Presentation av det spanska ordförandeskapets arbetsprogram (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets uttalande om presentationen av det spanska ordförandeskapets arbetsprogram.
José Luis Rodríguez Zapatero
Herr talman, herr Barroso, mina damer och herrar! Jag vill rikta mina första ord till ett land som har drabbats av lidande och tragedi: Haiti.
Jag vet att vi alla delar det deltagande, den solidaritet och det engagemang som alla EU:s institutioner - det roterande ordförandeskapet, kommissionen, rådet och parlamentet - har uttryckt för detta land i nöd, för detta folk som slits sönder av död, förödelse och våld efter en historia präglad av fattigdom och även konflikter.
Det är sällan vi får tillfälle att visa vad vi som européer kan åstadkomma på det sätt som vi nu ska göra med anledning av tragedin i Haiti. Vi ska visa vårt engagemang för vad som händer i världen och för de länder där nöden är som störst.
Vi som innehar det roterande ordförandeskapet har från allra första stund i samordning med kommissionen och den höga representanten försökt agera med anledning av tragedin i Haiti. Förra måndagen träffades biståndsministrarna i rådet och nästa måndag kommer EU-ministrarna att träffas i rådet för att planera snabba insatser i form av bistånd och humanitärt samarbete på alla fronter för Haitis framtid. Jag är helt övertygad om att världssamfundets insats kommer att vara en stark och gemensam insats och att EU kommer att visa sig vara situationen vuxen. När det gäller tragedin i Haiti är det dess lidande befolkning som är de enda huvudpersonerna och jag hoppas och tror att vi kommer att göra allt vi kan för att bidra till att få i gång en fullständig återhämtning. Det är något som både det europeiska samhället och framför allt våra djupt rotade övertygelser kräver.
Herr talman! Det är en ära för mig att stå inför er för att beskriva det spanska roterande ordförandeskapets viktigaste prioriteringar under de kommande sex månaderna. Det är mer än en ära, det är en stor ära, Det är en stor ära eftersom jag talar för ett land som under de kommande sex månaderna firar sitt 25-årsjubileum av anslutningen till vad som då var Europeiska gemenskaperna.
Jag talar för ett europeiskt och pro-europeiskt land, ett land som har genomgått stora omvälvningar under de senaste 25 åren i fråga om utvecklingsnivå och välfärd, vilket till stor del har varit en följd av medlemskapet i EU. För generationer, många generationer, av spanjorer var Europa drömmen. Det var drömmen om demokrati, om öppenhet mot omvärlden, om utveckling, om välfärd, om välfärdsstaten, om frihet. Det är detta vi har sett i Europa, vad Europa har gett oss och vad vi har gett Europa.
Tjugofem år senare känner vi lojalitet mot Europa och engagemang i unionen, och det finns inget starkare sätt att visa lojalitet och engagemang för Europa än att axla ansvaret att ta ställning, att ta initiativet och lägga fram förslag. Det är detta vi vill göra under de kommande sex månaderna.
Det kommer att vara sex månader av förändringar eftersom vi övertar det roterande ordförandeskapet i en tid av ekonomiska omvälvningar till följd av den allvarligaste krisen på 80 år. Det är en tid av politiska omvälvningar på grund av Lissabonfördraget, som förändrar det sätt på vilket EU styrs. Det är en tid av omvälvningar i fråga om utrikesrelationer, eftersom globaliseringen breder ut sig och det uppstår nya tillväxtländer. Det är också en tid av förändring när det gäller det förhållande som EU måste ha med EU-medborgarna för att förverkliga allt det som fastställs i Lissabonfördraget. Det kommer alltså att vara en tid av förändring i särskilt två avseenden: för det första den allvarliga ekonomiska kris som vi går igenom och för det andra Lissabonfördraget och dess nya institutionella relationer.
När det gäller den ekonomiska krisen vill jag säga följande. Vi vet att det är den allvarligaste kris vi har upplevt på 80 år och vi vet att den, precis som var fallet då, har orsakat en oöverträffad nedgång i global produktion och internationell handel. Vi känner till de allvarliga följder som den har fått världen över och i EU. Antalet arbetslösa har ökat med 8 miljoner, varav många finns i mitt land. De offentliga finanserna har påverkats och därmed också förutsättningarna att uppnå finansiell stabilitet, vilket har tvingat oss och fortfarande tvingar oss att vidta akuta samarbetsåtgärder. Den har också fått oss att börja överväga förändringar av den europeiska ekonomin och dess produktionskapacitet och att stärka konkurrensförmågan hos unionen som helhet.
Vi måste fortsätta med de finanspolitiska stimulansåtgärderna tills återhämtningen är en realitet. Vi måste förbinda oss att upprätthålla stabilitets- och tillväxtpakten och uppnå kommissionens mål för 2013. Vi måste också utforma en ekonomisk strategi för 2020, vilket kommissionen just nu arbetar med, och detta måste enligt det spanska roterande ordförandeskapets uppfattning vara en nyckelfråga under de kommande sex månaderna.
Vi är medvetna om EU:s starka sidor och svagheter. Vi är medvetna om att vi sedan mitten av 1990-talet har tappat i tillväxtkapacitet, i tillväxtpotential. Vi är medvetna om att vi sedan mitten av 1990-talet har tappat i produktivitet jämfört med de stora ekonomier som vi konkurrerar med. Vi är också medvetna om att vi har problem på en del konkreta områden som kommer att vara av avgörande betydelse för vår framtida tillväxt, konkurrenskraft och innovation i en globaliserad värld.
Men det finns också starka sidor som vi måste komma ihåg. Våra starka sidor är uppenbara: vi står för nästan en tredjedel av världens BNP. Vi är tveklöst ledande på exportområdet och näst störst, efter USA, när det gäller forskning, utveckling och innovation. Nästan 60 procent av det globala utvecklingsbiståndet kommer från oss, vilket är en stor styrka för EU.
Vad ser Spanien som de viktigaste prioriteringarna för att ge Europa nya ekonomiska krafter, för att skapa en ekonomi som är hållbar från konkurrens-, miljö-, och samhällssynpunkt? Jag ska ta upp fyra övergripande teman som jag vill lyfta fram och som bör ingå i 2020-strategin. Jag skulle kunna sammanfatta dem genom att säga att när det gäller ekonomin måste EU satsa på sig självt. Man måste gå vidare med den ekonomiska unionen och samarbetet, och börja med medlemsstaternas ansvarskänsla, men också se till att gemenskapsinstitutionerna, framför allt kommissionen, får nya befogenheter att gå i täten och uppnå mål.
Mina damer och herrar! De senaste tio åren har vårt energiberoende ökat med nio procentenheter och det här är ett av de viktigaste områdena där vi måste vidta åtgärder och få till stånd en förändring. Energiberoendet har ökat från 44 procent till 53 procent i EU totalt. Dessa nio procentenheter motsvarar exakt 64 miljoner euro som vi i EU skickar till andra länder. Vet ni hur mycket det är? Det är i stort sett lika mycket som samtliga länder i EU spenderar på offentliga investeringar i forskning, utveckling och innovation. Vi måste förändra vårt energiberoende och minska det för annars kommer vi att bli ännu mer ekonomiskt sårbara.
Vad måste vi göra? Framsteg har gjorts på energiområdet, men inte de framsteg vi önskar. Vi måste upprätta en permanent gemensam energimarknad som kan stärka hela unionen och unionens ekonomi. Det finns två viktiga saker som vi behöver för att göra detta: sammankopplingar av energinät, eftersom de förväntningar som sattes upp 2002 inte har infriats, och ett gemensamt regelverk för att befästa en gemensam energimarknad.
Om vi lyckas koppla samman energinäten i södra, östra och norra Europa, om vi sätter upp detta som en viktig prioritering och ger kommissionen bestämmanderätt kommer vårt energiberoende att minska och vi kommer att uppmuntra utvecklingen av förnybara energikällor som till sin natur kräver en varierad energidistribution.
Mina damer och herrar! EU kan inte bli en ledande aktör i fråga om ekonomisk konkurrenskraft förrän man agerar tydligt för att ta itu med alla avgörande aspekter som rör sammankopplingen av energinät och frågan om en gemensam marknad.
Det andra viktiga målet: vad är det i ett modernt samhälle som skapar mest tillväxt och innovation? Investeringar i informationssamhället och de nya tekniker som har förändrat nästan allt i världen. Fyrtio procent av produktivitetsförbättringarna i den europeiska ekonomin har uppnåtts tack vare informations- och kommunikationsteknik, IKT. Vi européer är ledande på detta område eftersom vi har ledande företag, men vi saknar en digital inre marknad. Vi vill vidta åtgärder för att upprätta en digital marknad. Vad innebär detta? Det innebär att ta bort hinder, det innebär att satsa på den nya generationen nätverk och främja e-handeln, som blir allt större från dag till dag i alla länder, men som inte kommer framåt när det gäller möjligheterna att handla mellan flera länder.
Om vi gör framsteg med en digital marknad underlättar vi innehållsskapande och stärker den immateriella äganderätten. Tack vare de innovationer som informations- och kommunikationstekniken leder till inom alla sektorer av ekonomin kommer vi dessutom att kunna vara säkra på att mycket snabbt få se resultat i fråga om produktiviteten. Jag vill understryka att det är inom denna sektor som det i dag finns störst möjligheter till innovation, till ökad produktivitet och en stabil sysselsättning.
Det tredje området är ekonomin eller en hållbar industri. Jag ska här bara ge er ett exempel på vad vi ser som en prioritering när det gäller kampen mot klimatförändringarna. Vi vill tillsammans med kommissionen lansera och stödja en plan för att utveckla eldrivna fordon. Fordonsindustrin kommer att genomgå stora omvälvningar och de har redan börjat. Om vi européer gör ett samlat åtagande gentemot denna sektor av industrin och ställer upp en gemensam, delad vision och en gemensam strategi för eldrivna bilar kommer vi att bidra till att minska vårt energiberoende. Vi kommer även att bidra till att bekämpa klimatförändringarna och främja den tekniska innovation som eldrivna bilar utan tvekan kommer att sätta i gång och som även kommer att vara direkt kopplad till informations- och kommunikationsteknikindustrin.
Den fjärde centrala förutsättningen för denna hållbara ekonomi och ekonomiska pånyttfödelse som EU behöver är utbildning, i synnerhet på universitet, som är den plats där man bedriver forskning.
Under de senaste tio åren har Europa inte gjort några framsteg när det gäller antalet spetsuniversitet som räknas till de 100 främsta universiteten. Vi måste slutföra Bolognaprocessen. Vi måste uppmuntra, underlätta och skapa förväntningar på mer europeiska universitet och mer europeisk forskning, för det är tveklöst de som kommer att fungera som en pådrivande kraft för framtiden. Vi konkurrerar inte längre land mot land, utan som européer, som EU, för de andra aktörerna är av Kinas, Indiens, USA:s och de nya tillväxtländernas storlek.
Om vi inte drar största möjliga nytta av de synergifördelar som följer av att vara en ekonomi med 500 miljoner medborgare, vilket innebär tiotusentals företag med enorm kapacitet och miljontals anställda, som är i behov av bättre utbildning, kan vi inte bli de verkligt ledande aktörerna i framtiden i detta globaliseringsscenario när det gäller ekonomiskt välstånd genom innovation och teknik. Vi blir åskådare, inte ledande aktörer. Vägen framåt är unionen: en mer gemensam ekonomisk politik, mer integration, mer delade visioner, mer Europa. Inte att ställa upp nya hinder, utan att ta bort hinder, inte att splittra, utan att samla, att ha en vision av unionen som främjar konkurrenskraft, integration och innovation.
Vi känner förtroende för kommissionen när det gäller 2020-strategin, som även måste omfatta en diskussion om den gemensamma jordbrukspolitikens framtid, eftersom det är en viktig politik när det gäller miljöskydd, en tryggad livsmedelsförsörjning och uppehället för ett stort antal européer. Vi är övertygade om att den debatt som kommer att äga rum i Europeiska rådet och kommissionen och naturligtvis även dialogen med Europaparlamentet kommer att resultera i en 2020-strategi som omfattar verklig styrning och som ställer upp ambitiösa mål och är inriktad på de områden som jag just har nämnt.
Ekonomiska förändringar och politiska förändringar, liksom förändringar av EU:s styrning. Genom Lissabonfördraget inrättas nya institutioner: den permanenta ordföranden i rådet och den höga representanten för utrikesfrågor. Fördraget leder till att parlamentet, som är hjärtat i den europeiska demokratin, blir starkare och till att även kommissionen blir starkare.
Jag kan lova parlamentet, som företräder alla EU:s medborgare, att det spanska roterande ordförandeskapet kommer att vara solidarisk mot och samarbeta med de nya institutionerna. Vi vill att dessa institutioner ska få den betydelse som fastställs i fördraget: dvs. att EU ska fungera på ett sätt som gör det möjligt för den permanenta ordföranden i rådet att företräda EU och fullgöra alla sina funktioner tillsammans med den höga representanten.
Vi är medvetna om att denna sexmånadersperiod blir den första prövningen av hur den nya institutionella strukturen fungerar och vi kommer också att stödja den starkare kommissionen och det starkare parlamentet, som alltmer blir EU:s politiska hjärta. Vi kommer att göra detta och jag hoppas att vi får ett gott betyg i slutet av denna period, för vårt engagemang är mycket starkt. EU styrs av olika krafter och de behöver ha en gemensam linje i form av en solidaritet inriktad på samverkan. Det är så vi ska arbeta.
Herr talman, mina damer och herrar! Vi ser även förändringar när det gäller våra yttre förbindelser som inte enbart beror på tillsättningen av den höga representanten och den nya europeiska avdelningen för yttre åtgärder, utan också på att vi har en beslutsam sexmånadersagenda mot denna bakgrund av globalisering och förändringar. Jag ska berätta om våra utrikespolitiska mål inför alla toppmöten som vi kommer att hålla.
För det första, gemensam säkerhet. För det andra, energi. För det tredje, att främja och utvidga handeln och tekniköverföringen. Och för det fjärde, utvecklingsbistånd, ett område där EU är en viktig etisk ledare i världen.
Under de närmaste sex månaderna kommer vi att föra en dialog om dessa mål med företrädare för Nord- och Sydamerika, i Medelhavsområdet, i Afrika och Asien och med andra europeiska länder utanför EU. Vi kommer att föra en dialog med många världsdelar och regioner genom en intensiv tidtabell av internationella toppmöten, där vi naturligtvis kommer att agera i fullt samarbete med ordföranden i rådet och med kommissionen - för vi kommer att träffa viktiga överenskommelser under de närmaste sex månaderna - liksom även med parlamentet.
Ekonomiska förändringar, politiska förändringar och förändringar av vår vision, av vår utblick mot omvärlden, som är en följd av nya aktörer och globaliseringen. Förutom ekonomin sade jag för ett par minuter sedan att EU även måste satsa på sig själv på det utrikespolitiska området. Jag måste säga att EU behöver satsa på sig själv, att utrikespolitiken måste ta hänsyn till Europas intressen och hur de kan tillvaratas. Frågan om grannförbindelser måste vara en prioritering. Jag menar att vi måste ha mer ambitiösa mål och starkare förbindelser för det är utan tvivel där många europeiska intressen kommer att avgöras.
De förändringar som vi bevittnar och som vi vill driva på genom reformer och förnyelse är också av betydelse för EU:s medborgare. Lissabonfördraget vill - i linje med européernas önskemål - att medborgarna ska känna sig närmare EU-institutionerna. Det vill att medborgarna ska se unionen som ”sin union” och EU som en regering som står dem närmare. För att uppnå detta finns nya instrument som vi ska lansera och stödja under de kommande sex månaderna.
Det första är att folket kan ta initiativ till lagstiftning, vilket är en så viktig fråga för parlamentet. Det andra är att vi vill göra det till en prioritering under denna period att tillsammans med kommissionen göra framsteg när det gäller den viktigaste medborgerliga rättighet som EU kan ägna sig åt, nämligen jämställdheten mellan kvinnor och män. De mest utvecklade och fullkomliga samhällen som har kommit längst när det gäller mänskliga rättigheter och välstånd är de som har en större jämställdhet mellan kvinnor och män. Det är dessa samhällen som är mest aktiva och engagerade i kampen mot det som kommer till uttryck i könsrelaterat våld och kvinnomisshandel och som inte hör hemma eller kan accepteras i ett utvecklat samhälle som EU. Vi föreslår därför att man inför nya system för rättsligt skydd genom en europeisk skyddsorder och genom att skyddet mot det gissel som det könsrelaterade våldet är i en stor del av de europeiska samhällena utvidgas så mycket som möjligt.
EU:s medborgare måste genom våra överläggningar, förslag och initiativ också få veta att social sammanhållning och social integration för att motverka fattigdomen i Europa är omistliga aspekter av unionen och att de viktigaste inslagen i EU:s identitet, förutom demokrati, är välfärd och social sammanhållning. 2020-strategin för ekonomin måste därför, som jag redan påpekat, vara ekonomiskt, socialt och miljömässigt hållbar.
För att uppnå denna sociala hållbarhet föreslår jag att vi kommer överens om en ny stor social pakt i Europa mellan företag och arbetstagare, en stor social pakt i samband med utformningen av 2020-strategin. Det var social dialog och sociala överenskommelser som gjorde EU starkt när det föddes, i tider av svaghet, och nu kan sociala överenskommelser - dvs. en social pakt - i dessa tider av förnyelse och förändring, efter en allvarlig ekonomisk kris, bli en viktig drivkraft för att uppnå våra mål om en effektiv samhällsstyrning.
Herr talman - nu rundar jag av - mina damer och herrar! Låt mig än en gång uttrycka Spaniens tacksamhet gentemot alla länder i EU, särskilt de som stödde vår integration och bidrog till vår utveckling. Jag vill upprepa vårt åtagande gentemot Europa och EU, vårt åtagande för ett sätt att leva, men också för ett sätt att tänka och känna. Det handlar om ett sätt att tänka som tar parti för demokrati, jämlikhet, mänskliga rättigheter, fred och idén att det är genom att leva tillsammans, genom att förena våra folk, våra ambitioner och vår historia som vi har kunnat leva i fred med varandra och som nu och framöver kan göra det möjligt för oss att fortsätta att leva i en stark region av välstånd, välfärd och ideal.
José Manuel Barroso
Herr ordförande från den spanska regeringen! Under de kommande sex månaderna är det Spanien som innehar ordförandeskapet i rådet. Det är ett land med starka europeiska traditioner, ett starkt europeiskt engagemang hos såväl regering som alla politiska krafter och allmänheten, och en president, José-Luis Rodríguez-Zapatero med oantastliga europeiska meriter.
Den europeiska integrationens institutionella motorer kommer att gå på helvarv så snart parlamentets förtroendevotum för den nya kommissionen ger dessa två institutioner en stark och solid grund att gå vidare med den ambitiösa politiska agendan. Jag hoppas att omröstningen kommer att äga rum mycket snart.
Jag vill i denna djupt tragiska stund för Haiti än en gång intyga vår totala solidaritet och önskan att hjälpa dess invånare och offren för jordbävningen. Den förödande jordbävningen har varit i våra tankar ända sedan den 12 januari och vi inledde omedelbart arbetet med att ge all hjälp vi kan. Kommissionen har för närvarande möjlighet att mobilisera 130 miljoner euro och den samlade EU-insatsen i form av direkt bistånd, inklusive bistånd från medlemsstaterna, uppgår till mer än 222 miljoner euro, ej inräknat räddningstjänstinsatser. Kommissionen kan mobilisera ytterligare 200 miljoner euro i mer långsiktigt bistånd. Jag kan försäkra er om att kommissionen och EU visar de solidariska värderingarna och principerna i handling.
Haiti är ett land i Västindien. Jag vill därför framhålla att det finns ett mycket ambitiöst program för yttre förbindelser under Spaniens sex månader långa ordförandeskap i rådet. Jag vill särskilt nämna att Latinamerika och Västindien är prioriterade områden för det spanska ordförandeskapet. Jag är säker på att vi kan räkna med att Spaniens särskilda fallenhet kommer att göra det toppmöte med länderna i Latinamerika och Västindien som ska hållas i Madrid i maj till en framgång för Latinamerika och för Europa.
(EN) Jag ska nu övergå till de politiska prioriteringarna för de närmaste veckorna och månaderna.
Allt pekar på ett kraftfullt och förenat europeiskt agerande. Den misslyckade attacken mot ett flygplan i Detroit var en påminnelse om att vi måste agera gemensamt för att kunna hantera hoten mot säkerheten. Köpenhamnsmötet var en påminnelse om att det globala samfundet inte automatiskt delar EU:s ambitionsnivå: vi måste, som vi har gjort i G20-diskussionerna, fortsätta att vara pådrivande för en positiv och framåtblickande internationell process. Bara med ett förenat Europa kan vi forma globaliseringen.
Men vi måste titta på situationen i vår egen ekonomi. Vi vet alla att den europeiska ekonomin befinner sig i ett känsligt läge. Man har med hjälp av kraftfulla åtgärder lyckats förhindra det värsta. Men det finns fortfarande en risk att arbetslösheten kommer att stiga ännu mer och vi måste avgöra när det är dags att börja inrikta sig på att återställa de offentliga finanserna.
Vi måste samtidigt dra lärdomar av krisen. Vi blev till fullo varse om att globaliseringen är en realitet och att vi måste utnyttja den till vår fördel. Vi har visat att våra sociala skyddssystem klarar av exceptionella omständigheter och vi har skapat nya skyddsnät. Men vi såg också de tydliga begränsningarna för medlemsstater att agera på egen hand och vi såg att ett samordnat EU-agerande inte bara fick resultat för Europa, utan också ledde till globala insatser från G20-ländernas sida som saknar motstycke.
Vi måste nu forma rätt framtid för Europa, dess ekonomi och dess samhälle. De utmaningar som vi stod inför före krisen finns kvar och är om något ännu större: hur ska vi klara av följderna av en åldrande befolkning, av vår demografi, hur behåller vi vår konkurrenskraft i en global värld, hur säkrar vi övergången till en mer hållbar ekonomi, för att bara nämna några.
Jag känner mig emellertid säker på EU:s förmåga. Jag tror att en ekonomi som återuppbygger sin styrka har en verklig chans att styra in sina krafter i en ny riktning. Ett samhälle som har kunnat stå starkt i en ekonomisk kris är ett samhälle som kan bygga för framtiden med tillförsikt. Och ett europeiskt ekonomiskt system vars motståndskraft grundar sig på dess gemensamma marknad, dess konkurrensregler och euron kommer nu att behöva dessa tillgångar som pådrivande krafter för en återhämtning.
Jag ser de kommande sex månaderna som en språngbräda för fastställandet av ambitiösa mål, mål som jag presenterade i mina politiska riktlinjer och som vi debatterade förra hösten här i Europaparlamentet.
Detta kommer att utgöra ”EU 2020”-strategin. Vi måste ändra vår ekonomi i grunden för att kunna möta framtidens utmaningar, komma överens om en förändringsagenda tillsammans med Europaparlamentet, medlemsstaterna, arbetsmarknadens parter och samhället i stort och tydligt visa vägen mot en konkurrenskraftig, innovativ, hållbar och socialt inkluderande marknadsekonomi som kan blomstra på den globala marknadsplatsen.
EU 2020 måste rymma både en vision på medellång sikt och insatser på kort sikt. Ju mer vi kan utforma omedelbara åtgärder som för oss närmare våra långsiktiga mål, desto större försprång får vi när det gäller framtida tillväxt och sysselsättning, vilket är vår viktigaste prioritering.
Den förnyade Lissabonstrategin lyckades skapa en insikt om hur strukturreformer direkt kan leda till tillväxt och sysselsättning. Men låt oss vara uppriktiga: många framsteg har raderats ut av krisen och det fanns också en del brister. I själva verket ligger vi fortfarande långt efter våra konkurrenter när det gäller forskning, satsningar på utbildning och högteknologi.
Vi måste nu använda EU 2020-strategin för att skapa nya tillväxtkällor, för att frigöra den inre marknadens potential att driva vår ekonomi framåt. Det förutsätter att man utnyttjar kunskaper och kreativitet för att generera ett verkligt värde i våra ekonomier, att man uppmuntrar innovationer och får marknaden att ta dem till sig - allt från IKT och nya energislag till ren teknik. Det förutsätter att man rustar människor för framtiden genom att ge dem de rätta färdigheterna och har en arbetsmarknad som står redo att ta till vara på möjligheterna att skapa sysselsättning, samt att man riktar in insatserna på de stora problemen, som ungdomsarbetslösheten.
Det är uppenbart att vi i ett socialt perspektiv och ett arbetslöshetsperspektiv i dag befinner oss i en nödsituation. Detta kräver mycket riktade insatser från EU:s sida. Vi måste tillsammans utforma åtgärder på EU-nivå som kan komplettera de nationella insatserna och få positiva sociala effekter.
Det förutsätter också en ekonomi utformad för framtiden - en hållbar och resurseffektiv ekonomi - som dessutom är produktiv och innovativ. Europas enorma industriella tillgångar måste inriktas på att utnyttja ”first mover”-fördelar på morgondagens marknader. Men Europa måste kunna behålla sin solida, moderna och konkurrenskraftiga industribas. Krisen innebär att vi mer än någonsin tidigare måste använda varje satsad euro för att uppnå största möjliga effekt. Och vi måste förstås fullfölja vår reformering av finansmarknaderna så att de återigen börjar tjäna ekonomin i stället för tvärtom.
Det handlar också om vår småföretagarvänliga inställning. Små och medelstora företag är den sektor som kan skapa fler arbetstillfällen i EU och vi gör både dem och deras anställda en stor tjänst om vi minskar deras administrativa bördor och tillämpar en bättre och smartare reglering.
Kopplingarna mellan våra ekonomier innebär att vi alla påverkas av det som sker - på nationell nivå, på EU-nivå, eller från den ena medlemsstaten till den andra. Den nuvarande krisen har inte bara visat oss följderna av det globala ömsesidiga beroendet, utan också de negativa konsekvenser som situationen i ett land kan få i hela euroområdet.
EU 2020 måste därför skapa mekanismer för ökad samordning, en gemensam vision och ett effektivt europeiskt ledarskap. Jag vill tacka premiärminister Zapatero för att han så tydligt har tagit ställning för detta europeiska synsätt i diskussionerna om den ekonomiska politiken, för att han har tagit ställning för gemenskapsfrågor och för Europeiska kommissionens roll i denna vision och i förverkligandet av denna vision. Det är bara med ett europeiskt synsätt, en europeisk vision och europeiska instrument som vi kan leverera resultat för EU:s medborgare.
Detta kommer att vara ett av grunddragen i EU 2020: ökad samordning av den ekonomiska politiken, där kommissionen kommer att dra maximal nytta av de nya möjligheter som fördraget ger, bland annat de som rör euroområdet.
Det är denna vision jag gärna vill diskutera med er under de närmaste veckorna, för en sak som vi har lärt oss av Lissabonstrategin är att en europeisk ekonomisk strategi förutsätter ett totalt engagemang av det politiska samfundet i Europa och av arbetsmarknadens parter. Låt oss tala klarspråk: en del nationella politiker har tidigare gjort motstånd mot starkare styrningsmekanismer inom ramen för Lissabonstrategin. Jag hoppas att alla regeringar i EU efter den läxa vi har lärt oss om det ömsesidiga beroendet inte bara globalt utan även i Europa - den läxa som krisen har lärt oss - nu inser att de fullt ut måste ta på sig ansvaret för EU 2020 och för ett verkligt samordnat och konsekvent agerande inom den ekonomiska politiken på det sätt som förutses i artiklarna 120 och 121 i Lissabonfördraget.
Låt mig till sist tillägga att jag även ser EU 2020 som ett sätt att ingjuta tillförsikt och förhoppningar hos våra medborgare. Vi får inte skyla över att Europa precis som större delen av den utvecklade världen kommer att ha en låg tillväxt under lång tid om vi inte agerar. Fasen av ”det blir värre innan det blir bättre” är förmodligen över, men förbättringen kommer att ske långsamt. Vi måste ta itu med det verkliga problemet med ekonomin, nämligen att Europas potentiella tillväxt riskerar att bli lägre om vi inte agerar sammanhållet och effektivt nu. Våra medborgare - det gäller såväl hushåll som företagare - måste känna att EU är en del av lösningen på deras svårigheter och bekymmer. EU 2020 är för mig först och främst ett svar på detta som ska se till att Europaprojektet kopplas till våra medborgares konkreta behov.
Jag välkomnar därför även initiativet till ett informellt möte i Europeiska rådet den 11 februari för en första diskussion mellan stats- och regeringscheferna. Jag anser också att det är mycket viktigt att hitta tillfällen att diskutera dessa frågor med detta parlament både före och efter det att kommissionen har lagt fram sitt utkast till EU 2020. Jag har därför diskuterat detta med rådet och med ordföranden i Europeiska rådet. Jag menar att vi måste ha en strategi i minst tre steg: ett informellt möte i Europeiska rådet så att stats- och regeringscheferna kan diskutera frågan, Europeiska rådets vårmöte för de första viktiga förslagen och Europeiska rådets junimöte för att godkänna riktlinjerna, så att det finns tid för en bred diskussion av denna fråga och för Europaparlamentets mycket aktiva medverkan.
Jag har i dag riktat in mig på den ekonomiska politiken eftersom jag ser den som vår viktigaste prioritering när det handlar om vad som måste göras först. Men den utgör självklart inte hela vår agenda. Under de närmaste veckorna och månaderna väntar många olika utmaningar. Låt mig bara nämna ett av många exempel: uppföljningen av Köpenhamnskonferensen om klimatförändringarna. Även om vi behöver lite tid på oss att tillsammans tänka över vilken strategisk inriktning den framtida internationella processen bör ha får vi inte sänka vår ambitionsnivå när det gäller de åtaganden som EU redan har gjort.
Vi bör också öka våra insatser genom vår interna politik att främja en uppgradering och modernisering av den industriella basen i vår ekonomi, innovation och utveckling av ny, ren teknik, agendan för energieffektivitet och en säker energiförsörjning, även genom att sätta detta högst upp på förändringsagendan för Europa.
Det är så vi bäst för fram EU:s sak internationellt: ett EU som står redo att agera, som har en tydlig framtidsvision och är fast beslutet att nå dit. Ju mer förenade och effektiva vi är på hemmaplan, desto större genomslag får vi internationellt.
Jag ser verkligen fram emot att samarbeta med detta parlament för att bidra till att göra det spanska ordförandeskapet i rådet till en framgång och se till att vi under de närmaste sex månaderna slår in på en väg som gör att vi kan förverkliga våra gemensamma ambitioner för Europa, ett EU som står medborgarna närmare och som är inriktat på att uppnå tydliga resultat för vårt Europa.
(Applåder)
Talmannen
Tack, herr Barroso! Innan jag ber ledarna för de parlamentariska politiska grupperna att yttra sig vill jag återigen understryka vikten av den vision som José Luis Rodríguez Zapatero lade fram. Det är en vision om utveckling av EU som baserar sig på gemenskapsmetoden. Och tack, herr Zapatero, för att ni framhöll Europaparlamentets roll, en roll som har vuxit avsevärt i och med att Lissabonfördraget har trätt i kraft, och det är samarbetet mellan Europeiska rådet, ministerrådet och Europaparlamentet som kommer att utgöra grunden för den framtida interinstitutionella strukturen och balansen i EU.
I dag förutser vi vilken roll vi kommer att spela under många år framöver. Allt finns inte i fördragen. Vad som händer under det spanska ordförandeskapet är därför mycket viktigt, eftersom det kommer att etablera den politiska praxis som kommer att avgöra vårt sätt att arbeta, liksom EU:s genomslagskraft. Det spanska ordförandeskapet spelar här en särskilt viktig roll och jag tackar för redogörelsen för en vision som i hög grad överensstämmer med Europaparlamentets vision.
Jag vill tacka José Manuel Barroso för hans redogörelse för Europeiska kommissionens ståndpunkt. Kommissionen arbetar fortfarande i samma sammansättning som tidigare, och jag vill å det starkaste understryka att vi faktiskt har en europeisk kommission. Det är fortfarande inte den nya kommissionen, men arbetet med detta pågår oavbrutet. Jag vill särskilt tacka José Manuel Barroso för hans redogörelse för 2020-strategin och hur den ska samordnas. Det här är en grundläggande fråga - hur vi ska samordna 2020-strategin i framtiden - även detta måste baseras på gemenskapsmetoden. Tack så mycket.
Jag ber nu ledarna för de politiska grupperna att redogöra för sina kommentarer och anmärkningar.
Joseph Daul
Herr talman, mina damer och herrar! Ekonomin, de sociala frågorna, klimatet och energin är de viktigaste prioriteringarna för det spanska ordförandeskapet och de kommer med rätta att stå i blickpunkten för EU. Det är därför Herman Van Rompuys första beslut, att kalla till ett möte i Europeiska rådet om ekonomin och klimatförändringarna och nu förstås också Haitistrategin - ni talade om detta och det är en fråga där jag anser att EU måste visa både sin medkänsla och sitt know-how, och ni måste ingripa för att se till att rådet får en större närvaro i Haiti - som jag ser det är en positiv ståndpunkt.
Det är därför den debatt som ni själv, herr Rodríguez Zapatero, startade om en eventuell europeisk ekonomisk regering också är välkommen, trots eller kanske till och med på grund av att åsikterna om detta i dag går i sär. Det är inget konstigt med det. Vi får inte vara rädda, mina damer och herrar, för att på EU-nivå diskutera politik med stort ”P” och vi måste vara ärliga mot oss själva.
Vi får inte vara rädda för stora debatter och jag vill tacka er, herr ordförande i rådet, för ert bidrag till detta, för det är den ekonomiska och sociala politiken som är den stora debattfrågan, den som är viktigast för våra medborgare, den som kräver att vi agerar på kort, medellång och lång sikt. Som José Manuel Barroso påpekade är detta rätt tidpunkt att ta upp frågan om de ekonomiska målen för länderna i unionen. Det är faktiskt en fråga om Europas och dess samhällsmodells överlevnad.
Herr Rodríguez Zapatero! Ni vet vad ekonomiska problem vill säga. Ekonomiska problem är en rekordhög arbetslöshet på nästan 20 procent och ett offentligt underskott på nästan 11 procent i Spanien. Det måste sägas, ert land har problem. Jag välkomnar därför att ni ser en återgång till tillväxt och sysselsättningsskapande som A och O för ert ordförandeskap. Men om jag ska vara ärlig, herr Zapatero - för jag sade ju att vi alla bör tala sanning - är jag inte säker på att de lösningar som ni och den politiska familj som ni tillhör föreslår för att sätta punkt för krisen och förverkliga det sociala Europa är de mest lämpliga.
Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) menar att det inte är möjligt att sätta punkt för krisen och skapa sysselsättning genom att öka de offentliga utgifterna, utan att det krävs en ekonomisk och finanspolitisk ordning och miljöordning som gynnar företag, särskilt små och medelstora företag. Jag tänker framför allt på små och medelstora företag när det gäller sysselsättningen i våra länder och våra regioner. Den sociala sammanhållningen, som har prövats hårt av krisen och av skandalerna kring bonusar och ersättningar som har belönat vissa chefers inkompetens, kan inte grundas på små hantverksyrken utan måste baseras på en stadig tillväxt som kommer så många människor till del som möjligt.
Jag vill avslutningsvis rikta mig till rådet, antingen till det roterande ordförandeskapet eller till det permanenta ordförandeskapet, för att formellt upplysa er om att tiderna har förändrats i och med Lissabonfördraget. Nu måste rådet och parlamentet verka i nära samarbete och som jämbördiga parter. Detta nya förhållande kräver naturligtvis rättsliga normer - och här litar jag på att våra juridiska experter nitiskt tillämpar det nya fördraget - men det krävs också ett ömsesidigt politiskt förtroende och symboliska gester. Jag vill i detta sammanhang upprepa mitt önskemål att ordförandeskapet i rådet regelbundet ska delta i diskussionerna om spontana frågor och svar med ledamöterna i Europaparlamentet, på samma sätt som kommissionens ordförande, José Manuel Barroso, har gjort i flera månader och som ni själv har gjort den här morgonen, herr Rodríguez Zapatero. Ni har sex månader på er att etablera denna princip.
Jag vill därför önska rådets ordförande allt gott inför de kommande sex månaderna och hoppas att vi tillsammans kan föra Europa framåt under denna period. Lycka till!
Martin Schulz
Herr talman! Det spanska ordförandeskapet har ett ambitiöst program som ni, herr Zapatero, har beskrivit för oss. Ni nämnde de fyra viktigaste prioriteringarna om en tryggare energiförsörjning, ökade IT-investeringar, mer utbildning och införandet av ett slags europeisk ekonomisk styrning som ska se till att dessa prioriteringar också blir verklighet. Det är det rätta sättet att gå tillväga och det kommer att föra in Europa i en ny fas.
De utmaningar som denna världsdel står inför handlar inte om parlamentariska sammanträden eller om att arrangera det ena toppmötet efter det andra. Vi har hållit många toppmöten förr. Toppmöten löser inga problem, de stakar ut dem. Det som krävs är att medlemsstaterna faktiskt tillämpar lösningarna på problemen.
(Applåder)
Reaktionerna på ert förslag om ekonomisk styrning visar att det är just här problemet ligger. Varför misslyckades Lissabonstrategin? Det var inte på grund av att den inte hade kunnat genomföras. Nej, den hade kunnat genomföras. Lissabonstrategin misslyckades därför att medlemsstaterna inte ville hålla sina egna löften. Detta nya tillvägagångssätt, denna friska fläkt som ni med detta ambitiösa program vill föra in i europeisk politik, är därför helt rätt.
De gamla strukturerna som vi har haft fram till nu påminner mig lite grann om Don Quixotes vackra häst Rosinante, som trodde att hon var en kapplöpningshäst fast hon i själva verket var en gammal klippare. Vi kommer inte att klara oss in i 2000-talet på Rosinante. Vi behöver nya tillvägagångssätt och ni är därför inne på rätt spår.
Vad EU måste göra är att anamma vissa delar av den spanska modellen. Anledningen till att vi socialdemokrater - och detta säger jag bara en gång - stöder just er är att vi anser att er regering i Spanien är en förutseende regering. Ni har trots starkt motstånd och med stort mod lyckats ge ert land en stark knuff mot en modernisering. För detta förtjänar ni vår största respekt.
(Applåder)
Om ni agerar på EU-nivå med samma energi och beslutsamhet kommer ni att ge Europa samma knuff mot en modernisering. Jag anser att det är modigt av en regeringschef att till exempel säga att våld inom äktenskapet inte är ett nationellt problem utan ett problem som påverkar hela samhället överallt och att vi i Europa, i vårt högt utvecklade och civiliserade samhälle, inte får betrakta våld mot kvinnor som en mindre förseelse, utan som det brott mot de mänskliga rättigheterna som det i själva verket är.
(Applåder)
Den nya politiska kraft som måste ingjutas i Europa hänger mycket starkt samman med våra förväntningar på ert ordförandeskap, herr Rodríguez Zapatero. Jag vill därför tillägga att vi även behöver mer ekonomisk kontroll i Europa. Jag ska ge er ett exempel för att illustrera hur den sociala sammanhållningen urholkas i samhället på grund av att det saknas tillräckligt med kontroll eller inte tillräckligt med mod för att utöva kontroll.
När vi talar om reglering av finansmarknaderna och reglering av banksystemet måste vi även nämna att samma banker för ett år sedan tog emot hundratals miljarder euro i statliga pengar som skulle säkra deras överlevnad och att de i dag inte använder dessa pengar för att ge lån, utan för att spekulera, att de använder skattebetalarnas pengar för att generera skyhöga vinster. Detta urholkar människors förtroende för det ekonomiska systemet. Det urholkar den sociala sammanhållningen. Den del av ert program som handlar om att äntligen utöva kontroll över finansmarknaderna är därför ett viktigt inslag som vi socialdemokrater ger vårt fulla stöd.
(Applåder)
Gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater och demokrater i Europaparlamentet uttalar sitt stöd för ert ordförandeskap, herr Zapatero. Jag anser att det ni här har presenterat är en strategi som verkligen inger förhoppningar. Jag hoppas också att kommissionen kommer att agera med samma kraft och i samma politiska riktning som ert ordförandeskap. Vi kommer att göra vad vi kan för att få kommissionen att slå in på rätt spår under de närmaste sex månaderna och därefter, för vi hoppas att det 18 månader långa tredelade ordförandeskapet innebär att det inte kommer att läggas fram helt nya program var sjätte månad, utan att vi i stället kommer att få en kontinuitet.
Under de närmaste sex månaderna och under de tolv månaderna därefter med denna ordförandeskapstrio kommer ni därför att kunna räkna med socialdemokraternas och demokraternas stöd. Jag önskar er därför lycka till, herr Zapatero.
(Applåder)
Guy Verhofstadt
Herr talman, mina damer och herrar! Vi har faktiskt två prioriteringar för det spanska ordförandeskapet. Jag tror att också ni faktiskt har två prioriteringar. Hur många frågor som än måste lösas under de kommande sex månaderna finns det som vi ser det två huvudfrågor.
Vi har för det första 2020-strategin för EU ”efter Lissabon”. Jag tycker åtminstone att det är en lämpligare beteckning, eftersom befolkningen ändå hade slutat att göra skillnad mellan Lissabonfördraget och Lissabonstrategierna. Bara det är ju ett stort framsteg. Men vi här i parlamentet måste ändå ta detta på allvar.
Den grundläggande frågan är inte om det finns en vilja att minska arbetslösheten eller öka utgifterna för innovation. Det här är något vi alla är överens om. Vi var överens år 2000, vi kommer att vara överens år 2010 och vi kommer att vara överens igen år 2020 och 2030. Nej, frågan gäller något annat: för att utrycka sig kort, om rådet och medlemsstaterna är beredda att ändra den metod som misslyckades i Lissabonstrategin? Jag talar om den öppna samordningsmetoden - vilket underbart uttryck - som innebär att det är medlemsstaterna, inte EU, som bestämmer och att det enda man gör är att jämföra resultaten från de olika medlemsstaterna.
Det är precis som om EU har blivit OECD. Så ser verkligheten ut: man publicerar det ena dokumentet efter det andra.
(Applåder)
Herr ordförande! Redan era inledande uttalanden har varit mycket uppmuntrande: ”ja, vi kommer att genomgå förändringar”, säger ni. Saker och ting måste förändras, vi behöver piskor och morötter. Vi behöver påföljder där det är nödvändigt. Men låt er framför allt inte nedslås - det vill jag uppriktigt säga till både er och Miguel Ángel Moratinos - av den tyske ekonomiministern, som inte tvekade en sekund att kritisera era förslag.
Det måste ju vara ett gott omen! Man kan inte både säga att till exempel Grekland inte gör tillräckligt, att andra länder inte gör tillräckligt, och samtidigt inte ge kommissionen och EU de resurser och instrument som krävs för att de ska kunna ingripa. Man är antingen för det ena eller det andra. Man kan inte få både och.
Jag uppmuntrar er därför att fortsätta på samma väg och jag kan upplysa er om att hela parlamentet, tillsammans med kommissionen, står bakom er när ni konfronterar dem som fortfarande avfärdar behovet av att förstärka denna Lissabonmetod.
När det gäller min andra prioritering handlar den om att försöka hitta en annan strategi för klimatförändringarna, efter Köpenhamnsmötet. Vi måste erkänna att vår strategi misslyckades. Vi måste säga det och vi måste inse det. Det tjänar ingenting till att säga ”ja, men vi hade rätt, det var rätt metod” och så vidare. Nej, det var inte rätt metod. Strategin var dålig för resultatet är dåligt. Därför måste strategin ändras.
För egen del föreslår jag att vi anammar en strategi med tre komponenter. Den första komponenten är att EU ska utse en ”klimatförändrings-tsar” som har mandat att förhandla för de 27 medlemsstaternas räkning, till skillnad från hur det var i Köpenhamn där vi hade den danske statsministern, den svenske statsministern, kommissionens ordförande, Nicolas Sarkozy, Angela Merkel, ni själv och Gordon Brown.
Det innebar att det fanns minst åtta europeiska politiska ledare som ville förhandla. Men det fanns ju inte tillräckligt med plats kring bordet! Det fanns knappt plats för Barack Obama en gång. Där satt sydafrikaner, brasilianare, indier, kineser, Barack Obama och så åtta européer. Hur kan man tro att man ska kunna enas om en ståndpunkt och få de andra att lyssna på en under sådana omständigheter?
Låt oss göra som Världshandelsorganisationen (WTO), det fungerar ju för dem. Där finns det en som har huvudansvaret, som förhandlar för hela EU och uppnår resultat. Vi måste ha samma sak på EU-nivå för att undvika en upprepning av det som hände i Köpenhamn.
(Applåder)
Jag menar att vi dessutom måste vara realistiska. Vi måste vara realistiska i denna fråga. Vi behöver en trepartsöverenskommelse mellan USA, EU och Kina. Detta måste vara målet. Alla de strategier som består i att man säger ”ja, vi får se”, som inte har några allierade i FN, kommer inte att vara någonting värda i morgondagens värld. Morgondagens värld är en värld av imperier och vi måste vara ett imperium.
Det betyder att vi måste sitta med vid bordet. Med vem? Med USA och med Kina. Det är vi tre som måste träffa en överenskommelse. Låt oss inte börja drömma om att samla jag vet inte hur många länder kring ett program. Till syvende och sist måste vi ingå en allians med USA. Det är med USA som vi måste finna en gemensam plattform. En sådan gemensam plattform står, menar jag, att finna i utsläppshandeln. Vi har den och de kommer att följa vårt exempel om vi kan nå en överenskommelse. Det kommer att ge oss en gemensam plattform så att vi tillsammans kan förhandla med kineserna.
Detta, herr talman, var mina två huvudprioriteringar för det spanska ordförandeskapet och jag är övertygad om att José Luis Rodríguez Zapatero med sin ihärdighet kommer att göra detta till ett mycket betydelsefullt och effektivt ordförandeskap.
(Applåder)
Daniel Cohn-Bendit
Herr Rodríguez Zapatero, herr Barroso! Jag vill börja med att anknyta till er kommentar om Haiti. Jag kommer ihåg att en europeisk kommissionsledamot vid namn Michel Barnier år 2006 föreslog att man skulle inrätta en europeisk räddningstjänststyrka kallad EuropeAid. Det här var i José Manuel Barrosos kommission. Om vi hade haft EuropeAid i dag hade EU redan haft en starkare närvaro i Haiti. Herr ordförande! Ta upp Michel Barniers förslag på nytt. Jag är som ni märker ingen sekterist.
Jag vill därefter övergå till vad ni sade om Europas framtid. Jag vill gärna fortsätta med en annan fråga som Guy Verhofstadt diskuterade. Ni talar om tillväxt, men vilken tillväxt? Vilken typ av tillväxt? En av orsakerna till krisen, till miljökrisen - för det handlar om flera kriser, inte bara en - var ju den tillväxt i produktionen som på samma gång var förödande. Om vi på EU-nivå inte diskuterar tillväxtens kvalitet och innehåll skulle vi alltså bara upprepa gamla misstag. Redan där har vi något som man bör fundera på.
Den andra frågan som vi måste hantera gäller det ni sade om tillväxt och en pakt mot bland annat energiberoende. En av grundbultarna i kampen mot energiberoende är energibesparingar. Vi i Europa måste skapa en omfattande pakt för europeiska satsningar på energibesparingar. Miljön handlar om energibesparingar, den handlar om miljarder i investeringar och samtidigt om att skapa sysselsättning. Så glöm inte detta: förnybara energikällor, javisst, men förnybara energikällor som innebär energibesparingar. Och i denna fråga vill jag att EU fattar beslut nu om att fram till 2020 uppnå energibesparingar, inte på 20 procent utan snarare 30 procent. Vi kan om vi vill.
Och så till den andra frågan. Ni talade om eldrivna bilar. Det är gott och väl! Det finns dock något annat som man bör tänka på. Rörlighet handlar inte bara om bilar. Det finns ett viktigt projekt som kan utvecklas i Europa. Ni hade Airbus, ni har snabbtågen. Varför inte utveckla ett stort europeiskt spårvägsprojekt? Spårvägarna behöver rustas upp och moderniseras i hela Europa, i Centraleuropa, i söder, i Latinamerika - ja, överallt faktiskt. Det här kan skapa sysselsättning och det finns en del av bilindustrin som ni inte kommer att kunna rädda. På detta sätt kan ni ge den en annan rörlighetsrelaterad funktion. Ett europeiskt spårvägsprojekt är också en lösning på de klimatproblem som är kopplade till trafiken.
Å andra sidan tog ni med rätta upp utbildning och Bolognaprocessen. Bra! Problemet med Bolognaprocessen är bara att den har gått i en annan riktning än den som ursprungligen var tänkt. I stället för att skapa ett Europa med likvärdig högre utbildning har den högre utbildningen i Europa förvandlats till skolutbildning, där universitet inte längre är platser för forskning och reflektion, utan inlärningsfabriker. Läroplaner har upprättats som studenterna inte kan följa. Om ni vill driva på Bolognaprocessen måste vi därför börja med att ta ett steg tillbaka och ifrågasätta alla de läroplaner som är kopplade till Bolognaprocessen. Reaktionerna kan ses på gatorna i universitetsstäder över hela Europa, där studenter protesterar, inte mot idén om en europeisk utbildning, utan mot att man har låtit den högre utbildningen förfalla för en förment europeisk idé.
Jag vill avsluta genom att tala om er europeiska sociala pakt. En europeisk social pakt och en samhälls- och miljöpakt. Få företagen, fackföreningarna och de stora miljöorganisationerna att sätta sig ner tillsammans. Socialt skydd fungerar inte utan miljöskydd. Det är den tanken som är ny och jag kan upplysa högerledamöterna om att detta var en av de goda idéer som Nicolas Sarkozy införde i Frankrike: det kallades Grenelle, eller rundabordssamtalet, om miljön. Jag anser att det är dags att få ett Bryssel för miljön, att samla alla arbetsmarknadens parter och de högsta företrädarna för miljöorganisationerna kring ett och samma bord. Om ni slår in på den vägen kommer vi att stå bakom er och Europa är lösningen. När det gäller instrumenten måste vi utveckla dem tillsammans.
Timothy Kirkhope
Herr talman! Jag är glad över att Spanien övertar ordförandeskapet i rådet i detta avgörande skede i EU:s verksamhet.
Spaniens medlemskap var tillsammans med Greklands och Portugals ett tidigt exempel på hur EU kan uppmuntra och stötta en ny demokrati - ett exempel som många andra med framgång har tagit efter sedan 1989.
Spanska ledamöter från alla partier har bidragit på ett betydelsefullt sätt till arbetet i detta parlament och innehaft viktiga poster både i parlamentet och i våra grupper. De har haft ett stort inflytande och jag vill här särskilt hylla vår vän Jaime Mayor Oreja, som är en av parlamentets mest inflytelserika personer.
Ordförandeskapet tar sin början då EU befinner sig i ett kritiskt läge och jag önskar det lycka till, men måste tillstå att jag har mina tvivel. Man gjorde ett klavertramp de första dagarna. Förslaget att EU i stället för att bara samordna planerna för den ekonomiska utvecklingen skulle ha rätt att bestämma en obligatorisk ekonomisk politik och införa påföljder och korrigerande åtgärder mot medlemsstater som inte uppfyller kraven är djupt oroande.
Det speglar en mycket gammalmodig, socialistisk inställning till ekonomisk politik som baseras på principen ”befalla och kontrollera” och saknar relevans för att lösa 2000-talets problem. Jag vill inte lägga mig i Spaniens politiska liv, men det finns ett brittiskt talesätt om att man böra sopa rent framför egen dörr först. Det gör inte socialismen.
Vad vi behöver är en ekonomisk politik som respekterar våra medlemsstaters rättigheter, uppmuntrar utbytet av bästa praxis och är inriktad på att skapa ett europeiskt mervärde. En politik som värnar fördelarna med den inre marknaden och utvidgar dem. En politik som skapar ett klimat där entreprenörer och företag kan blomstra och skapa sysselsättning, höja vår levnadsstandard och bidra till ett starkare samhälle.
Vi i ECR-gruppen har stora förhoppningar när det gäller EU 2020-initiativet som en ram för en hållbar och konkurrenskraftig europeisk ekonomi, och vi har utarbetat egna kompletterande förslag som vi hoppas ska föra debatten framåt.
Jag vill helt kort ta upp utrikespolitiken. Jag vet att den har fått en ganska framträdande plats i ordförandeskapets program, men jag måste ta upp en fråga som visserligen nämns men inte med tillräckligt eftertryck enligt min mening. Det gäller Iran. Man måste agera med fasthet mot dess olagliga, brutala och farliga regering. Om vi menar allvar med icke-spridning av kärnvapen måste den iranska regeringen få veta att medan Iran har rätt att utveckla kärnenergi för fredliga ändamål, så kommer man inte att tillåta att Iran för världen bakom ljuset genom att fortsätta att försöka skaffa sig kärnvapen. Man kan helt enkelt inte lita på en regim som tar till mord och våld för att förtrycka sin egen befolkning, en befolkning som har snuvats på sin folkvalda regering, och vi måste agera.
Det spanska ordförandeskapet tillträder med en fulltecknad agenda. Vår grupp kommer att ta ställning till dess förslag och initiativ på deras egna meriter. Om man föreslår en progressiv politik för att stimulera ekonomisk tillväxt, hantera klimatförändringarna, stärka enskildas fri- och rättigheter och ansvar, och uppmuntra samarbete på den internationella arenan i frågor där vi har gemensamma intressen - allt detta är områden där EU kan göra nytta i stället för att skapa en börda.
Om man gör detta kommer man att ha vårt stöd.
Willy Meyer
Välkommen, herr Rodríguez Zapatero. Min grupp anser tyvärr att ert program inte löser själva grundproblemen. Vi menar att det viktigaste för detta ordförandeskap skulle ha varit att rätta till den nuvarande ekonomiska politiken genom offentliga insatser i ekonomin och naturligtvis genom en progressiv finanspolitik för att reglera marknaden.
Recessionen i Spanien och Europa och de arbetslöshetssiffror vars like vi inte har skådat sedan 1930-talet är följden av att man inte har ingripit på marknaden eller i strategiska produktionssektorer, däribland finanssektorn. Ur denna synvinkel finns det dessvärre inget nytt i ert program. Inkomst från arbete straffas och inkomst från kapital gynnas, eftersom det inte sker någon harmonisering av finanspolitiken och den europeiska samhällsmodellen monteras ned som ett led i det som kallas avreglering av tjänster.
Artiklarna 43 och 49 i fördraget skyddar en modell som gynnar marknaden och marknadens frihet i stället för arbetstagarnas rättigheter, och som ni är väl medveten om har vi redan domar från EU-domstolen som legaliserar social dumpning. Det är den faktiska verkligheten. Den här delen av ert program, som vi menar är väsentligt, förändrar eller ändrar därför tyvärr ingenting och inför ingenting nytt. Den motsäger med andra ord den slogan som ni har satt för det spanska ordförandeskapet: ”Förnyelse av Europa.”
På just denna punkt är det inte fråga om någon förnyelse. Här har vi kontinuitet, på grund av valet av José Manuel Barroso, som vi motsatte oss - medan ni, naturligtvis, gav honom ert stöd - och vi anser att denna kontinuitet skadar den europeiska modellen.
När det gäller utrikespolitiken håller vi inte med om att vi måste utöka den militära kapaciteten. Bilderna från katastrofen i Haiti där stridshelikoptrar och marinsoldater sätts in skadar oss. De skadar oss! Det är inte det här som behövs när katastrofer som den i Haiti inträffar. Det som behövs är räddningstjänstinsatser. Det som behövs är läkare, arkitekter och människor som kan lindra smärtan efter tragedin.
Till sist, herr Zapatero, har vi toppmötet med Marocko. Vi är emot att Marocko har en så hög ställning samtidigt som det sahariska folket inte får utöva sin självbestämmanderätt och utsätts för ständiga förföljelser, jag upprepar, ständiga förföljelser av de marockanska myndigheterna. Vi är emot detta toppmöte. Vi anser att det bör hållas ett europeiskt toppmöte om det sahariska folkets rätt till självbestämmande.
När det gäller Staten Israel måste vi vara mycket striktare med grannskapspolitiken och se till att artikel 2 i det associeringsavtal som ingår i grannskapspolitiken följs, för Israel bryter systematiskt mot folkrätten.
Marta Andreasen
Tack, herr talman! Herr Rodríguez Zapatero! Jag har lyssnat uppmärksamt på era förslag inför det spanska ordförandeskapet och kan bara önska er lycka till. Jag ska nu ta upp en realitet.
Jag företräder sydöstra England och många av mina väljare - och även andra EU-medborgare - har under lång tid drabbats av oegentligheter i samband med urbanisering på Medelhavskusten och i andra delar av Spanien. Tre betänkanden har antagits av detta parlament i vilka de spanska myndigheterna uppmanas agera, men förutom att några få politiker har fällts och en ny marklagstiftning har antagits har man inte vidtagit några konkreta åtgärder för att försvara de drabbade.
Mina väljares problem spänner från den dramatiska situation som drabbade Len och Helen Prior från Berkshire, som fick se sitt hus rivas därför att myndigheterna påstod att det hade byggts i strid med kustlagstiftningen, till det som hände Doreen Snooks, även hon från Berkshire, i Alicante, och herr Lohmann i Lanzarote, som inte ens kan bo i de hus som de har köpt eftersom det saknas ordentlig infrastruktur och tjänster.
Som spansk medborgare skäms jag över att se vad som händer i mitt land. Jag är djupt oroad över framtiden för Spaniens turistnäring nu när pressen skriver om det som har drabbat dessa människor.
(ES) Herr Zapatero! Jag ska nu tala till er på ert modersmål, som också är mitt eget.
De som har drabbats är inte människor med stora förmögenheter, de är bara människor som har använt frukterna av sina mödor för att köpa ett hus i ett land med ett milt klimat och vänliga människor, en plats där de kan bosätta sig efter sin pensionering. Dessa människor tvingas helt orimligt betala arvoden till advokater och andra experter för att hävda sin rätt i domstolar, men med små chanser att lyckas.
(EN) EU har försökt intala sina invånare att man finns till för att upprätthålla freden i Europa. Kan den situation jag beskriver främja fred i Europa?
Ni säger att ni kommer att föra Europa ur krisen. Om ni inte kan lösa det problem jag här tar upp, hur troligt är det då att ni kommer att kunna lösa Europas finanskris? Herr Zapatero! Vi kräver en lösning nu. Vi kräver att människor ska kunna bo i de hus som de har köpt. I annat fall måste de få rimlig ersättning så att de kan köpa en likvärdig fastighet.
Detta parlament har bara hotat med att blockera utbetalningen av stöd till Spanien, men jag försäkrar er att om denna situation inte rättas till under det spanska ordförandeskapet, så kommer jag att göra allt i min makt för att se till att detta hot omsätts i handling.
Francisco Sosa Wagner
(ES) Det är med stor glädje jag står i detta mycket speciella forum tillsammans med ordföranden från den spanska regeringen, som jag har uppskattat mycket ända sedan han var en duktig juridikstuderande.
Jag menar att det har slumpat sig så att det roterande ordförandeskapet i EU har gett mitt land bästa möjliga tillfälle att än en gång visa att Spanien vill spela en avgörande roll i Europa.
Som ordföranden sade var det under den långa tiden av diktatur en dröm för folket i Spanien att gå med i EU. Vi är därför alldeles särskilt glada över att vara här och uppskattar det, eftersom vi vet - mina damer och herrar - att denna union av medlemsstater som vi här företräder är det enda svaret på de problem som världen står inför, eftersom de traditionella staterna är oförmögna att finna effektiva lösningar.
Det är mycket viktigt för Europa att finna sin plats genom att definiera sig själv och försvara de värderingar som slogs fast i revolutionens vagga, i böcker som skrevs av dess lysande begåvningar och i dess invånares slagord. Värderingarna är frihet, rättssäkerhet, skiljandet mellan stat och kyrka, och solidaritet. Jag vet därför, herr ordförande, att ni vill göra det mesta möjliga av detta tillfälle för att omsätta Lissabonfördraget i praktiken.
Jag ställer mig bakom de mål som ni har föreslagit, även om vissa av dem är vaga och inte heller lyckas dra en gräns mellan frågor som är av underordnad betydelse och frågor som är av överordnad betydelse. Ett av målen, det som gäller klimatförändringarna, får mig att tycka att kommissionens europeiska linje är den rätta, trots att den misslyckades i Köpenhamn. Det viktiga är att stoppa avfallet från så många nationer som möjligt, för miljarder av jordens invånare ska inte behöva drabbas av konsekvenserna av de rika samhällenas själviskhet.
Jag skulle även vilja lägga större vikt vid försvaret av de mänskliga rättigheterna i världen. När man anklagar EU för att vara en byråkratisk organisation utan själ glömmer man bort att vår själ är stadgan om de grundläggande rättigheterna. I detta sammanhang anser jag att det spanska ordförandeskapet bör agera i följande frågor: man bör inte hålla toppmötet med Marocko förrän Marocko åtar sig att respektera de resolutioner om Sahara som har antagits av FN, ett organ som ni själv har hänvisat till vid andra tillfällen.
När det gäller Kuba och Iran bör ni främja gemensamma insatser för erkännandet av organisationer som står i opposition mot regeringarna i linje med den debatt som ägde rum här i går. Om rättigheter är vår själ, Europas själ, dristar jag mig till att påminna er om att ni lägger stor vikt - vilket ni med rätta framhöll i ert anförande - vid en gemensam energipolitik som Europas ryggrad. Utan detta bromsas allt upp och till och med den internationella politiken riskerar att gå upp i rök.
Jag vill till sist påminna er om att inte glömma bort ert löfte att ge städerna Ceuta och Melilla en liknande ställning som de yttersta randområdena.
Jag rundar av, högt ärade president Zapatero, min käre vän José Luis, med att önska dig all framgång till fromma för det starka, federala Europa som vi båda tror på.
José Luis Rodríguez Zapatero
Herr talman! Jag vill börja med att tacka för tonen och innehållet i de anföranden som har gjorts på de olika parlamentariska gruppernas räkning den här förmiddagen.
Jag vill ta upp de viktigaste frågorna och börja med Joseph Daul. Tack för det ni sade om kampanjen för ekonomisk styrning, en gemensam ekonomisk politik. Ni frågade vad som är målet med en sådan ekonomisk styrning, med en sådan ekonomisk politik och gjorde, om uttrycket tillåts, ett ideologiskt strövtåg bland möjliga grundprinciper bakom en socialdemokratisk idé eller ett socialdemokratiskt projekt. Jag hörde er framför allt uttrycka er reservation när det gäller omdömeslösa höjningar av de offentliga utgifterna och att ni hellre ser ett klimat som gynnar företagen.
Låt mig förtydliga en sak. Det har inte mycket att göra med mitt anförande, men det har mycket att göra med mina politiska övertygelser. Jag är en stark anhängare av stabilitetspakten. Jag är en stark anhängare av budgetbalans under hela konjunkturcykeln. Detta är i så hög grad fallet att den regering som jag ledde och fortfarande leder under de första fyra åren - före den ekonomiska och finansiella krisen - hade ett överskott i de offentliga finanserna och minskade sitt underskott till 32 procent av BNP. Jag är alltså redan omvänd. Underskott och överskott är verktyg, beroende på den ekonomiska konjunkturen. Jag har förvisso, precis som de flesta andra regeringarna i Europa, varit för finanspolitiska stimulansåtgärder som leder till ett offentligt underskott och de offentliga utgifterna har ökat något eftersom de privata investeringarna har avstannat. Detta är inte ett ideologiskt problem. Det är ett problem som rör verkligheten. Finanskrisen innebar att de privata investeringarna och kreditgivningen stramades åt och avstannade. Det verkar rimligt att det enda sättet att på något sätt uppväga denna avmattning i ekonomin är genom offentliga stimulansåtgärder. Detta måste rättas till i takt med att situationen tillåter det och vi måste återgå till att tillämpa stabilitetspakten.
Mitt land kommer i likhet med andra länder att få - och har i själva verket redan - ett stort offentligt underskott. Jag kan dock försäkra er om att mitt land kommer att uppfylla sitt åtagande till kommissionen för 2013 och vara tillbaka på vägen mot stabilitet och ett underskott på högst 3 procent. För att uppnå detta har vi som kommissionen känner till ett åtstramningsprogram, en strikt plan för konsolidering av de offentliga finanserna. Den är strikt i fråga om våra offentliga finanser och vi kommer att följa den.
Jag håller med om att vi måste skapa ett klimat som gynnar företag, ekonomisk aktivitet, initiativkraft och konkurrens. I mitt anförande förespråkade jag faktiskt starkt en gemensam energimarknad och en europeisk digital marknad. Det betyder helt enkelt att främja ekonomisk frihet, initiativkraft och handel mellan européer på energiområdet, och att främja konkurrens därför att det leder till lägre priser och främjar teknisk innovation. På det digitala området, som jag har inriktat mig mycket på här i dag, satsar vi stort på framtiden genom att främja e-handel och överföring av alla de produkter som just nu är under utveckling inom kommunikationstekniken, som svarar för en växande andel av bruttonationalprodukten.
Vårt förslag, och vår plan, är därför att 2020-strategin ska gynna ett Europa utan handelshinder, ska gynna konkurrens, innovation och ett företagarklimat i Europa. Vad regeringarna dessutom måste göra så långt det är möjligt är att inte gå in och ändra förutsättningarna för företagande, men att däremot ingripa och ändra de förutsättningar som har möjliggjort spekulationer, antingen finansiella spekulationer eller fastighetsspekulationer. Det är någonting annat. Ibland uppmuntras spekulationer avsiktigt eller oavsiktligt på grund av vissa idéer inom finans- och fastighetsbranschen. Spanien har drabbats av detta, precis som vissa medborgare, inte bara brittiska medborgare. Det är detta regeringen vill åstadkomma inom ramen för sin behörighet. Ni ska veta att behörigheten i Spanien inte bara ligger på staten, utan också på de autonoma regionerna och kommunerna. Det finns naturligtvis lagar och rättsliga förfaranden, men jag är mycket medveten om det ni tog upp och vi kommer därför att agera.
Alltså: ett ekonomiskt klimat som gynnar företagande, initiativkraft och innovation, men som inte gynnar finansiella spekulationer och fastighetsspekulationer.
Jag är naturligtvis för ett rimligt skattetryck och jag står inte för någon motsatt modell. Medan vi har varit i regeringsställning har jag sänkt skatten för företag, inkomstskatten för arbetstagare och personbeskattningen. Jag ansluter mig utifrån ett interventionistiskt perspektiv till dess filosofi när det gäller beskattning och offentliga finanser.
Jag vill slutligen säga till Joseph Daul att jag noterar ståndpunkten hos hans grupp, som är majoritetsgrupp här i parlamentet, när det gäller rollerna för rådets ordförande - den permanenta ordföranden - och parlamentet. Jag anser att det är en viktig fråga. Jag vill att alla EU-institutioner, de stora EU-institutionerna, ska ha ett ledigt förhållande till parlamentet. Om vi vill göra Europa större måste vi naturligtvis ha ett mer kraftfullt parlament. Det är min åsikt.
Herr Schulz! Tack för era ord. Jag är övertygad om att EU:s principer har mycket att göra med socialdemokratins principer och att socialdemokratin har varit en viktig faktor bakom Europatanken och de europeiska idealen. Jag vill slå fast - trots inflytandet från andra idéer, som har stött på många problem i tillämpningen - att vi ställer oss bakom visionen om social sammanhållning, en vision som är en förutsättning för en samhällstillvänd demokrati.
Herr Verhofstadt! Jag är ytterst tacksam för era ord. Jag håller med om i stort sett allt ni sa. När det gäller samordning och Lissabonprocessens misslyckande så misslyckades den öppna samordningen. Det är vi medvetna om. Vi reviderade den 2004 och nu kan vi antingen ta den på allvar eller år 2020 än en gång tvingas konstatera att den inte fungerade. Styrningen förutsätter en gemenskapsmetod. Jag förstår inte varför en del av er blir förvånade över ord som ”påföljder” och ”krav”. Det finns många beslut inom EU som involverar påföljder. Om man inte respekterar direktiv, om man inte respekterar stabilitetspakten är det naturligt att det bör bli tal om påföljder. Det fungerar dessutom. Vad parlamentet måste ha klart för sig, eftersom EU måste ha det klart för sig, är att det vi har gjort tillsammans har gett goda resultat. Det handlar till exempel om euron, stabilitetspakten och den inre marknaden, som behöver utvecklas och fördjupas för den är en av de viktigaste faktorerna för tillväxt och konkurrenskraft.
Jag håller helt med om det ni föreslog beträffande Köpenhamnsmötet och strategin efter detta, den nya strategin. Jag tycker att det är ett intressant initiativ att det ska finnas en hög myndighet för denna fråga och det stämmer att Köpenhamnsmötet inte ledde till de resultat vi ville ha. Det stämmer att EU:s ståndpunkt var positiv, men att resultatet inte var det.
Herr Meyer! Med all respekt finns det en del saker som vi inte är överens om. Vid sidan om det faktum att EU naturligtvis inte har någon behörighet inom till exempel finanspolitiken, så var mitt program inte konservativt utan snarare ett reformprogram. Det är framför allt ett program som ska spara tid i framtiden, som ska förutse framtiden, vilket enligt min uppfattning är det bästa sättet att gå framåt med ett progressivt program. Ett progressivt program är ett program som ser förändringar, som förutspår dem och har förmåga till förnyelse. Jag hoppas och tror att EU kommer att hålla jämna steg när det gäller detta.
Jag respekterar er ståndpunkt när det gäller Marocko, men jag delar den inte. Nordafrika och i synnerhet Marocko är av strategisk betydelse för EU. Låt oss se till att moderniseringsprocessen fortsätter genom dialog och samarbete och låt oss överlämna lösningen av Saharakonflikten till rätt organ, dvs. FN, som vidtar åtgärder som Spanien naturligtvis stöder och respekterar.
När det gäller Haiti är det sant att vi ofta ser helikoptrar och stridsplan som främjar konflikter och bombar delar av planeten och de upptar en besvärlig plats i våra samveten. Det är ofta svårt för våra samveten och våra övertygelser, men jag måste säga att för mig personligen är helikoptrar och marinsoldater som kommer med livsmedel, upprättar ordning och räddar liv värt en applåd.
(Applåder)
För mig personligen är det värt en applåd. Om EU får en snabb insatsstyrka, som jag hoppas att vi ska få, skulle jag vara för Michel Barniers förslag. Den måste, vilket redan har påpekats, ha civila och militära komponenter så att vi kan agera effektivt så snabbt som möjligt med de resurser som står till vårt förfogande.
Jag har noterat era förslag, fru Andreasen. Jag vill naturligtvis göra klart för företrädaren för gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen att jag håller med om många av de förslag som ni gjorde i ert anförande. I hela mitt anförande talade jag om hållbar tillväxt, en miljömässigt hållbar tillväxt. Jag håller med er om att eldrivna bilar är eller bör vara något som främjar ett annat transportmedel. Jag noterar ert förslag att dimensionen om miljömässig hållbarhet bör vara en grundläggande dimension av den sociala pakten och jag har förstås en djupt rotad övertygelse om att framtiden av innovation, konkurrenskraft och produktivitet ligger i den ”gröna ekonomin”. Den ligger också i kommunikationsteknikens potential och förstås i en gemensam vision av energi, som Francisco Sosa Wagner sa, eftersom detta är centralt för EU:s framtida existens.
Herr Kirkhope! Jag håller med om det ni sade om min landsman Jaime Mayor Orejas personliga betydelse, men jag håller inte med er om att det fanns någon som helst tillstymmelse till ökad kontroll eller ökad centralisering i de tankar, initiativ och politiska förslag som jag har presenterat här i parlamentet. Nej, det är ett politiskt initiativ så att den inre marknaden kan bli större och omfatta fler områden och för att skapa ökad konkurrens och mer innovation. Det handlar om att vi ska gå samman. Att gå samman betyder inte att kontrollera, att förenas betyder inte att styra. Tvärtom, att gå samman är mer demokratiskt, att förenas främjar samarbete.
Jag menar att det vore mycket mer negativt att fortsätta att ha 27 små, centraliserade kontrollsystem eftersom detta i en globaliserad värld skulle göra att vi hamnar i ett underläge gentemot våra konkurrenter som har inre marknader och en gemensam politik, till exempel USA, Kina och Indien. Vi kommer mycket snabbt att märka att om vi inte gör denna stora förändring som européer och genomför denna nya och mer gemenskapsorienterade ekonomiska politik så kommer Indien eller Kina att hinna ifatt oss inom produktion och innovation.
Nej, vi har inget intresse - låt mig med all respekt slå fast detta - inget intresse av kontroll eller interventionism. Det är inte det vi debatterar. När vi talar om 2020 och styrningen så talar vi om vår kollektiva förmåga, summan av synergifördelarna av att ha 500 miljoner medborgare i en världsdel som lyckades generera och sätta i gång den industriella revolutionen, den bästa energianvändningen och de största vetenskapliga framstegen. Om alla dessa krafter förenas kommer vi att ha förmåga att spela en ledande roll, att bevara vår ekonomiska modell, vår välståndsmodell och vår välfärdsmodell. Det är det som är målet.
Och naturligtvis - jag håller fullständigt med er - jag anser att EU har en tydlig ståndpunkt när det gäller Iran. Iran måste följa internationella regler och världssamfundet - och förstås även EU - måste stå fast vid att Iran ska följa de internationella reglerna om kärnvapenspridning. Jag delar er oro och era känslor i denna fråga.
Herr Sosa Wagner! Jag är glad över att vara här tillsammans med er i detta forum, i denna betydelsefulla institution, just nu och i denna debatt. Jag noterar era förslag. Jag instämmer helt i det ni sade om energi, som i hög grad stod i centrum i mitt anförande. Det är framför allt energi som kommer att avgöra Europas förmåga att vara en framstående världsdel, både politiskt och ekonomiskt. Om vi får fler sammankopplingar på energiområdet och minskar vårt energiberoende kommer vi tveklöst att bli starkare ekonomiskt och politiskt.
Energi har som vi väl känner till spelat en avgörande roll genom historien. Energi har lett till att vissa länder har dominerat andra. Det har skett genom kontrollen över och användningen av energi, men nu handlar det förstås också om att spara energi.
Det är EU:s politik, och kommer att fortsätta att vara EU:s politik under de kommande sex månaderna, att försvara de grundläggande rättigheterna. Man gör det genom att agera förnuftigt och försöka se till att framsteg görs där vi tror och hoppas att det är möjligt. Man gör det genom att sträcka ut handen när detta bedöms vara bättre än att stänga dörren. Vi kommer därför att hålla toppmötet med vår granne Marocko. Vi kommer alltid att främja de mänskliga rättigheterna.
Herr talman! Jag är på det hela taget ytterst tacksam för vad som har sagts av språkrören för de olika parlamentariska grupperna. Jag vill uttrycka min respekt för alla deras ståndpunkter. Jag noterar de mer direkta och konkreta frågor som har tagits upp med anknytning till mitt land, som jag företräder med stor stolthet med tanke på vad vi har lyckats uppnå under de 25 år som vi har varit en del av EU. Jag företräder också mitt land med stor ödmjukhet för vi är här för att vara delaktiga och jag tror att det bästa sättet att vara delaktig är att vara ödmjuk, att vara beredd att förenas, att gå samman och tillsammans försvara EU:s viktiga ideal.
(Applåder)
José Manuel Barroso
Herr talman! Jag tror att det finns en allmän konsensus om prioriteringarna för det spanska ordförandeskapet i rådet, naturligtvis med en del nyanser beroende på de olika parlamentariska gruppernas hållning, men det finns en fråga som har tagits upp i flera anföranden och som jag vill anknyta till, nämligen frågan om europeisk samordning, om ett konsekvent agerande, vare sig det gäller våra insatser i samband med naturkatastrofer utanför Europa eller våra insatser inom ramen för de yttre förbindelserna, till exempel efter Köpenhamnsmötet, eller när det gäller den ekonomiska politiken. Och i den frågan tror jag att vi har en lösning. nämligen att tillämpa Lissabonfördraget. Vi behöver inte gå mycket längre.
När det gäller våra insatser i humanitära kriser har vi det berömda Barnierbetänkandet som redan har nämnts här i dag. Det är ett betänkande som jag och det roterande ordförandeskapet, som vid denna tidpunkt var Österrike, bad er kollega och min gode vän, Michel Barnier, att lägga fram. Han var inte kommissionsledamot då och det var mitt eget initiativ att be honom upprätta detta betänkande.
Vi fick betänkandet, som fick stöd från mig och det dåvarande ordförandeskapet i rådet. Det tillämpades därefter inte på grund av att rådet inte ville tillämpa det: det ska vi ha klart för oss. Det är därför vi måste göra mer när det gäller frågan om ett konsekvent agerande i EU:s externa humanitära insatser.
Jag tror att svaret ligger i Lissabonfördraget. Vi har en hög representant som är vice ordförande i kommissionen och samtidigt ordförande i utrikesministerrådet.
Det är därför jag i den nya kommissionen har inrättat den nya portföljen ”internationellt samarbete, humanitärt bistånd och krisinsatser”. Det kommer att finnas en kommissionsledamot, förmodligen en kvinnlig kommissionsledamot, som kommer att ha detta som sin viktigaste uppgift och som kommer att behöva samarbeta med den höga representanten och med rådet så att vi en dag, det är min förhoppning, har en riktig utrikestjänst, men också behörighet när det gäller krisinsatser och räddningstjänstinsatser. Allt detta har att göra med den första frågan.
Den andra frågan gäller internationella förhandlingar, till exempel efter Köpenhamnsmötet. Även här måste jag läsa ur Lissabonfördraget för jag tror att många människor inte har läst det. Artikel 17: ”Med undantag av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken samt övriga i fördragen angivna fall ska den representera unionen utåt.”
Det är hädanefter kommissionen som representerar unionen i utrikesfrågor, inte Europeiska rådet. Det kommer utan tvivel finnas stats- och regeringschefer som representerar sina egna länder. Men vem är det som representerar unionen i utrikesfrågor med undantag för GUSP? Kommissionen.
Jag har därför inrättat en portfölj för klimatagendan och hoppas att kommissionsledamoten, som är en kvinnlig kommissionsledamot, kommer att få det stöd som krävs för att representera unionen i förhandlingarna efter Köpenhamnsmötet. Låt oss även ha detta klart för oss.
Den tredje frågan gäller den ekonomiska politiken. Även här måste man läsa ur Lissabonfördraget. Det finns de som tror att den ekonomiska politiken är en uteslutande nationell fråga. Så är inte fallet. Artikel 120: ”Medlemsstaterna ska betrakta den ekonomiska politiken som en fråga av gemensamt intresse och samordna denna politik inom rådet.” Artikel 121.2: ”Rådet ska på rekommendation av kommissionen utarbeta ett utkast till allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik och rapportera sina resultat till Europeiska rådet”, och längre ned - ni måste läsa hela artikeln - ”För att säkerställa en fastare samordning av den ekonomiska politiken och en varaktig konvergens mellan medlemsstaternas ekonomiska utfall ska rådet på grundval av rapporter från kommissionen övervaka den ekonomiska utvecklingen i varje medlemsstat och inom unionen”.
Det finns alltså en gemensam övervakning. Därutöver, och detta är något nytt i Lissabonfördraget, får kommissionen nu utfärda konkreta rekommendationer, i synnerhet, och jag citerar: ”Om det ... visar sig att en medlemsstats ekonomiska politik inte är förenlig med de allmänna riktlinjer[na] eller att det finns risk för att denna politik kan äventyra den ekonomiska och monetära unionens funktion, får kommissionen varna den berörda medlemsstaten.” Och längre ned: ”Rådet får på rekommendation av kommissionen lämna de rekommendationer som behövs till den berörda medlemsstaten.”
Här blir det dock mycket intressant, för även parlamentet kommer att ha befogenheter i detta sammanhang: ”Rådets ordförande och kommissionen ska rapportera till Europaparlamentet om resultaten av den multilaterala övervakningen.” Med andra ord kommer vi hädanefter alltså att ha Lissabonfördragets mekanismer - det finns ingen anledning att hitta på något nytt ...
(Kommentar utan mikrofon)
Nej, ja, naturligtvis, det har jag redan gjort. Jag behöver inte ert bifall för att säga det ...
Och sanningen är att vi i Lissabonfördraget har, om vi på allvar vill tillämpa det, de instrument som vi behöver för att garantera samordning och konsekvens i agerandet, utan att det behöver uppstå någon politisk eller ideologisk splittring i denna fråga. Det är detta jag vill säga - och det är därför jag måste betona det här i dag: det här är första gången som vi har haft rådets roterande ordförandeskap i Europaparlamentet.
Det spanska ordförandeskapet har ett stort ansvar. Det här är första gången sedan Lissabonfördraget trädde i kraft som vi har haft ett roterande ordförandeskap. Som José Luis Rodríguez Zapatero påpekade - och han har mitt fulla förtroende på grund av sitt engagemang för Europa - anser jag at vi har ett ansvar att tillämpa fördragets bokstav och anda. Både Lissabonfördragets bokstav och anda är mycket tydliga.
Ett starkare Europa! Ett starkare Europa, inte för institutionernas skull, utan så att institutionerna bättre kan tjäna våra medborgares verkliga intressen.
(Applåder)
Talmannen
Tack, herr Barroso! Vi har alla läst Lissabonfördraget och vi vet att allt inte står där. Det är därför det är så viktigt att vi genom att arbeta tillsammans slår fast en tolkning av vad det egentligen står i Lissabonfördraget och att vi tillsammans planerar vårt arbete i EU för många år framöver.
Jaime Mayor Oreja
(ES) Herr ordförande från den spanska regeringen! Jag vill säga att det inte är vilken tid som helst som vi nu går igenom, det är inte vilken tidpunkt som helst i och för EU.
Det ni och ordförande Daul sade är sant: EU och européerna vet att den viktigaste frågan är krisen. Det bör emellertid också påpekas här i dag att det före den ekonomiska krisen, i flera val där valdeltagandet var lågt, kom signaler från européerna om ett växande ointresse och avstånd till EU-institutionerna.
En kris som rör själva värderingarna visade sig alltså både före och under det europeiska integrationsprojektet. Jag vill ta upp detta eftersom vi i och med den tydliga skjuts framåt som Lissabonfördraget kommer att medföra får en första chans att minska denna klyfta mellan européerna och EU-institutionerna.
Som ni påpekade går vi alltså igenom - eller borde åtminstone gå igenom - en övergångs- och förändringstid. Jag vill dock säga att den viktigaste utmaning som vi har framför oss är att vända den process där avståndet ökar mellan européerna och EU:s politik.
En övergång skapar alltid möjligheter. Det finns också risker, men jag uppmuntrar er naturligtvis att ha ett litet antal tydliga idéer som alltid kan föras ut till alla européer. Jag menar därför att en attitydförändring hos alla EU-institutioner, hos oss alla, hos nationella regeringar och parlament, hos politiker, tveklöst är mycket viktigare än Lissabonfördraget i sig. Det räcker inte att Lissabonfördraget träder i kraft för att vi ska kunna tala om en övergång och en förändring i EU eller för att vi ska kunna tala om ambition i Europaprojektet.
Jag vill därför säga er att den viktigaste ambitionen är att få européerna att förstå oss bättre, för de förstår oss ju inte. Vårt språk är otydligt och ibland obegripligt, och vi måste därför inse att detta är ett problem i sig och en utmaning i sig för att vi ska kunna komma närmare européerna. Vi måste ägna mycket mer tid, mycket mer politisk kraft åt att få européerna att förstå oss.
Mina damer och herrar! Till följd av Lissabonfördraget kommer alla ordförandeskap att vara distinkta, olika varandra och mycket krävande, och de kommer att kräva större uppoffringar och mer generositet från vår sida än någonsin tidigare. Jag vill därför säga att jag är mycket glad över att i dag kunna meddela att spanska Partido Popular har ställt sig bakom den spanska regeringens mål för EU-ordförandeskapet i denna viktiga tid för EU.
Vad vi nu måste göra är att uppnå dem på rätt sätt. Jag ska berätta för er hur det spanska ordförandeskapet inte ska mätas. Det ska inte mätas i antalet möten som hålls. Ett bra ordförandeskap kan inte mätas i konventionella tal, stora ord eller gemensamma platser. Det måste mätas i resultat, i realiteter, i vår förmåga att förändra våra attityder - i alla EU-institutionerna - och i vår förmåga att prioritera européernas verkliga problem. Bara på detta sätt kan vi verkligen komma närmare alla européer.
(Applåder)
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Även jag vill för den socialdemokratiska delegationen här i Europaparlamentet, som - vilket ni påpekade - är det parlament som har den största representationen och som är det demokratiskt starkaste i EU:s historia, säga varmt välkommen till den spanske ordföranden i EU och önska honom lycka till i denna avgörande tid.
Det är en avgörande tid eftersom Lissabonfördraget äntligen har trätt i kraft. Det är också en avgörande tid på grund av de nya institutionerna: den nya kommissionen, den permanenta ordföranden i rådet och EU:s höga representant. Det är dock först och främst en avgörande tid därför att vi nu har möjlighet att med hjälp av Lissabonfördraget och de nya institutionerna göra det som måste göras för att hantera den värsta och djupaste krisen på 80 år som har fått allvarliga ekonomiska, finansiella men också sociala följder.
I tio år har EU-medborgarna följt en institutionell debatt och den 7 juni valde medborgarna detta parlament, som företräder 500 miljoner människor. Dessa människor håller ögonen på oss, de har förväntningar på oss och kräver svar av oss. De vill ha samordning och övervakning där det saknades styrning och att ansvarsetiken återupprättas som svar på bristande genomlysning och girighet. Vad de vill är alltså att vi kommer ur krisen och att vi kommer ur den i bättre skick, men utan att svika vår samhällsmodell.
Jag anser därför att det spanska ordförandeskapet gör rätt i att börja med att slå fast värderingarna: vikten av jämlikhet. EU bygger på jämlikhet, jämlikhet inför lagen, men också jämlikhet som själva ryggraden i samhällsmodellen, att bekämpa utestängning och diskriminering, att skydda samhällets svagaste, åtagandet när det gäller bekämpningen av könsrelaterat våld och den europeiska skyddsordern. EU bygger också på kvalitet som en hävstång för framtiden inom innovation och utbildning som alltid har varit ett sätt att öppna upp nya möjligheter för dem som inte har några i dag.
Ordförandeskapet har dessutom träffat rätt i fråga om innehåll och man har hänvisat till vikten av 2020-strategin, som visar att Lissabonstrategin inte fungerade, varför vi inte är nöjda och glada utan måste förbinda oss för mer innovation och bättre energikällor. Sedan har vi också den europeiska avdelningen för yttre åtgärder, att verkligen åstadkomma något i Haiti och handlingsplanen när det gäller frihet, säkerhet och rättvisa.
Låt mig också säga att den även har träffat rätt i sin inställning och i sitt mod att verka för förändring trots nationella fördomar och trots nedgången eller resignationen ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Izaskun Bilbao Barandica
(ES) Rådsordförande Zapatero! Jag önskar er verkligen lycka och framgång, eftersom det kommer att gynna EU och dess medborgare.
Krisen kräver ett globalt förhållningssätt och lokala åtgärder, men ni måste förena er med alla andra. Tillämpa framgångsrika lokala och regionala modeller baserade på den reala ekonomin, samarbete mellan den offentliga och den privata sektorn och närhet till folket. Ta med regionerna, utforma beslutsprocesser tillsammans med dem. Det innebär också att tillämpa Lissabonfördraget, som ger dem en roll för första gången.
I ert program glömmer ni regionerna, och ni förklarar inte hur subsidiaritetsprotokollet ska tillämpas. Ta risker och var innovativa men skaffa lite trovärdighet, för ingen här tror på vad ni säger sedan Spanien drog ned på sina budgetar för innovation.
Det gläder mig att ni stöder jämställdhet mellan män och kvinnor, men ert program är skrivet i maskulin form och språket vittnar inte om någon omsorg om jämställdhetsperspektivet. Verkar inte det vara ett dåligt tecken?
När det gäller Baskien, arbeta för fred, stöd den produktiva ekonomin, arbeta vidare med det baskiska snabbtåget och integrera vårt skattesystem, vårt polisväsende och vårt språk i EU-institutionerna. EU byggs genom att människor, kunskap, viljor och politiska realiteter sammanförs. Det är det som är parlamentet, och jag måste säga att ni har lagt fram ert program och er tidsplan för oss på ett bristfälligt sätt och alltför sent. Parlamentet förtjänar en respekt som jag inte har sett, inte ens vid det officiella öppnandet den 8 januari.
Raül Romeva i Rueda
(ES) Välkommen, herr premiärminister! Jag är dock rädd för att ert ordförandeskap riskerar att ses som en politisk krokodil, dvs. med stor mun och stora idéer men utan öron att lyssna med.
Jag lovar er att inget skulle glädja mig mer än att om sex månader kunna gratulera er för att ni vidtagit åtgärder som gjort det möjligt för oss att ta oss ur krisen - något som verkligen kräver ökad och förbättrad ekonomisk styrning - och för att ni gett EU en ny organisation i socialt, ekologiskt och demokratiskt hänseende.
I dag måste jag dock erkänna min oro för att ordförandeskapets program är otydligt i fråga om exempelvis avsikterna när det gäller stimulansplaner. Dessutom sägs nästan ingenting om ekonomisk styrning av unionen.
För att kunna hantera en verklig skattereform, som innefattar EU-medel för att lägga grunden för socialpolitiken och som har en tydlig ekologisk dimension, måste vi klargöra att det är förorenarna som ska betala och att det även gäller dem som uppträder bedrägligt eller oansvarigt, oavsett om det handlar om en bank, ett multinationellt företag eller en skattesmitare. Jag ser emellertid också en viss försiktighet i era förslag och alltför många eftergifter för dem som utan att skämmas intecknar vår nutid och framtid i socialt och miljömässigt hänseende.
Å andra sidan står det klart att många toppmöten planeras under ert ordförandeskap - med både latinamerikanska länder och Medelhavsländer - men jag vill också framföra min oro i två hänseenden. För det första gäller det ert beslut att se över den universella jurisdiktionen, eftersom detta försvagar oss när vi står inför folkmord och brottslingar som omfattas av den universella jurisdiktionen, oavsett om de finns i Israel, Kina eller Guatemala. För det andra handlar det om fall som Sahara eller Colombia, bland många andra, där handelsavtal prioriteras före försvaret av mänskliga rättigheter.
Avslutningsvis vill jag dock gratulera er och ge er mitt stöd i en viss fråga, nämligen jämställdhet mellan kvinnor och män. Ja, där är ni trovärdiga, där ser jag potential, där tror jag att ni kan göra ett viktigt arbete, för ni har lyckats på många områden. Jag hoppas och tror att ni kommer att fortsätta att vara ett föredöme för många andra länder som ligger långt efter i det här avseendet - och ni kommer att ha parlamentets stöd i ert fortsatta arbete.
Adam Bielan
(PL) Herr talman, herr Rodríguez Zapatero! Ert land har tagit över ordförandeskapet i ett oerhört besvärligt läge - det förhoppningsvis sista skedet i den värsta ekonomiska kris som drabbat vår kontinent på 80 år. Det är därför fullt förståeligt att era främsta prioriteringar för det kommande halvåret är att komma tillbaka till ekonomisk utveckling och att bekämpa arbetslösheten. Men om ni talar om ökad konkurrenskraft för EU:s ekonomi måste vi komma ihåg att det inte kan åstadkommas utan att ekonomin reformeras och uppbyggnaden av den gemensamma marknaden slutförs. Ett annat krav är att vi bekämpar den ekonomiska nationalism som på nytt blossat upp i exempelvis Frankrike.
Det gläder mig att frågan om energitrygghet också har tagits med bland Spaniens prioriteringar. Jag kommer från Polen, där vi bättre än i de flesta länder har förståelse för behovet av att diversifiera försörjningen med material som används för elproduktion. Det handlar då om att diversifiera försörjningskällorna och inte bara distributionskanalerna, som lobbyister som arbetar för det ryska företaget Gazprom försöker övertyga oss om. Jag hoppas att ni om ett halvårs tid kommer att kunna visa verkliga framsteg även på det här området.
Slutligen har vi frågan om EU:s utvidgning, som Miguel Ángel Moratinos nyligen med rätta framhöll som en fråga av grundläggande betydelse. Vi håller vår debatt i dag i ett skede då vårt viktiga grannland Ukraina, som också är ett viktigt grannland i energitrygghetshänseende, just klarat sitt nästa demokratiprov. Jag hoppas att vi om ett halvår kommer att kunna säga att Ukraina har kommit närmare ett EU-medlemskap.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Herr talman! I det spanska ordförandeskapets redogörelse för prioriteringarna på konsumentområdet ägnas sammanlagt två rader åt programmet för styrelseformer. Det åskådliggör den vikt man fäster vid konsumentskydd. Vi undrar därför vad ordförandeskapet tänker göra när det gäller medborgarnas rättigheter. Tänker man slå vakt om dem genom att se över förslaget om fullständig harmonisering till det sämre, eller tänker man begränsa de åtaganden som tillkännagetts?
Avsaknaden av visioner inom den sociala sektorn begränsar sig inte till konsumentområdet. Arbetslöshet till följd av den senaste tidens kris drabbar EU-medborgarna hårt, och de väntar på åtgärder. Framför allt ungdomar befinner sig på ett gungfly. Ordförandeskapets svar är att främja ungdomars anställbarhet genom lärlingsprogram, vilket bara förvärrar exploateringen av dem och ytterligare ökar företagens orimliga vinster. Vi uppmanar det spanska ordförandeskapet att se över sitt program för att värna om fasta anställningar för EU-medborgarna.
Rolandas Paksas
(LT) Jag hoppas också att det spanska ordförandeskapet blir framgångsrikt och att Spanien, vid sidan av de prioriteringar som angetts, också kommer att uppmärksamma ett synnerligen aktuellt problem, nämligen mänskliga rättigheter och friheter. En undersökning av CIA-fängelsen som gjorts av det litauiska parlamentet avslöjade att det i en annan stat, en europeisk stat, inrättats infrastruktur för olagligt fängslande av människor. EU och Förenta staterna kan sägas vara två hörnstenar i den globala politiken och ekonomin, allierade och partner med samma rättigheter, men det betyder inte att CIA-agenter har rätt att spela herrar i suveräna stater på sin egen bakgård. Jag anser att Europaparlamentet bör göra en förnyad undersökning av olagliga överlämnanden och fängslanden i europeiska stater. Resultaten av denna undersökning bör ligga till grund för ett dokument där man kräver att medlemsstaterna villkorslöst garanterar varje medborgares rättigheter och friheter.
Frank Vanhecke
(NL) Det spanska ordförandeskapets uttalanden om invandringspolitik och framför allt gränskontroller är märkligt obeslutsamma. I synnerhet Spaniens tro att sådana frågor bör regleras på EU-nivå ekar mycket tomt med tanke på landets masslegalisering av olagliga invandrare nyligen. Snart blir det också, låt oss säga, nordligare EU-länder som får betala priset för detta, utan att någonsin ha haft något att säga till om i frågan. Det slog mig också att det spanska ordförandeskapet fortsätter att förespråka en aktiv invandringspolitik i en tid av mycket allvarlig ekonomisk kris, när ingen vet hur många miljoner européer som är arbetslösa. Vad vi verkligen måste göra är att stänga våra gränser, på allvar sätta stopp för invandringen och, givetvis, ge ekonomiskt stöd till länder som behöver det. Den fortsatta storskaliga invandring ni förespråkar kan bara leda till storskaliga problem.
Werner Langen
(DE) Herr talman, herr Rodríguez Zapatero! Jag måste ge er en komplimang för er vältalighet. Men vad har ni egentligen att säga? Vad är ert budskap till oss? Vad är innebörden i det ni sa? Jag har hört många anföranden - ni är den 32:a regeringschef jag har lyssnat till - men jag har sällan hört något med ett så till intet förpliktande innehåll. Med tanke på krisen, det kommande toppmötet, den nödvändiga skärpan i regleringen av finansmarknaderna och det faktum att rådet har låtit kommissionen klara sig själv de senaste månaderna, var är er strategi?
Martin Schulz måste ha befunnit sig i ett annat rum om han rekommenderar att vi anammar den spanska regeringens modell här. Jag vill klargöra en sak: EU har inte råd med en arbetslöshet på 20 procent. Vad är det då som är så bra med den spanska modellen? Hur har ni reagerat på krisen? Hur kan ni samordna saker och ting här? Vi efterlyser ledarskap från er sida. Då kommer vi att stödja er. Men vad kan vi göra med något som är så till intet förpliktande? Det är klart att vi är motståndare till våld inom äktenskapet, vem är inte det? Ert enda konkreta förslag var elbilen. Med krisen och toppmötet i åtanke, är det allt ni har att komma med, herr Zapatero? Jag är också bestört över att kommissionens ordförande fick lov att läsa ur fördraget för er i frågan om samordning av den ekonomiska politiken. Ni lyssnade mycket uppmärksamt för det var uppenbarligen första gången ni hörde det!
Allt jag kan säga är att ni bör följa rekommendationerna från er partikollega Joaquín Almunia. Han stod emot rådets motstånd mot stabilitets- och tillväxtpakten. Han bör vara ett föredöme för er. Hjälp honom att trygga stabilitets- och tillväxtpakten. Hjälp honom med det och vi kommer att stå på er sida. Men med de här till intet förpliktande utopierna kommer vi ingen vart i EU.
Hannes Swoboda
(DE) Herr talman, herr rådsordförande! Jag tror inte att Werner Langen lyssnade särskilt noga, för då hade han hört att det talades om en tydlig moderniseringsstrategi och en social pakt. Det förvånar mig inte att ni inte hörde den sociala pakten nämnas, för det är en viktig del av denna strategi. José Luis Rodríguez Zapatero nämnde definitivt arbetslösheten, även arbetslösheten i sitt eget land. Arbetslösheten som helhet är något som oroar oss. Men det är inte han som bär ansvaret för den; de ansvariga är de som de senaste åren har fört en politik som går ut på största möjliga avreglering. De bland er som bidragit till detta bär ansvaret.
Den här sociala pakten behövs verkligen nu, för vi vet att vi måste konsolidera budgetarna. På den punkten har ni rätt, men bara delvis. Vi vet emellertid också att detta inte får ske på bekostnad av samhällets utsatta medlemmar. Man behöver nämligen bara läsa dagens tidningar för att inse att det i dag finns många som t.ex. inte har någon arbetslöshetsförsäkring. Det är inte bara tragiskt för de enskilda människorna utan också något som påverkar den ekonomiska tillväxten, för vi vet mycket väl att människor i de lägre samhällsklasserna drar ned på sin konsumtion i motsvarande utsträckning, och otillräckliga konsumentutgifter är en av orsakerna till att den ekonomiska utvecklingen och tillväxten hotas. Om vi inte skyddar de utsatta samhällsmedlemmarna med hjälp av en social pakt innebär det inte bara ett misslyckande för mänskligheten utan även ett misslyckande för den ekonomiska utvecklingen. Den sociala pakten är därför mycket viktig.
Herr Zapatero! När det gäller i synnerhet den sociala pakten har ni vårt fulla stöd.
Ramon Tremosa i Balcells
(ES) Herr Rodríguez Zapatero! I september förra året närvarade kommissionsledamot Joaquín Almunia i parlamentet, i utskottet för ekonomi och valutafrågor. Sedan han redogjort för den tyska exportens återhämtning och den franska konsumtionens tillväxt sade Joaquín Almunia att krisen skulle bli mycket långvarigare och djupare i Spanien.
Europeiska kommissionen förutsåg i själva verket en fortsatt ökad arbetslöshet och en betydande försämring av de offentliga finanserna för Spanien under de närmaste åren, och i år är det högst sannolikt att vi får se en minskning av bankernas utlåning till familjer och företag.
I september frågade jag kommissionsledamot Almunia varför Europa höll på att återhämta sig och varför Spanien sjönk allt djupare ned i träsket och han svarade ordagrant ”därför att den spanska regeringen inte genomför de reformer som ni och jag är överens om”. Krisen är global, men lösningarna är lokala. Många europeiska länder var snabba att bekräfta att det handlade om en kris, vidtog snabba åtgärder och håller redan på att återhämta sig. Ni har låtit två år gå till spillo och kommer fortfarande inte med några konkreta lösningar.
Ni har brutit PSOE:s fina tradition i Europa. Felipe González hade Europas socialdemokratiska reformvänner som referenspunkt, men ni står mycket närmare en revolutionär sydamerikansk populistisk politik. Reformer gör mer än revolutioner för att hjälpa nationer framåt, och EU är ett utmärkt föredöme i detta avseende. Kom hit med ödmjukhet och ta lärdom i stället för att försöka läxa upp oss.
Två specifika frågor: När kommer vi att kunna tala katalanska här i kammaren? Och till sist, när kommer den spanska staten att upphäva de internationella fördrag som förbjuder 23 länder att flyga till Barcelonas flygplats?
Oriol Junqueras Vies
(ES) Goddag, herr Rodríguez Zapatero. För ett par år sedan försäkrade ni oss att Spanien hade gått förbi Italiens produktion per capita och snart skulle gå förbi Frankrikes. I dag har dock Spanien, enligt internationella kreditvärderingsinstitut, EU:s högsta fattigdomsindex, med en arbetslöshet på 20 procent och ett underskott på 78 miljarder euro.
Vad har hänt, herr Zapatero? Kommer ert ekonomiska recept för EU att vara samma som ni har tillämpat i Spanien?
Detta underskott har inte heller använts för att bygga upp en omfattande kommunikationsinfrastruktur. När kommer vi, EU:s medborgare, att få en järnvägsförbindelse för godstransport som förbinder kontinentens norra och södra delar och passerar Medelhavskusten?
Det är ett underskott som inte heller använts för att driva fram förändringar av produktionsmodellen. Hur ska vi européer kunna tro på er vilja att genomföra EU:s digitala agenda när ni just halverat forskningsbudgeten?
Slutligen - till skillnad från era europeiska kolleger som är företrädda här vägrar Spanien fortfarande att erkänna Kosovo. Hur länge kommer ni att fortsätta att dra fördel av det internationella samfundets tålamod och vägra att godta folkomröstningar om självbestämmande som ett demokratiskt uttryck för folkets vilja?
Lajos Bokros
(ES) Det är betydelsefullt, och också symboliskt, att premiärministern i ett land som nu har EU:s högsta arbetslöshet talar om vikten av att skapa sysselsättning. Jag vill därför fråga den spanska regeringens premiärminister vilka specifika åtgärder som är viktigast för att nå målet med minskad arbetslöshet, inte bara i Spanien utan även i övriga EU?
Den spanska regeringens program är oerhört ambitiöst. Man vill anta en ny strategi för tillväxt och sysselsättning. Samtidigt glömmer man gemenskapens Lissabonprogram, enligt vilket EU skulle omvandlas till världens mest konkurrenskraftiga region. Hur kan man tänka sig en ny strategi och utforma den inom en månad utan att först analysera orsakerna till att det tidigare programmet misslyckades?
Ilda Figueiredo
(PT) Herr talman! Denna period bör förebåda en fullständig förvandling av EU:s politik och prioriteringar.
Arbetslösheten har nått alarmerande nivåer, med mer än 24 miljoner arbetslösa och en ökning med över 5 miljoner bara det senaste året - en situation som även har förvärrat fattigdomen, som nu drabbar mer än 80 miljoner människor. Vi behöver utarbeta en pakt för social utveckling och framsteg som syftar till produktion, särskilt inom jordbruk och industri, till arbete med rättigheter och till social integration, i stället för att som rådsordföranden stå fast vid stabilitetspakten, med dess liberaliseringar och nyliberala diktat.
Som vi redan sett var det de som bidrog till de tilltagande orättvisorna och till prioriterandet av högre vinster för de största ekonomiska och finansiella aktörerna. Samtidigt är det i genomsnitt mer än 21 procent av ungdomarna som inte kan hitta arbete i EU, ett av fem barn lever i fattigdom, och diskrimineringen av kvinnor ökar på nytt. Mot denna bakgrund består utmaningen nu i att bryta med dagens politik ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Mario Borghezio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Enligt Eurobarometerns indikatorer har Spanien den fjärde högsta andelen människor - 21 procent - som lever på fattigdomsgränsen, efter Lettland, Rumänien och Bulgarien.
Under dessa omständigheter, och med tanke på de uppgifter som bringats i dagen vid flera tillfällen, inte minst gällande arbetslösheten, undrar jag vilket slags invandringspolitik det spanska ordförandeskapet föreslår? Det spanska ordförandeskapet säger att man vill öka invandringen.
I nuläget tycker jag att allt detta framstår som klart motsägelsefullt. Varför menar Madrid att Spanien och EU-länderna - för det är inte bara Spanien som har denna arbetslöshetssituation - behöver importera ny arbetskraft? Vill vi ha nya invandrare som varken har hem eller jobb? Vill vi öka det redan oroande antalet människor som lever på fattigdomsgränsen?
Jag anser att vi i stället måste inrikta oss på ett grundläggande mål när det gäller invandring, nämligen att integrera de invandrare vi redan har i vårt land och stoppa ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Mario Mauro
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Välkommen, herr Rodríguez Zapatero. Jag ska medge att jag som stockkonservativ hade föreberett mig för denna debatt som om det handlade om tjurfäktning. Ni har dock talat om jämställdhet och mänskliga rättigheter på ett sådant sätt att jag nu inser vad som förenar oss och inte vad som skiljer oss åt. Ni har varit en försiktig matador och jag ska vara en försiktig tjur och stanna kvar i min inhägnad.
Låt mig dock återkomma till två oerhört tröttsamma frågor om hur ni kan bidra till tolkningen av Lissabonfördragets genomförande. Ni har i ert land på olika områden infört politik grundad på subsidiaritetsprincipen och stöder därigenom de identitetsrelaterade kraven från många befolkningsgrupper, från katalanerna till baskerna, från valencierna till galicierna, och det har inte varit okontroversiellt.
Hur tänker ni nu upprätthålla subsidiaritetsprincipen i förhållandet mellan medlemsstaterna och EU - med andra ord, medlemsstaternas krav på erkännande av sina egna traditioner, sina egna identiteter, sina egna värden - så att EU:s grundläggande princip, ”Förenade i mångfalden”, bekräftas?
Min andra fråga gäller rollen för den höga representanten för utrikes frågor: Efter Lissabon, vem av er själv, ordförande Herman Van Rompuy och ordförande José Manuel Barroso bär ansvaret för att förklara för baronessan Catherine Ashton att det kanske efter tolv dagar är dags att sätta sig på ett plan och flyga till Haiti? Att det är dags att EU:s utrikespolitik får inte bara en budget utan också ett ansikte och en mänsklig förmåga att stödja, precis som de andra ledarna för internationella organisationer har gjort? Om vi inte blandar ihop Haiti med Tahiti, vill säga.
Adrian Severin
(EN) Herr talman! Det spanska ordförandeskapet är det första på posten enligt det nya Lissabonfördraget.
Det här är den första utmaningen. Vi har fördraget, men det måste förstärkas och det krävs mer. En del av detta ”mer” skulle kunna vara den europeiska sociala pakten och europeisk ekonomisk styrning, men alla dessa delar kräver större ekonomiska resurser från EU och harmonisering av medlemsstaternas skattepolitik. Tyvärr har sådana strävanden alltid underminerats av nationella regeringar.
Jag hoppas att det spanska ordförandeskapet kommer att kunna samordna dem bättre än tidigare.
Det spanska ordförandeskapet bör ta itu med EU:s två största motsägelser: motsägelsen mellan alleuropeiska behov och europeiska nationella egoister, och motsägelsen mellan utvecklingsnivån i unionens västra respektive östra delar, med de politiskt känsliga konsekvenser det får. Den politiska känsligheten skiljer sig åt i de två delarna. Man upplever att det behövs mer Europa, och det behovet ser något olika ut i de två delarna på grund av sociala och ekonomiska klyftor. Jag hoppas att det spanska ordförandeskapet kommer att kunna hantera detta.
Det handlar verkligen om utmaningar som återigen kräver större gemensamma resurser och bättre politisk sammanhållning. Jag menar därför att vi inte bara måste läsa fördraget, som är riktigt på alla sätt och ger oss möjlighet till större sammanhållning, utan också ge ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Silvana Koch-Mehrin
(DE) Herr talman, herr Barroso, herr rådsordförande! Spanien tar nu över ordförandeskapet för Europeiska unionen för fjärde gången. Ni vet hur samarbetet med Europaparlamentet fungerar i en rad mycket olikartade situationer.
Nu har vi Lissabonfördraget, vilket betyder att Europaparlamentet nu är er viktigaste kontaktpartner. I ert program säger ni att ni vill förankra EU hos dem som ger det dess legitimitet, nämligen hos EU-medborgarna. Det är ett mycket ambitiöst mål. Vägen dit kan bara gå via dem som företräder EU-medborgarna, dvs. parlamenten. Det gläder mig därför mycket att höra er säga att samarbete mellan de nationella parlamenten, parlamenten i EU:s medlemsstater, och Europaparlamentet är hörnstenen i det sammanhanget. Ni vill föra parlamenten närmare varandra för att kunna föra medborgarna närmare varandra, och det är bra.
Ni har ett stort ansvar i det här avseendet, eftersom ni är det första ordförandeskapet efter Lissabonfördragets ikraftträdande. Andra ordförandeskap kommer att använda er som exempel. Det är ni som så att säga skapar blåkopian. Jag hoppas att kommande ordförandeskap får jämföra sig med er när det gäller samarbetsstrukturer. Jag önskar er all framgång!
Peter van Dalen
(NL) Ordförandeskapet vill påskynda anslutningsförhandlingarna, även dem med Island. Min grupp motsätter sig inte det landets anslutning i sig, men osäkerheten kring återbetalningen av Icesave-lånen till Storbritannien och Nederländerna är alltför stor i nuläget. Island och Icesave har tagit stora risker i många år. Det tycktes inte finnas några som helst gränser, och konsumtionen och beviljandet av lån bara rullade på. Internationella organ som Internationella valutafonden varnade för riskerna, men nej, man fortsatte ohejdat på samma sätt tills lågkonjunkturen slog till. Och nu fäller regeringen i Reykjavik krokodiltårar, märkligt nog. Det hade länge funnits tecken på att saker och ting kunde gå allvarligt fel. Varnad är väpnad. Kort sagt kan Island gå med i EU om man fullgör sina internationella förpliktelser, och det har tydligt angetts hur och när Icesave-lånen ska betalas tillbaka. Det är det enda sättet att bygga upp det förtroende som krävs för ett medlemskap.
Miguel Portas
(PT) Herr Rodríguez Zapatero! Ni vet lika väl som jag att produktionstillväxten i EU kommer att vara långsam och matt de kommande åren. Med tanke på detta förstår jag inte varför ni insisterar på att dra tillbaka stabilitetspakten i dess ursprungliga form, eller med krympta offentliga investeringar och sociala utgifter.
Jag vill också fråga er om det ni inte tog upp i ert anförande. Varför sade ni inget om skatteparadis? Varför sades ingenting om vissa medlemsstaters motstånd mot banksekretess? Varför sades inget om ett verkligt EU-initiativ för beskattning av finansiella transaktioner?
Den fråga jag vill ställa till er är kort sagt denna: Varför saknar era åtaganden alltid ekonomisk rättvisa, ett minimum av rättvisa i ekonomiska frågor?
Enikõ Gyõri
(HU) Bland de gemensamma målen vill jag framhäva hanteringen av den ekonomiska krisen och skapandet av nya arbetstillfällen. Vi är alla medvetna om att det finns tecken på återhämtning i vissa länder, men det återspeglas inte i den generella sysselsättningssituationen. Vad EU-medborgarna verkligen behöver är arbeten. Det är den enda godtagbara grunden för en förnyelse av Lissabonstrategin. Vi får inte göra om Lissabonstrategins misstag i det nya programmet EU 2020. I nuläget kan vi inte se vad som skiljer det från sin föregångare och gör det mer trovärdigt. Hittills har vi bara hört talas om sloganliknande mål och ett oerhört pressat schema för antagandet.
Om Europaparlamentet deltar i processen på ett sätt som står i proportion till dess betydelse är det omöjligt att slutföra processen före utgången av andra kvartalet. Vi behöver ett moget och harmoniserat program i stället för en hastigt hopkommen kommunikationskampanj. Låt oss fundera över följande. Hur ska ansvaret delas mellan medlemsstaterna och unionen? Hur ska strategins genomförande kontrolleras? Vem vill vi att den nya strategin ska gynna? Hur ska unionen företräda alla sina regioners intressen, och inte bara vissa industriers, företags eller länders intressen? Hur ska sammanhållnings- och strukturpolitiken harmoniseras? När man arbetar under press hinner man inte besvara alla dessa frågor. Skyndsamhet får konsekvenser för kvaliteten.
Jag vill göra er uppmärksamma på två EU-frågor som finns med bland målen för det kommande ungerska ordförandeskapet. Den första gäller utarbetande av en gemensam vattenförvaltningsstrategi, eftersom vatten är vår gemensamma rikedom. Tanken på Donau som en grön korridor hänger samman med detta. Vårt andra mål är att ge EU:s regioner ett handtag. Vi måste utnyttja styrkan i dessa gemenskaper.
Marita Ulvskog
Tack för en stark social dagordning - den kommer vi att stötta er med hela vägen. Jag har två frågor. Den första handlar om Köpenhamnstoppmötet. Det blev ett misslyckande och frågan är hur vi nu ska kunna ta tillbaka initiativet när det gäller kampen mot klimatförändringarna. Kan Spanien lägga grunden för ett bindande klimatavtal i Mexiko, där vi inte fördjupar klyftan mellan världens fattiga länder och världens rikare länder? Är det till exempel möjligt att försöka säkra en finansiering av klimatinsatserna som inte tar pengar från det ordinarie EU-biståndet för fattigdomsbekämpning? Det vore en viktig sak för det spanska ordförandeskapet.
När det gäller den sociala pakten låter det väldigt spännande. Men det finns ett allvarligt problem: detfinns inte längre någon vettig balans mellan Europas löntagare och Europas arbetsgivare. Vi har ett utstationeringsdirektiv som har rubbat den balansen och som sätter en sådan social pakt i fara. Det blir för mycket av lönedumpning och för mycket av rå exploatering.
Diana Wallis
(EN) Herr talman! Jag vill tacka premiärministern för hans mycket uppriktiga och europeiska anförande vid inledningen av Spaniens ordförandeskap. Det här är normalt sett ett tillfälle att vara artig, och mina kolleger vet att jag alltid är mycket artig, men jag måste återkomma till frågan om de många brittiska medborgare och andra EU-medborgare som har svårigheter därför att de förlorar sina hem i Spanien.
Jag vill inte göra som den föregående talaren och ta upp det ur ett antieuropeiskt perspektiv. Jag tar upp det ur ett proeuropeiskt perspektiv. Vårt parlament har gång efter annan utarbetat betänkanden och hållit utfrågningar genom vårt utskott för framställningar. Det är ett europeiskt problem. Det är ett problem som rör fri rörlighet. Det är ett problem som rör unionsmedborgarskap. Det är ett problem som rör europeisk rättvisa och tillgång till rättslig prövning i civilmål.
Jag är ledsen, herr premiärminister. Ni sade många oerhört fina saker om EU-medborgarskap och rättvisa och hederlighet. Jag hoppas verkligen att ni kommer att kunna stå för dessa uttalanden inför de EU-medborgare som riskerar att bli hemlösa och förlora sina besparingar i ert land på grund av något som för parlamentet tyvärr framstår som administrativa missförhållanden.
Evžen Tošenovský
(CS) Herr premiärminister! I programmet med ert ordförandeskaps prioriteringar nämnde ni även, i transportavsnittet, Galileo-projektet. Galileo-projektet är ett av EU:s största och mest komplexa. Detta projekt bör redan under det spanska ordförandeskapet gå in i genomförandefasen. Jag vill be er att ägna mer uppmärksamhet åt detta projekt, som är komplext inte bara tekniskt sett utan även i ekonomiskt hänseende, eftersom det inte bringats någon riktig klarhet i finansieringen. Tack vare det spanska ordförandeskapet tror jag att detta program kommer att kunna genomföras framgångsrikt och hela projektet inledas. Det är en enorm uppgift för det spanska ordförandeskapet, eftersom det måste följas av andra mycket viktiga projekt gällande innovation, telekommunikation och andra närliggande frågor.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Herr talman, herr rådsordförande, ordförande Barroso, kommissionsledamot Almunia! Även jag vill koncentrera mig på EU 2020-strategin, eftersom det i dessa kristider är viktigare än någonsin att EU arbetar för sina medborgare och deras jobb. Ni har tillkännagett att EU 2020 är en viktig prioritering, men vid invigningen av ert ordförandeskap i Madrid gjorde ni några kontroversiella politiska uttalanden och fick en hel del kritik, trots att det faktiskt är ett viktigt ansvar att se till att medlemsstaterna håller samma linje. Det kräver diplomati. Kanske är dessa uttalanden från er, det spanska ordförandeskapet, besvärande för ordförande Herman Van Rompuy? Kanske bör ni som medlagstiftare och viktig partner till Europaparlamentet nu, under Lissabonfördraget, arbeta mot lagstiftningsprogrammet? Är det inte i själva verket ert jobb att få till stånd en beslutsam reglering av finansmarknaderna? Det ingår ju också i ert program. I det avseendet var den kompromiss om finansiell tillsyn som nåddes i rådet i december trots allt en besvikelse för parlamentet. Kanske bör ni lägga mycket mer energi på detta, och även på den inre marknaden, där det finns stort utrymme för förbättring? Det här är viktigt för våra små och medelstora företag, vår drivkraft för sysselsättning.
När det gäller EU 2020 vill Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) givetvis också se ett slut på att medlemsstaterna kan göra som de vill och i stället se specifika förslag - här vänder jag mig också till ordförande Barroso - om en gedigen, öppen styrelsestruktur där hänsyn också tas till subsidiariteten. Bryssels befogenheter innefattar t.ex. inte pensionsåldern. Bör Bryssel fatta beslut om reformer av medlemsstaternas arbetsmarknader eller utbildningssystem? Låt oss vara beslutsamma, men låt oss också respektera subsidiariteten.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Det program ni har presenterat är mycket ambitiöst - det kan göra det möjligt för EU att göra stora framsteg: Eftersom jag fått tillfälle att träffa flera medlemmar av er regering vet jag också att de i yrkesmässigt hänseende är mycket kunniga och väl förberedda för att genomföra detta program - jag gratulerar er.
Jag ser särskilt fram emot att samarbeta med justitieministern och inrikesministern, för det är det område jag inriktar mig på som vice ordförande för gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater och demokrater i Europaparlamentet. Vi har ett omfattande arbete och ett antal åtgärder framför oss, inklusive dem som nämndes vid vårt sammanträde i går kväll och framför allt avsåg rättsliga och inrikes frågor. Det spanska ordförandeskapet har beslutat att ta itu med dem på ett modigt sätt.
Det finns många frågor och behövs många lösningar när det gäller EU-medborgarnas grundläggande rättigheter, inklusive materiella och processuella rättigheter för parter i tvistemål och brottmål och frågan om skydd med avseende på återinförandet av den sociala dimensionen i EU:s politik. Vi måste vara uppmärksamma på invandrings- och asylfrågor, och jag tror att vi ...
Marian Harkin
(EN) Herr talman! En av de förändringar som premiärministern talade om i morse är medborgarinitiativet. Jag tycker verkligen att det är passande att ett av de länder vars medborgare röstade ja till konstitutionen är det land som kommer att börja genomföra Lissabonfördraget. När jag försökte värva röster för ett ja till Lissabonfördraget på Irland hänvisade jag faktiskt ofta till Spanien och det spanska folket.
Som politiker har vi dock ett ansvar för att se till att medborgarna känner till medborgarinitiativets verkliga potential men också dess begränsningar. Vi vet att det inte bara handlar om en miljon underskrifter i vilken fråga som helst. Frågan måste ligga inom EU:s behörighetsområde och vi får inte lova mer än vad vi kan leverera.
För det andra nämnde ni livsmedelstrygghet, herr premiärminister. Det gläder mig att se att ni gör framsteg i jordbruksrådet med frågan om att förbättra livsmedelskedjan. Livsmedelstrygghet kan inte garanteras - och kommer inte att garanteras - om inte våra jordbrukare kan få en rimlig och någorlunda stabil inkomst.
Slutligen vill jag berömma er för ert initiativ att utrota det könsrelaterade våldet. Jag ser fram emot att få höra mer om det.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Jag vill till att börja med uttrycka förhoppningen att det spanska ordförandeskapet kommer att nå konkreta resultat till slutet av juni, trots programmets relativt generella karaktär.
Jag välkomnar att ordförandeskapet är angeläget om att utveckla det europeiska forskningsområdet och säkra rörlighet för forskare. Det kommer dock att bli svårt att åstadkomma i en tid som präglas av arbetsmarknadsrestriktioner. Jag hoppas att arbetsmarknadsministrarnas informella möte i slutet av månaden kommer att ge konkreta resultat på det här området.
Programmet innefattar också en översyn av handlingslinjerna för TEN-T. Det vore önskvärt att man i samband med översynen också tar hänsyn till Donaustrategin, som är ett åtagande från Europeiska kommissionens sida för 2010 även om den inte nämns uttryckligen i ordförandeskapets program.
Inom energisektorn vore det önskvärt att förbättra den europeiska handlingsplanen för energieffektivitet och anta energihandlingsplanen för 2010-2014. När det gäller den förra anser jag att översynen av den även bör innefatta ett förslag om finansiella resurser, särskilt med sikte på byggnaders energieffektivitet. Den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa har innefattat EU:s medverkan i finansieringen av gasledningen Nabucco. Det ligger i EU:s intresse att denna finansiering fortsätter även inom ramen för energihandlingsplanen för 2010-2014.
Vad det östliga partnerskapet beträffar bör det påpekas att EU:s förbindelser med Ukraina är oerhört viktiga. Jag vill också passa på att be er att inte glömma södra Kaukasus, som är en viktig alternativ energikälla för EU, eller Moldavien, som är i stort behov av stöd från EU nu under övergången till demokrati.
Gianluca Susta
(IT) Herr talman, mina damer och herrar, herr Zapatero! Tack för ert stora engagemang under denna valperiod för de frågor ni har nämnt, även om det nu inte längre handlar om att räkna upp alla viktiga frågor utan om att göra konkreta insatser för att ge EU nytt liv.
Vi måste avsluta denna period som handlat om att inrätta institutionella strukturer och i stället ta itu med de viktiga frågor som fortfarande hindrar EU från att konkurrera på lika villkor med sina internationella partners. Vi måste få veta om EU mycket snart kommer att kunna ta plats i FN och G20, om det vill ha större skattemässig och social harmonisering och vilka resurser det vill satsa på den europeiska ekonomin för att verkligen kunna göra det som dess internationella konkurrenter gjort.
Vi - och detta säger jag även till ordförande José Manuel Barroso - måste komma med konkreta åtgärder för att ge EU nytt liv, för om sex månaders tid kommer vi inte att se samma resultat som vi sett tidigare under andra omständigheter. Vi vill också veta om vi äntligen har kommit dithän att, som Henry Kissinger skulle ha sagt för trettio år sedan, de främsta ledarna i världen vet vilket telefonnummer de ska slå när de behöver tala med någon i Europa, i stället för att bara kontakta medlemsstaterna.
Det som står på spel är EU:s värdighet såsom den framgår av Lissabonfördraget, men också den europeiska sociala modellen, denna grundläggande demokrati som vi ledamöter i gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater och demokrater i Europaparlamentet med eftertryck kräver och som vi vill att våra medborgares framtida välfärd ska baseras på.
Paulo Rangel
(PT) Herr talman, herr Rodríguez Zapatero, herr Barroso! Jag vill klargöra att det finns vissa tvetydigheter i det anförande vi har hört här, särskilt när det gäller ekonomiska frågor. Målen och de syften som angetts är vettiga, men vissa oklarheter kvarstår. Framför allt finns det inga konkreta åtgärder för att bekämpa arbetslösheten. Trots detta förbehåll vill jag dock i mitt anförande koncentrera mig på institutionella frågor.
Det spanska ordförandeskapet talar mycket om frågan om medborgarinitiativet, och om ett snabbt inrättande av systemet för den europeiska avdelningen för yttre åtgärder. Jag tror att det i dag, på institutionell nivå, också är viktigt att säga något om förbindelserna med de återstående institutionerna, eftersom vi befinner oss i ett inledningsskede när det gäller Lissabonfördraget.
Jag anser också att det är viktigt att rådet och det spanska ordförandeskapet tydligt visar en vilja att samarbeta med kommissionen och parlamentet, för att klargöra hur förbindelserna mellan kommissionen och parlamentet kommer att fungera inom ramen för Lissabonfördraget - det spanska ordförandeskapet har ju nu en unik möjlighet att skapa prejudikat.
Vad det spanska ordförandeskapet gör med avseende på de tidigare nämnda förbindelserna med å ena sidan kommissionen och å andra sidan parlamentet, och med Europeiska rådets ordförande själv, vittnar tydligt om vad som kommer att ses som Lissabonfördragets framgång.
Mot den bakgrunden skulle jag vilja ha tydligare information om hur ni ser på strukturen för förbindelserna mellan det roterande ordförandeskapet, kommissionen, parlamentet och rådets ordförande.
Alejandro Cercas
(ES) Käre premiärminister Zapatero! Välkommen, lycka till och tack för ert anförande. Tack framför allt för att ni nämnde den europeiska sociala stadgan. Äntligen är det någon i rådet som förstår att EU inte kan byggas utan arbetstagarna, och än mindre mot arbetstagarna.
Äntligen är det någon i rådet som börjar förstå att vi har ett mycket allvarligt problem, med miljontals desillusionerade människor och fackliga organisationer som känner sig uteslutna från den europeiska integrationsprocessen - en process som bara ser till näringslivsperspektivet, har förlorat sina politiska ambitioner och i stort sett saknar sociala ambitioner.
Det är två saker som har förgiftat förbindelsen med parlamentet och med fackföreningsrörelsen. Den ena är den Europaomfattande arbetarrörelsen, som innebär ett hot mot nationella sociala modeller, och den andra är arbetstidsdirektivet, som hotar historiska landvinningar och förenandet av yrkesliv och privatliv.
Ni talade om sex månader av förändring. Förändrade förfaranden och en förändrad riktning. Ni kommer inte att kunna förändra allt, men slå in på en ny väg, en väg som EU behöver, för EU behöver arbetstagare och det kommer inte att vara möjligt att bygga bara ett ekonomiskt Europa; det måste också vara ett politiskt och socialt Europa.
