilrettelægning af kvalifikationer m.m.
Aktiviteterne for ngo'erne på ungdomsområdet er naturligvis meget afhængige af tilskud. Derfor bifalder jeg, at alle former for ungdomsorganisationer, herunder Youth Forum Jeunesse og andre ikke-statslige ungdomsorganisationer, ikke omfattes af nedtrapningsprincippet, som vil medføre, at støtten nedtrappes fra det tredje år og fastsættes til 2,5 % pr. år.
At sikre et regelmæssigt budget til disse ngo'er er den bedste måde at støtte deres aktiviteter og øge deres effektivitet og bestræbelser på at skabe en generation af unge mennesker, der involverer sig i samfundet. Jeg støtter også forslaget om at gøre ansøgningsproceduren mere brugervenlig. I øjeblikket er den alt for kompliceret. Derfor støtter jeg fuldt ud fru Packs ændringsforslag 16, som giver ansøgerne mulighed for at korrigere fejl efter indgivelsen af deres ansøgninger. Dette bør reducere antallet af ansøgninger, der afvises af rent tekniske grunde.
Jeg håber også inderligt, at et betydeligt flertal vil støtte fru Packs fremragende betænkning, så vi får et retsgrundlag til effektivt at støtte internationale ngo'er på ungdomsområdet.
Hyland (UEN ).
   - Hr. formand, handlingsprogrammet for almen uddannelse og erhvervsuddannelse afspejler behovet for at fastlægge et solidt retsgrundlag for at yde tilskud til organisationer, der er involveret på europæisk plan inden for almen uddannelse og erhvervsuddannelse. Jeg vil gerne have et program, der støtter bestræbelserne på at øge unge menneskers bevidsthed om det politiske system og især fremmer og udvikler samfundslæren, selv om jeg ved, at disse særlige programmer ikke omfatter skoler. Jeg vil gerne høre kommissærens holdning til vigtigheden af at fremhæve dette aspekt, som er særligt vigtigt i det irske samfund i dag. 
Det flerårige program skal omfatte 2004-2008 og er som bekendt vurderet til 129,62 millioner euro. Ville det være mere fordelagtigt med en kortere periode, så der hurtigere kommer en gennemgang, og så der kan tages højde for udviklingen, der følger af udvidelsen? Jeg er kraftig fortaler for at få en tilfredsstillende løsning på dette problem, så det nye program ikke forsinkes yderligere. Kommissionen vedtog først forslagene i maj 2003, og derfor er det ikke realistisk at forvente, at de første tilskud er til rådighed før i slutningen af sommeren 2004.
Jeg deler ordførerens holdning til gennemsigtighed. Jeg mener, at enhver, der modtager EU-støtte, skal angive, at vedkommende får EU-tilskud på et fremtrædende sted, f.eks. websted, årsberetning og endda på brevpapir med hoved. 
Wynn (PSE ).
   - Hr. formand, jeg ønsker ikke at gentage, hvad de andre medlemmer har sagt, især min kollega fru Dührkop, men jeg vil blot gerne komme med en advarsel i forbindelse med to af betænkningerne foran Dem.
Senere på måneden skal Budgetudvalget have et forligsmøde med Rådet om en række punkter, og et af disse punkter er at opnå en generel aftale på områderne med fælles beslutningstagning. Der er i alt syv områder, hvoraf de tre er på Parlamentets dagsorden for denne uge. Medlemmerne af Budgetudvalget har - især gennem den flittige fru Dührkops arbejde - forsøgt at opnå en aftale om disse betænkninger. Nu viser det sig, at to af betænkningerne skaber alvorlige problemer for os. Hvis ændringsforslag 19 i fru Prets' betænkning og ændringsforslag 14 i fru Ilvaris betænkning bliver vedtaget, får vi store forligsproblemer. Jeg er faktisk sikker på, at Rådet og Kommissionen vil sige, at betænkningerne rent faktisk overtræder finansforordningen. 
Hvis Parlamentet forkaster de to ændringsforslag, ville det gøre livet meget lettere. Jeg bliver nødt til at advare mod, at hvis de to ændringsforslag vedtages, vil jeg som formand for Budgetudvalget mene, at det er en overtrædelse af artikel 63a. Med andre ord vil vi tage højde for finansforordningen og de budgetmæssige konsekvenser. Jeg vil gå på talerstolen under afstemningen og anmode Parlamentet om at støtte et mundtligt ændringsforslag, så vi sikrer, at disse betænkninger er i overensstemmelse med finansforordningen. Forhåbentlig kan vi under forliget opnå enighed om alle betænkningerne og ikke kun om fem ud af syv.
Zabell (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg vil også lykønske de tre ordførere, fru Pack, fru Prets og fru Iivari, med de betænkninger, som vi forhandler om i aften. Jeg vil først tale om betænkningen om ungdomsprogrammet, som efter min mening er meget positiv, fordi det bl.a. foreslås at bringe EU's institutioner nærmere til de unge, og det er efter min opfattelse et godt mål, for vi må ikke glemme, at de unge er Europas fremtid og dem, der skal kende os bedst.
Samtidig er det meget vigtigt, at unge menneskers holdninger viderebringes til alle medlemmerne af Parlamentet og alle andre i de europæiske institutioner, for når der skal træffes beslutninger, er det meget vigtigt at kende deres holdninger. Og ungdomsprogrammerne kan kun fungere ordentligt, hvis de sikres stabilitet og kontinuitet, naturligvis med respekt for subsidiaritetsprincippet.
Hvad angår betænkningen om uddannelse, vil jeg sige, at jeg er helt enig i den konstante søgen efter kvalitet i uddannelsen, og jeg synes, at det er fremragende at gøre det på europæisk plan. Men jeg vil for alle tre betænkningers vedkommende tilføje, at vi skal lægge mere vægt på uddannelse, unge og kultur, for selv om vi i Parlamentet altid siger, at disse ting er meget vigtige, er sagen den, at det ikke afspejles i EU's budgetter. Og når det ikke afspejles i budgetterne, er det meget usandsynligt, at vælgerne tror på os, når vi siger det.
Alyssandrakis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, det spørgsmål, vi behandler, ser ved første øjekast ud til at være et teknisk spørgsmål, men bag den tekniske karakter gemmer sig en meget alvorlig politisk dimension, da det drejer sig om finansieringen af organisationer, der med den formulering, som går igen i begrundelserne i alle tre betænkninger "styrker den europæiske identitet" og virker inden for tre områder af afgørende betydning, nemlig ungdom, uddannelse og kultur. Men hvorfor er man nødt til at brug ca. 40 millioner euro om året i fem år for at styrke den såkaldte europæiske identitet? Fordi det tilsyneladende ikke er nok med den reklame og det fremstød, som både EU's tjenestegrene og medlemsstaterne foretager for at overbevise befolkningerne om EU's fortrin, og fordi det heller ikke er nok, at der på disse tre områder gives støtte til udvekslinger på uddannelsesområdet og særlige programmer for ungdom og kultur.
Arbejdstagernes erfaringer fra hverdagen med arbejdsløshed, besparelser, angrebet på deres tikæmpede rettigheder og den altomfattende kommercialisering viser præcis det modsatte. Så laver man en mangesidet propagandamaskine, der kan involvere og købe uafhængige organisationer og institutioner.
Uden at ville forklejne det arbejde, som gøres af nogle af disse organisationer, føler vi os tvunget til at pege på nogle typiske tilfælde, hvor der er givet tilskud, f.eks. Europæisk Ungdomsforum, som er et forsøg på direkte indblanding i ungdomsbevægelsen med det formål at hindre radikaliseringen af de unge. Af aktiviteterne inden for uddannelse kan vi pege på støtten til undervisning i europæisk integration på universiteterne, støtten til institutioner, der fremmer EU's politik, samt uddannelse af nationale dommere i EF-ret.
Grækenlands Kommunistiske Parti går stærkt imod indførelsen af propagandamaskiner, som skal dække over EU's befolkningsfjendtlige karakter. Derfor vil vi stemme imod alle tre forslag uden at gå nærmere ind i debatten om indholdet. 
Hieronymi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne takke ordførerne, og jeg vil koncentrere mig om ét spørgsmål, nemlig om det kulturelle område og Pack-betænkningen. Naturligvis går vi eftertrykkeligt ind for et gennemsigtigt og sikkert lovgrundlag. men her skal vi stille os selv det spørgsmål, om det i virkeligheden fortsat vil være muligt at føre en fælles europæisk kulturpolitik med denne procedure, eller om vi udelukkende skal koncentrere os om en procedure, hvorimod borgerne ikke er så interessante længere.
Et eksempel herpå er handlingsplanen til støtte af kulturelle instanser, der er aktive på europæisk plan. Her findes der to finansieringsstrukturer, to regelsæt, et for såkaldt permanente organisationer og et andet, som opererer med indkaldelse af forslag. Der kan overhovedet ikke være nogen tvivl om, at vi vil støtte så mange nye initiativer som muligt på baggrund af de eksisterende budgetforslag. Men den vej, der foreslås her, og som især Rådet vedtog under førstebehandlingen, gør, at det overhovedet ikke er muligt at inddrage europæiske initiativer, som i virkeligheden fortjener denne støtte permanent. Som det også nævnes i betænkningen, findes der Det Europæiske Kontor for Mindre Anvendte Sprog, men det kan ikke være den eneste instans i hele Europa, som skal have ret til og krav på at modtage permanent støtte.
Det Europæiske Ungdomsorkester, Det Europæiske Universitetsinstitut i Firenze, Det Europæiske Retsakademi i Trier. Hvilken slags udbud ønsker De at gennemføre i den forbindelse? Hvor mange europæiske ungdomsorkestre skal der til, for at der kan stilles garanti for en tilstrækkelig støtte her? I tvivlstilfælde må Parlamentet og Kommissionen sammen gennemføre en kontradiktorisk procedure med Rådet for reelt at bevare denne støttemulighed.
Reding,
    Hr. formand, jeg har lyttet meget tålmodigt til det, der er blevet sagt. Jeg vil alligevel gerne vende tilbage til realiteterne. Hvad er det for nogle realiteter? Der er vedtaget en ny finansforordning med Europa-Parlamentets godkendelse. Denne nye finansforordning har nogle konsekvenser. Parlamentet var klar over, at det ville få konsekvenser, da det stemte for den nye finansforordning. En af konsekvenserne er, at det er umuligt at blive ved med at finansiere visse organer som tidligere. Det var problemet. Det var derfor nødvendigt at finde en løsning. Den nemmeste løsning ville have været at sige, at vi gennemfører finansforordningen, så lukker vi døren, og så er det slut. Men Kommissionen valgte ikke den nemmeste vej, for dens hjerte banker for ungdoms-, uddannelses- og kulturorganerne. Den valgte den vanskelige vej, hvilket betyder, at man på trods af den nye finansforordning forsøger at sørge for, at man kan blive ved med at finansiere disse organer. Og det er lykkedes, for det forslag, som er stillet Dem, giver netop mulighed for en fortsat finansiering af Europakollegiet i Brugge, Det Europæiske Universitetsinstitut i Firenze, Academy of European Law i Trier, European Institute of Public Administration i Maastricht, Center for Menneskerettigheder i Venedig, Jean Monnet-professoraterne osv. Det giver også mulighed for, hr. formand, at finansiere - og jeg vil ikke læse hele listen højt - orkestrene, Academy Chorale, Europa Cantate, Yehudi Menuhin Foundation, Youth Academy Foundation, Europa Nostra, kunstnerlandsbyerne, Europalia, Euroballet, Pegasus Foundation og Boniface Memorial Foundation, der er flere dusin, hr. formand. Det giver alligevel mulighed for fortsat at finansiere de forskellige ungdomsforummer og ungdomsorganisationer.
Hr. formand, undskyld mig, men når jeg hører, at alt dette ikke længere skal finansieres, spørger jeg mig selv, hvad jeg har gjort i de seneste måneder for på trods af en finansforordning, som ikke længere tillader finansieringen af dem, alligevel at forsøge at sikre finansieringen. Hr. formand, jeg synes, det er meget utaknemmeligt, at Parlamentet fortæller os, at det har modtaget forslaget for sent. Parlamentet modtog forslaget i maj, og vi er nu i november. Hvorfor modtog Parlamentet først forslaget i maj - det kunne reelt have haft det en eller to måneder tidligere? Fordi Kommissionen i løbet af disse måneder gjorde det umulige for at redde kulturorganerne, uddannelsesorganerne og ungdomsorganerne og for at skabe resultater i den retning, som Europa-Parlamentet ønsker, for at hjælpe de støttemodtagere, som Parlamentet med rette har valgt, og for at sørge for en overgang fra et system til et andet uden afbrydelser. Det er, hvad vi har foretaget os i de måneder, som lå forud for maj.
Hvad mangler vi nu, hr. formand? Parlamentet skal nå frem til en aftale med Rådet, for alle vores juridiske tjenester havde fortalt os, at f.eks. øremærkning, som var Parlamentets idé, ikke ville fungere. Det er takket være Kommissionen, dens arbejdsomhed og dens masen på for at finde en midlertidig løsning, at Parlamentets øremærkning har kunnet bevares. Den nye finansforordning omhandler ikke nogen øremærkning. Så, ærede parlamentsmedlemmer, lad os holde begge ben på jorden! Grunden til, at vi var så lang tid om det, var, at vi ville finde nogle løsninger på en umulig situation, løsninger, som er i vores kultur-, uddannelses- og ungdomsorganers interesse.
Parlamentet skal nu stemme om ændringsforslagene. Formanden for Budgetudvalget har sagt det meget tydeligt. Enten stemmer han for de ændringsforslag, som er i stand til inden for den fælles beslutningstagning at nå til enighed med Rådet, og så modtager alle disse organer, som vi har gjort en indsats for, penge fra januar, eller også stemmer vi for nogle ændringsforslag, som aldrig vil kunne skabe enighed med nogen, og så vil de organer, som jeg netop har nævnt, og der er i dusinvis af dem, ikke modtage nogen penge.
Jeg har gjort alt, hr. formand, for at finde en mulig løsning. Jeg håber, at Parlamentet og Rådet ligeså vil gøre alt for, at løsningen kan sættes i værk fra januar 2004.
Dührkop Dührkop (PSE ).
   - Hr. formand, tillader De et spørgsmål til Kommissionen, selv om det ikke er helt i overensstemmelse med forretningsordenen? 
Formanden.
   - Meget undtagelsesvist får De 15 sekunder til at stille Deres spørgsmål.
Dührkop Dührkop (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, i Kommissionens forslag fastsættes der overgangsforanstaltninger for de tre forslag, som vi diskuterer. Kan De så fortælle mig, hvorfor der er risiko for, at nogle organisationer ikke kan få støtte, hvis man ikke når til enighed med Rådet?
Reding,
    Hr. formand, risikoen er klar. Jeg vil gerne sige til det ærede parlamentsmedlem, at hvis man ikke når til enighed med den fælles beslutningstagning, hvis det trækker ud, og hvis vi igen skal begynde at drøfte alle detaljerne, så bliver der ikke truffet nogen beslutning før udgangen af januar 2004. Vi når måske til en beslutning til foråret eller til sommer, hvad ved jeg. Og i al den tid vil de involverede organer ikke kunne blive betalt, for uden retsgrundlag er der ingen, der vil sætte en underskrift under en betaling. Det står meget klart, det ville være ulovligt, og ingen ville tage ansvaret for at begå ulovligheder.
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0279/2003) af Karamanou for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder om kvinder i det nye informationssamfund (2003/2047(INI)).
Karamanou (PSE ),
   Hr. formand, fru kommissær, som bekendt udvikler manglende adgang til de nye teknologier og den digitale analfabetisme sig i stadig højere grad til nye former for social udelukkelse, som kvinder er i direkte fare for at blive ramt af. De hidtidige oplysninger afslører store forskelle mellem de to køn både på uddannelsesområdet og på arbejdsmarkedet. I starten af den betænkning, jeg har udarbejdet på Kvindeudvalgets vegne, beskrives årsagerne hertil, f.eks. de samfundsnormer og kulturelle fordomme, som begrænser pigernes valgmuligheder og lægger hindringer i vejen for deres karriere, hvilket har generelle negative følger for økonomien på grund af den dårlige udnyttelse af de menneskelige ressourcer.
Inden for det sidste årti er der skabt tre millioner nye arbejdspladser, hvoraf 1,6 millioner er blevet besat af kvinder. Det bør imidlertid bemærkes, at over 60 % af de nye arbejdspladser, der er skabt, er inden for højteknologi, hvor kvinderne er underrepræsenterede, især inden for teknisk specialisering på højt niveau, og inden for beslutningstagning. Den økonomiske udvikling inden for de moderne teknologier forværrer således de strukturelle svagheder og forskellene mellem mænd og kvinder.
Arbejdsmarkedet er fortsat opdelt efter køn, idet mændene dominerer inden for de nye teknologier og kvinderne i de mere lavtlønnede job, som kræver mindre specialisering og giver mindre sikkerhed. Inden for forskning og videnskab er kvinderne ikke alene markant underrepræsenterede, de gør sig også kun gældende inden for bestemte videnskabelige områder og er fuldstændig fraværende inden for andre, og de er påfaldende ulige repræsenterede på alle niveauer i det videnskabelige hierarki og har færre muligheder for at opnå finansiel støtte til forskning. Af de 500.000 forskere, der arbejder i den europæiske industri, er kun 50.000 kvinder. I den offentlige sektor, på universiteter og forskningscentre, svinger denne andel mellem en fjerdedel og en tredjedel, men på de højere ansvarsposter er andelen af kvinder mindre end 12 %. Inden for den industrielle forskning er situationen endnu værre, og værst tegner den sig på området for nye teknologier. Hvis kvinder fik større adgang til forskning, ville det uden tvivl være med til at berige de videnskabelige metoder, områder og emner. Også på medieområdet er kvinderne utilstrækkeligt repræsenterede, og der er for få kvindelige journalister i stillinger med administrativt ansvar. Diskrimination af kvinder er et spørgsmål, som ikke får tilstrækkelig opmærksomhed, og ofte fremstilles kvinder i medierne på en måde, som ikke afspejler virkeligheden.
Samtidig domineres internettet stadig af mændene og henvender sig hovedsagelig til mænd, hvilket giver anledning til forskelsbehandling. Undersøgelser peger på forskelle i den måde, kvinder og mænd anvender internettjenester på. Det er også foruroligende, at der kun er en lille andel kvindelige internetbrugere i ansøgerlandene.
For at øge antallet af kvinder inden for uddannelse og erhvervsuddannelse i de nye teknologier foreslår jeg i min betænkning, at computere og internettet inddrages tidligt i skoleundervisningen på grundskoleniveau, så pigerne, fra de er små, opmuntres til at lære disse færdigheder og gå i en positiv retning. Undersøgelser viser, at kontakt med videnskab og teknologi i en ung alder kan ændre kvindernes indstilling, før de stereotype holdninger begynder at påvirke deres adfærd. Lissabon-strategien og retningslinjerne for beskæftigelse bør gennemføres for at begrænse kønsopdelingen af arbejdsmarkedet, hvor kvinder er koncentreret i erhverv med lave kvalifikationskrav, lav løn og næsten ingen avancementsmuligheder.
Derfor bør både Kommissionen og medlemsstaterne forpligte sig til, med fuld udnyttelse af strukturfondene og især Socialfonden, at fremme uddannelse i de nye teknologier og konkret kvinders tilgang og tilbagekomst til arbejdsmarkedet, hele tiden inden for rammerne af Lissabon-målene.
Samtidig bør der gennemføres politikker og programmer for ligestilling af kønnene, som især tager sigte på erhvervsuddannelse, livslang læring, forenelighed mellem arbejds- og privatliv og lige fordeling mellem mænd og kvinder af de familiemæssige forpligtelser, som vil gøre det lettere for kvinder at deltage i informationssamfundet. Særlig opmærksomhed bør man give indholdet i massemedierne, så man fremmer positive forbilleder for kvinderne som f.eks kvinders ekstraordinære præstationer på alle uddannelsesniveauer. Vi opfordrer Europa-Kommissionen og medlemsstaterne til at fremme kvinders fulde og ligeværdige deltagelse i massemedierne, også inden for administration, planlægning, uddannelse og markedsføring.
Samtidg bør der vedtages politikker, som forbedrer arbejdsforholdene inden for nye områder, f.eks. telearbejde. Der bør lægges stor vægt på forbedringen af kvinders adgang til internettet og de nye teknologier via skabelse af en omfattende infrastruktur og teknologisk udstyr til landdistrikter og semi-byområder, der i dag ikke er tilstrækkeligt dækket, især i de fattigste områder og i tiltrædelseslandene. Alle EU's politikker bør fremme en strategi, der kan sikre den grundlæggende infrastruktur, som giver alle hjem, skoler, offentlige steder og biblioteker adgang, udstyr og forbindelse. For at bekæmpe social udelukkelse bør de særlig følsomme grupper af piger og kvinder, nemlig indvandrerkvinder, handicappede, ubemidlede, enlige mødre og kvindelige landbrugere, prioriteres særlig højt. Endvidere er Kommissionen nødt til at indsamle supplerende data om strukturelle forskelle i ikt-sektoren, så man kan undersøge kvindernes faktiske deltagelse og repræsentation og tendenserne på arbejdsmarkedet.
Kvindeudvalget fremhæver, at kønsaspektet indtil nu er blevet fuldstændig ignoreret inden for den nye teknologi. Derfor opfordrer vi Kommissionen og Rådet til i forbindelse med det verdenstopmøde om informationssamfundet, som finder sted i december 2003 i Genève, at forelægge konkrete strategiske forslag og bidrage til inddragelsen af horisontale politikker til fordel for kønnenes ligestilling. Den digitale økonomi indeholder muligheder, men også udfordringer, for kvinderne. Udfordringerne er forskellige fra de udfordringer, den giver mændene, og er baseret på kvindernes anderledes roller og stillinger i familien og samfundet.
Inddragelsen af kønsaspektet i udviklingen af de nye teknologier rejser ikke kun et spørgsmål om kvinders adgang, kvantitative deltagelse og lige repræsentation, men også et mere dybtgående spørgsmål, og det giver lejlighed til at foretage en kritisk vurdering af informationssamfundet kultur med dets værdier, udviklingsstrategier, mål og inddragelse af de menneskelige ressourcer. Jeg håber, at min betænkning kan bidrage til den offentlige dialog om, hvilket informationssamfund vi gerne vil have. 
Reding,
    Hr. formand, tillad mig først at takke fru Karamanou for hendes bidrag til denne betænkning om kvinder i det nye informationssamfund. Vi ved, at globaliseringen og informations- og kommunikationsteknologierne har ændret alle områder af samfunds- og erhvervslivet radikalt i Europa. I dag benytter mere end halvdelen af arbejderne computere på deres arbejde, 40 % af europæerne bruger internettet, og i løbet af de seneste fem år har højteknologiske sektorer skabt mere end 60 % af alle nye arbejdspladser i Unionen. Når man læser disse tal, er der en ting, som står meget klart, nemlig, at de, der ikke har fået den nødvendige uddannelse i de nye teknologier, ikke bliver en del af disse arbejdere, som vi har brug for.
Der er registreret fremskridt i ligestillingen mellem mænd og kvinder. Kvinderne bruger computeren næsten lige så meget som mænd: de udgør 46 % mod mændenes 54 %. Situationen ser også sådan ud for internettet. Men skellet mellem mænd og kvinder vokser blandt de socialt belastede grupper.
De nye teknologier tilbyder nye muligheder for beskæftigelse og erhverv for ikke at glemme distancearbejde, som i det mindste i teorien kan give mænd og kvinder mulighed for bedre at forene arbejdsliv og familieliv. Selv om kvinderne viser sig mere og mere interesserede i distancearbejde, benytter de sig endnu kun lidt af det. Der kunne således gøres en indsats på dette område.
Mændene optager to tredjedele af alle arbejdspladser inden for de nye teknologier, og kun 15 % af fagfolkene inden for sektoren er kvinder. Tallene er ikke anderledes, hvad angår uddannelse. I nogle lande tager mindre end 30 % af kvinderne en længerevarende uddannelse inden for de nye teknologier. Kvinderne opnår 19 % af doktorgraderne i informatik. Procentsatsen af de kvinder, der skaber deres egen industri, er langt mindre. Og i forretningsverdenen er det således, at jo højere man kommer op i beslutningsprocessen, jo færre kvinder finder man inden for de nye teknologier, men jeg tror lidt, at det er tilfældet i alle sektorer.
I den forbindelse har Lissabon-strategien og agendaen for den europæiske socialpolitik og beskæftigelsesstrategien spillet en vigtig rolle i at fremme kvinders adgang til informationssamfundet for ikke at glemme undervisningsministrenes store bestræbelser på nationalt og europæisk niveau. På samme måde fremmer rammestrategien for ligestilling mellem mænd og kvinder kvindernes evne til erhvervsmæssig integration og adgang til beskæftigelse inden for de nye teknologier. En række andre finansielle fællesskabsprogrammer prioriterer ligeledes ligestilling mellem mænd og kvinder, og arbejdsmarkedets parter spiller en hovedrolle i den støtte, der ydes til kvinders deltagelse i informationssamfundet. Det er klart, at hvis man vil opnå et resultat, skal alle disse politikker stadfæstes. Det har Kommissionen en ledende rolle i, men alle interesserede parter på alle niveauer skal gribe den chance, som det nye vidensamfund udgør for at sørge for, at mænd og kvinder er repræsenteret på lige fod.
Efter min mening skal det kommende handlingsprogram centreres omkring tre prioriteter. For det første at fokusere på, at kvinderne kommer i betragtning i alle sociale sammenhænge og over alt. For det andet at understrege undervisning og uddannelse. For det tredje at beskæftige sig med at forbedre kvinders beskæftigelsesgrad samt andelen af kvinder, som skaber deres egen virksomhed inden for de nye teknologier. Som jeg allerede har sagt i begyndelsen af mit indlæg, er det absolut nødvendigt at yde særlig opmærksomhed til kvinder, som er truet af udstødelse fra informationssamfundet, nemlig ældre kvinder, arbejdsløse kvinder, lavtlønnede kvinder, indvandrerkvinder, handicappede kvinder og især kvinder, som ikke har fået en tilstrækkelig uddannelse. Der skal være de nødvendige infrastrukturer i byerne, på regionalt og lokalt plan. At fremme adgangen til bredbåndsforbindelser kan forebygge udstødelsen i såvel by- som landområder. Men adgangen til de nye teknologier i alle områder begrænser sig ikke til at hjælpe kvinderne med at finde nyt arbejde. Ved at tillade nye arbejdsmetoder og nye måder at organisere arbejdet på skaber det også betingelserne for et skift i de nuværende beskæftigelser. Jeg har allerede nævnt distancearbejdet, man kunne også forbedre kvaliteten af arbejdet og jobtilfredsstillelsen, og endelig kunne man integrere kvinderne yderligere i arbejdsstyrken. En højere deltagelse af kvinder på arbejdsmarkedet er essentielt for at nå de mål, der blev fastsat i Lissabon, og en mærkbar forøgelse af antallet af iværksættere kunne virkelig ændre situationen. Vi bør lette kvindernes rolle i forbindelse med ejerskab, supervision og ledelse i it/telesektoren og mediesektoren ved at yde den nødvendige assistance til de kvinder, som skaber deres egen virksomhed, ved at finansiere projekter og ved at samarbejde om iværksættelsen af handlingsplaner, især i meget videnintensive sektorer, ved at støtte oplysningskampagner og ved at opmuntre kvinderne til at udnytte mulighederne for beskæftigelse inden for de nye teknologier, når vi først har uddannet dem. Vi bør skabe nogle vilkår, som giver mulighed for fuld deltagelse af alle kvinder, både mødre med små børn, ældre og handicappede kvinder. For at opnå ligestilling mellem mænd og kvinder er det absolut nødvendigt at forbedre repræsentationen af kvinder på arbejdsmarkedet, men det er ikke tilstrækkeligt. De skal også spille en hovedrolle blandt beslutningstagerne og i samfundet generelt. Hvad angår de nye teknologier, vil der ikke ske reelle ændringer i ligestillingen mellem kønnene, før kvinderne også sidder i høje stillinger inden for denne sektor.
Alt dette, hr. formand, mine damer og herrer, afhænger af partnerskabet og den konkrete handlingsplan. At øge kvindernes deltagelse i informationssamfundet er en kollektiv opgave. Kommissionen, Europa-Parlamentet, regeringerne, de regionale og lokale myndigheder, fagforeningerne og arbejdsgiverne deler alle dette ansvar. Kommissionens ønske er, at alle tager ansvaret på sig.
Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær mine damer og herrer, det spørgsmål, vi behandler i aften, er ikke blot et aspekt af kvinders professionelle liv i dag, det er af særlig betydning for EU's udvikling, for, om vi når Lissabon-målene, og naturligvis for kvindernes egen fremtid.
Hele verden er ved at udvikle sig til et "informationssamfund", og erfaringen viser, at de stater, områder og borgere, som er mest fortrolige med de nye muligheder, har de største chancer, hvad angår beskæftigelse og fremgang. Det er grunden til, at de nye teknologier ikke i sig selv udgør et markedsområde, hvor der hele tiden skabes nye arbejdspladser, men de påvirker til gengæld udviklingen inden for andre områder. EU er bagud i forhold til USA, når det gælder forskning og anvendelse af de nye teknologier, men også inden for EU er der forskelle mellem medlemsstaterne, mellem regionerne og desværre også mellem de to køn, som både ordføreren og kommissæren har fremhævet.
Det er et meget positivt initiativ, Anna Karamenou har taget til at udarbejde en betænkning om dette emne. Betænkningen giver os mulighed for at få større forståelse for problemet og for behovet for at træffe hensigtsmæssige, effektive foranstaltninger med et hensigtsmæssigt samarbejde på europæisk, nationalt og lokalt plan. Ordførerens forslag berører en bred vifte af politikker, som kan fremme kvinders deltagelse i den nye teknologiske verden, politikker som vedrører arbejdspladsen, iværksætterkultur og uddannelsesområdet, og det understreges med rette, at kvinderne er nødt til at deltage i planlægningen af og beslutningerne omkring de pågældende politikker, for at dette mål kan nås.
Jeg vil gerne komme nærmere ind på spørgsmålet om nemmere adgang til internettet for husmødre, for det vil gøre livet nemmere for kvinderne. Hvis vi ser på EF-gennemsnittet, er der i dag en væsentlig forskel: 48 % af mændene og 38 % af kvinderne har internetforbindelse hjemme. Erfaringen viser, at kvinders adgang til internettet kan være gavnlig for samfundet på mange måder. Og da dette år er handicapår, vil jeg gerne nævne de initiativer, som nogle mødre har taget for at løse deres børns sundhedsproblemer.
I dag kan man på internettet finde websteder, hvor mødre udveksler erfaringer og kommer med løsninger på et imponerende niveau. Jeg kan som eksempel nævne Dyspraxia Foundation, der blev oprettet i 1987 af to engelske mødre, Stella White og Marion Owen. De fortjener at få deres navne nævnt. I dag tjener dette initiativ som reference for mødre og et forbillede i forskellige europæiske og andre lande, f.eks. Canada og Japan, hvor mødre opretter lignende websteder og opnår positive, konkrete resultater med anvendelse af nye metoder til at løse deres børns fysiske og psykiske sundhedsproblemer. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0344/2003) af Roure for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Den Hellenske Republiks initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets forordning om oprettelse af et netværk af indvandringsforbindelsesofficerer (9870/2003 - C5-0260/2003 - 2003/0817(CNS)).
Roure (PSE ),
   Hr. formand, Det Europæiske Råd i Thessaloniki fra den 19.-20. juni konkluderede, at det var nødvendigt at fremskynde arbejdet med henblik på inden udgangen af 2003 at vedtage et juridisk instrument, som officielt skulle oprette et netværk af indvandringsforbindelsesofficerer. Tanken er, at alle de indvandringsforbindelsesofficerer fra medlemsstaterne, som er udsendt i det samme tredjeland, skal arbejde effektivt sammen i netværk for at bidrage til en trinvis etablering af en koordineret og integreret forvaltning af de ydre grænser. Grækenlands forslag til forordning skal levere en ramme, som skal formalisere og styrke dette uformelle samarbejde, som eksisterer mellem forbindelsesofficerer.
Det ideelle ville være at have indvandringsforbindelsesofficerer fra Fællesskabet med egne funktioner, som uddannes og betales af Unionen, men der er desværre hverken kompetence eller budget til det endnu, og nogle stater er stadig for tilbageholdende. Med forbindelsesofficererne har vi at gøre med medlemsstaternes repræsentation udadtil, og der er nogle, der ikke ser med milde øjne på ethvert tab af deres nationale beføjelser. I mellemtiden er det nye forslag til forordning i mine øjne et skridt imod større gennemsigtighed. De opgaver, som er overdraget til forbindelsesofficererne, er hovedsageligt af tre slags. Officererne skal bidrage til at forebygge den ulovlige indvandring og bekæmpelsen af menneskesmuglerne, hjælpe til ved hjemsendelsen af de ulovlige indvandrere og bidrage til at administrere den lovlige indvandring. Det sidste punkt er imidlertid stadig noget uklart, eftersom det ikke er præciseret i nogen af forordningens artikler, hvilken form en sådan administration kunne tage, og dog er det et punkt, som jeg mener, er centralt. Der er der således et hul, der skal udfyldes. Faktisk er det sådan, at i modsætning til, hvad nogle vil have os til at tro, er den fremmede ikke farlig, han er i fare. Den, der forlader sit land og sine relationer for at immigrere til EU, er en person, som har nogle vigtige og ofte livsvigtige grunde til at gøre det. Og hver af os, som havde de samme økonomiske, sociale, psykologiske og følelsesmæssige betingelser, ville uden tvivl gøre det samme. Jeg mener derfor, det er yderst vigtigt at sprede informationerne om de lovlige indvandringsmuligheder i de berørte lande. Og for at gøre det, forekommer det nødvendigt, at vi alle er enige om vores indvandringspolitik, hvilket ikke rigtigt er tilfældet nu. Det forekommer mig også yderst vigtigt at advare befolkningerne imod den risiko, de løber for at falde i hænderne på skrupelløse menneskesmuglere eller blive lokket med i et slavehandelsnetværk.
For at disse foranstaltninger imidlertid skal være effektive, opfordrer jeg medlemsstaterne til at sørge for ikke længere selv at organisere en vis form for illegalt ophold. For at gøre dette bør de efter min mening handle på to fronter. Først og fremmest skal de se på de midlertidigt ansattes status. Undersøgelser af sort arbejde i landbruget i Europa afslører faktisk, at manglende rapportering af overtimer og udvikling af illegale og af og til ligefrem slavelignende former for rekruttering af arbejdskraft i landbruget er i stigning i medlemsstaterne. Ofte lægger de store distributionskæder pres på producenterne, som derfor benytter sig af arbejdsløse og illegale indvandrere, og det er utænkeligt, at vi skulle acceptere kontrakter, som henviser arbejderen til ulovligheder. Jeg ønsker at understrege, at skærpelsen af de lovgivende tekster meget ofte reducerer antallet af lovligt ansatte og øger antallet af illegale arbejdere, som den under alle omstændigheder ikke forhindrer i at passere. Dernæst er det grundlæggende vigtigt at undgå en sammenligning mellem indvandring og organiseret kriminalitet. De illegale indvandrere er ikke lovovertrædere. Det er mennesker, som ikke har været så heldige at blive født på det rigtige sted. Det er derfor nødvendigt at afgrænse rollerne for de forskellige indvandringsforbindelsesofficerer og lufthavnsforbindelsesofficerer, dokumentrådgivere, tekniske rådgivere og konsulære tjenester, der alle beskæftiger sig med indvandringsrelaterede spørgsmål, ligesom det virker hensigtsmæssigt at foretage en afgrænsning af ILO'ernes virkefelt og at give en præcis definition af deres arbejdsopgaver. Der bør også sikres en i hvert fald delvis harmonisering af de uddannelsesforanstaltninger, som de har adgang til. Visse ILO'er, der blev udspurgt ved udarbejdelsen af rapporten fra det danske formandskab, mener i øvrigt, at det er en nødvendig forudsætning for etablering af et egentligt netværk. Denne uddannelse kunne navnlig tilbydes dem i form af seminarer og workshopper, hvilket ville indebære den uomtvistelige fordel, at de ville få lejlighed til at knytte personlige kontakter, hvilket er det bærende element i et netværk.
Til slut vil jeg gerne understrege, at indvandringen under ingen omstændigheder skal betragtes som en trussel. De illegale indvandrere skal under ingen omstændigheder betragtes som kriminelle. Det er ofre, for de har været så uheldige at blive født i et land, hvor der er store lidelser, ofre, fordi de er fortvivlede og søger medlidenhed. Hvis EU ikke er i stand til at forstå dette, så er det ude med alt håb for fremskridtet og den civiliserede verden.
Vitorino,
    Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, i sin meddelelse fra november 2001 om en politik til bekæmpelse af ulovlig indvandring gjorde Kommissionen sig til talsmand for, at der var behov for at oprette et netværk af indvandringsforbindelsesofficerer.
Efter Kommissionens opfattelse bør dette netværk sikre den nødvendige udveksling af oplysninger mellem indvandringsforbindelsesofficererne og den koordinering, som medlemsstaterne bør have i tredjelandene, så de sammen kan gennemføre den fælles europæiske indvandringspolitik. I de handlingsplaner, som Rådet har vedtaget om ulovlig indvandring og forvaltning af de ydre grænser, nævnes ligesom i konklusionerne fra De Europæiske Råd i Sevilla og Thessaloniki også, at dette netværk skal oprettes.
Kommissionen bifalder derfor den græske regerings initiativ om at stille dette forslag. Vi mener ligesom ordføreren, at visse af de bestemmelser, som dette initiativ indeholder, er alt for vage, ikke mindst med hensyn til, hvordan oplysningerne skal udveksles mellem forbindelsesofficererne. Vi finder dog, at teksten som helhed er et godt arbejdsgrundlag for et mere struktureret og koordineret samarbejde med tredjelande på indvandringsområdet.
En sådan koordinering vil blive endnu vigtigere i fremtiden med de nye krav, der inden længe bliver vedtaget for udstedelse af visa i tredjelande. Når denne lovgivning er vedtaget, er det vigtigt, at indvandringsforbindelsesofficererne i tredjelande danner effektive samarbejdsnetværk på lokalt eller regionalt plan ud fra de positive erfaringer, som vi har haft med det netværk, der på Storbritanniens initiativ er skabt i det vestlige Balkan, og som har givet positive resultater, hvad angår reguleringen af indvandringen fra dette område til EU's medlemsstater. 
Souladakis (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, Parlamentets Udvalg om Udenrigsanliggender har drøftet forslaget til forordning, som fører Den Hellenske Republiks initiativ ud i livet, sådan som det blev besluttet på topmødet i Thessaloniki, om et vigtigt socialt og politisk spørgsmål, nemlig ulovlig indvandring. Udvalget om Udenrigsanliggender har enstemmigt vedtaget nogle ændringsforslag, hvoraf de fleste også er blevet accepteret af Udvalget om Borgernes Friheder, og jeg håber også, at Parlamentet vil acceptere dem, da de er en forbedring af forordningen. Emnet har tidligere indgået i forskellige procedurer på tidligere rådsmøder, men der har ikke været enighed, og vores forhandling i dag er således en positiv bekræftelse af en politisk succes for EU.
Uden at give endegyldige, samlede resultater og en udtømmende politisk behandling af spørgsmålet er dette direktiv imidlertid det første, vigtige skridt. På sin vis gøres denne politik til fællesskabspolitik, og den åbner perspektiver for yderligere forbedringer. De forslag, som Udvalget om Udenrigsanliggender har stillet, vil forhåbentlig forbedre forordningen ved at gøre den mere gennemsigtig og mere demokratisk, ved at sikre både den demokratiske kontrol og samarbejdet, der er baseret på respekt for retsordenen i de lande, hvor netværkene skal fungere. Netværkenes arbejde vil skabe mulighed for en bedre forvaltning af de midler, som EU råder over til dette område, det vil forbedre relationerne mellem EU og de lande, hvor netværkene skal fungere, og vil muligvis også fremme EU's udenrigspolitik ved at samle EU om dette spørgsmål og gøre EU gennemsigtigt i disse lande, hvilket vil forbedre vores relationer til dem. Da der sideløbende med den illegale indvandring finder forskellige andre illegale og kriminelle aktiviteter sted, som krænker grundlæggende menneskerettigheder og den menneskelige værdighed, f.eks. handel med kvinder og narkotika, den moderne slavehandel, kan en korrekt anvendelse af denne forordning også gøre gavn her.
Vi er konstant vidne til tusindvis af drukneulykker ud for vores kyster eller grænsefloder, døde mennesker i containere ved Middelhavets eller Kanalens kyster eller i utilgængelige bjergegne. Jeg håber, at en korrekt gennemførelse af denne forordning sammen med andre støttepolitikker til udvikling og demokratisering af de lande, hvor den illegale indvandring kommer fra, vil betyde en væsentlig forbedring af det dybt sociale og politiske problem, som påvirker vores samfund og giver grobund for en racistisk og fremmedhadsk stemning, der er en fornærmelse af de humanistiske og demokratiske værdier i den europæiske politiske og sociale kultur. 
Oreja Arburúa (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede med at lykønske ordføreren og takke hende for det gode samarbejde, som hun har haft med ordføreren for vores gruppe, for hun har accepteret mange af de ændringsforslag og forslag, som vi har stillet i udvalget.
Jeg er enig i, at dette forslag er vigtigt, og oprettelsen af et netværk af forbindelsesofficerer er vigtig, navnlig eftersom vi har fastslået - og det har vi talt om mange gange her - den betydning, som kommunikation og kommunikationsstrategi har i indvandringens oprindelseslande med oplysninger om lovlig indrejse og om farer og bedrag i forbindelse med ulovlig indvandring.
Jeg vil minde om, at Parlamentet for nylig vedtog en beslutning om EU's informations- og kommunikationsstrategi, og at der i betragtning N stod, at man anså indvandringspolitikken og respekten for menneskerettighederne for et prioriteret område for Unionens informationspolitik, og man anmodede ligeledes Kommissionen om, at dens kontorer i indvandringens oprindelseslande delvist skulle være en antenne, der i de lande informerede om lovlig indrejse i Europa og farerne ved ulovlig indvandring.
Derfor mener jeg, at de ændringsforslag om dette, der er blevet indført i ordførerens betænkning, er særligt vigtige. De forpligter Kommissionen til på en eller anden måde at deltage i forbindelsesofficerernes møder og giver den mulighed for at informere borgerne i indvandringens oprindelseslande om lovlig indrejse og farerne ved ulovlig indvandring.
På den anden side mener jeg, at et af ændringsforslagene fra Udvalget om Udenrigsanliggender måske er lidt overdrevet med hensyn til, at dette kunne være et første skridt i retning mod etablering af en fælles udenrigstjeneste for Unionen, men det er rigtigt, at disse forbindelsesofficerer med Kommissionens kontorers støtte i form af information og koordinering uden tvivl er et første skridt i retning af den fælles indvandringspolitik, som vi alle ønsker.
Det er vores mål, at man i indvandringens oprindelseslande betragter Europa som en enkelt region, og at Kommissionens kontorer på en eller anden måde optræder som koordinator for den indvandringspolitik, som vi alle ønsker, at EU får.
Endelig mener jeg, at det er vigtigt at acceptere - og det vil jeg sige til kommissæren - at de lande, der ikke har en repræsentation i indvandringens oprindelseslande, kan uddelegere den opgave til forbindelsesofficerer fra et andet land, som har repræsentation i landet.
Coelho (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi har mange gange beklaget, at Unionens ydre grænser er et af de svageste led for oprettelsen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Vi støtter derfor alle de initiativer, der kan medvirke til at styrke overvågningen af Unionens ydre grænser, hvilket er særdeles påtrængende. At oprette et netværk af indvandringsforbindelsesofficerer blev, som kommissær António Vitorino allerede har nævnt, sat på dagsordenen af Det Europæiske Råd i Sevilla, og i konklusionerne fra mødet i Thessaloniki betonedes det, at det var nødvendigt at fremskynde arbejdet med inden udgangen af 2003 at vedtage et juridisk instrument til dette netværks oprettelse. Derfor den betænkning, som vi i dag har under behandling, og som jeg gerne vil takke Martine Roure for at have udarbejdet.
Der findes allerede et uformelt samarbejde mellem indvandringsforbindelsesofficererne. Initiativet skal give dette samarbejde en ramme, der kan formalisere og styrke det. Dette netværk kan og skal bidrage til forebyggelse og bekæmpelse af ulovlig indvandring, tilbagesendelse af ulovlige indvandrere og håndtering af lovlig migration.
Vi ønsker at udvikle en proaktiv indvandringspolitik, ledsaget af en effektiv bekæmpelse af ulovlig indvandring og menneskehandel. Jeg beklager endnu en gang, at denne forordning ikke kan lade menneskehandel indgå i forbindelsesofficerernes ansvarsområde, fordi menneskehandel hører under den tredje søjle. Endnu en gang står vi over for en absurd situation på grund af sondringen mellem de tre søjler, en sondring, der nok engang har vist sig ubrugelig og kontraproduktiv.
Jeg vil også gerne fremhæve, at forebyggelse af ulovlig indvandring forudsætter mulighed for lovlig indvandring og målrettede oplysningskampagner med den nødvendige afskrækkende virkning på potentielle indvandrere. Vi må og skal undgå yderligere tragedier som dem, der stadig er friske i vores erindring. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0361/2003) af Mollar for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, Retlige og Indre Anliggender med Europa-Parlamentets forslag til henstilling til Rådet om minimumsstandarder for retssikkerhedsgarantier for mistænkte og tiltalte i straffesager i EU (2003/2179(INI)).
Hernández Mollar (PPE-DE ),
   Hr. formand, ærede kommissærer, mine damer og herrer, jeg vil indlede mit indlæg med at fremhæve vigtigheden og betydningen af den henstilling, som vi forhandler om i dag.
Det, vi skal tale om i dag, er det første initiativ i form af en grønbog med overvejelser om bl.a. det fremtidige forslag til en rammeafgørelse, der - som det fremgår af titlen - skal regulere minimumsstandarderne for retssikkerhedsgarantier for mistænkte og tiltalte i straffesager i EU.
Det retlige samarbejde mellem EU's medlemsstater, både på det civilretlige og det strafferetlige område, er ved at nå op på et niveau, der var utænkeligt for nogle år siden. Det vil nå sit højeste, når den europæiske arrestordre efter planen træder i kraft i begyndelsen af 2004, selv om der stadig synes at være nogle vanskeligheder i visse medlemsstater.
Det er derfor, at der i en periode, hvor oprettelsen af det europæiske område med frihed, sikkerhed og retfærdighed skrider frem, og bekymringen over terrorisme, organiseret kriminalitet og ulovlig indvandring stiger, sker en udvidelse af samarbejdet mellem medlemsstaternes rets- og politimyndigheder, og det ikke længere er til at komme uden om de nødvendige garantier, som mistænkte og tiltalte i straffesager skal have, for at deres ret til en retfærdig og upartisk rettergang til enhver tid er garanteret.
Formålet med de henstillinger, vi drøfter i dag, er derfor blot at opnå en vis standardisering af procesprocedurerne i medlemsstaterne på grundlag af de rettigheder, der er fastlagt i den europæisk menneskerettighedskonvention, i kraft af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis og i chartret om EU's grundlæggende rettigheder samt inden for rammerne af den juridisk-strafferetlige konvergens, der i dag er ved at blive opnået i EU, baseret på princippet om gensidig anerkendelse, som Det Europæiske Råd i Tampere har betegnet som hjørnestenen i EU's retlige samarbejde på det civilretlige og det strafferetlige område.
Det var også på det vigtige Europæiske Råd, at man lagde grunden til, at vi her i dag taler om minimumsretssikkerhedsgarantier for mistænkte og tiltalte i straffesager i EU, fordi man på det møde insisterede på nødvendigheden af at sætte et arbejde i gang med hensyn til de aspekter af retsplejen, som det skønnes nødvendigt at vedtage fælles minimumsstandarder for, således at princippet om gensidig anerkendelse lettere kan gennemføres under overholdelse af medlemsstaternes fundamentale retsgrundsætninger.
I grønbogen forklares årsagerne til, at Kommissionen har begrænset sine forslag til de fem rettigheder, der er angivet i den: juridisk bistand, oversættelse og tolkning, oplysning om rettigheder, beskyttelse af udsatte mistænkte og tiltalte og konsulær bistand.
Jeg spekulerer på, hr. kommissær, hr. formand, om det måske ikke også ville have været nyttigt at have gjort sig en eller anden form for overvejelse om de typer forbrydelser, der berører alle eller de fleste af staterne, hvilket på en eller anden måde ville have suppleret den nødvendige standardisering af procesprocedurerne.
Betingelserne for fremskaffelse eller gyldighed af bevismateriale, udeblivelsesdomme og regulering af løsladelse mod kaution gemmes til en senere lejlighed, selv om nogle grupper har bestræbt sig på at inddrage dem i henstillingen til trods for, at det ikke er målet med den. Jeg vil benytte lejligheden til at spørge kommissæren, hvordan arbejdet skrider frem med disse spørgsmål.
Efter min opfattelse er den strategi, der er blevet fulgt under udarbejdelsen af grønbogen, fornuftig, for det er stadig et urokkeligt faktum, at strafferetsplejen er den hårde kerne i staternes suverænitet, som derfor er meget lidt smidig, når der skal etableres fælles materielle procedurer og systemer. Og selv om de enkelte europæiske samfunds særegenhed og særlige retlige kultur skal betragtes som årsager til denne modstand, er det sådan, at straffeprocessen er et system af begrænsninger for staten, der måler dens kvalitet som retsstat og respekten for borgeren, noget som Parlamentet, som sidste udtryk for dets vilje, altid må forsvare.
Derfor er forslaget uden tvivl hensigtsmæssigt, noget som ikke må få os til at tro, at de instrumenter, der er blevet vedtaget indtil videre - f.eks. den europæiske arrestordre - har ført til en indskrænkning af vores borgeres garantier og grundlæggende rettigheder, men som alligevel gør det nødvendigt, at fremskridtene på dette område skal suppleres med en vis standardisering af procesgarantierne.
I tråd med dette skal jeg opfordre til at forkaste de to ændringsforslag fra Gruppen De Grønne og fra GUE/NGL-Gruppen, som har til formål at betinge ikrafttrædelsen af arrestordren af ikrafttrædelsen af rammeafgørelsen om retssikkerhedsgarantier. Jeg forkaster ændringsforslagene, fordi den europæiske arrestordre forventes at træde i kraft i januar 2004, og fordi arrestordren i sig selv er baseret på gensidig tillid mellem medlemsstaternes forskellige retssystemer, uanset at det er absolut nødvendigt, at de minimumsstandarder, som rammeafgørelsen kommer til at regulere, iværksættes hurtigst muligt.
Dermed har jeg ønsket at fremhæve det mest kontroversielle punkt, som har givet anledning til de største uenigheder blandt visse politiske grupper.
Endelig vil jeg ikke undlade at benytte lejligheden til at takke de politiske grupper for den næsten enstemmige støtte, som denne betænkning har fået i udvalget, og som forhåbentlig gentager sig i morgen.
Vitorino,
    Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren, hr. Hernández Mollar, med hans fremragende betænkning. Kommissionen deler hans syn på den afgørende betydning af at fastsætte fælles minimumsstandarder for retssikkerhedsgarantier. Dette er absolut nødvendigt for at sikre den gensidige tillid, som danner grundlag for de foranstaltninger, der er fastsat i programmet for gensidig anerkendelse, hvoraf den europæiske arrestordre var den første, der opnåede politisk enighed. 
Fælles minimumsstandarder for sikkerhedsgarantier er nødvendige for at sikre, at EU-borgernes grundlæggende rettigheder overholdes konsekvent i de 25 medlemsstater. Kommissionen vil udarbejde et forslag til en rammeafgørelse som en opfølgningsforanstaltning til grønbogen, hvis vores overordnede idéer får Parlamentets støtte. 
Det Europæiske Råd i Tampere havde en sådan foranstaltning i tankerne, og henvisningerne til at beskytte enkeltpersonernes rettigheder stammer herfra. Denne foranstaltning går rent faktisk ikke videre end de allerede eksisterende bestemmelser - den europæiske konvention om menneskerettigheder og Wienerkonventionen om konsulære relationer. Den vil fremhæve det, der på europæisk plan vurderes at være afgørende for en retfærdig retssag, og den vil få foranstaltningerne om gensidig anerkendelse til at fungere mere smidigt, da medlemsstaterne vil være mere villige til at acceptere, at andre medlemsstater har ordentlige garantier. 
Hvad angår ordførerens henstillinger til at omfatte bestemmelser for andre grundlæggende rettigheder som f.eks. ret til kaution eller regler om bevisførelse, forklarer Kommissionen i grønbogen, at disse to meget vigtige områder vil være genstand for særskilte foranstaltninger, så de udnyttes fuldt ud. Arbejdet på retten til kaution, som også omfatter vilkårene for frihedsberøvelse, er genstand for en foranstaltning i programmet om gensidig anerkendelse og vil på mere passende vis blive behandlet som et særskilt emne.
Jeg kan endda oplyse det ærede parlamentsmedlem om, at Kommissionen har udarbejdet et spørgeskema om dette særlige emne til medlemsstaterne. Vi har modtaget de første svar, og vi fremlægger den første vurdering heraf for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, som skal mødes i morgen her i Bruxelles. Der er sat en meddelelse om dette emne på Kommissionens arbejdsprogram for 2003.
Arbejdsprogrammet for i år omfatter også en grønbog om tilnærmelse, anerkendelse og fuldbyrdelse af strafferetlige sanktioner i EU. Denne skal sikre lige behandling af dømte personer i hele EU, så f.eks. de, som er dømt i en anden medlemsstat end deres egen, ikke forskelsbehandles på grund af deres udenlandske nationalitet. 
Hvad angår retfærdighed ved behandling af bevismateriale, er dette område alt for stort til at blive behandlet i en grønbog, som allerede stiller forslag om adskillige rettigheder, som det er tilfældet med den nuværende. Kommissionen besluttede derfor at bruge mere tid på dette emne og udføre en særlig undersøgelse, så snart første stadium af arbejdet på retssikkerhedsgarantier var afsluttet. Kommissionen arbejder nu på en undersøgelse af sikkerhedsgarantierne i forbindelse med retfærdighed ved indsamling og behandling af bevismateriale. Dette vil bl.a. omfatte retten til at forholde sig tavs, retten til at lade vidner afhøre, problemet med anonyme vidner, retten til at fremlægge bevismateriale, der beviser den tiltaltes uskyld, hvorledes den såkaldte uskyldsformodning skal forstås, om der er tilfælde, hvor der kan anvendes omvendt bevisbyrde, og mange andre aspekter af bevisreglerne. Dette er et af de mere vanskelige strafferetlige emner. 
Hvad angår -princippet, behandles et initiativ stillet af det tidligere græske formandskab i øjeblikket af de relevante rådsorganer, og Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender skal igen drøfte dette græske initiativ i morgen. 
Afslutningsvis, hvad angår spørgsmålet om de indsattes forhold i EU, har Kommissionen for nylig udarbejdet og fremsendt et spørgeskema om dette emne til de kompetente myndigheder i medlemsstaterne. Vi er i færd med at modtage svar herpå, og disse er en nyttig informationskilde, som tages i betragtning ved udarbejdelsen af de to omtalte grønbøger om frihedsberøvelse forud for retssagen og om tilnærmelse, anerkendelse og fuldbyrdelse af sanktioner.
Gargani (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg har bedt om ordet for at understrege vigtigheden af denne grønbog, for jeg føler, det er min pligt at gøre det, og derfor lykønske kommissær Vitorino med det bidrag, han med denne grønbog har ydet til gennemførelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Jeg vil også gerne takke hr. Hernández Mollar, fordi han har indarbejdet udtalelsen fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, som var resultatet af omfattende og dybtgående undersøgelser, omfattende debat og stor forståelse for emnet. Han gentog netop nu, at vi skal kræve, at den strafferetlige procedure skal forudsætte en egentlig straffelovgivning, fordi det er på den måde, man kan skabe retssikkerhed og opnå, hvad vi betragter som et minimumsniveau for pålidelighed og minimumsgarantier.
Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har udarbejdet denne udtalelse for at fremhæve og understrege behovet for at beskytte de mistænktes/tiltaltes frihed. Vi er klar over, at institutionerne beskriver sig selv med disse ord, at retssamfundet, retsprincipperne, er fremherskende, og at disse garantier er afgørende og kendetegnende for en retfærdig rettergang, som er genstand for så megen diskussion, og som jeg mener må være vores endelige mål med hensyn til proceduren.
Grønbogen markerer et kursskifte, kommissær Vitorino, en radikal kursændringer fra tendenser, som ikke er helt demokratiske, og giver forrang til efterforskningskræfter og efterforskning alene, også i en supranational form. Den europæiske anklagemyndighed for finanssager er et eksempel på dette, som jeg allerede har nævnt ved andre lejligheder her i Parlamentet og i andre debatter.
Alle de fastsatte forholdsregler er allerede blevet nævnt, men retten til øjeblikkeligt forsvar, retten til assistance, sproggarantien og andre lignende spørgsmål udgør de centrale elementer i dette initiativ, og jeg vil gerne fremhæve dem en gang til. Vi skal ikke kun understrege samarbejde og koordinering mellem medlemsstaterne, men definitiv anerkendelse af endelige strafferetlige afgørelser, og det arbejder Udvalget om Retlige Anliggender på.
Lad mig opsummere, hr. formand, at vi må sikre et højt niveau for beskyttelse af indrømmede rettigheder. Til det formål skal vi tage højde for de garantier, som nogle medlemsstater giver, og sikre, at Europa som helhed koncentrerer sine bestræbelser om dette aspekt og disse rettigheder. Rettighedernes og frihedsrettigheders Europa kræver det. 
Coelho (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne først takke ordføreren, Jorge Hernández Mollar, for den fremragende og yderst relevante betænkning, som han har udarbejdet. Oprettelsen af et europæisk område med frihed, sikkerhed og retfærdighed bør tage udgangspunkt i overholdelsen og beskyttelsen af borgernes grundlæggende frihedsrettigheder og indførelsen af princippet om en retfærdig rettergang. Dette initiativ udgør således endnu et skridt fremad mod at oprette et ægte europæisk område med retfærdighed, idet der defineres nogle fælles minimumsstandarder for retssikkerhedsgarantier i medlemsstaterne. Formålet er at sikre en ensartet beskyttelse af de individuelle rettigheder i hele EU for mistænkte, tiltalte og dømte i straffesager.
Vedtagelse af disse fælles standarder er af afgørende betydning for en styrkelse af borgernes tillid til de forskellige retssystemer i de øvrige medlemsstater. Det EU-retsinstrument, som de skal have som grundlag, sigter på at forbedre retssikkerhedsgarantierne over hele EU, men uden at sænke det beskyttelsesniveau, som de forskellige medlemsstater nu sikrer.
Jorge Hernández Mollar har allerede omtalt nogle punkter, og jeg vil gerne tilføje juridisk bistand, ret til tolk og/eller oversætter, beskyttelse af særlig udsatte grupper - mindreårige, handicappede, analfabeter, ret til konsulær bistand og pligt til at oplyse alle om deres rettigheder. Problemet med hensyn til standarder er ikke så meget manglen på standarder som deres mangelfulde gennemførelse, hvorfor rammeafgørelsen bør indeholde bestemmelser, der kan sikre en effektiv gennemførelse og give mulighed for sanktioner, og andre bestemmelser vedrørende mistænktes og tiltaltes grundlæggende rettigheder end dem, der er blevet nævnt.
På denne baggrund vil PPE-DE-Gruppen selvsagt stemme for hr. Hernández Mollars betænkning.
Paciotti (PSE ).
   - Hr. formand, efter min mening repræsenterer det beslutningsforslag, som er indeholdt i Hernandéz Mollar-betænkningen, en betragtelig styrkelse af Kommissionens grønbog om retssikkerhedsgarantier, ikke mindst takket være bidraget fra talrige ændringsforslag fra alle de politiske grupper. Jeg vil derfor gerne takke hr. Hernández Mollar for hans arbejde.
Som jeg sagde, styrker det grønbogen betragteligt, ikke kun fordi beslutningen indeholder en klar opfordring til at vedtage en rammebeslutning om fælles minimumsstandarder, og ikke kun fordi den også peger på de elementer, som stadig mangler - som Kommissionen også selv anerkender - i konstruktionen af et fuldstændigt system for fælles minimumsgarantier, som skal sikre de grundlæggende europæiske rettigheder, der sikrer en retfærdig rettergang. Listen over disse rettigheder skal udvides med de emner, som vedrører bevismidlers tilladelighed og vægt, kriterierne for forebyggende tilbageholdelse, de faktiske betingelser for tilbageholdelse, såvel som appeladgangen, som er vigtig, særligt når det gælder den individuelle frihed. Beslutningsforslagets vigtigste bidrag er den detaljerede identificering af det specifikke indhold i de rettigheder, som undersøges allerede i grønbogen. Juridisk assistance og forsvar, som skal være gratis for dem, som har behov for det, og som skal ydes af professionelle, garantien for fyldestgørende, adækvat tolkning for mennesker, som taler andre sprog, retten til konsulær bistand og til passende beskyttelse for sårbare personer, særligt - men ikke kun - mindreårige. Særligt nyskabende og interessant er forslaget om en skriftlig oversigt over rettigheder, som beskriver mistænktes og tiltaltes rettigheder, og som skal udleveres til den mistænkte eller tiltalte ved den første kontakt med myndighederne i sager, som vedrører dem, og som skal være detaljerede og tilgængelige på adskillige sprog.
Som vi ved, skal alle medlemsstater overholde den europæiske menneskerettighedskonvention, og Domstolen viser med sin udførlige retspraksis respekt for konventionen, men det er ikke nok. De uforenelige forskelle mellem systemerne, procedurerne og selve de juridiske systemer skaber bekymringer, som underminerer den tillid, som de europæiske borgere skal kunne have til medlemsstaternes juridiske systemer, hvis der skal kunne udvikles det nødvendige samarbejde baseret på gensidig anerkendelse af de forskellige landes retsafgørelser i et område, som ikke længere har indre grænser. Til dette formål haster det med at få indført fælles minimumsstandarder for at sikre både frihed og sikkerhed for borgerne og for at etablere de høje standarder for retssikkerhedsgarantier på europæisk niveau, som Europa roser sig af at garantere for alle - både EU-borgere og ikke-EU-borgere - som kommer i kontakt med dets retslige systemer.
Jeg kan derfor informere Dem om, at min gruppe vil stemme for Hernandéz Mollar-betænkningen. 
Buitenweg (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, min gruppe er yderst tilfreds med betænkningen, og vi vil derfor give ordføreren Hernández Mollar en kompliment for hans indsats. Jeg vil ligeledes give Kommissionen en kompliment for dens bestræbelser på dette område, og jeg håber, at den vil opretholde et højt ambitionsniveau, både hvad angår den endelige rammeafgørelse om minimumsnormerne for mistænktes rettigheder, og hvad angår de beslutninger, som derefter skal træffes. Jeg håber virkelig, at vi snart kan imødese gode forslag, også om undersøgelsesmetoder og regler vedrørende bevisførelse.
Efter min gruppes opfattelse er europæiske aftaler om den slags ting virkelig nødvendige, fordi medlemsstaterne i Tampere besluttede at anerkende hinandens juridiske afgørelser og uden videre gennemføre dem. Det stærkeste bevis herpå er den europæiske arrestordre, som er nævnt nogle gange. Den indebærer, at medlemsstater næsten automatisk opfylder hinandens anmodninger om udlevering uden at kontrollere, om beviset er skaffet retmæssigt eller undersøge, om den mistænkte kan regne med en fair retssag ifølge den udleverende stats normer, for man bør have tillid til hinanden.
Hr. Hernández Mollar, De sagde, at denne tillid også er der, men jeg tror, at denne tillid først og fremmest er politisk ønskværdig, men at den egentlig endnu er utilstrækkeligt til stede og ligeledes er utilstrækkeligt underbygget. Således ved jeg - når jeg ræsonnerer ud fra mit eget land - at der var en masse protester mod dommen over en nederlænder i Østrig på grundlag af blot ét vidneudsagn og mod den langvarige varetægtsfængsling af britiske og nederlandske flyvesportentusiaster i Grækenland. Der vil i alle mulige andre lande være mange flere lignende eksempler. Heraf fremgår det, hvor vigtigt det er, at vi først indgår aftaler om minimumsnormer for mistænktes rettigheder, inden vi på denne måde - uden at stille nærmere betingelser - udleverer vores egne borgere. Jeg beder Dem derfor tænke endnu en gang over vores ændringsforslag!
Jeg ved, at mange medlemsstater egentlig gerne vil protestere, og at de ikke rigtig bryder sig om den europæiske rammeafgørelse om procesret. Jeg synes, det er beklageligt og også uforståeligt. Det er måske unødig indblanding fra Bruxelles, men det er da absurd, at de selv allerede har taget dette skridt til en europæisk arrestordre, som er et meget vidtgående skridt på vej mod europæisk samarbejde på det juridiske område, og nu nægter at genoprette balancen mellem repression og borgerlige rettigheder, idet der også bør indgås aftaler om de borgerlige rettigheder på europæisk plan. Nu er det altså op til os parlamentsmedlemmer at sikre, at disse borgerlige rettigheder ikke fejes ind under gulvtæppet, men at balancen genoprettes! 
Turco (NI ).
   - Hr. formand, på falderebet før indførelsen af den europæiske arrestordre afgiver Parlamentet sin holdning til en meddelelse fra Kommissionen om retssikkerhedsgarantier og retten til forsvar. Trods Deres bestræbelser, hr. kommissær, er den planlagte rammebeslutning om sagen endnu ikke blevet fremsat formelt, og i sine indledende diskussioner har Rådet vist sig at være stærkt delt i spørgsmålet om behovet for og indholdet i harmoniserede forsvarsrettigheder. Det er den kontekst, vi opererer i, og i denne kontekst vil vi gerne fremhæve udtalelsen fra den italienske justitsminister, som efter personligt at have støttet den europæiske arrestordre i Rådet har udtalt, at den efter hans mening er ukonstitutionel i formen og en stor fejltagelse, hvad indholdet angår.
Jeg tror ikke, der ville have været nogen juridisk eller politisk grund til disse bekymrende udtalelser, hvis Kommissionen og Rådet havde lyttet til Parlamentets opfordringer med hensyn til harmoniseringen af processuelle rettigheder. Jeg er imidlertid bange for, at det er for sent, og at den europæiske arrestordre vil træde i kraft i et europæisk klima, som er præget af ulyst og forsinkelser i gennemførelsen fra medlemsstaternes side. Trods hr. Hernández Mollars fremragende arbejde og under hensyntagen til de stærke argumenter, som er blevet fremført af formanden for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, hr. Gargani, vil de radikale medlemmer kun stemme for forslaget, hvis de ændringer bliver vedtaget, som kræver, at arrestordrens ikrafttræden gøres afhængig af, at retssikkerhedsgarantierne bliver vedtaget. 

McKenna (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, for det første drøftes det, om EU bør diskutere ting i forbindelse med fælles procesretlige standarder. I virkeligheden må vi også indse, at der på det seneste er blevet indført en masse tyngende lovgivning - blot et af de punkter, der er nævnt her i aften, er den europæiske arrestordre - og vi har i hvert fald brug for en modvægt hertil for at sikre sigtedes og tiltaltes rettigheder i straffesager. Det er et skridt på vejen til at sikre, at efterforskningsmetoderne f.eks. har en vis standard. Der skal også være en forsikring i mange medlemsstater i forbindelse retten til kaution. Jeg mener, at folk bør have denne ret. 
Som mange talere har nævnt, ved vi, at der i mange situationer er problemer med adgang til beskikkede forsvarere før og under retssager. Vi skal sikre, at dette ikke er tilfældet. Der skal indføjes noget til at sikre de sigtedes rettigheder, da de i sidste ende er sigtede. De er ikke blevet dømt, og derfor bør deres rettigheder blive beskyttet. 
Når vi tænker på, at der er gennemført en masse repressiv lovgivning på det seneste i EU uden offentlig debat eller egentlig deltagelse af borgerne i medlemsstaterne, er det mindste, vi kan gøre, at sikre, at disse menneskers rettigheder beskyttes. Det samme gælder tolkning og oversættelse for mange tiltalte. Dette er situationen i mange lande som følge af den lovgivning, der er gennemført under dække af bekæmpelsen af terrorisme. Mange af de tiltalte har ikke ret til at få ordentlig tolkning eller oversættelse, og derfor kan disse mennesker ikke sikres retten til en retfærdig retssag eller retten til at blive anset for uskyldig, indtil det modsatte er bevist.
Medmindre vi i EU virkelig sikrer, at disse foranstaltninger beskyttes, kan vi ikke forlange yderligere tyngende lovgivning. Som nogle personer her har givet udtryk for i forbindelse med den europæiske arrestordre, bør den være forbundet med forhåndsbetingelser. Jeg er egentlig ikke for den europæiske arrestordre, men der skal som minimum gives minimumsgarantier, før EU vedtager yderligere lovgivning. EU har gennem de seneste måneder og år gjort indgreb i folks helt grundlæggende rettigheder, som holdes i hævd af den europæiske menneskerettighedskonvention. Uskyldsformodningen og retten til en retfærdig retssag er grundlæggende elementer, som enhver i et demokrati bør være berettiget til. 
Vitorino,
    Hr. formand, jeg skal gøre det meget kort. Først vil jeg gerne gentage mine lykønskninger til hr. Hernández Mollar med hans betænkning og sige, at alt bevisrelateret arbejde bliver udført i løbet af 2004. Dette er tydeligt angivet i vores lovgivningsprogram, og det har jeg sagt til Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender under vores strukturdialog om prioriteterne for det kommende år. 
Sideløbende kan jeg sige, at grønbogen om kaution er færdig og skal drøftes af Kommissionen. Jeg tror, at den bliver vedtaget i løbet af de første par måneder af 2004.
Til hr. Turco vil jeg gerne sige, at jeg slet ikke tør tænke på, hvad der ville være blevet sagt, hvis jeg havde fremlagt rammeafgørelsen, før Parlamentet var blevet hørt om grønbogen. Lad os begynde med det vigtigste. Hvis De stemmer for grønbogen i morgen, kan jeg forsikre Dem om, hr. Turco, at rammeafgørelsen er klar. Jeg kan forsikre Dem om, at vi ikke har ligget på den lade side, men hvis De støtter vores idéer, er lovinstrumentet klar til at blive fremlagt for Rådet.
Endelig er dette ikke det bedste tidspunkt på dagen til at være uenig med fru Buitenweg eller fru McKenna om den europæiske arrestordre. Vi har været uenige på dette punkt i mange år. Ikke desto mindre vil jeg gerne slå fast, at jeg ikke vil kalde den en europæisk arrestordre for "tyngende lovgivning". Jeg ønsker ikke at tilslutte mig en sådan fremgangsmåde, da lovgivning, der skal styrke lovhåndhævelsen, ikke udelukkende kan betragtes som tyngende lovgivning. Der kan forekomme misbrug af lovgivning, og det er præcis derfor, at vi vedtager disse minimumsregler om retssikkerhedsgarantier. Dette er også grunden til, at vi har et ambitiøst program, der skal samle medlemsstaternes lovgivning om retssikkerhedsgarantier. 
Jeg håber, at Parlamentet giver sin tilslutning til hr. Hernández Mollars betænkning i morgen. Det vil hjælpe Kommissionen med at omgå en del af den modstand, som visse medlemsstater har givet udtryk for i forbindelse med dette initiativ.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0360/2003) af Blak for Budgetkontroludvalget om 1. decharge for regnskabsåret 2001 til Det Europæiske Arbejdsmiljøagentur (C5-0102/2003 - 2002/2046(DEC)); 2. decharge for regnskabsåret 2001 til Det Europæiske Miljøagentur (C5-0098/2003 - 2002/2044(DEC)); 3. decharge for regnskabsåret 2001 til Oversættelsescentret for Den Europæiske Unions Organer (C5-0100/2003 - 2002/2045(DEC)); 4. decharge for regnskabsåret 2001 til Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug (C5-0096/2003 - 2002/2043(DEC)): 5. decharge for regnskabsåret 2001 til Det Europæiske Observationscenter for Racisme og Fremmedhad (C5-0094/2003 - 2002/2042(DEC)).
Blak (GUE/NGL ),
   . - Hr. formand, det er første gang, vi skal give decharge til disse fem agenturer, og det er en ny situation, som begge parter skal vænne sig til. Agenturerne skal for det første stå til ansvar over for Parlamentet, og det forpligter.
Jeg har haft en god dialog med flere af agenturerne. Jeg har haft gode og udbytterige møder med Arbejdsmiljøagenturet i Bilbao, Racismecentret i Wien, Miljøagenturet i København og især Erhvervsuddannelsescentret i Torino. Alle disse agenturer skal have særlig ros for deres meget proaktive tilgang. Jeg vil anbefale, at vi giver decharge til alle de berørte agenturer. Det er ikke store og udestående problemer med de enkelte agenturer, vi har.
Vi har imidlertidig et udestående problem i forhold til Miljøagenturet. Miljøagenturet har haft flere kontrakter med firmaer, som også har haft kontrakter med Eurostat-firmaer, som i øjeblikket bliver undersøgt af Kommissionens interne revisionstjeneste for indblandingen i Eurostat-skandalen. Den interne revisionstjenestes endelige rapport bekræfter, at Miljøagenturets kontrakter med disse firmaer er meget bekymrende. De har lovet at undersøge sagen nærmere, og det er vi selvfølgelig glade for.
Generelt gælder det for alle agenturerne, at de er i en overgangsfase, og de skal tilpasse sig den nye finansforordning. De forskellige agenturer har valgt forskellige modeller, men fælles for alle agenturerne er, at de nu selv skal stå for finanskontrollen. Der vil ikke længere være en ekstern, uafhængig ex ante-kontrol af agenturerne. Det har vi i Parlamentet accepteret som en del af den nye finansforordning.
Jeg er imidlertid bekymret for, at der skal opstå et kontrolhul. Den interne revisionstjeneste i Kommissionen har slet ikke ressourcer til at se på de enkelte transaktioner. Hr. Muis har sagt det meget klart på et møde i Budgetkontroludvalget. Den interne revisionstjeneste har overhovedet ikke ressourcer til at undersøge kontrolprocedurerne i agenturerne.
Revisionsretten gennemfører meget få kontroltjek. Vi er derfor meget afhængige af, at den interne kontrol i agenturerne fungerer ordentligt. Det vil være op til de kommende decharge-ordførere at vurdere, om systemet kommer til at fungere i praksis. Jeg vil imidlertid allerede nu tænde den røde advarselslampe. Der kommer til at mangle en kontrollør i agenturerne. En intern , som skal fungere som konsulent, er udmærket her i starten, hvor agenturerne skal oprette nye systemer, men i længden er det meget bedre at have en kontrollør frem for en konsulent.
Parlamentet skal have mere indflydelse på udnævnelsen af agenturernes direktører, og jeg er derfor glad for, at vi beder Kommissionen om at komme med et forslag, og det skal ske inden december i år. Det har vi vedtaget enstemmigt i udvalget.
Agenturerne har fået overdraget mange vigtige opgaver, og derfor skal vi også sikre, at de ledes af kompetente folk. Jeg er derfor tilhænger af, at Parlamentet høres om udnævnelsen af direktørerne. Jeg er måske ikke så enig som nogle af mine kolleger i, at Parlamentet skal godkende alle direktørerne en for en, for så tillægger vi agenturerne for stor betydning. Vi godkender jo ikke engang kommissærerne en for en, men hvis f.eks. min gode kollega Herbert Böschs forslag om, at vi skal være med til at udpege dem direkte, går igennem, så har jeg absolut ikke noget imod det. Jeg vil dog anbefale, at man stemmer for det liberale ændringsforslag, som lægger op til, at Parlamentet skal høres, men at det er Kommissionen, som tager beslutningen. Jeg ved godt, at kollegerne måske kan være lidt imod dette ændringsforslag, de mener, at Kommissionen får for stor magt, hvis Kommissionen selv skal bestemme, men jeg mener faktisk, at det primært er Kommissionens opgave at udnævne deres egne folk.
Vi skal ikke blandes ind i for mange interne micromanagementbeslutninger. Vi skal i stedet bruge vores energi på at kontrollere Kommissionen, og det er der jo absolut behov for, når vi ser, hvordan Eurostat-skandalen har udviklet sig, og samtlige kommissærer fralægger sig enhver form for politisk ansvar og sparker nedad i systemet.
Grundlæggende bør vi stille os selv spørgsmålet, om vi overhovedet er gode nok til at kunne kontrollere disse agenturer, og om vi i det hele taget har brug for dem alle sammen. Det har de lovet at komme med en cost-benefit-analyse af. Så jeg vil gerne slutte af med at sige, at Erhvervsuddannelsescentret i Torino er kommet med et forslag om, at de sagtens kan påtage sig flere opgaver, i stedet for at vi begynder at gå ud og oprette flere agenturer. Lad os lytte til dem, og lad os håbe, at Kommissionen virkelig vil lytte til os. 
Bolkestein,
    Hr. formand, Kommissionen er forpligtet til i videst muligt omfang at tilfredsstille Parlamentets opfordringer vedrørende tilbagevendende emner som f.eks. Kommissionens forslag om at øge fælleskabsorganernes funktion. Decentraliserede fællesskabsorganer har specifikke missioner i henhold til deres respektive stiftelsesbestemmelser. Enhver ændring og/eller tilføjelse af opgaver kræver en ændring af de retsakter, der etablerer organet, og som skal efterfølges af en lovprocedure, der i nogle tilfælde kræver fælles beslutningstagning. Kommissionen mener, at sammensætningen af organernes administrative bestyrelser er et gennemgående emne, som bør drøftes i opfølgningen på meddelelsen om rammer for europæiske reguleringsorganer. 
I lyset af udvidelsen argumenteres der i meddelelsen for en administrativ bestyrelse af begrænset størrelse med en sammensætning, der afspejler balancen mellem den udøvende myndighed på fællesskabsplan og ekspertisen inden for medlemsstaternes udøvende myndigheder. 
Kommissionen forventer er reaktion på dette forslag fra Rådet og Parlamentet, før de endelige retningslinjer fastsættes. Kommissionen foreslog i meddelelsen, at der afhængig af omstændighederne bør udnævnes en direktør af bestyrelsen eller Kommissionen. Parlamentet bør være involveret i denne udnævnelsesprocedure. I øjeblikket vurderer Europa-Parlamentet og Rådet dokumentet. Der bør iværksættes en eventuel handling på dette område i lyset af de kommende drøftelser med disse institutioner. Hvad angår forslaget om den interne revisor, skal Kommissionens interne revisor i overensstemmelse med finansforordningen udøve nøjagtig de samme beføjelser i forbindelse med de organer, der modtager tilskud fra Fællesskabet, som vedkommende gør i forbindelse med Kommissionen. 
Der er kun to organer, der ikke modtager støtte fra Kommissionen, nemlig organerne i Angers og i Alicante.
Hvad angår forslaget om at anvende Det Europæiske Erhvervsuddannelsesinstituts ekspertise til programmer som f.eks. Tempus og Erasmus Mundus, kan Kommissionen i henhold til den nye generelle finansforordning rent faktisk kræve, at der ydes teknisk bistand til de eksisterende organer. 
Overdragelsen af opgaver til et organ fritager ikke Kommissionen for det ansvar, den har ifølge traktaten, især for at gennemføre budgettet på eget ansvar. Den skal derfor nøje kunne indskrænke handlingen, der udføres af det organ, som er ansvarlig for den tekniske bistand, og føre egentlig kontrol med driften og især dens ledelse. De decentrale organers ledelse består af repræsentanter fra medlemsstaterne. Kommissionen er i undertal, og det drøftes, om dette gør den i stand til at udføre den fornødne ansvarlighed og kontrol.
I overensstemmelse med bestemmelserne i rammeforordningen om forvaltningsorganer overvejer Kommissionen i øjeblikket oprettelsen af et organ, der skal assistere med gennemførelsen af fællesskabsprogrammerne på uddannelses- og kulturområdet som f.eks. Socrates, Leonardo da Vinci, Ungdom m.v.
Der udføres en cost-benefit-analyse ved hjælp af eksterne eksperter, hvor der også tages højde for Det Europæiske Erhvervsuddannelsesinstituts funktioner og mandat. Kommissionen afgør næste år lokaliseringen af teknisk bistand for alle disse programmer i lyset af resultaterne af denne cost-benefit-analyse og især under hensyntagen til effektivitet, præstation, kontrol og ansvarlighed. 
Kommissionen vil bestræbe sig på at følge op på disse punkter og på Europa-Parlamentets beslutninger i god tid.
Jöns (PSE ),
   Hr. formand, kære kolleger, som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender glæder det mig, at vi også har dechargen til Det Europæiske Agentur for Sikkerhed og Sundhed på Arbejdspladsen på dagsordenen i dag. Dermed tages der hensyn til vores hovedkrav i det seneste år, nemlig at gennemføre en individuel dechargeprocedure for alle decentrale agenturer, for således endeligt at nå frem til en ligebehandling af agenturerne. Udvalget går naturligvis ind for en decharge til agenturet i Bilbao, ligesom det er tilfældet for Budgetkontroludvalget. Vi tilslutter os altså ligeledes Revisionsrettens, Kommissionens og Rådets afgørelse.
Lad mig sige endnu et par ting om dette agentur, som blev etableret i 1997. Bilbao har i mellemtiden udviklet sig til den bærende kraft med hensyn til sikkerhed og sundhedsbeskyttelse på arbejdspladsen. Som eksempel skal her blot nævnes det fremragende arbejde ved gennemførelsen af programmet for små og mellemstore virksomheder i 2001 og 2002. At der er ydet et særdeles glimrende stykke arbejde i den forbindelse, bekræftes ikke mindst af en ekstern evaluering. Derfor var det også kun logisk, at vi i oktober sidste år i vores beslutningsforslag om en fællesskabsstrategi for sundhedsbeskyttelse og sikkerhed for perioden 2002-2006 opfordrede Kommissionen til fremover at udarbejde et flerårigt program for små og mellemstore virksomheder. Det er naturligvis klart, at der også i fremtiden skal ske den bedst mulige koordinering mellem agenturerne i Bilbao og Dublin. Også selv om der efter vores mening ikke er nogen grund til kritik. Vi hilser velkommen, at begge agenturer har indgået en specifik samarbejdsaftale for at forbedre komplementariteten og afvende enhver fare for overlapning i deres arbejde. Men vi vil forblive vagtsomme her, især set i lyset af udvidelsen og en eventuel omdefinering af agenturpolitikken.
Heaton-Harris (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er utrolig glad for at være her i aften og tale på vegne af PPE-DE-Gruppen om dette emne. Jeg kan se, at det er et emne, der skaber stor furore blandt de øvrige parlamentsmedlemmer og især blandt de virkelig mange tilskuere, som er til stede her i aften. Det får en til at spekulere over, om disse møder sent om aftenen betyder, at de europæiske skatteyderes penge bliver brugt fornuftigt.
Jeg skal bestræbe mig på at gøre mit, og jeg vil starte med at takke ordføreren for det arbejde, som han har lagt heri. Jeg bifalder, at den nye finansforordning bemyndiger os til at gennemgå disse organers regnskaber nøje, og jeg bifalder også, at de alle har været meget samarbejdsvillige med Europa-Parlamentet i denne proces. 
Da Kommissionen normalt har autonome ledelsesrammer, mener jeg, at valget af direktør er virkelig vigtigt. Udnævnelsen skal være en åben proces og omfatte Europa-Parlamentet. Parlamentet bør endda have ret til at godkende sådanne udnævnelser, og derfor vil PPE-DE-Gruppen forkaste De Liberales ændringsforslag. Selv om det indeholder visse interessante idéer om strukturen for høringer i Parlamentet, indeholder det kun forslag om at give Europa-Parlamentet rådgivende status. PPE-delen af PPE-DE-Gruppen stemmer for decharge til organerne af flere årsager, som jeg ikke altid kan forstå, i generel betragtning af at Kommissionens regnskaber blot er en skidtbunke - jeg bruger kollokationer for at sætte tolkene på en prøve på dette tidspunkt af aftenen. 
Selv om flertallet af PPE-Gruppen stemmer for decharge, vil vi alligevel gerne lufte vores bekymringer for fremtiden. 
Vi vil gerne sikre, at de højeste ledelsesstandarder altid anvendes, især af de organer, der samarbejder med OLAF, ved at de udbreder god praksis internt - da mange af ledelsesudfordringerne er meget ens - og ved at de sikrer, at deres bestyrelser er gode til at stille ledelsen til ansvar og ikke blot er en bureaukratisk og kosmetisk foranstaltning. Visse bestyrelser er allerede for store, især bestyrelsen for Det Europæiske Arbejdsmiljøagentur, og vi risikerer, at udvidelsen gør dette problem endnu større. Hvis bestyrelserne bliver for store til at påtage sig et ansvar i praksis, bliver organerne sårbare over for private magtområder - hvilket vi har set et eksempel på i Eurostat.
Vi så gerne, at organerne var bedre til at samarbejde for at udgå dobbeltarbejde, f.eks. Det Europæiske Arbejdsmiljøagentur og Det Europæiske Institut for Leve- og Arbejdsvilkår. Jeg mener, at Kommissionen bør se på dette. De højeste standarder for den økonomiske ledelse bør sikres ved især at styrke den interne revisionskapacitet. Vi så gerne, at Revisionsretten udførte flere kontroller. 
Jeg takker ordføreren for hans store arbejde. Delegationen fra det britiske Konservative parti - den forhåbentligt stadigt voksende DE-del - stemmer ikke for at give decharge, men det gør PPE-delen, og vi takker Dem for Deres store arbejde. 
Bösch (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, først vil jeg gerne på vegne af min gruppe gratulere hr. Blak med hans betænkning. Jeg tilslutter mig essensen af det, som hr. Heaton-Harris sagde. På grundlag af den nye finansforordning vil Europa-Parlamentet for første gang inddrage Agentur for Sikkerhed og Sundhed på Arbejdspladsen, Miljøagenturet, Oversættelsescentret, Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug og Observationsorganet for Racisme og Fremmedhad i dechargeproceduren. Jeg hilser udtrykkeligt velkommen, at alle agenturer nu meddeles decharge af Parlamentet, da de seneste tilfælde af uregelmæssigheder hos Kommissionen tydeligt viser, hvor vigtig en løbende kontrol af institutionerne er.
Denne utvivlsomt vigtige nyskabelse kan imidlertid kun være det første skridt. En anden nyskabelse og et lige så væsentligt krav er, at Parlamentet får medbestemmelsesret ved udnævnelsen af direktører. Det er selvmodsigende, hvis Parlamentet er med til at udnævne ombudsmanden og kommissionsformanden, men at denne ret ikke eksisterer i forbindelse med agenturerne. Vi ved, at der er en tendens til, at dette agenturvæsen - eller man kunne også fristes til at sige -uvæsen - griber om sig. Der bliver stadig flere. Disse agenturer skal åbenbart have deres egen juridiske person. Vi skal altså som Parlament, som repræsentant for skatteyderne, holde fast ved, at vi har medbestemmelsesret i forbindelse med disse udnævnelsesmetoder. Jeg har fået lavet en oversigt over de forskellige agenturer, som vi har i øjeblikket. Her findes der en første generation, og herunder hører Thessaloniki og Dublin, og så er der en anden generation med København, Torino, og hvem ved jeg, agenturer som ikke modtager støtte fra det nye budget. De har allerede nævnt dem, Alicante og Angers, Parlamentets og Rådets medbestemmelsesret, Bruxelles, Bruxelles midlertidigt. Det er alle disse agenturer, f.eks. Den Europæiske Myndighed for Fødevaresikkerhed, Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed, hvor man sagde, at man ville gøre noget. Men vi ved endnu ikke, hvor, hvornår og hvordan vi gør det. Det er en forbrydelse imod Europas skatteydere. Det er ikke adresseret til Dem, men vi er naturligvis klar over, at disse agenturer skal fortsætte deres aktiviteter på et eller andet tidspunkt og sted, og medlemsstaterne har højlydt proklameret, at de vil, men at de ikke ved, hvornår og hvor, og de ved heller ikke, hvad prisen herfor bliver. Det skal vi beskæftige os med, og Socialdemokraterne i Parlamentet vil ligesom De Kristelige Demokrater, som hr. Heaton-Harris nævnte, insistere på at få medbestemmelsesret her, og vi vil lægge kraftig vægt herpå. Afslutningsvis vil jeg gerne ønske hr. Blak tillykke med betænkningen endnu en gang.
Santos (PSE ).
   - Hr. formand, også jeg er bekymret over, at interessen for at diskutere denne type emner er så lille, men jeg spørger mig selv, om det skyldes den måde, som vi programsætter vores aktiviteter på, eller den måde, som vi behandler disse emner på. Til syvende og sidst handler det jo om, hvordan skatteborgernes penge anvendes.
Det er derfor, jeg mener, at Europa-Parlamentets decharge af budgettet altid bør give anledning til en væsentlig politisk debat. Det har da heldigvis også været tilfældet - også for nylig - hvilket har medvirket til at gøre Fællesskabets budgetpolitik troværdig. Vurderingen af disse fem agenturers budgetgennemførelse, som betænkningen omhandler, skal efter min mening ses i sammenhæng med disse målsætninger og rettes mod disse prioriteringer. Alle forslag om at meddele decharge, som betænkningen indeholder, ledsages af Parlamentets forslag til beslutning. Det er netop i disse forslag til beslutning, at Parlamentet bør udøve sine politiske beføjelser til at formulere henstillinger eller udtrykke sine forventninger om, at agenturernes aktiviteter skal gå i en bestemt retning, hvad enten det drejer sig om bedre intern funktion og kontrol eller om, at de skal løse deres opgaver mere effektivt.
Betænkningen fremsætter diverse kommentarer og forslag, men jeg afholder mig af tidsmæssige årsager fra at nævne dem, idet jeg dog gerne vil fremhæve udtalelsen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Det Europæiske Arbejdsmiljøagentur. Der er imidlertid et forhold af almen karakter, som jeg mener fortjener særlig omtale. Det er betænkningens forslag om at ændre på sammensætningen af bestyrelserne for at gøre dem mere funktionsdygtige. Bag dette ønske ligger finansielle og i nogle tilfælde også operationelle argumenter om at forbedre funktionsdygtigheden i råd over en vis størrelse. Det er symptomatisk, at sådanne bestræbelser - som man også lige har kunnet høre i kommissærens indlæg - opstår, når vi er langt henne i den politiske proces med at byde nye medlemmer af EU-familien velkommen. Selv om jeg ikke ønsker at frakende disse bestræbelser deres berettigelse, bør Europa-Parlamentet efter min mening nøje overveje, hvad der egentlig retfærdiggør de holdninger, som det indtager, idet rent økonomisk begrundede beslutninger under ingen omstændigheder er acceptable. Det er i den aktuelle sammenhæng overordentlig vigtigt at sikre repræsentationsprincippet og den fulde ligestilling mellem medlemsstaterne. 
Blak (GUE/NGL ),
   . - Hr. formand, bare en kort bemærkning. Jeg var meget glad for meget af det, kommissæren sagde, men jeg må nok sige, at jeg er dybt skuffet over, at der nu efter debatten i udvalget bliver kastet en bombe på bordet her, nemlig at Kommissionen vil oprette et nyt agentur for uddannelse og kultur. Det arbejde kunne jo sagtens laves af de andre. Det vil sige, at man nu vil lave en eller anden studehandel. Det kunne vi godt have fået at vide i udvalget, frem for at vi skal have det at vide her i dag, lige før hele sagen skal afgøres. Det er skuffende. Virkelig skuffende. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0265/2003) af Honeyball for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Kommissionens meddelelse om beskatning af personbiler i EU (KOM(2002) 431 - 2002/2260(INI)).
Honeyball (PSE ),
    Hr. formand, jeg er glad for at få mulighed for at fremlægge min betænkning om beskatning af personbiler og gengiver hr. Heaton-Harris' bekymringer om det fremskredne tidspunkt på aftenen og den uundgåelige mangel på tilhørere her. Jeg vil dog gerne takke de tilbageværende.
Jeg vil gerne starte med at slå helt fast, at denne betænkning ikke handler om afgiftsharmonisering. Betænkningen handler om det indre marked. Den handler om at sikre, at det indre marked fungerer retfærdigt på området for personbiler, og at de nuværende hindringer, som delvis forekommer i de nuværende forskellige afgiftssatser, jævnes ud, så det indre marked på dette særlige område kan fungere meget bedre, end det gør i øjeblikket. 
Det andet emne i denne betænkning vedrører miljøet. Det handler om CO2-emissioner fra personbiler og måden, som beskatning kan bruges til at håndtere dette og forbedre miljøet.
Først vil jeg tale om spørgsmålet om det indre marked og særligt om registreringsafgifterne på biler, som efter min mening bør afskaffes. I betænkningen foreslås det, at de nedtrappes over en lang periode. I øjeblikket fordrejer de forskellige registreringsafgifter i forskellige medlemsstater i høj grad bilpriserne. F.eks. er registreringsafgiften for nye biler over 700 euro i Finland og over 2.000 euro i Portugal, og i Det Forenede Kongerige har vi slet ingen. Det medfører uundgåeligt, at bilforhandlerne varierer priserne for at tage højde for registreringsafgiften i de forskellige medlemsstater. 
Måden at løse dette på og på at gøre det indre marked mere retfærdigt og mere ensartet er, at denne afgift skal afskaffes fuldstændigt. Vi skal undgå, at medlemsstaterne mister penge som følge af foranstaltningen. Derfor skal foranstaltningen køres forsigtigt ind, og det skal sikres, at den rent faktisk er skatte- og afgiftsmæssig og indtægtsmæssig neutral, og at det ikke betyder, at et land kommer til at stå dårligere efter gennemførelsen. Dette kan lade sig gøre, men det tager naturligvis tid. Jeg siger ikke, at det skal indføres i morgen, men jeg anbefaler, at processen sættes i gang, så vi i forbindelse med salg af nye biler i sidste ende når frem til, at registreringsafgiften er afviklet.
Vi skal se på samme emne for brugte biler og biler, der handles på tværs af grænserne. De samme principper finder anvendelse, selv om dette igen skal drøftes nærmere og køres ind. Vi overvejer at gøre det samme, så vi også kommer de nuværende restriktioner og problemer, som folk har i forbindelse med at krydse grænserne med biler og med at skulle omregistrere m.v., til livs i sidste ende. Dette vil naturligvis ikke kun gavne det indre marked, men også den frie bevægelighed for personer og arbejdskraft inden for EU. Det er noget, som vi vil bifalde på alle niveauer. 
Hvad angår betænkningens miljøaspekt, er det noget, der ligger mig meget på sinde som repræsentant for London, som er en af de største byer i EU, og som naturligvis altid slås med bilforurening og altid prøver at finde alternative løsninger på problemet. Parlamentsmedlemmerne er måske ikke klar over, at der findes en benzinafgift i Det Forenede Kongerige, der tager højde for CO2-emissioner - en grøn afgift - som fungerer virkelig godt. Dette kan lade sig gøre, fordi den er meget uafhængig, da det er en afgift på et bestemt produkt. Hvis dette blev indført i hele EU, ville det et langt stykke hen ad vejen reducere CO2-emissionerne og være meget positivt for miljøet. 
Det er mine to henstillinger i betænkningen. Jeg mener, at vi gør noget godt her: Det handler ikke om afgiftsharmonisering, men om det indre marked og miljøet. 
Bolkestein,
    Hr. formand, brugen af 15 forskellige systemer for beskatning af personbiler i EU har medført afgiftsmæssige hindringer, forvridninger og ineffektivitet, som både forhindrer de europæiske borgere, bilsektoren og handelen i at nyde fuldstændig gavn af det indre marked. Dette har betydet, at Kommissionen og Parlamentet modtager adskillige forespørgsler og andragender hvert år om dette bestemte emne. 
Den 9. september 2002 offentliggjorde Kommissionen en længe ventet meddelelse om beskatning af personbiler, som dengang blev varmt modtaget af alle de involverede parter. Formålet med meddelelsen var på den ene side at tilvejebringe handlingsmuligheder på fællesskabsniveau, som kunne fjerne afgiftshindringer for nye og brugte personbiler, som ikke medfører indtægtstab for de nationale budgetter og ikke øger den overordnede byrde for borgerne. På den anden side indeholder den også visse politiske foranstaltninger, som vil skabe et mere direkte forhold mellem afgiftsniveauerne og personbilernes forureningsniveauer, hvilket bidrager til Fællesskabets miljømål i henhold til Kyoto-protokollen. 
Kommissionen mente, at det var nødvendigt at sætte denne dialog i gang med medlemsstaterne, Europa-Parlamentet og vigtige interessenter, før der blev stillet et nyt forslag om personbiler. Denne pragmatiske fremgangsmåde gjorde medlemsstaterne mere velvillige over for et eventuelt nyt forslag i forhold til medlemsstaternes indstilling i 1998 til de tidligere forslag, som stadig er til behandling i Rådet. Kommissionen håber, at Europa-Parlamentet vil støtte de politiske foranstaltninger i meddelelsen og dermed styrke Kommissionens position under kommende drøftelser med Rådet. 
Jeg er glad for at se, at forslaget får fuld støtte i udtalelserne til Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål fra både Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik samt Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme. Jeg har desværre bemærket, at denne støtte ikke er så kraftig i den endelige udgave af fru Honeyballs betænkning, som blev vedtaget af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål.
Endelig vil jeg gerne takke Parlamentet og ordføreren, fru Honeyball, for deres bestræbelser på at forsone og skabe balance, i betragtning af at emnet om beskatning af personbiler er så vanskeligt.
Lange (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi ved, at CO2-emissioner fra vejtrafikken vil stige med 31 % inden 2010 og ikke falde med 8 %, som vi aftalte i Kyoto. Derfor blev vi for seks år siden enige om en CO2-strategi til reduktion af CO2-emissionerne fra vejtrafikken. For det første forpligtede bilindustrien sig til at reducere emissionerne til 140 g i 2008. Det ser ud til at fungere. For det andet skulle forbrugerne informeres gennem en mærkning af nye biler, hvilket ikke helt fungerer endnu, fordi det endnu ikke er gennemført i alle medlemsstater, og for det tredje skulle der gives skattemæssig støtte til miljøvenlige biler. Her må jeg konstatere, at det ikke fungerer, fordi vi i virkeligheden har et kludetæppe af forskellige registreringsafgifter eller årlige forbrugsafgifter i EU. I den henseende vil Miljøudvalget - og jeg tror hele Parlamentet - gerne have en ramme for en skattemæssig støtte til miljøvenlige biler. Det vil betyde, at det tredje punkt i CO2-strategien også kan gennemføres, hvilket vil sætte os i stand til at sænke CO2-emissionerne på trafikområdet, således at vi overholder vores Kyoto-mål og får en bedre kontrol med emissionen af drivhusgasser og den globale opvarmning.
Men også ud fra et forbrugersynspunkt mener jeg, at det er nødvendigt, at vi foranlediger en holdningsændring her, fordi vi i realiteten har et kludetæppe i skattelovgivningen. Her hjælper det heller ikke, at vi har reformeret gruppefritagelsesforordningen. Prisfordelen gives imidlertid ikke videre til forbrugerne, fordi effekten heraf opfanges af dette skattekludetæppe i EU. Også ud fra den synsvinkel har vi stærkt brug for rammebetingelser for en fornuftig beskatning af personbiler i EU, således at denne fordel, der er afledt af det indre marked, også kommer forbrugerne til gode. I den forstand støtter jeg Honeyball-betænkningen.
Vatanen (PPE-DE ),
    Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, for at låne fra Hamlet, så er det sandelig ikke kun i Danmark, der er noget galt med hensyn til beskatning af biler. Mange medlemsstater beskatter stadig ulovligt flyttevogne, hvilket hindrer arbejdskraftens frie bevægelighed i EU. Desuden er der faktisk en hel del problemer, når en bil sælges til overførsel til en anden medlemsstat. For 10 år siden fastslog Domstolen i den berømte Nunes Tadeu-sag, at den afgift, der opkræves på en bil, aldrig må være større en den andel, som afgiften udgør af markedsprisen for en lignende brugt bil.
Særligt i Finland er dette stødt på døve øren, som De jo ved, hr. Bolkenstein. Jeg bragte selv en gammel Citroën varebil til Finland for nogle år siden, og jeg betalte 17.000 euro for at bringe min egen bil fra en medlemsstat til en anden. Senere opfordrede Domstolen Finland til at ændre landets lov om beskatning af motorkøretøjer i begyndelsen af dette år. Jeg har lige ringet til en finne, som bragte en Mercedes, indregistreret i 1995 og købt i Tyskland, til Finland. Han betalte 7.000 euro for den i Tyskland, og i Finland betalte han for bare en måned siden 12.000 euro i afgift. Det betyder, at man i Finland betaler 12.000 euro ekstra for en bil, som er købt for 7.000 euro. Og der er endda tale om en otte år gammel Mercedes! Sådan fungerer det indre marked i Europa. Hr. Bolkenstein, der venter os stadig et stort arbejde om dette spørgsmål, før Europas borgere kan se, at EU faktisk gør noget godt for dem, de private borgere i Europa.
Generelt støtter jeg Kommissionens grundlæggende holdning om, at indregistreringsafgift og omsætningsafgift bør refunderes, når en bil købes til overførsel til et andet land. Desuden bør flyttevogne i dag ikke beskattes med mere, end hvad der svarer til de administrative omkostninger, selv om situationen i Finland f.eks. er en helt anden. På længere sigt må vi også sige farvel til indregistreringsafgiften. Kun på den måde kan vi garantere, at det indre marked vil fungere ordentligt, og at folk kan købe en bil i det land, de ønsker, og stemme med fødderne. Kun på den måde kan forbrugerne tvinge regeringen i hvert enkelt land til at ændre deres stivnede systemer. Omsætningsafgiften bør derimod være et nationalt anliggende, eftersom den ikke forstyrrer markedsfunktionen.
Jeg vil også gerne sige noget om fru Honeyballs betænkning, som i sig selv er fremragende. Jeg er uenig i spørgsmålet om sikkerhed. Vi har imidlertid brug for sikkerhedsbaserede afgifter omgående. De 40.000 dræbte om året i Europa er et klart bevis på det.
Endelig vil jeg gerne sige, at bilkørsel beskattes alt for højt i Europa i forhold til andre former for transport. EU er bestemt ikke noget skattely, men fornuftige udgifter til bilisme bør være tilladt i Europa. 
Santos (PSE ).
   - Hr. formand, færre administrative forhindringer for køretøjers og personers frie bevægelighed og et direkte forhold mellem den årlige vægtafgift på almindelige personbiler og køretøjets miljøpåvirkning er blot to af de ønsker, som EU's borgere har, og som Kommissionen i fremtiden må søge at imødekomme.
EU's marked for personbiler er i dag opsplittet i 15 fuldstændig forskellige nationale dele, hvilket medfører forvridninger og omkostninger, som ikke kun borgerne, men også bilindustrien lider under. Den reelle årsag hertil ligger først og fremmest i den forskellige afgiftspolitik, som EU's medlemsstater praktiserer. Det bliver ikke let at harmonisere denne politik i de kommende år, og det er da heller ikke det, som det drejer sig om i dag, også fordi nogle stater som bekendt beskatter bilerne med mindre interesse for deres negative miljøvirkninger end for det tilskud, som afgifterne giver de forskellige budgetter.
Ikke desto mindre er det en meget vigtig og relevant betænkning, der indeholder meget afbalancerede og rimelige forslag og henstillinger. Den kunne være gået længere i forslagene om en reform af den årlige vægtafgift, og den kunne være kædet sammen med en hurtigere afskaffelse af registreringsafgiften. Det handler dog ikke om fuldstændig at fjerne konkurrencen om bilafgifterne mellem medlemsstaterne, men derimod om hurtigt at få gennemført et indre marked for biler, med hvad det indebærer af fordele for borgerne og for virksomhederne og for forbedringen af det indre markeds funktion. De løsninger, som foreslås i betænkningen, retter sig i høj grad mod dette mål, selv om de også prioriterer - og gentager - de bestræbelser, som Parlamentet så ofte har tilkendegivet om de miljøskadelige emissioner. Harmoniseringen af bilafgifterne er et kompliceret spørgsmål, der ikke kan løses uden sammenhæng med andre og yderst forskelligartede politiske overvejelser. Dette fællesskabsinitiativ og den støtte, som Parlamentet giver det efter vedtagelsen af den nye forordning om bildistribution, der dog ikke har afstedkommet den fornødne harmonisering af bilernes nettopriser, vil vise sig at være et afgørende punkt i denne proces' udvikling. 
Schmidt, Olle (ELDR ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil takke fru Honeyball for en gennemarbejdet betænkning. At dette er et letantændeligt emne, har vi opdaget i løbet af udvalgets behandling. For visse kolleger lader det til, at ordet skat er nok til at skabe stor indignation. Vi er bekymrede over koordineringen, ikke over harmoniseringen, så De behøver ikke være så forskrækkede. ELDR-Gruppen mener, at man bør være meget forsigtig med skattelovgivning på EU-niveau. Det er helt klart. Vi kan dog forestille os nogle få undtagelser, og en sådan er miljøskat, som bl.a. indirekte foreslås her.
Det handler givetvis også om at forenkle det for den enkelte borger, at give bedre forudsætninger for borgernes frie bevægelighed og at mindske udgifterne som i hr. Vatanens eksempel med den enormt dyre bil i Finland. Der burde med rette være nærmest fuldstændig enighed i denne forsamling om at skabe større bevægelighed for individer og mindre bureaukratiske regler på det indre marked.
Lad mig sige et par ord om det miljømæssige aspekt. Vi ved, at vejtransporter står for en meget stor del af kuldioxidudslippet. Vi ved også, at transporterne, og dermed mængden af udslip, vokser. Sådan kan det ikke fortsætte. Det har vi selv erkendt. Gennem Kyoto-protokollen har EU's medlemslande lovet at mindske udslippet betydeligt snarere end at øge det. Så er det sikkert en god strategi at skabe enkle og tydelige skattesystemer, som gavner miljøet.
Som lovgivere har vi stor mulighed for at påvirke både producenternes og forbrugernes adfærd. Miljøhensyn skal belønnes. Det handler om at animere de bilfabrikanter, som laver renere motorer, og de forbrugere, som skifter deres gamle beskidte biler ud med renere biler. Det handler også om at købe den reneste form for brændsel. Ydermere mener jeg, at man først og fremmest bør beskatte brugen snarere end ejerskabet.
Spørgsmålet om skat på diesel er også interessant. Dieselmotorerne har en mere effektiv forbrænding og slipper derfor mindre kuldioxid ud end benzinmotorerne. Diesel som brændsel bør derfor ikke skattemæssigt stilles ufordelagtigt, hvilket også er blevet påpeget her. Dette er vigtige synspunkter.
ELDR-Gruppen har stillet et ændringsforslag, som udvalget afviste. Det handler om at kunne drage sikkerhed med ind i bedømmelsen, præcis som hr. Vatanen nævnte. Vi ved, at 45.000 mennesker slås ihjel på EU's veje hvert år. Læg dertil alle, som skades. Alt dette indebærer megen menneskelig lidelse og store økonomiske udgifter for samfundet. Hvis vi kan producere sikrere biler gennem gunstig beskatning, burde det afprøves. Jeg håber derfor, at De kan støtte ændringsforslag 2. 
Mayol i Raynal (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine kære kolleger, jeg lykønsker Kommissionen med dens initiativ og min kollega med hendes fremragende betænkning. Det er sandt, at beskatningen af personbiler i Unionen, som man siger på catalansk, er et sandt det vil sige et syskrin. Det understreger betænkningen med rette, det indre marked påvirkes af mangfoldigheden, heterogeniteten og af og til kompleksiteten i beskatningssystemerne. Det er derfor med rette, at Kommissionen og betænkningen behandler dette spørgsmål, for at konkurrencen udøves på de bedste betingelser. Det forekommer faktisk meget hensigtsmæssigt at planlægge at beskatte brugen af biler snarere end anskaffelsen af dem. Kommissionen gør også ret i at foreslå at afskaffe registreringsafgiften og indføre eller udvide afgifter på kørsel, brændstof og brug af visse vejinfrastrukturer. Det drejer sig om at prioritere miljøkriterier for at nå Kyoto-målsætningerne, som betænkningen retteligt minder os om.
Derimod er jeg, hvad dieselkøretøjer angår, enig med min kollega i, at det drejer sig om at fremme brugen af dem via skatten. Faktisk synes undersøgelser af emnet at konkludere, at emissionerne fra disse motorer er langt lavere end fra de andre. Den logiske konsekvens af princippet med, at forureneren betaler, er at beskatte dem mindst, der forurener mindst. Vi skal imidlertid aldrig glemme, at det endelige mål set fra et miljømæssigt synspunkt og også ud fra nogle geopolitiske betragtninger skal være at erstatte de aktuelle brændstoffer med ikke-forurenende og konfliktløse energikilder. For at gøre det skal vi byde alle bestræbelser på forskning i nye energier som f.eks. brint velkommen.
Blokland (EDD ).
   - Hr. formand, i bilisternes og bilbranchens daglige praksis er den pris, som skal betales på grund af afgifterne på besiddelse og brug af biler, en uomgængelig kendsgerning. Der er for mange slags afgifter på besiddelsen, men også på brugen af bilen.
Efter min opfattelse er det bedre at anvende et gennemsigtigt afgiftssystem med forskellige, men tydelige målsætninger. F.eks. afgifter på besiddelsen af biler for at finansiere vedligeholdelse af veje og afgifter på brugen for at genoprette miljøskader. Virkningen af eventuelle afgifter for at bremse brugen og tilskynde til nye miljøvenlige teknikker bør vurderes.
Hermed anbefaler jeg ikke et europæisk afgiftssystem for biler, men et system, hvor afgiftsgrundlaget og medlemsstaternes målsætninger er i overensstemmelse med det indre marked, hvor der også lægges vægt på et sundt miljø. Jeg støtter derfor fru Honeyballs betænkning. Til sidst vil jeg gerne have tydelighed fra Kommissionens side om, hvordan den nu vil komme videre i det komplekse problem med afgifter på mobilitet.
I går tirsdag blev forslaget om harmonisering af dieselafgifter forkastet i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Som De ved, blev de to forslag drøftet under en høring, og de er komplementære. Kommissær Bolkestein, hvilke muligheder ser De for gennem en vurdering af medlemsstaternes interesser at nå frem til et kompromis om forslagene om harmonisering af dieselafgifterne og beskatningen af personbiler? Jeg tænker i den forbindelse især på at opnå en fælles holdning om afgiftsgrundlagene og målsætningerne for anvendelsen af afgifter. 
Villiers (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg bliver nødt til at afbryde denne konsensusforhandling, da jeg er bange for, at jeg ikke kan støtte fru Honeyballs betænkning. 
Trods kommissærens forsikringer er det klart, at betænkningen handler om at harmonisere skatter og afgifter. Formålet er at udarbejde en harmoniseret ordning for beskatning af køretøjer i EU. Jeg mener ikke, at vi har brug for det i den grænseoverskridende handel, da det ikke er nødvendigt i den forbindelse. Jeg mener afgjort, at beskatning er et emne, som bør høre under medlemsstaternes kompetenceområde. Det er af grundlæggende betydning for almindelige mennesker i Europa, at de frit kan vælge de personer, der fastsætter deres skatter og afgifter. Ægte demokratisk ansvarlighed over for beskatning kræver, at beslutningerne om vores skatter og afgifter skal træffes af de regeringer, som vi vælger, og ikke af EU.
Jeg er overrasket over, at fru Honeyball går så kraftigt ind for en betænkning, der fremmer afgiftsharmonisering den selv samme dag, som Gordon Brown figurerer overalt i med udtalelser om, at han ikke bryder sig om afgiftsharmonisering. Vores regering og parlamentsmedlemmerne fra Labour-partiet burde prøve at sikre, at de har en vis overensstemmelse, og dette gælder især Richard Corbett, der så sent som i denne uge sagde: "Afgiftsharmonisering? Hvad er problemet?"
Jeg mener, at dette er et grundlæggende konstitutionelt princip. Den ene gang efter den anden hævder Kommissionen over for Parlamentet, at dette blot er et teknisk spørgsmål, at det blot handler om det indre marked. Vi bliver forsikret om, at vi ikke behøver at bekymre os, og at det egentlig ikke påvirker vores demokratiske ret til at fastsætte vores egne skatter og afgifter. Den kumulative effekt af disse forslag er at fratage medlemsstaterne meget håndgribelige og betydningsfulde beføjelser til at fastsætte skatter og afgifter og fjerne demokratisk ansvar fra fastsættelsen af skatter og afgifter, hvilket er farligt for demokratiet og i høj grad er uacceptabelt for dem, der valgte mig til at repræsentere dem her i Parlamentet. 
Booth (EDD ).
   - Hr. formand, den foregående taler vil formentlig blive overrasket over, at jeg er enig i alt det, hun sagde. Jeg var overrasket over at se, at fru Honeyball, et parlamentsmedlem for det britiske Labour-parti, opfordrer Kommissionen til at udarbejde et direktiv om årlige vejafgifter i EU og om strukturen i afgifter på køb af motorkøretøjer for at gennemføre det indre marked, når den britiske finansminister citeres på forsiden af dagens aviser for at sige: "Vi skal udtrykkeligt tage afstand fra de gamle fejlagtige formodninger om, at et indre marked ubønhørligt bør medføre afgiftsharmonisering, afgiftsmæssig føderalisme og derefter en forbundsstat."
Mon fru Honeyball har talt sammen med hr. Brown? Hendes standpunkt er næppe i tråd med hr. Blairs "røde linjer" over for forfatningen. Afgiftsspørgsmålet bør fortsat vedtages enstemmigt. Hr. Brown peger også på stivheden, infleksibiliteten og den manglende konkurrenceevne i resten af Europa i forhold til Det Forenede Kongeriges mere fleksible og åbne økonomi, netop fordi vi selv kontrollerer vores egne skatter og afgifter og valuta. I betænkningen understreger fru Honeyball ironisk nok sin opfattelse af, at den årlige vægtafgift, som brugere af privatbiler betaler, burde henhøre under de nationale myndigheders kompetence, hvilket jeg er fuldstændig enig i. 
Kort sagt er dette en forvirret og forvirrende betænkning, og formålet i betænkningen og i meddelelsen fra Kommissionen går efter min opfattelse ud på at bruge afgiftstiltag til at indføre harmonisering under dække af miljømæssige mål, selv om dette ikke hører under EU's kompetenceområde. Jeg mener, at beskatningsområdet er helligt for hver enkelt medlemsstat. 
Kauppi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det ser ud til, at støtteerklæringerne fra disse politiske grupper er en hel del i strid i dette spørgsmål. Jeg støtter faktisk fru Honeyballs prisværdige betænkning om beskatning af personbiler. Jeg synes, vi skal hilse Kommissionens meddelelse velkommen, og jeg håber, at Kommissionen snarligt vil reformere den europæiske bilbeskatning.
Som min kollega, hr. Vatanen, allerede har beskrevet så rammende, er den nuværende situation, hvor et så centralt varigt forbrugsgode som en bil er en af de vanskeligste ting at flytte rundt på inden for EU, helt uholdbar. Der er betydelige hindringer for overførsel af biler fra en medlemsstat til en anden, som stadig skyldes forskelle i beskatningslovgivningen og ufleksible administrative procedurer. Når det gælder beskatning af biler, bliver EU's borgere behandlet helt forskelligt, eftersom det afhænger af, hvilket land de bor i.
Kommissionens forslag om at udfase indregistreringsafgiften ville være en løsning på de fleste af de afgiftsrelaterede problemer, og det bør gøres så hurtigt som muligt. Det skal imidlertid bemærkes, at Europa-Parlamentet ved en tidligere lejlighed har støttet forslag fra Kommissionen om at afskaffe dobbeltbeskatning, men Rådet har endnu ikke godkendt det. Rådet bør alvorligt overveje, hvad der i sidste ende bedst tjener EU's borgeres interesser, når det gælder disse spørgsmål.
For det andet bør fokus for beskatning af bilisme flyttes bort fra ejerskabet. I nogle nordiske lande, f.eks. Finland, er det rædsomt dyrt at købe en ny, almindelig familiebil, alene på grund af indregistreringsafgiften. Som resultat ser man i Finland helt utroligt gamle biler, som i andre lande i EU ville blive anset for modne til skrotning. Det er grunden til, at hovedvægten af beskatning af bilisme bør flyttes mere i retning af beskatning af brugen.
Beskatning af brugen skal imidlertid også være rimelig, og den samlede skattebyrde på bilisme må ikke få lov at blive for stor. Det er særligt vigtigt i tyndt befolkede områder som i nord, i Finland og Sverige, hvor bilen ofte er det eneste mulige transportmiddel, eftersom den offentlige trafik er yderst begrænset.
Af samme grund går jeg ikke ind for at afskaffe den lempelige beskatning af diesel. At fjerne skattebegunstigelsen på diesel ville medføre store udgifter for lange ture i EU's perifere områder, som allerede er belastet på andre måder. Desuden viser de seneste undersøgelser, at kuldioxidemissionerne fra dieselbiler er væsentligt lavere end fra benzinbiler. Det pegede min kollega hr. Schmidt fra Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe også på.
Emissioner fra passagerbiler er ikke desto mindre en væsentlig kilde til drivhusudledningerne, og derfor må vi sørge for, at forbrugerne, hvor det er muligt, bliver styret i retning af miljømæssigt bæredygtige og gunstige produkter. Beskatningen af brændstoffer bør således tage højde for det miljøvenlige aspekt ved at sænke afgiften på flydende brændstoffer i denne kategori. Der bør også tages højde for det miljøvenlige aspekt i forbindelse med beskatning af biler, enten i form at nedsættelse af eventuelle omsætningsafgifter eller afgiftsbegunstigelser for valgfrie miljøvenlige anordninger.
Jeg er også positiv over for fru Honeyballs forslag med hensyn til skattebegunstigelser for sikkerhedsanordninger. Det er således positivt at give støtte til og at opmuntre til at bruge sikre, miljøvenlige og set fra et forbrugersynspunkt holdbare køretøjer i EU. 
Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg deltager i denne forhandling med delte meninger. På den ene side er der ingen tvivl om, at der for længst burde være sket en forenkling af den nuværende beskatningsordning for personbiler, så hindringer og forvridninger for den frie omsætning af personbiler på det indre marked fjernes. Rent faktisk var udsigterne til et frit bilmarked et af de mest drøftede emner, der blev brugt som lokkemad over for vores borgere, da vi gik i gang med det indre marked - i hvert fald i Irland.
Irland er en ud af 10 medlemsstater, som har en registreringsafgift for biler. Den er meget høj - jeg tror, at Finland måske slår os, men vi er helt sikkert på nogenlunde samme niveau. Dette holder priserne på personbiler og alle vejkøretøjer blandt de højeste i EU, herunder import af brugte biler. Vi har ingen nationale bilfabrikker og end ingen samlefabrikker. Alle vores biler importeres, og det bidrager ikke til beskæftigelsen og påvirker vores betalingsbalance negativt.
Trods strukturfondenes generøsitet de seneste år er vores vejnet ved at gå op i sømmene, og vores største byer er gået i hårdknude, da antallet af biler er steget drastisk det seneste årti eller lignende, og kurven fortsætter uforsonligt opad. Faktisk har prisen på stude og antallet af nye bilsalg, i vilkårlig rækkefølge, længe været en målestok for de økonomiske resultater i Irland. Hvis dette vurderes i lyset af, at CO2-emissionerne i henhold til Kyoto-aftalen er på niveauet for 1990 plus 22 % - hvilket allerede er 10 % over målet for 2010, og at bilpriserne vil stige en smule eller slet ikke, selv om registreringsafgiften for biler afskaffes eller reduceres, da bilfabrikanterne har været nødt til at sænke priserne for at udligne vores høje afgiftsordning - så ser den samlede situation meget vanskelig ud.
På den anden side, da den irske finansforvaltning får mere end 800 millioner euro om året i form af registreringsafgifter, svarer dette til en stigning på 2 % i den almindelige indkomstskat, hvilket tegner et billede af de problemer, der vil opstå, hvis registreringsafgiften reduceres eller afskaffes. Hvis den skal erstattes af yderligere benzinafgifter, skal den stige 36 cent pr. liter for at udligne forskellen i afgiftsindtægterne. Dette vil skabe inflation, hvilket også vil være resultatet, hvis vores allerede høje årlige vægtafgift stiger i samme forhold, hvormed de bilejere, der allerede har betalt registreringsafgift på eksisterende køretøjer, rammes dobbelt så hårdt.
Selv om jeg er imod at betale høje registreringsafgifter i et såkaldt indre marked, anerkender jeg, at registreringsafgiften er en engangsafgift, som er kapitaliseret i bilernes værdi. Der er ingen dokumentation for, at problemerne i forbindelse hermed vil berettige, at man griber ind i de nationale afgiftssystemer, som det forudsiges i meddelelsen fra Kommissionen. 
Selv om jeg kan skelne mellem indirekte skatter, f.eks. registreringsafgiften, og direkte skatter, f.eks. indtægt og virksomhedsskat, er medlemsstaterne berettiget til at ordne deres anliggender, så bilisterne bidrager til omkostningerne ved at yde offentlige tjenesteydelser, især til vejomkostningerne og bygning af jernbanestrækninger og vedligeholdelsen af vores veje. Det er langt bedre end at øge indkomstskatten med 2 %. 
Hvis Kommissionen vil blande sig i medlemsstaternes afgiftsordninger, skal der følge en alvorlig sundhedsadvarsel med. En fortsat flirt på dette følsomme område vil medføre en betydelig risiko for, at de stadigt mere euroskeptiske borgere fremover begynder at afvise de store europæiske projekter. Jeg vil gerne gøre kommissæren opmærksom på, at det er på eget ansvar, at han stikker næsen i medlemsstaternes afgiftsanliggender.
Endelig skal fremtiden for vores indre marked findes i en afgiftsordning for køretøjer med tydelige CO2-ændringer, men uden central styring. Dette afgiftsniveau bør fuldt ud afspejle hver medlemsstats krav, det være sig miljømæssige, økonomiske og fysiske krav. Vi får ikke et rigtigt indre marked på området for personbiler og vejkøretøjer, før vi alle kører i samme side af vejen, så alle får biler, hvor rattet enten sidder i venstre eller i højre side. Men det er en detalje, vi kan drøfte en anden dag. 
Bolkestein,
    Hr. formand, politisk realisme har fået Kommissionen til at indlede drøftelser med Rådet, Europa-Parlamentet og andre vigtige interessenter om beskatning af personbiler, før der udarbejdes et lovforslag om dette emne.
Jeg kan forstå, at mange parlamentsmedlemmer havde foretrukket en mere ambitiøs betænkning, især hvad angår de foranstaltninger, der skal træffes for at undgå en splittelse af det indre marked.
Kommissionen vil for alvor tage betænkningens konklusion i betragtning, før den tager initiativer på dette område. Det faktum, at der er givet udtryk for en række forskellige fremgangsmåder i Parlamentet til aften, antyder, hvor vanskeligt det bliver, at sådanne politiske foranstaltninger vedtages enstemmigt af Rådet. 
Med henvisning til konklusionerne i betænkningen vil Kommissionen gerne takke Europa-Parlamentet for den kraftige støtte til de politiske foranstaltninger som f.eks. de foranstaltninger, der er nødvendige for at afskaffe registreringsafgifterne (punkt 16), om at foretage ændringer for at indføre et miljøvenligt afgiftssystem (punkt 12 og 13) og at anvende skattedifferentiering som et værktøj til at fremme personbiler med en CO2-emission på mindre end 120 g/km (punkt 7). Endvidere er Kommissionen i princippet enig i en lang række punkter, f.eks. 1, 4, 6, 10, 11, 14, 17, 18, 19 og 21.
Hvad angår punkt 2, 3 og 15, deler Kommissionen ikke synspunktet om, at de eksisterende hindringer for den frie omsætning af personbiler på det indre marked kun skyldes administrative rutiner eller procedurer. Kommissionen mener, at disse punkter bør indeholde en tydelig henvisning til afgiftshindringer og især til dobbeltbeskatning som følge af registreringsafgifter, som det er tilfældet i det relevante afsnit i begrundelsen. 
Med hensyn til punkt 5, som henviser til den årlige vægtafgift, er Kommissionen ikke enig i, at denne afgift ikke påvirker det indre markeds funktion. Forskellige beskatningsgrundlag og vigtige forskelle i vægtafgiftssatserne kan tilskynde borgerne til at registrere deres biler i en anden medlemsstat end deres normale bopælstat, hvilket betyder, at denne afgift ikke påvirker det indre marked. 
Hvad angår ændringsforslag 2, støtter Kommissionen ikke, at sikkerheden i personbiler omfattes som et mål. Der er risiko for, at de skattemæssige incitamenters mulige virkning forringes. Desuden kan problemet med trafikuheld bedre løses ved at anvende f.eks. hastighedskameraer, bøder, oplysning, separate cykelstier m.v.
Jeg lyttede med stor opmærksomhed til den korte meningsudveksling mellem visse britiske parlamentsmedlemmer, mens jeg samtidig tænkte på minister Dawn Primarolo, der brugte fire år på at bringe skadelige skatteforanstaltninger ud af verden. Hvis man virkelig gerne vil have ubegrænset skattekonkurrence, hvorfor bruger man så fire år på at bringe disse såkaldte skadelige skatteforanstaltninger ud af verden? Næste gang nogle af disse parlamentsmedlemmer møder minister Primarolo, vil de måske tage bladet fra munden og fortælle hende, at hun har spildt fire år af hendes liv på at prøve at udrydde skattekonkurrence. 
Når det er sagt, vil jeg gerne takke Parlamentet og ordføreren endnu en gang for deres arbejde og støttende betænkning. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.(1)


Formanden.
   - Jeg er meget glad for at kunne byde Republikken Litauens præsident, hr. Rolandas Paksas, velkommen her til Europa-Parlamentet denne eftermiddag.
Det er et lykkeligt sammentræf, at en statschef fra et tiltrædelsesland går på talerstolen samme eftermiddag, som Europa-Kommissionen skal berette om de årlige situationsrapporter om tiltrædelse af EU. I den henseende har Litauens fremskridt været bemærkelsesværdige. Litauen var ikke blandt den første gruppe af stater, der begyndte deres rejse mod EU, men i løbet af eftermiddagen skal vi høre en beretning om, hvor vægtig og betydningsfuld den rejse har været i løbet af en meget kort periode. 
I Litauen har der også været en meget stor positiv opbakning ved folkeafstemningen, hvilket antydes af både den høje valgdeltagelse og den meget store andel af de vælgere, der sagde ja til et europæisk Litauen. På denne baggrund er det mig en stor fornøjelse at kunne byde velkommen til præsident Paksas til at tale til Parlamentet.
Paksas,
   (1) Hr. formand, tak for Deres varme velkomst og invitationen til at tale i hjertet af EU's repræsentative demokrati. Jeg er den første litauiske leder, der har fået mulighed for at tale til Europa-Parlamentet. Litauen har mange hengivne venner, der støttede Litauens uafhængighed, blandt parlamentsmedlemmerne.
Vi fejrede for nylig årsdagen for Europa-Parlamentets beslutninger, som forhindrede verden i at glemme Litauens og de baltiske landes kamp for frihed under den kolde krig. Deres støtte inspirerede os, da vi tog de første skridt mod medlemskabet af EU, og jeg takker Dem for Deres støtte. Jeg vil gerne personligt takke hr. Cox, Parlamentets formand, som blandt andre også er medårsag til det vellykkede udfald af folkeafstemningen om medlemskab af EU.
Jeg byder også iagttagerne fra tiltrædelseslandene velkommen her i Europa-Parlamentet. Selv om De repræsenterer forskellige nationer og forskellige politiske partier, er det lykkedes Dem at falde godt ind i familien af parlamentsmedlemmer. 
I kirken i Saint Pierre-Le-Jeune i Strasbourg findes der et kalkmaleri, der afbilleder nationernes march mod kristendommen. Det afbilleder en march mod korset, og optoget af nationerne ledes af Germanien, som efterfølges af Gallien, Italien og England. Den sidste i kolonnen af nationer er Litauen - det vil sige det litauiske storhertugdømme. For os er denne afspejling af Europa i det 15. århundrede et vigtigt og symbolsk syn. Metaforisk set betyder dette, at Litauen blev integreret i EU for hundreder af år siden. 
I sommers i forbindelse med fejringen af vores stats 750. årsdag afslørede vi et monument for den første og eneste konge i Litauen, kong Mindaugas. Jeg er stolt af hans evner til at kunne se ud i fremtiden, og derfor vil jeg kalde ham Litauens første europæer. Den litauiske storhertug, Gediminas, fulgte i Mindaugas' fodspor og opfordrede håndværkere fra hele Europa til at komme til Litauen. 
Igennem hele Litauens historie var det skæbnens vilje, at vi skulle gå gennem to besættelser, hvor den første varede i mere end hele det 19. århundrede, mens den anden omfattede 50 år af det seneste århundrede. Efter Anden Verdenskrig gjorde frihedskæmperne i Litauen modstand mod besættelsesmagten i 12 lange år. Kampen, som krævede mange ofre, var med til at bevare forhåbningen om fred i folkets erindring. 
På de afgørende tidspunkter i Litauens historie er vores nation blevet hjulpet af dens evne til at mobilisere sig selv. I januar 1991 lykkedes det ubevæbnede civile at forsvare den nyerhvervede uafhængighed trods besættelsesmagtens brutale angreb.
I foråret 2003 stemte 90 % af vælgerne ja til Litauens medlemskab af EU. Vi bevæger os fremad mod medlemskab af EU med en klar vision for Litauen som et aktivt og ansvarligt medlem af den europæiske familie. Vores mål er at skabe en demokratisk stat, og dette holdes i hævd i strategien for landets udvikling, som Parlamentet har godkendt. Statens eksterne og interne sikkerhed og borgernes velbefindende er hjørnestenene i vores medlemskab af EU. 
Jeg har fået en slem lærestreg de seneste dage, men dette vil blot give mig yderligere energi til at stræbe efter fremskridt og demokrati i Litauen. Landets vellykkede integration i de euroatlantiske strukturer bør på ingen måde forsinkes. 
Vores planer om at blive del af Schengen-konventionen og den europæiske Monetære Union mellem 2005 og 2009 synes måske ambitiøse, men de er alligevel en vigtig del af vores dagsorden, og de vil blive gennemført. 
Dette nye kapitel af Litauens historie åbner store muligheder for at fremme og gennemføre vores nationale interesser. Jeg er sikker på, at Litauen er klar til at blive en effektiv og pålidelig partner for andre medlemsstater. Litauen har 2,5 millioner indbyggere, det geografiske område er dobbelt så stort som Belgien, og vores veje er de bedste i Østeuropa. Vores største aktiv er dog den litauiske befolkning, som desværre har været igennem alt for mange lidelser. Selv om Første Verdenskrig var et hårdt slag for Litauen, lykkedes det os i mellemkrigsperioden gennem to årtier at opnå en økonomisk udvikling tilsvarende den danske. 
I øjeblikket er vi forbillede for hele området. De finansielle investeringer vokser hurtigt i øjeblikket. Den private sektor og det åbne marked står for mere end 80 % af BNP, som voksede med 7 % sidste år. Vores mål er at færdiggøre jordreformen næste år. Der findes allerede en række store gårde, der arbejder produktivt. Vi er et land med en hurtigt voksende højteknologi. IT-sektoren voksede med hele 30 % i 2002.
Det er dog ikke sandt, at man lærer ved at sammenligne, og jeg indrømmer, at Litauen og andre postkommunistiske stater bevæger sig mod medlemskab af EU med et stort spring i den økonomiske udvikling mellem det "gamle" og "nye" Europa. Dette spring har aldrig været så stort i tidligere udvidelser, og det kan ikke tilsløres ved erklæringer eller beslutninger. Springet afspejles også i overgangsperioderne i tiltrædelsestraktaterne. Vi betragter dette som en realitet, men vi har ikke tænkt os at give efter for det. 
Vores primære mål er at bygge bro over springet mellem de gamle og nye medlemsstaters økonomiske udvikling. Jo før de nye medlemsstater kan indhente de ældre, jo bedre bliver Europas konkurrenceevne, og jo stærkere bliver Europa. Det vil tage alt for lang tid at opnå dette uden de nuværende medlemsstaters støtte, og derfor er det vores pligt at anvende den lovede støtte, så den gavner vores befolkning bedst muligt. På den anden side skal vi aktivt udnytte det indre markeds fordele og de fire friheder. Vi har ingen overgangsperiode, hvad angår frihederne, undtagen arbejdskraftens frie bevægelighed, og jeg vil gerne sige tak til de lande, som åbner deres arbejdsmarkeder for de litauiske borgere om nogle få måneder. 
Det indre markeds udvikling vil ikke blive påvirket, hvis det ikke lykkes os at forbinde telekommunikation, energi og transportnet. Investering i infrastrukturen er særligt vigtigt i denne forbindelse. Vi har gjort fremskridt på dette punkt: Vi har gennemført Via Baltica-projektet, og dette samt strømbroen mellem Polen og Litauen har stået på listen over prioriterede projekter. Dette bør blive et vigtigt element i den økonomiske udviklingsstrategi for Baltikum.
Beslutningen om, hvordan Østersøområdet skal udvikle sig, skal træffes nu, og jeg forventer støtte fra Europa-Parlamentet i denne forbindelse. Det vil være en stor fejltagelse, hvis der bliver forskel mellem det centrale Europa og udkanten af Europa - og jeg tænker ikke kun i geografisk forstand, men også hvad angår den økonomiske og sociale udvikling.
Jeg er sikker på, at de nye medlemsstater bliver i stand til at bidrage til gennemførelsen af Lissabon-strategien. EU er og vil være en meget vigtig brik i at opbygge Litauen til en velfærdsstat. Derfor er det vigtigt at iværksætte foranstaltninger i EU til at slå bro, ikke blot over det økonomiske spring, men også over springet i den sociale udvikling. Litauen støtter enkle og gennemsigtige principper i forbindelse med udarbejdelsen af EU's budget. 
I drøftelsen af det nye finansielle overslag vil Litauen søge at sikre, at dets interesser tages i betragtning. Vi får ansvaret for en femtedel af de nye eksterne grænser i EU, og vi får også Kaliningrad-området til nabo. Det samme gælder for det litauiske landbrugs særlige karakteristika. Jeg er sikker på, at hvis vi bruger mulighederne i forbindelse med det regionale samarbejde, får Østersøområdet en god chance for at blive centrum for en hurtigt voksende økonomisk enhed. De nye naboers initiativ kan også bidrage betydeligt til områdets udvikling. Litauen bliver ansvarlig for en femtedel af EU's eksterne grænser. Som statschef vil jeg gøre mit bedste for at sikre, at denne grænse kontrolleres sikkert og gennemsigtigt. 
Vi vil dele vores erfaringer med vores naboer med de ældre medlemsstater. Historien har lært os, at en union ikke kan være stærk uden gode naboer. EU skal åbne for landene øst for de nye grænser. Det bør ske i det omfang, som disse nye medlemmer er klar til at bringe deres lovrammer i overensstemmelse med EU's. Litauens største præstation i løbet af det seneste årti har været at opnå gode naborelationer i området. 
Jeg vil særligt gerne understrege Ruslands betydning som en strategisk partner for EU. Kaliningrad-området har en særlig plads i dette partnerskab. Selv om der er blevet sagt ganske meget om den påtænkte strategi for Kaliningrad-området, er den endnu ikke udarbejdet. Jeg foreslår, at vi fokuserer på områdets sociale og økonomiske udvikling, og vi er villige til at dele vores erfaringer med Kaliningrad og også med resten af det nordvestlige område af Rusland. Vi må heller ikke glemme Ukraine eller Sydkaukasus. De skal have stillet et forhold med EU i udsigt. Jeg har skrevet til parlamentsformand Cox og de andre ledere af EU om dette.
Udkastet til en forfatningstraktat, som er udarbejdet af Det Europæiske Konvent, skaber en god demokratisk og institutionel balance, som Litauen finder acceptabel. Dette dokument skal dog stadig ændres og gøres mere præcist. Vi skal finde løsninger på følsomme og åbne problemer og også iværksætte en drøftelse af punkter, der ikke blev drøftet af konventet. Regeringskonferencens største udfordring bliver at enes om den institutionelle reform af EU. Hvis det ikke lykkes os, vil et EU med 25 medlemsstater ikke blive en stærk leder. 
Europa handler ikke kun om stemmer i Ministerrådet eller kommissærer med ens status fra hver stat. Det handler også om en kompromissøgende ånd. Det er nødvendigt at finde en balance. Alle stater skal have ens rettigheder og muligheder i EU. Jagten på kompromis, som er en karakteristisk egenskab for EU, bliver særligt vigtig i det udvidede EU. Vi skal respektere hinandens kultur og identitet. Alt dette vil være med til at sikre EU's succes fremover. 
Det vil have en forenende og symbolsk betydning, hvis indledningen i forfatningen henviser til de kristne rødder, da nutidens Europa blev dannet på baggrund af specifikke værdier. 
Sideløbende med de institutionelle emner står regeringskonferencen også over for den vigtige drøftelse af fælles udenrigs-, sikkerheds- og forsvarsemner. Vi skal undgå at duplikere de nuværende NATO-strukturer. Den politiske udvikling i verden og Irak-krisen har vist, at Europa skal samordne sine handlinger på det udenrigspolitiske område og tale med en stemme. Det er særligt vigtigt, at den transatlantiske forbindelse fortsat er levedygtig og uundværlig. EU's fremtidige sikkerhedsstrategi skal værne om disse principper. 
Under min edsaflæggelse som Litauens præsident i februar 2003 fremlagde jeg Litauens vigtigste strategiske mål. Jeg lovede den litauiske befolkning, at vores land ikke alene søger beskyttelse i Europa, men også vil sidde med ved bordet, når Europas skæbne skal afgøres. Jeg sagde også, at Litauen vil udvide stabilitets- og sikkerhedsområdet, så længe vi er med i Europa. Jeg tilslutter mig stadig disse ord.
Afslutningsvis vil jeg gerne erindre Dem om Robert Schuman, EU's stifters, ord i hans bog . Han skrev, at "Europa prøver at finde sit eget ståsted. Europa ved, at dets skæbne ligger i egne hænder. Europa vil aldrig komme så tæt på at nå målet igen. Europa bør ikke tabe det hele på gulvet, nu hvor skæbnetimen er nær - det er Europas eneste mulighed for at indfri forventningerne." Disse ord opsummerer ikke kun den grundlæggende opfattelse og filosofi bag Europas forening, men hjælper også med at forstå ånden i Europa. 
Formanden.
   - Jeg vil gerne takke præsident Paksas for hans bemærkninger i dag, som understøtter vores voksende forbindelse til og bånd med de kommende stater i EU.
