Irak
Puhemies.
 Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Irakista.
(Jotkut parlamentin jäsenistä nostivat esiin rauhan puolesta vetoavia banderolleja.)
Voisivatko parlamentin jäsenet ystävällisesti laskea banderollinsa alas ja istua paikoilleen, jotta voimme ryhtyä kuuntelemaan neuvoston julkilausumaa. Arvoisat jäsenet tuntevat työjärjestyksen. Olkaa hyvä ja istukaa alas ja laskekaa julisteenne. 
(Parlamentin jäsenet noudattivat puhemiehen pyyntöä.)
Puheenvuoro on neuvoston puheenjohtajalla, Kreikan ulkoasiainministerillä Papandreoulla.

Papandreou
Arvoisa puhemies, haluaisin todeta vastauksena tälle rauhanilmaisulle, että neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden ulkoasiainministerien 27. tammikuuta tekemien päätösten nojalla puheenjohtajavaltio Kreikan on tehtävä kaikki mahdollinen rauhanomaisen ja diplomaattisen ratkaisun löytämiseksi Irakia koskevaan ongelmaan.
Irak aiheuttaa meille monenlaista huolta. Haluan ensiksi kertoa teille Irakin tilanteesta ja siitä, missä nyt mennään, vaikka tähän liittyykin myös useita muita asioita. Irak koettelee suhteitamme ja toimielimiämme ja on asettanut meille kaikille vakavasti otettavan haasteen. Ensinnäkin Euroopan unionin 15 jäsenvaltion yhtenäisyys on joutunut koetukselle, kuten myös tulevan 25 tai 28 jäsenvaltion unionin yhtenäisyys. Yhdysvaltain ja Euroopan unionin suhteet eli transatlanttiset suhteet ovat joutuneet koetukselle, kuten Euroopan unionin suhteet ja arabimaihin ja islamilaiseen maailmaan. Myös Persianlahden alueella sijaitsevat valtiot, jotka myös varmasti kantavat erityistä huolta asioiden etenemisestä, ovat joutuneet koetukselle. Monenvälisen diplomatian käsite ja ennen kaikkea YK:n merkitys, tulevaisuus ja toimintatapa ovat joutuneet koetukselle. Samalla meidän on vastattava uusiin haasteisiin, kuten joukkotuhoaseita ja kansainvälistä terrorismia koskeviin kysymyksiin. Myös meidän toimintatapamme, se, kuinka aiomme tehostaa toimiamme näiden uusien uhkien torjumiseksi, on joutunut koetukselle. Tähän asiaan Eurooppa voi vaikuttaa. Olemme unioni, joka uskoo yhteisiin arvoihin, joihin tämänhetkisiä ongelmia koskeva toimintatapamme perustuu. 
Haluan tässä vaiheessa korostaa, että puheenjohtajavaltio Kreikka on toteuttanut merkittäviä unionin yhtenäisyyteen liittyviä toimia ja että Euroopan unioni on tehnyt kaksi tärkeää päätöstä. Tiedätte, mitkä nämä päätökset ovat. Haluan ainoastaan todeta, että 17. helmikuuta pidetyssä neuvoston huippukokouksessa vahvistimme yhteisen kannan ja annoimme merkittävän yhteisen julkilausuman, jossa korostamme, että unionin tavoitteena on Irakin täysi aseistariisunta ja päätöslauselma nro 1441 täysimääräinen noudattaminen. Totesimme julkilausumassa, ettei sota mielestämme ole väistämätön, ja olemme edelleen sitä mieltä. Bagdadin vastuulla on lopettaa kriisitilanne noudattamalla turvallisuusneuvoston vaatimuksia. Unionin jäsenvaltiot tukevat asetarkastajien parhaillaan tekemää työtä ja haluavat antaa heille aikaa ja resurssit, joita he turvallisuusneuvoston mielestä tarvitsevat. Asetarkastukset eivät kuitenkaan voi jatkua loputtomiin. Päävastuu Irakin aseistariisunnasta on turvallisuusneuvostolla. Unionilla on luonnollisesti omat mielipiteensä, mutta päätökset tehdään YK:ssa. Kansainvälisen yhteisön yhtenäisyys ja päättäväisyys, josta on osoituksena yksimielisesti annettu päätöslauselma nro 1441, sekä joukkojen siirtäminen Persianlahdelle ovat olleet ensisijaisen tärkeitä tekijöitä, sillä niiden avulla asetarkastajat ovat saaneet palata alueelle. 
Rauhan, turvallisuuden ja yhteistyön varmistamiseksi laajemminkin Lähi-idässä olemme korostaneet, että unionin politiikan ensisijainen tavoite on Lähi-idän rauhanprosessin elvyttäminen sekä etenemissuunnitelman julkistaminen ja täytäntöönpano. 
Haluan korostaa, että viimeaikaiset tapahtumat Irakissa ovat aiheuttaneet erityistä huolta. Olemme kuunnelleet tarkoin Hans Blixiä, ja voin vakuuttaa, että puheenjohtajavaltio Kreikka pyrkii osallistumaan kaikkiin YK:n menettelyihin ja tapaamaan kaikki Irakin kriisin osapuolet. Olemme jatkuvasti yhteydessä Kofi Annaniin, Hans Blixiin ja Mohamed El Badareihin ja tietenkin useimpiin ellei jopa kaikkiin turvallisuusneuvoston jäseniin. 
Meillä on vastikään ollut mahdollisuus kuunnella Hans Blixiä: UNMOVICin yksityiskohtaisen selvityksen mukaan Irak on nyt aloittanut yhteistyön. Viittaan Al-Samoud-ohjusten tuhoamisen aloittamiseen ja irakilaisten tiedemiesten luottamuksellisiin, nauhoittamattomiin haastatteluihin. Kansainvälinen yhteisö odottaa kuitenkin edelleen, että Irak täyttää kaikki aseistariisuntaan liittyvät velvoitteensa, jotka on määritelty asiaankuuluvissa turvallisuusneuvoston päätöslauselmissa ja erityisesti päätöslauselmassa nro 1441. Tästä syystä kehotamme jälleen Irakin hallitusta noudattamaan välittömästi näitä päätöslauselmia. 
Edessämme olevista haasteista haluan korostaa puheenjohtajavaltio Kreikan yhteistyössä neuvoston pääsihteeristön ja pääsihteeri Solanan sekä komission ja komission jäsenen Pattenin kanssa tekemiä aloitteita ja niiden erityistä merkitystä. Olemme tehneet merkittäviä aloitteita ensinnäkin suhteissamme arabimaihin. Olemme vierailleet arabimaissa useaan otteeseen viime viikkojen aikana. Komission jäsen Patten on vieraillut useissa alueen maissa, kuten Iranissa, Jordaniassa ja Turkissa. Näin ovat tehneet myös puheenjohtajavaltion edustajat; olen henkilökohtaisesti vieraillut alueella neljästi. Osallistuin Arabiliiton ulkoasiainministerien neuvoston kokoukseen ja Arabiliiton neuvosto kutsui minut Sharm El-Sheikiin puhumaan Euroopan unionin puolesta. Useat kollegani neuvostossa, kuten Itävallan ja Italian ulkoasiainministerit, kaksi mainitakseni, ovat myös vierailleet alueella puheenjohtajavaltion puolesta. 
Tavoitteenamme on toimia yhteistyössä arabimaiden kanssa. Ensinnäkin lähetämme Irakille selkeän viestin siitä, että rauhanomainen ratkaisu on mahdollinen, jos he noudattavat päätöslauselmia täysin. Toiseksi korostamme, ettei tämä ole poliittinen tai uskonnollinen konflikti. Päinvastoin, kyseessä on kriisitilanne, jonka ratkaisemiseksi toimimme yhdessä arabimaiden ja islamilaisen maailman kanssa, mitä ne arvostavat. Kolmas tavoitteemme on herättää arabimaailma toimimaan, ja tässä olemme mielestäni onnistuneet. Arabiliiton valtuuskunta aikoo tulevien päivien aikana vierailla alueella ja toimittaa selkeän viestin Saddam Husseinille. 
Toinen tärkeä aihe on Yhdysvaltain ja Euroopan unionin suhteet. Mielestäni olisi virhe olla tunnustamatta, että suhteemme ovat joutuneet erityisen lujille viime aikoina etenkin Irakin kysymyksen vuoksi. Aikaisemmin suhteitamme rasittivat esimerkiksi Kioton yleissopimukseen ja kansainväliseen rikostuomioistuimeen liittyvät asiat, mutta Irakin kysymys on erityisesti koetellut suhteitamme. Olen varma, että haluamme kaikki säilyttää toimivan suhteen, joka perustuu pitkäaikaisiin yhteisiin toimiin turvallisuuden saavuttamiseksi ja luonnollisesti Euroopan ja Yhdysvaltain ilmaisemiin yhteisiin arvoihin, jotka ovat vapauden, demokratian ja rauhan periaatteet. Tästä syystä haluamme korostaa, että kattavaa vuoropuhelua on käytävä kansainvälisen turvallisuuden tulevaisuudesta ja siitä, kuinka aiomme ratkaista nämä ongelmat. Olemme jo tavanneet Powellin ja Ricen ja muita Yhdysvaltain poliittisia merkkihenkilöitä sen varmistamiseksi, että Euroopan unionin ja presidentti Bushin välillä käydään kattavaa vuoropuhelua kesäkuun huippukokouksessa. Olemme luonnollisesti jatkuvasti yhteydessä Yhdysvaltoihin Irakin kysymystä koskevasta kannastamme. 
Mitä tulee Irakin lähialueen maihin, toimimme tiiviissä yhteistyössä Turkin kanssa. Se on tehnyt aloitteen keskustelun käynnistämiseksi ongelmista, joita Irakin kriisistä mahdollisesti aiheutuu, ja työskentelee naapurimaiden kanssa sodan välttämiseksi ja saadakseen Saddam Husseinin täyttämään velvoitteensa. Tiivis yhteistyö jatkuu. Turkki on ehdokasvaltio, ja olemme luonnollisesti huolissamme Irakin tilanteen mahdollisista jälkiseurauksista, jotka liittyvät alueen kurdikysymykseen ja pakolaisiin, sekä taloudellisista ja poliittisista vaikutuksista yleensä. Työskentelemme siis myös Turkin kanssa. Monenvälisen diplomatian osalta olemme mielestäni täysin tukeneet YK:n toimia, kuten aikaisemmin totesin. Euroopan unioni ja sen 15 tai jopa 28 jäsenvaltiota ovat korostaneet YK:n aseman merkitystä, ja mielestäni tämä on keskeinen tekijä kaikissa tulevissa päätöksissä, joita me kansainvälisenä yhteisönä teemme. 
Puheenjohtajavaltiona Kreikka on pyrkinyt tukemaan kaikkia turvallisuusneuvoston tekemiä aloitteita. Kanada, Meksiko, Espanja, Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat sekä Ranska ja Saksa ovat esittäneet useita ehdotuksia. Meillä on useita jäseniä turvallisuusneuvostossa, joten olemme tietenkin pyrkineet tekemään kaikkemme löytääksemme ongelmaan yhteisen lähestymistavan. 
Kuten sanoin, Irakin kriisitilanteen myötä esiin tulee uusia kysymyksiä tai se ehkä korostaa nykyajalle tyypillisiä ongelmia: kuinka suhtautua joukkotuhoaseita hallussaan pitäviin maihin ja kuinka ratkaista joukkotuhoaseiden joutumista terroristien käsiin koskeva ongelma. Mielestäni Euroopalla on tässäkin tapauksessa erittäin merkittävä tehtävä. Eurooppa on arvoyhteisö. Euroopalla on kokemusta sellaisten maiden sisällyttämisestä osaksi laajempaa yhteisöä, jotka ovat kärsineet diktatuurista ja itsevallasta, ja se on osoittanut pystyvänsä luomaan yksittäisistä maista todellisen demokratian ja vapauden yhteisön ja edistämään koko maanosan rauhaa. Tämä merkittävä kokemus ohjaa meitä ja antaa meille perustan, johon tukeutuen voimme käsitellä muiden maailman alueiden uusia ongelmia. En pidä tätä kokemuspohjaa heikkouden merkkinä, vaikka Eurooppaan usein kohdennetaankin tällaista kritiikkiä. Mielestäni kokemuksemme on erityinen vahvuus, jota meidän olisi hyödynnettävä saadaksemme päättäväisen äänemme ja yhtenäisen kantamme kuuluville kansainvälisellä tasolla. Puheenjohtajavaltio jatkaa tämänsuuntaista työskentelyä kaikkien kumppaneidensa kanssa sekä 15:n, 25:n tai 28 jäsenvaltion kanssa ja tietenkin myös Euroopan parlamentin kanssa. 
Haluan muutamilla sanoilla kiittää teitä tarkkaavaisuudestanne. Vastaan tietenkin kaikkiin kysymyksiin, joita haluatte esittää. Kunpa vain voisin viettää enemmän aikaa täällä parlamentissa keskusteluihin osallistuen. Ymmärrätte varmasti, että suurin osa ajastani valitettavasti menee matkustamiseen yhdeltä mantereelta ja alueelta toiselle edustaessani Euroopan unionia näinä vaikeina aikoina erityisesti Irakin kysymyksen osalta. 
Patten
Arvoisa puhemies, haluan ilmaista kiitokseni Kreikan ulkoministerin ammattimaisesta ja kohteliaasta asenteesta; hänen kanssaan on ilo työskennellä. Voin sanoa näin, sillä olen työskennellyt jo kahdeksan puheenjohtajavaltion kanssa. Ulkoministeri totesi, että hän on viime viikkoina viettänyt runsaasti aikaa noin 9 000 metrin korkeudessa. Voin rehellisesti todeta, että olen itsekin viettänyt runsaasti aikaa tässä korkeudessa viimeisten kolmen ja puolen vuoden aikana. Silloin kun en ole ollut lentokoneessa, olen ollut täällä parlamentissa. Vastuualueitteni vuoksi olen luultavasti viettänyt enemmän aikaa tässä parlamentissa kuin kukaan muu komission jäsen ja olen tehnyt sen erittäin mielelläni. Parlamentti tietänee, että olen pyrkinyt pitämään huomautukseni lyhyinä, jotten veisi liikaa keskusteluaikaa. Toivon, että parlamentti antaa minun tänään puhua hieman pidempään, sillä haluaisin puhua muutamista minulle erittäin tärkeistä asioista. 
Toivottavasti en ole koskaan tietoisesti ylimainostanut parlamentille yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan saavutuksia tai edes sen mahdollisuuksia nykyisen perustamissopimuksen nojalla. Olen aina ollut täysin tietoinen politiikan rajoituksista. Lainaan lähes kolme vuotta sitten kesäkuussa 2000 pitämääni puhetta lyhyesti: "Yksi YUTP:ssä viime vuosikymmenellä otettu merkittävä edistysaskel on se, etteivät jäsenvaltiot ole antaneet komissiolle yksinomaista aloiteoikeutta; ne eivät myöskään ole yleensä suostuneet enemmistöpäätöksiin eivätkä hyväksyneet sitä, että unioni veisi niiltä tilaa rajoittaen kansallista toimintavapautta? Ulkopolitiikka kuuluu edelleen pääasiassa jäsenvaltioiden demokraattisesti valittujen hallitusten päätäntävaltaan." 
Näin on edelleen huolimatta puheenjohtajavaltio Kreikan rohkeista ja erittäin ammattimaisista pyrkimyksistä, jotka ovat olleet erityisen ilmeisiä viimeisten vaikeiden viikkojen aikana. Kreikka on toiminnassaan noudattanut pitkälti mainitsemaani puhetta ja erityisesti sitä, että "kaikkien jäsenvaltioiden olisi tunnustettava se asia, jonka YUTP:tä todellisuudessa toteuttavat tahot ovat jo pitkään ymmärtäneet eli se, että pelkkä hallitustenvälisyys on merkki heikkoudesta ja keskinkertaisuudesta?

ja pienimmän yhteisen nimittäjän Euroopan ulkopolitiikasta. Tämä käy yhä selvemmäksi unionin laajentuessa."
Euroopan unionista viime viikkoina saatu valitettava kuva ei saisi estää meitä näkemästä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan todellisia ja merkittäviä saavutuksia viime vuosikymmenen aikana Balkanin maissa, Afganistanissa ja useissa muissa osissa maailmaa. Meidän olisi kuitenkin myös muistettava, kuinka paljon on vielä tehtävä. Kuten jotkut ovat ehdottaneet, on luonnollisesti mahdollista, että pieni ryhmä jäsenvaltioita toimii liikkeellepanevana voimana luotaessa Euroopalle yhtenäistä, suuren luokan ulkopolitiikkaa. Jos poliittista tahtoa ei kuitenkaan saada paremmin valjastettua, tuloksena voi aivan yhtä todennäköisesti olla epäyhtenäinen suuren luokan politiikka. Tämä on ollut vaikeaa aikaa niille, jotka uskovat, että ainoa tapa edetä Euroopan ulkopolitiikan luomisessa on antaa päätäntävalta isoille jäsenvaltioille. 
Tämänhetkisistä tapahtumista olemme jo voineet oppia erään asian, kuten Kreikan ulkoministeri totesi, nimittäin sen, että YK:n asemaa ja määräysvaltaa olisi kehitettävä. On koko maailman etujen mukaista, että vallankäyttöä säännellään yhteisillä säännöillä ja että valtaa käytetään ainoastaan kansainvälisessä yksimielisyydessä. Mitä muita kansainvälisen oikeutuksen lähteitä aseelliselle väliintulolle on kuin YK? Millä muulla perusteella olisi mahdollista ratkaista joukkotuhoaseisiin liittyvät ongelmat? En tarkoita tässä ainoastaan Irakia vaan laajempaa yhteyttä. Yhdysvallat on kieltäytynyt jatkamasta täydellisen ydinkoekieltosopimuksen ratifiointiprosessia, mikä tuskin lujittaa kansainvälisen atomienergiajärjestön ja muiden sellaisten organisaatioiden asemaa, joiden tarkoituksena on estää ydinteknologian leviäminen Iraniin, Pohjois-Koreaan ja muualle. Myös minä olin pahoillani Yhdysvaltain päätöksestä jättäytyä pois ABM-ohjustorjuntasopimuksesta. Tällaiset päätökset, joita on tehty useita, antavat vaarallisen viestin siitä, kuinka Yhdysvallat suhtautuu kansainvälisiin sitoumuksiin. Tämä on varmasti yksi vakavimmista tappioista terrorismin vastaisessa sodassa, kuten jotkut sitä kutsuvat. 
Mielestäni on nimittäin vaikea uskoa, että terrorismin uhka voitaisiin tehokkaasti torjua muuten kuin kansainvälisen yhteistyön ja järjestyksen avulla.
(Suosionosoituksia)
Euroopan unionissa ja YK:n terrorisminvastaisessa komiteassa on jo tehty erityisen hyvää työtä. Meidän olisi jatkettava sellaisten maiden auttamista, joilla on vaikeuksia täyttää YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman nro 1373 terrorisminvastaista toimintaa koskevat velvoitteensa. Meidän olisi pyrittävä luomaan tasa-arvoisempi maailma esimerkiksi WTO:n Dohan kehitysohjelman avulla edistämällä Monterreyssä tehtyjä päätöksiä kehitysrahoituksesta ja panemalla täytäntöön Johannesburgin päätökset kestävästä kehityksestä. Yleisenä sääntönä on, että sodat edistävät terroristien toimintaa eivätkä niinkään torju sitä. Demokratiaa on vaikea rakentaa aseella uhaten, sillä historia on osoittanut, että demokratia syntyy yleensä yhteiskunnan pitkäaikaisen sisäisen kehityksen tuloksena. 
Yksinomaan YK voi oikeuttaa sodan, joten on ensisijaisen tärkeää, että jos Irakissa syttyy sota, YK antaa luvan hyökkäämispäätöksen tekemiseen. Jos tapahtuu niin valitettavasti, että YK:n kanta jää epäselväksi, eli jos hyökkäyksen ainoa oikeuttava tekijä olisi päätöslauselma nro 1441 ilman, että turvallisuusneuvosto antaisi nimenomaisen vahvistuksen siitä, että Irakin sääntöjenvastainen toiminta on riittävä syy sodalle, on edelleen todennäköisen toivottavaa, että YK määrää sodan syttymisen vuoksi tarvittavan humanitaarisen avun toimittamisesta mahdollisimman pian. Sen olisi myös valvottava Irakin uuden hallintojärjestelmän perustamista Irakin kansalaisten tahdon mukaisesti ja autettava koordinoimaan kansainvälisiä jälleenrakentamistoimia, joita varmasti tarvitaan. Kukaan ei kuitenkaan voi vakavissaan väittää, etteikö olisi parempi, jos - korostan sanaa jos - saisimme riisuttua Saddam Husseinin aseista asetarkastusten avulla. 
Euroopan unioni on merkittävä rahoittaja Balkanin maissa ja Afganistanissa ja jo tällä hetkellä suurin humanitaarisen avun antaja Irakissa. Jos sota syttyy, meidän on varmasti lisättävä aputoimituksia ei ainoastaan konfliktin uhreille vaan myös niille, jotka joutuvat pakenemaan maasta. Komissio on ollut tiiviissä yhteydessä YK:n järjestöihin ja Irakin naapurivaltioihin sen määrittelemiseksi, kuinka voisimme parhaiten auttaa humanitaarisissa toimissa. Toimiin on varattu jo 15 miljoonaa euroa, mutta meidän on varattava vielä huomattavan paljon enemmän varoja tarvittaessa talousarvion hätäapuvarauksesta. 
On olennaisen tärkeää, että Euroopan unioni pystyy vapaasti toimittamaan riippumatonta ja puolueetonta apua muiden kansainvälisten avustusjärjestöjen kanssa. Sotatoimet ja avustustoimet on erotettava toisistaan selvästi, jotta säilytetään humanitaarisen avun toimittamiseen tarvittava tila. Tavoite on huomattavasti helpompi saavuttaa, jos YK tunnustetaan varhaisessa vaiheessa avustustoimien johtavaksi koordinoijaksi. 
Välittömän humanitaarisen avun lisäksi meiltä vaaditaan varmasti vielä paljon enemmän. Kuten parlamentti tietää oikein hyvin, lähes kaikki Euroopan ulkosuhteiden talousarviovarat on jo sidottu. Joka tapauksessa on erittäin vaikea käynnistää uusia Irakia ja Irakin naapurimaita koskevia ohjelmia. Euroopan unionin on kuitenkin aina vaikeampi toimia täysimuotoisessa ja kattavassa yhteistyössä - ja myös osallistua pitkän aikavälin jälleenrakentamisprosessiin - jos tilanne kehittyy ilman YK:n hyväksyntää ja jos jäsenvaltiot eivät pääse yksimielisyyteen.
Todetessani näin aikaisemmin minun on joskus väitetty uhkaavan, että Euroopan unioni lopettaa yhteistyön, jos Yhdysvallat päättää edetä asiassa ilman YK:n tukea. Näin väitti New York Timesin kolumnisti Tom Friedman, joka viittasi posliinikaupan seinällä olevan varoituksen sisältämään periaatteeseen: "Jos rikot jotakin, joudut ostamaan sen". En kuitenkaan halua uhkailla. Puhun nyt tosiasioista. Jos sota syttyy, teidät Euroopan unionin budjettivallan käyttäjänä on huomattavasti helpompi suostutella avokätisyyteen, jos toteutettujen sotatoimien laillisuutta ei ole kyseenalaistettu ja jos sodan jälkeen perustettavasta uudesta poliittisesta järjestyksestä tai siitä, mikä taho on vastuussa jälleenrakennusprosessista, ei ole erimielisyyttä. En puhu oikeudellisista asioista, esitän ainoastaan poliittisen arvion, joka ei ole mitenkään uudenlainen tai erityisen viisas. Tämä on mielestäni suhteellisen selvä asia.
Olen erittäin huolissani - ja tiedän, että useat parlamentin jäsenet ovat samaa mieltä kanssani - viimeaikaisten tapahtumien ja mahdollisen sodan sivuvaikutuksista. Meidän olisi yhdessä pyrittävä minimoimaan nämä mahdolliset vaikutukset. Tarkoitan sodan aiheuttamien ihmisuhrien ja tuhon sekä Irakin lähinaapureiden vakautta horjuttavien vaikutusten lisäksi YK:n ja Naton arvovallan sekä transatlanttisten suhteiden mahdollisesti kärsimää vahinkoa. Tältä osin tilanne on lievästi sanottuna erittäin vaikea. Tässä yhteydessä meidän on nähtävä välittömiä seurauksia pidemmälle ja muistutettava itseämme niistä pitkän aikavälin eduista, jotka liittyvät yhteistyöhön ja puutteellisen mutta välttämättömän kansainvälisen hallintokoneiston lujittamiseen. 
Meidän on lievennettävä viimeaikaisten tapahtumien sivuvaikutuksia myös kolmella muulla alalla. 
Ensimmäinen näistä on yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka, joka on kärsinyt valtavia takaiskuja siksi, että sotaa kannattavat ja sitä vastustavat jäsenvaltiot ovat päättäneet asettua lujasti kansallisen politiikan kannalle aivan kuin ne puhuisivat koko Euroopan unionin puolesta. Tämän ei pidä antaa lannistaa meitä. Yhdysvalloissa ja jopa Yhdysvaltain hallituksessa mielipiteet ovat jakautuneet samalla tavoin, mutta maa ei tästä syystä hajaannu kahtia, sillä presidentillä on loppujen lopuksi valta päättää koko kansan puolesta. Itsenäisten valtioiden unionina meillä ei ole tällaista mahdollisuutta. Tämä on kuitenkin syy lisätä entisestään toimia tehokkaan YUTP:n luomiseksi eikä antaa periksi. Kun jatkamme YUTP:n luomista, jopa suuretkin jäsenvaltiot ovat ehkä hieman nöyrempiä, sillä ne voivat havaita aiheuttaneensa merkittävää vahinkoa yhteiselle yrityksellemme ja heikentäneensä yhteistä vaikutusvaltaansa julkisella kinastelulla. 
(Suosionosoituksia)
Toinen eurooppalainen hanke, joka voi kärsiä viimeaikaisista tapahtumista, ellemme pidä päättäväisesti sitä käynnissä, on laajentuminen. On erittäin vahingollista, että Irakia koskevat erimielisyydet ovat varjostaneet laajentumista koskevaa keskustelua. Meidän ei pitäisi kyseenalaistaa maiden sitoutumista Eurooppaan ainoastaan niiden Irakin kriisiä koskevien mielipiteidensä vuoksi.
(Suosionosoituksia)
Vakuuttakaamme tulevat jäsenvaltiot siitä, että suhtaudumme edelleen erittäin myönteisesti niiden piakkoin tapahtuvaan liittymiseen. 
Toisaalta meidän on myös tunnustettava, että unioniin liittyvät valtiot tekevät eksistentiaalisen valinnan. Ne eivät julista olevansa Euroopan puolesta Yhdysvaltoja vastaa, eivät todellakaan. Euroopan unionista tehdyn sopimuksen sanoin ne ovat kuitenkin hyväksyneet velvollisuuden pidättyä kaikista toimista, jotka ovat omiaan haittaamaan unionin tehokkuutta yhtenäisenä voimana kansainvälisissä suhteissa. Nykyiset jäsenvaltiot ovat saattaneet näyttää huonoa esimerkkiä,
(Suosionosoituksia)
mutta se ei vähennä kaikkien nykyisten ja uusien jäsenvaltioiden velvollisuutta noudattaa tätä perustamissopimuksen velvoitetta. 
Lopuksi haluan sanoa sanasen Israelista ja Palestiinasta. Mitä tapahtuu, jos Irakin sota syttyy? Olettakaamme ja rukoilkaamme, että sota on pian ohi. Olettakaamme myös, että kaikki huolet maan vakauteen kohdistuvista vaikutuksista ovat perusteettomia. Lyhyesti sanottuna, jättäkäämme kaikki tai suurin osa huolistamme sikseen. 
Haluan esittää kaksi kysymystä. Ensiksi, syntyykö tulevan rauhan myötä myös palestiinalaisten ja israelilaisten välille historiallinen sovinto? YK:n Palestiinan pakolaisten avustus- ja työelimen pääjohtaja Peter Hansen, joka on yksi maailman parhaista kansainvälisistä virkamiehistä, kuvasi Palestiinan tilannetta viime viikolla. Hän totesi, että karu totuus on, että lähes neljännes palestiinalaisista lapsista kärsii vakavasta tai kroonisesta aliravitsemuksesta täysin keinotekoisista syistä. Gaza ja Länsiranta eivät ole kärsineet kuivuudesta, sadot eivät ole epäonnistuneet ja kaupat ovat useimmiten täynnä ruokaa. Rauhanprosessin epäonnistumisella ja Israelin sulkupolitiikan aiheuttamalla talouselämän romahtamisella on kuitenkin ollut kauhistuttavan luonnonkatastrofin kaltaiset vaikutukset. 
Toiseksi, aikooko Yhdysvallat joko YK:n tukeman operaation tai suppeamman liittouman johtajana omaksua sodan jälkeen aiempaa huomattavasti ennakoivamman roolin Israelin ja Palestiinan välisen rauhan aikaan saamiseksi? Meille on kerrottu näin. Euroopan johtajille on kerrottu näin. Meille on kerrottu, että etenemissuunnitelma julkaistaan vielä, kun meillä on mahdollisuus edetä johonkin suuntaan. Toivon todellakin näin. Pelkään aidosti, että väkivaltaisuudet Palestiinassa ja Israelissa jatkuvat vielä muutaman vuoden ajan Irakin sodan jälkeen. Tämä kärjistäisi islamilaisen maailman mielipiteitä entisestään. Jotkut sanovat, että terrorismin torjumiseksi on välttämätöntä voittaa Saddam Hussein. Voi olla, että näin on - jotkut meistä suhtautuvat tähän lievästi sanottuna kyynisesti. Olen kuitenkin täysin varma siitä, että Irakin miehittäminen samalla, kun Lähi-idän rauhanpyrkimyksissä epäonnistutaan loisi juuri sellaiset olot, joissa terrorismi todennäköisimmin kukoistaa. 
(Suosionosoituksia keskeltä ja vasemmalta)
Meidän olisi hyväksyttävä se totuus, ettei kukaan meistä ole immuuni tästä aiheutuville seuraamuksille. 
(Suosionosoituksia)

Poettering (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, on ilo havaita, että neuvoston puheenjohtaja osallistuu tämänpäiväiseen keskusteluumme, ja toivon, että näin käy vielä usean kerran Kreikan puheenjohtajakauden aikana. Arvoisa komission jäsen Patten, hyvät parlamentin jäsenet, kun kyse on sodasta ja rauhasta, keskustelujamme ohjaavat järjen lisäksi myös tietenkin tunteet, ja meidän on lähtökohtaisesti oletettava, että pystymme välttämään sodan uhan ja toivottavasti samalla varmistamaan rauhan. 
Tilanteen analysoinnin aluksi asioita on kutsuttava niiden oikeilla nimillä. Ellei Saddam Husseinin rikollista hallitusta olisi olemassa, meidän ei tarvitsisi käydä tätä keskustelua eikä turvallisuusneuvoston tarvitsisi kiinnittää huomiota keskustelumme aiheena olevaan asiaan. Meidän on ilmaistava selvästi, että Saddam Husseinin hallitus pysyy vallassa salaisen palvelunsa, väkivallan, salamurhien ja terrorin voimalla. Olen täysin samaa mieltä neuvoston puheenjohtajan kanssa siitä, että tavoitteenamme täytyy olla Irakin täysi aseistariisunta. Hyvät ystävät, ennen kuin keskitymme Yhdysvaltoihin, josta puhun seuraavaksi, ja ennen kuin kritisoimme amerikkalaisia, meidän on todettava, että Saddam Hussein on saatava riisuttua aseista kokonaan. Tämä on asian ydin.

Hyvät parlamentin jäsenet, tarkastelkaamme seuraavaksi Yhdysvaltoja. Olen erittäin huolestunut siitä, että Yhdysvaltoja syytetään kaikkialla maailmassa eikä ainoastaan Euroopassa, joten pyydän, että keskustelemme asiasta oikealla ja asianmukaisella tavalla amerikkalaisten kumppaniemme ja ystäviemme kanssa. 
Muistan oikein hyvin keskustelun, jonka kävimme 11. syyskuuta 2001 New Yorkissa ja Washingtonissa tapahtuneita terroristi-iskuja seuraavana päivänä Brysselissä. Muistelkaamme niitä tunteja 11. syyskuuta 2001, niitä muutamia tunteja, joina näytti siltä, että Yhdysvaltain hermokeskukset - Pentagonin lisäksi Valkoinen talo ja Capitol-kukkula - voisivat joutua iskun kohteeksi, jolloin Yhdysvalloista olisi tullut toimintakyvytön. Tällainen näkymä on kauhistuttava, joten olemme tyytyväisiä, että Yhdysvallat on olemassa. Olemme Yhdysvaltain ystäviä ja kumppaneita, ja tämä pätee meidän ryhmäämme.
(Suosionosoituksia)
Tämän lisäksi tunnustamme Yhdysvaltain suuret historialliset saavutukset 1900-luvun kansallissosialismin ja kommunismin edessä. Tämän vuoksi pyydän, että puhuessamme nyt Yhdysvalloista muistaisimme, että Yhdysvallat on demokratia ja että amerikkalaiset ovat aina ratkaisseet vaikeat tilanteet omilla demokraattisilla keinoillaan. Näin tapahtuu myös nyt. 
Muistakaamme myös, että vaikka Saddam Hussein on nyt käynnistänyt aseistariisunnan ja aloittanut niiden aseiden tuhoamisen, joiden olemassaolon hän on aina kieltänyt, kuten Al-Samoud 2 -ohjukset, mahdolliset hermokaasut ja pernaruton taudinaiheuttajat, hän on suostunut näiden aseiden asteittaiseen tuhoamiseen ainoastaan siksi, että alueelle on sijoitettu 260 000 amerikkalaista sotilasta. Presidentti George W. Bushille olisi suuri saavutus, jos Irakin täydellinen aseistariisunta onnistuttaisiin toteuttamaan näiden joukkojen läsnäolon avulla rauhanomaisin keinoin. 
(Suosionosoituksia)
Tämä on tehtävä täysin selväksi. Näin tärkeästä asiasta voidaan luonnollisesti olla eri mieltä, mutta puhun koko ryhmäni puolesta sanoessani, että olemme kaikki sitä mieltä, että moraalinen vahvuutemme perustuu lain kirjaimen noudattamiseen. Kuten komission jäsen Patten ja neuvoston puheenjohtaja Papandreou ovat tehneet, mekin julistamme, että kaikki mahdolliset Irakia vastaan aloitettavat toimet on toteutettava kansainvälisen yhteisön toimesta ja kansainvälistä lakia noudattaen. Tästä syystä toivomme, että YK onnistuu ohjaamaan Irakin aseistariisunnan tielle rauhanomaisin keinoin. 
Eurooppalaisten on nyt aika keskittyä itseensä. Olemme aina innolla kritisoineet Yhdysvaltoja, mutta ongelmana ei ole se, että Yhdysvallat on liian läsnä vaan se, ettei Eurooppa osallistu toimintaan tarpeeksi aktiivisesti. Irakin kyseessä ollessa ei ole hyvä merkki, että hallitus toisensa jälkeen toimii yksipuolisesti kysymättä ensin muiden mielipidettä. 
(Suosionosoituksia)
Juuri nyt en halua kritisoida yksittäisiä hallituksia, vaan Euroopan ikuinen riesa on se, että kaikkien on mielestään toimittava oman päänsä mukaan muista erillään. Jos jatkamme tätä rataa, emme saa mitään aikaiseksi emmekä pysty vaikuttamaan amerikkalaisiin ystäviimme. Meidän on pohdittava, kuinka voimme eurooppalaisina puolustaa omia arvojamme maailmalla, kuten neuvoston puheenjohtaja aivan perustellusti totesi. 
Haluan vielä tehdä muutaman huomautuksen. Meidän on pyrittävä kaikin rauhanomaisin keinoin estämään se, että tämä yhteenotto Irakin rikollisen hallituksen kanssa johtaa yhteenottoon arabimaailman kanssa. Arvoisa puhemies, kannatan lämpimästi sitä, että Algerian presidentti Bouteflika tai Egyptin presidentti Mubarak kutsutaan mahdollisimman pian puhumaan Euroopan parlamentin täysistunnossa, sillä näin ilmaisisimme halumme toimia kumppaneina ja mahdollisesti myös solmia ystävyyssuhteet islamilaiseen maailmaan ja arabimaihin. 
Suhtaudumme myönteisesti Ranskan presidentin Algerian-vierailuun, joka oli erittäin onnistunut. Hän ilmoitti, että meidän on lisättävä vuoropuhelua Välimeren maiden kanssa, ja toivon meidän kaikkien puolesta, että pystymme takaamaan, etteivät nämä jää pelkiksi sanoiksi vaan niiden ansiosta toteutetaan myös toimia. Nämä toimet eivät ole pelkästään poliittiseen yhteistyöhön liittyviä toimia vaan myös toimia Pohjois-Afrikan maiden auttamiseksi, jotta ne voisivat auttaa itseään ja tarjota kansoilleen tulevaisuuden ja jotta voitaisiin estää väkivaltaisuuksien lisääntyminen. Kumppanuutta ja ystävyyttä arabimaailman kanssa! 
Lopuksi totean, että Israelilla on uusi hallitus. Pyydämme pääministeri Sharonia hyödyntämään arvovaltaansa ja lähestymään palestiinalaisia, jotta saataisiin aikaan aito rauhansopimus, jolla taataan Israelin ja Palestiinan valtioiden loukkaamattomuus ja palestiinalaisten ihmisarvoinen elämä. 
Arvoisa neuvoston puhemies, arvoisa komission jäsen, jos kaksinkertaistamme tähän liittyvät toimemme, joilla tarkoitan pikemminkin yhteisiä toimia kuin kunkin Euroopan unionin jäsenvaltion omia toimia, voimme saavuttaa jotakin maailmanlaajuisen vapauden, demokratian ja rauhan alalla. 
(Suosionosoituksia)

Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, ryhmäni haluaa pyytää neuvoston puheenjohtajaa toimittamaan keväällä pidettävään huippukokoukseen viestin, joka sisältyy tammikuussa parlamentissa hyväksymäämme ja edelleen voimassa olevaan päätöslauselmaan. 
Sanoimme siinä kolme kertaa "ei": ei joukkotuhoaseiden leviämiselle, ei Saddam Husseinin kaltaisille diktaattoreille ja tyranneille ja ei yksipuolisille toimille. Sanoimme siinä myös kolme kertaa "kyllä": kyllä YK:lle ja monenvälisyydelle, kyllä aseistariisunnalle ja kyllä demokratialle. Näiden toteamusten perusteella politiikkaan ja diplomatiaan on mielestämme turvauduttava aina ennen ennalta ehkäisevää voimankäyttöä, joka tuo mukanaan ainoastaan lisää ääriliikkeitä ja kahtiajakoa.
Viime perjantain turvallisuusneuvoston kokouksessa Blix ja El Baradei antoivat selvityksen asetarkastusten ja Irakin aseistariisunnan etenemisestä. Selvityksessä vahvistettiin, että edistystä oli tapahtunut muun muassa ballististen aseiden osalta esimerkiksi Al-Samoud-ohjusten asteittaisessa tuhoamisessa. Saddam Husseinin on sallittava asetarkastusten jatkuminen, vaikka hän tekeekin sen vastahakoisesti - ranskalaisten sanoin à contre-coeur. Vaadimme lisäksi, että avointa asetarkastuspolitiikkaa ja painostusta jatketaan turvallisuusneuvoston päätöslauselman nro 1441 nojalla. Työskentelyä on jatkettava tältä perustalta, sillä sota voidaan vielä välttää ja rauhanomaisen ratkaisun mahdollisuus on yhä olemassa. 
Nobelin rauhanpalkinnon saanut Jimmy Carter on kirjoittanut, että Irakin tapauksessa on selvää, että todellisia vaihtoehtoja sodalle on olemassa ja että sota olisi epäoikeutettu. Yhdysvaltain entisen presidentin arvovaltaiset sanat yhdistyvät muihin ääniin, jotka kaikuvat kaikkialla maailmassa ennenkuulumattoman äänekkäästi ja jotka tuomitsevat yksipuolisen suurhyökkäyksen Irakiin.
Voimme kysyä itseltämme, mitä voitamme ennalta ehkäisevällä sodalla erityisesti, kun otetaan huomioon, että Yhdysvallat suunnittelevat omien sanojensa mukaan pudottavansa Irakiin noin 3 000 pommia sekä "kaikkien pommien äidin". Mahdollisen maahanhyökkäyksen alussa syntyy huomattavia lisätuhoja riippumatta siitä, kuinka täsmällinen operaatio on. Tämä tarkoittaa Irakin kansan rankaisemista kahteen otteeseen: ensiksi he kärsivät diktatuurista ja seuraavaksi heitä rankaistaan siviiliväestön valtaisalla tappamisella, kuoleman irtipäästämisellä ja väestön uhraamisella. Puolet tästä väestöstä on alle 15-vuotiaita ja tulot henkeä kohti mitattuna ovat samat kuin Palestiinassa. 
Arvoisa puhemies, tästä syystä on erittäin tärkeää, ettei Euroopan unioni suostu rauhanprosessia koskevan etenemissuunnitelman jäädyttämiseen: toivomme, että prosessi käynnistetään uudelleen. 

Ryhmäni mielestä päätöslauselmaa nro 1441 on edelleen noudatettava kansainvälisen lain ja oikeuden mukaisesti. Mielestämme ennalta ehkäisevä sota ei takaa maailman turvallisuutta eikä se ole kansainvälisen oikeuden mukainen. Sen sijaan joudumme niiden tahojen käsiin, jotka puhuvat sivilisaatioiden yhteentörmäyksen puolesta, ja tähän ajattelutapaan perustuva hyökkäys olisi omiaan lisäämään kansainvälistä terrorismia. Ennalta ehkäisevä sota puolustuspolitiikan välineenä ei sovi arvoyhteisöömme, joka perustuu maiden ja kansojen keskinäiseen kunnioitukseen. Tällainen sota rikkoo yksiselitteisesti monenvälisyyttä koskevaa periaatetta ja kansainvälistä oikeutta, jota San Franciscossa vuonna 1945 - ja muistakaamme: pääasiassa Yhdysvaltain ansiosta - perustettu YK puolustaa. 
Kofi Annanin tavoin toistamme, että yksipuolinen toiminta on vastoin YK:n perusoikeuskirjan määräyksiä. Kansainvälisen yhteisön tavoitteen maailmanrauhan takaamisesta on perustuttava ennalta ehkäisevään politiikkaan eikä ennalta ehkäisevään voimankäyttöön. Eriarvoisuuden, väkivallan ja köyhyyden takana olevien ongelmien ratkaisemiseksi on toimittava kunnianhimoisemmin ja päättäväisemmin. 
Mietin kaikkien muiden tavoin, mitkä nopean aseellisen voiton seuraukset olisivat. Minkälaista suunnitelmaa on ehdotettu alueella vallitsevien erittäin monimutkaisten ongelmien ratkaisemiseksi? Yritämmekö saada aikaan pikaisen demokratiaan siirtymisen tässä maassa, jonka rajat määriteltiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja jonka väestö koostuu sunni- ja ?iiamuslimeista, kurdeista ja turkkilaisista? Vai yritämmekö perustaa uuskoloniaalisen prokonsulaatin, jota voidaan ylläpitää ainoastaan aseilla? 
Suosittelen, että Valkoisessa talossa luettaisiin brittikenraali Mauden muistelmat. Kenraali Maude saapui Bagdadiin vuonna 1918 ja luki irakilaisille kirjeen kolmen itämaan tietäjän tavoin, jotka hekin tulivat evankeliumin mukaan Babyloniasta. Kirjeessä luvattiin rauha, onnellisuus ja demokratia kuudessa kuukaudessa. Kuusi kuukautta myöhemmin Bagdadissa oli sota. Meidän on muistettava tämä ja otettava opiksemme historiasta. 
Hyvät parlamentin jäsenet, erityisesti Euroopan on nyt aika voittaa sisäiset erimielisyytensä; tämä on meidän viestimme, jonka esitän ryhmäni nimissä. Solidaarisuuden ja keskinäisten sopimusten on ohjattava toimintaamme perussopimusten mukaisesti. Tämä on kaikkien jäsenvaltioiden ja kansalaistemme velvollisuus. Tästä syystä vaadimme, että ensi viikolla pidettävässä kevään huippukokouksessa on tehtävä kaikki mahdollinen, jotta Euroopan unioni löytäisi yhteisen kannan perustamissopimusten vaatimusten mukaisesti. 
Yhteisen julkilausuman allekirjoittamisen jälkeen yksikään valtio ei enää voi toimia omin päin, eikä turvallisuusneuvostossa näkemämme farssi saa toistua. Meidän täytyy ottaa mukaamme huippukokoukseen kouluissa käytettävä liitutaulu ja selitettävä, että jos saamme kokoon neljä plus yksi ääntä, eurooppalaiset ovat saaneet tehtyä päätöksen. Miksi? Siksi, ettemme voi painostaa Latinalaisen Amerikan ja Afrikan maita auttamaan meitä pois tästä Euroopan kahtiajaosta syntyneestä sotkusta - viittaan nyt sekä sotaa vastustaviin että sitä kannattaviin maihin - sillä myös näillä mailla on arvokkuutensa. Ihmisiä ei saa pakottaa äänestämään, sillä tällainen toiminta tulkitaan näissä maissa täysin uuskolonialistiseksi. Tästä syystä tarvitsemme, ja tämä on erittäin helppo laskutoimitus, josta kaikkien hallitusten päämiesten pitäisi selvitä?
(Suosionosoituksia)
? tarvitsemme kaikki äänemme ja myös Bulgarian äänen. Arvoisa puhemies, tämä muuttaisi tilannetta ja lisäksi -lopetan tähän - se lisäisi turvallisuusneuvoston merkitystä eikä tekisi siitä merkityksetöntä, jollaisena Yhdysvaltain puolustusministeri eli sotaministeri Rumsfeld näkee sen. YK:sta tekisi merkityksettömän sen toteaminen, että sota syttyy kaikesta huolimatta. 
Meidän on todettava, ja tämä on yksi Euroopan unionin tärkeimmistä vastuista, että kansainväliselle oikeudelle on annettava etusija ennalta ehkäiseviin ja yksipuolisiin sotatoimiin verrattuna. 
(Suosionosoituksia)

Watson (ELDR).
Arvoisa puhemies, korkea-arvoinen ystäväni kertoo vakuuttuneensa siitä, että vallan on vaihduttava Irakissa, kun irakilaiset sotilaat laittoivat Kuwaitin sodan aikana kuwaitilaiset sotavangit panssarivaunujen luukuista sisään, lukitsivat luukut, kaatoivat bensiiniä tuuletusaukoista sisään ja sytyttivät panssarivaunut tuleen. Vain harvat eivät ole tietoisia Saddam Husseinin hallituksen barbaarisuudesta omia kansalaisiaan tai muiden maiden kansalaisia kohtaan, ja tästä syystä kiitän ystävääni ja kollegaani Rutellia hänen aloitteestaan perustaa kansainvälinen rikostuomioistuin Irakia varten. Kansainvälinen yhteisö on arvostellut Irakia jo yli vuosikymmenen ajan, ja meidän kärsivällisyytemme aseistariisunta-asioissa on loppumassa. 
Parlamentin liberaaliryhmän jäsenille Euroopan ja Yhdysvaltain väliset hyvät suhteet ovat erittäin tärkeät. Sotilaallinen liittoutumamme heijastaa arvoja, joihin olemme yhteisesti sitoutuneet, ja sitoumustamme yhteisten talous- ja kulttuurisuhteiden ylläpitoon. Nämä ovat meille tärkeitä asioita. Jaamme amerikkalaisten tuskan 11. syyskuuta tapahtuneen terroristi-iskun johdosta emmekä ainoastaan siksi, että myös Euroopan kansalaisia kuoli tuossa brutaalissa iskussa. Emme kuitenkaan ole samaa mieltä Yhdysvaltain presidentin kanssa siitä, että Irakin sota olisi tässä vaiheessa oikeutettu. 
Hans Blixin YK:n turvallisuusneuvostolle viime perjantaina esittämä selvitys ei anna perusteita välittömille sotatoimille. Päinvastoin, selvityksessä ilmoitettiin laajasta aseistariisunnasta ja vaikka siinä todettiin, ettei yhteistyö ollut missään tapauksessa välitöntä, sitä pidettiin kuitenkin aktiivisena ja jopa ennakoivana. Blixin selvityksestä kävi ilmi, että asetarkastajat ovat saaneet asetarkastuksista konkreettisia tuloksia, jotka riittävät perusteluksi muutaman lisäkuukauden myöntämiselle Irakin aseistariisunnan päätökseen saattamiseksi. Maton vetäminen Hans Blixin jalkojen alta ja sotatoimien aloittaminen nyt olisi käsittämätön ja koko maailman yleisen mielipiteen vastainen teko. 
Pyytäisin amerikkalaisia ystäviämme pysähtymään muutamaksi minuutiksi ja miettimään joitakin perustavanluonteisia kysymyksiä. Auttaako vallan vaihtuminen Irakissa saamaan al-Qaidan terroristit oikeuden eteen? Edistääkö maallisessa arabivaltiossa tapahtuva mullistus Israelin ja Palestiinan rauhankehitystä? Eivätkö jatkuvasta valppaudesta, sinnikkyydestä ja kärsivällisyydestä aiheutuvat kustannukset olisi sodasta ja jälleenrakentamisesta aiheutuvia kustannuksia pienemmät? Emme saa aliarvioida sodan uhrauksia; en tarkoita ainoastaan ihmisuhrien määrää, vaikka se osoittautuisikin suureksi, vaan diplomaattisia vahinkoja, joista Kyproksen sovitteluneuvottelujen keskeytyminen olisi ehkä ensimmäinen. 
Kriisin kehittyessä lähestymme kriittistä hetkeä YK:n tulevan uskottavuuden ja oikeusjärjestykseen perustuvan maailmankäsityksen kannalta. Kansainvälinen yhteisö oli viime marraskuussa huomattavan yhtenäinen hyväksyessään yksimielisesti päätöslauselman nro 1441. Tämä yhtenäisyys on nyt romuttumassa. Voimme seurata, kuinka turvallisuusneuvoston sotaa kannattavat ja sotaa vastustavat ryhmittymät yrittävät houkutella puolelleen kannassaan horjuvia maita uhkailemalla, lahjomalla ja jopa kiristämällä niitä. YK:n arvovalta ja yhtenäisyys ovat vaarassa. 
Koska Yhdysvallat päätti alun perin kuulla YK:ta Irakin aseistariisunnasta - päätös, johon ryhmäni suhtautui erittäin myönteisesti - sen on pysyttävä tällä monenvälisellä tiellä. Jos Yhdysvallat jättää huomiotta välittömät sotatoimet tuomitsevan YK:n päätöksen, se toimisi YK:n tulevaisuuden kannalta erittäin vahingollisesti. Ei ole väliä, tehdäänkö tämä päätös siksi, että hyväksyntään tarvittavia yhdeksää ääntä ei saada vai siksi, että Ranska tai Venäjä estävät sen veto-oikeudellaan. Veto, jota vastustetaan, on aina vähemmän ymmärrettävä kuin veto, jota kannatetaan. Säännöt ovat kuitenkin sääntöjä, eikä sotatoimille tarvittavaa YK:n hyväksyntää voida kiertää ainoastaan sillä perusteella, ettei veto ole "järkevä". 
Äänestystä uudesta päätöslauselmasta olisi huomattavasti parempi lykätä siihen saakka, kunnes on mahdollista päästä asiasta yksimielisyyteen. Yksimielisyyden osatekijät voidaan helposti tunnistaa, jos vain keinotekoiset vaatimukset ennalta päätetystä sotatoimien aikataulusta voitaisiin jättää omaan arvoonsa.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olette todennut, että sota on vielä vältettävissä. Januksen temppelin ovien lukot on avattu ja ovetkin lähes aukaistu. Hans Blix on aloittanut aseistariisuntatehtävät, jotka on vielä saatettava päätökseen, ja nämä tehtävät voitaisiin yksilöidä uudessa päätöslauselmassa selkeästi määriteltyinä tavoitteina, jotka Irakin on saavutettava tulevina kuukausina. Jos Irak on edennyt näinkin pitkälle vain siksi, että sitä uhataan sotatoimilla, miksei painostusta pidettäisi yllä siihen asti, kunnes aseistariisunta on saatu päätökseen? Jos Saddam Hussein ei saavuta päätöslauselmassa esitettyjä tavoitteita, kaikki diplomaattiset ja asetarkastuksiin liittyvät vaihtoehdot on käyty läpi, minkä jälkeen kansainvälisellä yhteisöllä olisi moraalinen valtuus ja oikeus turvautua sotatoimiin. 
Lopuksi haluan todeta, että Lontoossa, Washingtonissa ja Madridissa väitetään, että sota voisi olla lyhyt, nopea ja onnistunut. YK:n tuella tämä voisikin olla totta, mutta ilman sen tukea konflikti jakaa kansainvälisen yhteisön, jolloin saatamme löytää itsemme toisen satavuotisen sodan kynnykseltä ja Irakin hallintojärjestelmän lisäksi muitakin järjestelmiä saattaa vielä kaatua. 
Wurtz (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, vaikka YK:n turvallisuusneuvosto ei ole vielä tällä hetkellä äänestänyt, tiedämme jo, että joka tapauksessa se päättää antaa yhden ainoan laillisen mahdollisuuden eli Irakin aseistariisunnan asetarkastusten rauhanomaisin keinoin. 
Ne maat, jotka ottavat vastuulleen olla välittämättä tästä toimeksiannosta ja aloittavat yksipuolisen sodan, uhmaavat koko kansainvälistä yhteisöä. Ne joutuvat toivottavasti kärsimään esimerkillisistä poliittisista seuraamuksista, joita niiden omat kansalaisensa vaativat. Näiden tahojen arvostus maailman silmissä heikkenee varmasti pitkäksi aikaa. Liiallinen voimankäytöllä uhkailu vaarantaa maan diplomaattiset vaikutusmahdollisuudet.
Valitettavasti koko kansainvälinen yhteisö on vaarassa järkkyä, sillä demokraattisten valtioiden itselleen toisen maailmansodan jälkeen asettamia sääntöjä rikotaan vakavasti. Näin Yhdysvaltain presidentti on kuitenkin häikäilemättä ennakoinut tapahtuvan. Meidän on asetuttava liikekannalle Irakin sotaa ja lisäksi tätä yksipuolista ja mielestämme imperialistista politiikkaa vastaan, jonka nojalla sota aiotaan aloittaa. Tässä toiminnassa meillä on käytettävissämme sekä valttikortteja että useita liittolaisia. Kylmän sodan päättymisen jälkeen koko maailmassa ei koskaan ole nähty näin suurta rauhanliikettä, joka puolustaa kansainvälistä oikeutta ja monenvälistä yhteistyötä. Tämän rauhanliikkeen yhteydessä solidaarista maailmaa kannattavan Euroopan on saatava ja se saakin äänensä kuuluville. 
Liittolaisiamme ovat ensinnäkin kaikki maailman kansat ja varsinkin EU:n nykyiset ja tulevat jäsenvaltiot. Tämä tekee entistäkin oikeutetummaksi vaatimuksemme jäsenvaltioiden ja kumppaneidemme välisestä perustavanluonteisesta keskustelusta ennen liittymissopimusten ratifiointia ja äänestystä tulevasta perustuslaista. Keskustelussa on käsiteltävä myös näkemystä siitä Euroopasta, jota meillä on tarkoitus yhdessä edistää, jotta voimme vastata kansalaistemme ilmaisemaan tahtoon. 
Tämä ennenkuulumattoman selvästi ilmi käynyt yleinen mielipide on epäilemättä vaikuttanut siihen, että suurin osa maailman valtioiden ja erityisesti eteläisten valtioiden ja liittoutumaan kuulumattomien valtioiden hallituksista on ilmaissut vastustavansa sotaa. Liittoutumaan kuulumattomien valtioiden osuus YK:n yleiskokouksen jäsenistä on kaksi kolmasosaa. Tämä on toinen valttikorttimme. Colin Powellin harjoittama kaikkein riippuvaisimpien maiden kiristys on tässä suhteessa säälittävää ja moukkamaista. Nämä maat yritetään saada tukemaan Yhdysvaltoja ilman maiden kansalaisten tukea. Meitä tukevat maailman tärkeimmät moraaliset auktoriteetit, kuten paavi Johannes Paavali II, Nelson Mandela, Yhdysvaltain entinen presidentti Carter sekä YK:n pääsihteeri Kofi Annan, jotka kaikki ovat aktiivisesti ja arvokkaasti sitoutuneet kannattamaan rauhaa ja noudattamaan YK:n peruskirjaa.
Osoittakaamme kunnioitustamme myös kaikille niille kansainvälisen oikeuden asiantuntijoille, jotka opettavat Oxfordissa, Cambridgessa tai London School of Economicsissa, ja kaikille niille kolmelle sadalle ansioituneelle espanjalaiselle lakimiehelle, jotka ovat jo ennalta todenneet, ettei voimankäytölle Irakia vastaan ole laillista oikeutusta. Merkittävä osuus on myös aseistariisunnasta vastaavilla asetarkastajilla, jotka ovat toimineet erittäin päättäväisesti Bagdadin suhteen ja pitäneet samalla päänsä Washingtonia ja Lontoota vastaan ja jotka eivät ole epäröineet syyttää viimeksi mainittuja väärien tietojen antamisesta. 
Haluan vielä mainita erityisesti ne YK:n järjestöissä työskentelevät naiset ja miehet, jotka ovat usein alueella olevien eurooppalaisten edustajien lisäksi ainoat tahot, jotka ajattelevat ensiksi paikallisen väestön etua ja kärsimyksiä, joiden kohteeksi nämä joutuvat Irakissa, Palestiinassa ja kaikkialla arabimaailmassa. Kiitän myös komission jäsentä Pattenia hänen tämänaamuisista lujista ja oikeudenmukaisista sanoistaan. 
Toinen merkittävä tekijä tällä hetkellä on ranskalais-saksalainen liitto, joka on pitänyt pintansa silläkin uhalla, että se joutuu maksamaan rohkeudestaan poliittisen hinnan vahvempaansa vastustaessaan. Muita liittolaisia olemme löytäneet Atlantin toiselta puolelta. Euroopan parlamentin jäsenten monipuolinen valtuuskuntamme kävi viime kuussa Bagdadissa ja loi vastikään kestävät yhteistyösuhteet Washingtonin, Ohion, Kalifornian ja jopa Texasin edustajiin Yhdysvaltain kongressissa. Tämä Yhdysvallat ei halveksu Eurooppaa, vaan asettaa toivonsa meihin ja ottaa edustajamme avosylin vastaan. Mitä amerikkalaiset ystävämme kertoivat meille? He kertoivat, että 126 parlamentin jäsentä ja erityisesti kaksi kolmasosaa demokraattiehdokkaista äänestivät sotaa vastaan. Yhteensä 130 amerikkalaista kaupunkia, esimerkiksi Washington, Philadelphia ja Los Angeles, on antanut päätöslauselman sotatoimien vastustamisesta ja suuri ammattiliittojen yhdistys AFL-CIO on kannattanut niitä. Sodanvastaiset liikkeet (esimerkiksi United for Peace and Justice ja Women for Peace) ovat saaneet ennennäkemättömän paljon tukea ennen konfliktin syttymistä. Myös New York Times on päättänyt sanoa "ei" sodalle. Olemme kaukana joidenkin kuvailemasta pyhästä liitosta. Kongressin jäsen Dennis Kucinich, joka on rauhantahtoisen liittouman kannattaja, toisti nämä näkemykset todetessaan, että Georges W. Bush uhkaa eristämisellä niitä Euroopan valtioita, jotka vastustavat Yhdysvaltain ylivaltaa koskevia vaatimuksia. Tämä on erittäin hyvä hetki ojentaa toisillemme käsi. Arvoisa puhemies, olkoon jokaisella ansaitsemansa amerikkalaiset ystävät.

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, on asioita, joita en ymmärrä. Me puolustamme aina perussopimuksia. Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 19 artiklassa todetaan yksinkertainen asia: "Jäsenvaltiot, jotka ovat turvallisuusneuvoston pysyviä jäseniä, huolehtivat toiminnassaan unionin kantojen puolustamisesta". Espanjan, Yhdistyneen kuningaskunnan, Ranskan ja Saksan on siis puolustettava yhteistä kantaa. 
Euroopan unionin johtajien määrittelemä yhteinen kanta ei sisällä uhkavaatimusta eikä siinä puhuta sodan seurauksista, halusimmepa sitä tai emme. Siinä todetaan, että asetarkastajien työtä on jatkettava. Ranska ja Saksa ehdottivat juuri tällaista kantaa. En siis ymmärrä, kuinka perustamissopimuksen nojalla Espanja ja Yhdistynyt kuningaskunta voivat olla puolustamatta tätä kantaa. Euroopassa on vihdoin tehtävä päätös perussopimustemme todellisesta luonteesta. 
Komission jäsenen de Palacio del Valle-Lersundin, joka on aina vaivannut meitä perussopimuksia koskevilla selityksillään täällä parlamentissa, olisi muistettava, että hän on ennen puolustanut perussopimuksia, joita hän nyt pitää pilkkanaan ulkoasiainministerinä toimiessaan. 

En todellakaan ymmärrä, miksi täytyy sotia, vaikka olemme jo voittaneet sodan. Miksi turvaudumme sotatoimiin, vaikka olemme jo voittaneet ilman niitä? On myönnettävä, että ilman Yhdysvaltoja asetarkastajia ei olisi. Asetarkastuksia ei olisi aloitettu eikä aseistariisuntaa. Koska asetarkastukset ja aseistariisunta on nyt kuitenkin aloitettu, meidän ei tarvitse käydä sotaa. Miksi ammuskelisimme ja tappaisimme, kun voimme saada kaiken tarvittavan ilman sitä? En ymmärrä. Kritisoimme itseämme toteamalla, että tilanne on tällainen tietynlaisen päättäväisyyden johdosta, pidimmepä sitten siitä tai emme. 
Meille sanotaan tällä hetkellä, että tuomme Irakiin demokratian, mitä en edelleenkään ymmärrä. Se on todella hienoa. Mutta mitä teemme sitten Turkin kanssa? Turkissa on vaaleilla valittu parlamentti, mikä on hyvä asia, sillä se on demokratiaa. Pidämmekö näistä valituista edustajista, se ei ole meidän ongelmamme. Sopimuksia tehdään kuitenkin armeijan kanssa parlamenttia kuulematta, vaikka parlamentti on demokraattinen edustajainhuone, jotta saataisiin läpi se, mitä ei voida saavuttaa demokraattisin keinoin. Sitten turkkilaisille sanotaan: "Katsokaa, kuinka toimii demokratia, jonka teille tuomme!" En ymmärrä tätä.
Meille selitetään edelleen esimerkiksi, että vapautamme Irakin kansan. Sanomme Irakin kurdeille: siitä tulee mahtavaa, vapautamme teidät Turkin armeijan avulla. Tällaisesta vapauttamisesta kurdit ovat unelmoineetkin jo sata vuotta: päästä vihdoin Turkin armeijan alamaisiksi. Kurdit pitävät tätä ratkaisua luonnollisesti erinomaisena! 
Alueella on kuitenkin eräs avaintekijä demokratian saavuttamiseksi. Se on Teheran. Irania vastaan ei ole aikomustakaan aloittaa sotaa, vaikka Iranin kansa taistelee demokratian puolesta. Se on tällä hetkellä ainoa kansa, joka on noussut totalitaarista valtaa vastaan, joka järjestää valtavia mielenosoituksia ja joka äänestää demokratian puolesta. Me olemme kuitenkin jättäneet heidät yksin, emme tue heitä ja kuitenkin väitämme edistävämme demokratiaa muilla alueilla. 
Mielestäni meidän on toimittava juuri päinvastoin. Auttamalla Iranin kansaa sen vapaustaistelussa voisimme osoittaa alueen kansoille kahden seikan todenmukaisuuden. Ensinnäkin sen, että vapaus ja demokratia saavutetaan kyseisten kansojen halun ja päättäväisyyden ansiosta eikä ties mistä tulevien sotajoukkojen miehityksellä. Toinen olisi se, että jos Iranin kansa saavuttaa vapauden meidän avullamme, se voi todeta kaikille ääri-islamilaisille, terroristeille ja totalitaarista ääri-islamilaisuutta kannattaville: "Tiedämme, mitä ääri-islamilaisuus on, olemme kärsineet sen seurauksista mutta olemme voittaneet sen. Olemme saavuttaneet vapauden". Tämä olisi erinomainen osoitus tälle alueelle, ja se vakuuttaisi kansalaiset paremmin kuin jonkun amerikkalaisen kenraalin johdolla tapahtuva Irakin miehitys. 
Avatkaamme siis silmämme. Bagdadissa vallan on vaihduttava samoin kuin Saudi-Arabiassa, Tunisiassa ja useissa Afrikan valtioissa, mutta tämä ei voi tapahtua miehityksen avulla, olipa se millainen tahansa. Toimikaamme vastuullisesti maailman demokraattisten valtioiden puolesta ja älkäämme sanoko, että rauha vallitsee, jos Irakia ei miehitetä. Se ei ole rauha, mutta sota ei myöskään ole paras tapa varmistaa, että Irakin kansa voisi vihdoin elää rauhassa. Irakin kansalla on oikeus rauhaan ilman amerikkalaisia kenraaleita mutta myös ilman Saddam Husseinia.
(Suosionosoituksia vasemmalta)

Pasqua (UEN).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, Yhdysvallat on merkittävä demokraattinen valtio. Se on antanut paljon muulle maailmalle, kun ajatellaan 50:ttä viime vuotta, kukaan ei voi unohtaa heidän ratkaisevaa asemaansa vapauden puolustamisessa. Tästä syystä en halua joutua ryhmäni kanssa hankalaan tilanteeseen määrittelemällä, olemmeko Yhdysvaltain puolella vai heitä vastaan. Tällainen pohdiskelu olisi typerää. 
Arvostamme ja kunnioitamme Yhdysvaltoja, joten meillä on myös oikeus sanoa heille, että he ovat väärässä ja että tämänhetkiset toimet voivat johtaa ainoastaan vakaviin seurauksiin tulevaisuudessa. Meidän on valittava: joko kansainväliset säännöt ovat olemassa ja kunkin valtion on niitä noudatettava tai sitten olemme ottaneet suuren harppauksen taaksepäin ja tästä lähtien valta on etusijalla oikeuteen nähden. Heti kun tietyllä maalla on valtaa, siitä tulee kaikkein vahvin ja se on oikeutettu puuttumaan muiden maiden asioihin. Tässä tapauksessa pyydän teitä ehdottamaan YK:n peruskirjan muuttamista niin, että asioihin puuttumisen oikeus tarkoittaa tästä lähtien vahvimpien osapuolten oikeutta aloittaa sotatoimet silloin, kuin ne katsovat sen aiheelliseksi omien elintärkeiden etujensa puolustamiseksi. 
Yhdysvallat on joutunut kauhistuttavan hyökkäyksen kohteeksi. Tuhansia amerikkalaisia kuoli, eikä kukaan voi unohtaa sitä. Yhdysvalloilla on siis oikeus puolustautua ja iskeä takaisin. Mutta kuka on vastuussa näistä terrori-iskuista? Al-Qaida-järjestö. Saatiinko al-Qaidan ja Irakin välisistä yhteyksistä todisteita? Ei. Näin ollen Yhdysvaltain olisi esitettävä meille todelliset syynsä väliintulolle ennen kuin se aloittaa sotatoimet. Jos tarkoituksena on piirtää alueen kartta uudelleen, voin sanoa suoraan, että siitä on lukemattomia seurauksia. Edistäisimme näin uuden terroristisukupolven syntymistä ja loisimme pysyvän kuilun islamilaisen maailman ja muun maailman välille. Tämä on erittäin huolestuttavaa. 
Tästä syystä olemme ryhmässäni sitä mieltä, että kaikki mahdolliset keinot on käytettävä ongelman ratkaisemiseksi aseistariisunnan keinoin. Kun tämä periaate on vahvistettu, päätöksiä ei tehdä täällä parlamentissa. Keskusteluissamme on jotakin mukavaa ja jotakin surrealistista. Meillä on kuitenkin oikeus esittää mielipiteemme, ja Ranskan edustajista sanoisin, vaikken olekaan riippuvainen Ranskan hallituksesta, että me tuemme Ranskan tasavallan presidentin kantaa eli vastustamme kaikin keinoin sotatoimien aloittamista. 
Belder (EDD).
Arvoisa puhemies, tässä Irakia koskevassa keskustelussa on outo ristiriita. Olen saanut Irakista selvityksiä, joiden mukaan baath-puolueen korkeat edustajat ja Irakin oppositio ovat päässeet vuoropuheluyhteyteen. Saddamin lähipiiri selvästikin valmistautuu "Pelon tasavallan" kaatumiseen. Se yrittää viimeisenä keinonaan pelastaa oman nahkansa ilmoittamalla kansannoususta juuri ennen Yhdysvaltain sotatoimia. 
Mitä Euroopan unionissa kuitenkin tapahtuu? Useat suuret jäsenvaltiot tekevät kaikkensa Irakin poliittisen järjestelmän ylläpitämiseksi. YK:n asetarkastusten, joille ei ole annettu selvää takarajaa, oletetaan riittävän Bagdadin hallituksen kurissa pitämiseen. Mihin perustuu tämä valtava poliittinen luottamus, jota Saddam Husseinia, tätä säälimätöntä tyrannia kohtaan osoitetaan? Irakin kärsivä väestö ei todellakaan ymmärrä tätä useiden eurooppalaisten maiden omaksumaa vastuutonta asennetta. 
Aivan yhtä kielteinen on Irakin kysymystä koskeva länsimaiden tämänhetkinen sisäinen konflikti ja siitä maksettavaksi tuleva poliittinen hinta. Transatlanttisia suhteita horjutetaan, Euroopan unioni on täysin kahtiajakautunut ja YK:n edustaman kansainvälisen yhteisön eripura lisääntyy. Tämä kaikki johtuu murhanhimoisesta suuruudenhullusta, joka on jo vuosien ajan kieltäytynyt noudattamasta YK:n päätöslauselmia. Tällainen tilanne ainoastaan kannustaa muita diktatuureja toimimaan oman päänsä mukaan aseistukseen liittyvissä asioissa. 
Onko Euroopan unionin jäsenvaltioilla enää mitään pelastettavissa tässä Irakia koskevassa, eripuraa aiheuttavassa konfliktissa? Mielestäni on. Ensinnäkin YK:n asetarkastuksille Irakissa olisi pikaisesti määriteltävä aikaraja ottamalla riittävästi huomioon aseellisen väliintulon mahdollisuus. Loppujen lopuksi Saddam Hussein saadaan pakotettua yhteistyöhön YK:n asetarkastajien kanssa ainoastaan lisäämällä sotajoukkojen määrää Persianlahdella, kuten nyt tehdään. Samalla Euroopan unionin jäsenvaltioiden olisi vihdoin osoitettava jonkinlaista kiinnostusta Irakin poliittista ja sosioekonomista tulevaisuutta kohtaan, sillä Saddamin "Pelon tasavallalle" on todellakin olemassa vaihtoehtoja. Odotan kiinnostuksella puheenjohtajavaltio Kreikan aloitteita näissä asioissa.

Le Pen (NI).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, vastarintaliike epäoikeutettua ennalta ehkäisevää sotaa vastaan, jonka Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat aikovat aloittaa Irakissa, vahvistuu päivittäin. Se leviää myös eri maiden yleisessä mielipiteessä, kuten osoittavat tutkimukset ja mielenosoitukset, sekä YK:n turvallisuusneuvostossa. Ranskan, Saksan ja Venäjän diplomaattinen päättäväisyys antaa ajattelemisen aihetta Yhdistyneen kuningaskunnan ja jopa Yhdysvaltain poliittisille päättäjille. 
Sota on sotaa, mutta sotavalmistelut eivät ole sotaa. Maailmanrauha on perikadon partaalla, eikä tällaisesta epäoikeudenmukaisesta, ihmisoikeuksien vastaisesta ja vaarallisesta toiminnasta pidättyminen ole häpeällistä homeerisista keskusteluista ja tuhlatuista varoista huolimatta, päinvastoin. Jos Yhdysvallat pidättyisi sotatoimista, yhtenäinen Euroopan parlamentti voisi ehdottaa Nobel-palkinnon jakamisesta vastaavalle Norjan parlamentin komitealle, että Nobelin rauhanpalkinto myönnettäisiin George W. Bushille sillä perusteella, että hän on saavuttanut Irakissa YK:n asettamat tavoitteet ilman verenvuodatusta ja kyyneliä, ja että hänelle annettaisiin kunnia siitä, että hän on onnistunut saavuttamaan omissa nimissään ja kansansa nimissä tämän suuren rauhanomaisen voiton. 
Jos näin ei kuitenkaan tapahdu ja jos Irakin onneton kansa ja erityisesti lapset uhrataan sodan paholaiselle, seuraukset ovat dramaattiset. Maailmanrauhan järkkyminen vapauttaisi pahan voimat kaikkialla maan päällä. Mikä olisi seuraava etappi Lähi-idän luvatussa uudelleenmuovaamisessa? Olisiko supervallan armeijan kohteena seuraavaksi Iran, Syyria tai joku muu valtio, sillä vahvimman oikeudella ei enää olisi rajoja.

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tämä on mielestäni erittäin erikoinen päivä Euroopan parlamentissa. Olen juuri kuunnellut jäsen Cohn-Benditin ja jäsen Le Penin puheenvuorot, ja ne olivat mielestäni täysin samanlaiset.
(Vaihtelevia reaktioita)
Panokset ovat kasvaneet siitä, kun viimeksi keskustelimme Irakin kriisistä. Selvää on, että Saddam yrittää edelleen voittaa aikaa. YK on kehottanut riisumaan Irakin aseista, kuten päätöslauselmassa nro 1441 erittäin selvästi ja yksiselitteisesti todetaan, mutta näin ei ole vielä tapahtunut. Tämä on tilanne. Ymmärrämme, että tilanne on vaarallinen ja räjähdysherkkä, mutta tehkäämme selväksi, että näin on ainoastaan Irakin hallituksen jatkuvan välttelyn ja valitettavasti myös joidenkin eurooppalaisten hallitusten taktikoinnin vuoksi. 
Nämä hallitukset ovat näyttäneet unohtaneen sen perustavanluonteisen asian, josta tässä on kyse, eli sen todellisen uhan, joka Bagdadin hallitus on Lähi-idän ja muun maailman rauhalle ja turvallisuudelle. Emme saa tässäkään vaiheessa unohtaa, että Saddam kieltäytyy selittämästä, mitä niille kemiallisten ja biologisten aseiden ja hermokaasujen varastoille on tapahtunut, jotka YK:n asetarkastajat löysivät vuonna 1998. Jos maailman demokratiat eivät ole valmiita toimimaan yhtenäisenä rintamana välittömän ja ehdottoman aseistariisunnan puolesta, ei ole epäilystäkään siitä, etteikö Saddam Hussein jatkaisi entiseen tapaan kissa ja hiiri -leikkiään YK:n kanssa loputtomiin. 
On todettava, että viime kuukausien tapahtumat ovat muistuttaneet meitä täällä Euroopan parlamentissa ja koko Euroopassa kahdesta tärkeästä asiasta. Ensinnäkin olemme kyseenalaistamassa Naton yhtenäisyyttä omalla vastuullamme. Jotkut Yhdysvaltain kritisoijat Euroopassa ovat julistaneet halveksivansa kaikkea amerikkalaista, ja tästä kuulemme varmasti vielä tulevaisuudessakin. Jotkut eurooppalaiset poliitikot ovat myös valmiita heikentämään Natoa ja transatlanttista liittoa tavoitteenaan tehdä Euroopasta pikemminkin jonkinlainen Yhdysvaltain vastustaja tai vastapaino kuin Yhdysvaltain liittolainen. 
Haluan tehdä Yhdistyneen kuningaskunnan konservatiivien puolesta täysin selväksi, että tuemme päättäväisesti Natoa, sillä se on turvallisuutemme ja puolustuksemme perusta. En pyytele anteeksi toistaessani, että luotamme Natoon ja arvostamme kumppanuutta Yhdysvaltain kanssa. Mielestäni Ranskan, Saksan ja Belgian toimet liittoutuman sisäisen eripuran lietsomiseksi Turkin turvallisuutta koskevassa ensisijaisen tärkeässä kysymyksessä ovat todella valitettavia. Tulevien päivien aikana kansainvälisen yhteisön tahto ja YK:n uskottavuus joutuvat koetukselle. Olkoon kuitenkin täysin selvää, että vastuu sodan välttämisestä kuuluu täysin Saddam Husseinille, ja hänen on valittava rauhan tie. 
(Suosionosoituksia oikealta)

Souladakis (PSE).
Arvoisa puhemies, kukaan ei varmastikaan ole eri mieltä neuvoston puheenjohtajan ja Kreikan ulkoasiainministerin Papandreoun sekä komission jäsenen Pattenin esittämistä huomautuksista. Haluan ainoastaan lisätä, että tässä yhteydessä yleinen mielipide ja kansalaisten mielenosoitukset Euroopassa ja muualla maailmassa ovat myös sellaisia poliittisia tekijöitä, jotka on otettava huomioon. 
Poikkeuksetta kaikki Euroopan kansat ja hallitukset tukivat Yhdysvaltoja sen jouduttua 11. syyskuuta 2001 terroristi-iskun kohteeksi. Tänään kaikki Euroopan kansat, mutteivät kaikki hallitukset, vastustavat tätä hyödytöntä ja turhaa sotaa. Mesopotamian kriisin ikiaikaista kuvausta käyttääkseni parhaillaan ollaan luomassa hajaannusta aiheuttavaa Baabelintorni-politiikkaa, ja olisi hyvä, jos tällaista politiikkaa ei sovellettaisi. Jäsenvaltioiden yhtenäisyyden puutteella on kielteisiä vaikutuksia kriisin ratkaisemiseen. Samalla ehdokasvaltioita kohdellaan jokseenkin eri tavalla tässä pyrkimyksessä löytää yhtenäinen kanta, vaikka Euroopan olisi toimittava varoen rakentaessaan EU:n tulevaisuutta valmistelukunnassa - jossa vahvistetaan uudet säännöt perustamissopimuksen muodossa - jottei Euroopassa synny sisäisiä erimielisyyksiä, joista on jälkeenpäin mahdotonta päästä yli. Haluamme saada kaikki 25 tai 28 jäsenvaltiota, tai kuinka monta meitä nyt sitten onkaan, tukemaan uutta Euroopan rauhaa ja yhteistyötä koskevaa strategiaa sekä Eurooppaa, joka pyrkii saamaan demokratisoitumisen käyntiin kaikkialla maailmassa, ja myös niin sanottua kriisin estämis- ja hallinnointiprosessia koskevaa strategiaa. Kun kriisi on ohi, emme halua joutua päättämään siitä, kuinka esimerkiksi pakolaisiin ja sodan uhreihin liittyvät ongelmat ratkaistaan. 
Haluan muistuttaa siitä, että Yhdysvalloissa on vallalla kaksi ristiriitaista strategiaa, mistä kaikki tietoviisaat ovat yhtä mieltä. Toisen strategian mukaisesti Yhdysvallat elää rinnakkain muun maailman kanssa, kun taas toisen, luonteeltaan teokraattisen strategian mukaisesti se pyrkii päättämään historian kulusta kansainvälistä etua koskevan subjektiivisen arvionsa perusteella. 
Haluan muistuttaa kaikkia niitä useita tahoja, joiden mielestä YK on melko lailla aikansa elänyt, siitä, että YK ilmensi toisen maailmansodan jälkeistä tilannetta, ja nyt tarvitaan uusia nykyistä tilannetta ilmentäviä rakenteita. On ymmärrettävä, että kansainvälisten yleissopimusten on ilmennettävä tämänhetkistä asiantilaa kaikki osatekijät huomioon ottaen ja käyttäen sellaisia menettelyjä, jotka eivät aiheuta eripuraa. 
On myös syytä toistaa muutamia Euroopan unionille tärkeitä seikkoja. Palestiinan ongelmaan meillä oli yhtenäinen kanta, mutta sitä ei kuitenkaan kuunneltu. Irakin tapauksesta ja Irakin kansalle asetetusta kauppasaarrosta meillä oli yhtenäinen kanta, mutta sitä ei taaskaan kuunneltu. Näin ollen meidän on ymmärrettävä, että periksiantamattomuutta tarvitaan aikoina, jolloin kannattamillamme toimintamalleilla olisi mahdollista saada aikaan käytännön tuloksia, jotka eivät puolestaan aiheuta uusia kriisejä. 
Arvoisat parlamentin jäsenet, olemme todellakin ratkaisevassa vaiheessa, mutta mielestäni kaikki kriisit sisältävät uusien olosuhteiden siemenen. Meidän on kerrottava amerikkalaisille ystävillemme, että heidän näkökantansa aiheuttaa ongelmia, jotka eivät ole edes Yhdysvaltain edun mukaisia. Kuulin tänä aamuna, että Donald Rumsfeld haukkui Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerin pataluhaksi hänen pyydettyään vielä muutamaa päivää asetarkastajien työtä varten. Tällainen toimintatapa on vaarallinen. 
Arvoisat parlamentin jäsenet, parlamentin viestinä olisi oltava, että se haluaa noudattaa kansainvälisiä ongelmia koskevaa rauhanomaista lähestymistapaa ja että se haluaa ratkaista ongelmat rauhanomaisesti sellaisin menettelyin, joilla edistetään demokratisoitumista kaikkialla maailmassa.

Malmström (ELDR).
Arvoisa puhemies, kotimaassani Ruotsissa eräs pappi ehdotti eilen, että sodan välttämiseksi joku olisi palkattava murhaamaan Saddam Hussein. Tämä on ehkä aika erikoinen toteamus Ruotsin kirkon edustajalta, mutta kansan puolesta tehtävän kuninkaanmurhan käsite on verrattain vanha. Osa meistä on varmasti salaa miettinyt tätä mahdollisuutta, mutta tällaista murhaa ei tietenkään voida tehdä. Se olisi vastoin kansainvälistä oikeutta. 
Sota voitaisiin ehkä kuitenkin välttää, jos Saddam Hussein luopuisi vallasta tai lähtisi maanpakoon. Arabimaailman kanssa parhaillaan käytävät keskustelut Saddam Husseinin suostuttelemiseksi tähän ovat erittäin mielenkiintoisia. Toivomme tietenkin, että kansainvälinen rikostuomioistuin pystyy saattamaan Saddamin vastuuseen rikoksistaan. 
Jos voisimme mennä ajassa taaksepäin, useita asioita olisi voitu tehdä toisin Irakin konfliktissa. Arabiyhteisö olisi pitänyt ottaa huomattavasti aikaisemmassa vaiheessa mukaan keskusteluihin koko Lähi-idän tulevaisuudesta. Yhdysvaltojen, EU:n ja YK:n turvallisuusneuvoston olisi pitänyt osoittaa enemmän tahtoa ratkaista Israelin ja Palestiinan välinen konflikti. Rauhanneuvottelut on saatava jälleen käyntiin, muuten emme koskaan voita terrorismin vastaista sotaa. 
Sotaa ennakoiva rummunpärinä kuuluu jo. ELDR-ryhmä on edelleen sitä mieltä, että asetarkastajien on annettava jatkaa työtänsä niin pitkään kuin sillä on merkitystä ja asiassa edetään. Tähän mennessä tapahtunut edistys ei johdu siitä, että Saddam Hussein on suostunut yhteistyöhön vaan päätöslauselmista ja sotatoimien uhasta. Emme saa unohtaa, että Saddam Husseinin vastuulla on osoittaa, ettei hänellä ole aseita, eikä YK:n vastuulla niinkään ole niiden löytäminen. 
Sota voidaan toivottavasti vielä välttää. Meidän mielestämme kaikki mahdolliset aseellista väliintuloa koskevat päätökset on tehtävä YK:n turvallisuusneuvostossa. YK on nyt kuitenkin saanut kovan iskun. Parhaillaan käynnissä olevat lehmänkaupat, joissa eri maita yritetään saada äänestämään turvallisuusneuvoston äänestyksissä puolesta tai vastaan, ovat säälittäviä ja vahingollisia koko kansainvälisen yhteisön kannalta. Kun pysyvät jäsenet riitelevät keskenään, näiden vaikeiden päätösten tekeminen jää Ghanan, Kamerunin ja Angolan kaltaisten maiden vastuulle. Tämä on järjetöntä ja pelottavaa ja vähentää YK:n uskottavuutta. Perinpohjainen uudistus on nyt entistä kiireellisempi asia. YK on jakautunut kahtia, kuten Nato ja EU:kin, ja transatlanttiset suhteet ovat kärsineet iskun. Ainoa ihminen, jota tämä tilanne ilahduttaa, on Bagdadin diktaattori.

Frahm (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, mikä tässä sodassa on kyseessä? Vastauksen tietäminen tähän kysymykseen on tietenkin ensisijainen edellytys sodan estämiselle. Asetarkastajien työstä saadaan jatkuvasti yhä enemmän tuloksia, mutta sodan tarkoitus on muuttunut. Arvostettu kollegani Malmström on todennut, että nyt tarkoituksena on Bagdadin diktaattorin syökseminen vallasta. Anteeksi vaan, mutta luulin, että tarkoituksena oli Irakin riisuminen aseista ja sen joukkotuhoaseiden tuhoaminen. Mielestäni YK ylittää toimivaltuutensa tässä asiassa, kun tavoitteena on korvata sellaiset hallitukset, jotka eivät meitä miellytä. 
Emme pidä Saddam Husseinista. Sodan vastustaminen ei tarkoita sitä, että ollaan Saddam Husseinin ystäviä tai edes jäsen Le Penin tai presidentti Chiracin ystäviä. En ole ystäviä kenenkään edellä mainittujen henkilöiden kanssa, vaan tämä ainoastaan osoittaa sodanvastaisen liikkeen laajuuden ja sen, kuinka sotaa kannattavien määrä koko ajan pienenee.
Jos meitä kiinnostaa ensisijaisesti vallanvaihdos, saanko kysyä, missä EU oli, kun kyse oli diktatuurin - josta haluamme päästä eroon - vuoksi pakenemaan joutuneiden pakolaisten vastaanottamisesta? Missä EU oli, kun ihmiset joutuivat pakenemaan kollegani Evansin kuvailemalta kauhistuttavalta diktaattorilta? Miksi palautamme nämä pakolaiset takaisin sellaisen hallituksen kynsiin, josta haluamme päästä eroon? Miksi emme tue Iranin demokraattista liikettä, kuten kollegani Cohn-Bendit ehdotti?
Lopetan nyt, sillä puheaikani on lopussa.

Maes (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, Yhdysvallat on Persianlahden sodasta lähtien kymmenen vuoden ajan kehitellyt "kaikkien pommien äitiä". Tällä aikaa Eurooppa on käyttänyt kaiken kärsivällisyytensä ja diplomaattisuutensa unionin laajentamiseksi. Tämä on symbolista, ja osoitus selvästä erosta. Jos parlamentti ja komissio olisivat viimekädessä valmiit ottamaan vastuun, EU voisi harjoittaa arvovaltaansa maailmanrauhan ja kansainvälisen oikeusjärjestyksen puolesta. Näin ei valitettavasti ole. EU:ta yhdistävät demokratian ja ihmisoikeuksien arvojen lisäksi halu taata rauhanomainen rinnakkaiselo ja luoda kansainvälinen oikeusjärjestys yhteistyön avulla.
Onko sota Irakia vastaan jo alkanut? Vai loppuiko sota Irakia vastaan ollenkaan ensimmäisen Persianlahden sodan jälkeen ja siirtyivätkö taistelut Lähi-idän hegemoniasta ainoastaan seuraavaan vaiheeseen? Historia paljastaa tämän aikanaan. Sen jälkeen, kun kansainvälinen liittouma kukisti Saddamin, hänen hallituksensa jäi valtaan, mutta se pidettiin aisoissa säälimättömällä kauppasaarrolla, joka aiheutti kansalaisten keskuudessa nälkää, mutta jonka vaikutukset hallitukseen olivat olemattomat. Asetarkastajat eivät saaneet neljän ensimmäisen vuoden aikana riisuttua Irakia aseista, mutta he toimivat salaisen palvelun agentteina niille valtioille, jotka lähettivät asetarkastajia ja vakoojia ja jotka maksoivat heidän kulunsa. Tämän jälkeen Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta saattoivat pommittaa Irakia paremmalla menestyksellä. Hans Blixin ja YK:n johdolla toteutetuilla uusilla asetarkastuksilla ja niitä seuranneella sotilaallisella uhalla aseistariisunnassa on kuitenkin onnistuttu. Näin ollen meidän on jatkettava tällä tiellä ja yhdistettävä Euroopan maat tämän kannan taakse. Kiitos.

Queiró (UEN).
Arvoisa puhemies, viimeinen asia, jonka toivomme näkevämme näinä vaikeina aikoina, on se, että Irakin hallitus iloitsee YK:n lähes käsittämättömästä eripuraisuudesta, Naton lähes ylitsepääsemättömistä ongelmista tai unionin jäsenvaltioiden kykenemättömyydestä päästä sopimukseen. 
Totuus on, että yli kymmenen vuoden ja 17:n YK:n päätöslauselman jälkeen Irakin hallitus viivyttelee edelleen laittomien aseidensa tuhoamisessa. Tällä kertaa Saddam Hussein ei kuitenkaan voi jatkaa kansainvälisen oikeuden uhmaamista. Ei ole naivia sanoa, että toivon, että saisimme vielä tehtyä YK:ssa päätöksen, jonka avulla Irak saadaan riisuttua aseista vapaaehtoisesti, kun se joutuu tosiasioiden eteen. Haluan tehdä selväksi kuitenkin myös sen, ettemme pysy mahdollisen konfliktin syttyessä neutraaleina. Olemme aina demokratian puolella tyranniaa vastaan. 
Olemme myös kansainvälisen oikeuden puolella, sillä haluamme, että Irak noudattaa välittömästi ja ehdottomasti 17:ää YK:n päätöslauselmaa aseistariisunnasta. Olemme niiden puolella, jotka tietävät, että yhteisellä turvallisuudella on hintansa, emmekä saa vihastuttaa heitä, jotka tämän hinnan joutuvat maksamaan käyttäessään ainoaa mahdollista pelotetta, jonka Saddam Hussein tunnustaa ja jota hän pelkää, eli yli 200 000 sotilaan uhkaa. 
Arvoisa puhemies, kaikkien näiden syiden lisäksi emme aio jäädä neutraaleiksi, sillä olemme sitä mieltä, että velvollisuutemme on seistä rinta rinnan liittolaistemme kanssa niin hyvinä kuin pahoinakin aikoina. Miksi? Arvoisa puhemies, syy on yksinkertainen: sen varmistamiseksi, että jos joudumme suoran uhan kohteeksi tulevaisuudessa, voimme luottaa liittolaistemme solidaarisuuteen.

Coûteaux (EDD).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, jos menetettyjen ihmishenkien määrän kannalta kauhistuttavan uuden katastrofin mahdollisuus ei ahdistaisi meitä tänään, sanoisimme, että tämä kriisi osoittaa erinomaisesti, millainen nykyajan maailma on. Se tuo ilmi ne totuudet, joita valtioiden suvereenisuuden puolustajat ovat jo pitkään yksin toistaneet ja joita yhtäkkiä pidetäänkin itsestään selvinä asioina. 
Ensimmäinen itsestäänselvyys on seuraava. Kansainvälisten suhteiden toimijat eivät ole valtioryhmittymiä tai muita kansoista hätiköiden muodostettuja kokonaisuuksia, jotka noudattavat imperialistista ja jossain määrin rodullista maailmankäsitystä. Todellisia toimijoita ovat edelleen kansallisvaltiot. Kansainvälistä yhteisöä ei enää ole olemassa sen vertaa kuin yhtenäistä länttä eikä sen puolesta yhdistynyttä Eurooppaakaan. Länsimaat, niin sanottu kansainvälinen yhteisö ja Eurooppa ovat täysin hajallaan. Niin ovat myös itämaat, eli onnettoman Huntingtonin hölmösti nimittämä "islamilainen maailma", joka käsittää sekä sotaa puoltavia maita, kuten Kuwait, että sotaa vastustavia maita, kuten useat arabimaat, ja myös kannassaan horjuvia maita, kuten Pakistan. Eurooppa ei luonnollisesti ole sen yhtenäisempi kuin muutkaan, sillä juuri tässä kokonaisuudessa, jonka on tarkoitus sitoutua naurettavaan ajatukseen yhtenäisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta, löydetään Yhdysvaltojen toimintatavan raivokkaimmat kannattajat sekä päättäväisimmät vastustajat. Lyhyesti sanottuna niin pohjoisessa kuin etelässäkin kukin valtio tekee omat päätöksensä ilman minkäänlaista kuviteltua solidaarisuutta, eikä anglosaksinen yksinäinen ratsastaja ole ainoa, joka on antanut kuolettavan iskun vanhalle monenvälisyydelle, joka oli viimeistä huutoa 1900-luvulla. Jäljelle jäävät todellakin ainoastaan kansallisvaltiot, ja meidän onneksemme saimme osoituksen tästä näinkin räikeällä tavalla. 
Yhtä lailla saimme räikeän osoituksen Amerikan todellisesta luonteesta vai pitäisikö sanoa Yhdysvaltain, sillä maalla ei ole oikeutta väittää puhuvansa koko maanosan nimissä, kuten rohkea Chile on vastikään osoittanut. Todellisuudessa Yhdysvallat puolustaa vain kaikkein rahvaanomaisia intressejään, mikä sekään ei ole aivan selvää, sillä näemme parhaillaan Bushin vallanhimoisen lähipiirin ajautuvan vääjäämättä kohti sotaa, joka kuuluu olennaisena osana imperiumin luonteeseen. Olemme aina todenneet, että imperiumi on sama asia kuin sota. Toisaalta maailma on mahdollista yhdistää ilman totalitarismia ainoastaan kansallisvaltioiden pohjalta. 
Kriisi on paljastanut myös Ranskan todellisen luonteen eli sen, että se ei muutu koskaan ja että se on ainoa todellinen turva imperiumeilta puolustaen kansojen vapautta, joka on toinen nimitys vapaudelle? 
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Dell'Alba (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, joudumme parlamentissa ja myös YK:ssa valitsemaan joko sodan, turvallisuusneuvoston tuella tai sitä ilman, tai niiden tahojen heikon mutta houkuttelevan kannan, jotka pyytävät asetarkastajille enemmän aikaa. On todettava, että jälkimmäistä vaihtoehtoa kannattavat luottavat Saddamin hallitusta vastaan harjoitettuun angloamerikkalaiseen aseelliseen painostukseen ja pitävät itse asiassa asetarkastuksia päämääränä sinänsä, vaikka he kyllä hyvin tietävät, että Hans Blix ja hänen miehensä eivät todennäköisesti saa yksinään riisuttua Saddamia aseista. Tänä aamuna useat parlamentin jäsenet ovat kuitenkin tuominneet Saddamin hallituksen ja vedonneet demokratiaan ja Irakin kansan vapauteen.
Me radikaalipuolueen edustajat, kuten sadat muut julkisuuden hahmot ja parlamentin jäsenet useissa maissa, olemme vakuuttuneita siitä, että vaihtoehtoinen skenaario on vielä mahdollinen. Bagdadin diktaattorin maastapako on ainoa todellinen keino välttää sota. Tätä skenaariota jotkin alueen arabimaailman hallitukset ovat pohtineet jo jonkin aikaa, ja Euroopan unioni voisi kannattaa sitä tulevassa turvallisuusneuvoston päätöslauselmassa. 
Kukaan ei ole puhunut tänään Saddamin jälkeisestä Irakista. Olemme vakuuttuneita siitä, että tässä skenaariossa YK:n olisi hoidettava Irakin väliaikainen hallinto ainakin kahden vuoden ajan. Ainoastaan YK:n hallinto voidaan hyväksyä ja sen avulla Irak voidaan auttaa takaisin oikeille raiteilleen, sillä se on kärsinyt eräästä kaikkein raakalaismaisimmasta diktatuurista. 
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, toivon, että Eurooppa voi jälleen kerran toimia yhtenäisesti tällä perusteella.

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, täällä on todettu, että aseistariisunnassa on edistytty jonkin verran, vaikka edistymisen määrää onkin vaikea mitata suhteellisesti, sillä Irak ei ole täyttänyt velvoitettaan ja osoittanut tuhonneensa joukkotuhoaseensa. 
On muistettava, että asetarkastajat eivät ole yksityisetsiviä, he eivät ole Sherlock Holmesin oppipoikia vaan ainoastaan tiedonkerääjiä. Olemme kuitenkin sitä mieltä, että he ovat edistyneet tehtävässään. Tämä on ollut mahdollista ainoastaan kansainvälisen painostuksen ansiosta, jonka viimeisenä keinona on voimankäyttö. Muistakaamme, että asetarkastajat eivät vuonna 1998 poistuneet maasta omasta tahdostaan, vaan heidät karkotettiin, sillä maan hallitus luuli vaaran jo olevan ohi. 
Meidän on myös muistettava uhreja, niitä tuhansia ihmisiä, jotka kuolivat World Trade Centerin terroristi-iskussa, niitä kymmeniä tuhansia ihmisiä, jotka Irakissa on eliminoitu toisinajattelijoina tai ainoastaan siksi, että he kuuluvat eri vähemmistöön, ja niitä satoja tuhansia ihmisiä, joiden on täytynyt paeta maasta henkensä kaupalla. Oletan, että olemme kaikki samaa mieltä siitä, että meidän on tehtävä kaikki mahdollinen sen varmistamiseksi, etteivät kansainväliset terroristijärjestöt pääse käsiksi näihin joukkotuhoaseisiin. Arvoisa komission jäsen, tästä tuskin on epäilystäkään. 
Haluan myös korostaa, että Saddam Husseinia lukuun ottamatta tällä hetkellä kaikki ovat toimineet täysin kansainvälistä oikeutta noudattaen. Syynä YK:n turvallisuusneuvoston päätösten ja äänestysten mahdolliselle lykkäämiselle on pyrkimys päästä sopimukseen, jonka nojalla voimme edelleen toimia kansainvälisen oikeuden mukaisesti ja asettaa todelliset edellytykset aseistariisunnalle sekä täsmälliset määräajat aseistariisunnan loppuun saattamiselle. Asetarkastukset eivät nimittäin voi jatkua loputtomiin, kuten Eurooppa-neuvosto totesi. 
Tässä yhteydessä Euroopan unionin jäsenvaltioiden yhtenäisyys on valitettavasti kärsinyt. Pyydän neuvoston jäseneltä Papandreoulta ja komission jäseneltä Pattenilta, että he pyrkisivät edelleen saamaan aikaan sopimuksen, vaikka tämä ei olekaan helppoa. Arvoisa puhemies, tämän sopimuksen on perustuttava jäsenvaltioiden yhteiseen haluun päästä yksimielisyyteen, ja siinä on kunnioitettava muiden osapuolten mielipidettä, eikä sillä pidä yrittää tyrkyttää muille tapahtuneisiin tosiasioihin perustuvia toimintamalleja ja sulkea pois soraäänet. Toteamus "ei koskaan enää" ei vie meitä mihinkään.

Sakellariou (PSE).
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluan ensiksi kiittää puheenjohtajavaltio Kreikkaa kaikista sen onnistuneista toimista ja pyrkimyksistä, joilla on ollut kaksi tavoitetta: sodan välttäminen ja Euroopan unionin yhteisen kannan ja yhtenäisen toimintamallin saavuttaminen. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, onnittelen teitä vilpittömästi merkittävästä menestyksestänne johtaessanne Euroopan unionin Brysselissä 17. helmikuuta sopimukseen yhteisestä kannasta. Ei ole puheenjohtajavaltion syy, että viisi päivää myöhemmin Espanjan pääministeri Aznar, tai Anzar, kuten hänen ystävällään George W. Bushilla on tapana häntä kutsua, rikkoi sopimuksen ja irrottautui Euroopan unionin yhteisestä kannasta lähteäkseen Yhdysvaltain presidentin farmille ja osallistuakseen sodan julistusta Irakille koskevan turvallisuusneuvoston päätöslauselman laadintaan. 
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, sallinette, että jatkan tästä saksaksi.

Van den Bos (ELDR).
Arvoisa puhemies, rangaistuksen uhkan on oltava aina niin uskottava, ettei rangaistusta tarvitse toteuttaa. Laajamittainen sotilaallinen läsnäolo kaikkialla Irakissa ja Bushin puhelahjat ovat viimeinkin tehonneet Saddamiin. Hän on yhtäkkiä alkanut antaa periksi asetarkastuksia ja aseiden tuhoamista koskeville vaatimuksille kiistettyään tähän asti aseiden olemassaolon. Tämän vuoksi on lapsellista kuvitella, että Saddam olisi voitu saada aisoihin yksinomaan diplomatian avulla.
Valitettavasti myös Bush itse on alkanut Saddamin lisäksi pitää sotilaallista uhkaa niin todellisena, ettei hän koe enää voivansa löytää ulospääsyä tilanteesta. Neljännesmiljoonan asevelvollisen vetäminen pois Irakin alueelta Saddamin ollessa vielä vallassa olisi niin häpeällistä Yhdysvaltojen presidentille, että hän haluaa estää sen kaikin keinoin. Tämän vuoksi hän yrittää jopa lahjoa turvallisuusneuvoston jäseniä erityisesti saadakseen luvan lähitulevaisuudessa tehtävälle hyökkäykselle. Bush ja Blair ovat joutuneet oman retoriikkansa vangeiksi, eivätkä heidän diplomaattiset taitonsa riitä tarvittavan tuen saamiseen. Kun turvallisuusneuvosto ei näytä vihreää valoa, he joutuvat valitsemaan kahden pahan välillä: joko olla tekemättä mitään ja menettää siten kasvonsa tai toteuttaa sotilaallisia toimia YK:sta välittämättä ja ottaa vastaan kaikki tällaisen toiminnan kielteiset seuraukset. Yksipuolinen aseellinen väliintulo johtaa ennennäkemättömään epävakauteen ja haittaa vakavasti Irakin jälleenrakentamista. Samalla kun Saddam tuhosi itse ohjuksia Irakissa, hän asetti pommin YK:n, Naton ja EU:n alle, mikä ei olisi ollut mahdollista ilman läntisten johtajien vastuutonta toimintaa.
EU:n jäsenvaltiot ovat Berliinin muurin kaatumisesta asti tavoitelleet ennen kaikkea omia etujaan ja pyrkineet suojelemaan omaa arvovaltaansa, ja yhteisen ulkopolitiikan alalla on saatu hyvin vähän aikaan. Eurooppalaisen politiikan mukaisesti Saddamia on painostettava edelleen, eikä sotaan saa missään tapauksessa syöksyä suin päin. Meidän on osoitettava täsmällisesti ja ottamalla huomioon tarkastajien kohtuullisiksi katsomat määräajat, millaista mukautuvuutta vaadimme hirmuhallitsijalta. Ainoastaan YK voi taata, että Saddam tottelee ja ettei rangaistusta tarvitse toteuttaa.

Naïr (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, Yhdysvallat katsoi voivansa ohjailla YK:ta saadakseen siltä valtuudet Irakin valtaussotaan, mutta YK ei antanut horjuttaa itseään. YK ja yleinen mielipide kaikkialla maailmassa vastustavat tätä sotaa. Järki ja oikeudenmukaisuus vastustavat Washingtonissa jo jonkin aikaa vallinnutta fanaattista fundamentalismia. Irakin kansa on syytön. Miksi heitä on vielä pommitettava, vaikka heitä on kiusattu jo niin kauan kestäneellä ankaralla kauppasaarrolla?
Tämä sota jouduttaa kulttuurien välistä konfliktia. Tällä kertaa sodan lietsojina eivät ole islaminuskoiset fundamentalistit, vaan Yhdysvaltain hallinto. Reaktioista tulee erittäin ikäviä. Ne ovat jo nähtävissä. Al-Hasarin moskeija, joka on islaminuskoisten Vatikaani, kehotti eilen aloittamaan pyhän sodan Yhdysvaltoja vastaan. Ranska ja Venäjä käyttävät veto-oikeuttaan turvallisuusneuvostossa estääkseen sodan. Meidän on säilytettävä rauha.

Lannoye (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, kiitän aivan ensin komission jäsentä Pattenia hänen korkeatasoisesta puheestaan. Kiitän myös niitä jäseniä, jotka ovat puhuneet yksiselitteisesti sen puolesta, että Irak riisutaan aseista tarkastusten avulla ja rauhanomaisin keinoin.
Julmuutta vastaan ei voida taistella julmuudella, ja riippumatta siitä, mitä haluamme, sota on eräs julmuuden muoto. Lisäksi se on vanhentunut tapa ratkaista konflikteja. Yhdysvaltojen presidentti nimitti tiettyjä valtioita, joiden hallussa oletetaan olevan valloitustarkoitukseen käytettäviä maailmanrauhaa uhkaavia joukkotuhoaseita, roistovaltioiksi yli vuosi sitten antamissaan lausunnoissa. Joukkotuhoaseiden hävittäminen on varmasti tavoittelemisen arvoinen päämäärä, joka meidän kaikkien olisi pyrittävä saavuttamaan YK:ssa ja erityisesti ydinsulkusopimuksen yhteydessä. Herää kuitenkin kysymys, kuinka voimme väittää niin sanottujen roistovaltioiden kansalaisille, että joukkotuhoaseet ovat huonoja, jos ne ovat kyseisten valtioiden hallussa, mutta että ne ovat hyviä ollessaan niin sanottujen kunnollisten valtioiden hallussa? Kunnolliset valtiot sijaitsevat pääosin Euroopassa, mutta niihin lukeutuu myös Yhdysvallat, jonka armeija on valmis käyttämään tällaisia joukkotuhoaseita, toisin sanoen taktisia ydinaseita, sodassa, jonka se haluaa aloittaa Irakissa. Tämä on täysin ristiriitaista, ja kansainvälisen oikeuden kannalta se on jälleen eräs todiste Yhdysvaltojen hallitusta vastaan.
Mikäli haluaisin pitäytyä Bushin vertauksessa, voisin sanoa, että Yhdysvallat on iso roisto. En kuitenkaan tee niin, koska se olisi loukkaus Amerikan kansaa kohtaan, enkä halua päätyä tilanteeseen, jossa loukkaamme toisiamme. Meillä oli viime viikolla itse asiassa tilaisuus tavata vaaleilla valittuja Yhdysvaltojen edustajia, jotka vastustavat avoimesti voimankäyttöä. He osoittavat mieltään sotaa vastaan muiden kansalaisten rinnalla, ja mielestäni he edustavat yleistä mielipidettä huomattavalla enemmistöllä.
Camre (UEN).
Arvoisa puhemies, kaikki hienot puheet tarpeesta riisua Saddam Hussein aseista ja Irakin kansan oikeudesta vapauteen kuulostavat hyvin ontoilta, kun me kaikki tiedämme, ettei Saddam Husseinilla ole vähäisintäkään aikomusta riisua maataan aseista tai lähteä maanpakoon, sorretun Irakin kansan vapauttamisesta puhumattakaan. Euroopan historiaan viitatakseni Eurooppa antoi vuosina 1930-1939 asteittain myöten Hitlerin laajentumis- ja hyökkäyspolitiikalle. ?Rauha meidän aikanamme?, lausui Chamberlain palattuaan kokouksesta, jossa hän tapasi Hitlerin Münchenissä vuonna 1938. Oman aikamme Chamberlainien mukaan asetarkastajat voivat riisua Saddam Husseinin aseista. Jos näin on, miksi sitä ei ole tehty jo kauan sitten? Unohdamme myös, että Irakin ulkopuolista maailmaa uhkaavat aseet, joista haluamme päästä eroon, eivät ole Irakin kansan sortamiseen käytettäviä aseita. Siihen riittävät hyvin tavanomaiset pienaseet.
Saddam Husseinin vastaisen sodan on oltava vapautussota. Kyseessä on arabimaiden demokratisointi. Ainoastaan demokratia ja talouskehitys suojaavat terroristeilta. Rauhanomainen yhteiselomme diktaattorin kanssa on pyritty turvaamaan toteuttamalla EU:n toimenpiteitä asetarkastusten aloittamista seuranneiden kahdentoista viime vuoden kuluessa. EU:n on harkittava asioita uudelleen ja edistettävä arabikansojen vapauksia ja sosiaalista kehitystä tähänastista huomattavasti aktiivisemmin. Olemme voimattomia niin kauan kuin voimme tarjota vain sanoja.

Sandbæk (EDD).
Arvoisa puhemies, yleiskokous hyväksyi vuonna 1950 ?Uniting for Peace? (yhdistyminen rauhan puolesta) -nimisen päätöslauselman 377, jossa määrätään, että tiettyjen edellytysten täyttyessä - esimerkiksi silloin, kun turvallisuusneuvosto ei hoida tehtäviään - yleiskokouksen on tarkasteltava kysymystä pikaisesti asianmukaisten suositusten antamiseksi jäsenille, jotta ne voivat toteuttaa yhteisiä toimenpiteitä. Mielestäni olisi hyvin tärkeää, että puheenjohtajavaltio Kreikka auttaa yhtä tai useampaa Euroopan valtiota kutsumaan yleiskokouksen pikaisesti koolle tällaiseen erityisistuntoon peruskirjan 20 artiklan mukaisesti kansainvälisen rauhan ja turvallisuuden säilyttämistä koskevien suositusten antamiseksi. Jos Yhdysvaltojen annetaan käydä yksipuolista sotaa, Kiina saattaa valloittaa pian Taiwanin tai Venäjä voi pyrkiä luomaan uuden Neuvostoliiton. Tämän vuoksi pyydän puheenjohtajavaltiota Kreikkaa kutsumaan yleiskokouksen koolle.

Souchet (NI).
Arvoisa puhemies, vastakkaiset näkemykset kansainvälisistä suhteista Irakin kysymyksessä jakavat Euroopan kahtia. Kriisi haihduttaa kuvitelmamme ja saa meidät kohtaamaan jälleen todellisuuden. Se muistuttaa niitä, jotka ovat unohtaneet todellisuuden, siitä, että diplomaattisten ja strategisten kysymysten ratkaiseminen kuuluu edelleen kansallisvaltioille. Se muistuttaa siitä, että kansallisvaltiot voivat tietenkin, mikäli niiden tulkinnat ovat yhteneväisiä, toimia tehokkaasti yhdessä toteuttamalla hallitustenvälisiä toimia, ja ettei Euroopan unioni ole poliittinen yksikkö. Euroopan todellinen läsnäolo kriisissä ei voi perustua YUTP:n mekanismeihin, vaan usean Euroopan valtion poliittiseen tahtoon. Yhdysvaltojen näkemystä määrätietoisimmin tukevat tahot mutta myös sen voimakkaimmat vastustajat ovat eurooppalaisia.
Euroopan tulevaisuutta käsittelevän valmistelukunnan on tämän vuoksi otettava opikseen tästä paluusta todellisuuteen. Kenenkään ei pitäisi enää kuvitella, että yleinen yhteinen ulkopolitiikka voidaan luoda ottamalla käyttöön enemmistön keskenään sopimia pakotteita. Tällaisen toiminnan tavoitteena olisi Euroopan yhdenmukaistaminen, eikä sen itsenäisyys. YUTP:n tavoitteet on mukautettava todellisuuteen. YUTP:n avulla on edistettävä kansallisen diplomatian yhdenmukaistamista sellaisissa kysymyksissä, joissa yksimielisyys on saavutettu. Valtioiden olisi kuitenkin voitava toimia erillään tilanteissa, joissa yksimielisyyttä ei ole saavutettu. YUTP:n ei pitäisi enää koskaan pyrkiä korvaamaan kansallista diplomatiaa keinotekoisella näennäisellä ja käyttökelvottomalla yksimielisyydellä, koska se olisi vastoin Euroopan etuja.

Brok (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät kollegat. Mielestäni nykyaika havainnollistaa hyvin sitä, millainen erehdys nykyisessä muodossaan oleville Euroopan valtioille on määrittää etunsa yksinomaan kansallisten näkökohtien pohjalta ja kuinka tuloksetonta on pyrkiä ratkaisemaan tämänkaltaisia maailmanlaajuisia kiistoja ensisijaisesti kansallisten etujen pohjalta.
Se surullinen tilanne, johon amerikkalaisia niin uskollisesti tukenut Ison-Britannian pääministeri on joutunut, antaa siitä esimerkin. Hän saattaa olla tällä hetkellä tukalassa tilanteessa, koska hän ei saa aikaan haluttuja tuloksia. Tilannetta voidaan tarkastella myös jossain määrin kyynisesti; täysin selvää on, että ne, jotka toimivat Euroopan unionin etujen vastaisesti eivätkä pyri saavuttamaan yhteisiä kantoja Nizzan sopimuksen 11 artiklan mukaisesti, eivät päädy tämän eivätkä minkään muunkaan riidan voittajiksi, riippumatta siitä, haluavatko he osallistua siihen tilanteesta ja olosuhteista riippumatta vai haluavatko he Saksan liittokanslerin tavoin jäädä kokonaan sen ulkopuolelle. Tämän vuoksi suurten valtioiden on ymmärrettävä se seikka - jota tämä kriisi havainnollistaa hyvin - että maan omien kansalaisten etuja voidaan pitää ensisijaisina ainoastaan, jos yhteisen toimintamme perustana voi olla jokin sellainen kansallistakin etua tukeva näkökohta, jonka osalta Euroopan kaikkien valtioiden edut ovat yhteneväisiä.
Tämän vuoksi toivon, ettei kriisi vahingoita Euroopan ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehittämistä, vaan että se toimii käynnistävänä voimana, jonka ansiosta voimme edetä ulko- ja turvallisuuspolitiikkamme kehittämisessä.
Meidän on hyvin vaikeaa vakuuttaa kansalaisiamme Amerikan Yhdysvaltojen julistaman yksipuolisen sodan laillisuudesta. Yhdysvaltojen ja EU:n välisen yhteistyön aloittaminen uudelleen ja ennen kaikkea kansalaistemme tuen saaminen sille on hyvin vaikeaa. Mielestäni on selkeästi etujemme mukaista huolehtia siitä, ettei tämä tilanne vahingoita transatlanttisia suhteitamme pitkällä aikavälillä. Meidän on sen vuoksi voimistuttava riittävästi, jotta voimme toteuttaa näkemyksiämme tehokkaasti heti sotimisen päätyttyä Irakissa. Näkemystemme ansiosta voimme luoda transatlanttisille suhteille uuden perustan tehdäksemme niistä kestäviä pitkällä aikavälillä ja saadaksemme suhteille siten julkista tukea Atlantin molemmin puolin täysin riippumattomina Naton muodostamasta turvallisuusliitosta.
Emme yksinkertaisesti voi suunnitella tulevaisuuttamme asettumalla samaan leiriin Moskovan ja Beijingin kanssa ja valita roolimalleja, jotka etäännyttävät meidät Amerikan Yhdysvalloista, jonka kanssa meillä on yhteisiä arvoja.

Näistä syistä meidän Euroopan unionin kansalaisten - puhuaksemme itsestämme yksiäänisesti - on mielestäni kuitenkin osoitettava selvästi, että sotilaalliset toimet saattavat tosin olla tärkeitä taistelussa Saddam Husseinin kaltaisia diktaattoreita ja kansainvälistä terrorismia vastaan, mutta että tämän sodan voittaminen kokonaisvaltaisesti edellyttää meiltä torjuntakykyä ja kykyä kulttuuriseen vuoropuheluun. Lisäksi meidän on oltava tietoisia sosiaalisen oikeudenmukaisuuden käsitteestä, ja meidän on pystyttävä työskentelemään laaja-alaisesti sekä käsittelemään tätä aihetta kokonaisvaltaisesti. Mielestäni meidän on oivallettava, että rauha voidaan saavuttaa maailmassa ainoastaan ottamalla huomioon sotilaallisen voimankäytön vaihtoehdot.

Berès (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, puhettanne säestäneet suosionosoitukset olivat mielestäni yksinkertaisesti osoitus siitä, että Euroopan komission jäsen voi toimia eurooppalaisten äänitorvena, kuten te tänä aamuna, ja että eurooppalaisilla on todella yhteinen linja tähän kriisiin. Kiitän teitä.

Väitetään, että salamasodan avulla voitaisiin ennen kaikkea saada aikaan demokratia Irakissa ja tyrehdyttää sen jälkeen terrorismin lähteet. Salamasota on jo toteutettu Afganistanissa, mutta tiedämme, että afgaaninaisten ahdinko jatkuu hiljaisuudessa päivästä toiseen. Mitä tiedämme uuden supervallan - suuren yleisön - mielipiteenilmauksista? Miksi emme voi ymmärtää, että määrätietoiset mielenosoitukset kaduilla perustuivat vakaumukseen siitä, että sen lisäksi, ettei sota hävitä terrorismin lähteitä, yksipuolinen ennakoiva sotilaallinen voimankäyttö synnyttää uutta terrorismia? Euroopassa mieltään osoittavat ihmiset haluavat sanoa, että meidän on toimittava turvallisuusneuvostossa ja että on anteeksiantamatonta, että meidän on kesken kaiken muutettava sääntöjä ja asetettava uhkavaatimus sen jälkeen, kun olemme sitoutuneet YK:ssa kansainvälisen painostuksen avulla toteutettavaan aseistariisuntaan, ja todettuamme, että prosessi etenee yhdessä määrittämiemme pakotteiden ansiosta.
Panemme toivomme siihen, että enemmistö vastustaa uhkavaatimusta turvallisuusneuvostossa. Uskomme, että näin käy. Mielestämme sota on vältettävissä. Eurooppa on tältä osin ratkaisevassa asemassa. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, te olette ratkaisevassa asemassa sen suhteen, annetaanko pääjohtaja Blixille aika, jonka hän ilmoittaa tarvitsevansa saattaakseen työn päätökseen; hänen mukaansa kyse ei ole viikoista eikä vuosista, vaan kuukausista.
Turvallisuusneuvoston tiettyjen pysyvien jäsenten veto-oikeutta olisi mielestämme käytettävä tässä hengessä, jos enemmistöä ei voida saavuttaa. Toivokaamme kuitenkin ennen kaikkea, että turvallisuusneuvostossa saavutetaan enemmistö. Kaikki eurooppalaiset halusivat yksimielisesti tarkastuksia ja kansainvälisen oikeuden noudattamista. Tarkastajat ovat tehneet tehtävänsä, ja myönnämme, että he ovat edistyneet. Tarkastajat pyytävät nyt lisäaikaa, ja meidän on annettava se heille.
Tiedämme, että pohjimmiltaan kyse on uuden maailmanjärjestyksen syntymisestä, joka ei alkanut 11. syyskuuta 2001, vaan Berliinin muurin kaatuessa, minkä jälkeen maailmassa oli enää yksi supervalta. Emme usko, että mikään Euroopan valtio voi pitkällä aikavälillä puolustaa itseään tässä tilanteessa, jota voidaan kuvata käytännössä pax americanaksi eli Amerikan rauhaksi. Me eurooppalaiset uskomme, että puhuminen ja päättäväisyys kannattavat ja ettei nöyryyttäminen hyödytä. Mielestämme kaikille on annettava paikka tässä maailmassa. Ennen kaikkea uskomme kansainväliseen oikeuteen.

Rutelli (ELDR).
Mitä Eurooppa voi tehdä, kun on aika tehdä Irakin kriisiä koskevia päätöksiä? Arvoisa puhemies, puhuessani Euroopasta enkä parlamentista, neuvostosta tai komissiosta ajattelen eurooppalaisia, joiden ylivoimainen enemmistö vastustaa Irakin aseista riisumista ja etenkin Irakin hallinnon vaihtamista sotatoimin.
Eurooppa-neuvoston 17. helmikuuta esittämän kannanoton mukaan sodan on oltava viimeinen keino, eikä sotaa saa aloittaa ilman YK:n nimenomaista valtuutusta. Huomattakoon, että parlamentti hyväksyi päätöslauselman, jossa turvallisuusneuvostoa kehotetaan toimimaan Saddam Husseinia vastaan hänen ihmiskuntaa vastaan tekemiensä kauheiden rikosten vuoksi. Olemme voimakkaasti samaa mieltä, koska kyseinen diktatuuri on johtanut järkyttäviin veritekoihin. Tämän vuoksi Irak on riisuttava aseista, mutta päätökset on tehtävä YK:ssa; Irakin demokratisoimista on tuettava, mutta se on tehtävä YK:ssa sovitulla tavalla. Yksipuolinen sota hajottaa YK:n ja Atlantin liiton ja johtaa Euroopan kriisiin. Sanomme niille eurooppalaisille, joita asia koskee, että Brysselin asiakirjan vastainen äänestys turvallisuusneuvostossa vastoin parlamentin tahtoa ja vastoin komission lausuntoa olisi isku suoraan Euroopan sydämeen. Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 19 artiklan mukaan jäsenvaltiot, jotka ovat myös turvallisuusneuvoston pysyviä jäseniä, huolehtivat unionin kantojen ja etujen puolustamisesta. Kuinka entisen Jugoslavian tapauksessa kävi? Turvallisuusneuvosto ei voinut päättää väliintulosta Kosovossa, vaan Nato toteutti sen Eurooppa-neuvoston suostumuksella.
Kyse on myös ystävämme ja liittolaisemme Yhdysvaltojen auktoriteetista ja arvovallasta sekä kansojemme välisestä yhteenkuuluvuudesta, joka on voimistunut entisestään syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen. Tarpeettoman, epäoikeudenmukaisen ja laittoman sodan ollessa tällä hetkellä näköpiirissä tämä yhteenkuuluvuus on kuitenkin uhatumpi kuin koskaan aikaisemmin. Yhdysvaltojen olisi ymmärrettävä, että kansalaisten edustajiksi tänne valitut henkilöt pyrkivät torjumaan Amerikan-vastaisuutta ja pyytävät Yhdysvaltoja tämän vuoksi osoittamaan enemmän kunnioitusta eurooppalaista ajattelutapaa ja eurooppalaisia vakaumuksia kohtaan.
Arvoisa puhemies, jos Irak riisutaan aseista ilman sotaa, se on järjen voitto, YK:n voitto ja samalla Yhdysvaltojen ja Yhdistyneen kuningaskunnan sotilaallisen painostuksen avulla saavutettu voitto. Samalla se on yksipuolisten toimien vastustajien Ranskan, Saksan ja Euroopan voitto. Jos sota syttyy, se on suuronnettomuus. Liittoutukaamme tämän vuoksi Saddam Husseinin diktatuuria vastaan ja Irakin kansan vapauden puolesta; pitäkäämme sota loitolla nuorisosta?
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Krivine (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, olemme Yhdysvaltojen hallituksen julistaman ja toivoman katastrofin partaalla. Tällä hetkellä on ilmeistä, ettei presidentti Bushin puolustamilla arvoilla ole mitään tekemistä demokratian kanssa, vaan ne ovat arvopaperipörssissä hyviksi havaittuja arvoja, jotka haisevat öljyltä. Irak ei ole vielä tuhoutunut pommituksissa, mutta Wall Street Journal -sanomalehdessä ilmoitettiin jo 10. maaliskuuta 900 miljoonan Yhdysvaltain dollarin suuruisesta tarjouskilpailusta maan uudelleenrakentamiseksi. Kyseessä oli Yhdysvaltojen hallituksen viidelle Yhdysvaltojen yhteenliittymälle järjestämä tarjouskilpailu. Mikä tunnustus se onkaan!
Irak on vain ensimmäinen hyökkäyksen kohteeksi joutuva maa. Hyökkäyksen tarkoituksena on Yhdysvaltojen kapitalismin ja sen taloudellisen ja siten sen sotilaallisen ylivallan levittäminen maailmassa, samalla kun ihmisiä kohdellaan tavaroina ja tykinruokana. Afganistan, Kolumbia, Filippiinit, Venezuela ja Palestiina joutuvat kaikki kokemaan saman. Helmikuun 15. päivänä tapahtui kuitenkin jotain mullistavaa. Tuhannet ihmiset valloittivat pääkaupunkiemme kadut vastustaakseen sotaa, ja he tekevät saman uudestaan 15. maaliskuuta. Demokratia edellyttää, että tähän haasteeseen vastataan, eikä mikään valittu edustaja tai hallitus voi paeta tätä tosiseikkaa. Veto-oikeutta käytetään nyt kaduilla. Meidän kaikkien sekä täällä että Yhdysvalloissa on päätettävä, kummalla puolella olemme.

Kronberger (NI).
Arvoisa puhemies, Lähi-idän sodan kannattajat vetoavat päivä päivältä heikompiin ja epäuskottavampiin perusteisiin. Voimme vain seurata sivusta, kuinka turvallisuusneuvosto käyttää peittelemättä taloudellista tukea keinona lahjoa Afrikan valtiot sodan kannattajiksi.
Irakin sodasta parlamentissa viimeksi käydyn keskustelun jälkeen on kuitenkin tapahtunut kannustavia asioita. Tällä hetkellä ainakin Turkin parlamentti on kieltäytynyt myöntämästä lupaa joukkojen sijoittamiselle Turkin alueelle. Yli 200 Ison-Britannian Labour-puolueeseen kuuluvaa Euroopan parlamentin jäsentä on jo ilmaissut vastustavansa sotaa. He ansaitsevat kunnioituksemme.
Suunniteltua Irakin sotaa vastustavat henkilöt eivät ole Yhdysvaltojen vihollisia, vaan ihmiskunnan puolustajia.

Morillon (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, onko meidän turvauduttava aseisiin saadaksemme Saddam Husseinin luopumaan lopullisesti joukkotuhoaseiden kehittämistä, valmistusta ja varastointia koskevista ohjelmistaan ja osoittamaan, että hän on tehnyt niin? Kuulun niihin, jotka yhä toivovat, että voimme välttää sodan, ja totean tässä ja nyt parlamentin jäsenen Pasquan tavoin, että arvostan Ranskan ja sen hallituksen toimia sodan estämiseksi. Yhdyn myös niihin vaatimuksiin, joiden mukaan sodalle on saatava YK:n valtuutus, mikäli joudumme harkitsemaan tätä viimeistä keinoa. YK on ainoa järjestö, joka voi antaa luvan sellaisille toimille. Hyvä Barón Crespo, olette oikeassa, että tällainen toiminta olisi radikaali muutos kansainvälisen yhteisön toiminnassa, sillä yhteisö on tukenut aina tähän asti käsitystä, jonka mukaan asevoimien käyttöä voidaan harkita ainoastaan, kun kyseessä on oikeutettu puolustus, toisin sanoen vastauksena tosiasialliseen hyökkäykseen?
Hyvät kollegat, aloitimme tämän kysymyksen pohtimisen jo aikaisemmissa keskusteluissamme. Emme ole selvästikään löytäneet vastausta kysymykseen. Muistutan teitä kuitenkin siitä, että ryhmämme oli haluton tukemaan juuri tätä parlamentin päätöslauselmassa ilmaistua parlamentin enemmistön kantaa ennaltaehkäisevän tai ennakoivan sotilaallisen voimankäytön laillisuudesta tai laittomuudesta. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kuinka toisin sanoen voimme vastustaa kansainvälisestä terrorismista aiheutuvaa uutta haastetta muutoin kuin soveltamalla nykyään yksimielisesti tunnustettua ennalta varautumisen periaatetta sekä tällä että millä tahansa muullakin alalla? Henkilökohtaisesti olen sitä mieltä, että kansalaiset tuomitsevat sellaiset valtioiden ja hallitusten päämiehet, jotka eivät toteuta kaikkia tarvittavia toimenpiteitä kansalaisten suojelemiseksi tuhansien kansalaisten henkeä uhkaavaa vakavaa vaaraa koskevista varoituksista huolimatta.
Joukkotuhoaseet ovat todellinen uhka kansalaisten henkiinjäämiselle ja terveydelle. Aina kun tällaisen uhkan olemassaolo todetaan, viranomaisten velvollisuus on mielestäni poistaa se odottamatta, että uhka toteutuu, ennaltaehkäisevin, diplomaattisin, taloudellisin ja poliittisin toimenpitein, ja jos kyseiset toimenpiteet eivät ole riittäviä, turvautumalla viimeiseen keinoon, joka on sotavoima. Yritämme kaikki yhdessä ratkaista Irakin tilannetta edellä kuvatulla tavalla, ja joudumme luultavasti menettelemään samoin lähitulevaisuudessa myös Pohjois-Koreassa. Tämä vakaumus mielessäni toistan, että tämänhetkiset riitakysymyksemme ovat pikemminkin näennäisiä kuin todellisia.

Titley (PSE).
Arvoisa puhemies, vaikuttaa siltä, että tarkastajien rooli on tämän keskustelun kannalta ratkaiseva, joten ehkä minun olisi tarkasteltava hetki heidän toimintaansa. Monet väittävät, että tarkastajat ovat onnistuneet tähän mennessä hyvin; mielestäni näin ei ole. Jonkinlaisia onnistumisia on todellakin ollut, mutta kyse on vain jäävuoren huipusta. UNMOVIC julkaisi 7. maaliskuuta asiakirjan nimeltä ?Unresolved disarmament issues: Irak's proscribed weapons programme?. Asiakirja on 173-sivuinen, ja siinä luetellaan 29 erillistä ratkaisemattomien kysymysten joukkoa. Niiden mukaan on erittäin todennäköistä, että 10 000 litraa pernaruttoliuosta on yhä jäljellä. Tiedämme myös, että mehiläisten on havaittu voivan levittää biologisia ja kemiallisia aseita, ja tiedämme, että myös rypälepommeista on tehty havaintoja. Se ei ole menestystä. Selonteko on selvä osoitus siitä, että Irak rikkoo päätöslauselmaa 1441, koska se ei osoita riittävää yhteistyöhalua tarkastusten toteuttamisessa eikä aio hävittää aseita kokonaan. Näistä todisteista huolimatta Irakin pysyvä edustaja YK:ssa ilmoitti 7. maaliskuuta jälleen kerran, ettei Irakilla ole joukkotuhoaseita.
Näistä todisteista huolimatta monet ihmiset ovat vaatineet tarkastusten jatkamista. Kuinka kauan tarkastuksia olisi jatkettava? Milloin sanomme, että tämä riittää? Muistutettakoon, että Irakille annettiin 12 vuotta sitten 15 päivää aikaa riisua itsensä aseista. Tiedämme, että tarkastajat on päästetty maahan ainoastaan sotilaallisen painostuksen ansiosta, ja tiedämme, että Saddam Hussein tekee myönnytyksiä pitkittääkseen prosessia kesään asti, jolloin sotaa ei voida käydä. Tiedämme, että sotilaallista painostusta on mahdotonta jatkaa kyseisissä olosuhteissa loputtomiin, ja tiedämme näin ollen, että uhkan heiketessä Saddam Hussein käyttää jälleen vanhoja temppujaan estääkseen tarkastajien toimet. U2-vakoilukoneet, joille hän antoi luvat, pääsivät asemiinsa todellakin vasta eilen. Eikö se ole merkki siitä mitä on tulossa? Kuitenkin pyydämme edelleen loputtomia tarkastuksia, mikä johtuu varmasti yksinkertaisesti siitä, ettemme halua tehdä päätöstä.
Komission jäsen Patten perusteli yksipuolisen toiminnan vaaroja hyvin vakuuttavasti; olen lähes kaikesta samaa mieltä. Hän ei kuitenkaan puhunut YK:n tulevaisuudennäkymistä siinä tapauksessa, ettemme toimi tehokkaasti saattaaksemme voimaan 12:n viime vuoden aikana annetut päätöslauselmat, joita ei ole noudatettu. Jos emme voi toimia tehokkaasti Irakin riisumiseksi aseista, YK:n aika merkityksellisenä toimijana on ohi, ja suuret valtiot alkavat toimia yksipuolisesti maailmanrauhan ja vakauden kustannuksella. Maailman tulevaisuus on vaakalaudalla. Olemme kuulleet paljon entisistä presidenteistä, paavista, oppineista ja niin edelleen; heille kaikille on yhteistä se, että he ovat täysin voimattomia. Nyt, kun maailman tulevaisuus on vaakalaudalla, tarvitsemme rehellisyyttä, rohkeutta, päättäväisyyttä ja uskallusta saadaksemme kansainvälisen yhteisön toimimaan yhdessä. YK:n on annettava toinen päätöslauselma, ja meillä on oltava selkeät säännöt siitä, kuinka kauan tarkastajien annetaan toimia. Meidän on valmistauduttava lähtemään sotaan, kun se on ajankohtaista. Muuten häviämme.
Olen erittäin ylpeä ryhmäni johtajan rohkeudesta, uskalluksesta ja selkeästä näkemyksestä, ja toivon, että hieman useampi ryhmänjohtaja toimisi samoin.
Korakas (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, me kaikki tiedämme, että aseistariisunta, jossa edistytään koko ajan, ja Saddam Husseinin syrjäyttäminen ovat ainoastaan tekosyy. Ei ole epäilystäkään siitä, että todellinen motiivi on USA:n ja sen liittolaisten pyrkimys päästä hallitsemaan Irakin öljykenttiä ja hyötyä sen geostrategisesta asemasta. On myös selvää, että sodan seuraukset ovat hirvittäviä sekä Irakin kansalle että koko alueelle ja Euroopalle sekä koko maailmalle YK:n päätöslauselman olemassaolosta riippumatta. Kysymys kuuluu, vastaavatko puheenjohtajamaa Kreikka ja Euroopan unioni kansalaistemme ja Amerikan kansan laajaan vastustukseen ja estävätkö ne tämän järjettömän rikoksen? Käyttävätkö ne neljää ääntään turvallisuusneuvostossa tehdäkseen sen? Lopettavatko hyökkääjiä kaikin tavoin avustavat hallitukset, muun muassa Kreikan hallitus, sotavalmistelujen avustamisen?
Vetoan viimeisen kerran teihin ja kaikkiin arvoisiin ystäviini tässä ratkaisevassa vaiheessa, kun Neuvostoliitto herättää huomiota poissaolollaan. Meidän on estettävä tämä sota, josta seuraa lisää sotia. Meidän on estettävä täystuho!
Osoittakaamme samalla solidaarisuutta Irakin kansaa kohtaan heidän taistelussaan tämän tyrannihallituksen kukistamiseksi.

Sichrovsky (NI).
Arvoisa puhemies, niin oikein ja asianmukaista kuin onkin keskustella siitä, kuinka Irakin diktaattori riisutaan aseista, kiitän tässä istuntosalissa läsnä olevia harvoja jäseniä, erityisesti Poetteringia ja Watsonia, siitä, että he ovat muistuttaneet meitä siitä, ketkä ovat ystäviämme ja ketkä vihollisiamme tässä riidassa. Katsoessani kaikkia tämän istuntosalin julisteita näen yhä uudelleen demokraattisten valtioiden edustajien kasvot, mutta en Saddam Husseinin kasvoja. USA:ta kohtaan tunnettu viha voi tuoda tilapäisiä liittolaisia hyvin erilaisia poliittisia näkemyksiä edustavista ryhmistä, mutta se ei voi koskaan muodostaa yhteisen eurooppalaisen ulkopolitiikan perustaa. Tällainen viha on päinvastoin sen este.
Niille, jotka tulevat parlamenttiin antamaan hyviä neuvoja siitä, kuinka menetellä diktaattorien kanssa, kerrottakoon, mitä Ruandan presidentin Kagame ilmoitti tällä viikolla. Hän kertoi toivovansa, että turvallisuusneuvosto ja YK tekevät jotain ratkaisevaa Irakissa, mutta etteivät ne tee samaa virhettä kuin aikoinaan Ruandassa, sillä neuvosto voi tehdä vääriä päätöksiä. Kagamen mukaan Ruanda menetti sen vuoksi miljoona ihmishenkeä.

Tajani (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, New Yorkista tänä aamuna saadut uutiset, joiden mukaan uhkavaatimusta aiotaan pidentää, saavat meidät toivomaan, että Irakin kriisi voidaan ratkaista ilman aseita. Yhdysvaltojen ja Yhdistyneen kuningaskunnan halukkuus jatkaa Saddam Husseinille esitettyä uhkavaatimusta antaa uuden toivonpilkahduksen rauhasta.
Nyt on kuitenkin edelleen politiikan ja diplomatian aika, ja sodan estämiseksi on tehtävä kaikki mahdollinen; tämä ei ole saavuttamaton tavoite. Olen samaa mieltä kuin Poettering siitä, että Saddam Husseinin on tuhottava kielletyt aseet epäröimättä ja vilpittömästi ja ryhdyttävä pikaisesti yhteistyöhön YK:n tarkastajien kanssa. Irakin diktaattori voi yhä jättää maansa ja vapauttaa sen ahdasmielisestä hallinnosta sekä palauttaa sinne demokratian: myös monet parlamentin jäsenet ovat tuoneet tämän mahdollisuuden esiin.
Euroopan on myös saatava voimakas äänensä kuuluviin välttämällä kuitenkin erimielisyyksiä ja konflikteja. Helmikuun 17:ntenä hyväksytyn asiakirjan on oltava neuvoston ja komission toiminnan lähtökohta, ja kaikkien parlamentissa edustettuina olevien poliittisten ryhmien ensisijaisena velvollisuutena on pyrkiä säilyttämään YK:n uskottavuus. Kansainvälinen kriisi ei saa johtaa siihen, että YK, jonka me kaikki koemme omaksemme, menettää roolinsa kansainvälisen oikeusjärjestyksen suojelijana. Tämä on taattava eurooppalaisen politiikan ja diplomatian avulla. Meidän on myös pyrittävä takaamaan, että Atlantin liitto, joka myös on monenvälinen elin, säilyttää uskottavuutensa.
Arvoisa puhemies, velvollisuutemme on tämän vuoksi pyrkiä säilyttämään Euroopan yhtenäisyys. Kaikkien on pyrittävän määrätietoisesti poistamaan tällä viikolla paljastuneet erimielisyydet; heikko ja jakautunut Eurooppa ei edistä rauhaa. Meidän on opittava näistä vaikeuksista, niin että Eurooppa voi jälleen kerran saavuttaa kansainvälisesti merkittävän aseman.
Arvoisa puhemies, emme saa kuitenkaan unohtaa yhteyttämme Amerikan Yhdysvaltoihin ja yhteisiä arvojamme. Syyskuun 11. päivän hyökkäykset vahingoittivat Yhdysvaltoja vakavasti, mutta ne vahingoittivat samalla kaikkia meitä eurooppalaisia, emmekä saa jättää Washingtonia yksin. Kaiken tämänhetkisen kansainvälisen diplomatian tavoitteena on oltava ratkaisun löytäminen Irakin kriisiin. Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen on toteutettava yhteisiä aloitteita kansainvälisen järjestyksen edistämiseksi.

Iivari (PSE).
Arvoisa puhemies, historia on opettanut, että diktaattorien kanssa on miltei mahdotonta tehdä yhteistyötä, koska he eivät piittaa oman kansansa kärsimyksistä. Näin on myös Irakin johtajan Saddam Husseinin laita. Irakin kansa on saanut kalliisti maksaa johtajansa taipumattomuudesta. Irakin johto ei ole edes halunnut täysimääräisesti käyttää hyväkseen "ruokaa öljystä" -ohjelmaa, vaan on antanut mieluummin kansalaistensa kitua riittävän ravinnon ja lääkkeiden puutteessa.
Meille eurooppalaisille, jotka lähdemme kansainvälisten sopimusten noudattamisesta ja yhteistyön politiikasta, on ollut kipeää todeta, että vasta aseellinen painostus on saanut Saddam Husseinin sallimaan asetarkastajien toiminnan. Sitä ennen Irakin johto on uhmannut YK:n päätöksiä eikä ole suostunut luopumaan joukkotuhoaseistaan ja aseohjelmistaan. Vaikka asetarkastuksissa on edetty, asetarkastajien raportissa on edelleen toistasataa vastaamatonta kysymystä. Ne koskevat muun muassa miehittämätöntä taistelulennokkia sekä scud-ohjusten ja pernaruttoliuosten kohtaloa.
Kotimaani Suomi korostaa voimakkaasti YK:n roolia Irakin kriisin ratkaisemisessa. Presidentti Halonen totesi eilen, että Suomi tukee turvallisuusneuvostoa ja sen päätöksiä eivätkä voimatoimet ilman turvallisuusneuvoston valtuutusta ole hyväksyttäviä. Halonen sanoi myös, että Suomi tukee asetarkastajien työn jatkamista niin kauan kuin työ on mielekästä ja hyödyllistä. Turvallisuusneuvoston on harkittava aikaresurssit asetarkastajien raportin perusteella.
On äärimmäisen tärkeää, että turvallisuusneuvoston jäsenet käyttävät kaiken taitonsa saadakseen aikaan yksimielisyyden. Tavoitteena tulee tietenkin olla Irakin riisuminen aseista ilman voimatoimien käyttöä. Jos aseiden riisunta edellyttää sotatoimia, niilläkin tulee olla turvallisuusneuvoston hyväksyntä. Päämäärätietoisen diplomatian on mentävä turvallisuusneuvoston jäsenmaiden näyttävien julkisten esiintymisten edelle. Asetarkastajien työlle on annettava riittävästi aikaa, mutta se ei saa merkitä sitä, että Saddam Hussein voi pelata loputonta peliä kansainvälisen yhteisön kanssa.
Ihmisjoukot kautta maailman ovat lähteneet kaduille osoittamaan mieltään Irak-kiistan rauhanomaisen ratkaisun puolesta. Rauhalle on todella annettava mahdollisuus, mutta rauhanomaisen ratkaisun edellytys on, että kansainvälisellä yhteisöllä on oltava varmuus siitä, ettei Irakilla ole hallussaan vaarallisia joukkotuhoaseita tai niiden kehittämiseen tarkoitettuja ohjelmia.
YK:n ja sen turvallisuusneuvoston roolin tulee olla ensisijainen Irakin kriisin ratkaisemisessa. Jos YK ei nyt kykene toimimaan, olemme vaarassa menettää keskeisimmän globaalin instrumentin maailmanrauhan turvaamisessa. Euroopan unionin tulee nyt yhtenäisesti ja kaikin voimin vahvistaa YK:n toimintaedellytyksiä.

Alavanos (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, maani hallituksen kohtalona on juoda tämä katkera malja. Nämä ovat vaikeita aikoja, mutta etunamme ovat hankkimamme taidot ja Kreikan aikaisempien puheenjohtajakausien kokemukset samoin kuin selkeästi rauhan ja Euroopan itsenäisyyden puolesta puhuneen Andreas Papandreoun virkakauden loppupuolen kokemukset.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, voimme säilyttää liittolaisemme ja pysyä liittolaisina myös USA:n kanssa. Viitatakseni erääseen aikaisempaan tapaukseen amerikkalaiset eivät kuitenkaan pudottaneet napalmia Vietnamiin ystäviensä pyynnöstä, vaan heidän ystävänsä pyysivät heitä päinvastoin lopettamaan sodan. Voimme taistella Euroopan unionin yhtenäisyyden puolesta, joka on kuitenkin hyvin kyseenalainen, kun Yhdistyneen kuningaskunnan virkamiehet kiertävät Kamerunissa, Angolassa ja Guineassa pyytämässä niitä sotaan. Voimme taistella Euroopan unionin yhtenäisyyden puolesta tukemalla sen perussopimusten rauhaa koskevia periaatteita ja YK:n peruskirjaa ja antamalla Blairin ja Aznarin kuulla kunniansa.
Voimme saada aikaan hyvin suuren liittouman Euroopan kansojen kesken. Mikään muu puheenjohtajavaltio ei ole päässyt kokemaan sitä ihmettä, että eurooppalaiset siirtyvät kaduille yhtenäisenä rintamana. Eurooppalaiset tarvitsevat yhteisen vertailukohdan, eivätkä ainoastaan Schroederiä tai Chiracia; he tarvitsevat myös Simitiksen, joka on puheenjohtajavaltion Kreikan hallituksen päämies. Nämä ovat kovia aikoja, ja olemme Belgian tavoin pieni valtio. Sydämenne on paikallaan, mutta me haluamme tuloksia.

Ferber (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvä komission jäsen, hyvät kollegat. Irakin sodan uhka vaikuttaa kaikkiin. En tunne ketään, joka ei haluaisi mieluiten rauhanomaista ratkaisua Irakiin. Demokraateille sen pitäisi olla itsestään selvää.
Pyrkimyksemme rauhaan ei kuitenkaan sinänsä riitä; meidän on myös tehtävä jotain sen hyväksi. Euroopan merkitys on tältä osin heikentynyt. Emme ole viime viikkoina ja kuukausina onnistuneet säilyttämään sitä keskeistä roolia, joka meillä on ollut USA:n kumppanina, emmekä nojautumaan siihen. On ikävää, että juuri kotimaani Saksan liittotasavallan hallitus on vaikuttanut tämän tilanteen syntyyn merkittävästi. Vaalivoiton mahdollisuus sai Saksan liittokanslerin Gerhard Schröderin lietsomaan sodanpelkoa, ja kyseisen voiton vuoksi hän jakoi Euroopan ja Naton. Vaikuttaa melkeinpä siltä, että hän jakoi myös YK:n. Hän ei ole tehnyt mitään saadakseen Saddam Husseinin suhtautumaan vakavasti YK:n painostukseen, minkä vuoksi meidän on nyt osoitettava selvästi, että meitä kiinnostaa todellinen rauha. Ilmoitettakoon äänekkäästi ja selvästi, että olemme armottomia omaa kansaansa orjuuttavia hirmuhallitsijoita kohtaan, jotka saavat aikaan epävakaat olot kokonaisella alueella ja joilla on vaarallisia joukkotuhoaseita, joita he myös valmistavat.
Eurooppa ei puhu vieläkään yksiäänisesti ulkopolitiikasta - sen äänet ovat itse asiassa tältä osin hajanaisemmat kuin koskaan aikaisemmin. Olemme kauempana yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta kuin koskaan aikaisemmin. Tämän vuoksi Eurooppa tarvitsee Amerikan Yhdysvaltoja takaamaan rauhan ja vapauden maailmassa. Eurooppa ei lopettanut kansanmurhaa Balkaneilla; jos USA ei olisi tehnyt sitä, sotarikollinen Slobodan Milosevic ei olisi syytettynä Haagissa. Eurooppa ei pysty hillitsemään Intian ja Pakistanin välistä konfliktia. Eurooppa ei pysty puolustamaan turvallisuuttamme Pohjois-Koreassa. Eurooppa ei pysty yksinään taistelemaan kansainvälistä terrorismia vastaan.
Yhdysvaltojen hallinto ei pysty aina esiintymään vakuuttavasti toteuttaessaan Amerikan politiikkaa, ja keskittyminen yksinomaan joukkotuhoaseisiin oli varmasti harkitsematonta, koska näin siirrettiin todistustaakka ja jätettiin aloite asetarkastajille ja viime kädessä Saddam Husseinille ja asetettiin USA ja sen tukijat puolustusasemaan. Saddam Hussein uhkaa kuitenkin todella maailmanrauhaa. Mantereellamme on ollut usein hirmuhallitsijoita, joiden aikomukset ovat olleet ilmeiset alusta asti, kuten Saddam Husseinilla.
On valitettavaa, että mielivaltaisuudet, kauhu, kidutus ja murhat ovat Irakissa arkipäivää. Moniin kysymyksiin ei ole todellakaan vielä vastattu. Onko Irakilla isorokkovirus? Mitä sinappikaasukranaateilla tehtiin? Mihin hyvin vaarallinen VX-hermokaasu, suuret määrät pernaruttoliuosta, 6 500 kemiallisena aseena käytettävää pommia ja liikkuvat aselaboratoriot on sijoitettu? Yhtä tärkeää kuin näihin kysymyksiin vastaaminen on tarve tarkastella alueen tulevaisuutta. Euroopalla on tässä merkittävä tehtävä.
Kehotan ulkoministereitä kehittämään komission jäsenen kanssa malleja alueen tulevaisuutta ja alueen ja EU:n välisiä suhteita varten.

Andersson (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvä komission jäsen. Emme ole keskustelemassa Irakin inhottavasta hallinnosta, vaan tavasta, jolla maa voidaan parhaiten ja tehokkaimmin riisua aseista. Hallinto on selvästi inhottava, ja tuskin kenenkään tässä istuntosalissa olevan aika riittää Saddam Husseinille. Ongelmana on, kuinka hänen joukkotuhoaseistaan päästään eroon. Onnistuuko aseistariisunta parhaiten sotilaallisen väliintulon vai asetarkastajien jatkuvan työn avulla?
Omasta puolestani olen vakuuttunut siitä, että tämänhetkisessä tilanteessa se onnistuu parhaiten asetarkastajien jatkuvan työn avulla, aivan yksinkertaisesti sen vuoksi, että sotilaallinen väliintulo on aina viimeinen keino. Se saattaa olla asianmukainen silloin, kun kaikkia muita vaihtoehtoja on jo kokeiltu. Aseellisella väliintulolla olisi hyvin vakavat vaikutukset Irakin väestöön ja kaikkiin niihin viattomiin ihmisiin, joihin se myös vaikuttaisi. Mielestäni aseellinen väliintulo vaikuttaisi hyvin vakavasti myös arabimaailman kanssa luotuihin jatkuviin suhteisiin.
Lisäksi asetarkastukset ovat olleet mielestäni tuloksellisia. Asetarkastusten osalta voitaisiin ehkä odottaa vieläkin parempia tuloksia, mutta niissä edistytään koko ajan. Meidän on pidettävä mielessä, että Saddam Husseiniin kohdistuva painostus ja aseellisen väliintulon uhka ovat edellytyksiä tarkastusten onnistumiselle. Tämän vuoksi on tärkeää, että painostusta jatketaan. Tilanne ei voi jatkua loputtomiin, mutta Yhdysvaltojen ja muiden tahojen tähän mennessä ehdottamat määräajat ovat olleet täysin epärealistisia. Tämän vuoksi asetarkastusten on jatkuttava.
Hyökkäys ilman YK:n turvallisuusneuvoston päätöstä olisi erittäin tuomittava ja vastoin kansainvälistä oikeutta. Sillä olisi kauaskantoiset seuraukset YK:n tulevan legitiimiyden kannalta. YK-järjestelmä ei ole täydellinen, mutta meillä ei ole mitään muuta vastaavaa maailmanlaajuista järjestelmää. Meidän on tämän vuoksi pyrittävä yhdessä säilyttämään se.
EU ei ole juurikaan kunnostautunut tämän konfliktin yhteydessä. Yleensä juhlallisissa tilanteissa lausutut ylpeät julistukset yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta eivät ole osoittautuneet kestäviksi käytännössä. Tämä johtuu pääasiassa suurista valtioista, jotka toimivat omalla tavallaan ja puolustavat omia kansallisia etujaan sen sijaan, että ne malttaisivat mielensä ja kokoontuisivat keskustelemaan keskenään ja etsisivät yhteisen lähestymistavan.
Mikäli haluamme taata EU:n ulkopoliittisen roolin tulevaisuudessa, meidän on otettava tapahtuneesta opiksemme. Jos haluamme, että meillä on tulevaisuudessa rooli Irakia, Lähi-itää, Korean niemimaata ja muita ongelma-alueita koskevissa kysymyksissä, yhteiseen politiikkaan on suhtauduttava vakavammin kuin kansallisiin etuihin. Muutoin EU:lla ei voi olla merkittävää roolia tulevaisuudessa.

Zacharakis (PPE-DE).
Hyvä komission jäsen Patten, kiitän ja onnittelen teitä puheenne johdosta. 
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, syyskuun 11. päivän traagiset tapahtumat ja presidentti Bush ja hänen esikuntapäällikkönsä ovat saaneet 18 kuukaudessa aikaan sen, mitä emme olisi mitenkään osanneet odottaa edes amerikkalaisten kömpelöltä diplomatialta: he ovat vieneet pohjan lähes yksimieliseltä ja varauksettomalta tuelta USA:lle ja sen pyrkimykselle torjua terrorismia ja synnyttäneet Amerikan hallituksen ja sen sota- ja strategiasuunnitelmien vastaisen liittouman, joka myös on maailmanlaajuinen ja yksimielinen.
Tämä ei johdu Irakin synkkää diktaattorihallintoa eikä Saddam Husseinin hallussa olevien joukkotuhoaseiden vaaroja koskevista erimielisyyksistä. Nämä vaarat on määritelty ja niistä on sovittu päätöslauselmassa 1441, jota on noudatettava kaikilta osin; kukaan ei epäile tätä. Ihmisten ja hallitusten valtaenemmistö maailmassa on ymmärtänyt, ettei kriisissä ole todellakaan kyse vain Irakista ja sen johtajuudesta, vaan että se liittyy pohjimmiltaan tulevaan järjestykseen maailmassa, jonka on valittava yksipuolisen itsevaltaisuuden ja legitiimiyteen ja yhteistoimintaan perustuvan kansainvälisten ongelmien ratkaisutavan välillä. Maailman on toisin sanoen valittava YK:n peruskirjassa esitettyjen periaatteiden ja sääntöjen ja Washingtonin uusien strategisten oppien sisällön välillä. Opeissa suositaan maailmankatsomusta, jolle on ominaista ennakoiva sotilaallinen voimankäyttö, yksipuoliset väkivaltaiset väliintulot, YK:n aseman heikentyminen ja kulloinkin tarkoituksenmukaiset, senhetkisten sotilaallisten toimien perusteella määräytyvät näennäisen vapaaehtoiset liittoumat, joiden toimia ei voida perustella menneisyyden kansainvälisen oikeusjärjestelmän mukaisilla perustavanlaatuisilla menettelyllisillä erioikeuksilla.
Juuri näiden tulevaisuudennäkymien vuoksi Euroopan unionin ja Euroopan kansojen edustajaksi valitun Euroopan parlamentin on otettava määrätietoisesti kantaa, sillä eurooppalaiset puolustavat yhdessä Amerikan kansan kanssa oikeusvaltiota, jota Amerikan nykyhallinto pyrkii näköjään määrätietoisesti uhmaamaan.

De Keyser (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, ehkä onnistumme pelastamaan Euroopan, ja sekin olisi jo jotain. On totta, että vuoden kestäneen epävarmuuden, ristiriitojen ja konfliktien jälkeen on havaittavissa myönteisiä merkkejä. Irakin aseistariisunta on käynnissä. Kansa tuo äänensä kuuluviin kaduilla. Muistutan parlamentin jäsentä Titleyä siitä, että kansa tuo äänensä kuuluviin paavin ja yliopistojen lisäksi myös miljoonien muiden ihmisten välityksellä. Olemme itse asiassa olleet todistamassa, ettei protesteja saada loppumaan edes massiivisen propagandan, sarkasmin, uhkailun tai portfoliopolitiikan avulla.
YK:ssa toteutetaan merkittäviä ja voimakkaita diplomaattisia toimia, ja onneksi myös puheenjohtajavaltio Kreikka pyrkii edistämään tilanteen ratkaisemista. On kuitenkin paradoksaalista, ettei sota ole koskaan ollut niin lähellä, ja että jos tämän sodan tarkoituksena on aseistariisunta, aseistariisuntaa toteutetaan parhaillaan. Jos tavoitteena on demokratia Irakissa, se voidaan saavuttaa rauhanomaisin keinoin. Keskustelkaamme kauppasaarron purkamisesta, kansainvälisestä rikostuomioistuimesta ja kansalaisyhteiskunnasta, jollainen Irakissakin on ja joka ansaitsee kannustusta, mutta älkäämme puhuko sodasta. Lisäksi jos ongelma on geopoliittinen ja taloudellinen, jos kyse on vallan ja oikeuden vastakkainasettelusta, meidän on otettava hyvin tiukka kanta sotaa vastaan.
Tzvetan Todorov, joka tutki 1900-luvun totalitaarisia järjestelmiä, kuvaili tällaista tilannetta erittäin osuvasti. Hän totesi, ettei demokratia pysty vastustamaan hyvän houkutusta, mikä saattaa johtaa sen pahimpaan, toisin sanoen pudottamaan humanitaarisia pommeja. Älkäämme pudottako humanitaarisia pommeja Irakiin huomenna; emme ehkä pysty suojelemaan maata, jonka olemme onnistuneet riisumaan aseista.

Cushnahan (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, sotilaallista väliintuloa olisi käytettävä vain viimeisenä keinona, ja sen käyttäminen Irakissa nyt olisi ennenaikaista ja epäoikeudenmukaista; lisäksi seuraukset olisivat kauaskantoisemmat kuin tällaisen toiminnan välitön tavoite. Atlantin yli kaupankäynnin yhteydessä esitetyistä loukkauksista ei ole myöskään minkäänlaista hyötyä, vaan ne ainoastaan pahentavat tilannetta. On loukkaavaa tulla syytetyksi Amerikan-vastaiseksi ainoastaan sen vuoksi, että vastustamme USA:n tämänhetkistä hallintoa. On myös väärin ja loukkaavaa syyttää meitä siitä, että olemme unohtaneet USA:n kahdessa maailmansodassa omaksuman roolin.
Euroopan unioni osoitti niin suurta ykseyttä ja solidaarisuutta syyskuun 11. päivän jälkeen juuri sen vuoksi, että arvostamme kyseistä toimintaa ja arvostamme voimakasta transatlanttista liittoutumaa. Se ei kuitenkaan velvoita meitä olemaan yhtä mieltä kaikesta, varsinkaan, jos pidämme strategiaa vääränä.
USA:n hallinnon sodanlietsojien olisi hyvä muistaa, että Saddam Husseiniin ja Osama Bin Ladeniin liittyvien nykyisten maailmankriisien juuret ovat USA:n menneisyydessä tekemien kyseenalaisten ulkopoliittisten päätösten tulosta. Juuri USA tarjosi varat ja tukea näille ilkeille henkilöille, kun he olivat sen liittolaisia. Amerikan lisäksi myös koko muu maailma joutuu nyt maksamaan näistä arviointivirheistä.
Yhdistyneen kuningaskunnan ja USA:n pitäisi pysähtyä harkitsemaan asioita ennen ryhtymistä toimiin ilman YK:n lupaa. YK on hyväksytty kansainvälisen oikeuden vartijaksi, ja sillä on ainutlaatuiset järjestelmät ja prosessit kansainvälisen oikeuden noudattamisen valvomiseksi. Tämän vuoksi kaikkien tätä periaatetta tukevien on mukauduttava YK:n päätöksiin, veto-oikeuden käyttö mukaan luettuna. Lähestymistapoja ei yksinkertaisesti voida räätälöidä sen mukaan, mikä tuntuu kulloinkin miellyttävältä.
Sotilaalliset toimet ilman YK:n hyväksyntää lisäävät vihamielisyyttä lännen ja islaminuskoisen maailman välillä; ne kuohuttavat Lähi-itää ja aiheuttavat pahan kolhun sekä YK:n uskottavuudelle että Euroopan unionin mahdolliselle tulevalle yhteiselle ulko- ja turvallisuuspolitiikalle.

Tannock (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, monet väittävät, että Irakia koskeva epäsopu on Euroopan ja USA:n välinen ongelma. Todellisuudessa erimielisyys on kuitenkin Ranskan ja Saksan ja 19 muun USA:n kannattajiksi ryhtyneen Euroopan hallituksen välillä. Ranska ja Saksa ovat vieraannuttaneet Amerikan, heikentäneet YK:ta ja Natoa sekä vaarantaneet YUTP:n onnistumisen. Ranskaa ja Venäjää arvostellaan vielä voimakkaasti siitä, että ne ovat käyttäneet veto-oikeuttaan YK:ssa kyynisistä ja kaupallisista syistä toisen päätöslauselman yhteydessä, ja väärien signaalien lähettämisestä Bagdadiin.
Irakista aiheutuvan sotilaallisen uhkan välittömyydestä on aiheellisestikin erilaisia näkemyksiä, mutta Saddam Hussein uhmaa edelleen YK:n uskottavuutta sen jäljittäessä joukkotuhoaseita. Kiinnostavaa kyllä, Irak ja Pohjois-Korea ovat ainoat maat maailmassa, jotka eivät ole noudattaneet ydinmateriaalivalvontaa koskevia sopimuksia, enkä haluaisi Irakin pääsevän siihen asemaan, jossa Pohjois-Korea on nyt omistaessaan ydinaseita ja ollessaan vastustuskykyinen hyökkäyksille.
Olen henkilökohtaisesti vakuuttunut hallinnon vaihdon tarpeesta. Saddamin maanpako tai tarvittaessa sotilaallinen väliintulo on paras keino toteuttaa hallinnonvaihdos. Ainoastaan näin voidaan taata aseeton ja rauhallinen Irak. Liittolaisten on luotava demokraattinen hallitus pakolaisvirtojen ja epävakauden estämiseksi alueella, annettava vaalipiirissäni Lontoossa olevien 200 000 hengen palata ja taattava, että Irakin öljyvaroja käytetään Irakin kansan hyväksi eikä asekauppoihin. Vaihtoehtona on pidätellä Saddamia vielä hetki, kunnes maailman huomio kohdistuu muualle ja hän voi aloittaa asevarustelun uudelleen.
Clintonin hallinto lepytteli Pohjois-Koreaa vuosien ajan rahoittamalla hallintoa samalla, kun Pohjois-Korea antoi kansalaistensa nääntyä nälkään ja jatkoi ydinaseiden kehittämistä salaa vuoden 1994 sopimuksen vastaisesti.
Ehkäpä parlamentin tyynnyttelijät voivat myös selittää, miksi he hyväksyivät sodan Kosovossa, jossa ei ollut joukkotuhoaseita eikä uhkaa muille valtioille, ilman YK:n lupaa, ja pitävät nyt niin vaikeana toteuttaa toimia julmaa, kansanmurhaan syyllistynyttä diktaattoria vastaan, joka on aloittanut kaksi sotaa. Näissä sodissa on kuollut lähes miljoona henkeä, ja Hussein on tapattanut kaasulla enemmän ihmisiä päivää kohti kuin koko Kosovon konfliktin aikana kuoli ihmisiä.
Kun lähes väistämätön sota on ohitse, USA:n on tietenkin laadittava määrätietoinen etenemissuunnitelma neljän osapuolen tapaamisessa Israelin ja Palestiinan välisen konfliktin ratkaisemiseksi ja taattava elinkelpoinen kahden valtion ratkaisu. Tehkäämme tällä välin parhaamme vaarallisen uhkan poistamiseksi.

Arvidsson (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, mitä EU:n yhteiselle ulko- ja turvallisuuspolitiikalle on tapahtunut? Kun presidentti Chirac ilmoitti toissapäivänä Ranskan lähestymistavasta YK:ssa, yhteistyö Venäjän kanssa vaikutti tärkeämmältä kuin EU:n kollegojen - Ison-Britannian, Saksan, Espanjan ja ehdokasvaltion Bulgarian - kanssa turvallisuusneuvostossa käytävät neuvottelut ja puheet.
Ranskan presidentti heristi kuukausi sitten sormeaan ehdokasmaille ja vaati, että ne antavat EU:lle solidaarisuusjulistuksen. Eikö tässä ole hyvä syy vaatia Ranskan presidentiltä solidaarisuusjulistusta EU:n yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa kohtaan? YK:n päätöslauselma 1441 ei tue näkemystä, jonka mukaan asetarkastajille olisi annettava enemmän aikaa, jotta he voisivat löytää Saddam Husseinin joukkotuhoaseet; Saddam Husseinin on itse tuotava joukkotuhoaseensa esiin ja tuhottava ne asetarkastajien valvonnassa. Jos Saddam Hussein on jo tuhonnut hallussaan olevat joukkotuhoaseet, hänen on toimitettava asetarkastajille todisteet siitä. YK:n päätöslauselmassa 1441 ei anneta minkäänlaista mahdollisuutta kuurupiilolle.
En henkilökohtaisesti luota lainkaan Saddam Husseinin hyvään tahtoon. Hän on uhmannut YK:ta toistuvasti, eikä hän ole itse asiassa koskaan noudattanut YK:n vaatimuksia. Saddam Husseinilla voidaan helposti todeta olevan vakava persoonallisuushäiriö tai vakavia mielenterveysongelmia. Hän kerskuu tehneensä ensimmäisen murhansa 11-vuotiaana. Hän murhasi erään ministerinsä eräässä hallituksen kokouksessa. Hän on murhannut lähimmät perheenjäsenensä, ja hän on käyttänyt kaasukranaatteja oman kansansa tappamiseen. Hän kärsii Hitleriin ja Staliniin verrattavissa olevasta suuruudenhulluudesta. Irakin kansa tarvitsee vaihtoehtoisen poliittisen johtajuuden. Toivon, että se on mahdollinen ilman sotatoimia.

Van Orden (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, YK:hon ja demokraattisten valtioiden kansainvälisiin instituutioihin on tullut viime viikkoina vaarallisia säröjä. Tuleva Euroopan unioni on jo jakautunut kahtia siten, että 18 valtiota on tuonut esiin yhteisen näkemyksen, ja kolme tai neljä valtiota edustaa vastakkaista näkemystä. Nato on saattanut heiketä kohtalokkaasti. Sen sijaan, että EU:n erään tietyn jäsenvaltion hallitus liittyisi Amerikan, Britannian, Espanjan, Bulgarian ja niin monien muiden maiden muodostamaan määrätietoiseen solidaarisuusrintamaan, se on osoittanut yllättävää suojeluhalua Saddam Husseinin hallintoa kohtaan, jotta sen ei tarvitsisi vastata toimintansa seurauksista, ja pyrkinyt tekemään tyhjiksi Saddamin vastaisen kansainvälisen koalition toimet.
Mistä tämä voi johtua? Saddamin aseistajista esitetään monenlaisia perättömiä väitteitä. Täsmennettäköön, että aseet ovat peräisin Venäjältä ja Ranskasta. En tarkoita 30 vuotta sitten toimitettuja Osirak-ydinreaktoreita, jotka olivat Saddamin alkuperäisen ydinaseohjelman perusta. Huomautan ainoastaan, ettei Irakin ilmavoimissa ole ainoatakaan amerikkalaista F-16-hävittäjää tai brittiläistä Tornadoa. Sen sijaan siellä on runsas kokoelma MiGejä, Sukhoita ja Mirage F1 -hävittäjiä. Lisäksi siellä on Roland-ilmatorjuntajärjestelmä, miehistöityjä Pannard-panssariajoneuvoja, Milan-panssarintorjuntajärjestelmiä ja Exocet-ohjuksia.
Myös Irakin öljyn hallinnasta on esitetty paljon perättömiä väitteitä. Kerrottakoon, että Irak myöntää politiikkansa mukaisesti kaasua ja öljyä koskevia etuuksia maille, jotka tukevat YK:n sanktioiden lieventämistä tai poistamista. Esimerkiksi Saksan pankki arvioi viime lokakuussa, että Irakin uusia öljykenttiä koskevat 38 miljardin Yhdysvaltain dollarin arvoiset sopimukset allekirjoitettiin pääasiallisesti kiinalaisten, ranskalaisten ja venäläisten öljy-yhtiöiden kanssa. On myös aiheellista oikaista näkemys, jonka mukaan kaksi tai kolme maata puhuu Euroopan puolesta, määrittelee sen politiikan ja vie sitä eteenpäin, kun taas muiden maiden, joista monet pitävät transatlanttista liittoutumaa hyvin tärkeänä, näkemykset ovat ikään kuin jonkinlainen poikkeama.

Sumberg (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tämä on toinen kerta, jolloin tuen lainsäädäntökokouksessa Ison-Britannian pääministeriä hänen suunnitellessaan brittiläisten joukkojen lähettämistä Irakiin sotimaan. Tein saman 12 vuotta sitten, jolloin konservatiivinen pääministeri ja silloinen konservatiivihallitus, jonka merkittävä jäsen komission jäsen Patten oli, lähettivät brittijoukot torjumaan Irakin hyökkäyksen Kuwaitiin. Minulla on tänään erinomainen tilaisuus tukea Labour-puolueen muodostamaa hallitusta, Labour-puoluetta edustavaa pääministeriä ja sitä edustavaa valtuuskunnan johtajaa - heidän lausuntojaan ja heidän ehdottamiaan toimia - tässä parlamentissa.
Pysähdyimme 12 vuotta sitten Bagdadin porteille, koska Saddam Hussein sitoutui hävittämään joukkotuhoaseet. Kyseistä sitoumusta ei ole vieläkään täytetty nyt, kun 12 vuotta on kulunut, lukemattomia päätöslauselmia tehty, lukemattomia lupauksia annettu ja lukemattomia tarkastuksia tehty. Sen vuoksi tilanne on tällä hetkellä nykyisenkaltainen.
Meidän on tehtävä yksinkertainen valinta: joko luotamme siihen, mitä Saddam Hussein sanoo, ja uskomme, että hän jatkaa aseistariisuntaa vapaaehtoisesti, tai teemme raskaan ja vaikean päätöksen lähettää nuoret miehemme ja naisemme toteuttamaan kansainvälisen yhteisön tahtoa henkeään uhmaten. Saatamme joutua valitsemaan viimeksimainitun vaihtoehdon, koska muutoin viestitämme Saddam Husseinin seuraajille, että he voivat onnistua, ja mikä vielä pahempaa, jätämme Yhdysvaltojen suurenmoisen kansan, joka on ollut maanosamme tukena hyvinä ja huonoina aikoina, siihen käsitykseen, että se on yksin. Winston Churchill totesi 60 vuotta sitten, että olemme Amerikan kansan kanssa, osa heistä, tai emme ole. Tämä on yhtä totta nyt kuin silloin, kun se lausuttiin ensimmäisen kerran.
McMillan-Scott (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, puhun PPE-DE-ryhmän puheenjohtajan ominaisuudessa islaminuskoon liittyvistä kysymyksistä. Olen myös ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan pitkäaikainen jäsen.
Harjoitetun politiikan osalta todettakoon, että YUTP:n epäonnistuminen on meidän syymme. Bushin hallinto ei ole koskaan pyrkinyt salaamaan sitä, että se on päättänyt syrjäyttää Saddam Husseinin tarvittaessa voimakeinoin. Kongressi hyväksyi tämän, ja suuri osa Eurooppaa jätti tämän huomioon ottamatta. Sen sijaan että Ranska ja Iso-Britannia - ne kaksi maata, jotka ovat eniten vastuussa Lähi-idän ensimmäisen maailmansodan jälkeisestä kaoottisesta tilanteesta - olisivat etsineet yhteistä perustaa ja johtaneet keskustelua, ne ovat jälleen lähteneet eri teille. Puolustan tältä osin maanmiestäni T. E. Lawrencea, joka edisti ja toivoi arabimaiden itsenäisyyttä. Tällä välin Bush on virkakautensa puolivälissä olevan presidentin varmuudella asettanut alueelle suuren armeijan ja puhunut monissa puheissaan nimenomaisesti laajasta hallinnonvaihdoksesta. Etenemissuunnitelma Israelin ja Palestiinan välisen rauhan saavuttamiseksi on julkaistu ja esitetään palestiinalaishallinnon Internet-sivustolla.
Me kaikki tiedämme, että demokraattisten valtioiden yleinen mielipide on sodanvastainen, mutta kuka tietää, mikä todellinen yleinen mielipide on arabimaissa? Asiaa valaisee jonkin verran arabien viime vuonna laatima laaja UNDP-raportti, jonka mukaan poliittinen osallistuminen arabivaltioissa on edelleen vähäistä, kuten aidon edustuksellisen demokratian puuttumisen ja vapauden rajoitusten perusteella voidaan päätellä. Samanaikaisesti kansan vapautumispyrkimykset ja pyrkimykset osallistua päätöksentekoon aiempaa laajemmin ovat lisääntyneet. Tulojen kasvu, koulutus ja tietotulvat ovat voimistaneet näitä pyrkimyksiä. Näiden tietojen esittäjänä on siis YK.
Huomattakoon, ettei mikään islaminuskoa koskevassa muistiossa kieli suvaitsemattomuudesta tai sorrosta. Lisäksi islam edisti kulttuuria, ja sillä oli merkittävä sivistyksellinen vaikutus aikaisemmilla vuosisadoilla. Pyrimme edistämään demokratiaa ja ihmisoikeuksia maailmassa demokratia- ja ihmisoikeusohjelman mukaisesti. YUTP:n perusperiaatteiden - demokratian, ihmisoikeuksien, oikeusvaltioperiaatteen ja perusvapauksien - edistäminen on tältä osin keskeisessä asemassa.

Sacrédeus (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Saddam Hussein on Irakin kriisin perussyy. Ilman Yhdysvaltojen ja liittolaisten - pääasiallisesti Ison-Britannian - Irakin diktaattoriin Saddam Husseiniin kohdistuvaa sotilaallista painostusta YK:n asetarkastajia ei olisi päästetty maahan. Älkäämme unohtako, että Saddam Hussein karkotti edelliset asetarkastajat vuonna 1998. Hänellä oli siten neljä vuotta aikaa kehittää biologisia ja kemiallisia joukkotuhoaseita ja pitkän matkan Al-Samoud 2 -ohjuksia. Irakin hallinto kielsi kauan näiden ballististen ohjusten olemassaolon. Niitä tuhotaan parhaillaan asetarkastajien valvonnassa.
Irak on aina Persianlahden sodassa vuonna 1991 kärsimästään tappiosta asti järjestelmällisesti sabotoinut YK:n asetarkastajien mahdollisuuksia tutkia, onko maassa joukkotuhoaseita. Kun YK:n asetarkastajat ajettiin pois maasta marraskuussa 1998, Yhdysvaltojen silloinen puolustusministeri William Cohen varoitti Irakia, ettei köydenveto voi jatkua loputtomiin.
Saddam Hussein on diktaattori ja tyranni, joka on valmis käyttämään mitä tahansa keinoja vihollistensa kukistamiseksi, jopa murhaamaan vävynsä. Hän ei epäröinyt käyttää kemiallisia aseita iranilaisia sotilaita vastaan Iranin ja Irakin välisessä sodassa 1980-luvulla, ja hän tappoi kaasulla 5 000 kurdia Halabjan kaupungissa sodan loppuvaiheessa vuonna 1988. Aseet, joita YK:n tarkastajien ei ole annettu etsiä, ovat siis tällaisiin tarkoituksiin käytettäviä joukkotuhoaseita.
Saddam Hussein on pyrkinyt pitämään muuta maailmaa pilkkanaan kahdentoista vuoden ajan leikkimällä kissaa ja hiirtä YK:n asetarkastajien kanssa. Hänestä on päästävä eroon, osittain rauhan ja vakauden luomiseksi alueella, mutta ennen kaikkea Irakin sorretun kansan vapauden ja demokratian vuoksi.
EU:n yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka on kariutunut silloin, kun sitä olisi tarvittu kaikkein eniten. Keskinäinen luottamuksemme joutuu koetukselle vaikeissa tilanteissa. EU:ssa vallitsee nyt selvästi sisäinen luottamuspula. Euroopan unioni, jossa emme luota toisiimme, on epävakaa järjestelmä.

Papandreou
Arvoisa puhemies, minäkin kiitän kaikkia puhujia heidän kommenteistaan, näkemyksistään ja kannanotoistaan, jotka sisälsivät monia tärkeitä viestejä sekä neuvostolle että suurelle yleisölle ja kansainvälisille toimijoille. Kuten puhemies totesi, tämä on hyvin kiinnostava keskustelu. Otan esiin kolme tai neljä peruskysymystä, jotka kaikki teistä ovat esittäneet tavalla tai toisella, ja yritän vastata niihin.
On ennen kaikkea kysyttävä, voidaanko tämä kriisi ratkaista diplomaattisesti jäljellä olevan vähäisen ajan kuluessa. Minusta vaikuttaa siltä, että teillä kaikilla, Euroopan unionin neuvosto ja yksimielinen turvallisuusneuvosto mukaan luettuina, on sama näkemys Irakin aseistariisunnasta ja siitä, että Saddam Husseinin on suostuttava välittömään ja rajoittamattomaan yhteistyöhön turvallisuusneuvoston kanssa. Olemme demokraattinen yhteiskunta; olemme täällä Euroopan parlamentissa ja elämme demokraattisessa Euroopan unionissa. Tämän vuoksi mielestäni on tärkeää, ettemme anna Saddam Husseinille tilaisuutta kuvitella, että keskinäiset erimielisyytemme koskevat lopullista päämäärää. Lopullinen päämäärä on aivan erityinen ja olemme kaikki yksimielisiä siitä.
Lisäksi otan esiin sen, että Eurooppa-neuvosto neuvoi huippukokouksessa Kreikkaa toteuttamaan aloitteita puheenjohtajakaudellaan. Meidän on ennen kaikkea käytettävä kaikki mahdolliset diplomaattiset keinot ja käytettävä mahdollisimman tarkkaan käytettävissä olevat diplomaattiset kanavat Irakin kriisin ratkaisemiseksi. Olemme tietenkin korostaneet sitä, että Saddam Hussein on itse vastuussa kaikista seurauksista. Seurattuani turvallisuusneuvostoa ja yleisten asioiden neuvostoa hyvin tiiviisti viime viikkoina olen henkilökohtaisten kokemusteni perusteella kuitenkin Kofi Annanin tavoin sitä mieltä, että myös meillä on merkittävä vastuu. Tehtävänämme on säilyttää yhtenäisyytemme, niin että voimme laatia yhteisen kannan ja puhua aiheesta yksiäänisesti; velvollisuutemme on antaa YK:lle tarvittavat valtuudet ja käytettävissämme olevat voimavarat. Vain siten voimme tehostaa toimintaamme erityisesti ongelman ratkaisemiseksi rauhanomaisesti.
Euroopan unioni ei sulkenut Eurooppa-neuvoston huippukokouksessa pois mahdollisuutta käyttää sotavoimaa, mutta - kuten Anderson ja Cushnahan ja monet muut jäsenet totesivat - sen on oltava viimeinen keino. Tiedämme, millaiset vaikutukset sodalla on; ne ovat moninaisia ja epämiellyttäviä, ja neuvosto on luonnollisestikin tähdentänyt sitä, että kaikki mahdolliset keinot tehdä aloitteita on käytettävä loppuun. Tämän vuoksi teimme jatkuvaa yhteistyötä, konferensseja ja kokouksia arabimaailman kanssa koskevan aloitteen, ja tämän vuoksi Arabiliitto tekee lähipäivinä esityksiä painavan, selkeän viestin lähettämiseksi Saddam Husseinille. Parlamentin jäsenten Watsonin ja Cohn-Benditin vielä tiukemmin esittämä kysymys on kuitenkin mielestäni järkevä. Cohn-Bendit kysyi, minkä vuoksi Yhdysvallat tai kansainvälinen yhteisö eivät voineet myöntää, että olemme onnistuneet. Olemme todellakin onnistuneet siinä, että asetimme Irakiin tarkastajia, saimme tarkastukset käyntiin ja edistyimme aseistariisunnassa; jotkin Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat kuitenkin eri mieltä. Tämä on eräs ongelmistamme. Onko lasi puoliksi täysi vai puoliksi tyhjä? Arabien pyytäessä täsmentämään, millainen viesti heidän olisi lähetettävä Bagdadiin, arviointiperusteista turvallisuusneuvostossa parhaillaan käytävä keskustelu on erittäin tärkeä. Voimmeko määritellä sellaisia erityistavoitteita, joiden avulla voimme arvioida, onko Saddam Hussein tehnyt strategisen päätöksen riisua maansa aseista amerikkalaisten ja brittien painostuksesta? Jos voimme, kauanko arvioinnin on kestettävä? Kuten jäsen Titley totesi, mitta tulee jossain vaiheessa täyteen. Eurooppa-neuvosto on jo myöntänyt, ettei arviointi voi jatkua loputtomiin. Jopa turvallisuusneuvostossa molempia näkemyksiä edustavat keskustelun osanottajat ovat jo myöntäneet, että toimet on keskeytettävä ennemmin tai myöhemmin; näkemykset eroavat toisistaan sen osalta, koska tarkastukset on keskeytettävä. Tämä kuitenkin osoittaa, että osapuolten näkemykset voidaan sovittaa yhteen tavalla tai toisella, jos ne sopivat keskenään siitä, koska toimet keskeytetään, sekä Saddam Husseinin uskottavuuden arvioinnin perusteista.
Tämän vuoksi uskon, ettemme saisi pitää sotaa ennalta varmana asiana. Huomautan jälleen, että Eurooppa-neuvoston kanta on, että sota on vältettävissä, ja korostan jälleen tänään, että sota on vältettävissä niin kauan kuin ensimmäistä pommia ei ole pudotettu. Meidän on pyrittävä ratkaisemaan kriisi rauhanomaisesti diplomatian keinoin.
Sen lisäksi, että diplomaattinen ratkaisu on mahdollinen, myös tilanteessa, jossa emme löydä diplomaattista ratkaisua, on mielestäni muitakin keinoja kuin yksipuolinen toiminta, kuten Barón Crespo täysin asianmukaisesti totesi, ja katson Euroopan unionin olevan tältä osin keskeisessä asemassa.
Tämä johdattaakin minut erääseen toiseen aiheeseen, jota myös halusin käsitellä. Se on Euroopan ääni tai Euroopan läsnäolo tai - Poetteringia lainatakseni - Euroopan yhtenäisyys.
Kuten Alavanos totesi täysin asianmukaisesti, puheenjohtajavaltio voi toimia ainoastaan tehtyjen päätösten - neuvoston tekemien yksimielisten päätösten - mukaisesti. Meillä on kuitenkin yhteinen kanta. Olemme tehneet yhteisiä päätelmiä, vaikka käytännön lähestymistapamme poikkeavat toisistaan. Mitä seuraavaksi tapahtuu? Viime viikkojen henkilökohtaisiin kokemuksiini perustuvan henkilökohtaisen näkemykseni mukaan neuvostossa on halua lähentymiseen ja yhtenäisyyteen, ja meidän olisi hyödynnettävä tätä pyrkimystä lähipäivinä selvittääksemme, voimmeko löytää myös erityistoimia koskevan yhteisen kannan. Lopullinen päätös Irakin osalta toteutettavista toimista ei ole tietenkään pelkästään Euroopan unionin ratkaistavissa. Se on turvallisuusneuvoston päätettävissä.
Lisäksi haluan ottaa kantaa niihin täysin asianmukaisiin toteamuksiin, jotka Chris Patten esitti Euroopan unionin yhtenäisyydestä. Minusta tuntuu siltä, etteivät edes suuremmat jäsenvaltiot usein käsitä, etteivät edes ne voi yksinään vaikuttaa ratkaisevasti kansainvälisiin asioihin nykyisen kaltaisen globalisaation aikana. Meistä voi tulla poliittisia vaikuttajia, jos työskentelemme kovasti, mutta se edellyttää suurten, pienten ja keskikokoisten maiden yhteistoimintaa ja sitä, että Euroopan ääni on voimakas ja yhtenäinen.
Tämä johdattaa minut kysymykseen Euroopan läsnäolosta. Mielestäni Irakin kriisi on herättänyt tärkeitä kysymyksiä siitä, mitä kriisin jälkeen tapahtuu, riippumatta siitä, kauanko se kestää. Ensiksikin tulevaisuutta käsittelevässä valmistelukunnassa on vauhditettava seuraavien kysymysten käsittelyä: puolustus ja ulkopolitiikkamme ja mielestäni myös EU:n toimielinten toimivalta ja vaikutusvalta sekä EU:n toimielinten demokraattinen pohja. Tämä on tärkeää, jotta EU:n toimielimet voivat säilyttää yhtenäisyytensä ja jotta niiden voidaan todella katsoa edustavan Euroopan kansalaisia.
Toiseksi on herännyt kysymys periaatepäätöksestämme kehittää puolustusvalmiuksiamme ja käytettävissämme olevia teknisiä ja teollisia voimavaroja. Kysymys Euroopan uskottavuudesta on vieläkin tärkeämpi; Euroopan on voitava esittää omat ehdotuksensa muun muassa joukkotuhoaseita, terrorismia ja muita vastaavia asioita koskevissa tärkeissä kysymyksissä. Balkanien tapaus osoittaa, että viime vuosien ulkopolitiikkamme on ollut onnistunutta. Meillä on yhtenäinen, yhteenkuuluvuutta lisäävä ja asioiden ytimeen pureutuva politiikka, joka vaikuttaa alueeseen. Mielestäni meidän olisi käytettävä sitä esimerkkinä päättäessämme, mitä teemme seuraavaksi.
Euroopan ääntä koskevan kysymyksen osalta esitän lopuksi muutaman huomautuksen, jotka liittyvät laajentumiseen. Laajentumisen eteneminen on hyvin tärkeää, eikä tämänhetkinen ilmasto saa vaikuttaa siihen. Lisäksi on hyvin tärkeää, että otamme opiksemme tästä kokemuksesta. Ennen kaikkea yhteisömme pitää tärkeänä hyväksyä mielipide-erot, ja eroja todella on. Lisäksi haluamme, että EU:hun liittyvät uudet valtiot liittyvät demokraattiseen yhteisöön. Juuri tähän laajentumisen avulla pyritään. Laajentuminen tarkoittaa uusien valtioiden liittämistä demokraattiseen yhteisöön; samanaikaisesti niille osoitetaan, että demokratia tarjoaa myös mahdollisuuden yhdistää nämä näkemykset yhteiseksi strategiaksi monissa kysymyksissä.
Kolmas kysymykseni, jonka monet jäsenet ovat ottaneet esiin, koskee Yhdysvaltojen kriisiä. Yhdyn monien puhujien esittämään näkemykseen siitä, ettei tässä tilanteessa ole kyse siitä, olemmeko Amerikan puolesta vai sitä vastaan. "Uusi Eurooppa vastaan vanha Eurooppa", "paha Amerikka vastaan hyvä Eurooppa" tai "paha Eurooppa" tai "heikko Eurooppa vastaan voimakas Amerikka" ovat ajattelutapoja ja stereotypioita, jotka voivat olla erittäin haitallisia, jos annamme niiden ohjata ajatteluamme. Sellainen ainoastaan hämärtäisi todellista vuoropuhelua ja keskustelua, jota todella tarvitaan.

On korkea aika käydä yksityiskohtainen keskustelu planeettaamme liittyvistä käytännön asioista ja todellisista ongelmista, kuten Patten, Pasqua ja monet muut puhujat totesivat. Mitkä ovat tämänpäiväiset uhkamme? Kuinka menettelemme näiden ongelmien ratkaisemiseksi? Kuinka torjumme terrorismia? Ymmärrämme syyskuun 11. päivän jättämän arven. Kuten komission jäsen Patten totesi, Palestiinan terrorismin syyt on pyrittävä selvittämään samanaikaisesti. Ovatko strateginen lähestymistapa ja valvonta ainoa keino hävittää terrorismi, vai onko meidän todella voitettava sellaisten alueiden ihmisten sydämet ja mielet, joilla väkivalta ja konfliktit johtavat usein terrorismiin?
Euroopalla on keskeinen rooli tämän kysymyksen ratkaisemisessa. Kuten jäsen Patten totesi, investoimme humanitaariseen apuun ja kehitysapuun ja avaamme markkinamme koko maailman alueille niiden talouden edistämiseksi. Käsittelemme köyhyyttä, ympäristökysymyksiä, tasa-arvoa, etnisiä kriisejä, fundamentalismia ja muita vastaavia ongelmia. Meidän olisi keskusteltava näistä kysymyksistä Yhdysvaltojen kanssa voidaksemme luoda uuden politiikan näiden ongelmien ratkaisemiseksi uudella aikakaudella. Tämän ehdotuksen takana ei ole heikko Eurooppa, vaan Eurooppa, jolla on tietty arvo- ja kokemusperusta.
Tältä osin teillä, Euroopan parlamentilla, on hyvin keskeinen rooli. Ei riitä, että puheenjohtajavaltion ulkoministeri, Solana tai Patten tapaa Colin Powellin tai henkilön, joka sattuu olemaan Yhdysvaltojen ulkoministeri. Meidän on saatava amerikkalainen yhteiskunta osallistumaan aktiivisesti ja puhuttava sille. Euroopan parlamentin rooli tässä amerikkalaisen yhteiskunnan, erityisesti USA:n kongressin, kanssa käytävässä keskustelussa voi olla hyvin merkittävä. Olen keskustellut parlamentin puheenjohtajan kanssa hänen aloitteistaan, ja minusta vaikuttaa siltä, että hän on täysin yksimielinen tästä näkymästä.
Neljänneksi haluan tuoda esiin erään arabimaailmaa koskevan näkemykseni. Monet teistä korostivat, ettei tämä kriisi saa olla kulttuurien tai uskontojen yhteentörmäys, ja ilmaisivat todellista pelkoa siitä, että kriisin lopputulos saattaa olla sellainen. Voin kertoa teille omasta kokemuksestani ja arabimaailman kanssa käymieni keskustelujen perusteella, että sen lisäksi, että Euroopan toiminta, rooli ja ääni ovat auttaneet estämään tämän, ne ovat lujittaneet yhteistyötämme arabimaailman kanssa. Kumppanuutemme heidän kanssaan on hyvin tärkeä. Alueen turvallisuuden ja monien muiden kysymysten, kuten talouden ja poliittisen yhteistyön, osalta jaamme alueella saman kohtalon, ja kuten olemme toistuvasti ilmoittaneet, olemme sitoutuneet ratkaisemaan Lähi-idän konfliktin. Haluamme luoda uuden perustan Israelin ja Euroopan unionin välisille suhteille, ja mekin haluamme auttaa tekemään alueesta turvallisen. Mielestämme Israelin turvallisuus voidaan taata perustavammin tai pysyvästi ratkaisemalla Lähi-idän kysymys ja luomalla uskottava, organisoitu, demokraattinen Palestiinalaisvaltio. Tämä edellyttää tietenkin myös sitä, että koko alue työskentelee tämän jälkeen Israelin kanssa Arabiliiton aloitteiden mukaisesti tunnustamalla sen ja auttamalla takaamaan sen turvallisuuden.
Olemme mielestäni siten hyvin tärkeässä asemassa, ja arabit hyväksyvät sen varmasti. Kuten parlamentin jäsen Brok totesi, kulttuurinen vuoropuhelu on kuitenkin avainasemassa. Arabiliitto pyysi meitä käynnistämään kulttuurisen vuoropuhelun. Hyväksyimme ehdotuksen, ja vuoropuhelu on jo käynnissä. Lisäksi mainitsin arabihuippukokoukselle, että meidän on keskusteltava muun muassa terrorismista, turvallisuudesta, ihmisoikeuksista, kansalaisyhteiskunnan osallistumisesta ja demokratiasta, naisten asemasta yhteiskunnassa ja UNDP-raportista, jossa kuvataan hyvin arabimaailmassa tarvittavia uudistuksia.
Jäsen Cohn-Bendit puhui arabimaailman demokratiasta. Olemme yksimielisiä; olen täysin yhtä mieltä ja olen korostanut sitä, ettei demokratiaa ja demokratian käsitettä voida ajaa läpi väkisin. Sana itsessään ilmaisee, että lähtökohtana ovat yleisö, kansa, kansalaiset, ja että kyse on alhaalta lähtevästä asiasta. Meidän on tämän vuoksi edistettävä demokraattisia instituutioita. Myös tältä osin Euroopan unionilla on hyvin keskeinen rooli arabimaailmassa näiden uudistusten avustajana; sen rooli on keskeinen arabimaailman ja niiden seikkojen kannalta, jotka ovat ymmärrettävistä syistä vaikeita arabimaailmalle. Olemme jo päättäneet aloittaa poliittisen tason kulttuurisen vuoropuhelun ja vuoropuhelun uskonnollisten johtajien ja muiden älymystön edustajien kanssa, toisin sanoen Euroopan ja arabimaailman välisen vuoropuhelun. Lisäksi olemme päättäneet aloittaa keskustelun naisten roolista Euro-Välimeri-yhteistyön yhteydessä. Kiitän jäsen Diamantopoulouta, jonka Euro-Välimeri-yhteistyökumppanien kokousta varten naisten roolista laatima mietintö edistää merkittävästi tulevaa keskustelua naisten roolista.
Myös tältä osin parlamentilla on hyvin keskeinen rooli etenkin sen vuoksi, että haluamme vahvistaa parlamentin jäsenten tapaamisen Euroopan parlamentissa Euro-Välimeri-yhteistyön yhteydessä. Ennen kuin lopetan puheeni, haluan ottaa lyhyesti kantaa Turkkia koskevaan esiin otettuun kysymykseen. Sekä Watson että Cohn-Bendit kysyivät, ovatko Kypros ja Turkin demokratiakehitys ensimmäiset uhrit. Kriisi saattaa todellakin heikentää tilannetta merkittävästi, ja meidän on puututtava asiaan riippumatta siitä, tuleeko sota. Olemme hyvin huolissamme Turkin tilanteesta. Euroopan unionilla on erityinen vastuu Turkista, koska se on ehdokasvaltio ja koska meidän on tehtävä vuonna 2004 tärkeä päätös Turkin edistymisestä EU-jäsenyyttä koskevassa kysymyksessä. Päätös koskee Turkin edistymistä integraatiossa, joka on integroitumista arvoyhteisöön, kuten aikaisemmin totesin. Olisi tietenkin kaksinkertainen vahinko, jos koko tämä Turkin muutos ja uudistus epäonnistuisivat kriisin vuoksi. Mielestäni Turkin parlamentti on todellakin edistynyt demokratiakysymyksessä, mikä on huomionarvoista ja minkä pohjalta meidän on rakennettava tulevaa. Euroopan parlamentti on myös tältä osin merkittävässä asemassa.
Mielestäni meidän kaikkien on pyrittävä edelleen edistämään Turkin demokraattista muutosta. Meidän on myös ymmärrettävä, miksi Turkilla on monia vakavia pelkoja Irakin, erityisesti sen alueellisen loukkaamattomuuden, suhteen. Jos Irakin alueellista loukkaamattomuutta ei voida turvata, kurdiongelma räjähtää käsiimme. Euroopan unioni on sitoutunut suojelemaan kurdien demokraattisia oikeuksia ja vähemmistöoikeuksia. Irakista saattaa tulla myöhemmin liittovaltio. Euroopan unioni vastustaa kuitenkin mahdollisia rajamuutoksista ja Irakin alueelliseen loukkaamattomuuteen kohdistuvia uhkia. Mielestäni tämä on tärkeä viesti, jota on korostettava.
(Suosionosoituksia)
Kriisistä aiheutuu Turkille myös vakavia taloudellisia ongelmia, joita mahdollinen sota kärjistää entisestään, ja meidän Euroopan unionissa on ymmärrettävä se. Samanaikaisesti Turkin edistyminen EU-jäsenyyttä koskevassa kysymyksessä edellyttää ratkaisua Kyprosta koskevaan ongelmaan. Haluan puheenjohtajavaltion nimissä ilmaista arvostavani kaikkia Kofi Annanin toimia tämän ongelman ratkaisemiseksi. Näitä toimia ei ole kuitenkaan saatettu vielä päätökseen. Asian käsittely ei ole päättynyt, eikä Kyproksen ongelmaa jätetä tietenkään sivuun Irakin vuoksi. Mielestäni muutosvoimaa on vielä paljon, ja sitä tulee lisää, kun Kypros liittyy Euroopan unioniin. Haluamme, että kyproksenturkkilaiset ovat kanssamme. Haluamme heidät tähän istuntosaliin. Haluamme heidät neuvostoon ja EU:n toimielimiin.
(Suosionosoituksia)
Edellä mainituista syistä Kyproksen ongelma on kuitenkin ratkaistava. Haluamme, että Kyproksen turkkilainen yhteisö liittyy meihin. Tämän vuoksi haluamme myös, että Turkki auttaa meitä takaamaan, etteivät kyproksenturkkilaiset jää tämän suuren perheen ja arvoyhteisön ulkopuolelle.
Hyvät kollegat, olen ylittänyt työjärjestyksen mukaisen puheajan. Kiitän teitä ja puhemiestä kärsivällisyydestänne, mutta kuten varmasti ymmärrätte, tämä on hyvin tärkeä keskustelu. Esitän lopuksi muutaman huomautuksen. Olemme todellakin kriisin keskellä, mutta totean kiinalaisten tavoin, että kriisi on sekä uhka että tilaisuus. Meillä on nyt ennen kaikkea tilaisuus uudistaa toimielimemme ja toimintamme niin, että saamme äänemme paremmin kuuluviin kansainvälisissä elimissä ja että löydämme yhtenäisen äänen. Yhtenäisyyden puolestaan on perustuttava demokratiaan. Uusien toimielintemme on oltava demokraattisia, ja meidän on vastattava demokratiahaasteeseen, koska kansalaisemme, jotka ovat jo ilmaisseet itseään siirtymällä kaduille Euroopan unionissa, haluavat yhteisen äänen.
Kuten jo totesin, kriisi on myös tilaisuus määrittää suhteemme arabimaailmaan uudelleen kulttuurisen vuoropuhelun avulla. Se on tilaisuus muodostaa Yhdysvaltojen kanssa uudenlaiset suhteet, joissa turvallisuutta, demokratiaa ja monenvälistä diplomatiaa koskevat kysymykset ovat avainasemassa. Kuten Berès ja monet muut jäsenet totesivat, se on tilaisuus siirtää toimivaltaa YK:lle, koska se, että toisiinsa sidoksissa olevia etuja synnyttävä tekninen, taloudellinen, poliittinen ja ympäristökysymyksiä koskeva kansainvälinen kehitys on näiden eri alojen välisen vuorovaikutuksen tulosta, herättää kysymyksen vuorovaikutukseen perustuvasta maailmanlaajuisesta hallintotavasta. Samalla herää perustavanlaatuinen kysymys siitä, mille periaatteille tämän vuorovaikutukseen perustuvan maailmanlaajuisen hallintotavan on perustuttava, jotta maailman, jossa elämme, moninaiset ongelmat voitaisiin ratkaista rauhanomaisesti, oikeudenmukaisesti ja kunnioittamalla ihmisiä ja ympäristöämme.
Eurooppa on monenvälisen yhteistyön prototyyppi, jollaista ei ole ennen nähty. Tämä opetuksellisuus on ratkaiseva tekijä. Opetamme lisäksi lain voimaa, emmekä vahvemman oikeutta. Tätä moraalista auktoriteettia on suojeltava, mikäli haluamme elää turvallisessa ja vapaassa maailmassa.
Hyvät kollegat, puheenjohtajavaltio tekee kaikkensa vastatakseen Euroopan unionin kansalaisten, Euroopan parlamentin ja jäsenvaltioiden pyyntöihin. Samalla kehotan teitä kaikkia työskentelemään kanssamme kriisin lopputuloksesta riippumatta ja käyttämään tätä tilaisuutta taataksemme, että Eurooppa on kriisin jälkeen entistä voimakkaampi ja että pystymme tuomaan esiin arvomme voimakkaasti ja selkeästi kansainvälisissä elimissä vaatiessamme demokratian lujittamista ja turvallisuuden lisäämistä Euroopassa.
(Suosionosoituksia)

Puhemies.
Kuvailitte parlamentin keskeistä roolia hyvin selkeästi. Olen varma, että nyt kun elämme ratkaisevia hetkiä, kaikki läsnä olevat jäsenet haluavat toivottaa teille ja jäsen Pattenille erinomaista menestystä Euroopan kansojen etujen valvomisessa.

Keskustelu on päättynyt.
KIRJALLINEN KANNANOTTO (120 ARTIKLA)

Berthu (NI)
Ranskan tasavallan presidentti korosti toissapäiväisessä lehdistötilaisuudessaan varsin asianmukaisesti sitä, että tarkastusten jatkuminen ja ensimmäisten konkreettisten tulosten saavuttaminen oli itse asiassa sen ansiota, että Yhdistyneen kuningaskunnan ja Yhdysvaltojen joukkoja sijoitettiin Irakin rajoille. Voidaan täysin perustellusti väittää, että joukkojen sijoittamisen ansiosta olemme vihdoinkin edistyneet hieman pyrkimyksissämme saavuttaa rauhanomaisesti yhteinen tavoitteemme, joka on Irakin riisuminen aseista.
Eräistä tämänpäiväisistä puhujista henki kuitenkin selkeästi tiettyä Amerikan-vastaisuutta. Esimerkiksi kommunistisen ryhmän puheenjohtaja oli iloinen voidessaan panna merkille suurimman tähänastisen rauhanliikkeen sitten kylmän sodan päättymisen. Tämä väite palautti mieliimme erään vanhan väitteen, jonka kuulimme liiankin usein juuri kylmän sodan aikana. Kyseisen väitteen vuoksi Saddam Husseinin aseistariisumista ja osittain jopa hänen tuomitsemistaan koskeva tavoite sinänsä on päässyt vähitellen unohtumaan Amerikan-vastaisuuden vallatessa alaa.
Omasta puolestani haluan välttää sellaista hämmennystä ja palata peruskysymykseen, joka on alkanut unohtua: siihen, kuinka Saddam Hussein voidaan riisua aseista käyttämättä siihen kymmentä vuotta.

Puhemies. -
Esityslistan seuraava kohta on äänestykset

Lulling (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, paljon kiitoksia vastaanotostanne. Tämän Eurostatin toiminnan oikeudelliseen kehykseen liittyvän asetusluonnoksen tarkoituksena on lisätä jäsenvaltioiden bruttokansantuloa koskevien tietojen vertailukelpoisuutta, kattavuutta ja luotettavuutta. Voimme näin ollen kaikki kannattaa sitä.
Haluan kuitenkin nyt kiinnittää huomionne kahteen siihen liittyvään seikkaan. Ensimmäinen on se, että neuvosto ja komissio riitelevät edelleen päivämäärästä, johon mennessä jäsenvaltioiden on toimitettava Eurostatille Luxemburgiin aggregoitua bruttokansantuloa - huomaattehan, ettei sitä enää siis kutsuta bruttokansantuotteeksi - koskevat luvut. Tähän asti määräaika on ollut 30. syyskuuta; komissio ehdotti uudeksi määräpäiväksi 15. syyskuuta ja neuvosto oli jo päättänyt enemmistöäänestyksellä, että päivämäärän pitäisi olla 22. syyskuuta. Tämä muistuttaa lähinnä tinkimistä. Pohdin esittelijänä, pitäisikö meidänkin lähteä mukaan leikkiin, mutta päätimme antaa asian olla.
Lisäksi komissio on pyrkinyt komitologiamenettelyllä - jota eräät jäsenet pitävät hyvinkin houkuttelevana - muuttamaan aiemman komitean luonnetta. Emme lähde mukaan tähänkään peliin.
Toivoisin kuitenkin, että kiinnittäisitte huomiota vielä toiseen erikoispiirteeseen. Yhdessä johdanto-osan kappaleessa todetaan, että BKTL-tietojen on oltava täysin kattavia eli niissä on otettava huomioon veroviranomaisten ja muiden hallintoviranomaisten hallussa olevien tietojen lisäksi myös sellaiset toiminnot, joita ei ole virallisesti ilmoitettu. Asia kiinnosti minua siinä määrin, että tiedustelin, miten jäsenvaltiot mittaavat ilmoittamatta jätetyistä toiminnoista, kuten prostituutiosta, saatuja tuloja. Sitä varten on kuulemma olemassa peukalosääntö. Joissakin jäsenvaltioissa sen osuus bruttokansantulosta on 1 prosentti eli yhtä suuri kuin maatalouden; ehdokasvaltioissa sen osuudeksi on arvioitu 2 prosenttia. Laskekaapa huviksenne millaisesta summasta on kyse. Kävi myös ilmi, että monet jäsenvaltiot suhtautuvat hyvin varovasti siihen, että eräistä lainvastaisista toiminnoista, kuten huumausainekaupasta, saatavia tuloja arvioidaan tehtäessä ilmoituksia Eurostatille. Miksiköhän? On hyvin tiedossa, että jäsenvaltioiden aina vain kasvava osuus EU:n omista varoista lasketaan bruttokansantuotteen perusteella. Tästä johtuu, että jotkut jäsenvaltiot eivät anna täydellisiä lukuja, sillä siinä tapauksessa niiden pitäisi maksaa enemmän. Toisaalta näin tehdessään ne joutuvat maksamaan osuutensa vähän kerrallaan, ja niille tulee tietysti myös ongelmia Maastrichtin arviointiperusteiden noudattamisen kanssa.
Tiedän, että neuvoston puheenjohtaja puhui liian pitkään, mutta halusin kertoa teille tämän, jotta tietäisitte, mistä oikein kohta äänestätte.
Puhemies.
Kiitos. Täytitte odotuksemme.
(Parlamentti hyväksyi tekstin.)

Diana Wallisin laatima oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan mietintö komission vihreästä kirjasta vaihtoehtoisista riidanratkaisumenettelyistä siviili - ja kauppaoikeudellisissa asioissa (KOM(2002) 196 - C5-0284/2002 - 2002/2144(COS)) (A5-0058/2003)
(Parlamentti hyväksyi tekstin.)
Teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn neuvoston yhteiseksi kannaksi liikenteen biopolttoaineiden käytön edistämistä koskevan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamisesta (12695/1/2002 - C5-0585/2002 - 2001/0265(COD)) (A5-0057/2003) (Esittelijä: María del Pilar Ayuso González)
(Puhemies julisti yhteisen kannan hyväksytyksi näin muutettuna.)
Talous- ja raha-asioiden valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn neuvoston yhteiseksi kannaksi ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavien laitosten toimintaa ja valvontaa koskevan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamisesta (11212/4/2002 - C5-0534/2002 - 2000/0260(COD)) (A5-0042/2003) (Esittelijä: Othmar Karas) 
Ennen äänestystä:

Goebbels (PSE).
Arvoisa puhemies, Karasin mietinnöstä keskusteltiin eilen illalla kello yhdestätoista puoleenyöhön istunnossa, jossa oli vain harvoja osanottajia eikä yhtään toimittajaa. Se on skandaali, sillä mietintö on erittäin tärkeä. Parlamentti tekee mielestäni itselleen hallaa sysätessään järjestelmällisesti lainsäädäntömietinnöt käsiteltäviksi aamun pikkutunneilla. Miten voisimme odottaa lainsäädäntötyötämme arvostettavan, jos emme arvosta Othmar Karasin ja niiden muiden henkilöiden työtä, jotka ovat nähneet suunnattomasti vaivaa tämän erittäin tärkeän direktiivin eteen?
Puhemies.
Ryhmien johtajat panevat kommenttinne merkille.
(Puhemies julisti yhteisten kannan hyväksytyksi näin muutettuna.)

Yhteinen päätöslauselmaesitys

Van Lancker (PSE).
Arvoisa puhemies, esittelijä Thomas Mann on yrittänyt vielä yhdennellätoista hetkellä lähestyä hieman ryhmäni kantaa. Arvostamme suuresti tätä pyrkimystä. Tulos ei kuitenkaan täysin vastaa odotuksiamme, sillä siinä on useita pk-yrityspolitiikkaa ja verohuojennuksia käsitteleviä kohtia, joita emme voi hyväksyä varauksettomasti. Haluan tästä syystä kehottaa ryhmääni pidättymään äänestämästä tämän mietinnön kohdalla.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Olen esittelijän kanssa pitkälti samaa mieltä siitä, että tietojen toimittamista koskevat yhtiöille asetetut vaatimukset on mukautettava digitaaliaikaan. Uskon, että näiden toimenpiteiden kautta saavutettava suurempi nopeus ja lisääntynyt avoimuus tuovat yritystoimintaan ja kaupallisiin käytäntöihin enemmän varmuutta ja turvallisuutta ja hyödyttävät kaikkia tahoja; asianomaisia osapuolia yleensä ja viime kädessä myös loppukuluttajia.
Tosiasiassa monia erilaisia yhtiön todellista tilannetta kuvaavia asiakirjoja ja tietoja ei aina saateta ajoissa osakkeenomistajien eikä kauppakumppaneiden tietoon. Tämä voi johtaa ilmeisen tarpeettomiin haittoihin, jotka johtuvat pelkästään siitä, ettei asianomaisille ole kerrottu tosiseikoista, jotka edellyttäisivät todellista ja tehokasta julkista levitystä sen lisäksi, että ne on virallisesti julkaistava. Rajattomalla alueella tämä on mahdollista vain käyttämällä apuna uusinta teknologiaa ja tietotekniikkaa ja julkaisemalla tiedot vapaaehtoisesti muilla kielillä.
Säännös, jonka mukaan myös yhtiöiden www-sivustoilta olisi käytävä ilmi direktiivin 68/151/ETY 4 artiklassa asetetut vähimmäistiedot, on myöskin tärkeä.
Direktiiviä olisi ajantasaistettava myös sen soveltamisalaan kuuluvien yhtiömuotojen sekä tilinpitovaatimuksia koskevien mainintojen osalta.
Äänestin näin ollen mietinnön puolesta.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Äänestin mietinnön puolesta, koska parempien ja nopeampien riidanratkaisumenettelyjen käyttöönotto siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa on mielestäni erittäin tärkeää. Tällaisten toimien toteuttaminen on välttämätön edellytys, jotta tuomioistuimiin ja perinteisiin välimiesmenettelyihin turvautumista voidaan vähentää sellaisissa yksinkertaisemmissa riita-asioissa, jotka voitaisiin ratkaista vaihtoehtoisin menettelyin.
Panin tyytyväisenä merkille esittelijän suosituksen, jossa neuvotaan komissiota "suhtautumaan asiaan pidättyvästi ja tekemään yksityiskohtaisia tutkimuksia ja kuulemaan eri osapuolia laaja-alaisesti ennen kuin se harkitsee minkään lainsäädäntöaloitteiden tekemistä" ja jota itsekin kannatan. Tällaisia toimintatapoja edellyttävät riitatilanteiden erityinen arkaluontoisuus sekä toissijaisuusperiaate, jota ei koskaan saa vaarantaa oikeuteen liittyvissä asioissa ja erityisesti kun kyseessä on yhteensopivuus kansallisten oikeusjärjestelmien sekä niissä olemassa olevien tuomioistuinten ulkopuolisten riidanratkaisumenettelyjen kanssa.
Olen esittelijän kanssa samaa mieltä myös tarpeesta vähentää muodollisuudet minimiin ja välttää lakikieltä haittaamatta tietenkään oikeussuojan saatavuutta tai oikeusvarmuutta ja oikeuden laatua sekä vaarantamatta osapuolten mahdollisuuksia viedä oikeusjärjestelmän ulkopuolisia päätöksiä tuomioistuimen käsiteltäviksi.

Ebner (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, äänestin Ayuso Gonzálezin mietinnön puolesta vahvasti asiasta vakuuttuneena ja yksimielisenä parlamentin ylivoimaisen enemmistön kanssa, sillä vain viisi jäsentä ei äänestänyt mietinnön puolesta. Tämän pitäisi olla merkki niille neuvoston tahoille, jotka ovat tähän mennessä yrittäneet estää tai viivyttää biopolttoaineita suosivaa lähestymistapaa.
Kaikki perustelut puhuvat biopolttoaineiden puolesta: niiden avulla päästään eroon liiallisesta öljyriippuvuudesta, ne ovat ympäristölle suotuisampia ja ne tarjoavat maaseudun yrityksille uusia tulonlähteitä. Onkin käsittämätöntä, miten eräät neuvoston tahot ovat niin tietämättömiä asiasta, samaan tapaan kuin ne ovat tietämättömiä uusiutuvia energialähteitä käyttävän sähköntuotannon edistämisestä. Toivon, että tämä erittäin yhtenäinen parlamentin äänestystulos tarkoituksensa mukaisesti pakottaa neuvoston osoittamaan jonkinlaista tietämystä ja sallii meidän suojella ympäristöä, vahvistaa maataloutta ja ennen kaikkea vapautua riippuvuudestamme ulkopuolisista toimijoista energian alalla.

Ducarme (ELDR)
. (FR) Parlamentti teki ensimmäisessä käsittelyssä eräitä tarkistuksia, jotta öljykasveista tuotettu puhdas kasviöljy (Pure Plant Oil, PPO) tunnustettaisiin oikeutetusti biopolttoaineeksi. Nämä tarkistukset eivät sisälly neuvoston hyväksymään yhteiseen kantaan, joten äänestän asiasta vastaavan valiokunnan jättämän tarkistuksen 7 puolesta. Puhdas kasviöljy olisi tunnustettava biopolttoaineeksi sen tarjoamien lukuisten ympäristöetujen vuoksi ja myös siksi, että öljyn hajautettu tuotanto maatiloilla toisi kyseisten maanviljelijöiden tuotannolle lisäarvoa.
Puhtaiden kasviöljyjen käyttöön liittyvä kritiikki kohdistuu pääasiassa siihen, että se edellyttää muutoksia diesel-moottoreihin. Tämä tarve voidaan kuitenkin tulkita myös puhtaan kasviöljyn eduksi, sillä sitä kautta syntyisi kokonaan uusi talouselämän sektori kaikkine siihen liittyvine taloudellisine ja sosiaalisine seurauksineen. Lisäksi myös muut vaihtoehtoiset polttoaineet, jotka hyötyvät verohelpotuksista, eli esimerkiksi vety, nesteytetty maakaasu ja sähkö, edellyttävät moottorien muuttamista.

Marques (PPE-DE)
. (PT) Onnittelen kollegaani Ayuso Gonzálezia asiakirjasta, josta äänestimme tänään täysistunnossa ja jota kannatan täysin. Olen esittelijän kanssa samaa mieltä tarpeesta luoda oikeudellinen kehys, jonka puitteissa vaihtoehtoisten polttoaineiden käyttöä tieliikenteessä voidaan edistää ja kehittää, eikä ainoastaan siksi, että sijoittajien turva voidaan näin varmistaa, vaan myös osallistuaksemme maailmanlaajuisiin pyrkimyksiin vähentää kasvihuonekaasupäästöjä erityisesti Kiotossa annettujen sitoumuksien puitteissa.
Haluan tässä yhteydessä korostaa mahdollisten verohelpotusten merkitystä biopolttoaineiden kehittämisen edistämisessä, sillä niillä voidaan sopivien verojärjestelmien kautta pienentää tuotantokustannusten eroja verrattuna fossiilisiin polttoaineisiin.

Moreira da Silva (PPE-DE)
. (PT) Liikenteen tuottamien kasvihuonekaasujen määrän ennustetaan nousevan 50 prosenttia vuoteen 2010 mennessä. Meidän on tätä ennustetta silmällä pitäen luotava oikeudellinen kehys julkisen matkustajaliikenteen edistämiseksi, meritse ja rautateitse toteutettaviin tavarakuljetuksiin sitoutumiseksi, uusien moottoreiden kehittämisen edistämiseksi sekä uusien polttoaineiden ja energia- ja hiilidioksidipäästöverojen ottamiseksi käyttöön. Biopolttoaineiden käytön edistäminen on erittäin tärkeä osa tätä kehystä seuraavista syistä: se vähentää riippuvuutta öljystä, se on suotuisa ympäristön kannalta ja se tarjoaa maanviljelijöille uusia tulonlähteitä. Olen pahoillani siitä, että neuvosto on poistanut biopolttoaineiden markkinoille saattamista koskevien tavoitteiden pakollisen luonteen ja on jopa sallinut jäsenvaltioiden asettaa tavoitteita, jotka ovat direktiivissä esitettyjä tavoitteita vaatimattomampia.

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Karasin mietinnössä lisäeläkerahastoja säännellään direktiivillä. Eläkeläisten puolue kannattaa mietintöä varauksetta ja haluaa ennen kaikkea, että yhteisö sääntelee ja tukee eläkepääoman karttumiseen perustuvia eläkerahastoja, jotka ovat varmasti parempia kuin tulonsiirroilla katettavat rahastot, joita yksittäiset hallitukset eivät ole osanneet hallinnoida asianmukaisesti. Arvoisa puhemies, olen kuitenkin pahoillani siitä, että työllisyys- ja sosiaalivaliokunta, jossa asiasta keskusteltiin, ei hyväksynyt Fatuzzon esittämää tarkistusta, jossa jäsenvaltioita vaadittiin puuttumaan asiaan eläkerahastojen romahdus- tai maksukyvyttömyystapauksissa. Toivon, että tarkistus hyväksytään direktiivin seuraavassa versiossa.

McAvan (PSE).
Arvoisa puhemies, pidän Karasin mietintöä ja sopimiamme kompromissitarkistuksia tervetulleina. Olin erityisen mielissäni siitä, että tarkistukset, joissa kiellettiin Yhdistyneen kuningaskunnan eläkerahastoissa hyvin yleiset kertasuoritusmaksut, raukesivat.
Maissamme on nykyisin valtava määrä ihmisiä, jotka ovat hyvin huolissaan eläkkeistään. He kokevat, että heidän eläkkeensä ovat uhattuja ja epävarmoja.
Kaksi valitsijaani keskeytti lomansa viime viikolla ja tuli tapaamaan minua Euroopan parlamenttiin huolestuttuaan siitä, että jos tämänhetkinen esitys hyväksyttäisiin äänestyksessä, se vaarantaisi heidän pitkäaikaisten, noin 10 viime vuoden aikana kartuttamiensa eläkesuunnitelmien toteutumisen.
Yhteisön lainsäädäntö ei saisi lisätä ihmisten epävarmuutta eläkkeidensä suhteen. Uusien tuotteiden tulisi parantaa eikä horjuttaa eläketurvaa. Tänään tekemämme kompromissit ovat tämänsuuntaisia, ja niillä varmistetaan, että jokainen eläkkeelle jäävä Euroopassa asuva henkilö saa kunnollisen eläkkeen.

Berès (PSE)
. (FR) Ranskan sosialistiedustajat äänestivät GUE/NGL-ryhmän tekemän hylkäysesityksen puolesta äänestettäessä ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavia laitoksia koskevasta Karasin mietinnöstä. Meidän mielestämme eläkkeiden rahoituksen tulisi perustua tulonsiirtojen periaatteeseen. Toiseen käsittelyyn meille esitetty teksti ei sitä paitsi ole kelvollinen, eivätkä komission jäsen Bolkesteinin myöhemmät ehdotukset tai talous- ja raha-asioiden valiokunnan äänestyksessä hyväksytyt tarkistukset paranna riittävästi tekstin tasapainoa.
Ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavia laitoksia ei voida käsitellä pelkkinä rahoitusvälineinä, vaan niitä olisi pidettävä pikemminkin sosiaaliturvan muotona. Kyseessä ei ole kajoaminen jäsenvaltioiden etuoikeuksiin sosiaalialalla, vaan kansalaisia edustavan Euroopan parlamentin halu muistuttaa tekstin sosiaalisesta merkityksestä. Pyrimme jo ensimmäisessä käsittelyssä sisällyttämään tekstiin biometriset riskit, jäsenille toimitettavat säännölliset tiedot ja kyseisten laitosten valvontaa koskevat perusperiaatteet.
Esittelijä yrittää tänään estää komission jäsenen avustuksella parlamenttiamme, yhtä lainsäätäjää, puolustamasta kansalaisten etuja pelkästään sillä verukkeella, että näin vältetään sovitteluvaiheeseen joutuminen. Vastustamme tätä pakkotoimintaa.

Queiró (UEN)
. (PT) Kuten kaikki tiedämme, Lissabonissa pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa ja rahoituspalveluja koskevan toimintasuunnitelman yhteydessä päätettiin unionin jäsenvaltioissa tapahtuvia väestörakenteen muutoksia silmällä pitäen luoda Euroopan laajuisesti organisoidut sisämarkkinat ammatillisia lisäeläkkeitä varten, ja asia asetettiin erityiselle etusijalle.
Direktiiviehdotuksella on määrä mahdollistaa ammatillisen lisäeläkkeen kehittäminen edelleen eläketurvan toisena pilarina sillä perusteella, että "eläkepääoman karttumista lisäävien elementtien tukeminen on tarpeen erityisesti maissa, joissa suuri osa eläketurvasta katetaan tulonsiirroilla", ja järjestää siten lisäeläkkeiden sisämarkkinat Euroopan laajuisesti, jolloin voidaan lisätä tehokkuutta, avoimuutta ja turvallisuutta toisen pilarin puitteissa.
Vaikka mietinnössä pyritään puuttumaan jäsenvaltioiden työ- ja sosiaalilainsäädäntöön ehdottamalla eläkerahastojen sääntelyä Euroopan tasolla tavalla, joka koskisi pääomamarkkinoiden lisäksi myös maiden edunsaajien sosiaaliturvajärjestelmiä, päädyin lopulta kannattamaan sitä, sillä mietinnössä esitetään tätä alaa varten oikeita vaihtoehtoja, joita Portugalin hallituskin muuten on aikeissa hyväksyä.

Swoboda (PSE)
. (DE) Äänestin erehdyksessä GUE/NGL-ryhmän esittämää tarkistusta 38 vastaan. Kannatan siitä huolimatta yhteisen kannan hylkäämistä siksi, että se on täysin epätyydyttävä.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
 Markkinat, joita monopolit ja raskaan sarjan yhtiöt jakavat keskenään WTO:ssa, eivät rajoitu teollisuus- ja maataloustuotteisiin, vaan ne kattavat myös palvelut. Keskusteluja ehdoista, joilla ulkomaisen pääoman liikkuminen liikenteen, televiestinnän, energian, pankkipalvelujen, vesihuollon, terveyden, koulutuksen ja kulttuurin alalla sallitaan, käydään suljetusti, ilman pienintäkään avoimuutta, täysin sen periaatteen mukaisesti, että kaikki voidaan ostaa ja myydä. Kohteena ovat vähiten kehittyneet maat, jotka monikansalliset yhtiöt ovat valmiina imemään kuiviin, ja ennakkoehtona kaikkien jäljellä olevien julkisten sektorien yksityistäminen ja vapauttaminen.
Kreikan kommunistipuolue vastustaa tätä prosessia täysin. Tuomitsemme monopoliyhtiöiden ahneuden, kansallisen omaisuuden ryöstön sekä työntekijöiden armottoman hyväksikäytön kurjien työolojen ja sosiaalietuuksien leikkaamisen muodossa. Tuomitsemme myös kaikkien niiden tekopyhyyden, jotka julistavat, että kaupan vapauttaminen, markkinoiden avaaminen ja kaikkien esteiden poistaminen, jolloin suuret yritykset eivät enää ole vastuuvelvollisia, johtavat kehitykseen. Puolustamme julkista omistajuutta ja hallintoa talouden perusaloilla omassa maassamme ja kaikissa muissakin maailman maissa ja taistelemme korkealaatuisen julkisen terveydenhuollon ja valtion koulutuksen sekä sivistyksen esteettömän kehittämisen puolesta kunnioittaen kunkin kansan ominaispiirteitä.

Bernié ja Mathieu (EDD)
Onko WTO julkisten palvelujen purkamisjärjestö? Sellaisen vaikutelman saa palvelukaupan yleissopimuksesta (GATS). Julkiset palvelut myydään halvalla, vaikka EY:n perustamissopimuksen 16 artiklassa määritellään selvästi niiden merkitys Euroopan unionin sosiaalisen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden edistämisessä. Posti, energia, rautatiet, kaikki pannaan menemään. Milloin ryhdytään kilpailuttamaan kulttuuria, koulutusta ja terveydenhuoltopalveluja? Toivoisin, että unionia edustavalle neuvottelijalle Pascal Lamylle annetut valtuudet määriteltäisiin selvästi ja rajattaisiin erittäin tarkasti, sillä nyt on kyse yhteisten periaatteiden ja arvojen - yhtäläisten mahdollisuuksien ja palvelujen saannin tasavertaisuuden - puolustamisesta eikä pelkistä kauppaneuvotteluista. Komissiolle annettavat valtuudet olisi määriteltävä jäsenvaltioiden yksimielisellä päätöksellä eikä määräenemmistöpäätöksellä. Valtuuksien tulisi myös olla julkiset. Kukaan ei ole voinut tutustua niiden sisältöön; eivät edes kansalliset parlamentit, joissa ei ole voitu keskustella niistä, vaikka koko julkisten palvelujen luomisesta on päätetty parlamenteissa. Valtuutusasiakirjaan ovat saaneet tutustua vain jotkut Euroopan parlamentin jäsenet tarkoitusta varten erityisesti valmistellussa salissa, jossa muistiinpanojen tekeminen oli ehdottomasti kiellettyä. Tämä on valaiseva esimerkki demokratiavajeesta.

Berthu (NI)
Vastustimme parlamentin päätöslauselmaa, jolla komissiolle annetaan valtuudet neuvotella palvelukaupan vapauttamisesta niin kutsutun GATS-kierroksen puitteissa. Valtuudet on myönnetty aivan liian epäselvin perustein, ja komissio tulkitsee ne tavanomaiseen tapaansa laajimmassa mahdollisessa merkityksessä. Niin nämä samat tahot, jotka väittävät tekevänsä kansoista vahvempia, riisuvat vähä vähältä kansoja niiden vaikutusvallasta.
Huolemme on entistä suurempi huomatessamme, että Valéry Giscard d'Estaingin johtama Eurooppa-valmistelukunta aikoo sisällyttää kauppapolitiikan määräenemmistöllä päätettävien unionin yksinomaisten toimivalta-alojen joukkoon ja kumota poikkeukset (kulttuuri- ja audiovisuaalialojen palvelut, koulutuspalvelut sekä sosiaali- ja terveysalan palvelut), joiden osalta EY:n perustamissopimuksen 133 artiklan 6 kohdassa edellytettiin yksimielisiä päätöksiä. Tällainen muutos tekisi mielestämme GATS-sopimuksesta vielä pahemman ansan.
Voidaan myös todeta - hieman huvittavaa kyllä - että Ranskan hallitus on vastustanut tätä ja on vaatinut yksimielisten päätösten säilyttämistä näillä "erittäin herkillä" aloilla. Mutta miksi näitä aloja olisi pidettävä herkempinä kuin muita aloja, esimerkiksi vesihuoltoa tai ydinteknologiaa? Sitä paitsi jos yksimielisyys takaa todella niin hyvän suojan, miksi se demonisoidaan kaikissa Eurooppa-asioissa?

Bordes, Cauquil ja Laguiller (GUE/NGL)
. (FR) Kauppasopimukset, joilla edistetään kansainvälisen kaupan vapauttamista ja sääntelyn poistamista, merkitsevät sitä, että yhä useammat julkiset palvelualat luovutetaan vapaille markkinoille ja kilpailulle eli yksityisen edun ajajien armoille.
Tällainen kehitys on tuhoisa suurimmalle osalle yhteiskuntaa. Se on todellinen hyökkäys työväenluokkia vastaan. On kuitenkin korostettava, että se tehdään hallitusten suostumuksella tai jopa niiden aloitteesta silloinkin, kun ne näennäisesti tekevät pesäeroa WTO:hon tai muihin vastaaviin järjestöihin.
On oikeutettua väittää, ettei kulttuuri saa olla kauppatavara, mutta kulttuurin monimuotoisuuden säilyttäminen ei ole ainoa ongelma. Miten voidaan hyväksyä, että sellaiset sosiaalisen elämän keskeiset alat kuten terveydenhuolto ja koulutus on jätettävä typerien markkina- ja kilpailusääntöjen armoille? Miten tämä voidaan hyväksyä vesihuollon, sähkön, postipalvelujen, rautateiden tai muiden yhteiskunnallisesti tärkeiden alojen kohdalla?
Me vastustamme koko tätä kehitystä eli kaikenlaista julkisten palvelujen avaamista kilpailulle ja voitontavoittelulle, niiden henkilöstöön kohdistuvia hyökkäyksiä ja työpaikkojen vähentämistä.

Caudron (GUE/NGL)
 Yhteisen päätöslauselman allekirjoittaneet kaikenkarvaiset (ja -väriset) liberaalit ja konservatiivit ovat samalla tuhonneet kaikki pyrkimykset puolustaa kulttuurin monimuotoisuutta ja torjua kulttuurin muuttaminen kauppatavaraksi.
Kaikki GUE/NGL-ryhmän tämänsuuntaiset tarkistukset hylättiin.
Äänestän sen vuoksi tasavaltalaisen, radikaalin ja kansalaisten etuja ajavan vasemmiston edustajien, GUE/NGL-ryhmän ja eräiden muiden harvojen sosialistijäsenten tapaan tätä "PPE-PSE-liberaalien" päätöslauselmaa vastaan.
Tämä ei ole se eurooppalainen Eurooppa, jonka puolesta olen taistellut 40 vuotta.

Ferreira (PSE)
Pidän valitettavana, että Euroopan kansalaisten tulevaisuuden kannalta näin ratkaisevassa asiassa on tyydyttävä päätöslauselmamenettelyyn. Komission jäsenet saisivat puhua Euroopan unionin nimissä vasta neuvoteltuaan valtuuksistaan vaaleilla valittujen edustajien kanssa. Tämä demokratiavaje on otettava huomioon perustuslaissa, jos sen kautta halutaan tuoda Eurooppa lähemmäs kansalaisia. Äänestän päätöslauselmaa vastaan, sillä tarkistukset, joissa ehdotettiin tekstin poliittisen suunnan muuttamista, hylättiin.
Julkisia palveluja ei saisi sisällyttää neuvotteluihin. Uusien sopimusten lykkääminen toistaiseksi antaisi mahdollisuuden arvioida todellisia vaikutuksia muihin markkinoitaviin palveluihin.
Jotkut väittävät, että kehitysmaat ovat pyytäneet näitä sopimuksia. Niillä ei ole muuta mahdollisuutta kuin yksityistää julkisia palvelujaan, sillä niiden velan määrä estää niitä saamasta lainaa julkisten palvelujen, kuten vesihuollon, kehittämiseksi. WTO ei saa enää olla sellaisen liberalismin Troijan hevonen, joka on osoittanut rajallisuutensa ja kykenemättömyytensä parantaa maailman asukkaiden enemmistön elämänlaatua. Kansainvälinen kauppavaihto on välttämätöntä, mutta sen ehdoksi on asetettava ympäristöön liittyvien ja sosiaalisten sääntöjen hyväksyminen ja noudattaminen.

Krivine ja Vachetta (GUE/NGL)
. (FR) Oikeiston (PPE-DE), liberaalien (ELDR) ja sosialistien (PSE) laatima GATS-sopimusta käsittelevä yhteinen päätöslauselma on, kuten usein Euroopan parlamentissa, yhdistelmä kielteisiä ja myönteisiä ehdotuksia (neuvottelujen julkisuus, kulttuurin monimuotoisuuden säilyttäminen jne.). Suunnitelman päälinja on kuitenkin yksiselitteinen: jatkaa palvelujen vapauttamista ja vahvistaa WTO:n roolia epätasa-arvoisen maailmanlaajuistumisen puitteissa.
Yhteisessä päätöslauselmassa puolustetaan sitä tosiseikkojen valossa kiistanalaista teoriaa, jonka mukaan palvelujen avaaminen kilpailulle hyödyttää kaikkia, ja asetetaan tavoitteeksi köyhimpien maiden vakuuttaminen siitä, että WTO:n saavuttamat tulokset ovat ratkaisevan tärkeitä kaikkien, sekä rikkaiden että köyhimpien maiden talouksien kannalta (johdanto-osan kappaleet A ja C). Siinä toivotaan vapauttamisen jatkamista monilla aloilla, mm. televiestinnän ja meriliikenteen aloilla (3 ja 8 artikla) sen sijaan, että vaadittaisiin Dohassa aloitetun neuvottelukierroksen keskeyttämistä ja GATS-neuvottelujen lykkäämistä eli niiden suojatoimien toteuttamista, joita ilman demokratian harjoittaminen ei ole mahdollista.
Yhteisen päätöslauselman laatijat ovat tietoisia siitä, että GATS-sopimus on herättänyt laajalti huolta. Muodolliset varotoimet eivät kuitenkaan peitä sitä tosiasiaa, että päätöslauselman hyväksyminen olisi uusi askel kohti palvelujen muuttamista kauppatavaraksi. Äänestimme sitä vastaan.

Martinez (NI)
. (FR) Palvelut ja nimenomaan julkiset palvelut ovat keskeinen kysymys siksi, että niiden osuus Euroopan BKT:sta on kaksi kolmasosaa, ja myös siksi, että ne ovat yhteydessä kansojen identiteetin ja kulttuurin ytimeen.
Pitäisikö maailmanlaajuiset julkiset hyödykkeet, kuten terveys, luku- ja kirjoitustaito, tieto tai vesi, yksityistää ja muuttaa kauppatavaraksi? WTO:n mielestä pitää. Kaikki on kauppatavaraa. Euroopan komissionkin vastaus on kyllä, mutta vaivihkaa, sillä ideologisesti Bryssel kannattaa ajatuksen- ja toiminnanvapauden filosofiaa, jonka mukaan kaikki on kaupan - jopa poliisi, armeija ja humanitaarinen apukin ECHOn välityksellä.
Annetaan ymmärtää, että kulttuurin monimuotoisuus halutaan säilyttää. Kulttuuri ja audiovisuaaliala eivät muka olisi "kauppatavaraksi muutettavia", vaikka maatalous, kulttuurin perusta, avattiin kilpailulle jo Uruguayn kierroksella. Mainitaan myös, ettei unioni ole tehnyt vapauttamistarjouksia terveydenhuolto-, koulutus- ja audiovisuaalialoilla, mutta älykkäät amerikkalaiset pikaruokaketjut ovat jo ostamassa yliopistoa Madridista ja Berlusconin audiovisuaaliyhtiö, Bouygues ja Murdoch ovat jo kauppatavaraa.
Sitten on myös vesi, josta IMF:n entinen toimitusjohtaja Camdessus on todennut, että se on suurin korruptiota aiheuttava tekijä varsinkin Ranskassa Lyonnaise des Eaux'n piirissä. Neuvottelujen luottamuksellisuus, epävarmuus kohteena olevista palveluista ja saivartelu maailmanlaajuistetun kaupan ja kansallistetun sääntelyn välisestä erosta tekevät GATS-sopimuksesta kansojen selän takana solmittavan sopimuksen.

Meijer (GUE/NGL)
Komission jäsen Lamy antoi maanantaina 10. maaliskuuta EU:n sitoumuksia GATS-neuvotteluissa käsittelevän keskustelun alussa selityksen, joka kuulosti vakuuttavalta. Euroopan sosio-ekonominen malli on säilytettävä; valtion monopolit ovat edelleen mahdollisia; kyseessä ei ole pakollinen yksityistäminen tai vapauttaminen; kaikki EU:n tekemät sitoumukset ovat tilapäisiä, joten niiden vaikutukset sisäisiin poliittisiin asioihin eivät ole pysyviä. Syy siihen, miksi näitä asioita pitää säännellä Maailman kauppajärjestön puitteissa, on se, että järjestön ulkopuoliset kahdenväliset sopimukset johtavat mielivaltaisiin käytäntöihin, valvonnan mahdottomuuteen ja olosuhteisiin, joita ei voida kontrolloida. Tästä selityksestä huolimatta Yhdysvallat ja kehitysmaat ovat ilmaisseet pelkäävänsä, että EU:n kanta on hyvinkin erilainen. EU:n sanotaan haluavan avata omien jäsenvaltioidensa yhtiöille pääsyn harjoittamaan liiketoimintaa muun muassa vedenjakelun ja mahdollisesti jopa vedenoton alalle, joka EU:ssa on edelleen pääosin valtion omistamien yrityksen hoitamaa toimintaa. Köyhien juomaveden saannin sanotaan olevan uhattuna. Pitäisikö nyt puhua EU:sta, joka on paljon tiukempi ulkomaailmaa kuin omia jäsenvaltioitansa ja asukkaitansa kohtaan? Komission jäsen Lamyn lopuksi antama vastaus ei kuulostanut lainkaan niin vakuuttavalta kuin alku. Mielestäni tämä on riittävä syy esittää Euroopan komissiolle nopeasti lisäkysymyksiä. Jos kaikki vasemmiston tarkistukset hylätään, äänestän päätöslauselmaa vastaan.
MacCormick (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, uskon että olette yhtä tyytyväinen kuin minä siihen, että kalatalouden kriisiä käsittelevä päätöslauselma hyväksyttiin niin suurella enemmistöllä, äänin 508 puolesta, 7 vastaan ja 27 tyhjää. Tämä on todellakin Euroopan parlamentin selkeä vahvistus sille, että nyt on ryhdyttävä ratkaiseviin toimiin kriisissä olevan elinkeinoalan auttamiseksi. Kriisi on tällä hetkellä syvin Skotlannissa, niin kuin hyvin tiedätte.
Kävin hiljattain Eyemouthissa Etelä-Skotlannissa ja olen pian menossa länsirannikoilla sijaitseviin Obaniin ja Campbeltowniin. Kriisi on vaikuttanut näihin kuntiin hyvin vakavasti, mutta tilanne on vieläkin pahempi Pohjois-Skotlannissa.
Jos emme ryhdy riittäviin toimiin tämän elinkeinoalan auttamiseksi, se romahtaa. Siinä tapauksessa, vaikka turskakannat saataisiin ennalleen, jäljellä ei ole yhtään elinkelpoista ammattiyritystä, joka voisi lähteä pyytämään kalaa. Tämä on elintärkeä osa eurooppalaisten kestävää ruokavaliota tulevaisuudessa. Meillä on oltava riittävästi kalastustoimintaa. Meidän on tuettava sitä asianmukaisesti, ja jos myönnämme rahaa, Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen on otettava se vastaan. On sanottu, ettei hallitus mene kuppi kädessä kerjäämään komissiolta rahaa. Tämä ei ole kerjäämistä, vaan rahaa tarjotaan oma-aloitteisesti. Annetaan sen tehdä tehtävänsä.

Ó Neachtain (UEN)
Kun tämä parlamentti keskusteli helmikuussa 2001 turskakantojen elvyttämistoimista, Nicholsonin mietinnössä todettiin selvästi (siteeraan): "suoja-alueen laajentamista vuonna 2001 koskeva komission ehdotus voidaan hyväksyä vain pitkin hampain? Jos vuosi 2001 on kuitenkin vuoden 2000 toisinto, kenenkään ei pitäisi yllättyä, jos kalastajat antavat tukensa pyydöille sellaisesta hätäavusta, josta maatalousala ja yhteisön muiden alueiden kalastuslaivastot ovat niin pitkään nauttineet".
Elvyttämissuunnitelmaan liittyvissä päätöksissä ja tavoitteissa ei voida sivuuttaa niiden sosiaalisia ja taloudellisia vaikutuksia. Elvyttämissuunnitelmissa on löydettävä tasapaino toisaalta kantojen elvyttämisen ja säilyttämisen ja toisaalta kalastuselinkeinolle aiheutuvien vaikutusten rajaamisen välille.
Vuosi 2003 on vuoden 2002 toisinto, joka on vuoden 2001 toisinto, joka on vuoden 2000 toisinto. Kalastajat pyytävät nyt hätäapua, jolla korvattaisiin turskan suojelutoimien seurauksena rannikkoyhteisöille aiheutuneet menetykset, ja ainakin minä tuen heitä.
Eniten huomiota on kiinnitettävä sosiaalisen, taloudellisen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden tarpeeseen, ja ensisijaiseksi tavoitteeksi on asetettava kalataloudesta erittäin riippuvaisten alueiden väestön suojeleminen.
(Lyhennetty työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan perusteella.)

Souchet (NI)
. (FR) Kalastajat ovat jälleen kerran erimielisiä komission kanssa. Komissio käyttääkin nähtävästi turskaa koekaniinina testatessaan uutta välinettä, jonka komissio onnistui tyrkyttämään neuvostolle uhattujen lajien elvyttämissuunnitelmien yhteydessä, eli kalastuksen rajoittamista. Välineelle kaavaillaan luonnollisesti laajempiakin sovelluksia. Kummeliturskasta ja Biskajanlahden kielikampelasta puhutaan jo.
Komission turskaa koskeva ehdotus perustuu tavalliseen tapaan Kansainvälisen merentutkimusneuvoston viimeisimpiin lausuntoihin. Neuvostoon kuuluu monia Euroopan ulkopuolisia kumppaneita ja sen kannanotot ovat usein aiemmin aiheuttaneet kiistelyä.
Jotkut turskakannat ovat monilla vyöhykkeillä epäilemättä uhatussa asemassa. Komissio on kuitenkin vaarassa tuomita kalastajat elvyttämättä kantoja, kun se syyttää tilanteesta pelkästään kalastusta.
Äänestämme Stevensonin päätöslauselman kohdalla tyhjää vain siksi, että siinä suositellaan yhteispäätösmenettelyn käyttöönottoa yhteisen kalastuspolitiikan alalla, eikä ala mielestämme kaipaa enää uutta epävarmuutta ja yllätyksellisyyttä lisäävää tekijää. Muilta osin toki kannatamme päätöslauselmaa.

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tässä asiakirjassa käsitellään työllisyyden ja sosiaalipolitiikan strategiaa. Äänestin luonnollisesti sen puolesta, mutta haluaisin silti esittää yhden kommentin. Kuulen usein valistuneiden ja merkittävien taloustieteilijöiden sanovan, ettei työllisyysstrategiaa voi irrottaa eläkestrategiasta. Jos puhutaan työllisyyden lisäämisestä Euroopassa, on puhuttava myös työssäkäyvien eläkejärjestelmän uudistamisesta. Arvoisa puhemies, minun on korostettava, että asioista olisi puhuttava niiden oikeilla nimillä ja jokaisen olisi sanottava, mitä hän todella ajattelee. Kun täällä puhutaan eurooppalaisesta työllisyysstrategiasta, sillä tarkoitetaan työpaikkojen lisäämistä Euroopassa, mutta kun puhutaan eurooppalaisesta eläkestrategiasta, sillä tarkoitetaan valitettavasti eläkkeiden pienentämistä ja leikkaamista. Ihmisten olisi jo korkea aika selittää, mitä he oikeastaan puheillaan tarkoittavat.

Alavanos (GUE/NGL)
 Viimeisimmät Euroopan unionin työllisyystilastot maalaavat valitettavasti hyvin synkän kuvan. Työllisyysaste laskee sekä Kreikassa että Saksassa. Työllisyystilanteen parantamiseksi on ryhdyttävä välittömästi laajamittaisiin toimenpiteisiin. Ensinnäkin Irakin sodan välttäminen lisäisi investointeja sekä maailmanlaajuisesti että Euroopan unionissa, jossa se vaikuttaisi työllisyyteen. Toiseksi vakaussopimuksen höllentäminen kannustaisi hallituksia toteuttamaan kasvua ja työllisyyttä edistäviä tukitoimia. Kolmanneksi on asetettava työllisyysindikaattorit, jotta jäsenvaltioiden työttömyyspolitiikkaa voidaan seurata ja lujittaa samaan tapaan kuin taloudellisten indikaattoreiden avulla. Neljänneksi tarvitaan toimenpiteitä pk-yritysten verotuksen koordinoimiseksi sekä sosiaalisen syrjäytymisen ja pimeän työn torjumiseksi. Mikään toimenpide ei yksin riitä ainakaan päätöslauselmassa kuvatussa rajoittavassa mielessä. Äänestinkin päätöslauselmaa vastaan.

Bordes, Cauquil ja Laguiller (GUE/NGL)
 Mietinnön perusteluissa iloitaan työttömyyden vähentymisestä Euroopan unionissa. Tekstissä esitetyn luvun, 13 miljoonaa työtöntä, ei kuitenkaan pitäisi antaa aihetta iloon, varsinkaan kun luku on todennäköisesti arvioitu alakanttiin, eikä siinä myöskään oteta huomioon niitä, joiden on tyydyttävä huonopalkkaiseen ja epävarmaan työhön. Kaiken lisäksi työttömien määrä on jo useiden kuukausien ajan ollut jälleen kasvussa kaikissa unionin jäsenvaltioissa.
Miten voisikaan olla toisin, kun maanosan suurimmatkin teollisuusyritykset ilmoittavat vähentävänsä henkilöstönsä määrää huomattavasti ja sulkevat tehtaita yksi toisensa perään?
Työllisyyden strategioista puhuminen, kuten mietinnön nimi kuuluu, voi kuulostaa tällaisessa tilanteessa hyvinkin ikävältä niiden miljoonien työntekijöiden korvissa, joiden edessä häämöttää köyhyys vain sen takia, että yritykset voivat irtisanomalla heidät taata osakkeenomistajilleen korkeammat osingot, kun palkkoja maksetaan vähemmän.
Äänestimme tekstiä vastaan, sillä sen ajattelutapa on sellainen, että on täysin työnantajien päätettävissä, säilytetäänkö työpaikat vai ei. On kuitenkin ilmeistä, että työttömien määrän kasvua ja köyhyyden lisääntymistä ei saada pysähtymään ilman korjaavia toimia, joilla yritykset velvoitetaan pidättämään nykyisistä tai aiemmista voitoistaan tarvittavat summat työpaikkojen ja palkkojen säilyttämiseksi.

Darras (PSE)
. (FR) Mietintö näyttää uhkaavan vakavasti Lissabonissa tehtyjä sitoumuksia sellaisesta Euroopan tulevaisuudesta, jossa työllisyys paranee laadullisesti ja määrällisesti ja jossa sosiaalinen yhteenkuuluvuus on voimakkaampaa, jos sitä nyt tarkistetaan Mannin esittämään suuntaan.
Näissä täysistunnossa uudelleen esitetyissä tarkistuksissa kyseenalaistetaan lisäksi täysin työllisyys- ja sosiaalivaliokunnassa tehty työ, jonka tarkoituksena oli painottaa esittelijän tekstiä sellaisen työllisyyspolitiikan kannalle, jossa ei huolehdita pelkästään joustavuuden lisääntymisestä ja verotaakan keventymisestä, vaan myös ja ennen kaikkea korkealaatuisen työn tarjoamisesta kaikille mahdollisimman nopeasti: koulutuksen on oltava politiikan tukipylväs, ja toisen luokan työpaikat ja muut koulutusta vaatimattomat työpaikat on kitkettävä pois.
Näin tarkistettuna mietinnöstä jäävät pois solidaarisuuden ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden periaatteet. Ne ovat olennaisia ja objektiivisia periaatteita, joita kaikkien uutta ja jalompaa työllisyysstrategiaa, jossa ihminen on kaikkien pyrkimysten keskipisteenä, vakavissaan pohtivien tahojen pitäisi noudattaa.
Vastustan siis mietintöä näin tarkistettuna, sillä siinä on omaksuttu uusliberaaliset periaatteet, joiden mukaisessa työllisyyspolitiikassa ihminen on unohdettu.

Ducarme (ELDR)
. (FR) Mietinnön 23 kohdassa viitataan eurooppalaiseen sosiaaliseen malliin, mikä on varsin hyödyllistä.
Mallia on kehitettävä sosiaalisen elintason houkuttelevuuden säilyttämiseksi muuhun maailmaan nähden. Työntekijöiden mahdollisuus päästä osallisiksi yrityksen omaisuudesta on hyvä vaihtoehto, josta komission tulisi antaa uusia, jäsenvaltioissa esimerkiksi verovapausjärjestelmän kautta toimeenpantavia ehdotuksia.
Eurooppalaisessa sosiaalisessa mallissa on alettava soveltaa verovapautuksia korkean työllisyyden aloilla (julkiset työt, palvelut, hotelli- ja ravintola-ala jne.).

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Olemme tyytyväisiä siihen, että mietintö on PPE-DE:n ja liberaalien tekemine tarkistusehdotuksineen hylätty. Mekin äänestimme sekä kaikkien kielteisimpiä tarkistuksia että lopullista päätöslauselmaa vastaan. Estimme sen hyväksymisen etenkin seuraavien kohtien takia:
joustavuuden lisääminen nykyiseen työlainsäädäntöön, jolloin työnhakijoille tarjottaisiin erityyppisiä työsopimuksia ja työaikasäännöksiä,
sen seikan arvostelu, ettei sisämarkkinoihin liittyviä säännöksiä ole täysin saatettu osaksi lainsäädäntöä kaikissa jäsenvaltioissa, mikä selittää asianmukaisen kilpailun puutteen.
Kuten näistä esimerkeistä näkyy, mietinnössä valittu lähestymistapa on uusliberaalisen politiikan täytäntöönpanon vauhdittaminen. Olen siksi iloinen, että parlamentti hylkäsi sen.

Moraes (PSE)
Äänestimme Euroopan parlamentin työväenpuolueen edustajien nimissä Mannin mietinnön niiden osien puolesta, joissa kannustetaan yrittäjyyteen. Me uskomme siihen, että pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten), joiden kokonaisosuus EU:n tarjoamista työpaikoista on eräiden arvioiden mukaan jopa 70 prosenttia, työn tukeminen on tärkeää.
Äänestyspäätöksessämme otetaan huomioon myös toimivien pk-yritysten tarve päästä eroon turhista verotaakoista tai epäasianmukaisesta lainsäädännöstä.
Kannatan täysin mietintöä siinä, että innovaatiot ja tietoyhteiskunta ovat avainasemassa kehitettäessä EU:n kilpailukykyä ja että näille aloille on kanavoitava enemmän tutkimusta.

Patakis (GUE/NGL)
Työttömyysongelmaa pyritään ratkaisemaan vauhdittamalla uusliberaalista rahapolitiikkaa ja vaatimalla edelleen varovaista taloudenhoitoa. Ne olivat kuitenkin ensi kädessä syyllisiä nykyiseen lamaan ja korkeaan työttömyyteen.
Jäsenvaltioita kehotetaan Lissabonissa sepitetyn harhaanjohtavan "kestävän kehityksen ja täystyöllisyyden" käsitteen puitteissa saattamaan lisääntyvästä epätasa-arvoisuudesta huolimatta valmiiksi rakennemuutoksensa, jotka lisäävät työttömyyttä, tekevät joustavista työmuodoista säännön, luovat epävarmuutta ja pysyvän työpaikan saannin vaikeutta sekä vähentävät palkkakustannuksia, jotta suuryrityksiä hyödyttävä kestävä kasvu jatkuu. Yleinen yli 10 prosentin pitkäaikaistyöttömyys, joka on ollut työväenluokkien vitsauksena jo vuosia, on nyt saanut seurakseen yleiset määräaikaiset ja rajatut työllistämisen muodot.
Väestörakenteen muuttumista ja rahoituksen kestävää kehitystä käytetään selityksenä ehdotukselle, jonka mukaan ihmisten on työskenneltävä entistä vanhemmiksi osana "aktiivisen ikääntymisen" politiikkaa ja jolla heikennetään vakuutus- ja eläkejärjestelmää.
Investointien lisääntyminen ei ratkaise ongelmaa, sillä useimmat investoinnit kohdistuvat tekniseen varusteluun, joka vähentää työpaikkoja eikä luo niitä.
Vastustamme EU:n pyrkimyksiä noudattaa vakaussopimusta ja Lissabonin prosessia, koska ne eivät vastaa työntekijöiden, maanviljelijöiden tai pienten ja keskisuurten yritysten tarpeita, vaan niillä heikennetään työntekijöiden oikeuksia ja tanssitaan suuryhtiöiden pillin mukaan.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Mietintöä ei valitettavasti hyväksytty. Nähdäkseni mietintö menetti oman tasapainonsa yrittäessään löytää sopua niin monien ristiriitaisten näkemysten välillä.
Äänestin itse tyhjää lopullisessa äänestyksessä, sillä mietinnössä mentiin mielestäni liian pitkälle veropolitiikan alalla ja otettiin näin riski saattaa yhdenmukaistaminen ristiriitaan jäsenvaltioiden päätösvallan kanssa.
Arvostan kuitenkin kollegani Mannin kovaa työtä ja ponnisteluja ja tuen täysin ajatusta uusien Lissabonin strategian kanssa yhteensopivien aloitteiden tekemisestä työllisyyden ja sosiaalipolitiikan strategioiden alalla Euroopan unionissa. Esittelijän ehdottamat lähestymistavat ansaitsevat täyden tuen, ja niitä on jatkettava. Pidän ansiokkaana hänen tapaansa korostaa perheen suojelua, asettaa ohjenuoraksi työ- ja perhe-elämän yhteensovittamisen ja jatkaa lapsi- ja perheystävällisempää politiikkaa sekä tehdä työstä houkuttelevampaa ikäihmisille. Toistan myös kantani, jonka mukaan ammattikoulutukseen ja elinikäiseen oppimiseen liittyvien aloitteiden täytäntöönpanoa on vauhditettava ja komission on luotava kannustimia tutkimuksen alalle, jonka luomia menestystarinoita on levitettävä laajemmin jäsenvaltioiden keskuuteen.

Roure (PSE)
Olemme Lissabonin huippukokouksen päätelmien jälkeen korostaneet jatkuvasti tasapainoa laadun ja määrän välillä. Olemme näin saaneet aikaan todellista edistystä, ja meidän on taisteltava työttömyyden aiheuttamaa vitsausta vastaan. Meidän on kuitenkin oltava varuillamme sosiaalisten ohjelmien, yritysten rakennemuutosten, yritysten muualle sijoittelun ja kollektiivisten irtisanomisten suhteen. Emme voi olla tyytyväisiä epävarmuuteen, joka koskettaa yhä useampia kansalaisia. Euroopan parlamentilla on todellinen velvollisuus olla varuillaan näiden asioiden suhteen.
Mann on antanut päinvastaisen viestin esittämällä meille täysin uusliberaalin uskontunnustuksen, jota on mahdoton hyväksyä. Me tarvitsemme nyt aitoa taistelua köyhyyttä vastaan ja työllisyyden puolesta. Emme hyväksy koulutusta vaatimattomia hanttihommia, emmekä hyväksy sitä, että työntekijät saatetaan epävarmaan tilanteeseen. Päinvastoin, meidän on korostettava koulutusta ja ammatillista pätevyyttä ja tuettava heikoimmassa asemassa olevia. Meidän on oltava hyvin valppaina naisten työllisyyden suhteen ja meidän on mahdollistettava nuorten pääsy toivoa tarjoaville työmarkkinoille.
Emme halua palvelukaupan sääntelyn poistamista ja markkinoiden avaamista valvomattomalle kilpailulle (GATS). Emme suostu uhraamaan koko kalliilla hinnalla hankittua yhteiskunnallista perintöämme.
(Työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti lyhennetty äänestysselitys)

Vairinhos (PSE)
. (PT) Nykyisessä työttömyystilanteessa, jonka on aiheuttanut ennen kaikkea ensisijaisesti voittoa tavoittelevien yritysten siirtyminen muualle ilman että työn merkitystä yhteiskunnan kehitykselle tai työntekijöiden ja heidän perheittensä henkiselle hyvinvoinnille olisi otettu huomioon, Euroopan parlamentin on Euroopan kansoja edustavana toimielimenä ehdottomasti tuettava voimakkaasti yleistä työllisyyden ja siihen liittyvän sosiaalipolitiikan edistämisstrategiaa Euroopan unionissa.
Kannatamme sellaista eurooppalaista sosiaalipolitiikkaa, joka näkyy kaikissa muissakin unionin toteuttamissa kehitys- ja kasvutoimissa.

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, edes Euroopan unionin yksittäisten valtioiden rahoitusaseman tasapainottamista perusteellisesti käsittelevissä talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa ei puhuta - ja vaikka äänestinkin mietinnön puolesta, olen huolissani tästä - siitä, mitä pitäisi tehdä valtion talousarvion korjaamiseksi, kun talousarvion katsotaan olevan alijäämäinen, epäonnistunut tai perikadon partaalla siksi, että siitä maksetaan niin monille eläkkeensaajille eläkettä. Arvoisa puhemies, kysynkin teiltä, joskin sanani on osoitettu erityisesti hallitusten päämiehille ja neuvostolle: pitäisikö meidän ensin päättää, kuinka paljon eläkettä kansalaisille on maksettava, ja käyttää jäljelle jäävät varat muuhun, vai kulutammeko ensin koko valtion talousarvion, ja sitten, jos jotain jää jäljelle - toistan: jos jotain jää jäljelle - heitämme tähteet eläkeläisille?

Boudjenah (GUE/NGL)
. (FR) García-Margallon mietinnössä ei oteta huomioon yleisen mielipiteen esittämää jatkuvasti lisääntyvää kritiikkiä ja perustavanlaatuisia erimielisyyksiä, kun siinä korostetaan sitoutumista vakaussopimuksen sääntöjen noudattamiseen ja Lissabonissa hyväksyttyjen uudistusten jouduttamiseen. Mietinnössä ei välitetä työttömyyden kasvusta, joukkoirtisanomisista tai yritysten äkkinäisistä sulkemisista. Mihin rikokseen Metaleuropen työntekijät ovat syyllistyneet? Millaisesta "vakaudesta" puhutaan, kun ihmisten elämät murskautuvat, jotta "johdonmukaisuus rahapolitiikan kanssa" säilyy? Sama vanha virsi on jo tullut tutuksi: markkinoiden vapautuminen edellyttää uhrauksia!
Olisin toivonut, että EU asettaa päinvastoin tavoitteekseen aidon työllisyys- ja kasvusopimuksen, joka pohjautuu kansojen tarpeiden tyydyttämiseen, palkkojen nostamiseen ja työpaikkoja ja vaurautta luovaan todelliseen politiikkaan.
Ainoa vaihtoehtoni on näin ollen vastustaa mietinnössä esitettyä lähestymistapaa, jonka mukaan "makrotalouden vakautta ei pitäisi vaarantaa", mikä merkitsee sitä, että työnantajat saavat julkisia varoja ja voivat sulkea yrityksiä tekemättä tiliä kenellekään. En voi yhtyä kehotukseen "vapauttaa vielä enemmän yleishyödyllisiä palveluja (?): tällaisia ovat muun muassa postipalvelut, televiestintäala, kaasu- ja sähköala, rautatiet ja lentoliikenne sekä lähetystoiminta".

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Mietinnössä ei käsitellä perustavanlaatuista kysymystä, joka liittyy kysynnän ongelmaan EU:ssa, eikä siinä arvioida talouden ja työllisyyden suuntaviivoja, joissa käsitellään nykyistä talouskriisiä ja työttömyyden kasvua. Syyksi esitetään "Euroopan talouden jäykkyyttä", joka estää sitä "reagoimasta nopeasti ulkoisiin iskuihin".
Ongelma on se, mistä jäykkyydestä oikein puhutaan. Sanaa "jäykkä" ei käytetä nykyisessä rahapolitiikassa, jossa asetetaan samat korkokantaa ja vaihtokurssia koskevat vaatimukset erilaiset tarpeet ja erilaisen inflaatiotason omaaville maille ja joka heikentää siten alueiden kykyä reagoida epäsymmetrisiin taloudellisiin tapahtumiin. Mahdollisuuksia vähentää lisäksi yhteisön talousarvio, joka ei täytä uudelleenjaon ja solidaarisuuden tarvetta jäsenvaltioissa.
Emme kutsu vakaussopimukseen sisältyvää budjettipolitiikkaa "jäykäksi", vaikka siinä määritelläänkin julkisten investointien tasot, rakennerahastojen osuus mukaan luettuna, ja heikennetään keskeisten julkisten palvelujen sekä innovaation ja tuottavuuden kannalta elintärkeisiin aloihin, kuten koulutukseen, terveydenhuoltoon tai tutkimukseen ja kehitykseen tehtyjen investointien asemaa.
Mietinnössä vaaditaan lisää joustavuutta palkkoihin ja työmarkkinoille, mikä johtaa palkkariitoihin ja työpaikkojen epävarmuuteen. Siinä halutaan lisää joustavuutta tuotemarkkinoille erityisesti yksityistämällä ja vapauttamalla markkinat ja poistamalla sääntely. Äänestimme tästä syystä mietintöä vastaan.

Korakas (GUE/NGL)
 Mietinnössä hyväksytään ruohonjuuritason vastaiset EU:n toimintatavat, joissa työntekijöiden oikeuksia heikennetään monopolien hyväksi.
Siinä tuetaan täysin vakaussopimuksen soveltamista, nopeampaa työmarkkinoiden rakennemuutosta, palkkojen pienentämistä, eläkeiän nostamista ja yleishyödyllisten palvelujen ja erityisesti postipalvelujen, televiestinnän, energian, liikenteen sekä radio- ja televisiolähetystoiminnan täydellistä vapauttamista kaupalle sekä vaaditaan yrittäjille pienempiä veroja. Siinä väitetään avoimesti, että yksi työttömyyden pääsyistä on työmarkkinoiden romahdus ja se, ettei joustavia työmuotoja ole otettu täysimääräisesti käyttöön.
Suuryhtiöille annetaan valtuudet ja niitä kehotetaan saattamaan valmiiksi vakuutus- ja eläkejärjestelmien purkaminen, jotta rahoitusasema saataisiin tasapainoon. Sitä käytetään verukkeena myös sosiaalimenojen jatkuville leikkauksille ja julkisten palvelujen yksityistämiselle.
Sodan uhka lähestyy, imperialistinen valtataistelu pahenee eikä laman loppua näy (komission kasvuennuste vuodeksi 2003 on käytännössä nollakasvu: -0,1-0,5 prosenttia), ja silti suurimpana huolena on eurooppalaisten monopolien kilpailukyvyn ja kannattavuuden lisääminen.
Vastustamme näitä ruohonjuuritason vastaisia toimintatapoja ja tuemme työntekijöitä heidän taistelussaan niiden kumoamiseksi.

Pasqua (UEN)
. (FR) Tämän mietinnön ainoa sisällöllinen anti Euroopan parlamentin kannalta on komission suunnitelmien varaukseton tukeminen.
Siinä esitetään tavanomainen luettelo hyvistä aikomuksista - yrittäjyyden tukeminen, henkiseen pääomaan sekä tutkimukseen ja kehittämiseen tehtyjen investointien lisääminen - joihin on tietysti pakko yhtyä, mutta muilta osin mietintö kuvaa erinomaisesti tässä parlamentissa vallitsevaa pavlovilaista henkeä: riittää, että komissio esiintyy Euroopan yhdentymisen ylipappina, ja parlamentti yhtyy automaattisesti sen mielipiteisiin.
Näin käy myös, kun komissiosta pyritään tekemään Euroopan taloudellinen hallitus tai kun halutaan vapauttaa yleishyödylliset palvelut ja verkostoalat, ensimmäisinä postipalvelut, televiestintäala, kaasu- ja sähköala ja rautatiet.
Jäsenvaltioiden talouspolitiikkojen lähentyminen on toki toivottavaa, mutta sen on onnistuakseen tapahduttava kunkin toimivaltaa kunnioittaen, jolloin se on luonnollinen seuraus jäsenvaltioiden välisen taloudellisen kilpailun vapautumisesta eikä teknokraattisista päätöksistä, joissa ei oteta huomioon jäsenvaltioiden todellista tilannetta.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Myönnän tämän talous- ja raha-asioiden valiokunnan oma-aloitteisen mietinnön merkityksen ja ajankohtaisuuden toisaalta nykyisen levottoman geopoliittisen yhteyden vuoksi (joka edellyttää tavoitteiden ja suunnan selventämistä) ja toisaalta siksi, että on aloitettava keskustelu elintärkeistä asioista, kuten julkisten ja yksityisten investointien alhaisesta tasosta, tuottavuuden heikosta kasvusta, työttömyyslukujen laskusuuntauksesta ja väestön ikääntymisestä.
Tässä yhteydessä on lisäksi tärkeää, että me kaikki pohdimme riittävästi yksityishenkilöiden ja yritysten ylivelkaantumisen, liiallisen energiariippuvuutemme, Kiinan ja Intian laajamittaisen teollisuustuotannon mukaantulon ja muiden vastaavien asioiden seurauksia. Mietinnössä ei näitä asioita mainita, vaikka ne ovat keskipitkän ja pitkän aikavälin huolenaiheita, joihin Euroopan kansalaiset toivovat EU:n päätöksentekijöiden puuttuvan rohkein ottein.
En myöskään ole varauksettomasti omistautunut esittelijän analyysissä piilevän poliittisesti federalistisen ja rajattomasti liberaalin Euroopan unionin ihanteelle, joten päätin jättää äänestämättä lopullisessa yhteisäänestyksessä.

Krivine ja Vachetta (GUE/NGL)
Trentinin mietinnössä iloitaan vakaus- ja kasvusopimuksen erittäin tyydyttävästä täytäntöönpanosta, vaikka komission puheenjohtaja Romano Prodi hiljattain ilmoitti sen olevan typerä. Mietinnössä esitetään, että paras vastaus laskeviin taloussuhdanteisiin on toteuttaa rakenteelliset uudistukset, joiden tiedetään vain tukahduttavan sisäisen kasvun, josta mietinnössä puhutaan toisaalla.
Trentinin mietinnössä kannatetaan myös äänestyksen kohteina olleiden García-Margallon ja dos Santosin mietintöjen lailla sopimuksen järkevää soveltamista ja sen vaatimia mukautuksia. Järkevyys ja typeryys yhdistyvät kuitenkin tässä epäjohdonmukaisessa tekstissä, jossa halutaan sovittaa yhteen yhteensopimattomia asioita. Mainitut rakenteelliset uudistukset merkitsevät selkeästi työn lisääntyvää epävarmuutta, maailmanlaajuistuvaa eläkerahoitusta ja yksityistämisen jatkamista. Työttömyyden kasvaessa toinen vaihtoehto on yksinkertaisesti luopua vakaussopimuksesta kokonaan ja antaa tilaa politiikalle, jossa keskitytään työpaikkojen luomiseen tulonjakotapojen perinpohjaisen muuttamisen kautta. Tällaisista näkymistä ei mietinnössä ole mitään merkkejä, vaan siinä ehdotetaan pelkästään hataria korjauksia sopimukseen, joten äänestimme sitä vastaan.

Marques (PPE-DE)
. (PT) Onnittelen kollegaani Trentiniä erinomaisesta ja ajankohtaisesta vakaus- ja lähentymisohjelmien täytäntöönpanon vuosittaista arviointia koskevasta mietinnöstä, jota tuen täysin. Olen erityisesti samaa mieltä tarpeesta tarkistaa vakaus- ja kasvusopimuksessa sekä vakaus- ja lähentymisohjelmissa asetettuja raha- ja talouspoliittisen jäykkyyden vaatimuksia nykyisessä tilanteessa, sillä joustamattomuus on tukahduttanut Euroopan unionin talouskasvun eikä ole tarjonnut ratkaisua korkeisiin työttömyyslukuihin tai epätasa-arvoon eikä taannut kestävää kehitystä.
Haluaisin myös korostaa tarvetta sisällyttää vakaus- ja kasvusopimuksen puitteisiin myös sellaisia indikaattoreita, jotka voidaan mukauttaa jäsenvaltion ja erityisesti koheesiomaiden tilanteeseen sopiviksi, samalla kun tavoitellaan talousarvion alijäämän ja julkisen velan vähentämistä koskevia tavoitteita.

Pasqua (UEN)
Mietinnössä, joka on uskollinen monetaristiselle ja federalistiselle opille, puolustetaan vakaus- ja kasvusopimuksen - jolle tämä nimi sopii melkoisen huonosti - entistä tiukempaa tulkintaa. Tarkoituksena ei niinkään ole ottaa opiksi havaittavasta todellisuudesta saaduista kokemuksista, vaan ryhtyä toimeen niiden jäsenvaltioiden rankaisemiseksi, jotka ovat syyllistyneet talouden elpymisen sietämättömäksi jarruksi muodostuneen tekstin vaatimusten noudattamatta jättämiseen.
Näyttää ennen kaikkea selvältä, etteivät vakaussopimuksen ehdottoman soveltamisen takana ole pelkästään puhtaat taloudelliset syyt, vaan panokset ovat nyt aidosti poliittisia.
Näemmehän kaikki, ettei talousarvion tasapainoa pidetä vain taloudellisesti toivottavana tavoitteena, joka on jo terveen järjenkin mukainen, vaan se on ylennetty opiksi, josta kukaan ei saa poiketa sillä uhalla, että koko rakennelma (EMU), joka on rakennettu ennen kaikkea poliittisista syistä (ensimmäisen aidosti federalistisen eurooppalaisen rakenteen toteuttaminen), joutuu vaaraan.
Esittelijä korostaakin vakaussopimuksen tiukkaa tulkintaa muun muassa vahvistamalla komission toimivaltaa jäsenvaltioiden valvonnassa sen sijaan, että analysoisi vallitsevaa taloudellista tilannetta. Tällainen lähestymistapa ei ole hyväksyttävissä.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Äänestin dos Santosin mietinnön puolesta, sillä siinä oli mielestäni saavutettu tasapaino vaatimalla, että vakaus- ja kasvusopimus, joka on talous- ja rahaliiton arvokas ja ratkaiseva väline, osallistuu tehokkaasti myös Lissabonin strategian toteuttamiseen. Meidän on siten pohdittava, miten vakaus- ja kasvusopimuksesta saadaan joustavampi ja miten siihen voidaan sisällyttää valikoivampia kriteerejä. Ehdotus, jonka mukaan meidän on valittava ja erotettava toisistaan tietyntyyppiset menot, etenkin julkiset menot, oli mielestäni myöskin kannatuksen arvoinen Euroopan komission julkaistua tiedonannon, jonka tarkoituksena on taata "laadukas julkinen varainkäyttö" eli varmistaa, että julkisten investointien luoma dynamiikka saavutetaan ja että siitä seuraa taattu kestävä kasvu.
Haluan vain huomauttaa, että talousrakenteessa on esittelijän esimerkillisesti käsittelemien vakaus- ja kasvusopimukseen liittyvien tilinpito- ja matemaattisten näkökohtien lisäksi myös psykologinen ulottuvuus, jota on tarkasteltava huolellisesti: siitä aiheutuvien sitoumusten noudattaminen luo uuden vastuutason jokaiselle taloudelliselle toimijalle, olipa se valtio tai yksityinen yritys. Vain tällaiset todellisen vastuun puitteet voivat objektiivisesti auttaa meitä luomaan päättäväisesti maailman dynaamisinta tietoon perustuvaa talousaluetta, joka kykenee ylläpitämään kestävää kasvua...
(Työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti lyhennetty äänestysselitys)

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Nyt kun on todettu, että "kahden vuoden heikko suhdannekehitys on johtanut siihen, että on käynnistetty aktiivisia toimia taantuman uhkan sekä työttömyyden kasvun torjumiseksi", on tärkeää ottaa käyttöön saatavilla olevat mekanismit, jotta itse asiassa erityisesti Lissabonin strategian puitteissa annetuista sitoumuksista aiheutuviin vaatimuksiin voidaan vastata tehokkaasti. Olen myös sitä mieltä, että meidän on käytettävä hyväksemme tilaisuus sisällyttää vakaus- ja kasvusopimukseen hyväksyttyjen kriteereiden ja tavoitteiden joukkoon joitakin sellaisia indikaattoreita, jotka helpottavat sopimuksen joustavampaa soveltamista ja joiden avulla se voidaan mukauttaa erilaisiin kansallisiin tilanteisiin sopivaksi, kun samalla säilytetään talousarvion alijäämän ja julkisen velan vähentämistä koskevat tavoitteet. Näiden tavoitteiden saavuttaminen on valtavan tärkeää, ja viittaan tässä yhteydessä myös dos Santosin mietintöön, sillä niin syntyy uusi vastuutaso, joka on erittäin tärkeä viesti taloudellisille toimijoille.
Äänestinkin mietinnön puolesta.

Sacrédeus (PPE-DE)
Äänestin mietintöä vastaan, koska kohta 15 hylättiin poliittisen vasemmiston toimesta (266 äänesti hylkäämisen puolesta ja 237 sitä vastaan).
Kohdassa 15 vaaditaan, "että vakaus- ja kasvusopimusta noudatetaan tiukasti ja että kaikki yritykset siitä poikkeamiseksi torjutaan, koska ne vaarantaisivat pysyvästi Euroopan valuutan vakauden".
Kohdan 15 poistaminen mahdollistaa vakaus- ja kasvusopimuksen höllentämisen, vaikka sen sijaan olisi vaadittava objektiivisten ja mitattavissa olevien kriteerien tiukkaa noudattamista. Kohdan 15 poistaminen antaa eurooppalaisille valtiovarainministereille mahdollisuuden lisätä julkisia menoja taantuman aikana ja tilanteessa, jossa valtion talousarvio on alijäämäinen. Vaarana on, että tästä seuraa inflaation kasvu, luottamuksen heikentyminen ja EU:n valuutan vakauden vaarantuminen.

Sacrédeus (PPE-DE)
Äänestin koko mietintöä vastaan - joka hyväksyttiin siitä huolimatta äänin 359 puolesta, 79 vastaan ja 50 tyhjää - koska se johtaisi vakaus- ja kasvusopimuksen löystymiseen ja horjuttaisi Ruotsin perustuslakia.
Äänestin kohdan 5 puolesta, jotta euron mahdollisesta käyttöönotosta järjestettäisiin kansanäänestys. Ruotsia ei voida pakottaa liittymään talous- ja rahaliittoon, jos sen äänestäjien enemmistö kannattaa Ruotsin kruunua. On syytä huomata, että tämä kohta hyväksyttiin äänin 486 puolesta, 3 vastaan ja 8 tyhjää.
Äänestin kohdan 4 hylkäämisen puolesta eli sitä vastaan, että vakaus- ja kasvusopimus pannaan täytäntöön "joustavammalla tavalla". Käytännössä kohta aiheuttaa objektiivisten kriteerien höllentymisen ja epämääräisempien, poliittisesti neuvoteltavissa olevien kriteerien käyttöönoton. Valitettavasti se hyväksyttiin. Euro edellyttää selkeitä ja pysyviä sääntöjä. Päätös johtaa siihen, että euron luotettavuus valuuttana heikkenee.
Äänestin kohtaa 10 vastaan, ettei EY:n lainsäädäntö saisi etusijaa Ruotsin lainsäädäntöön nähden jo ennen kuin Ruotsin lainsäädäntöä on muutettu. Kohdan tarkoituksena on mahdollistaa euron käyttöönotto valuuttana ilman, että Ruotsin lainsäädäntöä on muutettu eli ennen Ruotsissa vuonna 2006 pidettäviä parlamenttivaaleja. Kohta merkitsisi sitä, että Ruotsin perustuslain muuttamistapaa koskevia sääntöjä kierrettäisiin EY:n lainsäädännöllä.

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, puhumme nyt niiden maiden taloudesta, jotka ovat ottaneet euron valuutakseen. Äänestin mietinnön puolesta; kannatan euroa, mutta haluan - nyt, ennen kuin toivotan kaikille, myös teille arvoisa puhemies sekä tulkeille ja järjestysmiehille hyvää ruokahalua - tuoda esiin yhden asian. Olisi hyvä, jos euron käyttöönottaneiden maiden hallitukset huolehtisivat - mitä ne eivät ole vielä tehneet - siitä, etteivät häikäilemättömät kauppiaat ja vain itseään ajattelevat keinottelijat nostaisi kansalaisten, työntekijöiden ja eläkeläisten eli kiinteillä tuloilla elävien henkilöiden ostamien kulutustuotteiden hintoja. Sellaisten tuotteiden hintoja, joita ostavat etupäässä vähiten varakkaat ja erityisesti eläkeläiset ja - valitettavasti - vaatimattomilla tuloilla elävät kansalaiset, on nimittäin nostettu suhteettomasti käyttäen hyväksi sitä, että ihmiset eivät vielä ole tottuneet kansallisen valuutan sijaan käyttöönotetun uuden eurooppalaisen valuutan eli euron arvoon ainakaan Italiassa eivätkä varmasti monessa muussakaan Euroopan unionin jäsenvaltiossa.

Pasqua (UEN)
Euroopan parlamentti käyttäytyy jälleen kerran kuin ratas Brysselin kollegion kiireellisten vaatimusten koneistossa.
Parlamentin enemmistö saa vapaasti valita, toivooko se vakaussopimuksen järkevää ja joustavaa soveltamista komission esittämällä tavalla vai tukeeko se komissiota sen ryhtyessä mielivaltaisesti syyttämään sellaisia jäsenvaltioita, jotka eivät voi alistua vakaussopimuksen määräysten virkaintoiseen tulkintaan. Minä en henkilökohtaisesti suostu lähtemään tällaiselle tielle.
Vaikka Euroopan komission ehdottamat sopeuttamistoimet - sopeuttamistoimet, joissa tunnustetaan budjettialijäämän olevan rakenteellinen osatekijä ja taloudelliseen sykliin liittyvä osatekijä - ovat nähdäkseni perusteltuja sikäli, että ne vahvistavat kasvupilaria kyseenalaistamatta vakautta, en siitä huolimatta voi unohtaa sitä, että tämä näyttävä käänne on osa laajempaa strategiaa, jonka tarkoituksena on tehdä Euroopan komissiosta unionin taloudellinen hallitus. On ilman muuta selvää, etten voi hyväksyä tällaista mahdollisuutta.

Puhemies.
Äänestysselitykset ovat päättyneet.
(Istunto keskeytettiin klo 13.35 ja sitä jatkettiin klo 15.00.)

Puhemies.
Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?

Posselt (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, pöytäkirjan sivulla 17 esitetään yksityiskohtaisesti eilisen kyselytunnin kulku. Kyselytunnista ilmoitettiin päätteellä kolme varttia myöhässä vasta, kun se oli jo alkanut. Olisin ollut vuorossa puoli tuntia kyselytunnin alkamisen jälkeen, ja vaikka juoksin välittömästi paikalle, kysymykseni oli jo hylätty, koska yksikään ensimmäisen puolen tunnin aikana esitettävien kysymysten esittäjistä ei ollut paikalla.
Pyysin, että kysymykseni sallittaisiin kuitenkin, koska tuolloin oli käsiteltävänä kysymystäni välittömästi seuraava kysymys. Puhemies piti kuitenkin ankarasti kiinni säännöistä. Haluaisin sanoa, että joko säännöistä pidetään ankarasti kiinni - mikä tarkoittaa sitä, että kyselytunti aloitetaan täsmällisesti - tai, jos kerran toimitaan leväperäisesti, näissä kysymyksissä on osoitettava jonkinlaista joustavuutta. Tämä oli ensimmäinen asia, jonka halusin mainita, ja pyydän teitä huolehtimaan siitä, etten saa tavanomaista muistutusta, jossa kerrotaan, että minun olisi pitänyt olla läsnä kyselytunnilla, sillä jos saan tällaisen muistutuksen, minun on laadittava siihen jokseenkin henkilökohtainen vastaus.
Toinen asia, jonka halusin mainita tässä yhteydessä, koskee parlamentin jäsen Puertaa, joka johti eilen puhetta. Hän lupasi minulle ja saman ongelman kohdanneelle jäsen Salafrancalle, että saisimme - vastoin tavanomaista käytäntöä - kirjalliset vastaukset, ja pyytäisin teitä varmistamaan, että edes tämä lupaus pidetään.

Puhemies.
Hyvä parlamentin jäsen Posselt, kiitos huomautuksestanne, joka on nyt kirjattu, jotta voimme ryhtyä tarvittaviin toimiin.
(Pöytäkirja hyväksyttiin.)

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat unionin sotilasoperaatiosta entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa.
Neuvoston puheenjohtajalla ja Kreikan ulkoministerillä Papandreoulla on puheenvuoro.

Papandreou
Hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin aloittaa julkilausumani sanomalla muutaman sanan hyvästä ystävästäni Zoran Djindjicistä, Serbian pääministeristä, joka on surukseni murhattu. Tämä on järkyttävä teko, sillä olemme menettäneet ystävän, olemme menettäneet Euroopan liittolaisen, olemme menettäneet henkilön, joka taisteli Kaakkois-Euroopan ja Balkanin alueen demokratian ja vakauden puolesta. Haluaisin esittää henkilökohtaiset surunvalitteluni hänen perheelleen, vaimolleen ja lapsilleen ja tietenkin koko Serbian kansalle. Jaamme heidän tuskansa. Tämänpäiväinen traaginen välikohtaus ei ole ainoastaan tyrmistyttänyt meitä, vaan se on myös muistuttanut meitä siitä, että Euroopan unionin on jatkossakin sitouduttava pyrkimyksiin edistää vakautta, pyrkimyksiin edistää rauhaa ja pyrkimyksiin edistää kehitystä tällä Euroopan alueella, joka on kokenut vaikeita aikoja viime vuosien loputtomien mullistusten ja etnisten konfliktien takia; alueella, jonka maihin demokratia on alkanut juurtua mutta on edelleen lapsenkengissään; alueella, jossa Euroopan unionin, kansainvälisen yhteisön, YK:n, Yhdysvaltojen, Venäjän ja lukuisten muiden tahojen välisen yhteistyön ansiosta olemme onnistuneet käynnistämään vakauttamis- ja kehitysprosessin Euroopan johdolla. Tämä tapaus osoittaa kuitenkin, että meillä on edessämme vielä pitkä matka. Neuvoston puheenjohtajana haluaisin tuoda esille, että nyt tarkasteltavalla, entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa toteutettavalla operaatiolla lujitetaan tehtäväämme tällä alueella ja sitoumustamme siihen, sitoumustamme auttaa tätä aluetta lähentymään Eurooppaa ja ennen kaikkea edistää alueen vakautta ja rauhaa.
Tämä operaatio on tärkeä useista eri syistä. Ensinnäkin, sillä tasoitetaan tietä entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian kestävälle turvallisuudelle ja vakaudelle ja turvataan sen itsemääräämisoikeus ja alueellinen koskemattomuus sekä sen kansainvälisesti tunnustettujen rajojen loukkaamattomuus. Toiseksi, tällä operaatiolla lujitetaan Euroopan unionin roolia ja asemaa maassa. Niin halutessamme sillä lujitetaan maan yhdentymistä Eurooppaan vakaus- ja assosiaatioprosessin rajoissa. Sillä helpotetaan puitesopimuksen soveltamista. Kolmanneksi, se on Euroopan sotilaallisen kriisinhallinnan rakenteiden ensimmäinen käytännön koe ja Bosnian poliisioperaation jälkeen toinen kerta, kun Euroopan unioni käyttää operatiivista toimintakykyään käytännössä. Siksi valmistelut ja itse operaatio on toteutettava äärimmäisen huolellisesti. Uskottavuutemme, Euroopan unionin uskottavuus, on vaakalaudalla. Neljänneksi, tämä on ensimmäinen kerta, kun Euroopan unioni ja Nato tekevät yhteistyötä kriisinhallinnan alalla ja siihen liittyvien pysyvien järjestelyjen täytäntöönpanossa, ja odotamme, että ne saatetaan loppuun hyvin nopeasti.
Euroopan unioni on ottanut vastuulleen tämän operaation kahdella perusehdolla. Ensinnäkin Euroopan unionin ja Naton on sovittava pysyvistä järjestelyistä ja saatava ne päätökseen, ja toiseksi kyseessä olevan maan viranomaisten on esitettävä tällainen pyyntö.
Mitä tulee ensimmäiseen perusehtoon, pysyvät järjestelyt saatetaan pian loppuun. Nato on jo hyväksynyt lähes kaikki asiaa koskevat tekstiluonnokset ja toimittanut ne Euroopan unionille. Esitämme tarvittavat kommentit ja huomautukset ja odotamme asiakirjojen olevan piakkoin valmiit näiden kahden elimen allekirjoitettavaksi, viimeistään kuitenkin kuun lopussa.
Mitä tulee toiseen perusehtoon, olemme jo saaneet entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian hallitukselta virallisen pyynnön, jossa Euroopan unionia pyydetään ottamaan vastuulleen tämä operaatio, ja kaikki osapuolet ovat suhtautuneet myönteisesti tähän aloitteeseen.
Puheenjohtajavaltio Kreikka on määrittänyt tämän operaation johdon ottamisen yhdeksi Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan perusperiaatteeksi, ja tekee siksi kaikkensa, jotta se toteutuisi. Meidän olisi korostettava myös sitä, että tämän operaation ja mahdollisesti muiden Balkanilla toteutettavien operaatioiden, kuten Bosnian vakauttamisjoukkojen (SFOR), johdon ottaminen ei merkitse sitä, että Nato tai Yhdysvallat eivät enää osallistuisi tai olisi läsnä operaatiossa. Päinvastoin teemme edelleen tiivistä yhteistyötä, ja meidän on tähdennettävä kaikille osapuolille, että yhteistyömme jatkuu ja toimimme yhdessä alueen vakauden ja turvallisuuden edistämiseksi. Koska otamme operaation johdon Natolta emmekä niinkään käynnistä uutta operaatiota, meidän on tehtävä tiivistä yhteistyötä puolustusliiton kanssa niin, että varmistetaan johtovastuun saumaton siirto ja jatkuvuus. Meidän on tietenkin otettava johto sovittujen pysyvien järjestelyjen mukaisesti, jotta turvataan molempien elinten itsenäisyys.
Mitä tulee edistykseen juuri kuvailemissani kysymyksissä, haluaisin kommentoida lyhyesti tärkeimpiä virstanpylväitä tämän operaation valmisteluissa. Neuvosto hyväksyi operaation yleisperiaatteet 23. tammikuuta ja siihen liittyvän yhteisen toiminnan 27. tammikuuta. Operaation toimielinkehys ja ennen kaikkea rahoitusjärjestelyt ovat jo valmiina. Poliittisten ja turvallisuusasioiden komitea päätti 4. helmikuuta, mitkä ovat ne EU:n ulkopuoliset maat, joita pyydetään osallistumaan operaatioon. Nämä maat ovat T?ekki, Viro, Unkari, Latvia, Liettua, Puola, Slovakia, Slovenia, Bulgaria, Romania, Islanti, Norja, Turkki ja Kanada. Naton Euroopan-joukkojen apulaiskomentaja nimitettiin operaation johtajaksi 7. helmikuuta. Lisäksi päätettiin, että operaatioesikunta on Naton Euroopan-joukkojen pääesikunnassa (SHAPE). Joukkojen komentajaksi nimitettiin ranskalainen, sillä Ranska on valittu toimintaa johtavaksi valtioksi. Samana päivänä operaation komentajalle annettiin alustavat sotilaalliset suuntaviivat. Operaation komentaja on toimittanut sotilaskomitealle luonnoksen operaatiosuunnitelmasta, joka sisältää myös voimankäyttövaltuudet, hallinto- ja valvontarakenteet sekä lausunnon resursseja koskevista vaatimuksista. Poliittisten ja turvallisuusasioiden komitea päätti siten 18. helmikuuta perustaa osallistujien komitean. Joukkojen perustamista koskeva kokous pidettiin 20. helmikuuta ja joukkojen henkilöstön nimittämistä koskeva kokous 25. helmikuuta.
Jäljellä on edelleen muutamia kysymyksiä, jotka on saatava päätökseen. Aiemmin mainitsemistani Euroopan unionin ja Naton välisistä pysyvistä järjestelyistä on päästävä viralliseen sopimukseen, etenkin sopimuksesta, joka on välttämätön Naton voimavarojen asettamiseksi Euroopan unionin käyttöön, jotta tämä voi toteuttaa operaation, operaatiosuunnitelma on hyväksyttävä ja annettava, henkilöstöjärjestelyt on saatettava päätökseen, operaation määrärahat on hyväksyttävä, operaatioon osallistuvien EU:n ulkopuolisten maiden kanssa on tehtävä sopimus, entisen Jugoslavian tasavallan kanssa on käytävä kirjeenvaihtoa operaatiosta, joukkojen asemasta on päästävä sopimukseen entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian kanssa, operaatioon osallistuvien jäsenvaltioiden välillä on sovittava erivapauksia koskevista sopimuksista, ETYJ:n kanssa on käytävä kirjeenvaihtoa suhteista sen tarkkailijoihin, Naton on tehtävä päätös "Allied Harmony" -operaation lopettamisesta ja neuvoston on tehtävä päätös operaation aloittamisesta.
Tässä päätöksessä asetetaan tarkka päivämäärä operaation johtovastuun siirtämiselle. Operaation on määrä alkaa virallisesti ennen kuluvan kuun loppua heti, kun aiemmin mainitsemani ratkaisematta olevat kysymykset on saatu päätökseen.
Ennen puheenvuoroni päättämistä haluaisin luvallanne kommentoida operaation tavoitetta ja kestoa, joukkojen kokoa sekä operaation komentoa. Tavoitteena on turvata edelleen kansainvälisten sotilasjoukkojen läsnäolo, jotta valmistetaan tietä vakaille ja turvallisille olosuhteille ja jotta entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian hallitus voisi panna täytäntöön Ohridin puitesopimuksen. Operaation on määrä kestää noin kuusi kuukautta. Operaation päättyminen riippuu siitä, milloin keskeinen tavoite saavutetaan. Joukkojen vahvuus on 487 henkilöä; näistä 212 on henkilöstövirkoja. Operaation rakenne ja valvonta ovat ensisijaisen tärkeitä operaation komennolle. Naton Euroopan-joukkojen apulaiskomentaja, amiraali Feist, joka johtaa Euroopan unionin operaatiota entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa, raportoi aiheesta hiljattain yksityiskohtaisesti ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnalle.
En halua pitkästyttää teitä yksityiskohdilla, mutta haluaisin mainita lyhyesti, että entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian operaatio on päätetty toteuttaa Naton voimavaroilla, ja näin ollen pitäydymme Nizzassa sovitussa suunnitelmassa. Naton Euroopan-joukkojen apulaiskomentaja on nimitetty operaation komentajaksi, ja Euroopan unionin operaatioesikunta on Pohjois-Atlantin puolustusliiton Euroopan-joukkojen pääesikunnassa (SHAPE).
Kuten totesin, operaatiosuunnitelma on jo laadittu ja toimitettu Euroopan unionin sotilaskomitealle, ja SHAPE ja Euroopan unionin sotilashenkilökunta tekevät tiivistä yhteistyötä.
Jotta varmistetaan Euroopan unionin ja Naton ja etenkin entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa toimivien Euroopan unionin joukkojen ja lähinnä Kosovossa asemapaikkaansa pitävien Naton joukkojen toimien paras mahdollinen yhteensovittaminen, Euroopan unioni on perustanut komentokeskuksen Naton tukikohtaan Napoliin, Italiaan. Kuten jo totesin, Ranska on valittu toimintaa johtavaksi valtioksi, ja sillä on siten keskeinen asema operaation johtamisessa. Kenraali Maral onkin nimitetty joukkojen komentajaksi. Natolla on kuitenkin edelleenkin korkeassa asemassa oleva sotilasedustaja Pohjois-Atlantin puolustusliiton esikunnassa Skopjessa, ja näin ollen nämä kaksi yksikköä tekevät tiivistä yhteistyötä.
Haluaisin päättää yhteenvetoni optimistiseen huomautukseen. Luotan siihen, että huolimatta vaikeuksista, jotka olivat kieltämättä odotettavissa, Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikka on nyt tullut täysi-ikäiseksi. Täysi-ikäisyyden myötä neljän viime vuoden aikana kehitetty kriisinhallintamekanismi voidaan panna täytäntöön. Mielestäni tämä ensimmäinen operaatio on erityisen tärkeä. Olemme tyytyväisiä tähän Euroopan unionin aloitteeseen, sillä puheenjohtajavaltio on onnistunut poistamaan esteet Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan (ETTP) ja Naton yhteistyöltä ETTP:n kuuden viime kuukauden aikana.
Odotamme toiveikkaina näiden päätösten myönteistä täytäntöönpanoa ja sitä, että voimme aidosti edistää rauhaa ja vakautta tällä Kaakkois-Euroopan alueella, etenkin kun otetaan huomioon tämänpäiväinen traaginen välikohtaus.
Patten
Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksi kertoa yhtyväni täydestä sydämestäni siihen, mitä ulkoministeri totesi juuri pääministeri Djindjicin murhasta. Haluaisin ilmaista omasta ja varmasti myös parlamentin puolesta myötätuntoni hänen perheelleen, ystävilleen ja kaikille demokratian kannattajille Serbiassa. Emme saa antaa tämän salamurhan hidastaa Serbian huomattavaa edistystä yhdentymisessä eurooppalaiseen perheeseemme, mikä on etenkin Djindjicin kaltaisten rohkeiden henkilöiden ansiosta. Minun on määrä lentää Kroatiaan noin puolentoista tunnin kuluttua. Siksi minulta jää kuulematta seuraavan keskustelun loppu, mutta jätän sen komission jäsenen Bolkesteinin osaaviin käsiin. Olin suunnitellut lentäväni Belgradiin huomenillalla. Mikäli tämä suunnitelma sopii edelleen viranomaisille, haluaisin luonnollisestikin tehdä niin ja ilmaista parlamentin, komission ja koko unionin myötätunnon Serbian hallitusta ja kansalaisia kohtaan tänä hyvin huolestuttavana aikana.
Kuten ulkoministeri totesi, ensimmäinen Euroopan unionin sotilasoperaatio on alkamaisillaan Balkanilla. Se on historiallinen askel Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikalle. Kööpenhaminan päätösten jälkeen olemme nyt aloittamassa ulkoministerin kuvailemat laaja-alaiset järjestelyt Naton kanssa, mikä mahdollistaa sen, että strateginen kumppanuutemme Naton kanssa kulkee käsi kädessä Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan täytäntöönpanon kanssa.
Neuvoston tammikuussa tekemä päätös käynnistää yhteinen toiminta avasi uuden luvun yhdentymisemme historiassa, eikä ole yllättävää, että tämän luvun ensimmäiset rivit kirjoitetaan Balkanilla. Tämä historiallinen ulottuvuus oikeuttaa täysin tämänpäiväisen keskustelumme ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan päätöslauselmaesityksen pohjalta.
Me kaikki muistamme Kaakkois-Euroopan 1990-luvun alun traagiset tapahtumat. Jouduttuaan tilanteeseen, jota kukaan ei olisi uskonut mahdolliseksi Euroopassa, Euroopan unionin oli kehitettävä uusia välineitä vahvistaakseen valmiuksiaan torjua ja tarvittaessa ratkaista samankaltaisia kriisejä, jotka voisivat vaarantaa turvallisuutemme ja jotka epäilemättä loukkaavat keskeisiä arvojamme. Siksi ei ole sattumaa, että Euroopan unioni ottaa tämän uuden edistysaskeleen entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa.
Operaatiossa ei ole enää kyse pakottavasta tarpeesta lopettaa yhteiskunnallinen konflikti ja erottaa sotijat toisistaan. Tavoitteena on pikemminkin tiivistää edelleen unionin suhteita tähän maahan, joka on lähentymässä Euroopan unionia ja joka tarvitsee tukeamme lujittaakseen vakauttaan, jota ilman se ei voi edetä tätä polkua.
Haluaisin muistuttaa parlamenttia siitä, että on kulunut vasta kaksi vuotta siitä, kun entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia oli yhteiskunnallisen konfliktin partaalla, mutta se torjui onneksi sodan, kun kiistelevät osapuolet pääsivät keskenään sopimukseen. Kahden ensimmäisen komission virkavuoteni aikana vierailin entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa useammin kuin missään muussa valtiossa. Reilun vuoden aikana tein Makedoniaan lähes kymmenen matkaa. Euroopan unionin merkittävä ja jatkuva - niin poliittinen kuin taloudellinenkin - sitoutuminen on edistänyt tätä prosessia. Olemme näin antaneet maalle mahdollisuuden lähentyä eurooppalaisia rakenteita vakautus- ja assosiaatioprosessin puitteissa lisäämällä sille suunnattua taloudellista tukea.
Taloudellinen tukipakettimme on ollut merkittävä, ja sitä voidaan kuvata muutamilla luvuilla. Vuonna 2001 myönnettiin yli 30 miljoonaa euroa Cards-ohjelman ja nopean toiminnan välineen välityksellä, samalla kun humanitaarista apua myönnettiin lähes 7 miljoonaa euroa. Nämä varat on kohdennettu miinanraivaukseen, asuntojen jälleenrakentamiseen, paikallisen infrastruktuurin elvyttämiseen, luottamusta lisääviin toimiin ja puitesopimuksen edellyttämiin institutionaalisiin uudistuksiin. Näiden toimien jälkeen hyväksyttiin nopeasti osana Cards-ohjelmaa monivuotinen ohjelma, josta on osoitettu 130,5 miljoonaa euroa demokratian, oikeusvaltioperiaatteen, oikeus- ja sisäasioiden sekä taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen edistämiseksi.
Nämä toimet ovat tuottaneet tulosta. Viime kuukaudet ovat osoittaneet, että poliittinen elämä on palautumassa ennalleen puitesopimuksen täytäntöönpanon ja vakaus- ja assosiaatioprosessin ansiosta. On totta, että turvallisuustilanne on edelleen epävakaa. Viimeviikkoinen välikohtaus, jossa kuoli traagisesti kaksi puolalaista Naton virkamiestä, on uusi todiste siitä, että alueella tarvitaan edelleen kansainvälisiä turvajoukkoja seuraavien kuukausien aikana maan rauhan ja turvallisuuden edistämiseksi ja Ohridin puitesopimuksen täytäntöönpanon lujittamiseksi. Tähän näkemykseen yhtyvät hallitus, presidentti, suurimmat poliittiset puolueet ja kansainväliset toimijat.
Seuraavaksi haluaisin tarkastella muutamia mahdollisia huolenaiheita, jotka liittyvät Euroopan unionin sotilasoperaation soveltamisalaan ja tavoitteisiin.
Vaikka Euroopan unionin sotilasoperaatio onkin suppea, haluan tehdä selväksi, että mielestäni laajuus ei ole koskaan ollut hyödyllinen peruste arvioitaessa sen tarpeellisuutta. Operaatio on näkyvä merkki sitoumuksestamme suojella tämän maan vakautta.
Toiseksi asia ei kaipaa lisäpohdintoja. Tavoitteemme ovat selvät.
Kuten päätöslauselmaesityksessä aivan oikein korostetaan, Euroopan unionin suunnitelma ottaa vastuulleen Naton sotilasoperaatio on uusi todiste siitä, että Euroopan unioni on sitoutunut edistämään tämän maan ja alueen rauhaa ja vakautta. Se on täysin sopusoinnussa politiikkamme kanssa edistää entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian pitkän aikavälin turvallisuutta. Saanen muistuttaa parlamenttia yhteisön myöntämästä turvallisuusalaa koskevasta, oikeus- ja sisäasioiden otsakkeesta myönnetystä kattavasta taloudellisesta tukipaketista. Tätä tarkoitusta varten on osoitettu 31,2 miljoonaa euroa vuosiksi 2002-2004. Tuki kattaa etenkin kaksi keskeistä osa-aluetta. Ensinnäkin maata tuetaan, jotta se voi valvoa rajojaan kattavan yhdennetyn rajanvalvontaohjelman avulla, johon kuuluu tehokkaiden poliisijoukkojen perustaminen. Alueellinen yhteistyö on tärkeä osa rajaturvallisuuden parantamiseen ja valvomiseen liittyvää prosessia, ja siksi Euroopan unioni tekee tällä hetkellä tiivistä yhteistyötä Naton ja ETYJ:n kanssa tukeakseen alueen maiden itse käynnistämiä aloitteita.
Toinen osa-alue on entiselle Jugoslavian tasavallalle Makedonialle annettava tuki poliisivoimien uudistamiseen tähtäävän kattavan strategian kehittämiseksi siten, että poliisivoimista tehdään hyvin koulutettu, monietninen ja yhteisöllinen julkinen palvelu.
Komission näkemys on, että entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa toteutettavalla Euroopan unionin operaatiolla lujitetaan osaltaan vakaita olosuhteita, jotka edistävät uudistusten toteuttamista niin, että helpotetaan maan yhdentymistä Euroopan unioniin tulevaisuudessa.
Tästä näkökulmasta olen varma, että rajallisella ja kohdennetulla EU:n sotilasoperaatiolla ainoastaan vahvistetaan käynnissä olevien uudistusten kattavaa demokraattista valvontaa ja siviilivalvontaa.
Pohdiskelimme tänä aamuna erästä ulko- ja turvallisuuspolitiikan alaa, jolla - ollakseni diplomaattinen - emme ole edenneet yhtä pitkälle kuin olisimme halunneet. Meidän on kuitenkin tunnustettava, että joissain osissa maailmaa - etenkin Balkanilla - Eurooppa on onnistunut keskittämään toimensa viime vuosien aikana. Tämä käy ilmi vertaamalla 1990-luvun alun nöyryyttäviä tapahtumia ja verisiä väkivaltaisuuksia, jolloin Eurooppa ei kyennyt torjumaan järkyttäviä ongelmia omalla kotiovellaan, siihen, miten olemme viime vuosina onnistuneet politiikan valmistelussa ja Balkanin maiden lähentämisessä eurooppalaiseen perheeseen. Tiedämme, ettei tämä tie ole helppo, ja tämänpäiväinen tragedia muistuttaa meitä siitä, miten paljon meidän on edelleen tehtävä töitä. Kuten totesin parlamentissa aiemmin, olisi hirvittävä virhe luulla, että Balkanin tai vaikkapa Afganistanin ongelmat on ratkaistu ja unohdettu. Meidän on jatkossakin kohdennettava toimiamme, keskityttävä ja annettava auliisti aikaamme ja tukeamme sekä jaettava kokemuksiamme auttaaksemme näitä maita niiden tiellä kohti mahdollista Euroopan unionin jäsenyyttä. Traagisista viivästyksistä huolimatta olen varma, että ne saavuttavat tämän tavoitteen tulevien vuosien aikana.
Brok (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, minäkin haluaisin ilmaista surunvalitteluni pääministeri Djindjicin murhan johdosta. Mahdollisista yksittäisiä kysymyksiä koskevista kiistoistamme ja erimielisyyksistämme huolimatta uskon, että hän puolusti maassaan laajempaa demokratiaa ja rohkeaa politiikkaa aikana, jona se oli hyvin vaarallista, ja että hän on ansainnut sen johdosta syvän kunnioituksemme. Tämän vuoksi meidän olisikin sitouduttava tiiviimmin edistämään jatkuvasti alueen vakautta ja demokratiaa.
Uskon, että tänään tarkastelemamme aihe on askel tähän suuntaan. Tänä aamuna todistimme, miten huonossa asemassa Eurooppa on sotaa ja rauhaa koskevissa kysymyksissä. Olemme oppineet Balkanilla menneisyyden virheistä, ja Euroopan unioni on ottanut vastuulleen suurempia velvoitteita. Se, että Euroopan unioni ottaa alueella vastuulleen ensimmäisen sotilasoperaationsa - olkoonkin, että operaatio on pieni - on merkki siitä, että Euroopan unioni suuntaa uusille teille ja osoittaa, miten toimintavalmiutemme kasvaa tällä - myönnettäköön suppealla - alalla. Mielestäni meidän olisi suhtauduttava tähän myönteisesti, ja siksi haluaisin kiittää kaikkia niitä, jotka ovat osaltaan tehneet tämän mahdolliseksi.
Ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan jäsenet ovat innokkaita näkemään tämän keskustelun täysistunnon esityslistalla, sillä mielestämme Euroopan unionin ei ole soveliasta päättää Euroopan unionin nimissä tehtävästä sotilasoperaatiosta ilman Euroopan parlamentin virallista kuulemista, sillä se on Euroopan kansoja edustava suoraan valittu foorumi.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kuten totesitte, me ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa olemme saaneet asiasta tietoa, mutta vasta kun olemme kehottaneet ja pyytäneet antamaan tietoa. Mitään ei ole kuitenkaan tehty asianmukaista tiedottamismenettelyä koskevien parlamentin pyyntöjen täyttämiseksi niin, että helpotettaisiin parlamentin osallistumista antamalla sille sen tarvitsemat tiedot.
Vaikka Makedonian operaatiossa kyse on vain hyvin pienestä, noin 300 sotilaan kiintiöstä, se on Euroopan unionin historian ensimmäinen sotilasoperaatio ja siksi tärkeä ennakkotapaus. Euroopan unioni suunnittelee parhaillaan vuodeksi 2004 huomattavasti mittavampaa operaatiota, johon liittyy Bosniassa ja Hertsegovinassa tapahtuva Naton vakauttamisjoukkojen johdon ottaminen. Esitämme siksi neuvostolle seuraavan tärkeän pyynnön: tiedottakaa parlamentille ja kuulkaa parlamenttia tuleviin Petersbergin tehtäviin liittyvistä toimivaltuuksista ennen kuin ne pannaan toimeen. Se olisi perustamissopimuksen 21 artiklan ja neuvoston, komission ja parlamentin niinkin hiljattain kuin viime vuoden joulukuussa antaman yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan rahoittamista koskevan yhteisen julkilausuman hengen mukaista.
Euroopan unionin sotilasoperaatiot, kuten nyt suunnitellut Balkanin-operaatiot, eroavat yhdellä hyvin tärkeällä tavalla Naton toteuttamista operaatioista. Nato on yksinkertaisesti pelkkä sotilasliittouma toisin kuin Euroopan unioni. Euroopan unionin Petersbergin tehtävät toteutetaan aina samanaikaisesti EU:n kriisialueella kulloinkin toteuttamien poliittisten, diplomaattisten, taloudellisten tai rahoituksellisten toimien kanssa. Siviiliväestön ja Euroopan unionin lipun alla toimivien asevoimien yhteistyöllä on aina tärkeä merkitys koko operaation kannalta. Siksi neuvoston harkintakyky pettää, jos se uskoo voivansa toimia ilman parlamentin muodollista osallistumista, kun tämäntyyppisiä hallitusten välisiä sotilasoperaatioita pannaan toimeen, ja siksi me vaadimme parlamentin osallistumista ja parlamentille tiedottamista jo hyvissä ajoin ja täysin avoimesti.
Päätöslauselmamme kohdassa 6 luetellaan ne kysymykset, joista voisimme keskustella yhdessä jo hyvissä ajoin ennen tällaisia operaatioita. Tällaisia ovat operaation toimeksianto ja tavoitteet; EU:n valvonnassa olevien joukkojen sekä Naton valvonnassa olevien joukkojen suhde alueella; näiden yhteistyö muiden alueella toimivien järjestöjen, kuten YK:n ja ETYJ:n virastojen kanssa; Makedoniassa ja ensi vuonna Bosniassa ja Hertsegovinassa toteutettavien operaatioiden soveltuminen Balkanin vakautus- ja assosiaatioprosessin yleisiin puitteisiin sekä yhteisten kustannusten rahoituspuitteet.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, olette molemmat antaneet tänään perusteellisen vastauksen useimpiin eri kysymyksiin, mutta kuten jo totesin, muodollisesti tämä ei ole asianmukaisin tapa, vaan meidän olisi jo pitänyt saada tietoa muiden kanavien välityksellä, muiden aloitteesta ja muuna ajankohtana. Tarkoitukseni ei ole arvostella sitä, mitä tänään olette sanoneet, vaan haluan ainoastaan kritisoida tähän liittyvää menettelyä, ajankohtaa ja paikkaa.
Tulevaisuudessa EU:n operaatioille on aina tunnusomaista sekä siviili- että sotilasnäkökohta, ja ne toteutetaan kriisialueilla, joilla Euroopan unionilla on jo ennestään poliittisia tai humanitaarisia sitoumuksia tai joilla se osallistuu jälleenrakentamiseen tai kehittämiseen kriisitoiminnan päätyttyä. Nyt kun olemme varovasti ottamassa vastuullemme myös sotilaallisia velvoitteita, nimenomaan tämä on ominaista Euroopan unionille - ja se erottaa Euroopan unionin pelkästä sotilasliittoumasta.
Tämä ensimmäinen operaatio Makedoniassa merkitsee meille - myös parlamentille - uusien urien aukomista. Tästä syystä ulkoasioiden valiokunnan päätöslauselmassa ehdotetaan, että meidän olisi lähetettävä toiminta-alueelle tiedonhankintavaltuuskunta tulevien kuukausien aikana, jotta me Euroopan parlamentin jäsenet voimme luoda oman käsityksen siitä, miten Euroopan unionin ensimmäinen sotilasoperaatio toimii. Vaikka neuvosto ei olekaan virallisesti kuullut meitä, me Euroopan parlamentin jäsenet emme vetäydy vastuustamme antaa jäsenvaltioidemme sotilaille sellaista tukea, jota he tarvitsevat unionin operaatioissa, ja tukea koko operaatiota mahdollisuuksiemme mukaan.
Wiersma (PSE).
Arvoisa puhemies, monet kiitokset. Haluaisin luonnollisestikin yhtyä neuvoston puheenjohtajan, komission jäsenen Pattenin ja parlamentin jäsenen Brokin sanoihin tämänaamuisista traagisista tapahtumista Belgradissa, ja yhdyn kaikkiin myötätunnon ilmauksiin pääministeri Djindjicin perheelle ja tietenkin kaikille serbeille, jotka ovat epäilemättä hyvin järkyttyneitä tämänaamuisista tapahtumista. Toivon myös, ettei tämä johda Serbian ja entisen Jugoslavian vakauden edistämiseen tähtäävien toimien keskeytymiseen.
Palaan nyt tänään käsiteltävään aiheeseen. Samalla kun Irakin kysymys asettaa Euroopan unionille suuria paineita ja luo syviä erimielisyyksiä, Euroopan unioni aloittaa pian ensimmäisen sotilasoperaationsa oman lipun alla entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa. Unioni ottaa nyt välittömän vastuun tärkeästä rauhanturvatehtävästä laajassa Euroopassa. On loogista, että operaatio toteutetaan Makedoniassa, sillä Euroopan unionin viime aikoina toteuttamien poliittisten toimien ansiosta maan sisäiset suhteet ja etenkin suhteet albaanivähemmistöön ovat parantuneet, ja poliittinen vakaus on siten lisääntynyt.
Sotilasoperaatiolla on tietenkin edistettävä tämän myönteisen kehityksen pysyvyyttä. Operaation toimeksiannon saattaminen päätökseen on kestänyt jonkin aikaa, sillä Euroopan unioni ei tietenkään voi toteuttaa tätä operaatiota ilman Naton tukea ja sen yhteistyötä. Siksi operaation riippumattomuuden asianmukainen määrittäminen oli tärkeää. Tämä kokemus osoittaa, että meidän on parannettava edelleen Euroopan unionin omaa toimintakykyä, jotta eräänä päivänä Euroopan unioni voi suoriutua tällaisesta operaatiosta yksin. Tämä askel on jo sinällään tärkeä kyseiselle maalle, mutta kuten jo todettiin, se on myös ensimmäinen Euroopan unionin toimi tällä alalla, ja meidän on opittava siitä. Tässä tapauksessa kyse on etenkin käytännön yhteistyöstä Naton kanssa mutta myös laaja-alaisesta tulevaisuuden operaatiosta esimerkiksi Bosniassa ja Hertsegovinassa.
Konfliktien estäminen on eräs Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan tärkeimmistä perusperiaatteista. Tämä politiikka pannaan nyt ensimmäistä kertaa täytäntöön sotilaallisella operaatiolla sääntöjen mukaisesti. Se on osa laajempaa poliittisten ja taloudellisten toimenpiteiden pakettia, jolla tuetaan kyseisen alueen vakautusprosessia. Siksi on tärkeää, että operaatiota tehdään riittävästi tunnetuksi. Se on loppujen lopuksi tärkeä askel yhteisen turvallisuuspolitiikan kehittämisessä, ja kansalaisten olisi saatava siitä parempaa tietoa esimerkiksi parlamentin toimien välityksellä. Toivon, että onnistunut operaatio auttaa osaltaan säilyttämään tarvittavan vauhdin nopean toiminnan joukkojen perustamisessa ja entistä paremmin yhteensovitetun asehankintapolitiikan täytäntöönpanossa. 
Päätöslauselmassa korostetaan aivan oikein demokraattista oikeutusta tai pikemminkin sen puuttumista. On todellakin valitettavaa, ettei parlamenttia ole kuultu tässä erityislaatuisessa kysymyksessä. Tämä voitaisiin järjestää paremmin tulevaisuudessa. Euroopan parlamentti on loppujen lopuksi yksi niistä eurooppalaisista foorumeista, joiden tehtävänä on seurata ja arvioida tällaisia rauhanturvatehtäviä.

Ludford (ELDR).
Arvoisa puhemies, Makedonian vakausprosessin eteneminen on aito esimerkki siitä, miten Naton, EU:n ja Yhdysvaltain välisellä yhteistyöllä voi olla erittäin hyödyllisiä vaikutuksia. Komission jäsen Patten on ehdottomasti oikeassa siinä, että Euroopan unioni on selvästi onnistunut keskittämään toimensa Balkanilla. Onnittelen myös viime syyskuussa aloittanutta koalitiohallitusta. Toivokaamme, että Makedonia on todellakin päässyt pahimman yli ja että Ohridin puitesopimus pannaan täysimääräisesti täytäntöön. Sotilaallinen läsnäolo on edelleen tarpeen turvallisen ilmapiirin luomiseksi, ja EU:n operaatiossa voidaan panna toimeen ja niissä olisi pantava toimeen aseiden keräämisen ja koulutuksen kaltaisia toimia.
EU:n ensimmäinen sotilasoperaatio on todellakin merkittävä ja historiallinen virstanpylväs. Parlamentin jäsen Brok on aivan oikeassa vaatiessaan, ettei sitä toteuteta kuulematta Euroopan parlamenttia. Se, että yksityiskohtien viimeistely on viivästynyt Naton ja EU:n väliseen tietojenvaihtoon liittyvien kiistojen vuoksi, on kuulemma puhtaasti tekninen kysymys. Se kuvastaa hyvin näiden kahden keskinäistä riippuvuutta ja sitä, mistä tämän sopimuksen toimivuuden varmistamisessa on kyse. On oikein, että EU ottaa operaation johtoonsa Natolta, ja se on vakuuttava osoitus siitä, että haluamme vakavissamme ottaa entistä merkittävämmän roolin rauhanturvaamisessa.
Makedonian sisäiset ongelmat eivät rajoitu sotilaallisiin turvallisuusuhkiin; monet poliisiasiat muodostavat suuria haasteita ja lahjonta ja rikollisuus, usein väkivaltarikollisuus, uhkaavat valtiota. Järjestäytyneiden rikollisten ja poliittisten ääriryhmien välillä on hämäriä yhteyksiä, ja kuten olemme juuri kuulleet, naapurimaassa tapahtunut pääministeri Djindjicin murha saattaa olla todiste tällaisista yhteyksistä. Taloudellinen kehitys tai taloudelliset investoinnit eivät ole mahdollisia niin kauan kuin laittomuus on vallalla. Makedonian pääministeri kertoi ihmettelevänsä, kuka investoisi, rakentaisi ja palkkaisi uusia ihmisiä maassa, jossa ammutaan jatkuvasti ihmisiä; maassa, jonka alueesta kolmasosa on sellaista, että pimeän tulon jälkeen siellä ei ole suositeltavaa liikkua. Hän on täysin oikeassa: turvallisuus ja talouden kasvu ovat tiiviisti sidoksissa toisiinsa.
Haluaisin mainita uudestaan nimiasiaa koskevan ongelman. Neuvoston puheenjohtaja ja komission jäsen käyttävät ilmaisua ETJM eli entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia. Kieltäydyn käyttämästä tätä ilmaisua. Toivon, että nimeä koskevat neuvottelut johtavat tulokseen, sillä nyt ne näyttävät polkevan paikallaan.
Lopuksi haluaisin kehottaa niitä jäsenvaltioita, jotka eivät ole vielä ratifioineet vakautus- ja assosiaatiosopimusta, etenemään ratifioinnissa. Näin lähetettäisiin Makedonialle erittäin myönteinen viesti.

Lagendijk (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, uhkaavaa Irakin-sotaa koskevan keskustelun ja sen kasvavan epäilyksen varjossa, ettei yhteisellä eurooppalaisella ulkopolitiikalla ole ylipäätään minkäänlaisia mahdollisuuksia, vaarana on, että monet ihmiset unohtavat, mitä Euroopan unioni on todellisuudessa onnistunut saamaan aikaan Makedoniassa. Viittaan perinteisiin keinoihin: diplomatiaan ja konfliktien estämiseen sekä tämän onnistuttua infrastruktuuria ja toimielinten jälleenrakentamista koskeviin investointeihin. Tästä päivästä alkaen tai ainakin lähitulevaisuudessa Euroopan unioni voi mielestäni vihdoinkin lisätä näiden keinojen määrää kolmeen; nyt se voi nimittäin lähettää maahan sotilaita EU:n lipun alla.
Euroopan ulkopolitiikan mahdollisuuksia ja tarpeellisuutta koskevassa yleisessä keskustelussa Makedonian-operaatio sivuutetaan usein merkityksettömänä ja tarkoituksettomana operaationa, josta meidän ei pitäisi tehdä liian pitkälle meneviä johtopäätöksiä. En yhdy tähän näkemykseen tai tähän vähättelevään suhtautumiseen. Mielestäni Makedonian mallia, jossa Euroopan unioni on voinut hyödyntää kaikkia diplomaattisia, taloudellisia ja sotilaallisia mahdollisuuksiaan, voidaan pitää esimerkkinä, jota kannattaisi seurata useissa eri maissa eri puolilla maailmaa.
Tietenkin kyse oli vain pienimuotoisesta konfliktista. Tietenkin kyse on vain rajoitetusta sotilaallisesta läsnäolosta, mutta se, että EU kykenee nyt turvautumaan useisiin eri vaihtoehtoihin, on merkittävä symbolinen edistysaskel, joka - jälleen kerran Irakia koskevien keskustelujen varjossa - on vaarassa jäädä hyödyntämättä omasta syystämme.
Mahdollisia toteutettavia toimia koskevien hienojen sanojen lisäksi haluaisin esittää pari varoituksen sanaa. Kollegani ovatkin jo viitanneet näihin vaaroihin. Euroopan unioni ei voi jatkossa lähettää sotilaita ilman minkäänlaista parlamentaarista valvontaa. Me läsnäolijat tiedämme kaikki, että niin kansallisten parlamenttien kuin Euroopan parlamentinkin on mahdotonta vaikuttaa tämän operaation tai tulevien operaatioiden toimeksiantoon ja etenemiseen. Emme voi jatkaa näin. Olkaamme rehellisiä ja tunnustakaamme, että tämä on ja tulee olemaan äärettömän vaikea asia. Haluaisin siksi pyytää pääministeri Papandreouta yhtymään neuvoston puolesta tähän parlamentissa yleisesti hyväksyttyyn näkemykseen, jonka mukaan tämä on ehdottomasti hyvä alku, mutta vain, jos parlamentaarista valvontaa ja mieluiten Euroopan parlamentin valvontaa lujitetaan.
Hyvät kollegat, jos se onnistuu, jos saamme sen alulle ja samalla parannamme rahoituspolitiikkaa ja tällaisia operaatioita koskevien välineiden valvontaa, siinä tapauksessa kyse on todellisesta vertaansa vailla olevasta läpimurrosta. Silloin Euroopan unionilla on vihdoinkin valmiudet osallistua monin eri tavoin konfliktien estoon ja, jollei se auta, kriisien hallintaan.
Haluaisin lopuksi sanoa muutaman sanan Serbian pääministerin Djindjicin järkyttävästä murhasta. Tämä murha osoittaa selvästi, ettei maan ongelmia ole vielä alkuunkaan ratkaistu ja että Serbian niin mutkikas tie kohti demokratiaa edellyttää jatkossakin toimia Euroopan unionilta. Toivon siksi hartaasti, että komission jäsen voi mennä Serbiaan esittääkseen Serbian parlamentille viestinsä, jossa korostetaan yhteisvastuullisuutta ja Serbian demokraattisia voimia. Toivokaamme, että Serbiassa perinteiset keinot, toisin sanoen diplomatia ja jälleenrakentaminen, riittävät, jottei meidän tarvitse turvautua tähän uuteen välineeseen, joka EU:lla on nyt käytettävissään.

Gollnisch (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, Makedonian operaatiota on juuri kuvailtu historialliseksi vaiheeksi Euroopan unionin sitoumuksissa. Mielestäni meidän olisi hieman madallettava tässä kunnianhimoisessa esittelyssä asetettuja tavoitteitamme ensinnäkin, koska operaatio on määrällisesti suhteellisen pieni. Jos olemme ymmärtäneet oikein, operaatioon osallistuu 500 sotilasta, näiden komentoyksikkö mukaan luettuna. Toiseksi emme ole onnistuneet pääsemään sopimukseen täysin tarkoista tavoitteista. Emme pysty sopimaan edes maan nimestä, ja siksi olenkin tyytyväinen voidessani puhua Kreikan ulkoministerin läsnä ollessa. Haluaisin kysyä, miksemme salli maan käyttää sitä nimeä, jota se käytti ollessaan liittovaltio ja osa Jugoslaviaa, sillä on täysin selvää, ettei nimeen sisälly mitään aluevaatimusta tai vaatimusta muuttaa rajoja.
Lopuksi toteaisin erään hyvin tärkeän näkökohdan. Joukkojemme läsnäololla ei ole mitään todellisia selviä päämääriä, eikä meille ole kerrottu, millä ehdoilla operaatio voidaan lakkauttaa, sillä syitä konfliktiin löytyy aina. Tällainen on etenkin slaavien aiemmin laajasti asuttaman alueen asteittainen albanialaistuminen. Lyhyesti sanottuna vastoin ulkoasioiden valiokunnan väitteitä kyse ei oikeastaan ole operaation johdon ottamisesta Natolta. Operaatiota johtaa puolustusliiton Euroopan-joukkojen ylin johto pääesikunnastaan SHAPE:sta. Siinä käytetään Naton voimavaroja. Vaikuttaa siltä, että koska Yhdysvallat tarvitsee joukkojaan Lähi-idässä, se teettää tämän merkitykseltään toissijaisen operaation eurooppalaisilla vasalleillaan. Mielestäni meidän ei todellakaan pitäisi iloita tällaisesta asiasta.

Von Wogau (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin ilmaista myös oman ryhmäni puolesta syvän tyrmistyksemme pääministeri Djindjicin murhan johdosta, ja hyödynnän tätä tilaisuutta sanoakseni, että tämänkaltaiset tapaukset palauttavat mieliimme väistämättä kysymyksen, onko alueen rauhan vakiinnuttamisessa todellakin edistytty yhtä pitkälle kuin olimme toivoneet.
Hyvä jäsen Gollnisch, olen kuitenkin sitä mieltä, että Makedonian operaation johdon ottaminen Natolta on historiallinen tapahtuma. Vaikka kyseinen yksikkö onkin hyvin pieni, tämä on silti ennakkotapaus, sillä nyt määritetään rakenteet ja keinot, joita voimme myöhemmin hyödyntää. Tästä syystä uskon, että tämä on tärkeä askel tiellä kohti eurooppalaista puolustuspolitiikkaa.
Unioni ottaa nyt ensimmäisen kerran vastuulleen sotilaallisia rauhanturvatehtäviä entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa. Mitkä ovat parlamenttien tehtävät tämänkaltaisissa operaatioissa? Eräs demokraattisen politiikan periaate on se, että sotilasoperaatiot voidaan panna toimeen vain suoraan valitun parlamentin mandaatilla. Makedonian operaatiossa kansalliset parlamentit antoivat sille mandaattinsa. Kun Euroopan puolustuspolitiikka kehittyy edelleen, tulevaisuudessa mandaatit on saatava myös Euroopan parlamentilta, ja siksi odotamme ensinnäkin, että neuvosto tekee sen, mitä siltä on jo pyydetty, ja täyttää tämän pyynnön jo tänään antamalla todella kattavaa tietoa, ja toiseksi odotamme, että valmistelukunta antaa parlamentille selvän, yksiselitteisen ja pysyvän aseman tulevassa perustuslaillisessa sopimuksessa.
Poliittisten johtajien on varmistettava, että kenttäjoukot eivät altistu tarpeettomille vaaroille. Mistä tällaiset tarpeettomat vaarat sitten johtuvat? Ne johtuvat virheellisistä määräyksistä, puutteellisista johtamisrakenteista tai riittämättömistä varusteista. Tämän näkökohdan valossa haluaisin esittää muutamia kysymyksiä niin neuvostolle kuin komissiollekin. Ensinnäkin miten Yhdysvaltain Makedonian-joukkojen toiminnan lakkauttaminen muuttaa tilannetta? Eikö tiettyjen voimavarojen puuttuminen vaaranna sotilaidemme turvallisuutta?
Toinen kysymykseni koskee päätösten täytäntöönpanoa. Luotatteko siihen, että neuvoston tekemät päätökset pannaan täytäntöön Naton voimavaroilla, ja että, kun päätökset on pantava viipymättä täytäntöön myös käytännössä, tämä komentolinja todellakin toimii riittävän nopeasti?
Kolmas kysymykseni liittyy operaation niin siviili- kuin sotilastoimienkin kustannuksiin. Mielestäni sekä valmistelukunnassa että uudessa perustuslaillisessa sopimuksessa on tulevaisuudessa mahdollistettava se, että operaation sotilastoimien kustannukset, kuten myös siviilitoimien kustannukset, katetaan Euroopan unionin budjetista.
Lopuksi haluaisin sanoa, että tämänaamuisessa Irak-keskustelussa totesimme, miten riittämätön Euroopan unionin ulko- ja turvallisuuspolitiikka voi edelleenkin olla, mutta samalla haluaisin tuoda julki toiveeni siitä, että voimme jatkossa osoittaa, että Euroopan unionilla on valmiudet edistää osaltaan rauhan säilymistä edes Euroopan unionin lähiympäristössä, Euroopan ytimessä ja sydämessä - johon Balkanin maat kuuluvat.
Swoboda (PSE).
Arvoisa puhemies, minäkin olen syvästi järkyttynyt Serbian pääministerin Djindjicin murhasta. Vain muutama kuukausi sitten kävin hänen kanssaan pitkällisen keskustelun hänen Belgradin virka-asunnossaan. Häneen mahdollisesti kohdistetusta arvostelusta huolimatta - jota voitaisiin esittää kenestä tahansa valtiomiehestä - hän edusti taloudellista kehitystä, poliittista uudistusta ja yhteistyötä Haagin tuomioistuimen kanssa. Hän toteutti merkittäviä edistysaskelia niin Serbian yhteiskunnan kuin Serbian poliittisen järjestelmänkin lähentämisessä läntisiin perusarvoihin. Mitä tahansa tämän salamurhan taustalla Serbiassa ja Montenegrossa onkin, tämä osoittaa, miten epävarma tilanne alueella on.
Tilanne on edelleen epävakaa myös Makedoniassa, kuten todellakin näimme vaalien aikaan, vaikka uusi koalitiohallitus, jossa albaanipuolue ja Makedonian slaavipuolue - tämän ilmaiseminen tuottaa aina vaikeuksia - tekevät yhteistyötä, onkin toistaiseksi osoittautunut hyvinkin kestäväksi. Jopa entiset taistelijat - joiden osallistumista arvostelin jyrkästi - ovat ainakin tähän asti olleet hyvin vakuuttavia julistaessaan halukkuuttaan tehdä yhteistyötä ainakin teoriassa ja osallistua parlamentaariseen toimintaan.
Myös ympäröivien alueiden tilanne on arveluttava, kuten Presevon laaksossa tehdyt aseelliset hyökkäykset todistavat. Rauhaa ei ole vielä vakiinnutettu. Pääministeri Djindjicin murha on jälleen kerran tehnyt sen meille täysin selväksi.
Kannatan myös ehdottomasti Balkanin nykyisen turvallisuuspolitiikan ja sotilastoimien asteittaista eurooppalaistamista - kutsukaamme sitä todellakin siten. On useita asioita, joista voimme oikeutetusti syyttää Yhdysvaltoja - toisinaan syytteet voivat olla perusteettomia, mutta monet ovat perusteltuja -, mutta meidän on myös otettava vastuu siitä, mitä omalla takapihallamme tapahtuu. Siksi tämä toimintalinja on mielestäni ehdottomasti oikea ja ensisijaisen tärkeä, vaikka se voikin tuntua vähäpätöiseltä. On myös hyvä, että operaatio toteutetaan maassa, joka ei tällä hetkellä ole kriisitilanteessa vaan jossa on vain satunnaisia konflikteja ja jossa on siksi mahdollista suoriutua hyvin annetusta tehtävästä.
Liittyen siihen, mitä jäsen von Wogau sanoi, haluaisin vielä kerran korostaa sitä, että paikallisen komentoryhmän on voitava joustaa riittävästi operaatioissaan, sillä kyse ei ole pelkästään paikalle saapuvasta sotilasyksiköstä, vaan tämän yksikön olisi myös tuettava väestöä ja autettava sitä elämään keskenään ja ratkaisemaan kiistat rauhanomaisesti siten, että vältetään ajautuminen konfliktiin ja varsinkin aseelliseen yhteenottoon.
Lopuksi minun on muistutettava teitä vielä yhdestä asiasta: ulkopolitiikan edellytyksenä on, että meillä on käytettävissä hyvät ja tehokkaat välineet sekä tarvittavat voimavarat. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, te tiedätte sen. Luettelen seuraavaksi, millä tavoin Euroopan unioni on tällä hetkellä edustettuna Makedoniassa, joka on pieni maa: sitä edustaa puheenjohtajavaltio, komission edustaja, yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja, jälleenrakennusvirasto ja nyt myös sotilasyksikkö. On hienoa, jos näiden yhteistoiminta sujuu, mutta pyydän teitä miettimään keinoja jäsennellä välineitämme paremmin sen sijaan, että annamme tälle pienelle maalle sen kuvan, ettemme itsekään tiedä, minne olemme menossa, jotta yhteiseen eurooppalaiseen kieleen ja yhteisiin eurooppalaisiin välineisiin pohjautuva ulkopolitiikkamme tunnustettaisiin yleisesti.

Laschet (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, ennen vuotta 1999 ei ollut olemassa minkäänlaista Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa. Se syntyi Balkanilla saamiemme opetusten seurauksena. Tuolloin vuoden 1999 Kosovon konfliktin aikana opimme, että kykenemme puhumaan yhdellä äänellä vuosikymmenen kestäneen riitasoinnun jälkeen. Jos Amerikan yhdysvallat olisi sanonut, että asia kuuluu Euroopalle ja meidän on ratkaistava asia itse, meillä ei olisi ollut siihen valmiuksia. Siksi nämä yhteiset toimintajoukot on otettava käyttöön vuoteen 2003 mennessä, ja tällaisten tehtävien aloittaminen, joskin vain pienellä operaatiolla, on mielestäni tärkeä askel eurooppalaisessa yhdentymispolitiikassa, kun samalla korostetaan sitä, että operaatio toteutetaan yhteistyössä amerikkalaisten ja Naton kanssa eikä näitä vastaan.
Tässä vaiheessa on entistäkin tärkeämpää ottaa asianmukaisesti huomioon Euroopan unionin toimielimet ja toimia sen toimielinrakenteen puitteissa. Tätä silmällä pitäen parlamentti ja neuvosto sopivat 25. marraskuuta 2002 talousarviomenettelyn yhteydessä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan rahoittamista koskevasta julkilausumasta, jossa korostetaan ensinnäkin sitä, että parlamentille on annettava tietoa kaikista yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan perusvaihtoehdoista ja niiden taloudellisista vaikutuksista. Tähän päivään mennessä neuvosto ei ole kertaakaan noudattanut tätä vaatimusta, mutta tulevaisuudessa näin tehdään ja parlamentille on toimitettava asiasta erillinen yhteenveto 15. kesäkuuta mennessä.
Toiseksi ei riitä, että neuvosto tekee näin vain kerran vuodessa, vaan aina kun neuvosto tekee ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla menoja aiheuttavan päätöksen, sen on välittömästi ja joka kerta annettava arvio suunnitelluista menoista. Tästä uudesta toimenpiteestä sovittiin marraskuussa. Olemme tyytyväisiä siihen, että epäröityään ensin puheenjohtajavaltio Kreikka sitoutui viimeisimmässä parlamentin kuulemistilaisuudessa asettamaan parlamentin käyttöön kaikki ne tiedot, joita se ensin kieltäytyi antamasta, myös kustannuksia ja henkilöstöä koskevat tiedot. Mielestäni tämä on tärkeä päätös, jolla täydennetään parlamentin osallistumisoikeutta koskevaa poliittista periaatepäätöstä.
Olemme täysin tietoisia siitä, että vaikka Länsi-Euroopan unioni onkin yhdentynyt Euroopan unioniin, sen parlamentaarista edustajakokousta ei ole lakkautettu, sillä kansallisten parlamenttien on jatkossakin tavattava säännöllisesti, koska Euroopan parlamentti ei ole vielä saanut valvontaoikeuksia. Tämä esimerkki osoittaa, että olemme jo nyt osallisina tällä alalla. Näiden toimien kehittäminen ja Euroopan parlamentin oikea-aikainen kuuleminen tulevista operaatioista, kuten vakautusjoukkojen toimeksiannon johdon ottamisesta, on tärkeä askel, ja yhdyn varauksetta siihen, mitä jäsen von Wogau totesi tämän periaatteen vahvistamisesta Euroopan perustuslaissa.
Volcic (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Euroopan unionin ensimmäinen sotilasoperaatio osuu historialliseen hetkeen samalla, kun Balkanin epävakaus, ikävä kyllä, mahdollisesti jatkuu, mikä osoittaa, miten hauraat sen rakenteet ovat. Serbian johtajat ovat viime aikoina turvanneet itsensä tiukin turvatoimin, sillä he tietävät, että suurin vaara uhkaa silloin, kun tilanteen normalisoimiseen tähtäävät toimet vauhdittuvat. Siinä on valitettavasti kuitenkin epäonnistuttu.
Zoran Djindjicin murhan seurauksena kohta äänestettävään päätöslauselmaan on esitetty muutamia tarkistuksia. Ehdotettu kahden kuukauden ajanjakso on mielestäni liian lyhyt, jotta Euroopan yhteisö voisi valvoa alustavasti operaation tuloksia.
Komission jäsen Patten totesi tänä aamuna eräässä toisessa asiayhteydessä Euroopan unionin toimista puhuessaan, että hallitusten välinen sotilaallinen ja poliittinen yhteistyö on tehotonta, ja hänen mielestään sen puitteissa tehdään jokseenkin epäyhtenäisiä aloitteita. Tämä on selvästi totta, ja meidän olisi pantava se merkille. Olemme nyt kuitenkin päättäneet käynnistää toimet Makedoniassa, ja kävi miten kävi meidän on selkeytettävä muutamia näkökohtia ja keskusteltava niistä parlamentissa. Olemme saaneet uutta tietoa aiheesta viimeisen tunnin aikana ja kuulemme ehkä lisää myöhemmin. Haluaisin tietää esimerkiksi komentorakenteiden toiminnasta, Brysselin tukikohdasta, Naton ja Euroopan unionin osastojen välisistä suhteista, kustannusten jaosta ja tietenkin siitä, missä määrin Makedonian hallituksen ja armeijan kanssa on tehty tai suunniteltu tehtävän yhteistyötä. Sotilasmenot kuuluvat kansallisten parlamenttien vastuulle, mutta Euroopan unionin olisi johdettava yhteisten tukikohtien rahoitustoimia, ja parlamentin olisi harjoitettava valvontatehtäväänsä.

Van Orden (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tämänaamuisessa Irakia koskevassa keskustelussa kiinnitin huomiota Ranskan pyyteelliseen asialistaan. Olen syvästi kiintynyt tähän maahan, mutta sen ulkopolitiikka sisältää muutamia hyvin vaarallisia elementtejä. Eräs sen päätavoitteista on sulkea Yhdysvallat Euroopan turvallisuustoimien ulkopuolelle.
Tämän politiikan pääväline on Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikka, jota muut muutoin järkevät Euroopan maat on houkuteltu kannattamaan. Niille on esitetty valheellinen kuvaus. Ironista, mutta syytän tästä yhtä paljon pääministeri Blairia, sillä hän näytti vihreää valoa EU:n puolustuspolitiikalle Saint-Malossa vuonna 1998 ja pahensi virhettään kuukausi sitten Le Touquet'ssa.
Erillisen Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan olemassaolo on epäilemättä heikentänyt osaltaan Naton kannattajien yhdenmukaisuutta ja lisännyt viime aikoina syntyneitä hyvin vahingollisia kiistoja. Neuvottelematta asianmukaisesti Yhdysvaltojen kanssa Euroopan unioni on nyt valmistelemassa Naton operaation johdon ottamista entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa, ja suunnittelee ilmeisesti ottavansa vastuulleen sotilasvelvoitteita Bosniassa.
Tämä perustuu siihen omituiseen ajatukseen, että jos perustamme erillisen EU:n päätöksentekorakenteen, estämme Naton apulaiskomentajaa keskittymästä tehtäviinsä antamalla hänelle kaksi poliittista isäntää ja kiinnitämme erilaiset merkit Balkanilla samoissa joukoissa toimivien sotilaiden hihoihin, lisäämme jollain tavoin Naton voimavaroja. Jäsen Gollnischin tiedoksi kerrottakoon, että Makedonian joukoissa on vain 30 amerikkalaista sotilasta, eikä yksikään heistä ole taistelujoukoissa.
Jotta Euroopan unioni voisi nostaa oman lippunsa sotilasoperaatiossa, tässä typerässä näytelmässä sen on turvauduttava Naton apuun operaatiosuunnitelmassaan tai saadakseen vahvistusta tai voidakseen vetäytyä, jos tämä Makedonian suhteellisen vaaraton operaatio osoittautuukin luultua vaarallisemmaksi. Tämänpäiväiset traagiset tapahtumat osoittavat kuitenkin, miten äärettömän räjähdysaltis Balkanin tilanne edelleenkin on.
Luotuaan tarpeettoman ja keinotekoisen sotilaallisen jaon EU:n ja Naton on täytynyt kuluttaa kaksi vuotta neuvotteluihin ja järjestelyihin, jotta päästäisiin sopimukseen Euroopan unionin ja Naton yhteistyömuodoista. Tosiasiassa se, että EU ottaa vastuulleen entisessä Jugoslavian tasavallassa toteutettavan Naton operaation kuin jossakin satukirjassa, ei lisää mitenkään EU:n sotilaallisia voimavaroja. Sillä ainoastaan mahdollistetaan Naton eurooppalaisten ja pohjoisamerikkalaisten jäsenten poliittinen jako juuri sellaisena ajankohtana, jona niiden olisi istuttava saman pöydän äärellä.
Miten paljon yksinkertaisempaa olisikaan, että Ranska liittyisi uudestaan puolustusliiton integroituun sotilasrakenteeseen, jolloin kaikki olisivat tyytyväisiä. Sen sijaan, että läntinen puolustusliitto perustaa uusia sisäisiä yksikköjä, sekä pohjoisamerikkalaisten että samanmielisten eurooppalaisten on tehtävä välttämättömät poliittiset ja aineelliset sitoumukset vahvistaakseen Natoa läntisen turvallisuuden puolustamisen päävälineenä. Naton toimintaa on edistettävä Euroopan sotilaallisella panoksella entiseen tapaan, ja meidän on alettava kehittää uudelleen yhteistä läntistä strategista kulttuuria ennen kuin on liian myöhäistä.

Papandreou
Kiitän arvoisia parlamentin jäseniä heidän huomautuksistaan ja mielipiteistään. Alkuun haluaisin sanoa menettelystä, että neuvosto kunnioittaa täysin perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan antaa tietoa parlamentille ja kuulla parlamenttia yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevissa kysymyksissä.
Uskomme Euroopan parlamentin tärkeään rooliin ja avoimiin, tietoon perustuviin suhteisiin. Juuri siksi olen täällä tänään neuvoston puheenjohtajana ja siksi komission jäsen Patten on täällä tänään; olemme täällä kertoaksemme parlamentille yksityiskohtaisesti entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa toteutettavaksi suunnitellusta operaatiosta ennen kuin ryhdymme toimiin.
Panen merkille jäsen Brokin huomautukset ja haluaisin vakuuttaa hänelle, että tutkimme jokaisen perustamissopimuksen säännöksiin sisältyvän mahdollisuuden tehostaa asianmukaista tiedottamista parlamentille ja antaa tietenkin Euroopan kansalaisille vastuullisesti tietoa parlamentin välityksellä.
Olen samaa mieltä jäsen Wiersman kanssa siitä, että nyt toteutettava poliittinen ja sotilaallinen operaatio on tärkeä koe Euroopan unionille, ja siksi teemme kaikki mahdolliset varotoimet sen varmistamiseksi, että se on sekä uskottava että menestyksekäs.
Jäsen Ludfordille vastaan, että olen pitkälti samaa mieltä siitä, mitä hän totesi. Balkanin ongelmat eivät ole ohi, ja kuten komission jäsen Patten sanoi, Euroopan unioni on todellakin onnistunut kehittämään alueelle yhden ainoan, vahvan toimintatavan. Meidän, jäsenvaltioiden tai Euroopan unionin muiden keskeisten toimielinten, välillä ei ole mielipide-eroja tämän strategian eikä uskoakseni sen soveltamisen suhteen. Mielestäni tämä osoittaa, että yhteinen ulkopolitiikkamme on tullut täysi-ikäiseksi ainakin tällä alueella, ja sen merkitys lisääntyy kehittäessämme sitä edelleen.
Haluaisin korostaa myös sitä, että Balkanin ongelmat ovat hyvin monimutkaisia. Järjestäytynyttä rikollisuutta koskeva kysymys, johon jäsen Ludford viittasi, yhteistyö Jugoslavian alueen kansainvälisen rikostuomioistuimen (ICTY) kanssa, oikeusvaltioperiaate, korruptio, alueellinen yhteistyö, välttämättömät verkostot, liikenne, energia, tietotekniikka; nämä ovat kaikki ensisijaisen tärkeitä osa-alueita alueen vakaudelle ja kehittymiselle sekä alueen yleiselle lähentymiselle Euroopan unioniin.
Sekä komissio että puheenjohtajavaltio ovat järjestämässä Thessalonikin huippukokousta näiden suuntaviivojen mukaisesti, ja niiden nimenomaisena tavoitteena on jatkaa ja edistää näiden maiden yhdentymistä eurooppalaiseen perheeseen ja vauhdittaa sitä laatimalla tarvittaessa välillemme uusi sopimus, jossa vaadimme niitä edistymään vakaasti ja keskittymään unionin ennakkoehtojen täyttämiseen ja todelliseen edistykseen toteuttamalla erityisiä toimenpiteitä, uudistuksia ja muutoksia ja, kuten jäsen Ludford totesi, tarkastelemaan järjestäytyneen rikollisuuden kaltaisia ongelmia, ja voimme osaltamme vahvistaa, että pidämme kiinni niille useissa neuvoston huippukokouksissa esittämistämme lupauksista ottaa ne jonain päivänä Euroopan unionin jäseniksi.
Haluaisin sanoa jotain myös Kreikan ulkoministerin ominaisuudessa. Mitä tulee nimeen, kukaan meistä ei ole tyytyväinen nimeen "entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia". Haluaisin kuitenkin sanoa, että tämä nimi on kompromissin ja YK:n sisäisten neuvottelujen tulos. YK on hyväksynyt sen maan viralliseksi nimeksi, ja kansainväliset järjestöt ovat ottaneet sen käyttöön väliaikaisena nimenä. Nimiasia on tietenkin saatava päätökseen mahdollisimman nopeasti, ja siitä neuvotellaan itse asiassa parhaillaan YK:ssa. Olen asiasta täysin samaa mieltä, ja olemme valmiita ja halukkaita jatkamaan ja vauhdittamaan neuvotteluja toisen osapuolen kanssa, jotta täytetään molempien osapuolten toiveet ja, kuten sanoin, löydetään molempia osapuolia tyydyttävä ratkaisu.
Jäsen Gollnischille, joka totesi osittain virheellisesti, ettei nimi pidä sisällään aluevaatimusta, vastaan, että koko ongelma juontaa valitettavasti siihen, että historiallisesti nimeä on käytetty aluevaatimusten esittämiseen. Ajatus Suur-Makedoniasta on valitettavasti ollut hengissä viime päiviin asti, ja siksi ilmaisulla "Makedonia" on viitattu selvästi rajojen muuttamiseen ja naapurimaiden alueiden sulauttamiseen. Onneksi kysymys on nyt ratkaistu; olemme saattaneet päätökseen ainakin tämän historiallisen näkökohdan. Erityisen tärkeää on myös se, että Kreikan ja entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian kahdenvälisissä suhteissa on viime vuosina tehty vaikuttavia parannuksia. Olemme sijoittaneet entiseen Jugoslavian tasavaltaan Makedoniaan enemmän kuin kukaan muu ja olemme jatkuvasti tukeneet sen alueellista koskemattomuutta, hyvinvointia ja yhdentymistä Eurooppaan sen viime kuukausina ja vuosina kokemien vaikeiden vaiheiden aikana.
Olen jäsen Swobodan kanssa samaa mieltä siitä, että pääministeri Djindjic teki rohkeita päätöksiä Jugoslavian alueen kansainvälistä rikostuomioistuinta (ICTY) ja demokraattista uudistusta koskevissa kysymyksissä sekä hiljattain Kosovoa koskevissa kysymyksissä; pääministeri Djindjicin ja Kosovon johdon välillä oli määrä aloittaa keskustelut Kosovon lopullisen aseman sijaan Belgradin ja Pristinan välisistä tärkeistä käytännön järjestelyistä. Mielestäni hänen kuolemansa velvoittaa meitä tukemaan edelleen Jugoslavian, Serbian ja Montenegron uudistusvoimia ja demokraattisia voimia sekä auttamaan niitä lähentymään Eurooppaa.
Vastauksessani jäsen Swobodalle haluaisin korostaa sitä, että entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa toteutettava operaatio on hyvä esimerkki Euroopan unionin toimielinten onnistuneesta yhteistyöstä. Toimielinten välinen koordinointi on moitteetonta, ja olen varma, että komission jäsen Patten on tästä samaa mieltä, eikä ainoastaan omien toimielintemme välillä vaan myös Euroopan unionin ja Yhdysvaltain sekä muiden organisaatioiden, kuten ETYJ:n ja Euroopan neuvoston välillä. Tämä osoittaa, että kansainvälisten kriisien ratkaisemiseksi on tarpeen tehdä monenkeskistä ja tiivistä yhteistyötä. Kun teemme tämänkaltaista yhteistyötä ja koordinoimme toimiamme tällä tavoin, olemme mielestäni tehokkaampia.
Panen merkille jäsen Laschetin huomautukset Länsi-Euroopan unionin parlamentaarisesta edustajakokouksesta. Myös minä olen yhteydessä Länsi-Euroopan unionin ylimpään virkaportaaseen, ja tarkastelemme tämänkaltaisia kysymyksiä Euroopan tulevaisuutta koskevassa keskustelussa.
Haluaisin myös kommentoida muutamaa jäsen Laschetin, von Wogaun ja Van Ordenin esittämää kysymystä, jotka koskevat yhteistyötämme Yhdysvaltain kanssa, Euroopan unionin ja Naton välisiä päätöksentekomekanismeja sekä operaatioiden vaarallisuutta. Ensinnäkin Euroopan unionin päätöksentekomekanismia, ETPP-mekanismia, testataan nyt ensimmäisen kerran etenkin sotilasoperaatioiden kannalta. Luotamme kuitenkin täysin sovittujen menettelyjemme tehokkuuteen, ja tämän ensimmäisen operaation toteuttaminen Naton voimavaroja käyttäen on osaltaan vauhdittanut päätöksentekoa, kuten myös yhden jäsenvaltion, Ranskan, valinta toimintaa johtavaksi valtioksi, millä turvataan operaation yhtenäisyys ja komentorakenne.
Mitä tulee sotilasoperaatioon ja siihen luontaisesti liittyviin vaaroihin, jokaisessa sotilasoperaatiossa on luontaisia vaaroja, joita ei voida välttää. Kuten totesin julkilausumassani, tässä operaatiossa teemme jatkossakin yhteistyötä Naton kanssa ja olemme suunnitelleet käyttävämme Naton voimavaroja, jos tilanne pahenee. Naton Skopjen henkilöstö jatkaa toimintaansa samoin kuin KFOR REAR -henkilöstö. Tämän pohjalta ja tähän mennessä esitettyjen arvioiden perusteella riskit ovat mielestämme suhteellisen pieniä.
Lopuksi tarkastelen operaation rahoittamista. Kuten tiedätte, yhteisön talousarviosta ei myönnetä varoja puolustusmenoihin, ja siksi entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa toteutettavan operaation rahoitus tulee jäsenvaltioita. Olisi tietenkin järkevää, jos ETPP:n alaiset tulevat operaatiot voitaisiin rahoittaa unionin talousarviosta, mutta se edellyttäisi toimielinuudistusta.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, päätän puheenvuoroni tähän huomautukseen ja kiitän teitä tarkkaavaisuudestanne. Voitte luottaa siihen, että olen käytettävissänne ajan salliessa ja aion ehdottomasti pitää teidät ajan tasalla kaikista alaa koskevista menettelyistä, päätöksistä tai kehityskuluista.

Puhemies.
Hyvät parlamentin jäsenet, olen vastaanottanut työjärjestyksen 37 artiklan mukaisesti käsiteltäväksi jätetyn ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan päätöslauselmaesityksen (B5-0157/2003) tästä aiheesta.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma lentoyhtiöiden Yhdysvaltojen maahanmuuttoviranomaisille toimittamista henkilötiedoista.

Patten
Arvoisa puhemies, mikäli sallitte, kuten taululla lukee, niin tämä komission jäsen - joka ei ole yhtä hyvin perillä asioista kuin kollegansa - voisi aloittaa keskustelun, minkä jälkeen kollegani, komission jäsen Bolkestein jatkaa. Asiahan koskee molempien toimialoja. Toistan, mitä sanoin edellisen keskustelun alussa, ja esitän parlamentille anteeksipyyntöni: minun on valitettavasti poistuttava varhain, mutta arvoisa kollegani on paikalla keskustelun loppuun asti. Selvitin edellisessä keskustelussa, että minun on määrä lentää Kroatiaan ja Belgradiin tänään iltapäivällä. Tiedän, että parlamentti ymmärtää asian eritoten tämän päivän traagisten tapahtumien vuoksi.
Siirryn nyt itse asiaan. Yhdysvaltain kongressi antoi 19. marraskuuta 2001 lain nimeltä "Aviation and Security Act", joka on osa Yhdysvalloissa syyskuun 11. päivän 2001 jälkeen laadittua säädöskokonaisuutta. Lain ensisijaisena tarkoituksena on vahvistaa kansallista turvallisuutta erityisesti liikennettä koskevilla turvatoimenpiteillä. Päätavoitteena on ehkäistä terroristihyökkäyksiä tunnistamalla mahdolliset hyökkääjät ennen, kuin nämä saapuvat maahan.
Yhdysvaltain kongressi vaati näin ollen, että liikenteenharjoittajien on annettava pyynnöstä matkustajien nimiluettelossa olevat tiedot Yhdysvaltojen tulliviranomaisille.
Komissio on Yhdysvaltojen tapaan huolissaan turvallisuudesta. Yhdysvaltojen toimet ovat kuitenkin herättäneet huolta tietosuojasta annetun yhteisön lainsäädännön ja jäsenvaltioiden lakien noudattamisesta. Atlantin yli lentävät lentoyhtiöt ovat vaarassa joutua kahden, keskenään ristiriidassa olevan lainsäädännön väliin ja saattavat joutua kärsimään suuria tappioita Yhdysvaltojen uhkaamien vakavien seuraamusten takia. Seuraamuksena voidaan määrätä esimerkiksi sakkoja tai laskeutumisoikeudet voidaan evätä. Vuosittain noin 10-11 miljoonaa matkustajaa voisi joutua kärsimään lentoliikenteen katkoista sekä aikaa vievistä "jälkitarkastuksista", joita Yhdysvallat on suunnitellut ottavansa käyttöön maahantulon yhteydessä. Lisäksi on vaara, että vastoin vaatimuksia toimivien lentoyhtiöiden katsottaisiin olevan vaarallisempia turvallisuudelle, jolloin matkustajien määrä saattaisi vähentyä reilusti.
Panokset olivat siis hyvin korkeat. Jos asiassa ei olisi toimittu, seuraukset olisivat olleet äärimmäisen vakavat. Meidän oli varmistettava parhaamme mukaan, että Euroopan unionin kansalaisten tärkeää oikeutta yksityisyyteen kunnioitettiin yhtä lailla kuin tarvetta turvata tuhannet työpaikat lentoyhtiöissä ja muissa asianosaisissa yhtiöissä, kuten matkatoimistoissa. Haluan vakuuttaa parlamentille, että Euroopan komissio on tehnyt alusta alkaen kaikkensa yrittääkseen käynnistää Yhdysvaltojen kanssa neuvottelut siitä, miten löydettäisiin molempien lainsäädäntöjen mukainen ratkaisu, jolla varmistettaisiin oikeusvarmuus kaikkien asianosaisten kannalta.
Euroopan komissio on kantanut vastuunsa: komissio on käynyt viime viikkojen aikana vaikeita neuvotteluja päästäkseen umpikujasta, joka oli seurausta siitä, että Yhdysvallat suhtautui aluksi asioihin väheksyen eikä vastannut kysymyksiimme.
Euroopan komissio oli itse asiassa ottanut asian esille Yhdysvaltojen kanssa moneen otteeseen. Asiaa painotettiin erityisesti sen jälkeen, kun Yhdysvaltojen tulliviranomainen antoi 19. kesäkuuta 2002 väliaikaisen määräyksen, johon sisältyivät konkreettiset täytäntöönpanomenetelmät. Komission toimien ansiosta Yhdysvallat lykkäsi ensin uusien vaatimusten voimaantuloa helmikuun 5. päivään ja suostui sitten luopumaan maaliskuun 5. päivään asti seuraamuksista, joita langetettaisiin vaatimuksia rikkoville lentoyhtiöille.
17.-18. helmikuuta pidettiin korkean tason tapaaminen matkustajien nimiluetteloissa olevien henkilötietojen luovuttamisesta. Molemmat osapuolet antoivat yhteisen julistuksen, jossa luetellaan toimet, joihin on ryhdyttävä, jotta asiassa päästään molempia osapuolia tyydyttävään ja oikeusvarmuuden takaavaan ratkaisuun.
Asiasta keskusteltiin uudelleen 4. maaliskuuta, minkä jälkeen Yhdysvallat on antanut ylimääräisen lupauksen arkaluonteisten tietojen käsittelystä ja suojasta.
Tiedän, että komission tähän mennessä toteuttamien toimien oikeusperustasta on herännyt kysymyksiä, jotka ovat ilmeisesti syntyneet väärinkäsityksen perusteella, kuten kollegani Bolkestein selvittää yksityiskohtaisesti. Toistaiseksi asiassa ei ole tehty "sopimusta" tai "päätöstä". Sen sijaan olemme käynnistäneet tiiviin vuoropuhelun Yhdysvaltojen viranomaisten kanssa tarkoituksenamme saada riittävät takeet siitä, että Yhdysvallat käsittelee ja käyttää kyseisiä tietoja asianmukaisesti.
Molemmat osapuolet ovat nyt sitoutuneet jatkamaan neuvotteluja, jotta asiaan löydetään oikeusvarmuuden takaava ratkaisu. Mahdollisuus neuvotteluihin annetaan tietosuojadirektiivissä: neuvottelu on ensimmäinen ja välttämätön toimi direktiivin 25 artiklan 6 kohdassa tarkoitetun tietosuojan riittävän tason toteamiseksi. Komiteamenettelyjen mukaisesti komission päätösluonnoksesta on sen jälkeen keskusteltava parlamentissa ennen päätöksen tekemistä.
Tähän mennessä olemme saaneet Yhdysvalloilta väliaikaiset lupaukset siitä, miten se suojaa saamansa henkilötiedot. Lisäksi Yhdysvallat on tehnyt erityisen sitoumuksen, ettei se käytä mitään arkaluonteisia tietoja profilointiin.
Ennen kuin luovutan puheenvuoron kollegalleni, joka antaa parlamentin jäsenille yksityiskohtaisemmat tiedot asiasta, haluaisin pyytää parlamenttia tunnustamaan, että komission toimet ovat olleet huomattavia ja että niillä on saavutettu tähän mennessä myönteisiä tuloksia - vaikka lopulliset päätökset onkin vielä tehtävä. Toivon, että parlamentti yhdistää voimansa kanssamme, jotta Euroopan unionin kansalaiset saavat Yhdysvalloilta tarvittavat vakuudet tietojen suojaamisesta. Näin ongelmaan voidaan löytää pysyvä ratkaisu.
Haluaisin tehdä lopuksi yhden henkilökohtaisen huomautuksen. Kaikki parlamentin jäsenet tietävät, että syyskuun 11. päivän tapahtumat aiheuttivat todellisen haavoittuvuuden tunteen ja ?okin Yhdysvalloissa. Parlamentti tunnustaa, että Yhdysvalloissa on tarve ottaa käyttöön toimenpiteitä, joilla varmistetaan, että terroristihyökkäyksiä on tulevaisuudessa vähemmän eikä enemmän. Kuten monet parlamentin jäsenistä, myös minä olen kotoisin maasta, jonka on pitänyt ryhtyä toimiin torjuakseen terrorismin uhkaa. Siispä toivon, että saamme Yhdysvallat mukaan jo hyvin varhaisessa päätöksenteon vaiheessa, kun turvallisuuskysymyksistä keskustellaan. Jos pystymme käymään vuoropuhelua varhaisessa vaiheessa, on helpompi välttää poliittiset vaikeudet, jollaisia meillä oli ajoittain viime vuonna. Välillämme ei pitäisi olla mitään eroja siinä, miten tärkeänä turvallisuustoimien käyttöönotto nähdään, sillä molemmat osapuolet pitävät toimia järkevinä. Olisi helpompaa, jos voisimme keskustella toimista avoimesti ja varhaisessa vaiheessa.

Puhemies.
Arvoisa komission jäsen, haluaisin käyttää tilaisuutta hyväkseni ja vakuuttaa teille, ettei puhemiehen tarkoituksena ollut estää teitä käyttämästä puheenvuoroa. Meille kuitenkin ilmoitettiin, että ajan puutteen vuoksi teidän piti lähteä aiemmin.

Alavanos (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, kyseessä on tietenkin komission julkilausuma, joka koskee kuitenkin hyvin tärkeää kysymystä, jolla on poliittisia seurauksia. Julkilausuma koskee Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisiä suhteita, ja tilanteessa vaaditaan lainsäädännöllistä ratkaisua, kuten komission jäsen Patten totesi. Neuvoston on osallistuttava kaikkiin lainsäädännöllisiin ratkaisuihin. Ettekö ole sitä mieltä, että neuvoston olisi oltava läsnä, kun asiaa käsitellään, jotta se voi ilmaista halutessaan kantansa?

Puhemies.
Arvoisa jäsen Alavanos, olen tietenkin ottanut huomautuksenne huomioon, ja aiomme tutkia tarkkaan, mitä oikein on meneillään. Alussa kuitenkin sovittiin, että komissio antaisi asiasta julkilausuman.

Bolkestein
Arvoisa puhemies, haluaisin lisätä seuraavat seikat siihen, mitä komission jäsen Patten juuri sanoi.
Yhdysvaltojen uusi laki, jossa vaaditaan Yhdysvaltoihin, Yhdysvalloista tai Yhdysvaltojen kautta lentäviä lentoyhtiöitä antamaan sähköisessä muodossa matkustajien nimiluettelossa olevat tiedot, herättää lukuisia kysymyksiä, joita ovat esimerkiksi terrorismin torjunta, yksityisyyden suoja, lentoyhtiöidemme kilpailukyky, laillisten lentomatkustajien turvallisuus ja mukavuus sekä Euroopan ja Yhdysvaltojen väliset suhteet yleensä.
On välttämätöntä tarkastella yhdessä kaikkia näitä kysymyksiä ja löytää tasapuolinen ratkaisu. On myös välttämätöntä toimia käytännöllisesti, ei teoreettisesti. Kehotan ensiksi meitä toimimaan yhdessä, jotta saavutetaan paras mahdollinen tulos, jolla täytetään tarve torjua terrorismia kunnioittaen samalla käytännössä tietosuojaa ja vahingoittamatta lentoyhtiöidemme kaupallisia etuja tai aiheuttamatta hankaluuksia laillisille lentomatkustajille.
Komissio on hyvin tyytyväinen saadessaan puhua parlamentille asiasta. Teknisten kysymysten taustalla on muutamia perustavanlaatuisia turvallisuuteen ja kansalaisoikeuksiin liittyviä kysymyksiä, joita kaikkien demokraattisten valtioiden on pohdittava. On hyvin tärkeää keskustella kysymyksistä vaaleilla valittujen parlamentin jäsenten kesken.
Parlamentin käsittelemässä päätöslauselmaesityksessä moititaan komissiota siitä, ettei tämä tiedottanut parlamentille asiasta tai kuullut parlamenttia aiemmin. Komissio hyväksyy nuhteet. Se ei aikonut salata asiaa, vaan pikemminkin oli kyse siitä, milloin asia saatettaisiin parlamentin tietoon ja missä muodossa.
Meillä on vain vähän aikaa. En esitä pitkäveteistä asiatietoon perustuvaa julkilausumaa, vaan kiinnitän parlamentin huomion kahteen asiakirjaan, jotka komissio on saattanut sen ulottuville.
Ensimmäinen asiakirjoista on yhteinen julistus, jossa selvitetään yhteistuumin komission korkeiden virkamiesten ja Yhdysvaltojen tulliviranomaisten kesken 17.-18. helmikuuta 2003 käytyjä keskusteluja. Toinen asiakirja on 4. maaliskuuta annettu Yhdysvaltojen tulliviranomaisten julkilausuma, joka koskee lupauksia arkaluonteisten tietojen käsittelystä.
On tarpeen korjata eräs väärinkäsitys. Kuten arvoisa kollegani, komission jäsen Patten juuri totesi, monissa mietinnöissä mainitaan sopimus tai päätös. Korostan, ettei mitään sopimusta tai päätöstä ole tehty. Tällä hetkellä ei siis ole olemassa oikeusperustaa. Asioista on neuvoteltu, ja Yhdysvallat on antanut muutamia vakuuksia. Tämä on ensimmäinen vaihe. Molemmat osapuolet ovat sitoutuneet löytämään oikeusvarmuuden takaavan ratkaisun aikanaan. Nämä neuvottelut ovat välttämättömiä.
Miksi neuvottelut ovat välttämättömiä? Yhdysvaltojen uusista vaatimuksista saatujen tietojen vuoksi komissio katsoi viime marraskuussa välttämättömäksi tiedottaa Euroopan unionin lentoyhtiöille sekä asianosaisille varausjärjestelmille, ettei ollut selvää, voisivatko ne toimittaa Yhdysvaltojen lain vaatimat tiedot rikkomatta unionin lainsäädännössä niille asetettuja tietosuojaa koskevia velvoitteita. Vastauksen löytämiseksi oli välttämätöntä saada Yhdysvalloilta tietoja erityisesti tietojen käyttämisestä ja niiden käsittelyn edellytyksistä.
Yhdysvallat oli valitettavasti hyvin hidas vastaamaan tietopyyntöihin, ja kysymyksemme alettiin ottaa vakavasti vasta joulukuussa 2002. Ilman Yhdysvaltojen kanssa käytyjä keskusteluja lentoyhtiöt olisi jätetty mahdottomaan tilanteeseen, kuten komission jäsen Patten jo selvitti. Lentoyhtiöille olisi langetettu monia seuraamuksia saapuvien matkustajien jälkitarkastuksista lähtien. Jälkitarkastukset oli jo aloitettu, ja ne aiheuttivat erittäin pitkiä viivästyksiä maahan saapuville sadoille, jopa tuhansille laillisille matkustajille.
Tämä on yksi vaihtoehto, mutta haluammeko todella, että näin käy? Ainakaan lentoyhtiöt eivät taatusti halua, ja on aivan todennäköistä, että lentoyhtiöt olisivat joka tapauksessa noudattaneet Yhdysvaltojen vaatimuksia.
Olen hyvin paljon samaa mieltä kuin jäsenet, jotka esittivät maanantaina kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan kannan, jonka mukaan Yhdysvaltojen yksipuolisia toimia ja seuraamuksilla uhkailua on mahdotonta hyväksyä. Jos Yhdysvaltojen kanssa ei olisi neuvoteltu, tiedot olisivat jääneet Yhdysvalloille, mutta Euroopan unionilla ei olisi ollut mitään keinoa vaikuttaa tietojen käsittelyyn. Näin lentoyhtiöt olisivat jääneet joko Yhdysvaltojen tai jäsenvaltioiden pakotteiden armoille, vaikka lentoyhtiöt ovat väärä kohde.
Jos haluamme painostuksen tehoavan, painostus olisi suunnattava niihin, jotka voivat tarjota ratkaisun, ei lentoyhtiöihin. Tavoitteenamme onkin ollut käynnistää vuoropuhelu, jonka kautta voimme vaikuttaa Yhdysvaltojen käytäntöihin ja saada Yhdysvalloilta vakuudet siitä, että tieto suojataan asianmukaisesti.
Komissio katsoo, että helmikuun keskustelujen tulokset olivat myönteisiä tietosuojan kannalta kahdesta syystä. Ensinnäkin varmistimme Yhdysvaltojen suostumuksen lisätoimiin molempia osapuolia tyydyttävän ratkaisun löytämiseksi siten, että oikeusvarmuus turvataan kaikkien asianosaisten kannalta. Toiseksi Yhdysvallat antoi monia merkittäviä yksipuolisia lupauksia, jotka astuivat välittömästi voimaan. Yhdysvallat lupasi esimerkiksi olla käyttämättä tietyntyyppistä tietoa sekä käsitellä käyttämäänsä tietoa tietyllä tavalla. Yhdysvallat vahvisti erityisesti, että tietojen keruu rajoitetaan lentoihin, jotka lennetään Yhdysvaltoihin, Yhdysvalloista tai Yhdysvaltojen kautta.
Tarvitsemme selvästikin enemmän aikaa sekä tietoja Yhdysvalloilta, ennen kuin voimme todeta ratkaisun löytyneen. Voimme olla tyytyväisiä vasta, kun saamme aikaan sovinnon, jossa turvataan kaikkien asianosaisten kannalta paras mahdollinen oikeusvarmuus. Tällä välin tietoja kuitenkin siirretään. Onko tietojen siirto laillista? Vain tuomioistuimet ovat päteviä vastaamaan, mutta haluaisin kuitenkin tehdä asiasta pari huomautusta.
Lentoyhtiöiden on ensinnäkin täytettävä velvollisuutensa rekisterinpitäjinä, ja niiden on toimitettava matkustajille täydelliset tiedot asiasta direktiivin 10 artiklan mukaisesti sekä saatava suostumus arkaluonteisten tietojen käsittelyyn 8 artiklan mukaisesti.
Lainmukaisuus on tutkittava siltä kannalta, että kolmanteen maahan siirretty tieto on suojattava asianmukaisesti. Tiedonsiirtoon voidaan kuitenkin soveltaa yhtä direktiivin 26 artiklan 1 kohdan poikkeuksista. Jotkut tiedonsiirrot voivat esimerkiksi olla tarpeellisia rekisteröidyn kanssa tehdyn sopimuksen täytäntöön panemiseksi - tässä sopimus koskee matkustajan lennättämistä Yhdysvaltoihin. Tällainen poikkeus voidaan kyseenalaistaa, joten ratkaisun oikeusvarmuus on puutteellinen. Vaikka poikkeuksia voitaisiin lain mukaan soveltaa tiettyihin tiedonsiirtoihin, poikkeuksissa ei taata siirrettyjen tietojen suojaamista.
Direktiivin 25 artiklan 6 kohdassa säädetään toisaalta, että komissio toteaa, että kolmannessa maassa taataan Euroopan unionista siirrettyjen henkilötietojen suojan riittävä taso. Direktiivin 25 artiklan 6 kohdan mukainen komission päätös on siis paljon parempi ratkaisu kuin luottaminen tietosuojan riittävästä tasosta annettuja sääntöjä koskeviin poikkeuksiin, sillä näin tietosuoja on jatkuva. Mahdollisuus päätöksen tekoon ja sen mukanaan tuoma oikeusvarmuus antavat komissiolle mahdollisuuden käynnistää neuvottelut tietosuojasta kyseisen kolmannen maan kanssa ja vaatia maata varmistamaan tietosuojan korkean tason.
Lisäksi 25 artiklan 6 kohdan mukaisiin päätöksiin sisältyy aina turvalausekkeita, jotka voidaan ottaa käyttöön, jos suoja ei vastaa käytännössä odotettuja vaatimuksia. Päätökset voidaan myös tarvittaessa kumota yksipuolisesti.
Direktiivin 25 artiklan 6 kohdan mukainen päätös on yhteisömenettely, jonka tulos sitoo kaikkia jäsenvaltioita. Se on paljon parempi ratkaisu, kuin että jäsenvaltiot jätettäisiin toimimaan kukin tahollaan. On syytä mainita, että pari jäsenvaltiota on ottanut käyttöön tai suunnittelee toimia, jotka ovat hyvin samanlaisia kuin Yhdysvalloissa käyttöön otetut toimet.
Haluaisin kehottaa parlamenttia omasta puolestani sekä kollegani Pattenin puolesta suhtautumaan myönteisesti komission toimintaan 17.-18. helmikuuta. Yhdysvallat on sitoutunut tunnustamaan meidän oikeutetut etunäkökohtamme Yhdysvaltojen tietosuojaa koskevissa käytännöissä. Yhdysvallat sallii meidän valvovan järjestelyjään omien normiemme mukaisesti. Mielestäni tämä on suuri edistysaskel. Yhdysvaltojen on tietenkin vielä annettava vakuudet, jotka komissio tarvitsee voidakseen todeta tietosuojan tason olevan riittävä.
Koska riittävän tason toteaminen 25 artiklan 6 kohdan mukaisesti on komitologiapäätös, se tuodaan aina parlamentin käsittelyyn ennen lopullista päätöksentekoa, kuten kollegani Patten selvitti. Odotankin innolla keskusteluja, joita tulen käymään parlamentin jäsenten kanssa asiasta.

Hernández Mollar (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää kahta komission jäsentä julkilausumista. Totean komission jäsen Bolkesteinille, että - kuten hän asian ilmaisi - komissiolle antamiemme nuhteiden hyväksyminen on hänelle kunniaksi. Edelleen on kuitenkin totta, että tämä keskustelu olisi pitänyt käydä hyvän aikaa ennen maaliskuun 5. päivää, jolloin astuivat voimaan Yhdysvaltojen antamat säädökset, joissa velvoitetaan Euroopan unionista Yhdysvaltoihin lentävät lentoyhtiöt noudattamaan Yhdysvaltojen lainsäädännössä asetettua velvollisuutta toimittaa matkustajien henkilötiedot maahanmuuttoviranomaisille. Kuten on todettu, lentoyhtiöille määrätään ankarat taloudelliset seuraamukset, jos ne eivät noudata velvollisuuttaan.
Arvoisa komission jäsen Patten, jaamme syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeiset Yhdysvaltojen huolet, mutta haluamme myös todeta, että meillä on velvollisuus vaatia unionin lainsäädännön ja erityisesti henkilötietojen siirtoa ja käyttöä suojaavan direktiivin 95/46/EY noudattamista. Tässä tapauksessa kyseessä on vuosittain noin 11 miljoonaa Atlantin yli lentävää matkustajaa. Direktiivin 25 artiklan 6 kohdassa säädetään jopa erityisestä menettelystä siirrettäessä tietoja kolmansiin maihin. Hyvät komission jäsenet, olemme tässä tapauksessa sitä mieltä, ettei menettelyä ole noudatettu.
Meillä on tietenkin velvollisuus suojata lentoyhtiöiden etuja. Lentoyhtiöiden on noudatettava yhtäältä Yhdysvaltojen lainsäädännön velvoitteita sekä toisaalta yhteisön lainsäädännön periaatteita. Nykytilanteessa lentoyhtiöt ovat hyvin epävarmassa tilanteessa.
Arvoisa komission jäsen, haluan ensinnäkin ilmoittaa teille, ettei parlamentti sulata valiokuntani näkökulmasta myöhäistä ryhtymistänne toimiin. Viivyttely antaa aiheen epäillä 17.-18. helmikuuta annetussa Euroopan unionin korkeiden virkamiesten sekä Yhdysvaltojen tulliviranomaisten yhteisessä julistuksessa mainittujen toimien lainmukaisuutta.
Arvoisa puhemies, hyvät komission jäsenet, yhteisessä julistuksessa annetaan jopa lupa poiketa oman lainsäädäntömme soveltamisesta Yhdysvaltojen vaatimuksesta, mikä on mielestäni todella yllättävää. Ihmettelen, kuinka tämä on mahdollista.
Unionin kansallisten tietosuojaviranomaisten kädet ovat nyt sidotut, koska jos matkustajat valittavat, niiden on sovellettava voimassa olevia yhteisön direktiivejä ja määrätä seuraamuksia lentoyhtiöille. Meidän onkin siksi löydettävä pikainen ratkaisu nykyiseen epävarmaan tilanteeseen määrittämällä selkeät toimet ja sovittamalla Yhdysvaltojen lainsäädännön vaatimukset Euroopan unionin lainsäädäntöön.
Niinpä tähän saakka hallintoviranomaisten kesken käyty vuoropuhelu on siirrettävä vaaditun avoimuuden perusteella kiireesti toimielinten poliittisille edustajille. On löydettävä pikaisesti tavat, joilla määritellään siirrettävät tiedot sekä edellytykset, joiden nojalla tietoja käsitellään Yhdysvaltojen virastoissa. Samaan aikaan on ehdottoman tärkeää tiedottaa kansalaisille, että heidän tietojaan voidaan siirtää, ja tietojen siirtoon olisi saatava kansalaisten suostumus, koska, hyvät komission jäsenet, yhteisön lainsäädännössä edellytetään niin.
Ihanteellisessa tilanteessa Yhdysvaltojen viranomaiset pystyisivät määrittämään nopeasti omat tietosuojaa koskevat norminsa, joiden antamisesta säädetään jo nyt Yhdysvaltojen lainsäädännössä. Komission olisi voitava sen jälkeen määrätä, että tarvittavat tiedot voidaan siirtää yhteisön lainsäädännön edellytysten mukaisesti, mitä edellytetään myös perusoikeuskirjan 7 artiklassa.
Kehotankin asiasta vastaavia komission jäseniä kuromaan menetetyn ajan umpeen. Luotan - kuten luottaa valiokunta, jonka puheenjohtajana minulla on kunnia toimia - komission tahtoon tutkia kiireesti ja asian vaatimalla tarkkuudella asiakirjat, jotka meille on toimitettu direktiivin 95/46/EY perusteella. Haluamme, että myös meille tiedotetaan tästä päivästä lähtien kaikista tapaamisista ja asiasta käytyjen neuvottelujen kaikista vaiheista, eikä ainoastaan silloin, kun päätöstä ollaan tekemässä. Näin varmistetaan, että voimme tehdä yhteistyötä ja toimia yhdessä komission kanssa, kuten meitä on pyydetty.
Paciotti (PSE).
Arvoisa puhemies, olen täysin samaa mieltä kuin jäsen Hernández Mollar. Hyvät komission jäsenet, olemme kyllä tietoisia Yhdysvaltojen turvallisuusvaatimuksista, mutta Euroopan unionin perusoikeuskirjassa, jota komissio on sitoutunut noudattamaan, vahvistetaan henkilötietojen suojaa koskeva perusoikeus. Komission ehdottamassa ja meidän hyväksymässämme vuoden 1995 direktiivissä asetetaan kyseisen tiedon suojaamista koskevat säännöt. Direktiivissä säädetään, että komission on varmistettava direktiivissä säädetyn menettelyn mukaisesti, taataanko kolmannessa maassa tietosuojan riittävä taso sinne siirretyille unionin kansalaisia koskeville tiedoille. Mikäli ei, komission on käynnistettävä neuvottelut, löydettävä ratkaisut ja toimitettava arvionsa Euroopan parlamentin tarkasteltavaksi.
Kyseessä olevassa tapauksessa Yhdysvaltoihin lentävien lentoyhtiöiden antamat matkustajien henkilökohtaiset tiedot, joita Yhdysvaltojen viranomaiset vaativat vuosina 2001 ja 2002 annettujen lakien perusteella, aiheuttavat vakavia ongelmia, sillä vaatimukset eivät ole yhteensopivia yhteisön lainsäädännön kanssa. Erityisen ongelmallinen on Yhdysvaltojen tulliviranomaisten mahdollinen suora yhteys lentoyhtiöiden varausjärjestelmiin ja matkustajien nimiluetteloihin.
Minun on mainittava muiden seikkojen lisäksi, että suoran yhteyden avulla saadut tiedot voivat sisältää myös varallisuuteen, terveyteen, uskontoon tai etniseen taustaan liittyviä tietoja, jotka voivat koskea myös muita kuin Yhdysvaltojen maaperällä liikkuvia matkustajia. Tietoja voidaan siirtää muille virastoille ilman kyseisten henkilöiden suostumusta ja ilman, että he voivat valvoa tiedonsiirtoa. Yhdysvaltojen laki suojelee vain omia kansalaisiaan.
Tässä tilanteessa komissio ei ilmoittanut asiasta parlamentille eikä - kuten komissio myönsi - Euroopan kansalaisille ennen maaliskuun 5. päivää, jolloin lentoyhtiöitä koskevat vaatimukset tulivat voimaan. Komissio ei täyttänyt velvollisuuttaan tarkistaa ajallaan, onko tietosuojan taso riittävä, vaan turvautui virkamiesten julkilausumiin ja lehdistötiedotteisiin luvaten ja vakuuttaen, että toimia toteutetaan.
Euroopan unionin kansalaisille kuuluva perusoikeus on näin ollen vaarassa. Lentoyhtiöt ja henkilötietojen suojasta huolehtivat kansalliset viranomaiset ovat oikeudellisesti epävarmassa tilanteessa ja vaarassa joutua syytteeseen kansallisten lakien rikkomisesta, tai he voivat joutua kärsimään tuntuvia taloudellisia tappioita. Asiassa toimivaltaisten komission jäsenten on huolehdittava velvollisuuksistaan heti paikalla, ja heidän on saatava lykättyä väliaikaisesti kyseisten lakien seurauksia. Heidän on vaadittava muodolliset ja varmistettavissa olevat takeet, saatava direktiivin mukaiset lausunnot ja toimitettava päätös Euroopan parlamentille direktiivin 25 artiklan mukaisesti. Muussa tapauksessa arvelen, että Euroopan parlamentin on harkittava vetoamista yhteisöjen tuomioistuimeen varmistaakseen Euroopan unionin kansalaisten suojelun.

Ludford (ELDR).
Arvoisa puhemies, komission jäsen Bolkestein kehotti meitä suhtautumaan myönteisesti komission toimintaan 17. helmikuuta annetussa yhteisessä julistuksessa. Olen varma, että komission motivaationa oli aito halu pelastaa eurooppalaiset lentoyhtiöt jäämästä puun ja kuoren väliin: jos lentoyhtiöt noudattaisivat yhteisön tietosuojalainsäädäntöä, ne eivät saisi lähtölupaa ja niiltä evättäisiin laskeutumisoikeudet Yhdysvaltoihin. Jos ne suostuisivat Yhdysvaltojen vaatimuksiin, ne joutuisivat vastatusten tietosuojaviranomaisten kanssa. Komissio menetteli kuitenkin väärin eritoten siksi, ettei se kuullut etukäteen Euroopan parlamenttia eikä edes kansallisista tietosuojavaltuutetuista koottua 29 artiklan mukaista tietosuojatyöryhmää.
On petollista yrittää väittää, ettei kyseessä ole sopimus. Sitä kutsutaan yhteiseksi julistukseksi ja sitä kuvataan tekstissä osapuolten väliseksi yhteisymmärrykseksi, joka pannaan täytäntöön. Selkokielellä kyseessä on selvä sopimus. Se ei kuitenkaan takaa oikeusvarmuutta, ja 29 artiklan mukaisen tietosuojatyöryhmän puheenjohtaja onkin kyseenalaistanut komission väitteen, jonka mukaan unionin tietosuojaviranomaiset eivät katsone tarpeelliseksi ryhtyä toimiin tietosuojadirektiivin rikkomisen takia Yhdysvaltojen vaatimuksia noudattavia lentoyhtiöitä vastaan. Kyseessä on jyrkkä vastalause komissiolle. Puheenjohtaja totesi varsinaisesti, etteivät kansalliset tietosuojavaltuutetut ja tuomioistuimet voi vapaasti pidättyä soveltamasta asiaa koskevia lakeja vain komission kehotuksesta, mikä on aivan oikein. Tämä muistuttaa komissiolle, että jos komissio ei ole yhteisön oikeuden vartija, muiden on oltava.
Poliittiset ryhmät ovat hyvin yksimielisiä asiasta. Ainoa kiistakohta on tarkistus, jossa pyydetään komissiota varmistamaan Yhdysvaltojen vaatimusten lykkääminen, kunnes on tehty päätös siitä, ovatko toimet tietosuojadirektiivin mukaisia, mikä tarkoittaa siis 25 artiklan 6 kohdan mukaista päätöstä. PPE-DE-ryhmä ei ole hyväksynyt tarkistusta, ja luullakseni ryhmä uskoo, että tarkistuksen takia lentoyhtiöt joutuisivat vaaraan. 29 artiklan mukainen tietosuojatyöryhmä totesi kuitenkin, että lentoyhtiöt ovat joka tapauksessa vaarassa saada rangaistuksen tietosuojalainsäädännön rikkomisesta. Niinpä kysymys on vain teoreettinen.
Julistuksen sanamuodosta käy selvästi ilmi, että asiassa on sovellettava tietosuojadirektiiviä, koska julistuksessa todetaan, että Yhdysvaltojen tulliviranomaiset saavat tiedot käsiinsä yhteisön maaperällä.
Suurin ongelma on, ettei Yhdysvalloilla ole tietosuojalakeja. Tämä on ongelma Europol-sopimuksen sekä Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisen keskinäistä oikeusapua koskevan sopimuksen kannalta. Turvallisuuden ja kansalaisoikeuksien välisen tasapainon pelätään kallistuvan aivan liikaa Yhdysvaltojen turvallisuuden puolelle. Lukuisten Yhdysvalloissa äskettäin langetettujen, selvästi väärien tuomioiden takia on hyvin huolestuttavaa, ettei muiden lainvalvontaviranomaisten tietojen käyttöä valvota riittävästi. Tarvitaan 25 artiklan 6 kohdan mukainen päätös parlamentin kuulemisen jälkeen. Komissio on ehkä yrittänyt parhaansa, mutta se teki väärin.

Alavanos (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, haluan kertoa parlamentin jäsenille, että 10 päivää sitten Ateenan teknillisen korkeakoulun professori Venios Angelopoulos matkusti Yhdysvalloissa sijaitsevalle John F. Kennedyn lentokentälle ja katosi. Hän katosi viideksi tunniksi, koska FBI kuulusteli häntä. Hänet otettiin kiinni ilman minkäänlaista selitystä, ja hänet päästettiin vapaaksi ilman minkäänlaista selitystä. Kreikassa ehti nousta suuri julkinen meteli siitä, miten, miksi ja minkä takia näin tapahtui, ennen kuin Euroopan unionin kansalaiset, jäsenvaltiot ja parlamentin jäsenet saivat vähitellen selville, että Euroopan komissio ja Yhdysvallat olivat jo päässeet sopimukseen Yhdysvaltoihin matkustavien ihmisten henkilötietojen siirrosta. Eikä tässä vielä kaikki: Yhdysvalloille annetaan mahdollisuus tutustua tietojärjestelmiin ja matkustajarekistereihin, joihin on tallennettu paikan varauspäivämäärä, matkatoimisto, lipputiedot, luottokortin numero ja voimassaoloaika, matkasuunnitelma, aiemmin tallennetut yksityiskohtaiset tiedot matkustajan aiemmista matkoista, uskontoon tai etniseen taustaan liittyvät ja aterian valintaan perustuvat tiedot jne. Rekisterit sisältävät tietoja myös matkustajan terveydentilasta sekä siitä, ketkä matkustivat mukana, missä matkustajat asuivat ja miten he olivat yhteydessä muihin ihmisiin. Yhdysvallat pääsee käsiksi myös kanta-asiakasohjelmiin, joihin sisältyy myös paljon tietoa.
Kuinka tämä on mahdollista? Kuka Yhdysvallat luulee olevansa? Maailmanpoliisi? Mihin Euroopan unioni tässä joutuu? Mitä varten Euroopan unionilla on tietosuojalainsäädäntö? Miten voimme katsoa vierestä, kun Yhdysvallat langettaa sakkoja lentoyhtiöille siksi, että lentoyhtiöt haluavat noudattaa Euroopan unionin lainsäädäntöä? Eikö tämä ole erittäin nöyryyttävää?
Euroopan parlamentti pyytää esityksissään komissiota tekemään tästä lopun - mitä komissio ei kommentoinut lainkaan - kunnes vaatimukset ovat yhdenmukaiset Euroopan unionin lainsäädännön kanssa. Mielestäni meidän olisi sovellettava työjärjestyksen 91 artiklaa, koska emme ole saaneet komissiolta vastausta, ja vietävä asia yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi.

Buitenweg (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, oikeus yksityisyyteen ei ole pyhä. Se on perusoikeus, mutta sitä voidaan rikkoa, jos kyseessä ovat tärkeät kysymykset ja jos toimet ovat tehokkaita sekä suhteellisuusperiaatteen mukaisia ja jos annetaan takeet väärinkäytöksiä vastaan. Voin kertoa nyt komissiolle, että mielestäni kolmannen maan harjoittama kiristys tai lentomatkojen pitkät odotusajat eivät ole tärkeitä kysymyksiä. Asia on todellakin ratkaistava muulla tavoin.
Yksityisyys ei ole este, vaan olennainen osa turvallisuutta. Piittaamaton suhtautuminen kansalaisten yksityisyyteen vaarantaa ihmisten luottamuksen omaan hallitukseensa ja oikeusvaltioon, minkä jälkeen olisimme huonossa jamassa. Ryhmäni mielestä on loogista, että Yhdysvallat haluaa tietää, kuka astuu jalallaan sen maaperälle, ja näin ollen voimme tietenkin keskustella tietojenvaihdosta. On kuitenkin tehtävä sopimukset siitä, mitä tietoja vaihdetaan, mitkä viranomaiset pääsevät tietoihin käsiksi ja kuinka kauan tietoja voidaan säilyttää.
Yhdysvaltojen tulliviranomaiset voivat antaa tietoja muille viranomaisille, jotka osallistuvat terrorismin torjuntaan. Yhdysvaltojen mielenkiintoa lentomatkustajien henkilötietoja kohtaan ei kuitenkaan voida pitää erillisenä Yhdysvaltojen yrityksestä ottaa käyttöön maailmanlaajuinen tietokonepohjainen valvontajärjestelmä. Kuten kollegani Alavanos juuri totesi, Yhdysvallat tahtoo seurata maailmanlaajuisesti muun muassa kansalaisten matkustamista ja luottokorttiostoksia.
Komissio on nyt todella tyytyväinen, koska Yhdysvallat on antanut juhlallisen lupauksen olla käyttämättä uskontoa ja terveyttä koskevia tietoja. Mitä se tarkoittaa? Tarkoittaako se, että vaikka he pääsevät käsiksi tietoihin, he ovat yksinkertaisesti luvanneet olla käyttämättä niitä mitenkään? Hyvä komission jäsen, uskotteko todella, että jos Yhdysvaltojen viranomaisilla on kyseiset tiedot ja jos he katsovat tietojen olevan hyödyllisiä järjestelmälleen, he eivät todellakaan aio käyttää niitä? Jopa aterian valinta voi kertoa henkilöstä. Olen ollut kasvissyöjä jo vuosien ajan, myös lentomatkoilla. Nyt kaikki tämä rekisteröidään ja sitä analysoidaan. Euroopan komission edustajalla oli hyvä neuvo ihmisille, jotka eivät pidä asiasta. "Vaihtoehdot ovat selkeät", hän sanoi, "joko ei kannata matkustaa Yhdysvaltoihin tai ateriaksi kannattaa valita voileipä." Arvoisa komission jäsen, kannatatteko tätä neuvoa ja pidättekö tekin sitä erittäin huvittavana?
Itsessään neuvo sopii hyvin hetki sitten esittämäänne vapaamieliseen huomautukseen, että matkustajille olisi tiedotettava erityisen hyvin arkaluonteisista tiedoista, joita heistä kerätään. Pienellä painettu teksti lentolipussa on asia erikseen, mutta onko matkustajilla todella mitään muuta vaihtoehtoa? Haluaisin kuulla, mitä sanottavaa teillä on asiasta.
Arvoisa puhemies, muutoin haluaisin yhtyä moniin huomioihin, joita kollegani ovat tehneet asiaan liittyvistä yksittäisistä teknisistä ja juridisista ongelmista. Me puolestamme toteamme, että tietojenvaihto on lopetettava välittömästi. Euroopassa sovelletaan eurooppalaisia sääntöjä, ja jos aiomme tehdä sopimuksia sääntöjen muuttamisesta, sopimuskumppaninkin on noudatettava sääntöjämme ja perusperiaatteitamme. Näin asiat hoidetaan kahden hyvää tarkoittavan maan välisessä kumppanuudessa.

Cappato (NI).
Arvoisa komission jäsen, keskityn ensin menettelyyn. Totesitte, ettei kyseessä ole lainsäädäntötoimi, yhteisön säädös. Ongelmana on, että meistä vaikuttaa vähintäänkin mahdolliselta, että kyseisillä toimilla, yhteisillä julistuksilla - jotka annettiin ensin helmikuussa, sitten maaliskuussa - on oikeusvaikutuksia: tapaamisten ja julistusten seurauksena on toteutettu toimia sekä vaihdettu tietoja.
Helmikuussa annetussa kahden osapuolen yhteisessä julistuksessa mainitaan jo, että kaikkein arkaluonteisinta tietoa olisi käsiteltävä - ja käsitellään - Euroopan unionin lainsäädännön mukaisesti. Julistus on myös arvio tiedonsiirtomenettelyistä, itse asiassa ratkaiseva arvio: sillä on lainsäädännön arvo ja sen avulla voidaan laillistaa nykyisin käynnissä oleva tietojenvaihto. Sama pätee kansallisille tietosuojaviranomaisille osoitetun komission suosituksen 4 kohtaan, jonka mukaan ei ole välttämätöntä ryhtyä toimiin niitä lentoyhtiöitä vastaan, jotka eivät noudata Yhdysvaltojen vaatimuksia. Tämä on toinen suositus, jolla on lainsäädännön arvo sekä oikeusvaikutusta: komissio kehottaa olemaan puuttumatta niiden lentoyhtiöiden toimintaan, jotka siirtävät tietoja Yhdysvaltojen lainsäädännön mukaisesti.
Olen näin ollen sitä mieltä, että on vähintäänkin mahdollista sekä epäiltävissä, että toimea olisi pidettävä lainsäädäntötoimena, jonka parlamentti voi viedä yhteisöjen tuomioistuimeen. Olen myös sitä mieltä, että menettely voisi auttaa komissiota ja Euroopan unionia vahvistamaan omaa asemaansa vuoropuhelussa, jota olisi käytävä tasapuolisesti kahden tasavertaisen osapuolen, 250 miljoonan ihmisen markkina-alueen ja 350 ihmisen markkina-alueen kesken. Meidän on suhtauduttava hyvin vakavasti siihen, että tällä hetkellä tietojen kerääminen ja niiden siirto Yhdysvaltoihin ei voi olla yhteisön lainsäädännön mukaista.
Päinvastoin kuin mitä komissio totesi yhteisissä julistuksissa, tietojen keruu kaupallisissa tarkoituksissa sekä tietojen käyttö turvallisuutta tai tiedustelua koskevaa tarkoitusta varten rikkoo yhteisön oikeuden mukaista tarpeellisuus- sekä suhteellisuusperiaatetta. Näin syntyy tosiasiassa tilanne, jossa harjoitetaan niin kutsuttua yleistä valvontaa, joka ei ole pelkästään mahdollisesti vaan on taatusti yhteisön lainsäädännön vastaista. Meidän ei tarvitse tarkistaa asiaa tietääksemme, rikkooko se lakeja.
Tarvitaan siis avoimia, muodollisia ja virallisia neuvotteluja, jotta nähdään, millainen sopimus ja millainen kompromissi voidaan saada aikaan. Asiaa ei ole kuitenkaan mahdollista ratkaista ennalta ehkäisevästi tekemällä jo aloitetusta tiedonsiirrosta tosiasiallisesti laillista. Parlamentin on siksi jatkettava samaa tietä. Uskon, että tämä vahvistaa samalla komissiota ja yhteisön toimielimiä.

Hatzidakis (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tilanne on kiistatta valitettava. Euroopan unionin kansalaisia koskevia arkaluonteisia tietoja voidaan siirtää Yhdysvaltojen viranomaisille ilman minkäänlaisia takeita. Kansalaisemme ovat selvästi huolissaan asiasta. Samaan aikaan Yhdysvallat on turvautunut uhkailuun. Se uhkaa toteuttaa toimenpiteitä lentoyhtiöitämme vastaan, jos lentoyhtiöt eivät tee niin kuin käsketään. Tällaista käytöstä tuskin odotetaan ystäviltä ja liittolaisilta. Kyseessä on vain viimeisin tapahtuma viime vuosien tapahtumasarjassa. Erityisesti viime aikoina tapahtumilla on näyttänyt olevan usein surkuhupaisia piirteitä. Esimerkiksi Irakin tapauksen seurauksena monet Euroopan maat ovat nyt tilanteessa, jossa niillä on enemmän yhteistä Kiinan ja Venäjän kaltaisten suurvaltojen kuin Yhdysvaltojen kanssa. Jaamme kuitenkin pohjimmiltaan samat arvot Yhdysvaltojen kanssa. Niinpä kummankin osapuolen, meidän ja Yhdysvaltojen, on jossain vaiheessa istahdettava ja keskusteltava vakavasti ja tasavertaiselta pohjalta siitä, mihin Euroopan ja Yhdysvaltojen väliset suhteet ovat menossa ja mitä voimme tehdä suhteiden pelastamiseksi, ennen kuin ne tukahtuvat kokonaan.
Komissiota on moitittu tässä asiassa, mitä puollan suurelta osin. Minun on kuitenkin todettava, etten henkilökohtaisesti usko, että komission tarkoituksena oli tukea Yhdysvaltoja mitenkään. Komission aikomuksena oli ryhtyä toimiin ja selvittää vaikea tilanne, johon se oli joutunut. Joka tapauksessa tahtoisin, että ongelma ratkaistaan niin pian kuin mahdollista juridisesti pätevällä tavalla ja siten, että taataan oikeusvarmuus Euroopan unionin kansalaisten oikeuksien kannalta.
Arvoisa puhemies, mielestäni tällainen lähestymistapa on paljon suotavampi kuin komission ja Yhdysvaltojen viranomaisten väliaikaisen sopimuksen välitön lykkääminen, jota monet poliittiset ryhmät ovat vaatineet ehdottamissaan tarkistuksissa. Jos lykkäämme sopimusta mekaanisesti viipymättä, aiheutamme mielestäni tosiasiassa itsellemme pikemminkin harmia, eurooppalaisista lentoyhtiöistä puhumattakaan, sillä yhtiöiltä kielletään laskeutumisoikeudet Yhdysvaltoihin. Meidän olisi siis löydettävä oikeusvarmuudeltaan pätevä ratkaisu niin nopeasti kuin mahdollista, ja komission on toimittava näiden suuntaviivojen mukaisesti myös tässä viimeisessä vaiheessa, ehkäpä korjaten tehdyt virheet. Sitten asia jätettäköön sikseen.

Terrón i Cusí (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvät komission jäsenet. Parlamentti reagoi sen jälkeen, kun niinkin arvovaltaisen tahon edustaja kuin 29 artiklan mukaisen komitean puheenjohtaja kiinnitti puheenjohtaja Prodin, puheenjohtaja Simitisin ja jäsen Hernández Mollarin huomion asiaan. Komissio kertoo meille, että kyseessä on pelkkä väärinkäsitys. Minun on todettava, että nyt kun väärinkäsitys on selvitetty, olen entistä huolestuneempi.
Olen kotoisin jäsenvaltiosta, jossa tiedetään, että terrorismin vastaisia toimenpiteitä on otettava käyttöön. Samoin tiedetään - liiankin hyvin - että toimenpiteet on otettava käyttöön noudattaen tiukasti lakia ja oikeutta, ellemme halua antaa lopullista voittoa terroristeille.
Kerroitte meille, että Yhdysvaltojen hallintoviranomaiset painostavat lentoyhtiöitä, mikä pakottaa lentoyhtiöt rikkomaan yhteisön lainsäädäntöä. Jos asia on näin, lentoyhtiöillä, aivan kuten unionin kansalaisilla, on itsestään selvä oikeus vaatia omilta viranomaisiltaan suojelua.
Komission jäsen totesi, ettei sopimusta tai päätöstä ole tehty ja että siksi toimilla ei ole oikeusperustaa. Arvoisa komission jäsen, juuri tästä asiasta valitammekin. Juuri tähän kohdistuvat kysymyksemme: mistä Yhdysvallat on saanut ajatuksen, että se voi toteuttaa toimet yksipuolisesti? Miten tämän on sallittu tapahtua?
Pyydätte meitä suhtautumaan myönteisesti komission toimiin toteamalla, että tietosuojaa - perusoikeuskirjassa tunnustettua oikeutta - sekä työpaikkojen menetyksiä ja lentoyhtiöiden mahdollisesti kärsimiä rangaistuksia on punnittava tasapuolisesti.
Olen vilpittömästi sitä mieltä, että tässä hyväksytään kiristäminen, ja mielestäni tilanne on yllättävä. Eikö Euroopan unioni pysty vastaamaan samalla mitalla takaisin ja ilmoittamaan, ettei kaikkia toimia hyväksytä ja että toimille voidaan asettaa vastatoimia? Minulle on jäänyt vaikutelma, että tilanteessa näkyy sama asenne kuin erään espanjalaisen romaanin naispuolisella henkilöllä, joka oli vakuuttunut elävänsä aviomiehensä täydessä määräysvallassa: nainen on iloinen, kun mies ei hakkaa häntä "tavanomaista enempää".
Mielestäni tilannetta ei voida hyväksyä ja asenteen on muututtava. Kuten suurin osa parlamentin ryhmistä on kehottanut, meidän on tehtävä loppu joko unionin ja Yhdysvaltojen yhteisten taikka Yhdysvaltojen yksin tekemien päätösten täytäntöönpanosta. Meidän on tällä kertaa yritettävä saada aikaan käytössämme olevilla painostuskeinoilla ja lainsäädännöllä - jonka on oltava ensisijaista - sopimus, jolla varmistetaan tietojemme turvallinen käsittely. Sopimuksesta on tiedotettava asianmukaisesti parlamentille sekä ennen kaikkea Euroopan unionin kansalaisille.
Boogerd-Quaak (ELDR).
Arvoisa puhemies, komissio jäsen ilmoitti, ettei sopimusta tai päätöstä ole tehty, vaan voimassa on väliaikainen määräys. Kysymykseni kuuluu, miten pitkään väliaikainen määräys voi olla voimassa ja miten siihen on suhtauduttava? Henkilötietojen suoja on Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 artiklassa tarkoitettu perusoikeus, ja siitä tulee todennäköisesti osa Euroopan unionin perustuslakia. Asia on siis hyvin vakava. Kaikesta tästä on säädetty lisäksi direktiiveissä, erityisesti direktiivissä 95/46/EY. Direktiivin sisältyy poikkeuksia, joita voitaisiin harkita.
Olen tarkastellut kyseisiä poikkeuksia, ja minun on todettava, että tiedonsiirto Yhdysvaltoihin on järjestelmällistä, eikä siihen voida soveltaa direktiivin 13 artiklan poikkeusta. Kyseiset tiedot ovat samoin luonteeltaan niin kattavia, että on mahdotonta todeta, ovatko ne olennaisia tai liian laajoja. Näin asiassa ei voida soveltaa direktiivin 6 artiklaa. Lisäksi direktiivissä 95/46/EY todetaan yleisluonteisesti, että henkilötietoja voidaan siirtää kolmanteen maahan ainoastaan, jos kyseisessä kolmannessa maassa taataan tietosuojan riittävä taso. Mielestäni tätäkään vaatimusta ei ole täytetty.
Kuuntelin tarkkaan komission jäsentä, joka ilmoitti tehneensä parhaansa löytääkseen tasapainon yksityisyyden suojan säilyttämisen ja lentoyhtiöiden suojelun välillä. Suhtaudun asiaan jokseenkin myötätuntoisesti, mutta olen kuitenkin sitä mieltä, että hän on käyttänyt väärää tapaa. Demokraattinen legitimiteetti puuttuu ja sopimukset on tehty ilman, että edustuslaitos on voinut tutkia asiaa, mikä on täysin väärin. Tällä hetkellä kantani on, että toimia on lykättävä nykyisessä muodossaan.

Krarup (GUE/NGL).
Komission edustaja, joka oli uskoakseni Bolkestein, mainitsi yhdessä kohtaa, että parlamentin olisi suhtauduttava myönteisesti komission toimintaan. Olen kollegojeni tavoin kykenemätön suhtautumaan asiaan myönteisesti. Ajatus myönteisestä suhtautumisesta vaikuttaa minusta huonolta vitsiltä, koska harvoin on nähty yhtä innokasta nöyristelyä Yhdysvaltojen viranomaisten ylettömien vaatimusten edessä. Varsinaisesti kysymyksessä ovat tietenkin Yhdysvaltojen suhteet muuhun maailmaan.
Tämänhetkisillä keskusteluillamme ei ole suoraa yhteyttä sotateknologian käyttöön muiden kansojen tappamiseksi, mutta kaikki kuuluu samaan kuvaan. Yhdysvaltain hallituksen esittämät vaatimukset eivät selvästikään ole nykyisen lainsäädännön vaatimusten mukaisia, etenkään tietosuojaa koskevista periaatteista annetun direktiivin 95/46/EY mukaisia. Kuten muutamista 29 artiklan mukaisen tietosuojatyöryhmän antamista lausumista on käynyt ilmi, asian ydin on, että tietoja ei käytetä ainoastaan lentoliikenteen turvallisuuden parantamiseen vaan tarkoituksiin, joihin viitataan Yhdysvalloissa termillä yleinen järjestys. Toisin sanoen asia kuuluu Yhdysvaltojen terrorismin vastaiseen taisteluun, jota käydään periaatteella tarkoitus pyhittää keinot. Asiaan liittyy kuitenkin useita oikeudellisia periaatteita, joista emme voi luopua. Komission yritykset vaalia näitä oikeudellisia periaatteita ovat säälittäviä.
Direktiivin 29 artiklan mukaisen tietosuojatyöryhmän laatimassa asiakirjassa esitetyt seikat ovat taatusti hälyttäviä. Tiedot annetaan maahanmuuttoviranomaisten lisäksi muille liittovaltion viranomaisille. Tietoa ei siis enää suojata erityisesti, kuten Yhdysvaltojen lainsäädännön mukaisesti olisi tehtävä.
Lisäisin vielä yhden kysymyksen ja yhden vastauksen. Komission jäsenen esittämä kysymys kuului, pitäisikö asia ratkaista komiteamenettelyä käyttäen. Se olisi järjetöntä. Mielestäni asia koskee Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 24 artiklan mukaista sopimusta - vrt. myös 38 artikla - mikä tarkoittaa valitettavasti sitä, että parlamentti on tarpeeton, koska sillä ei ole vaikutusvaltaa tällaisissa päätöksissä. Kansalaisille on siis entistä suuremmalla syyllä tiedotettava asiasta etukäteen.

Pirker (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen. Ei voida kieltää, etteikö terrorismin torjuntaan tarvittaisi järeämpiä keinoja erityisesti syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen. Samoin olisi oltava itsestään selvää, että kaikilla toteutetuilla toimilla on oltava oikeusperusta. Yhdysvalloissa säädettiin 5. maaliskuuta laki, jolla on kiistattomia seurauksia Euroopan unionin kansalaisille, tietosuojalle ja Euroopan unionin lainsäädännölle. Yhdysvallat sääti lain käymättä tarvittavia kahdenvälisiä tai monenvälisiä neuvotteluja tai tekemättä sopimusta unionin kanssa.
Arvoisa komission jäsen, kuten itse sanoitte, tämä on johtanut lentoyhtiöitä koskevaan ongelmaan. Lentoyhtiöt ovat kaksinkertaisessa pinteessä. Jos ne eivät toimita mitään tietoja, niillä on vaikeuksia laskeutumisoikeuksien suhteen, mikä aiheuttaa ongelmia liiketoiminnalle. Jos yhtiöt toimittavat vaaditut tiedot, ne ovat vaarassa rikkoa unionin lakeja ja voivat joutua oikeuteen. Kyseessä on kauhistuttava ongelma. Menettelyä ei yksinkertaisesti voida hyväksyä.
Kritiikki on kohdistettava kuitenkin myös komissioon, koska se on ollut tietoinen asiasta 15 kuukauden ajan. Sillä on ollut runsaasti aikaa puuttua ongelmaan, kuulla parlamenttia ja pyrkiä löytämään asianmukainen ratkaisu. Tilaisuus hukattiin: asiasta kerrottiin meille ensimmäisen kerran eilen. Joudumme nyt keskustelemaan toimista, jotka ovat olleet käytössä jo jonkin aikaa, ja kansalaisiamme koskevia tietoja siirretään Yhdysvaltoihin ilman mitään todellisia takeita siitä, miten tietoja käytännössä käytetään.
Suhtaudun epäilevästi myös siihen, ettei neuvotteluja ole käyty poliittisella tasolla, vaan asiasta sopiminen on jätetty virkamiesten tehtäväksi. Sittemmin käytäntö on käytännössä esitetty meille kaikkien näiden prosessien oikeusperustana, ja Euroopan unionin kansalaisten on oletettu nielevän asian sellaisenaan. Tätäkään ei voida mitenkään hyväksyä.
Me odotamme ja vaadimme, että asiasta vastaavat henkilöt saatetaan vastuuseen siitä, että he ovat sallineet nykyisen tilanteen, jossa tietoja luovutetaan Euroopan unionista ilman mitään oikeusperustaa. Pyydämme myös PPE-DE-ryhmässä, että mahdollisuus vedota Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen tutkitaan. Vaadimme erityisesti, että on oikaistava välittömästi kaikki, mitä on laittomasti säädetty ja mikä on nyt voimassa. Odotamme kuitenkin lisäksi, että terrorismin torjuntaan keskittyvä yhteistyö Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa jatkuisi, mutta asianmukaiseen oikeusperustaan pohjautuen.
Tiedämme kaikki, että terrorismin vastainen taistelu voitetaan vain kansainvälisellä yhteistyöllä. Siksi olemme sitoutuneet yhteistyöhön Yhdysvaltojen kanssa, mutta - teen vielä kerran selväksi - vain, jos oikeuksiamme puolustetaan!
Ceyhun (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen. Olen tyytyväinen siihen, että tänään on todistajia paikalla kuulemassa meitä - heidän vierailunsa Euroopan parlamentissa palvelee hyödyllistä tarkoitusta. Kaikki kansalaiset, jotka kuuntelevat meitä tänään, ovat veronmaksajia, jotka rahoittavat viime kädessä virkamiesten palkat. Osa kansalaisista seuraa keskustelujamme hieman ironisina. Arvoisa komission jäsen, erityisesti komission korkean tason virkamiesten olisi oltava tietoisia siitä, että heillä on valtava vastuu Brysselissä ja että heidän on suojeltava myös Euroopan unionin kansalaisten etuja.
On selvää, että terrorismia on torjuttava. Toimin joka vuosi talousarvion esittelijänä kansalaisoikeuksien ja -vapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa, ja annamme joka vuosi komission jäsen Vitorinolle kaiken, mitä hän tarvitsee terrorismin vastaiseen taisteluun. Kukaan ei vastusta, jos ehdotetut toimet ovat kohtuullisia. Erityisesti syyskuun 11. päivän jälkeen olemme olleet tietoisia siitä, että maailmassa tarvitaan valvontaa ja että milloin tahansa on toteutettava asianmukaisia toimia. Toisaalta - totean tämän saksalaisena - tietosuojasta ei voida noin vain luopua, jos pidetään tärkeänä, ettei Euroopan unionista tule Yhdysvaltojen kaltaista. Meidän tehtävämme on parlamentin jäseninä ja kansalaisten edustajina suhtautua äänestäjien ja kansalaisten etuihin vakavasti ja puolustaa heidän etujaan. Emme keskustele vain lentoyhtiöiden eduista vaan myös kansalaisten eduista. Kansalaiset huomaavat piakkoin, että heidän tietämättään jokainen pieni yksityiskohta heidän elämästään on luovutettu Yhdysvaltojen turvallisuuspalvelulle ilman, että he ovat antaneet suostumustaan tai tietävät, miten tietoja käytetään. Tähän asti kansalaiset ovat aina olettaneet, että perustuslait pätevät Euroopan unionissa ja että kansalaisia koskevat tiedot ovat pyhiä.
Haluaisinkin nyt tietää, miten pystymme vakuuttamaan kansalaiset tulevaisuudessa, jos Yhdysvaltojen viranomaiset, jotka eivät anna mitään takeita, voivat käyttää hallussaan olevia tietojaan haluamallaan tavalla, myös väärin?

Jarzembowski (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, jälleen kerran haluan väittää edellistä puhujaa vastaan. Hän tarvitsisi suhteellisuudentajua. Saksalaiset ja muunmaalaiset lentoyhtiöt tiedottavat ihmisille uudesta tilanteesta ja kertovat, että jos ihmiset haluavat lentää Yhdysvaltoihin, heidän on suostuttava siihen, että tiedot luovutetaan. Mitään ei hyssytellä, vaan ihmisille kerrotaan asiasta. On tietenkin selvää, ettei tämä riitä, mutta te käyttäydytte, aivan kuin lentoyhtiöt pettäisivät ihmisiä, mikä ei yksinkertaisesti ole totta.
Yritän tarkastella kerrankin koko asiaa lentoyhtiöiden ja niiden asiakkaiden näkökulmasta. Yleisen laman takia eurooppalaiset lentoyhtiöt olivat vaikeuksissa jo ennen syyskuun 11. päivää. Syyskuun 11. päivän tapahtumat ja sitä seurannut aikakausi ovat aiheuttaneet valtavia ongelmia sekä eurooppalaisille että amerikkalaisille lentoyhtiöille. Kuten viime päivinä on saatu lukea, jopa American Airlines joutuu mahdollisesti anomaan Chapter 11 -suojaa.
Lentoyhtiöt ovat siis äärimmäisen vaikeassa tilanteessa, mikä vaikuttaa myös lentokenttiin ja työllisyyteen. Siksi on sanottava, ettei ole mitään järkeä keskeyttää Yhdysvaltojen ja Euroopan välistä lentoliikennettä seuraavina viikkoina periaatekysymysten takia. Meidän on varmistettava, että löydämme perustuslain mukaisen ja käytännöllisen ratkaisun ongelmaan.
En voi myöskään olla puuttumatta joidenkin jäsenten vihjailuihin, joiden mukaan Yhdysvaltojen viranomaiset käyttävät tahallaan väärin Euroopan unionin kansalaisista sekä muista kansalaisista saamiaan tietoja. On pidettävä mielessä, että ennen kuin tietosuoja otettiin käyttöön Euroopassa, Yhdysvalloissa oli jo käytössä paljon tiukemmat tietosuojamääräykset kuin meillä. Myös tietojen luovuttamisesta kolmansille osapuolille oli annettu tiukat säännöt. Näin ollen väite, jonka mukaan amerikkalaiset käyttäisivät säännöllisesti väärin heille luovutettuja tietoja, osuu yksinkertaisesti harhaan.
Arvoisa komission jäsen Bolkestein, tarvitsemme luonnollisesti selkeitä vastauksia teiltä. Miten aiotte varmistaa juridisesti, että Yhdysvaltojen viranomaiset saavat vain terrorismin torjuntaan tarvittavia tietoja? Miten aiotte varmistaa, että Yhdysvalloille annetaan ainoastaan heidän tarvitsemansa tiedot - jotka voivat koskea myös yrityksiä - eikä esimerkiksi tietoja, joita Yhdysvallat voi käyttää peitotakseen liikeyrityksemme, lentoyhtiömme jne.? Asia on taattava Yhdysvaltojen kanssa solmitulla yksiselitteisellä sopimuksella.
Tämän vuoksi esitän kaksi muutakin kysymystä siitä, miten olette valmistautunut neuvottelemaan Yhdysvaltojen kanssa. Kumman kahdesta mahdollisesta juridisesta ratkaisusta olette valinnut nyt toteutettavaksi, ja kuinka kauan toteutus kestää? Olen sitä mieltä, että lentoyhtiöiden vaikeassa nykytilanteessa meillä ei ole tosiasiassa varaa keskeyttää Yhdysvaltojen ja Euroopan välistä lentoliikennettä.

Swiebel (PSE).
Arvoisa puhemies, terrorismin torjunta on välttämätöntä, mutta kaikki keinot eivät ole sallittuja, mikä on hyvin yksinkertainen perusperiaate. Demokraattisella legitimiteetillä ja politiikan uskottavuudella ei voi leikkiä. Jos Euroopan unioni sallii terrorismin torjuntaa tekosyynä käyttäen ylettömän kansalaisoikeuksien rikkomisen, olemme liukumassa kohti oikeusvaltion murenemista. Jos suhtaudumme liian myötätuntoisesti lentoyhtiöiden vaikeuksiin - mitä edellinen puhuja vaikutti puoltavan - olemme selvästi väärillä jäljillä. Näin tapahtuu, mikäli parlamentti tyytyy komission ja Yhdysvaltojen väliseen sopimukseen.
Komission jäsenen Bolkesteinin mukaan sopimusta ei nyt yhtäkkiä saisikaan kutsua sopimukseksi, mikä ei helpota asioita ollenkaan. Loppujen lopuksi Euroopan komissio on mennyt tässä asiassa liian pitkälle, mikä on erityisen suuri pettymys komission jäsenen Bolkesteinin osalta. Bolkesteinhan on nyt tällä viikolla ilmoittanut hyvin iloisesti asettuvansa ehdolle Euroopan komissioon toiseksi kaudeksi - mikä on merkille pantavaa.
Kuten totesin, Euroopan komissio on mennyt liian pitkälle. Ensinnäkään komissio ei onnistunut pitämään kiinni suunnitelmastaan tutkia toimensa etukäteen perusoikeuskirjan 8 artiklaan verrattuna. Lisäksi komissiolla on perustamissopimusten valvojana velvollisuus puolustaa Euroopan unionin lainsäädäntöä, tässä tapauksessa tietosuojalainsäädäntöä. Kuten edelliset puhujat ovat jo selvittäneet yksityiskohtaisesti - en toista enää heidän sanojaan - mikään ei ole yhdenmukaista minkään kanssa. Sen sijaan että komissio olisi hoitanut velvollisuutensa kunnolla, se toimi kuin sota-aikana amerikkalaisten painostukseen - jota kutsutaan myös kiristykseksi - taipunut pormestari, joka halusi kai estää pahempaa tapahtumasta. Toiminnalla ei ole mitään oikeusperustaa, se ei ole lainkaan avointa, eikä sitä voida valvoa. Jos komissio olisi osoittanut suurempaa poliittista rohkeutta ja tuonut asian parlamenttiin ajallaan, terrorismin torjunnan soveltamisalasta ja tiedonsiirron rajoituksista olisi voitu käydä asianmukainen keskustelu.
Komission on siis paikattava tekojaan ja ryhdyttävä toimiin siirtääkseen sopimuksen voimaantuloa. Kun sopimukset on tarkastettu asianmukaisesti unionin sääntöjen perusteella, voidaan solmia kunnollinen sopimus tämän surkean, oikeusvarmuuden vaarantavan yritelmän sijaan. Olenkin erityisen tyytyväinen siihen, että päätöslauselmassa, josta äänestämme huomenna, annetaan mahdollisuus viedä asia yhteisöjen tuomioistuimeen, koska ei ole ensimmäinen kerta, kun komissio on yrittänyt sivuuttaa parlamentin.

Coelho (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät kollegat, elämme aikoja, jolloin Amerikan yhdysvallat tekee itsepintaisesti epämieluisia yksipuolisia aloitteita. Ei ole hyväksyttävää, että valtio määrää yksipuolisesti lentoyhtiöihin kohdistuvista toimista vakavien seuraamusten uhalla. Olen itse asiassa sitä mieltä, että komission ja neuvoston on pohdittava tarkkaan, onko tällainen toimenpide täysin lentoliikenteestä ja -kuljetuksista tehtyjen kansainvälisten sopimusten mukainen.
Kuten monet puhujat - pääasiassa valiokunnan puheenjohtaja Hernández Mollar - ovat korostaneet, lentoyhtiöillämme on ongelma: yhtäältä niillä on velvollisuus noudattaa unionin tietosuojasääntöjä, erityisesti direktiiviä 95/46/EY, ja toisaalta niillä on Yhdysvaltojen lainsäädännön nojalla velvollisuus toimittaa tiedot Yhdysvaltoihin, Yhdysvalloista tai Yhdysvalloissa lentävistä matkustajista. Yhtiöt tietävät, että jos ne eivät toimita tietoja taikka toimittavat tietoja väärin tai puutteellisesti, niille määrätään vakavia seuraamuksia, jotka voivat vaihdella laskeutumisoikeuksien menettämisestä huomattavan suurien sakkojen maksamiseen.
Olen samaa mieltä kaikkien edellisten puhujien kanssa, jotka ovat korostaneet, että komission ja parlamentin välisissä suhteissa on jotain vialla. Komissiolta vei 15 kuukautta tuoda asia parlamentin käsiteltäväksi. Lisäksi on selvää, ettei virkamiesten 18. helmikuuta antamalla yhteisellä julistuksella aseteta poikkeusta yhteisön lainsäädännöstä, eikä se siksi tarjoa lentoyhtiöille oikeusperustaa, jonka nojalla ne voisivat antaa luvan tietojen luovuttamiseen. Lentoyhtiöt ovat näin ollen todella vaarassa joutua oikeuteen, jos matkustajat, joiden yksityiskohtaisia henkilötietoja on toimitettu Yhdysvaltojen viranomaisille, nostavat kahteen. Tietosuojadirektiivissä säädetään, että henkilötietoja voidaan siirtää kolmanteen maahan vain, jos maassa taataan riittävä tietosuoja. Onko Yhdysvallat antanut meille riittävät takeet tiedon suojaamisesta? Takeet on annettava määritellen syyt, tietojen käyttöä koskevat rajoitukset sekä tietojen edelleen luovutusta ja jakamista koskevat ehdot ja rajoitukset. Tieto on suojattava luvattomilta käyttäjiltä, ja on määritettävä tietojen säilytyksen kesto ja ehdot. On annettava takeet arkaluonteisten tietojen suojaamista koskevista kansallisista säännöksistä sekä matkustajille myönnettävästä mahdollisuudesta tarkistaa ja korjata Yhdysvaltojen viranomaisten säilyttämiä tietoja. Lisäksi on määritettävä vastavuoroisuuden ehdot.
Toivon, ettei asiaa sivuuteta seuraavassa Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisessä kokouksessa, joka on määrä pitää 25. kesäkuuta. Toivon myös, että Euroopan unioni ottaa voimakkaan kannan asiaan. Arvoisa puhemies, me kaikki suhtaudumme terrorismiin kielteisesti ja tuomitsemme rikolliset teot. Tuemme Yhdysvaltojen tavoitetta ehkäistä ja torjua terrorismia, ja tuomitsemme selvin sanoin syyskuun 11. päivän 2001 kauhistuttavat teot. Tekoja on mahdotonta hyväksyä niiden sokean väkivallan takia ja siksi, että ne kohdistuivat viattomiin kansalaisiin. Emme kuitenkaan ole sitä mieltä, että tarkoitus pyhittäisi keinot. Kuten jäsen Pirker ja jäsen Terrón i Cusí totesivat, terrorismin torjunnassa on puolustettava oikeusvaltiota, eikä kansalaisten oikeuksia saa kyseenalaistaa. Yhdysvaltojen lakien noudattamisen on perustuttava keskinäiseen unionin oman oikeusjärjestelmän kunnioittamiseen. Turvallisuuden edistäminen ei saa kyseenalaistaa vapautta.

Cederschiöld (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, myös Yhdysvaltoihin myötämielisesti suhtautuvilla on aihetta kritisoida lainsäädäntöä, jossa lentoyhtiöt pakotetaan valitsemaan Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välillä. On erittäin valitettavaa, ettei asiasta ole käyty poliittista keskustelua Yhdysvaltojen kanssa tai komission sisällä huolimatta siitä, että asiasta on tiedetty 15 kuukauden ajan. On hyvä, että on yritetty saada oikeudellisia takeita, mutta yrityksessä on valitettavasti epäonnistuttu. Eräänlainen tekninen tietosuoja on kuitenkin otettu käyttöön, ja suoja on selvästi melko tehokas - ehkäpä juuri niin tehokas, kuin se voi olla.
Kuten kaikki tiedämme, lainsäädännössä on löydettävä tasapaino yksityisyyden suojan ja rikollisuuden torjunnan välillä. Olemme kuitenkin vaarassa joutua tilanteeseen, jossa käytetään väärin tietoja, jotka koskevat esimerkiksi luottokorttien numeroita, uskonnollista suuntautumista tai rotua ja joiden luovuttamiseen lentoyhtiöillä ei olisi oikeutta. Yhdysvallat on ottanut lisäksi käyttöön kohtuuttoman pitkät tiedon säilyttämisen ajat, mikä perustuu nähtävästi oletukseen, että jokainen meistä on jollain tapaa mahdollinen rikollinen. Tavallisten kansalaisten tietoja säilytetään kymmenen vuotta, ja epäiltyjen henkilöiden tietoja 50 vuotta. Tätä on verrattava Euroopan unionissa käytyihin keskusteluihin yhden vuoden mittaisesta säilytysajasta. Näkökantamme ovat eri planeetoilta. Olisi tietenkin järkevämpää tuhota tiedot heti, kun ne ovat täyttäneet tarkoituksensa ja kun ne on käytetty. Asia vaatii selvästi maailmanlaajuisia neuvotteluja muidenkin kuin Yhdysvaltojen kanssa. Meidän on neuvoteltava myös muiden valtioiden kanssa, joilla on käytössään erityisiä sääntöjä. Olisi luultavasti hyvä ajatus, että komissio hyödyntäisi parlamenttia, joka voi tosiasiassa edistää neuvotteluja. Uskoakseni komission jäsen Patten on ymmärtänyt tämän, sillä hän puhui tarpeesta yhdistää parlamentin ja komission voimat.
Tasan viikko sitten keskustelimme parlamentissa Yhdysvaltain kongressin jäsenten kanssa. Huomasimme selvästi, että he ymmärtävät tietosuojaa ja yksityisyyden suojaa paljon paremmin nyt kuin esimerkiksi kaksi vuotta sitten. Ellemme järjestä kunnollisia neuvotteluja, päädymme tilanteeseen, jossa meidän on neuvoteltava keskinäisistä ja vastavuoroisista reaktioista. Luultavasti olisi parempi vaihtoehto päästä sopimukseen jollain muulla tavalla.
Mistä tässä kaikessa on kysymys? Tavoitteena on suojella ihmisiä. Ihmisillä on oikeus tietää, mitä tietoja annetaan, kenelle tietoja annetaan ja kuinka tietoja käytetään. Tämä on hyvä esimerkki valmistelukunnan keskusteluista sekä siitä, että ihmisten on pystyttävä vaatimaan poliittista vastuuta. Tämä osoittaa, että näin asiat vain ovat.
Yhteenvetona totean toivovani, että kollegani tukevat voimakkaasti päätöslauselmaa, jotta äänemme kuullaan komissiossa. Ehkä meitä on jo kuultu, mutta äänemme pitää kuulua myös Atlantin yli, jotta järjestetään yhteiset keskustelut ennen kuin asiasta annetaan lainsäädäntöä. Näin saamme oikeudelliset takeet ja pystymme torjumaan rikollisuutta.
Lopuksi viesti Yhdysvalloille ja komissiolle: toisen kunnioittaminen tarkoittaa, että asioista keskustellaan ajoissa hänen kanssaan.

Santini (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen. Kaikesta huolimatta kuulun niihin, jotka yrittävät edelleen ymmärtää taustalla olevia syitä, joiden vuoksi Yhdysvallat ryhtyi toimiin. Kaikki me tunnemme nämä syyt: 11. syyskuuta, pelon ilmapiiri, valmistautuminen sotaan ja piilevä hyökkäyksen uhka. Kuulun varmasti myös niihin, jotka ovat valmiita ilmoittamaan avoimesti, etteivät voi millään muotoa hyväksyä, että liittolaishallitus rikkoo kaikista näistä syistä huolimatta kansainvälisiä sopimuksia, jotka perustuvat ennen kaikkea Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen, kuten tässäkin tapauksessa.
Tiedämme kaikki, että - meitä kaikkia on kyllä muistutettu asiasta, mutta toistan asian muistin virkistämiseksi näin keskustelun lopussa - kaikkein vakavin ja ristiriitaisin kohta on esitetty päätöslauselman johdanto-osan kappaleessa B, jossa todetaan, että aluksi Yhdysvallat oli vain pyytänyt, että tiedot annetaan. Italiassa on sananlasku, joka kuuluu "on reilua kysyä, mutta kohteliasta vastata". Yhdysvalloilla ei ollut kohteliaisuutta odottaa päätöstämme, vaan se siirtyi suoraan toimien toiseen vaiheeseen. Yhdysvallat vaati tiedot välittömästi ja jopa uhkasi perivänsä 1 000 euron suuruisen sakon henkilöä kohti lentoyhtiöiltä, jotka eivät luovuttaneet tietoja.
Millaisia tietoja, arvoisa komission jäsen ja arvoisa puhemies! Ei ainoastaan matkustajien täydellisiä nimiä ja yksityiskohtaisia tietoja kyseisestä lennosta, vaan jopa matkustajien kaikki luottokorttitiedot, tietoja matkustajien muista matkoista sekä tietoja, jotka voivat esimerkiksi paljastaa matkustajan etnisen taustan ja uskonnon; tietoja terveydestä, kaikenlaisia osoitteita, matkustajien ammatit, jäsenyydet tietyissä ryhmissä jne.
Komissio on perustellut toimenpidettä toteamalla, etteivät lentoyhtiöt halunneet harteilleen taakkaa lentoliikenteen tukkimisesta ja antoivat siksi Yhdysvaltojen viranomaisille mahdollisuuden tutustua tietoihin välittömästi, sillä ne pelkäsivät muun muassa 1 000 euron suuruista sakkoa. Komissio totesi myös, että tämä esti pitkien matkustajajonojen muodostumisen saavuttaessa Yhdysvaltojen lukuisiin kohteisiin. Selitys vaikuttaa todella vähintäänkin melko lapselliselta. Perusteita ei voida hyväksyä, sillä toimella rikotaan täydellisesti - kuten aiemmin jo mainittiin - direktiivin 95/46/EY 8 artiklaa, ja komission tehtävänä on ennen kaikkea panna täytäntöön direktiivit ja yhteisön oikeus.
Toinen erimielisyyttä aiheuttava seikka on seuraava: kuten jo mainittiin, komissio tiesi jo 15 kuukautta sitten, että Yhdysvallat aikoisi saattaa säädöksen voimaan 5. maaliskuuta. Komission velvollisuutena olisi ollut ilmoittaa asiasta viipymättä Euroopan unionin kansalaisille sekä Euroopan parlamentille, joka olisi toiminut automaattisesti äänitorvena.
Yhdysvaltain kongressi ei vaikuta juurikaan kunnioittavan demokratiaa: se ei keskustellut toimesta, sen vain sanotaan tulkinneen lainsäädäntöä laajasti ja ryhtyneen sitten toimiin. Minun mielestäni myös tässä on toimittu hyvin epäkohteliaasti.
Ainoa yhteys on ollut kuuluisa korkean tason sopimus, joka tehtiin 19. helmikuuta. Kyseessä ei kuitenkaan ole kirjallinen sopimus, eikä se ole pätevä. Se ei taatusti riitä meille asian viemiseksi yhteisöjen tuomioistuimeen. Me kysymme komissiolta, mikä on sopimuksen oikeusperusta ja mitkä Euroopan unionin edut on turvattu tässä tapauksessa.
Selventääkseen tätä ja muita kysymyksiä Euroopan parlamentti on nyt sopinut julkisesta kuulemisesta, ja ehkäpä kuulemisen jälkeen tiedämme hieman enemmän, kuinka tämä kaikki on oikein päässyt tapahtumaan, ja ehkäpä meillä on myös selvempi näkemys eritoten siitä, mitä olisi parasta tehdä, samalla kun vältämme jakomieliset tunteet ja sovimme yhteisistä ja johdonmukaisista normeista, jotka tulevaisuudessa pannaan täytäntöön.

Puhemies.
Olen vastaanottanut työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätetyn päätöslauselmaesityksen.

Bolkestein
Arvoisa puhemies, teen parhaani vastatakseni kaikkein tärkeimpiin kysymyksiin ja huomautuksiin, jotka minulle osoitettiin. On vaikea vastata lyhyesti, sillä aihe on tärkeä ja monimutkainen.
Tähän mennessä on saatu aikaan kaksi asiaa. Ensinnäkin varmistimme, että Yhdysvallat suostuu ryhtymään toimiin, jotta löydetään molempia osapuolia tyydyttävä ratkaisu, jolla taataan oikeusvarmuus kaikkien asianosaisten kannalta. Haluaisin painottaa, että tämä näyttää kaikin puolin tyydyttävältä komission, Euroopan parlamentin ja koko Euroopan kannalta. Osoitan sanani erityisesti jäsen Buitenwegille, joka väitti, että meidän normiemme olisi oltava koetinkivenä minkä tahansa tulevaisuudessa mahdollisesti solmittavan sopimuksen hyväksyttävyydelle. Ratkaisun on oltava molempia osapuolia tyydyttävä. Yhdysvallat on hyväksynyt tämän.
Toiseksi Yhdysvallat on antanut lukuisia merkittäviä yksipuolisia lupauksia, jotka ovat tulleet välittömästi voimaan. Yhdysvallat antoi esimerkiksi lupauksen siitä, mitä tietoja ei käytettäisi ja miten tietoja käsiteltäisiin päivittäin. Erityisesti tiedonkeruu rajoittuisi lentoihin, jotka toteutetaan Yhdysvaltoihin, Yhdysvalloista tai Yhdysvaltojen kautta. Tähän mennessä neuvottelut ovat tuottaneet tämän tuloksen. Emme ole vielä tien päässä vaan kaukana siitä. Emme ole vielä saaneet aikaan sopimusta. Yhdysvaltojen kanssa käytävät neuvottelut jatkuvat, toivottavasti niin pian ja niin vilkkaina kuin mahdollista. Olisi ennenaikaista todeta, että komissio on epäonnistunut ja että sen olisi pitänyt saavuttaa enemmän kuin on saavutettu. Komission jäsenen Pattenin ja liikenteestä vastaavan komission jäsenen de Palacion puolesta minun on vastustettava esitettyjä moitteita. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, etteikö asiassa olisi vielä paljon tekemistä.
On tuotu esiin, että vaikkei toistaiseksi ole tehty sopimusta, nyt luovutetaan sellaisia tietoja, joita ei ole ennen luovutettu. Tämä on totta. On selvää, että vaikkei neuvotteluja olisi käyty, lentoyhtiöt olisivat antaneet tiedot joka tapauksessa. Lentoyhtiöt tietävät, että Yhdysvaltojen lentoyhtiöt ja Yhdysvalloissa sijaitsevat varausjärjestelmät tekevät jo näin.
Tämä onkin erittäin tärkeä kysymys, joka on kenties unohtunut keskustelun tuoksinassa. Kysymys ei ole ainoastaan tiedonsiirron sallimisesta tai kieltämisestä. Suuri osa tiedoista siirretään joka tapauksessa. Minusta vaikuttaa siltä, että ehdotus, jonka mukaan meidän olisi vietävä lentoyhtiöt Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen, ei ole mitenkään tuloksekas. Näin tapahtuu jo nyt. Kuten jäsen Ludford totesi, lentoyhtiöt ovat puun ja kuoren välissä. Ne tietävät, että Yhdysvallat on tosissaan uhatessaan seuraamuksilla, joista osa voisi vaarantaa niiden Atlantin ylittävät lennot. Lentoyhtiöt olivat vakavasti huolissaan vastapainona olevasta uhasta eli siitä, että komissio käynnistäisi rikkomusmenettelyjä ja oikeustoimia tietosuojasääntöjen rikkomisen vuoksi. Jotkut yhtiöt ovat kuitenkin ilmoittaneet, etteivät komission toimet vaarantaisi yhtiöiden liiketoimintaa toisin kuin Yhdysvaltojen uhkaukset. Pyytäisin jäseniä ymmärtämään, kuinka vaikeassa tilanteessa lentoyhtiöt ovat. Tilanne vaikuttaa Atlantin ylittäviin lentoihin, joita käyttää vuosittain 10-11 miljoonaa matkustajaa, kuten komission jäsen Patten selvitti.
Monet puhujat ovat maininneet tiedottamisen Euroopan unionin kansalaisille. Kaikki jäsenet tietävät varmasti, että tietosuojalain mukaan rekisterinpitäjillä on ensikäden velvollisuus ilmoittaa asiasta rekisteröidyille. Tässä tapauksessa velvollisuus koskee lentoyhtiöitä ja mahdollisesti myös matkatoimistoja. Perjantaina 14. maaliskuuta järjestetään tapaaminen, jonka tarkoitus on varmistaa, että yhtiöt tuntevat velvollisuutensa tiedottaa matkustajille ja lentohenkilöstölle, mitä näitä koskeville tiedoille tapahtuu ja miksi. Yhdysvaltain hallituksellakin on velvollisuus tiedottaa asiasta. Useimmat meistä lienevät sitä mieltä, että on hankala väittää, ettei Yhdysvaltojen kaltaisella valtiolla olisi oikeuttaa päättää, millä edellytyksillä se antaa ihmisille luvan tulla maahan. Yhdysvalloilla on myös velvollisuus tiedottaa kansalaisille asiasta, jotta mahdolliset matkustajat voivat tehdä tietoisen päätöksen.
Jäsen Ludford teki hyvin osuvan huomautuksen Euroopan unionissa sijaitsevista tietojärjestelmistä sekä tavasta, jolla Yhdysvallat pääsisi niihin käsiksi. Asia koskee direktiivin suoraa soveltamista Yhdysvaltojen tulliviranomaisiin, jolloin yhteisön direktiivillä olisi selvä ekstraterritoriaalinen vaikutus.
Komissio tekee parhaillaan läpikotaista oikeudellista analyysiä kysymykseen liittyvistä lukuisista seikoista, esimerkiksi direktiivin soveltamisalan laajuudesta sekä Yhdysvaltojen tulliviranomaisten jäsenvaltioiden alueella käyttämästä valtiovallasta. Nyt odotellaan erästä yhteisöjen tuomioistuinten tuomiota, joka voi selventää direktiivin tarkkaa soveltamisalaa, mutta tuomioistuimet eivät ole antaneet vielä mitään määräaikaa.
Joka tapauksessa kysymys nousee esiin vain, jos Yhdysvaltojen tulliviranomaisilla olisi suora mahdollisuus tutustua lentoyhtiöiden tietokantoihin. Kysymys ei nouse esiin, jos lentoyhtiöt lähettäisivät tiedot Yhdysvaltojen tulliviranomaisille. Tietojen lähettäminen on taatusti parempi menetelmä, jos se voidaan toteuttaa teknisesti.
Lisäksi erityisesti jäsen Buitenweg ja muutamat muut parlamentin jäsenet ottivat esille lennon aikana nautitut ateriat. On tärkeä ymmärtää, ettei Yhdysvallat käytä analyyttisessä arvioinnissa tietoja valituista aterioista, vaan koska kyseiset tiedot sisältyvät matkustajien nimiluetteloon, ne toimitetaan muiden tietojen mukana. Käytäntö on huono tietosuojan kannalta. Yhdysvallat ei vaadi lentoyhtiöitä muuttamaan tiedonkeruuta koskevia käytäntöjään eikä pyydä niitä erittelemään olennaisia tietoja epäolennaisista, jolloin tietojen luovuttaminen tulee lentoyhtiöille halvemmaksi.
Jäsen Santini ja jäsen Jarzembowski viittasivat kyseiseen seikkaan. Jopa direktiivissä sanotaan, että tietyt toimet eivät ole pakollisia, jos ne ovat kohtuuttomia verrattuna tietosuojaa koskeviin tuloksiin. Jatkamme varmasti keskusteluja lentoyhtiöiden kanssa, ja tarkoituksena on ottaa käyttöön menetelmä, jolla erotetaan Yhdysvaltojen lennot muista lennoista sekä mahdollisesti myös Yhdysvaltojen tarpeettomiksi luokittelemat arkaluonteiset tiedot muista tiedoista.
Edellä esitetty koski parlamentin jäsenten esittämiä konkreettisia seikkoja. Lisäksi totean jäsen Paciottin ehdotuksen osalta, että on tietenkin mahdollista soveltaa 25 artiklan 6 kohtaa eli tietosuojan tason riittävyyden toteamista. Jos komissio päättelee, että tietosuojan taso on riittävä, se ilmoittaa - sen on ilmoitettava - asiasta parlamentille, minkä jälkeen voidaan käydä asianmukainen keskustelu komission toteamuksen perusteella.
Samoin ehdotettiin neuvottelujen käymistä poliittisella tasolla. Suhtaudun ehdotukseen myönteisesti ja keskustelen asiasta varmasti sekä komission jäsenen Pattenin - joka pyytää lupaa poistua mainitsemistaan syistä - että komission jäsenen de Palacion kanssa, sillä hänellä on selvästi suuri osuus asiassa.
Toisaalta haluaisin todeta, ettei ratkaisua aina saada aikaan poliittisin keinoin. Virkamieskunta muodostuu kaiken kaikkiaan erittäin pätevistä henkilöistä - mikä on taatusti totta yksiköissä, jotka ovat alaisuudessani. Ei ole mitään syytä olettaa, että virkamiehet voisivat saavuttaa vähemmän kuin komission jäsenet poliittisella tasolla. Mahdollisuutta ei voida kuitenkaan sulkea pois, ja siksi suhtaudun ehdotukseen myönteisesti.
Monet parlamentin jäsenet puhuivat Yhdysvaltojen toimien lykkäämisestä. Olen pahoillani, mutta - kuten totesin aiemmin ja kuten myös jäsen Jarzembowski huomautti - meillä ei ole varaa erityisesti näinä poliittisesti epävarmoina taloudellisen laskusuunnan aikoina pysäyttää lentoliikennettä Yhdysvaltoihin tai vaarantaa sitä tosissaan. Loppujen lopuksi on kyse miljoonista matkustajista vuosittain, mitä emme voi vaarantaa.
Jäsen Jarzembowski totesi, että meidän on saatava Yhdysvaltojen kanssa aikaan käytännöllinen ratkaisu, jolla on asianmukainen oikeusperusta. Olen täysin samaa mieltä. Komissio tekee kaikkensa löytääkseen käytännöllisen ratkaisun, joka perustuu tiukasti lakiin. Toivon voivani keskustella asian edistymisestä parlamentin kanssa, niin kuin kuuluukin.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana kyselytunti.
Käsittelemme neuvostolle osoitettuja kysymyksiä (B5-0085/2003).
Jäsen Ortuondo, teillä on nyt työjärjestyspuheenvuoro.
Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, haluan esittää kysymyksen ja vastauksestanne riippuen kenties myös vastalauseen. Kuka kyselytunnilla vastaa kysymysten käsittelyjärjestyksestä?
Puhemies.
Käsittelyjärjestyksestä vastaa viime kädessä parlamentin puhemies.
Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, jos sallitte, esitän vastalauseen. Kyselytunti päätettiin peruuttaa helmikuun istunnossa. Minun neuvostolle osoittamani kysymys oli tuolloin esityslistalla sijalla 3. Kun kyselytunnin peruuttamisesta tuolloin ilmoitettiin, meille kerrottiin, että näihin kysymyksiin vastattaisiin maaliskuussa. Nyt on maaliskuu, ja kysymykseni, joka helmikuussa oli sijalla 3, onkin nyt sijalla 22. Tämä on syrjintää. Arvoisa puhemies, esitän tämän johdosta vastalauseen ja pyydän apuanne.
Puhemies.
Istunnon puhemiehen on vaikeaa auttaa tällaisissa tilanteissa. Pääsihteeri toimittaa teille kirjeen, jossa saatte seikkaperäisen selityksen.
Kehottaisin jäseniä osoittamaan hieman myötätuntoa niitä kohtaan, joiden on määrä puhua kyselytunnilla, sillä muutoin osa heistä jää ilman vastausta.
Hyvä jäsen Ortuondo, hyvä jäsen Nogueira, pyytäisin teitä joka tapauksessa pitämään työjärjestyspuheenvuoronne lyhyinä.
Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Olen jo saanut kirjeen pääsihteeriltä, mutta en saanut vastausta kysymykseeni. Haluan vain vastauksen. Miksi helmikuussa sijalle 3 merkitty kysymys muuttuukin maaliskuussa kysymykseksi nro 22?

Puhemies.
Lupaan tehdä kaikkeni sen varmistamiseksi, että saatte vastauksen.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, kuuluun siihen parlamentin jäsenten ryhmään, joka esittää neuvostolle kysymyksiä. Voin todeta, että yhteen minulle itselleni äärimmäisen tärkeään kysymykseen, joka jätettiin käsiteltäväksi edessämme olevan asiakirjan mukaan 30. tammikuuta ja joka koskee komission ja neuvoston välillä käsittääkseni vallitsevaa erimielisyyttä meriliikennettä koskevasta lainsäädännöstä, vastataan paljon myöhemmin kuin helmikuussa käsiteltäviksi jätettyihin kysymyksiin. 
Haluamme luonnollisesti vastaukset täällä täysistunnossa, emmekä ymmärrä, mitä perusteita kysymysten käsittelyjärjestyksen laatimiseen on käytetty. Eikö meidän kuuluisi tietää nämä poliittiset perusteet, jotta voisimme toimia niiden mukaisesti?

Puhemies.
Kehotan teitä ottamaan yhteyttä kyselytunnista vastaaviin yksiköihin saadaksenne yksityiskohtaisen vastauksen, jotta jäsenten oikeuksia saada vastauksia tässä istunnossa ei heikennetä.

Puhemies.
Kysymyksiä nro 1 ja 3 ei käsitellä, koska niiden aiheet ovat jo tämän istuntojakson esityslistalla.
Jäsen Posselt käyttää työjärjestyspuheenvuoron.
Posselt (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kysymystä nro 2 ei ole käsitelty tänään. Kosovolla ei ole mitään tekemistä Makedonian tai Irakin kanssa. Olen nyt istunut täällä puoli tuntia ja odottanut puoli kuudesta kuuteen kyselytunnin alkuun saakka? 
(Puhemies keskeytti puhujan.)
Puhemies
Hyvä jäsen Posselt, mainitsin kysymykset nro 1 ja 3, en kysymystä nro 2. Teillä on täysi oikeus esittää tuo kysymys, ja neuvosto, jota edustaa tänään Kreikan ulkoministeri Papandreou, jonka toivotamme sydämellisesti tervetulleeksi, vastaa teille välittömästi.
Seuraavana on Bernd Posseltin kysymys nro 2 (H-0070/03):

Aihe: Kosovon asema
Ellei Kosovon tulevaa asemaa selvitetä asteittain, yhteiskuntaa ei varmaankaan pystytä vakiinnuttamaan eikä alueen investointeja voida turvata. Millaisia näkemyksiä neuvoston puheenjohtajalla on asiasta?

Papandreou
Haluan tähdentää jäsen Posseltille, että neuvosto on ilmoittanut moneen otteeseen, että Kosovon tuleva asema perustuu nyt ja vastaisuudessa YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmaan 1244. Kosovon lopullista asemaa koskevaa kysymystä on käsiteltävä sopivana ajankohtana ja YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1244 ehtojen mukaisesti siten, että tässä prosessissa ovat mukana Belgradin hallitus sekä paikallisten poliittisten elinten vaaleilla valitut johtajat ja edustajat Pristinasta. 
Neuvosto on myös toistuvasti ilmaissut täyden tukensa YK:n pääsihteerin erityislähettiläälle ja YK:n Kosovon-siviilioperaatiossa sovelletulle toimintatavalle. Tämän siviilioperaation tarkoituksena on, kuten sen johtaja Steiner on todennut, "standards before status" eli saada Kosovo täyttämään tietyt standardit ennen kuin voidaan ryhtyä puhumaan Kosovon asemasta, sillä vain täten Kosovoon voidaan palauttaa vakaa ja vauras yhteiskunta, jossa halutaan omaksua Euroopan unionin arvot ja yhdessä hyväksytyt standardit. Kosovon liittymistä vakautus- ja assosiaatioprosessiin koskevia yksityiskohtia on niin ikään pohdittava päätöslauselman 1244 mukaisesti ja kyseisten standardien yhteydessä ennen Kosovon asemaa koskevan menettelyn käsittelyä.
Euroopan unioni on päättänyt auttaa Kosovoa kehittymään demokraattiseksi ja vauraaksi yhteiskunnaksi, jossa kaikki yhteisöt kykenevät elämään yhdessä rauhanomaisesti ja turvassa. Näin ollen on äärimmäisen tärkeää, että Euroopan unioni kehottaa Kosovossa toimivia väliaikaisia paikallisjärjestöjä jatkuvasti tekemään kaikkensa näitä standardeja koskevien erityiskriteerien täytäntöön panemiseksi ennen Kosovon aseman käsittelyä.

Posselt (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan aluksi pyytää teiltä anteeksi. Tulkkauksessa viitattiin kysymyksiin nro 1 ja 3, minkä vuoksi pyysin puheenvuoroa. Kyse oli siis tulkkauksessa tapahtuneesta virheestä, joten pahoittelen tapahtunutta. Haluaisin kuitenkin esittää nyt kysymykseni neuvoston puheenjohtajalle, jota haluan kiittää hyvin konkreettisesta ja hyödyllisestä vastauksesta. 
Minulla on kaksi lyhyttä lisäkysymystä. Ensimmäiseksi kysyn mielipidettänne sellaisen työryhmän perustamisesta, jonka tehtävänä olisi käsitellä Kosovon tulevaisuudenvaihtoehtoja. Tämä antaisi meille ennalta ehkäisevän roolin ja estäisi sen, että reagoimme jälleen kerran vasta sitten, kun se on jo liian myöhäistä. Toiseksi kysyn seuraavaa: Serbian ja Montenegron uusi perustuslaki sisältää tietääkseni Serbian esittämän vaatimuksen siitä, että Kosovo olisi tulevaisuudessa osa Jugoslavian osavaltiota Serbiaa. Haluan kysyä, ovatko Euroopan unioni tai YK vastustaneet tätä. Kysyn tätä siksi, että tämä heikentäisi mahdollisuuksia jättää Kosovon tulevaa asemaa koskeva kysymys avoimeksi.

Papandreou
Ensimmäisestä kysymyksestänne totean, kuten aiemmin, ettei Kosovon lopullisesta asemasta ole vielä aloitettu neuvotteluja. Toki erilaisia työryhmiä voidaan tarvittaessa perustaa, kuten ehdotitte. Olemme pyrkineet saamaan Belgradin ja Pristinan puhumaan yhteistä etua koskevista kysymyksistä, kuten pakolaisten paluusta, turvallisuuskysymyksistä, energiaverkoista ja muista verkoista, toisin sanoen kysymyksistä, joissa yhteistyötä sanan varsinaisessa merkityksessä tarvitaan, jos osapuolten välistä luottamusta halutaan lisätä ennen kuin siirrytään seuraavaan vaiheeseen, jossa on tarkoitus keskustella Kosovon lopullisesta asemasta. Näin ollen riippumatta siitä, mitä Jugoslavian tai Serbiasta ja Montenegrosta muodostuvan uuden valtion perustuslaissa todetaan, Kosovon lopullisesta asemasta ei ole vielä keskusteltu, ja sitten kun siitä keskustellaan, se tapahtuu, kuten jo totesin, YK:n päätöslauselman perusteella. Me kaikki tiedämme, mitä päätöslauselmaa tarkoitan, joten minun ei tarvitse viitata siihen tässä yhteydessä. Kyseessä on siis YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselma 1244.

Dupuis (NI).
Arvoisa ministeri, te vaaditte meitä odottamaan. Olemme juuri kuulleet Belgradissa tapahtuneesta pääministeri Djindjicin murhasta. Useissa Euroopan pääkaupungeissa koettiin, että sotarikollisten Mladicin ja Karadzicin pidätystä piti odottaa. Olemme nähneet, mihin tämä on johtanut. Kosovon tilanne ei ole todellakaan kohentunut, sillä serbivähemmistön sekä kosovolaisten ja albaanien muodostaman enemmistön väliset suhteet eivät ole parantuneet.
Emmekö voisi nyt kaikessa rauhassa ryhtyä pohtimaan jäsen Posseltin mainitsemia tulevaisuudennäkymiä, kuten teimme Kyproksen kysymyksessä? YUTP:n korkea edustaja Solana työskentelee käsittääkseni jäsen Posseltin mainitsemien tulevaisuudennäkymien parissa - haluaisin teiltä vahvistuksen tähän, jos se on mahdollista. Onko teillä tarkempaa tietoa asiasta?

Papandreou
Haluan todeta, että entistä Jugoslavian tasavaltaa Makedoniaa koskevassa aiemmassa keskustelussa minä ja komissio, neuvosto sekä useat jäsenet viittasimme Kosovoon ja Serbian pääministerin Djindjicin traagiseen murhaan. Kuten tiedätte, pääministeri Djindjic oli vakautta ja demokratiaa kannattava henkilö, joka pyrki edistämään Kosovon tärkeän ja vaikean ongelman ratkaisemista. Kuten itse huomautitte, Kosovon etnisten ryhmien välisissä suhteissa on ongelmia, pakolaisten paluussa on ongelmia, ongelmia on Kosovon tilanteen jokapäiväisen tasapainon säilyttämisessä ja ongelmia on lukuisissa kysymyksissä, jotka liittyvät vahvasti niihin, mitä me kutsumme eurooppalaisiksi arvoiksi ja säännöiksi. Juuri tämän vuoksi Steiner huomautti YK:n puolesta tarpeesta vahvistaa standardeja. Hyväksymme tämän kannan ja tuemme sitä. Tämän vuoksi keskustelemme ensin standardeista ja vasta sitten Kosovon asemasta. Saanen huomauttaa, että jos kaikki osapuolet toimivat näiden standardien vakiinnuttamiseksi, se vahvistaa etnisten ryhmien välistä luottamusta, millä on keskeinen merkitys Kosovon tulevaa asemaa koskevassa oleellisessa keskustelussa. Jos luottamusta ei onnistuta lisäämään, tilanne saattaa muuttua räjähdysherkäksi. Myös näistä seurauksista on keskusteltu, mutta sekä Euroopan unioni että kansainvälinen yhteisö pitävät tätä lähestymistapaa todennäköisesti parhaana tapana käsitellä Kosovon kysymystä.

Puhemies.
Seuraavana on Sarah Ludfordin kysymys nro 4 (H-0073/03):

Aihe: Guantanamo Bay
Miten Yhdysvaltojen ja EU:n välillä voi vallita keskinäinen luottamus lainvalvontaan ja perusoikeuksien kunnioittamiseen - joka oikeuttaisi tiedonvaihtoa, vastavuoroista oikeusapua ja luovuttamista koskevan sopimuksen - kun Euroopan kansalaisia pidetään kansainvälisen oikeuden vastaisesti vangittuna Camp Delta -vankileirillä ilman, että heidät on asetettu syytteeseen?

Papandreou
Vastauksena jäsen Ludfordille totean, että neuvosto on antanut puheenjohtajalleen yksityiskohtaiset neuvotteluohjeet Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisen, Euroopan unionista annetun sopimuksen 24 artiklaan perustuvan sopimuksen tekemiseksi vastavuoroisesta oikeusavusta rikosasioissa. Kyseisen sopimuksen määräyksillä on tarkoitus täydentää Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin jäsenvaltioiden allekirjoittamien kahdenvälisten sopimusten määräyksiä.
Neuvotteluja käydään yhä. Heti kun neuvosto on tehnyt päätöksen sopimuksen allekirjoittamisesta ja heti kun sopimus on allekirjoitettu, neuvoston puheenjohtaja ilmoittaa Euroopan parlamentille neuvottelujen tuloksista.

Ludford (ELDR).
Kiitän neuvoston puheenjohtajaa tästä vastauksesta, mutta eikö tosiasia ole se, että uskomme amerikkalaisten kansalaisoikeuksien takaamiseen on horjunut pahoin ja että on murheellista, että oikeudenmukaisuuden ja oikeusturvan standardit on romutettu Yhdysvalloissa Bushin hallintokaudella? 
Yhdysvaltain liittovaltion vetoomustuomioistuin hylkäsi juuri kaksi päivää sitten pyrkimykset selkiyttää eräiden Guantanamo Bayn vankien - joista kaksi on brittejä - oikeusasemaa. Tässä tuomioistuimen päätöksessä, joka voi jättää vangit oikeudelliseen epävarmuuteen epämääräiseksi ajaksi, todettiin, ettei ulkomaalaisilla ole Yhdysvaltain perustuslain mukaisia oikeuksia eivätkä he voi vedota Yhdysvaltain tuomioistuinten tuomiovaltaan sen selvittämiseksi, ovatko heidän vapauteensa kohdistuneet rajoitukset laillisia. Tämä pöyristyttävä tilanne, joka muuttuu sen jälkeen, kun sekä ulkomaalaisten että EU:n kansalaisten perusoikeudet takaavasta EU:n perusoikeuskirjasta tulee sitova, sattui heti muiden väärien tuomioiden jälkeen. Näistä mainittakoon tapaus, jossa eräs britti teloitettiin sen jälkeen, kun texasilainen tuomari oli kieltäytynyt tutkimasta DNA-todistusaineistoa, sekä toinen tapaus, jossa erästä brittiä pidettiin vangittuna kolme viikkoa Etelä-Afrikassa FBI:n epäpätevyyden takia. 
Miten tässä tilanteessa voidaan luottaa Yhdysvaltain rikosoikeuteen ja lainvalvontajärjestelmään? Eikö Euroopan parlamenttia pitäisi kuulla ennen kuin neuvoston suunnittelemat sopimukset tehdään?

Papandreou
Ensinnäkin haluan sanoa, että arvostan kysymystänne sekä kysymyksenä että kannanottona. Olen ottanut sen asianmukaisesti huomioon neuvoston edustajana ja välitän näkemyksenne neuvostolle. 
Toiseksi haluan huomauttaa, että olemme aloittaneet vuoropuhelun Yhdysvaltain kanssa useista ihmisoikeuskysymyksiä, kuten kuolemanrangaistuksista. Minusta Euroopan unionilla on täysi syy ajaa perusoikeuksina pitämiään asioita, ja näin se tekee jokaisen kumppanin ja jokaisen maan kanssa, etenkin Yhdysvaltain kanssa, jonka kanssa meillä on yhteiset arvot ja tavoitteet. Vahvistan myös sen, mitä sanoin aiemmin, eli että me olemme antaneet yksityiskohtaiset ohjeet sitä sopimusta varten, josta on määrä neuvotella Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen kesken, joten luotan siihen, että kaikkia näitä kysymyksiä käsitellään vielä keskeneräisissä neuvotteluissa, joiden etenemisen kommentoiminen olisi ennenaikaista.

Puhemies.
Seuraavana on Riitta Myllerin kysymys nro 5 (H-0076/03):

Aihe: Merikuljetukset
Komissio on pyytänyt neuvostolta neuvottelumandaattia, jotta se voisi neuvotella kaikkien 15 jäsenvaltion puolesta varmistaakseen, että ehdokasmaat ja ne naapurimaat, joita raskaan polttoöljyn kuljetukset EU:n aluevesillä koskevat, soveltavat merikuljetuksiin samoja periaatteita, jotka ovat voimassa EU:n alueella.
Mihin toimiin neuvosto on ryhtynyt varmistaakseen, että komissiolla on riittävät neuvotteluvaltuudet tässä kysymyksessä?

Papandreou
Vastaukseksi jäsen Myllerin kysymykseen haluan sanoa, että neuvosto pitää merikuljetuksia mitä suurimmassa määrin maailmanlaajuisena kysymyksenä ja haluaa sen vuoksi, että niitä koskevia sääntöjä sovellettaisiin mahdollisimman laajasti. Näin ollen katson, kuten arvoisa jäsen Myller totesi, että olisi hyvä, jos ehdokasvaltiot ja muut naapurimaat, myös Venäjä, voisivat soveltaa merikuljetuksiin samoja periaatteita kuin EU:n alueellakin sovelletaan. 
Neuvosto, tarkemmin sanottuna liikennettä, televiestintää ja energiaa koskevia kysymyksiä käsittelevä neuvosto noudatti tarkoin tätä lähestymistapaa 6. joulukuuta 2002 tekemissään päätelmissä. Se antoi meriturvallisuutta ja saastumisen ehkäisemistä koskevat päätelmät Galician rannikon edustalla sattuneen öljysäiliöalus Prestigen onnettomuuden jälkeen. Neuvosto pani myös merkille komission aikomuksen ryhtyä yhdessä jäsenvaltioiden kanssa tarvittaviin toimenpiteisiin sen varmistamiseksi, että EU:n ehdokasvaltiot ja muut naapurimaat, myös Venäjä, kuljettaisivat raskasta polttoöljyä ainoastaan kaksirunkoisilla säiliöaluksilla. Neuvosto tukee myös komission pyrkimyksiä tutkia mahdollisuuksia auttaa teknisten yhteistyöohjelmien avulla ja Euro-Välimeri-yhteistyön puitteissa naapurimaita, etenkin hakijavaltioita ja Venäjää, niiden pyrkimyksissä parantaa meriturvallisuutta ja saastumisen ehkäisyä sekä soveltaa tehokkaasti satamavaltioiden suorittamia tarkoituksenmukaisia valvontamenettelyjä. 
Lopuksi totean, että komissio huomautti edellä mainitussa kokouksessa neuvostolle, että se katsoo kykenevänsä saavuttamaan nämä tavoitteet sen sopimuksen mukaisesti, jonka komissio on tehnyt mainitsemieni maiden kanssa.

Myller, Riitta (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitos vastauksestanne. On todella tärkeätä, että huolehdimme esimerkiksi siitä, että öljykuljetuksissa käytetään kaksinkertaista pohjaa, mutta se ei ole riittävä kaikissa tilanteissa. Kun on kyse pohjoisista jääolosuhteista, tarvitaan vielä enemmän, ja tämä on tullut esille aivan erityisesti tänä vuonna, koska talvi on ollut erittäin kylmä ja jää paksua Itämerellä ja erityisesti Suomenlahdella, joka on hyvin haavoittuvainen. Se on noin 30 metriä syvä keskisyväykseltään ja olosuhteet ovat sangen vaikeat.
Niinpä kysyisinkin Teiltä, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyväksyttekö Suomen aloitteen siitä, että kaksoisrunkoasetusta tulisi muuttaa niin, että jäsenvaltio voisi tulevaisuudessa vaatia asianmukaista jäävahvistusta satamaan tulevilta aluksilta. Eli sen, mikä on riittävä tässä tilanteessa, määrittelisi se jäsenvaltio, jonka satamaan alus tulee. Eikö tämä pitäisi ulottaa myös lähialueille, esimerkiksi tässä yhteydessä kun puhumme Suomenlahdesta, myös Venäjälle liikennöiviin ja Venäjältä liikennöiviin aluksiin?

Papandreou
Yhdyn jäsen Myllerin huoleen. Olen tietoinen Itämeren olosuhteista ja hänen mainitsemistaan pohjoisista jääolosuhteista. Kuten jo totesin, meidän mielestämme olisi järkevää tarkastella tätä kokonaisvaltaista kysymystä sekä Euroopan unionia että ehdokasvaltioita ja naapurimaita, myös Venäjää, koskevana kysymyksenä. Totean vain, että kaikki nämä ajamamme muutokset ovat turhia, jos ne koskevat vain Euroopan unionia ja jos niitä tehdä myös kansainvälisissä järjestöissä ja etenkin IMO:ssa, joka voisi varmasti auttaa varmistamaan, että kaksinrunkoiset alukset otettaisiin käyttöön kaikissa maissa eikä pelkästään Euroopassa. Pyrimme siis kahteen asiaan: pyrimme parantamaan omaa lainsäädäntöämme tällaisten onnettomuuksien ehkäisemiseksi sekä samaan aikaan toteuttamaan välttämättömät toimenpiteet kansainvälisellä tasolla. Tähän pyritään ensin lähiympäristössämme ja sitten vasta kansainvälisellä tasolla, jotta voimme osoittaa, että suhtaudumme vakavasti näiden säiliöalusten turvallisuuteen ja tämänkaltaisten onnettomuuksien ehkäisemiseen.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kuten tiedätte, vuonna 1989 tapahtuneen öljysäiliöalus Exxon Valdezin onnettomuuden jälkeen Yhdysvallat antoi niin sanotun öljyvahinkoja koskevan lain (Oil Pollution Act), jolla pyrittiin löytämään tehokas ratkaisu tämäntyyppiseen ongelmaan. Esimerkkinä mainittakoon, että Yhdysvaltain vesillä liikennöiviltä aluksilta vaaditaan miljardin Yhdysvaltain dollarin vakuudet ja onnettomuuden sattuessa viiden miljardin Yhdysvaltain dollarin korvaukset.
Prestige-onnettomuuden aiheuttamien vahinkojen korjaamiseen on varattu vain 180 miljoonaa euroa, joka jaetaan Galician (onnettomuudesta pahiten kärsinyt alue omassa kotimaassani), muiden Espanjan yhteisöjen sekä Ranskan kesken. Minusta meidän olisi laadittava öljyvahinkoja koskevaa yhdysvaltalaista lakia muistuttava säädös, jotta voisimme tämän eurooppalaisen aloitteen avulla muuttaa Kansainvälisen merenkulkujärjestön lainsäädäntöä. Mikä on puheenjohtajavaltion näkemys tästä asiasta? Mitä aloitteita sen aikoo tehdä? Miksei se laadi meriliikennettä varten lento- ja maantieliikenteessä käytössä olevien sääntöjen kaltaisia velvoittavia sääntöjä?

Papandreou
Kiitän arvoisaa jäsentä hänen kysymyksistään. Hän viittasi Yhdysvaltain lainsäädäntöön ja maantieliikenteessä käytössä olevien sääntöjen kaltaisiin velvoittaviin sääntöihin. Esitän kaksi kommenttia. 
Ensinnäkin olen varma, että neuvosto ja komissio arvioivat parhaillaan muissa maissa käytössä olevaa vastaavaa lainsäädäntöä saadakseen selville, mikä olisi paras vaihtoehto ja mitä voitaisiin soveltaa kansainvälisesti.
Vastaukseksi toiseen kysymykseenne totean toistamiseen, ettei Euroopan unioni voi ratkaista tätä ongelmaa yksinään. Elämme aikakautta, jolloin olemme riippuvaisia toinen toisistamme. Ei luonto eikä sen enempää kauppa tunne rajoja, ja Euroopan unionin tehtävänä ei ole vain tarkistaa omaa lainsäädäntöään, vaan sen olisi myös edistettävä lainsäädäntöään kansainvälisesti, jotta voidaan ottaa käyttöön sellaisia sääntöjä, jotka mahdollistavat luonnonsuojelun sekä terveen kilpailun maailman eri alueiden ja maiden välillä.

Kauppi (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tuen täydestä sydämestäni neuvoston yrityksiä edistää Kansainvälisessä merenkulkujärjestössä merikuljetusten turvallisuutta. On tärkeää varmistaa, että jos tällaiset vaaralliset standardeja täyttämättömät alukset saadaan häädettyä Euroopan aluevesiltä, etteivät nämä laivat sitten siirry kolmannen maailman aluevesille ja aiheuta siellä ongelmia. On tärkeää edetä kansainvälisen yhteisön kautta.
Varsinainen kysymykseni kuitenkin koskee sitä, olisiko mahdollista, että tämä erityisesti Itämerellä tapahtuvia polttoainekuljetuksia koskeva asia otettaisiin esille seuraavassa EU:n ja Venäjän huippukokouksessa. On tärkeää, että tällaisille asioille annetaan mahdollisimman korkea profiili, ja mielestäni tämä kysymys on niin tärkeä, että olisi syytä korkeimmalla poliittisella taholla ottaa asia esille Venäjän johdon kanssa. Onko tämä mahdollista?

Papandreou
Ellen erehdy, tästä asiasta on käsittääkseni jo keskusteltu komission ja Venäjän välillä, ja asia on myös ollut joitakin kertoja troikan ja Venäjän välisten eri kokousten asialistalla. Tiedän, että Itämeren valtiot ovat erityisen kiinnostuneita tästä kysymyksestä, ja olen varma, että käsittelemme tätä asiaa aikanaan.
Puhemies.
Seuraavana on Sylviane H. Ainardin kysymys nro 6 (H-0084/03):

Aihe: Mukavuuslippulaivat
Öljytankkeri Prestigen haaksirikosta ja sen seurauksista 19. joulukuuta 2002 antamassaan päätöslauselmassa parlamentti peräänkuulutti etenkin mukavuuslippulaivojen kieltämistä EU:n aluevesillä. Mihin toimiin neuvosto aikoo ryhtyä saattaakseen tämän Euroopan parlamentin suosituksen mahdollisimman nopeasti täytäntöön?

Papandreou
Hyvä jäsen Ainardi, haluan sanoa tähän, että neuvosto reagoi Euroopan parlamentin tavoin välittömästi Prestige-säiliöaluksen Galician rannikolla marraskuussa 2002 aiheuttamaan onnettomuuteen. 
Neuvosto ottaa huomioon parlamentin päätöslauselmat ja hyväksyy suurimman osan niihin sisältyvistä periaatteista. Tarkkaan ottaen neuvosto hyväksyy tavoitteen kieltää alikuntoisten alusten liikennöinti Euroopan aluevesillä.
Yhden neuvoston 6. joulukuuta meriturvallisuudesta ja saastumisen ehkäisemisestä antamiin päätelmiin sisältyvän toimenpiteen yhteydessä neuvosto antoi tukensa IMO:ssa meneillään olevalle lippuvaltiosäännöstön ja pakollisen auditointijärjestelmämallin kehittämistyölle. Jälkimmäisen avulla on tarkoitus varmistaa, että lippuvaltiot täyttävät kansainvälisten yleissopimusten mukaiset velvollisuutensa. Yleisesti ottaen neuvosto korosti tarvetta tarkistaa merioikeutta ja merikuljetuksia koskevia kansainvälisiä sääntöjä, jotka johtavat vastuuttomuuksiin ja laiminlyönteihin, joita ilmenee tietyissä avoimissa alusrekistereissä.
Komissio saattaa tehdä aloitteen ja ehdottaa erityistoimenpiteitä niin sanottuja mukavuuslippulaivoja varten. Neuvosto on kuitenkin vakuuttunut siitä, että asetettu tavoite voidaan saavuttaa tekemällä nykyistä parempia valintoja niiden toimenpiteiden joukosta, joita sovelletaan alikuntoisiin aluksiin esimerkiksi lisäämällä satamavaltioiden suorittamaa valvontaa. Nykyisen lainsäädännön nojalla satamavaltioiden suorittamaa valvontaa voidaan lisätä alikuntoisten alusten luokittelukriteereiden perusteella. Näistä kriteereistä määrätään Pariisin yhteisymmärryspöytäkirjassa, ja ne kattavat myös valtion, jonka lipun alla alus purjehtii.
Lisäksi satamavaltiodirektiivi, jonka on määrä tulla voimaan 22. heinäkuuta 2003 mennessä ja joka on osa Erika I -toimenpidepakettia, antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden evätä satamaan pääsy sellaisilta eri luokkiin kuuluvilta aluksilta, jotka purjehtivat Pariisin yhteisymmärryspöytäkirjan yhteydessä vuosittain julkaistavaan vuosikertomukseen sisältyvään mustaan listaan kuuluvien maiden lipun alla ja joita on pysäytetty jo aikaisemmin.

Ainardi (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, kiitän teitä kaikesta sanomastanne. Haluan kuitenkin korostaa myös omaa näkemystäni, sillä myös parlamentti on noudattanut kaikkia komission ja neuvoston aloitteita Erika I - ja Erika II -toimenpidepakettien täytäntöönpanon jouduttamiseksi. Viittasitte Kansainvälistä merenkulkujärjestöä IMO:a koskeviin uusiin toimenpiteisiin, joihin on hiljattain ryhdytty. Se, että Euroopan parlamentti on esittänyt mukavuuslippulaivojen kieltämistä, johtuu siitä, minkä jokainen meistä tietää vallan hyvin merionnettomuuksien johdosta käymiemme keskustelujen ansiosta, eli siitä, että mukavuuslippulaivojen osalta on ongelmatilanteissa on usein äärimmäisen vaikeaa osoittaa vastuullisia. Tiedämme vallan hyvin, että mukavuuslippulaivoista, valtiosta, alusten ohjaajista ja eri miehistöistä koostuvasta ketjusta ei enää loppujen lopuksi voida yksilöidä sitä tahoa, joka pitäisi asettaa rikosoikeudelliseen ja taloudelliseen vastuuseen. Tämän vuoksi parlamentti on tehnyt kyseisen ehdotuksen.
Haluan korostaa tätä. On totta, että komission on tehtävä aloite, mutta haluaisin tietää, miten te aiotte neuvoston puheenjohtajana tukea Euroopan parlamentin ehdotusta.

Papandreou
Meillä on Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/106/EY alusturvallisuutta, saastumisen ehkäisemistä ja alusten asumis- ja työskentelyolosuhteita koskevien kansainvälisten standardien soveltamisesta yhteisön satamia käyttäviin ja jäsenmaiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä purjehtiviin aluksiin (satamavaltioiden suorittama valvonta) annetun neuvoston direktiivin 95/21/EY muuttamisesta. Totean kuitenkin vastaukseksi hyvin olennaiseen kysymykseenne, että neuvosto on valmis edelleen pyrkimään parhaimpiin mahdollisiin ratkaisuihin selvittääkseen alikuntoisten alusten ongelman joko kansainvälisellä foorumilla tai tutkimalla komission ehdotuksia yhteisön lainsäädännöksi. 
Tämä on yksi puheenjohtajavaltio Kreikan käsittelemistä ensisijaisista kysymyksistä tulevina kuukausina. Tästä on keskustelu ja keskustellaan jatkossakin tulevissa Eurooppa-neuvostojen kokouksissa.

Purvis (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja on aivan oikeassa siinä, että meidän on työstettävä suhteitamme IMO:on, jotta voimme saada aikaan kohtuullisen sopimuksen muiden maiden kanssa. Neuvosto on kuitenkin tosiasiassa vaatinut Prestige-onnettomuuden jälkeen komissiota erityisesti esittämään uusia EU:n tason sääntöjä, jotka perustavat keskeisesti vaatimukseen siitä, että kaikki raskaspolttoöljyä kuljettavat säiliöalukset on varustettava kaksinkertaisella rungolla. Onko neuvoston puheenjohtaja tietoinen siitä, että maailmassa on noin 4 000 tämäntyyppistä, alle 5 000 tonnia painavaa alusta ja että niistä alle 200 on kaksirunkoisia? Miten puheenjohtaja kuvittelee meidän korvaavan nämä useat tuhannet alukset siten, että voimme jatkossakin täyttää Euroopan raakaöljytarpeet?

Papandreou
Olen samaa mieltä kommentistanne siitä, ettei uusien sääntöjen käyttöönoton edistäminen IMO:n kautta riitä ja että meidän on myös tarvittaessa tehtävä aloite ja asetettava tarvittavat standardit Euroopan unionia varten. Minusta näitä kahta asiaa on vietävä samanaikaisesti eteenpäin, ja toivommekin, että komissio tekee ehdotuksia, joita aiomme tukea. Neuvosto on valmis tutkimaan kaikkia näitä erityistapauksia, olipa kyse sitten kaksoisrungoista tai raakaöljyn ja raskaan polttoöljyn erityisestä kuljetusongelmasta. Olemme valmiita tekemään voitavamme edistääksemme uusien sääntöjen käyttöönottoa paitsi Euroopassa myös koko maailmassa.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olen samaa mieltä kanssanne siitä, että Kansainvälisen merenkulkujärjestön säännöksiä on muutettava. Nyt meidän olisi kuitenkin löydettävä asianmukainen strategia, jotta nämä muutokset voidaan toteuttaa. Meillä on jo käytössä öljyvahinkoja koskeva Yhdysvaltain laki, joka on askel oikeaan suuntaan. Paras strategia kansainvälisen lainsäädännön parantamiseksi ja muuttamiseksi olisi se, että hyväksytään erityinen eurooppalainen lainsäädäntö. Kaikki muu seuraa vääjäämättä perässä. Miksemme yrittäisi tätä? Siksikö, että tietyt jäsenvaltiot, kuten Yhdistynyt kuningaskunta, Alankomaat ja Kreikka haraavat vastaan, kuten tapahtui Kööpenhaminan Eurooppa-neuvostossa? Meidän on muistettava, ettei Yhdysvalloissa ole viimeiseen 15 vuoteen sattunut onnettomuuksia, joita sitä vastoin on sattunut Galiciassa ja Bretagnessa. Onnettomuuksia on sattunut Euroopan unionissa.

Papandreou
Olen samaan mieltä puhujan kanssa. Kuten totesin aiemmin, meidän on arvioitava kaikki merkittävät ideat, innovaatiot ja muiden maiden säännökset oman kokemuksemme perusteella. Haluan myös sanoa, että neuvosto teki erittäin tärkeän päätöksen Kööpenhaminan huippukokouksessa ja että liikenneministerien neuvosto teki näitä näkökohtia käsittelevän päätöksen. Olen varma, ettei millään jäsenvaltiolla ole pienintäkään halua estää luonnonsuojelua edistäviä toimenpiteitä. Mainitsemillanne jäsenvaltioilla on täysi syy haluta suojella rannikoitaan. Yhdistyneellä kuningaskunnalla on pitkä rannikkoviiva. Kreikalla on pitkä rannikkoviiva. Olisi outoa, jos Yhdistyneen kuningaskunnan kaltainen maa ei haluaisi suojella rannikoitaan. Minusta Euroopan unionin ja etenkin neuvoston todellisena aikomuksena on antaa tarvittavaa lainsäädäntöä. Tämä on myös komission tavoitteena, ja komissiolla on aloiteoikeus ehdottaa mitä tahansa uutta säädöstä. Näin ollen odotamme komissiolta aloitteita ja olemme valmiita kantamaan vastuumme neuvostossa. 
Toistan kuitenkin, ettemme voi olettaa, että lainsäädäntömme yksistään takaisi riittävän suojelun tason. Se olisi liian helppo keino, jota käyttäisimme välittömästi, jos maittemme ja rannikoittemme suojelu voitaisiin varmistaa yksistään sen avulla. Naapurimaiden on toimittava samoin. Olemme maininneet uudet jäsenvaltiot, olemme maininneet Venäjän ja Välimeren maat, mutta haluan korostaa, että nämä vaatimukset ja nämä standardit, joilla voidaan suojella paitsi Euroopan maita ja rannikoita myös muita maailman maita ja rannikoita, kuten eräs jäsen totesi, on otettava käyttöön myös kansainvälisesti. Myös tämän näkökohdan mainitsimme jo aiemmin.

Puhemies.
Seuraavana on Marialiese Flemmingin kysymys nro 7 (H-0078/03):

Aihe: Kulkukissojen ja -koirien myrkyttäminen Kreikassa
Ateenassa on myrkytetty suuret määrät kodittomia kissoja ja koiria. Viimeksi näin tapahtui 30.12.2002, juuri ennen Kreikan siirtymistä neuvoston puheenjohtajaksi. Sama tapahtui myös edellisellä kerralla, kun Kreikasta oli tulossa neuvoston puheenjohtaja. Herää epäilys, että Ateenan kaupunkikuva on haluttu puhdistaa kulkukissoista ja -koirista Kreikan puheenjohtajakauden ajaksi järjestelmällisten myrkytysten avulla.
Kreikkalainen kansalaisjärjestö CIDAG (Coalition in Defense of Animals in Greece) jätti 30.1.2003 Kreikan Belgian-suurlähetystölle 47 000 henkilön allekirjoittaman adressin, jossa vaaditaan selvittämään tämä epäkohta ja lopettamaan kyseinen toiminta mahdollisimman nopeasti.
Aikooko neuvoston puheenjohtaja Kreikka aloittaa viipymättä tutkimukset selvittääkseen, mistä tämä rikollinen toiminta on saanut alkunsa ja ratkaistakseen ongelman pikimmiten?

Papandreou
 Jäsen Flemming, kiitoksia kysymyksestänne. Kuten tiedätte, neuvostolla ei ole valtuuksia vastata tähän kysymykseen, mutta haluan Kreikan kansalaisena tuomita tämän teon. Voin varmasti puhua kaikkien maanmiesteni puolesta ja uskon, että Kreikan hallitus on päättänyt käsitellä kaikki vastaavanlaiset tapaukset hyvin ankarasti.

Flemming (PPE-DE).
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hämmästelen todellakin teitä tänään, sillä olette joutunut käsittelemään tänään niin monenlaisia asioita, kuten Irakin kriisiä ja Ateenan kulkukoiria. Myönnän, että tämä vaatii teiltä paljon. Mielestäni tämä asia on merkityksellinen neuvoston kannalta - esitin itse asiassa tämän kysymyksen myös komissiolle, joka ei kuitenkaan ehtinyt käsittelemään sitä eilen - sillä Kreikan eläintensuojelujärjestöjen kattojärjestö kertoi neuvoston halunneen, että Ateena "puhdistetaan" kulkukoirista, jotta EU ei joutuisi katselemaan Ateenan kulkukoiria. Toivon teidän ymmärtävän, että rakastan Ateenaa, jota pidän kulttuurimme kehtona ja kaiken ajattelumme ja tuntemustemme syntysijana. Nukun kuitenkin aina hyvin huonosti Ateenassa, sillä kulkukoirien haukunta yksinkertaisesti järkyttää minua niin suuresti.
Tämä oli asia, jonka halusin tehdä selväksi, enkä minä eivätkä koirat pahastu, käsittelette te tätä asiaa sitten kansalaisena tai hallituksen jäsenenä. Kreikassa on eläintensuojelujärjestöjä, joiden tiedän pyydystävän koiria ja lopettavan vanhoja ja sairaita koiria, joihin apu ei ulotu, ja joiden tiedän etsivän hyviä koteja terveille koirille. Teidän myös, että loput koirista leikataan ja päästetään jälleen vapaiksi. Nämä järjestöt tarvitsevat uskoakseni rahaa ja tukea kansalaisilta. Jos tukea antava kansalainen sattuisi olemaan myös ministeri, se olisi vain eduksi!

Papandreou
Ensinnäkin saanen vakuuttaa teille, ettei neuvosto tehnyt päätöstä alueen puhdistamiseksi Eurooppa-neuvoston kokousta varten, ja vaikkei tämä kysymys kuulu välittömiin valtuuksiini, toistan joko Kreikan kansalaisena tai ministerinä, että teemme jatkuvasti ja vastaisuudessakin erinomaista yhteistyötä mainitsemienne järjestöjen kanssa.

Puhemies.
Muistuttaisin arvoisia jäseniä siitä, että istuntojakson tämä osa on varattu kysymysten esittämiseen. Huomaan, että käytätte toisinaan tilasuutta hyväksenne kannanottojen esittämiseen, mutta ennakkotapausten välttämiseksi pyytäisin teitä esittämään pelkästään kysymyksiä.
Seuraavana on Manuel Medina Ortenan kysymys nro 7 (H-0086/03):

Aihe: Jäsenvaltioiden merirajojen valvontaa koskeva Ulises-ohjelma
Laittoman siirtolaisuuden valvontaan unionin merirajoilla tarkoitettu monien jäsenvaltioiden välinen Ulises-ohjelma on aloitettu kokeiluluonteisesti itäisellä Välimerellä. Ohjelmaa on suunniteltu laajennettavaksi piakkoin Atlantin saariin (Azorit, Madeira ja Kanariansaaret). Voisiko neuvosto ilmoittaa päivämäärän, jolloin kyseisen ohjelman mukainen suoja ulottuu Atlantin saariin?

Papandreou
Haluan muistuttaa Medina Ortegaa siitä, että Sevillan Eurooppa-neuvoston päätelmien sekä Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajojen valvontaa koskevan suunnitelman perusteella on käynnistetty erilaisia yhteisiä operaatioita, kokeiluohjelmia ja yhteistyökeskuksia kaikkiaan 17 kappaletta. Yksi näistä ohjelmista on Ulises-ohjelma, jonka tarkoituksena on hillitä Välimeren maiden ja Kanariansaarten pohjoisrannikoille meriteitse suuntautuvaa laitonta maahanmuuttoa. Ulkorajojen valvontaa koskevan suunnitelman soveltamisessa tapahtuneesta edistyksestä laadittu kertomus toimitettiin neuvostolle 19. joulukuuta 2002. Siinä todettiin, että Ulises-ohjelma alkaisi vuoden 2003 alussa. Operaation ensimmäinen vaihe pantiin täytäntöön Välimeren maissa 25. tammikuuta ja 10. helmikuuta 2003 välisenä aikana. Operaatiota johtava Espanja ilmoitti neuvostolle, että operaation toinen vaihe on määrä aloittaa huhtikuussa 2003. Neuvostolla ei kuitenkaan ole tällä nimenomaisella hetkellä täsmällisiä tietoja operaation tarkasta ajankohdasta tai sen maantieteellisestä laajuudesta. Näistä toiminnallisista näkökohdista päättävät operaation johto ja operaatioon osallistuvat maat. Eri ohjelmien, operaatioiden ja yhteistyökeskusten soveltamisesta laadittava lopullinen kertomus esitellään oikeus- ja sisäasioiden neuvostolle, jonka on määrä kokoontua tämän vuoden kesäkuun 5. ja 6. päivänä. Tavoitteena on jättää tämä kertomus Thessalonikin Eurooppa-neuvostolle, joka luonnollisesti keskustelee laajemmin maahanmuuton, laittoman maahanmuuton ja rajavalvonnan kysymyksistä sekä muista tärkeistä aiheista, kuten laillisten maahanmuuttajien kotoutumisesta yhteiskuntaan.

Medina Ortega (PSE).
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, paljon kiitoksia minulle juuri antamistanne tiedoista. Ohjelman tehokkuudesta on julkaistu tietoja. Näyttää siltä, että ohjelmasta huolimatta 300 maahanmuuttajaa on ohjelman voimaantulon jälkeen löytynyt Gibraltarin salmen alueelta, mikä tarkoittaa, ettei ohjelma ole ollut järin tehokas. Todellinen ongelma on kuitenkin se, että samaan aikaan Atlantin rannikon saariin suuntautuva laiton maahanmuutto on lisääntynyt. Näiden saarten asema on samankaltainen: ne ovat kuin nestettä täynnä oleva astia, josta neste valuu ulos suuremmalla voimalla toisesta reiästä, jos sen yksi reikä tukitaan. 
Haluan kysyä neuvoston puheenjohtajalta, onko hän tietoinen siitä, että jos Ulises-ohjelmalla onnistutaan tehokkaasti estämään laitonta maahanmuuttoa Välimeren alueella, tämä lisää Atlantin valtameren saarten kautta tapahtuvaa laitonta maahanmuuttoa, eli onko neuvosto täten tietoinen siitä, että Ulises-ohjelma on pantava kiireesti ja mahdollisimman pian täytäntöön Atlantin alueella, jotta neuvoston toimet voisivat ylipäätään tehota.
Papandreou
Kiitän arvoisaa jäsentä hänen kommenteistaan, jotka välitän neuvostolle. Kuten sanoin, kyse on kokeiluluonteisesta ohjelmasta, sillä tämä on itse asiassa ensimmäinen kerta, kun jäsenvaltiot harjoittavat näinkin laajaa yhteistyötä tämäntyyppisessä operaatiossa. Nyt tarkoituksenamme on ottaa selvää, miten voisimme parantaa rajavalvontaamme laittoman maahanmuuton torjumiseksi. Laittoman maahanmuuton ongelma on toki monimutkainen, sillä kyse ei ole pelkästään rajojemme valvonnasta, vaan muillakin tekijöillä, kuten sota- ja köyhyysalueilla, ympäristökriiseillä, poliittisilla ja muilla kriiseillä, on merkitystä. Kaikki nämä tekijät vaikuttavat maahanmuuton lisääntymiseen ja vähentymiseen sekä rajanylityspaikkojen valintaan. Lisäksi ne edistävät laitonta maahanmuuttoa. Myönnän, ettei tämän operaation tuloksista ole minkäänlaisia takeita. Kyse on kokeiluluonteisesta ohjelmasta, jota on arvioitava, kuten monia muitakin toimenpiteitä, jotka meidän on liitettävä muihin unionin politiikkoihin. Tällaiset arvioitavat toimenpiteet kattavat muun muassa oikeus- ja sisäasiat, kehitysyhteistyön ja kahdenväliset suhteet moniin maihin, toimenpiteitä ja uskomme myös näiden toimenpiteiden johtavan myönteisiin tuloksiin.

Rübig (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kysyisin, onko neuvosto jo harkinnut Galileo-satelliittipaikannushankkeen yhdistämistä Ulises-ohjelmaan ja missä määrin suunnitelmat tämän toteuttamiseksi ovat edenneet.

Papandreou
En ole varma, ymmärsinkö kysymyksenne oikein. En tiedä aiotaanko Galileo-ohjelmaa käyttää laittoman maahanmuuton torjuntaan ja jos aiotaan, missä määrin. Se on kuitenkin hyvin mahdollista. Tämä on hyvin hankala kysymys ja ehdotus olettaen, ettei se ollut vain kysymys, ja panen sen merkille.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, kauhean Prestige-onnettomuuden ja sen ihmisille ja ympäristölle aiheuttamien seurausten vuoksi haluamme ehdottaa sellaisen yhteisön rannikkovartiostoyksikön perustamista, joka estäisi sellaisten alusten käytön, jotka eivät täytä asiaankuuluvia vaatimuksia.
Tämän vuoksi haluan esittää neuvostolle seuraavan kysymyksen: eikö tämä nyt käsittelemämme asia ole juuri lisäperuste tällaisen eurooppalaisen rannikkovartiostoyksikön perustamiselle, jonka erityistehtävänä ei olisi "laittoman maahanmuuton torjuminen", kuten asian ilmaisitte, vaan jonka avulla voitaisiin myös pelastaa monien niiden ihmisten henki, jotka pyrkivät lautoilla tai muilla keinoin Euroopan rannikoille siinä usein onnistumatta?
Papandreou
Tosiasia on, että parlamentti on hyväksynyt useita päätöslauselmia, joissa esitetään lukuisia hyvin mielenkiintoisia ja kannatettavia ajatuksia keinoista torjua laitonta maahanmuuttoa ja etenkin ajatus sellaisen rannikkovartioston perustamisesta, jonka mainitsitte ja jolla olisi mahdollisesti laajat toimivaltuudet. Minusta nämä ovat kannatettavia ehdotuksia. Neuvosto ei ole vielä tehnyt päätöstä näistä kysymyksistä. Kuten jo totesin, ne sisältyvät Thessalonikin huippukokouksen asialistaan. Siihen asti maahanmuutosta ja laittomasta maahanmuutosta käydään perusteellista keskustelua neuvostossa. Alustava keskusteluhan näistä kysymyksistä käytiin Tampereella, missä annettiin lähtölaukaus oikeansuuntaiselle kehitykselle. Me kaikki keskustelimme laittomasta maahanmuutosta, joka oli ensisijaisen tärkeä kysymys Espanjan puheenjohtajuuskaudella. Puheenjohtajavaltion Kreikan ensisijaisiin tehtäviin kuuluvat sekä laiton maahanmuutto että laillisten maahanmuuttajien kotoutuminen. Hiljattain annettiin direktiivi, jonka ansiosta perheitä voidaan nyt asianmukaisesti yhdistää. Direktiivi hyväksyttiin 15 oikeus- ja sisäministerin epävirallisessa kokouksessa.
Näin ollen kannatan Euroopan parlamentin tekemiä merkittäviä aloitteita. Voitte olla varmoja siitä, että puheenjohtajavaltio Kreikka ottaa nämä ajatukset huomioon tulevina kuukausina käytävissä keskusteluissa.

Puhemies.
Seuraavana on Olivier Dupuis'n kysymys nro 9 (H-0087/03):

Aihe: Laajentuminen
Euroopan unionin ja toistaiseksi ehdokasvaltioiden ulkopuolelle jääneiden Euroopan maiden välisten suhteiden vahvistaminen kuuluu neuvoston puheenjohtajan Kreikan poliittisiin prioriteetteihin. Tämän osoittaa ulkoministeri George Papandreoun 13.-15. tammikuuta Balkanin länsiosiin tekemä vierailu, jonka aikana hän tapasi alueen maiden johtajia. EU:n on muodollisesti ja viipymättä tunnustettava Albanian, Armenian, Azerbaid?anin, Bosnian ja Hertsegovinan, Kroatian, Georgian, Kosovon, Makedonian (FYROM, Entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia), Moldovan sekä Serbian ja Montenegron oikeutetut pyrkimykset liittyä eurooppalaisten kansojen perheeseen: Tämä on selvästi molempien osapuolten etujen mukaista ja samalla unionin poliittinen ja historiallinen velvollisuus Balkanin maita kohtaan.
Aikooko neuvoston puheenjohtaja Kreikka käyttää ensi kesäkuussa Thessalonikissa järjestettävässä huippukokouksessa tilaisuutta hyväkseen lisätäkseen kyseiset maat ehdokasvaltioiden listalle? Liittymisneuvottelujen aloittaminen riippuu tietysti siitä, miten kunkin maan poliittinen, yhteiskunnallinen ja taloudellinen kehitys vastaa Kööpenhaminan kriteereitä ja missä määrin kyseiset maat soveltavat yhteisön säännöstöä. Lisäksi liittymisneuvotteluja ei voida saattaa päätökseen ennen kuin eri neuvotteluluvut on saatettu loppuun kunkin maan toteuttamien uudistusten perusteella.

Papandreou
Vastaukseksi jäsen Dupuis'n kysymykseen Länsi-Balkanin maista, joista hän mainitsi Albanian, Bosnian ja Hertsegovinan, Kroatian, entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian, Serbian ja Montenegron, totean, että näiden maiden mahdollisuudet tulla ehdokasvaltioiksi vahvistettiin Zagrebissa marraskuussa 2000 pidetyssä Euroopan unionin ja näiden maiden välisessä huippukokouksessa Feiran Eurooppa-neuvoston 19. ja 20. kesäkuuta 2000 antamien päätelmien perusteella. Viime vuoden joulukuussa pidetyssä Kööpenhaminan Eurooppa-neuvostossa muistutettiin Kööpenhaminan Eurooppa-neuvostossa kesäkuussa 1993 asetetuista ehdokkuuskriteereistä ja vahvistettiin Länsi-Balkanin maiden tavoite lähentyä Eurooppaa. Kyseinen neuvosto myös korosti haluavansa päättäväisesti tukea kyseisten maiden pyrkimyksiä lähentyä Euroopan unionia ja ilmaisi tyytyväisyytensä siihen, että seuraava puheenjohtajavaltio Kreikka oli asettanut ensisijaiseksi tehtäväkseen huippukokouksen järjestämisen Thessalonikissa 21. kesäkuuta. Huippukokoukseen osallistuvat Euroopan unionin jäsenvaltiot ja Länsi-Balkanin maat. Laajentumista koskevassa puheenjohtajavaltio Kreikan työohjelmassa nimenomaisesti todetaan, että Kreikka jatkaa yhteistyötä ja luo sitä alueen maiden kanssa edistääkseen niiden mahdollisimman laajaa yhdentymistä Euroopan poliittiseen ja taloudelliseen elämään. Luonnollisena tavoitteenamme on varmistaa, että tämä prosessi todella auttaa näitä maita saamaan Euroopan unionin ehdokasvaltion aseman. 
Neuvosto muistuttaa lisäksi, että näistä maista Kroatia jätti liittymishakemuksen 21. helmikuuta 2003. Neuvoston on määrä arvioida piakkoin tätä hakemusta toimittaakseen sen komissiolle, joka arvioi sen yksityiskohtaisesti ja antaa siitä lausuntonsa ennen kuin neuvosto tekee päätöksen Kroatian ehdokkuudesta. 
Tämä hakemus on minusta osoitus alueen maiden halukkuudesta lähentyä Eurooppaa sekä Euroopan unionin alueella saamasta merkityksestä. Unioni toimii alueella magneetin tavoin, tätä ilmaisua käyttääkseni, mikä antaa meille syyn uskoa, että Euroopan unioni antaa alueelle merkittävän kannustimen välttämättömien ja Balkanin vakaudelle elintärkeiden uudistusten toteuttamiseksi.
Näin ollen on sanomattakin selvää, että Thessalonikin huippukokouksesta tulee toinen virstanpylväs Euroopan unionin ja Länsi-Balkanin maiden erityislaatuisissa suhteissa.
Euroopan unioni ja sen jäsenvaltiot sekä Armenia, Azerbaid?an, Georgia ja Moldova ovat allekirjoittaneet kumppanuus- ja yhteistyösopimuksia Etelä-Kaukasuksen maiden kanssa. Euroopan unioni on luvannut auttaa oikeusvaltion, talousuudistuksen, rauhan, turvallisuuden ja vakauden aikaansaamisessa näissä maissa, joista yksikään ei ole vielä jättänyt hakemusta unioniin liittymiseksi.

Dupuis (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, paljon kiitoksia tästä varsin seikkaperäisestä vastauksesta. Esittäisin kuitenkin yhden kysymyksen. Olette itse todennut, että Kroatia on jo jättänyt liittymishakemuksen ja että Makedonia on ilmoittanut tekevänsä samoin syksyllä. Kun otetaan huomioon, että nämä maat ovat jo ilmoittaneet aikeistaan hakea unionin jäsenyyttä, eikö olisikin poliittisesti mielekkäämpää, että Euroopan unioni ehdottaisi kyseisten maiden sisällyttämistä ehdokasvaltioiden listaan, mikä olisi sekä oikeudellisesti että poliittisesti eri asia kuin neuvottelujen muodollinen aloittaminen?
Kaukasuksen alueen maissa, joissa minulla on ollut mahdollisuus käydä useaan otteeseen, olen joka kerta todennut, että Kreikan suurlähettiläät ovat kiinnittäneet eniten huomiota tarpeeseen varmistaa selkeät mahdollisuudet näiden maiden liittämiseksi Euroopan unioniin. Tiedätte minun tavoin, että näiden maiden naapurina olevan suurvallan aiheuttama epävakaus on saanut aikaan todella tuhoisaa jälkeä ja että ilman selkeää liittymisen mahdollisuutta nämä maat ovat noidankehässä, josta niillä ei ole ulospääsyä. Eikö unionin olisi siten kiireesti ehdotettava näille maille samaa kuin edellä mainituille maillekin?

Papandreou
Kiitos kysymyksestänne. Ensinnäkin sanoitte, että meidän pitäisi harkita näiden maiden rekisteröintiä. Jos tarkoitatte tällä näiden maiden virallisia mahdollisuuksia tulla ehdokasvaltioiksi, mitä te varmaankin tarkoititte, voin sanoa, että tästä on jo päätetty, mikä on luullakseni tärkeä viesti. Meillä on kymmenen uutta maata, jotka osallistuvat Ateenassa 16. huhtikuuta järjestettävään allekirjoitustilaisuuteen, meillä on kolme ehdokasvaltiota eli Bulgaria, Romania ja Turkki, ja toivomme voivamme antaa Länsi-Balkanin maille mahdollisuuden liittyä ehdokasvaltioiden joukkoon. Näin ollen tässä on kyse selkeästä sitoutumisesta, jonka ehtona on luonnollisesti, että asetetut vaatimukset täytetään. Näiden maiden on toisin sanoen täytettävä Kööpenhaminan kriteerejä, tärkeitä uudistuksia, hyviä naapuruussuhteita ja alueellista yhteistyötä koskevat vaatimukset.
Kaukasuksen osalta kiitän teitä ystävällisistä sanoistanne, jotka koskivat Kreikan suurlähettiläitä. On totta, että he ymmärtävät juuri näiden maiden tarpeita. Minä edustan täällä toki kaikkia viittätoista maata ja haluan tässä vaiheessa kertoa, että neuvosto on toistuvasti keskustellut ehdokasvaltioiden, kuten Turkin, kysymyksestä. Teimme Kööpenhaminassa hyvin tärkeän päätöksen, joiden voidaan koskevan Turkin uusia tulevaisuudennäkymiä ja uutta arviointia vuonna 2004. Tavoitteena on aloittaa neuvottelut, kun Turkki täyttää nämä kriteerit. Perusteellista keskustelua, jossa ei ole vielä päästy lopputulokseen, käydään toki edelleen Euroopan unionin rajoista eli siitä, miten kauas unionin pitäisi ulottua ja minkä maiden olisi itse asiassa voitava liittyä unioniin. Neuvosto ei ole tähän kysymykseen vielä vastannut, joten en voi vastata teille. Otitte kuitenkin esille tärkeän asian, jonka parissa epäilemättä sekä neuvosto että Euroopan parlamentti työskentelevät vielä pitkään.

Kauppi (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kysymys Euroopan unionin rajoista on erittäin mielenkiintoinen ja on ollut esillä myös Eurooppa-valmistelukunnan keskusteluissa. Eilen komissio hyväksyi hyvää naapuruussuhdepolitiikkaa koskevan strategian, jossa luetellaan myös niitä maita, jotka tämän naapuruussuhdepolitiikan piiriin kuuluvat. Onko tälle komission strategiselle esitykselle annettava jonkinlaista merkitystä, kun keskustelemme Thessalonikin huippukokouksen päätöksestä mahdollisesti avata neuvottelut uusien ehdokasvaltioiden kanssa? Eli kysyn, mikä on tämän naapuruussuhdepolitiikkaa koskevan strategian ja uusien, mahdollisesti ehdokkaiksi kutsuttavien valtioiden suhde? Onko naapuruussuhdepolitiikalla tarkoitus määritellä ne alueet ja valtiot, jotka eivät koskaan voi liittyä unioniin, eli onko kyse tosiasiassa unionin rajojen määrittelystä?

Papandreou
Kiitoksia kysymyksestänne. Tämä kysymys nimittäin vaatii mielestäni selkiyttämistä. Laajentuminen sananmukaisesti muuttaa Euroopan unionin rajoja, ja me haluamme korostaa nimenomaan sitä, ettei näistä rajoista tule uusia Berliinin muureja, vaan ne toimivat yhteistyön siltoina, jotka perustuvat luonnollisesti yhteisiin arvoihimme sekä tavoitteisiin, jotka koskevat demokratiaa, vapautta, ihmisoikeuksien kunnioitusta, taloudellisia suhteita ja kulttuurisuhteita sekä turvallisuutta ja jotka perustuvat tapaamme suhtautua järjestäytyneeseen rikollisuuteen ja yhteistyöhön koko tällä Venäjältä Välimerelle ulottuvalla yhteisellä alueellamme. Tämän vuoksi komissiolla on tässä erityinen rooli, ja olemme useissa neuvostossa käydyissä keskusteluissa kehottaneet komissiota esittämään tätä yhteistä uutta aluetta koskevan ehdotuksen sekä ehdotuksen siitä, miten näitä naapurimaidemme kanssa harjoitettavan yhteistyön siltoja voitaisiin vahvistaa. Tätä näkökohtaa ei kuitenkaan ole liitetty ehdokasvaltioiden mahdollisuuksiin. Kuten totesin edelliselle puhujalle, tämä on vakava ongelma, josta on aloitettu laaja vuoropuhelu. Tekin taisitte tämän mainita, että tästä on keskusteltu Euroopan tulevaisuutta käsittelevässä neuvottelukunnassa, mutta emme ole tehneet vielä päätöksiä. Näin ollen vastaan kyllä, komissio on laatinut tekstin, josta keskustellaan Ateenassa järjestettävässä eurooppalaisessa konferenssissa kymmenen uuden maan kanssa järjestettävää allekirjoitustilaisuutta seuraavana päivänä. Tähän konferenssiin osallistuu noin 40 maata, jotka eivät kuitenkaan osallistu mahdollisina ehdokasvaltioina, sillä se on eri asia.
Rübig (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisat parlamentin jäsenet, Kroatian jäsenyyshakemus on lisäaskel kohti tämän alueen vakauttamista. Saimme vain muutama minuutti sitten kuulla ikäviä uutisia Serbiasta. Siellä julistettiin muutama minuutti sitten hätätila pääministeri Djindjicin murhan takia. Olisi mielenkiintoista tietää, aiotteko kutsua koolle ulkoasioiden neuvoston hätäkokouksen, sillä tämä tapahtuma antaa todellista aihetta huoleen.
Papandreou
Jos ymmärsin oikein, tiedustelitte, aiommeko järjestää ylimääräisen ulkoasioiden neuvoston kokouksen Serbian tapahtumien vuoksi. Ensinnäkin, kuten jo aiemmin totesin, olemme tuominneet tämän teon ja esittäneet surunvalittelumme. Katson, että olemme panostaneet tämän maan kehitykseen paljon, olemme huolehtineet Serbian ja Montenegron ja koko alueen tulevaisuudesta useita vuosia ja olemme sitoutuneet siihen, että pyrimme säilyttämään ja takaamaan pysyvän vakauden, rauhan ja demokraattiset elimet alueella. Tämä on se sanoma, jonka puheenjohtajavaltio Kreikka välittää nykyisin Serbialle ja Serbian kansalle ja koko alueelle, ja aiomme tehdä kaikkemme edistääksemme tämän suuntaista kehitystä. Meidän on määrä järjestää piakkoin, muutaman päivänä sisällä, neuvoston kokous, joten en näe syytä ylimääräisen neuvoston koolle kutsumiseksi. Se saattaisi jopa synnyttää jonkinlaista pelkoa. Meistä tämän tapahtuman ei pidä antaa johtaa mihinkään sisäisiin häiriöihin surun ja järkytyksen lisäksi. Asia on asialistallamme, ja ryhdymme toimenpiteisiin seuraavina päivinä, jos erityistukea tarvitaan.

Puhemies.
Kysymykset nro 10 ja 23 on peruutettu.
Koska kyselytunnille varattu aika on päättynyt, kysymyksiin nro 11-22 sekä nro 24-49 vastataan kirjallisesti.
Kyselytunti on päättynyt.
(Istunto keskeytettiin klo 19.05 ja sitä jatkettiin klo 21.00.)
Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana Lissy Grönerin laatima naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan mietintö (A5-0060/2003) sukupuolten tasa-arvon valtavirtaistamisesta Euroopan parlamentin toiminnassa (2002/2025(INI)).

Gröner (PSE)
. (DE) Arvoisa puhemies, odotamme yhä innokkaasti komission jäsenen saapumista, sillä hän on ilmoittanut osallistuvansa tämän aiheen käsittelyyn. Toivon hänen saapuvan hetkellä millä hyvänsä. Olen käsitellyt naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan puolesta laatimassani valiokunta-aloitteisessa mietinnössä sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamista Euroopan parlamentin toiminnassa sekä poliittisella että hallinnollisessa tasolla. Olemme keskustelleet tästä valiokunnassani sidosryhmien kanssa, meillä on ollut useita keskustelutilaisuuksia sekä parlamentin puhemiehen että pääsihteerin kanssa, minkä jälkeen on järjestetty julkinen kuulemistilaisuus, ja olemme keskustelleet aiheesta myös henkilökunnan edustajien ja neuvoa-antavan komitean kanssa.
Euroopan unionin velvollisuus edistää miesten ja naisten välistä tasa-arvoa on kirjattu EY:n perustamissopimuksen 2, 3 ja 13 artiklaan sekä EU:n perusoikeusasiakirjan 23 artiklaan. Sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamisella pyritään edistämään tämän kunnianhimoisen tavoitteen saavuttamista. Tämä on seurausta myös Beijingin toimintaohjelmaan sisältyvästä määritelmästä, jonka mukaan tällä valtavirtaistamisella on tarkoitus edistää poliittisten toimenpiteiden kehittämistä, suunnittelua ja arviointia sekä päätöksentekoprosessia, jotta alkuperäinen kanta ja toimenpiteiden vaikutus miehiin ja naisiin otettaisiin huomioon kaikilla politiikan aloilla ja tasoilla samalla, kun pyritään saavuttamaan miesten ja naisten välisen todellisen tasa-arvon toteutumisen tavoite.

Parlamentin on toimittava liikkeelle panevana voimana miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien toteuttamisessa, kuten se onkin monesti tehnyt menneinä vuosina, joten sukupuolten tasa-arvon valtavirtaistaminen olisi nyt sisällytettävä yhtenäisesti ja kattavasti poliittiseen toimintaamme ja poliittisiin rakenteisiimme. Mietinnössä esitetään täten joukko toimenpiteitä, joilla on tarkoitus tukea valtavirtaistamisen periaatetta pitkällä aikavälillä. Naisten aseman vahvistaminen on täten tärkeä muttei ainut näkökohta, sillä tavoitteena on ottaa käyttöön kaksitahoinen lähestymistapa. 
Esitämme mietinnössä lukuisia eri toimenpiteitä. Euroopan unionin on näytettävä tietä, ja parlamentin olisi osoitettava aktiivinen sitoutumisensa asettamalla sukupuolten välistä tasa-arvoa käsittelevä korkean tason työryhmä, jota johtaisi parlamentin puhemies, aivan kuten tehtiin Santerin aikaisessa komissiossa. Olemme totisesti tässä hieman jäljessä. 
Valiokuntien puheenjohtajakokous on otettava tähän mukaan, ja sen olisi yhdessä valtuuskuntien puheenjohtajakokouksen kanssa annettava suosituksia puheenjohtajakokoukselle siitä, miten sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamista voidaan konkreettisesti toteuttaa valiokuntien ja valtuuskuntien työssä. Ehdotamme tältä osin, että yksi jäsen, mieluiten puheenjohtaja tai varapuheenjohtaja, vastaisi valtavirtaistamisesta, ja että yksittäisten valiokuntien tehtävänä olisi paitsi niiden työohjelmiin sisältyvien hankkeiden määrittely, jotta saadaan selville, miten valtavirtaistaminen voidaan toteuttaa valiokuntien toiminta-aloilla, myös naisiin ja miehiin kohdistuvien toimenpiteiden vaikutusten järjestelmällinen valvonta.
Näin ollen suunnittelua ja täytäntöönpanoa sekä arviointia on toteutettava siten, että määritellyt laatuvaatimukset voidaan saavuttaa ja että sisäistä vertaisarviointia voidaan edistää. Kunkin valiokunnan olisi laadittava vuosittainen arvio toimistaan ja saavutuksistaan sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamisessa ennalta määriteltyjen tavoitteiden perusteella sekä valvottava näitä toimenpiteitä. Ehdotamme, että naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunta kokoaisi tämän jälkeen yksittäiset kertomukset yhteen sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamisesta vuosittain annettavaan kertomukseen ja antaisi suosituksia myöhempää toimintaa varten. Tällöin on myös otettava käyttöön joukko muita toimenpiteitä, joissa otetaan huomioon sovittu tapa sovittaa yhteen henkilökunnan työ ja perhe-elämä. 
Etenkin laajentumista ajatellen tavoitteenamme on oltava ehdokasvaltioiden ottaminen mukaan tähän prosessiin sekä miesten ja naisten yhtäläisen edustuksen varmistaminen vuonna 2004 järjestettäviä Euroopan parlamentin vaaleja silmällä pitäen. Parlamentti on aina ollut tässä suhteessa edelläkävijä. Naisjäsenten osuus parlamentissa vuonna 1979 oli 17,5 prosenttia, ja nykyisessä tilanteessa naisten osuus on noussut 31 prosenttiin. Euroopan tulevaisuutta käsittelevässä valtuuskunnassa on kuitenkin menty tässä askel taaksepäin. Minusta on äärimmäisen tärkeää, että annamme myönteisen poliittisen viestin vertaisarvioinnin ja valtavirtaistamisen kautta, jotta vuoden 2004 vaalit merkitsisivät edistystä takapakin sijasta.
Puhemies.
Toivottavasti tässä asiassa ei ole ollut väärinkäsitystä. Komission jäsen ei osallistu tähän keskusteluun. Tämä keskustelu koskee selkeästi Euroopan parlamenttia eikä Euroopan komissiota. Komission jäsen ottanee osaa keskusteluun myöhemmin, kun keskustelemme komissiota koskevista kysymyksistä.

Gargani (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, puhun oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan puheenjohtajan ominaisuudessa. Valiokunta on omistautunut tälle ongelmalle omasta tahdostaan, kuten esittelijä Gröner tietää. Olemme antaneet puoltavan lausunnon, vaikka olemme tähdentäneet tiettyjä kohtia, sillä sukupuolten välisen tasa-arvon tavoite on, kuten EY:n perustamissopimuksessa ja EU:n perusoikeuskirjassa määrätään, tärkeä tavoite, joten on hyvä, että parlamentissa keskustellaan siitä.
Kuten esittelijä Gröner on todennut, sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistaminen tarkoittaa puuttumista päätöksentekoon ja poliittisiin ja hallinnollisiin prosesseihin edistämällä sellaisten päätösten tekoa, joissa otetaan huomioon tavoitteet, joihin pyrimme. Näin ollen naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunta ehdottaa, että parlamentti hyväksyisi toimintasuunnitelman sekä toimenpiteitä, joista luonnollisesti säädetään lainsäädännössä ja joiden pyrimme saavuttamaan tavoitteemme.
Arvoisa puhemies, tämä prosessi vaikuttaa yhteiskuntarakenteisiimme ja elimiin, ja todellisen tasa-arvon on luonnollisesti kuvastuttava prosessista siten, että perusoikeuksissa ja -velvollisuuksissa toteutuu todellinen tasa-arvo sellaisessa avoimessa ja maailmanlaajuisessa yhteiskunnassa, jossa halutaan kiinnittää asianmukaista huomiota kaikkiin kulttuurin ilmenemismuotoihin. Minusta tasa-arvon ilmenemismuodoilla on syvästi kulttuuriin perustuva sisältö.
Minusta on olennaisen tärkeää, että parlamenttiin perustetaan korkean tason työryhmä, jonka tehtävänä on sukupuolten välisen tasapainon palauttaminen parlamentin hallintoelimissä ja koko parlamentissa etenkin, kun otetaan huomioon unionin laajentuminen, jossa on otettava huomioon tavoitteet, jotka haluamme saavuttaa. Näin ollen oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan antamassa lausunnossa, jonka haluan välittää parlamentille täällä tänä iltana, huomautetaan, että olemme viitanneet puhemiehistön vuonna 2002 hyväksymään Lalumièren mietintöön. Mietinnössä vahvistetaan, että naisia nimitetään tulevina vuosina A1/A3-palkkaluokan virkoihin entistä suurempi osuus, ja urakehityksen osalta mietinnössä todetaan, että naisiin on sovellettava järjestelmällisesti etusijaperiaatetta. 
Oikeudellisten asioiden valiokunta on kuitenkin pitänyt tätä periaatetta hieman ylimitoitettuna ja katsonut sen oikeastaan ylittävän tavoitteemme, koska se on ristiriidassa yhteisöjen tuomioistuimen käsittääkseni melko selkeän oikeuskäytännön kanssa. Yhteisöjen tuomioistuin katsoo luonnollisesti, että onko kansallisten sääntöjen vastaista antaa naisille automaattisesti etusija tilanteissa, joissa eri sukupuolta edustavat ja ylennykseen kelpaavat hakijat ovat yhtä päteviä. Tämä etusija olisi toki otettava täysipainoisesti huomioon heti virkakilpailun alussa, mutta se ei saa vaikuttaa varsinaiseen käytännön tulokseen. Toisin sanoen rajattoman ja ehdottoman etusijan antaminen aliedustetulle sukupuolelle nimitysten tai ylennysten yhteydessä on yhteisöjen tuomioistuimen mukaan paitsi ylittää yhtäläisten mahdollisuuksien edistämistavoitteen myös kumoaa tämän tavoitteen sellaisella yhtäläisellä edustuksella, johon voidaan päätyä vain, jos tämä tavoite saavutetaan.
Näin ollen minusta tätä yhteisöjen tuomioistuimen logiikkaa ja kyseessä olevaa tärkeää periaatetta, joka hieman maltillisemmin sovellettuna tasapainottaa merkittävästi päätöksentekoa, olisi noudatettava siten, että parlamentti ottaa käyttöön asianmukaiset välineet, joilla voidaan saavuttaa entistä kokonaisvaltaisempi tasa-arvo. Tämä merkitsisi voittoa sekä yhteiskunta- että kulttuurielämälle.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, esittelijä Grönerin laatima valiokunta-aloitteinen mietintö on tärkeä asiakirja naisten ja miesten yhtäläisistä mahdollisuuksista Euroopan parlamentissa ja se antaa meille oivan tilaisuuden päättää siitä, voimmeko soveltaa täällä omassa parlamentissamme jäsenvaltioita varten tekemiämme ehdotuksia ja suosituksia.
Mietinnössä listataan koko säännöstö eli kaikki se, mitä olemme tähän asti soveltaneet ja hyväksyneet Euroopan parlamentissa, kuten Lalumièren mietintö. Siinä mainitaan myös Euroopan komission hyvät käytännöt, jotka koskevat valtavirtaistamisen edistämistä komission henkilöstöpolitiikassa. Mietinnössä on tärkeintä se, että siinä korostetaan, että poliittista tahtoa tarvitaan kaikilla päätöksenteon tasoilla, hallintorakenteessa, puhemiehistössä, puheenjohtajakokouksessa ja puolueryhmien toiminnassa, jotta sukupuolten välisessä tasa-arvossa voidaan päästä parempiin tuloksiin. 
On totta, että sukupuolten tasa-arvokysymys on otettava mukaan kaikkien toimielinten asialistalle, sillä vain siten naisten aliedustus ja tasa-arvovaje saavat asianmukaista huomiota. Mietinnössä on mielenkiintoisia yhteiskuntarakennetta koskevia ehdotuksia, jotka koskevat esimerkiksi parlamentin jäsenten ja työntekijöiden lapsille suunnattuja lastenhoitopalveluja, jotka ovat meistä välttämättömiä, ja muita sellaisia ehdotuksia, jotka koskevat naisten edustusta ja sen vaikutusta kaikkiin tasoihin ja kaikkiin Euroopan parlamentissa sovellettuihin toimintatapoihin. 
Kyse on valiokunta-aloitteisesta mietinnöstä, joka ei edellytä mitään tiettyä toimintatapaa eikä sido meitä tiettyihin toimiin. Uskomme siitä huolimatta, että se tarjoaa merkittävissä määrin ajattelun aihetta ja antaa meille kimmokkeen ryhtyä toimenpiteisiin nyt, kun Euroopan unioni valmistautuu laajentumiseen ja vastaanottamaan edustajia uusista jäsenvaltioista. Meidän on paitsi annettava paras mahdollinen kuva myös toimittava esimerkkinä uusille maille unohtamatta tietenkään sitä, että moni nykyisistä jäsenvaltioista tarvitsee yhä neuvoja ja ehdotuksia siitä, miten ne voisivat parantaa parlamentaarista toimintaansa ja parlamenttiensa toimintatapoja siten, että sukupuolten välinen tasapuolinen edustus voidaan varmistaa.

Karamanou (PSE).
Arvoisa puhemies, olen iloinen siitä, että komission läsnäolo on osoittanut vääräksi sen hyvin loukkaavan kommentin, jonka teitte aiemmin valiokunnasta, jonka puheenjohtajana minulla on kunnia toimia. Uskon, että olette nyt vakuuttunut siitä, että keskustelumme kohteena oleva kysymys on tarpeeksi tärkeä oikeuttamaan asiasta vastaavan komission jäsenen osallistumisen keskusteluun. 
Arvoisat parlamentin jäsenet, on aivan luonnollista, että keskustellessamme sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamisesta kaikissa politiikoissa ja kaikilla aloilla meidän olisi ensin kiinnitettävä huomiota omaan parlamenttiimme, kuten jäsen Kratsa-Tsagaropoulou juuri hetki sitten totesi. Euroopan toimielinten olisi toimintatavassaan toimittava esimerkkinä sekä jäsenvaltioille että muulle maailmalle laajemmin sekä asetettava siinä tietty vaatimustaso. Euroopan parlamentti voi tarjota hyödyllisen kehyksen tasa-arvopolitiikan harjoittamiseksi ja hyödyllisten johtopäätösten tekemiseksi siitä, miten sukupuolten välinen tasa-arvo toteutuu käytännössä. Tämä tapahtuu edistämällä sukupuolten tasavertaista edustusta parlamentin viroissa ja nimittämällä naisia vastuullisiin virkoihin parlamentissa sekä auttamalla naisia etenemään urallaan ja palkkakehityksessään Euroopan parlamentin kaikilla hallintohierarkian tasoilla.
Valitettavasti nytkään, kun on kulunut kuusi vuotta siitä, kun sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamisen käsite otettiin käyttöön Amsterdamin sopimuksessa, tätä tärkeää strategiaa tasa-arvon toteutumiseksi ei vieläkään sovelleta täysimääräisesti sen enempää Euroopan parlamentin hallinnossa kuin sen poliittisessa työssä. Haluamatta aliarvioida tehtyjä ponnisteluja meidän on myönnettävä, että Euroopan parlamentti on tässä asiassa Euroopan komissiota jäljessä.
Esittelijä Grönerin tärkeässä mietinnössä esitellään yksityiskohtaisesti kaikki merkittävät käsiteltävät kysymykset ja ehdotetaan erityistoimia ja -menetelmiä nykyisten puutteiden poistamiseksi. Valiokuntamme asettaa Euroopan parlamentin tavoitteeksi vahvistaa tietty vaatimustaso sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamisen osalta. Uskomme, että esittelijä Grönerin loistava mietintö toimii mittapuuna ja ponnahduslautana tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Tarvitsemme kuitenkin tukea ja sitoumuksia mahdollisimman korkealta tasolta, jos mielimme päästä tähän tavoitteeseen, ja samaan aikaan tarvitsemme myös varoja sen varmistamiseksi, että mietinnössä ehdotettuja toimia sovelletaan johdonmukaisesti. 
Sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamisen periaate on sisällytettävä selkeästi EU:n perustuslakia koskevaan uuteen sopimukseen. Tämä on yksi valiokuntani päätavoitteista pyrkiessämme siihen, että Eurooppa - ja toivoaksemme myös Euroopan parlamentin miesjäsenet - kiinnittävät tulevaisuudessa enemmän huomiota sukupuolikysymyksiin. Olen joka tapauksessa sitä mieltä, että päätös, jonka puheenjohtajavaltio Kreikka teki hiljattain pidetyssä epävirallisessa neuvoston kokouksessa teidän aloitteestanne, arvoisa komission jäsen, ja joka koski vuosittaisen sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamisen soveltamista koskevan Euroopan komission antamista, oli hyvin tärkeä.

Dybkjær (ELDR).
Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin kiittää esittelijä Gröneriä siitä erinomaisesta työstä, jota hän on tehnyt. Kuten Grönerin työ antoi aihetta odottaakin, olemme käyneet läpi pitkän ja perusteellisen prosessin, joka johti tähän keskusteluun.
Gröner viittaa EY:n perustamissopimuksen 2 artiklaan ja 3 artiklan 2 kohtaan sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 23 artiklaan, joissa kaikissa korostetaan EU:n velvollisuutta edistää miesten ja naisten tasa-arvoa ja poistaa miesten ja naisten välistä eriarvoisuutta. Haluan tässä yhteydessä mainita myös EY:n perustamissopimuksen 141 artiklan 4 kohdan, jossa tehdään selväksi, että jäsenvaltiot voivat toteuttaa sellaisia erityisetuja tarjoavia toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on helpottaa aliedustettuna olevan sukupuolen ammatillisen toiminnan harjoittamista taikka
ehkäistä tai hyvittää ammattiuraan liittyviä haittoja.
En epäile yhtään, etteikö edellä mainittu olisi kohdistettu etenkin jäsenvaltioille, mutta todellisuudessa tämän periaatteen kuuluisi päteä myös täällä Euroopan parlamentissa, sillä tasa-arvoa ei saavuteta ilman poliittista tahtoa tai sopivien välineiden käyttöönottoa.
Voimme juuri nyt nähdä tässä asiassa joitakin yleisiä varoittavia merkkejä. Aiemmin keskustelua käytiin naisten vapaasta halusta edistää yhtäläisiä mahdollisuuksia. Nyt keskustelu on itse asiassa mennyt eteenpäin ja muuttanut kohdettaan monin paikoin Eurooppaa. Nykyisin tilanne on yhä useammin se, että miehistä ja naisista on tullut tasavertaisia lain edessä, joten sen vuoksi naisten on itse oltava selvillä siitä, mitä he haluavat. Keskustelu on palannut syntysijoilleen. Tällöin kuitenkin unohdetaan tosiasiat. Tosiasiassa naiset ansaitsevat yhä miehiä vähemmän, joten kotiin lasten kanssa jäävät ovat yhä naisia, mikä tarkoittaa sitä, että päätöksenteko jää yhä miehille, myös täällä Euroopan parlamentissa. 
Parlamentin jäsenistä 31,5 prosenttia on naisia, jotka edustavat kuitenkin maantieteellisesti laajaa aluetta. Naisedustajista kreikkalaisten osuus on 8,7 prosenttia ja ruotsalaisten 44,3 prosenttia. Jälkimmäinen esimerkki osoittaa, miten paljon hyötyä voi olla siitä, että pyritään aktiivisesti edistämään naisten osallistumista, ja siitä, että on mahdollista lisätä yhtäläistä edustusta joko kiintiöjärjestelyin yksittäisillä listoilla tai naisia suosivien vaalien avulla. 
Tilanne näyttää aivan toiselta välillisissä ja hierarkkisissa järjestelmissä. Yksi tällainen välillinen järjestelmä on Euroopan tulevaisuutta käsittelevä valmistelukunta, jossa naisjäsenten osuus on vain 17 prosenttia. Esimerkkinä hierarkkisesta järjestelmästä voidaan mainita Euroopan parlamentin hallinto, jossa ei myöskään toteudu tasapuolinen edustus. Jos me emme tärkeimpänä demokraattisena elimenä kykene antamaan tätä parempaa esimerkkiä, miten me kykenemme vakuuttamaan Euroopan kansalaiset siitä, että tasa-arvo on ehdottoman tärkeä tai välttämätön asia, jos haluamme Euroopalle oikeanlaisen tulevaisuuden.

Fraisse (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisat parlamentin jäsenet, tämän illan mietintö, josta kiitän kovasti sen esittelijää Gröneriä, koskee erittäin tärkeää aihetta, sillä se osuu miesten ja naisten välistä tasa-arvoa koskevan politiikan ytimeen. On äärimmäisen vaikeaa toteuttaa Euroopan parlamentin esittämää sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamista, jonka kääntäisin ranskaksi sanalla transversalité. Ensinnäkin meidän on myönnettävä, että on erittäin vaikeaa luoda naisia koskevia erityisiä toimintatapoja, minkä vuoksi parlamentissa toimii naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunta, ja samalla varmistaa, että nämä toimintatavat vaikuttavat vertikaalisesti kaikkiin valiokuntiin ja poliittisiin kysymyksiin. Tätä tässä mietinnössä nyt esitetään. Eurooppa on jälleen kerran edelläkävijä tässä asiassa, ja meidän on oltava hyvin tietoisia tästä kaksitahoisesta ongelmasta. Meillä on oltava molemmat jalat maassa, ei vain toinen. Yhtäältä meillä on tasa-arvokysymys naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan myötä ja toisaalta sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistaminen, joka on äärimmäisen hankala kysymys. Me kaikki voimme huomata tämän joka päivä omissa valiokunnissamme naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnasta riippumatta. 
Tässä mietinnössä, josta haluan vielä kerran kiittää Gröneriä, esitetään kaksivaiheista prosessia. Yhtäältä tässä on kyse päätöksentekoon vaikuttamisesta siten, että varmistetaan, että sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamista toteutetaan kaikilla Euroopan parlamentin tasoilla, kuten uskoakseni jo tehdäänkin, ja kuten tehdään laajemmin myös komissiossa. Toisaalta painopiste ei ole tämän mietinnön ansiosta sukupuolten yhdenvertaisuudessa vaan sukupuolten välisessä tasa-arvossa. Kannatan tämän mietinnön hyväksymistä täysistunnossa, sillä olen itse jättänyt käsiteltäväksi tarkistuksen täysistunnossa tapahtuvaa äänestystä varten. Tämä toinen huomio on minusta aivan yhtä tärkeä. Näin ollen tämä mietintö on tärkeä paitsi sen uraauurtavan luonteensa vuoksi myös siksi, että siinä korostetaan tämän politiikan alan vaikeutta. 
Arvoisa komission jäsen, osa tämän mietinnön ehdotuksista ratifioitiin käytännössä jo viime viikolla järjestetyssä epävirallisessa neuvoston kokouksessa, mihin olen tyytyväinen. Sitä vastoin en ole ollenkaan yhtä tyytyväinen siihen, mitä laajentumisen alalla nyt tapahtuu. Malta on juuri saanut oikeuden äänestää laajentumisesta, vaikka maassa on voimassa abortinvastainen lainsäädäntö ja avioeron mahdollisuuksia rajoittava lainsäädäntö, jotka Eurooppa ja 15 jäsenvaltiota ovat nähtävästi hyväksyneet. Lisäksi näyttää siltä, että Puola aikoo säilyttää sukupuolioikeuksia koskeviin lakeihinsa sisältyvät etuoikeutensa. Saanen epäillä 15 jäsenvaltiomme poliittista tahtoa. Täällä todettiin, että olisi tärkeää, että olisimme esimerkkinä tuleville jäsenvaltioille, mutta jos emme kykene vaatimaan näitä tulevia jäsenvaltioita noudattamaan tiettyjä naisten oikeuksia koskevia vakiintuneita periaatteita, olen todella huolissani.
Sörensen (Verts/ALE).
Hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa komission jäsen, olen pettynyt siihen, että jälleen kerran parlamentin käsiteltäväksi on jätetty mietintö sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamisesta, josta päätettiin jo vuosia sitten ja jonka olisi siten pitänyt jo toteutua. En halua mitenkään vähätellä Grönerin ponnisteluja tämän loistavan ja hyvin kattavan mietinnön hyväksi. Haaveillessani sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamisesta ja sen synnyttämästä tasa-arvosta miesten ja naisten välillä täällä parlamentissa, näen ajatuksissani myös ensimmäisen naispuolisen pääsihteerin ja tilanteen, jossa miesten ja naisten osuus kaikilla uratasoilla jakaantuu tasavertaisesti 50/50. Puolet osa-aikaisista työntekijöistä olisi miehiä, ja loppuiltapäivästä siellä täällä juoksentelisi lapsia, jotka on haettu päiväkodeista, joihin ei tarvitse jonottaa ja jotka olisivat parlamentin järjestämiä. Myös tätä parlamenttia johtaisivat sekä miehet että naiset sukupuolten välisten erojen synnyttämällä innovatiivisella ja edistyksellisellä tavalla. 
Tämä on kuitenkin vain haavekuva. Sen vuoksi pidän tätä sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamista käsittelevää mietintöä hukattuna mahdollisuutena sisällyttää tasa-arvoa koskeva yhteisön säännöstö, myös neuvoston hiljattain hyväksymä Hautalan direktiivi, täysipainoisesti Euroopan parlamentin henkilöstösääntöön ja henkilöstöpolitiikkaan. En voi hyväksyä sitä, että jäsenvaltiot ottavat käyttöön tasa-arvolainsäädännön, kun samaan aikaan Euroopan unioni epäonnistuu siinä. Koulujen lomien tai yllättävän koululakon aikana täällä parlamentissa juoksentelee paljon lapsia. He ovat avustajien, henkilökunnan tai parlamentin jäsenten lapsia. Nämä lapset eivät ole aina siinä iässä, että heidät hyväksytään päiväkotiin olettaen tietysti, ettei sinne tarvitse jonottaa, kuten haaveilin. Mihin tänne valtaisaan rakennukseen voimme nähdä pienen leikkialueen leluineen ja pensseleineen, sellaisen, jonne voisimme jättää lapsemme turvallisesti muutamaksi tunniksi? Tämä olisi sen politiikan mukaista, jolla pyritään sosiaalisen elämän, työn ja perhe-elämän yhteensovittamiseen.
Hyvät kollegat, minun on valitettavasti kerrottava teille, että oma panokseni tähän keskusteluun on toistaiseksi perustunut puheenvuoroon, jonka käytin täällä parlamentissa 8. maaliskuuta 2002 tuodakseni väriä kansainväliseen naisten päivään. Mikään ei ole kuitenkaan muuttunut, mikä on uskomatonta. Haluan lopettaa puheenvuoroni toteamalla, että naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnalla on keskeinen osa Grönerin mietinnön täytäntöönpanon varmistamisessa.
Bastos (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aloittaa kiittämällä Gröneriä tästä työstä, jolla on tarkoitus varmistaa tasa-arvo. Vaikka naisten perusoikeuksien suojelu on viime vuosina kaiken kaikkiaan levinnyt yhä laajemmalle, miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien periaatteen sisällyttämisessä on yhä puutteita kaikilla aloilla ja etenkin poliittisten ja hallinnollisten kysymysten alalla. 
Naisten ja miesten tasapuolinen ja aktiivinen osallistuminen politiikkaan on tärkeä keino vakiinnuttaa entistä oikeudenmukaisempi ja demokraattisempi yhteiskunta. Koska parlamentti on kansalaisia kaikkein lähimpänä oleva elin ja koska sen sitoutuminen yhtäläisten mahdollisuuksien suojeluun on mahdollistanut monien näitä kysymyksiä koskevien toimintatapojen kehittämisen, sen velvollisuutena on toimia esimerkkinä ja ottaa naisia enemmän mukaan parlamentin toimintaan ja sen sisäisiin rakenteisiin.
Näin ollen meidän on edistettävä naisten täysivaltaista osallistumista tilanteen tasapainottamiseksi. Laajentumista ja vuonna 2004 järjestettäviä Euroopan parlamentin vaaleja ajatellen on järjestettävä tiedotuskampanjoita niiden naisten hyväksi, jotka haluavat työskennellä Euroopan toimielimissä. Täten voimme estää sen, että naisjäsenten osuus Euroopan parlamentissa vähenisi entisestään. Pyrkimättä arvioimaan omaa työtäni haluan korostaa, että naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan aloittama työ on osoittautunut ensiarvoisen tärkeäksi muiden valiokuntien tietoisuuden lisääjänä. Tietoisuutta on lisätty tasa-arvoasioiden valiokunnassa käytettyjen puheenvuorojen ja siellä annettujen lausuntojen kautta.
Parlamentin hallintoa koskevasta kysymyksestä voin todeta, että tuen täysin toimia, joilla pyritään lisäämään tietoisuutta, tiedottamista ja ammatillista koulutusta ja sovittamaan yhteen työ- ja perhe-elämän tarpeita erityisesti joustavien työaikojen ja päivähoidon järjestämisen avulla. Sen periaatteen järjestelmällinen toteuttaminen, jonka mukaan naisehdokkaita suositaan johtopaikkojen valinnassa, ei kuitenkaan ole minusta sopiva vaihtoehto niin kauan kuin naisten ja miesten välillä vallitsee epätasapaino. Näin ollen kannatan jäsen Garganin käsiteltäväksi jättämää tarkistusta, sillä hän ei hyväksy näin jäykkää ja mekaanista lähestymistapaa, vaan kannattaa mahdollisuutta toteuttaa positiivisia toimia aliedustettujen suosimiseksi työhönotossa, urakehityksessä ja muussa ammatillisessa toiminnassa.

Zrihen (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, uskoakseni me kaikki naiset annoimme tukemme muutama päivä sitten kotimaissamme vietettyyn kansainväliseen naisten päivään. Naistenpäivästä on kuitenkin jäänyt edelleen hieman katkera maku: kärsimme yhä epätasa-arvosta ja meitä kohdellaan yhä vähemmistönä, vaikka meitä naisia on yli puolet kaikista maailman ihmisistä. Olen hyvin pahoillani joutuessani toteamaan, että naiskysymys näyttää tänäänkin kiinnostavan vain naisia, ja toivon, että tulevaisuudessa meistä yhä useammat ryhtyisivät kapinoimaan tätä vastaan niiden muutamien miesten tavoin, jotka kapinoivat tänään valittaen sitä, että eräitä hyvin tärkeitä kysymyksiä, etenkin eläkekysymystä, käsiteltiin vasta illan päätteeksi.
On todettava, ettei sukupuolten välinen tasavertaisuusperiaate vielä toteudu Euroopan unionissa. Lalumièren mietinnössä, jossa keskitytään parlamentin tilanteeseen, tämä todetaan varsin selväsanaisesti ja esitetään erityisiä ehdotuksia. On totta, että tähän ongelmaan on tartuttava tiukasti ja ettei enää pidä piiloutua sosioekonomisten tai sosiokulttuuristen näkökohtien taakse. Olemme todenneet, että haluamme yhteiskunnastamme entistä tasa-arvoisemman ja oikeudenmukaisemman.
Esittelijä Gröner, kiitän teitä tästä erinomaisesta mietinnöstä, sillä se tarjoaa meille tuleviksi vuosiksi verrattoman välineen, jonka avulla voimme kehittää yhdennettyä ja monitieteellistä lähestymistapaa politiikassamme, toiminnassamme ja talousarvioissamme. Miksi sitä pitäisi kehittää? Siitä yksinkertaisesta syystä, että katsomme, että tämä kokonaisvaltainen lähestymistapa on tie oikeudenmukaisempaan ja demokraattisempaan yhteiskuntaan ja että ihmisten voimavaroja hyödynnetään parhaalla mahdollisella tavalla ottamalla huomioon miesten ja naisten erityispiirteet. Meidän on omaksuttava aktiivinen ja tehokas lähestymistapa, olipa kyse sitten rakenteista, tiedotuspolitiikoista, toimintamme arvioinnista tai tilastojen laadinnasta. Saanen muistuttaa, että naisten oikeuksien valiokunta täyttää vajaan vuoden kuluttua 20 vuotta. Tämä 20 vuoden ajanjakso on merkittävä virstanpylväs, ja toivon, että tänä ajanjaksona suoritetun työn tulos olisi enemmän kuin myönteinen.

Eriksson (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, haluan kiinnittää huomionne Simone de Beauvoirin toteamukseen siitä, että "naiseksi ei synnytä vaan naiseksi kasvetaan". Tällä hän viittasi naiseen yhteiskunnallisena sukupuolena. Mies on yhä normi, mikä tarkoittaa, että naiset kohtelevat miehiä samaan tapaan kuin miehet kohtelevat muita miehiä ja että moni nainen kohtelee muita naisia samaan tapaan kuin miehet kohtelevat naisia. Tämän vuoksi sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamisen menetelmällä on tärkeä merkitys sukupuoleen perustuvan elintärkeän rakennemuutoksen tukemisessa.
Ruotsia pidetään yleensä tasa-arvoisimpana maana, mutta tosiasiassa miehet ja naiset eivät ole Ruotsissa tasa-arvoisia. Olemme todella kaukana tasa-arvosta. Tämä kertoo epäilemättä paljon muun maailman tilanteesta. Edellisten, syyskuussa 2002 järjestettyjen vaalien tuloksena Ruotsin parlamentissa naisten osuus on 47 prosenttia, toisin sanoen jopa enemmän kuin jäsen Dybkjærin mainitsema 44,3 prosenttia. Tämän ovat mahdollistaneet puolueiden tekemät muutokset ja lupaukset ovat mahdollistaneet sekä niin sanotut vapaaehtoiset sopimukset sellaisten äänestäjien kanssa, jotka ovat äänestäneet aktiivisesti naisia. 
Vuonna 1998 vastasin sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamista ja puolustin sitä täällä parlamentissa. En voi sanoa, että sen jälkeisinä viitenä vuotena olisi tapahtunut kovinkaan paljon, jos yhtään mitään. Moni on totuttautunut käyttämään termiä "sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistaminen", mutta pelkästään sillä, että oppii käyttämään jotakin uuttaa sanaa, ei saada aikaan muutoksia. Meidän kaikkien olisi pikemminkin opeteltava soveltamaan tätä termiä käytännössä. Tämän voimme aloittaa omaksumalla ja panemalla täytäntöön Grönerin ehdotus, joka on kaikesta huolimatta varsin kohtuullinen ja selkeä.
Swiebel (PSE).
Arvoisa puhemies, sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistaminen otettiin Euroopan unionin asialistalle ja Euroopan unionin kautta myös YK:n asialistalle kymmenisen vuotta sitten ruotsalaisten ja alankomaalaisten naisasiaa ajavien poliitikkojen ansiosta. Tiedän tämän hyvin siksi, että olin itse mukana siinä. Tässä lähestymistavassa naisten ongelmat nähdään laaja-alaisina kysymyksinä, mutta sen taustalla olevan perusajatuksen juuret ovat kuitenkin paljon kauempana, ja sitä on sovellettu politiikassa jo paljon aiemmin. Hyvä Gröner, Alankomaissa käytimme termejä eri näkökohdat huomioon ottava politiikka ja poliittinen integraatio ja Saksassa naisasiaa kutsuttiin "kaikki alat kattavaksi kysymykseksi", kun taas Ranskassa käytettiin yksinkertaisesti termiä valtavirtaistaminen. 
Kokemukset vaihtelivat jonkin verran. Kirjahyllyiltä löytyy nykyään melkoisesti sekä onnistuneita että ongelmallisia teoksia. Valitettavasti niiden joukkoon mahtuu myös väärinkäsityksiä ja kenties jopa tahallisia vääristelyjäkin. Jotkin virheelliset oppaat yrittävätkin myydä sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamisen varjolla jotakin erityistä politiikkaa, joka ei johda minnekään. Onneksi esittelijämme Gröner kieltää aivan loistavassa mietinnössään tämän termin väärinkäytön Euroopan parlamentissa. Mietinnössä tehdään kertakaikkisen selväksi, ettei valtavirtaistamisessa ole kyse siitä, että "joukkoon vain lisätään naisia ja sekoitetaan". Ei, tästä ei ole kyse. Sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamisessa ajatuksena on riisua niin kutsutusta yleisestä politiikasta sen ylimalkaisuus, ravistella tätä myyttiä ja katsoa, miten eri tavoin tämä vaikuttaa miehiin ja naisiin. On muistettava, että tämän asian todelliseen ymmärtämiseen menee vielä kauan. 
Moni mies ei voi sietää ajatusta siitä, ettei heidän kuvansa todellisuudesta ole merkityksellinen naisten kannalta. Tällaisten todellisuuskäsitysten taustalla on valta-asetelmia, joista ei koskaan luovuta taistelutta, kuten naisasiaa ajavat naiset tietävät. Näin ollen tämä mietinnön taustalla oleva poliittinen kysymys on seuraava: ovatko täällä parlamentissa hallitsevat miehet todella valmiita astumaan hieman syrjään ja jakamaan vallan kanssamme? Niin kauan kuin emme kykene antamaan tähän selkeää kyllä-vastausta, meidän on pysyttävä kulkemallamme tiellä kaikista kuulemastani pessimistisistä kommenteista huolimatta. Meidän on edelleen pidettävä meteliä tästä asiasta.

Figueiredo (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, tämän parlamentin on edistettävä miesten ja naisten yhtäläisten oikeuksien ja mahdollisuuksien periaatteen soveltamista, ja kiitän esittelijä Gröneriä hänen käsiteltäväksi jättämistään ehdotuksista, jotka toteutuessaan edistävät huomattavasti sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamista lisäämällä miesten ja naisten välistä tasa-arvoa siten, että tasa-arvo otetaan huomioon kaikissa käytännöissä ja toimissa. Haluan myös korostaa, ettei tässä ole kyse yksistään siitä, että lisätään naisten osallistumista parlamentin elinten, eri valiokuntien ja työryhmien toimintaan, vaan kyse on ennen kaikkea siitä, että sukupuolinäkökohdat otetaan huomioon kaikissa niissä parlamentin ja valtuuskuntien työprosessien vaiheissa, joissa toimintatapoja suunnitellaan, talousarvion suunnitteluprosessissa sekä kaikissa yhteisön toimintatavoissa, mikä on äärimmäisen tärkeää.
Riittävät taloudelliset resurssit ja henkilöstöresurssit ovat toki olennaisen tärkeitä, mutta nyt tarvittaisiin ennen kaikkea todellista tasa-arvon kehittämispolitiikkaa ja huomattavaa poliittista tahtoa paitsi tämän parlamentin asiasta vastaavilta elimiltä myös komissiolta ja neuvostolta sen varmistamiseksi, että sukupuolinäkökohdat otetaan todella huomioon kaikissa toimissa ja käytänteissä.

Cauquil (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, aiomme äänestää tämän mietinnön puolesta, koska se sisältää joukon naisten ja miesten välistä tasa-arvoa koskevia hyviä aikomuksia ja koska siinä kehotetaan Euroopan parlamenttia hoitamaan tämä asia kuntoon ensin omassa toiminnassaan. Parlamentissa on nimittäin naisia puolet vähemmän kuin miehiä, ja parlamentin johtoelimissä, kuten parlamentin puhemiehistössä ja puheenjohtajakokouksessa ja muissa elimissä, naisten osuus on hävyttömän pieni.
Haluan kuitenkin korostaa, että pelkästään tällä tasolla toimiminen raapaisisi vain ongelman pintaa. Yrityksissä naisten ja miesten palkkaerot ovat yhä suuret. Miksei Euroopan toimielimissä, joissa osataan ehdottaa sitovia direktiivejä kaupan ja liiketoiminnan edistämiseksi, toimita samoin palkansaajien todellisen tasa-arvon varmistamiseksi? Mikseivät toimielimet vaadi kaikkia, myös kaikkein takapajuisimpia jäsenvaltiolta takaamaan naisten perusoikeuden määrätä omasta ruumiistaan? Tämä ei tosin riittäisi tekemään loppua jatkuvasta naisvihasta ja naisiin kohdistuvasta väkivallasta, joita ruokkivat köyhyys ja työläiskaupunginosien gettoistuminen, mutta se hidastaisi naisten elintason huononemista.

Puhemies. -
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana Avilés Perean laatima naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan mietintö (A5-0059/2003) naisten ja miesten yhtäläisten mahdollisuuksien tavoitteista rakennerahastojen käytössä (2002/2210(INI)).

Avilés Perea (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, naisten ja miesten yhtäläisten mahdollisuuksien tavoite sisällytettiin Amsterdamin sopimukseen, ja tällä luotiin oikeusperusta yhteisön sitoumukselle toimia kaikkien rakennerahastoista rahoitettavien ohjelmien parissa tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Tämä tavoite kirjattiin myös rakennerahastoista annettuun asetukseen ajanjaksoksi 2000-2006. 
Naisten ja miesten yhtäläisten mahdollisuuksien tavoite sisältyy kaikkiin rakennerahastojen yhteisrahoituksen piiriin kuuluviin ohjelmiin ja toimiin. Näistä hyvin selkeistä tavoitteista ja niiden pakollisuudesta huolimatta olemme panneet merkille, ettei niitä ole Euroopan sosiaalirahastoa koskevia tavoitteita lukuun ottamatta saavutettu edes silloin, kun ne on sisällytetty täytäntöön pantavaksi aiottuun ohjelmaan. 
Euroopan sosiaalirahasto on ainoa, joka täyttää tämän vaatimuksen työllisyyden, ammatillisen koulutuksen ja urakehityksen osalta niissä erityisohjelmissa, joilla pyritään yhtäläisten mahdollisuuksien luomiseen. Sitä vastoin muilla tärkeillä aloilla, kuten infrastruktuurissa, liikenteessä, ympäristökysymyksissä, paikallisessa ja kaupunkialueiden kehittämisessä, maaseudun kehittämisessä, tutkimuksessa ja niin edelleen yhtäläisten mahdollisuuksien tavoite ei kuulu näitä kysymyksiä koskevien ohjelmien tavoitteisiin. Vaikka Euroopan sosiaalirahasto keskittyy työllisyyden edistämiseen, siitä huolimatta olisi syytä ryhtyä tärkeisiin toimiin. Näitä ovat työmarkkinoilla tapahtuvan eriytymisen ja palkkaukseen liittyvän eriarvoisuuden vähentäminen sekä naisten aseman vahvistaminen tieto- ja viestintätekniikassa, yrittäjyydessä, uusissa työllistymismahdollisuuksissa ja päätöksentekoprosessissa. 
Kehotamme komissiota ryhtymään eriytettyihin ja tehokkaisiin toimiin näiden puutteiden korjaamiseksi.
Lisäksi jäsenvaltioissa on mielestämme havaittavissa selkeää haluttomuutta edistää yhtäläisten mahdollisuuksien tavoitteen soveltamista rakennerahastojen käytössä. Sukupuolen mukaan eriteltyjen tilastojen kokoamisessa on kieltämättä menty eteenpäin, mikä antaa meille todenmukaisemman kuvan tilanteesta. Sitä vastoin ohjelmia koskevat seurantaindikaattorit eivät ole parantuneet edelliseen ohjelmasuunnitteluun verrattuna.
Jäsenvaltiot vastaavat ohjelmien suunnittelusta, joten kehotamme niitä ponnistelemaan entistä lujemmin erityisten toimintatapojen ja toimien tukemiseksi, jotta yhtäläisten mahdollisuuksien tavoite voitaisiin saavuttaa sen kautta, että jäsenvaltiot valitsevat hankkeita, joissa tämä tavoite saavutetaan. Jäsenvaltiot voisivat myös kehittää infrastruktuuria, kuten päiväkoteja ja vanhusten tai vammaisten hoitokoteja. Normaalisti näistä hoitotehtävistä vastaavat perheen naiset, mutta sopivien infrastruktuurien ansiosta voisimme tehostaa naisten työelämään integroitumista, edistää työajan järjestämistä ja ammattiin palaamista pitkän poissaolon jälkeen sekä lisätä perheiden tietoisuutta tarpeesta jakaa kotityöt tasapuolisesti miesten ja naisten välillä.
Erityistä huomiota on kiinnitettävä niihin naisiin, joiden on muita vaikeampaa saavuttaa yhtäläiset mahdollisuudet. Heitä ovat esimerkiksi liikuntaesteiset naiset, maahanmuuttajat ja yksinhuoltajat. Yhtäläisten mahdollisuuksien toteutumista voitaisiin epäilemättä edistää lisäämällä naisten osallistumista päätöksentekoelimiin. Yhtäläisiä mahdollisuuksia koskeva koulutus ja tietoisuuden lisääminen olisi kohdistettava paitsi näihin naisiin myös koko yhteiskuntaan. Hyödyntäkäämme EY:n perustamissopimuksen ja rakennerahastoja koskevan asetuksen meille suomia mahdollisuuksia, jotta voimme edistää yhtäläisiä mahdollisuuksia sellaisten hankkeiden avulla, joilla nämä tavoitteet saavutetaan. 
Tänä vuonna ohjelman puolivälissä tehtävässä väliarvioinnissa on määrä arvioida, missä määrin tämä tavoite on otettu huomioon. Siinä on määrä arvioida niiden varojen laatua ja määrää, jotka on toisella ohjelmakaudella osoitettu yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevien käytännön toimin välttämättömiin muutoksiin. Tässä on otettava huomioon myös näiden toimien merkitys ehdokasvaltioissa, joista tulee EU:n jäseniä jo vähän yli vuoden kuluttua ja joiden taloudellisessa ja hallinnollisessa rakenneuudistuksessa on vaikeuksia, jotka vaikuttavat etenkin naisiin.

Diamantopoulou
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan kiittää esittelijä Avilés Pereaa - eikä tämä ole pelkästään kohteliaisuus - sillä tämänpäiväinen keskustelu on todella tärkeä, kun otetaan huomioon, että rakennerahastot edustavat hyvin erityistä politiikan sovellusta ja antavat meille mahdollisuuden arvioida, onko politiikalla saatu aikaan olennaisia tuloksia. Myös rakennerahastoihin sovelletaan luonnollisesti kaksitahoista lähestymistapaa sukupuolten välistä tasa-arvoa koskevassa kysymyksessä, millä tarkoitan valtavirtaistamista sekä ainoastaan naisille tarkoitettuja erityisiä käytänteitä ja ohjelmia. Näitä kutsutaan positiivisiksi toimiksi.
On totta, ettei tätä tavoitetta ole aina saavutettu, kuten moni puhuja on täällä todennut. Rakennerahastoista annettu asetus on tärkeä väline, jota on kuitenkin sovellettava oikealla tavalla käytännössä. Vaiheita on neljä: ohjelman luonti tai suunnittelu, täytäntöönpano, seuranta ja arviointi. Jos näissä neljässä prosessissa mukana olevat osapuolet eivät kykene osoittamaan erityisissä menettelyissä tarvittavaa tietämystä ja sitoutumista, tuloksia ei synny. 
Ruotsin hallitus järjesti hiljattain seminaarin kaikille ministereilleen. Neuvostoa varten puolestaan järjestettiin seminaari tasa-arvon valtavirtaistamisesta. Seminaarissa kerrottiin suunnittelua koskevista vaatimuksista kaikilla erillisillä politiikan aloilla. Meidän on ymmärrettävä, että rakennerahastoista rahoitettavien ohjelmien suunnittelijoiden poliittista tietoisuutta on lisättävä sekä ministeritasolla että alueellisella taikka paikallisella tasolla. Kaikkialla ei näin toimita. Suoritetuissa arvioinneissa on mielestäni havaittavissa vakava poliittinen vaje. Tämä on ensimmäinen huomioni. 
Tästä pääsenkin vaiheeseen kaksi, ohjelman täytäntöönpanoon, sekä vaiheeseen kolme eli ohjelman seurantaan. Hallinnolla - kaikilla hallinnon tasoilla - on tässä hyvin merkittävä osa. Tästä pääsemmekin takaisin siihen, mitä tässä keskustelussa on todettu. Hallinnon johtoporras koostuu kaikissa maissa muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta ylivoimaisesti miehistä, ja vain muutamassa maassa hallintovirkamiehille järjestetään valistusta ja koulutusta. Tämä tarkoittaa, että jopa tämän tason soveltamisesta ja seurannasta puuttuu riittävä erityistietämys, jonka avulla tavoitteet voitaisiin saavuttaa. Tästä pääsen neljänteen vaiheeseen eli ohjelman arviointiin. Tässä vaiheessa konsulttiyritykset tulevat mukaan, ja ulkopuoliset virastot suorittavat arviointeja. Niiden tehtäväksi on annettu laatia erillinen arviointi eri toimintatapojen ja ohjelmien vaikutuksesta naisiin hyvin harvoissa esimerkkitapauksissa. 
Minusta komissio teki aivan oikein esitellessään joulukuussa 2002 tiedonannon tasa-arvon valtavirtaistamisesta rakennerahastojen ohjelma-asiakirjoissa ohjelmakaudella 2000-2006. Tämä ei olisi voinut sattua sopivampaan ajankohtaan. Täten voimme ensimmäistä kertaa niinä kahtena vuotena, jolloin uutta yhteisön tukikehystä on pantu täytäntöön, tarkastella, ovatko jäsenvaltiot ottaneet tasa-arvoulottuvuuden huomioon suunnitteluvaiheessa, ja jos ovat, niin missä määrin. Meillä on alustavia tietoja asiasta, mutta tilastoja meillä ei ole, sillä, kuten tiedätte, suurin osa ohjelmista on aloitettu viimeisen puolentoista vuoden kuluessa. Kun otetaan huomioon toissijaisuusperiaate rakennerahastojen suunnittelussa, voimme nyt havaita, että monia hyviä käytäntöjä ja tärkeitä indikaattoreita on otettu käyttöön, tosin vain tietyissä jäsenvaltioissa. Näihin indikaattoreihin sisältyvät oman yrityksen perustaneiden naisten lukumäärä, naisille suunnattujen ohjelmien ja muiden ohjelmien lukumäärän välinen suhde, tietoyhteiskuntaan koulutettujen naisten lukumäärä, tasa-arvoulottuvuuden huomioon ottavat paikalliset työllisyysohjelmat, koulutusohjelmiin kaiken kaikkiaan osallistuvien naisten lukumäärä sekä joukko indikaattoreita, jotka ovat vain tiettyjen maiden käytössä. Vaikka tämä ei olekaan tapana, minusta olisi hyvä, jos valiokuntanne ja parlamentin jäsenet kussakin maassa lobbaisivat hallituksiaan, koska meillä ei ole kaikkia yksittäisiä ohjelmia varten tarvitsemiamme indikaattoreita.
Edellä mainitsemani tiedonanto annettiin juuri oikeaan aikaan, koska voimme sen ansiosta harkita rakennerahastojen tarkistamista sekä rahoituksen jaon ja uuden varauksen jaon muuttamista voidaksemme ottaa huomioon, miten hyvin nämä ohjelmat toimivat valtavirtaistamisen kannalta. Tämä väliarviointi ja tiedot siitä, mitä jäsenvaltioissa on tapahtunut, antavat meille laajat mahdollisuudet pohtia sitä, miten voimme lobata uusia tai uudelleen kohdennettavia varoja naisille suunnattuihin erityistoimiin. 
Tarkemmin sanoen meidän on myönnettävä ylimääräisiä varoja rahoituskelpoisiin ohjelmiin, joissa otetaan huomioon tasa-arvoulottuvuus. Tarvitsemme erityistoimia, joilla voidaan edistää näitä sukupuolten välistä tasa-arvoa koskevia ohjelmia, ja tällä edistämisellä on yleensä eksponentiaalinen vaikutus, koska se lisää ohjelmien suunnittelijoiden tietoisuutta.
Kolmas tärkeä huomio koskee tarvetta lisätä senioritason hallintovirkamiesten ja politiikkojen koulutusta. Entistä tehokkaampi suunnittelu riippuu puolueryhmien, hallitusten, paikallisviranomaisten ja paikallishallinnon koulutuksesta. Tämä varsinaisille ohjelmien suunnittelijoille tarkoitettu koulutus voidaan toki helposti rahoittaa Euroopan sosiaalirahastosta. 
Neljäs huomioni liittyy ehdokasvaltioiden valmistamiseen laajentumista varten. Olemme alusta pitäen pyrkineet varmistamaan, ainakin mitä omaan rahastooni tulee, että ehdokasvaltioissa Euroopan sosiaalirahastoa varten perustetuissa yksiköissä työskentelisi Brysselissä alun perin koulutusta ja ohjausta saanut korkean tason virkamies, jotta Euroopan sosiaalirahaston toiminnan suunnittelussa otettaisiin alusta pitäen huomioon valtavirtaistaminen.
Bastos (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kiitän Avilés Pereaa tästä mietinnöstä, joka on äärimmäisen ajankohtainen ja erittäin laadukas aikaansaannos. Vaikka miesten ja naisten yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevat velvollisuudet on sisällytetty rakennerahastoista annettuihin asetuksiin ajanjaksoksi 2000-2006, yhtäläisten mahdollisuuksien toteutuminen on yhä puutteellista rakennerahastojen yhteisrahoittamissa toimissa. 
Euroopan sosiaalirahastoilla on edelleen muihin rahastoihin verrattuna olennainen rooli tämän tavoitteen saavuttamisessa, sillä useimmissa ohjelmissa käsitellään työllisyyskysymyksiä ja sosiaaliasioita. On pakko myöntää, että työmarkkinoilla tapahtuvan eriytymisen ja palkkaukseen liittyvän eriarvoisuuden vähentämisessä on vielä paljon tehtävää. Umpeen kurottavia kuiluja on monia ja erilaisia: naisten alhainen osallistumisaste tieto- ja viestintätekniikoihin, naisyrittäjien vähäinen määrä ja naisten pieni osuus päätöksenteossa. Mainitsin tässä vain osan puutteista osoittaakseni, että komission on toimittava niiden korjaamiseksi.
Meistä on asianmukaista, jopa ratkaisevaa, että komissio laatii suuntaviivat, joilla varmistetaan, että yhtäläiset mahdollisuudet otetaan huomioon kaikilla rakennerahastojen toiminta-alueilla. On selvää, etteivät jäsenvaltiot voi jättäytyä tästä pois. Tosiasiana mainittakoon, etteivät jäsenvaltiot ole kunnioittaneet asianmukaisesti tätä poliittista sitoumusta siitä huolimatta, että ne ovat pitäneet sitä tärkeänä.
Jäsenvaltioiden on kehitettävä nykyistä johdonmukaisemmin toimenpiteitä yhtäläisten mahdollisuuksien järjestelmälliseksi sisällyttämiseksi kaikkiin toimien suunnittelun ja täytäntöönpanon vaiheisiin ja toimittava niin ikään nykyistä johdonmukaisemmin antaakseen säännöllisesti komissiolle vuosikertomuksen siitä, miten ne ovat edenneet näissä kysymyksissä. Sukupuolen mukaan eriteltyjä tilastoja on laadittava ohjelmien seurantaa ja arviointia varten, ja tärkeää on myös lisätä ehdokkaiden ja eri osapuolten tietoisuutta ja koulutusta kaikissa vaiheissa aina suunnittelusta ohjelmien täytäntöönpanoon asti.
Asiasta vastaaville viranomaisille on kohtuullista antaa oikeus hylätä ehdotuksia, ehdottaa omia versioitaan ja antaa rangaistuksia, jos hankkeissa ei oteta asianmukaisesti huomioon yhtäläisiä mahdollisuuksia. Teen nyt viimeisen huomion tähdentääkseni, että tänä vuonna laaditaan väliarviointi rakennerahastoista ohjelmakaudella 2000-2006. Komission ja jäsenvaltioiden on tässä yhteydessä tartuttava tilaisuuteen ja toteutettava välttämättömät muutokset, jotta naisten ja miesten yhtäläisten mahdollisuuksien tavoite voidaan saavuttaa laajemmin jäljellä olevalla ohjelmakaudella.

Prets (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, rakennerahastoista annetussa asetuksessa, joka kattaa Euroopan sosiaalirahaston ESR:n, Euroopan aluekehitysrahaston EAKR:n sekä Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston EMOTR:n, säädetään sitoumuksesta toteuttaa yhtäläiset mahdollisuudet. Sama sitoumus pätee yhteisöaloitteisiin, joita ovat Equal, Interreg III, Urban II ja Leader Plus. Kuten edelliset puhujat ovat jo todenneet, niiden tavoitteiden saavuttamisessa, joiden avulla miesten ja naisten yhtäläiset mahdollisuudet voidaan toteuttaa näissä ohjelmissa, on kuitenkin vielä paljon parantamisen varaa.
Komissio aikoo esitellä rakennerahastoja koskevan väliarvioinnin vuoden loppuun mennessä. Uskon, että tämä Avilés Perean valiokunta-aloitteinen mietintö voisi tarjota hyvän pohjan tälle väliarvioinnille ja mainitsen nyt vielä lyhyesti joitakin muita tavoitteitamme ja tähän asiaan liittyviä puutteita.
Varojen jaossa on paljon parannettavaa. Miesten ja naisten on voitava osallistua tasapuolisesti päätöksenteosta, ohjelmien valinnasta ja seurannasta vastaaviin paikallisiin, alueellisiin ja kansallisiin elimiin. Hakijoille ja hankkeen hallinnointiin osallistuville henkilöille on annettava tietoa siitä, miten tasa-arvonäkökohdat voidaan tehokkaimmin sisällyttää suunniteltaviin toimiin. Yksi tärkeä seikka tässä on se, että rakennerahastoja koskeviin suunnitelmiin ja ohjelmiin sisällytetään rahoitusohjelmia, jossa ilmoitetaan yhtäläisten mahdollisuuksien parantamiseen tarkoitettuihin yksittäisiin toimiin käytettävissä olevat varat.
Täten voitaisiin korostaa ja taata, että yhtäläisiin mahdollisuuksiin suhtaudutaan vakavasti ja että ne aiotaan todella panna täytäntöön näiden ohjelmien avulla. Rakenteellisista puutteista johtuvat vaikeudet työn ja perhe-elämän yhteensovittamisessa ovat edelleen ongelma. Jos yhtäläisiä mahdollisuuksia ei sisällytetä järjestelmällisesti ohjelmien suunnittelun ja täytäntöönpanon kaikkiin vaiheisiin, niitä laiminlyödään tulevaisuudessakin pöyristyttävällä tavalla.
Euroopan sosiaalirahastoa pitäisi hyödyntää nykyistä paljon tehokkaammin välineenä, jonka avulla saataisiin muutos naisten epätasa-arvoiseen kohteluun työmarkkinoilla. Naisten vaatimukset, joiden mukaan samasta työstä olisi saatava sama palkka, ovat jo vanhoja, mutta niihin ei ole vielä kuitenkaan vastattu. Naisten asemaa tietotekniikassa ja yrittäjyydessä on edistettävä. Myöskään uusia sopivia työllisyysmuotoja ei ole onnistuttu kehittämään. Vaikka jäsenvaltiot ovat virallisesti sitoutuneet yhtäläisiin mahdollisuuksiin, niiden toteutuminen on yhä vähäistä monilla aloilla yhtäläisten mahdollisuuksien kehittämisestä annetusta lainsäädännöstä huolimatta. Näin ollen jälleen kerran voidaan kysyä: mitä hyötyä on erinomaisesta lainsäädännöstä, jos sen laiminlyönnistä ei ole käytännössä mitään seurauksia?
Dybkjær (ELDR).
Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää esittelijää hänen loistavasta mietinnöstään. Olemme tasa-arvopolitiikassa valitettavasti keskittyneet aivan liian myöhään rahaan pelkkien sanojen sijasta. Keskittyessämme todellakin rahakysymykseen voimme liittää epätasa-arvoon joitakin tosiasiallisia lukuja. EU:n rakennerahastot ovat tällä alalla sen kätevimmät käytössä olevat välineet ensinnäkin alueiden ja toiseksi eri väestöryhmien kesken tapahtuvaa varojen uudelleenjakoa varten. Näin ollen rakennerahastoja on pidettävä yhtenä tärkeimmistä keinoista saavuttaa yksi yhteisön merkittävimmistä tavoitteista, joka on miesten ja naisten välinen tasa-arvo. 
Kuten sekä Avilés Perean mietinnöstä että melkoisen monen naisjärjestön laatimista arvioinneista ilmenee, tasa-arvoulottuvuutta ei ole otettu läheskään riittävästi sovellettu käytännössä, kuten komission jäsen Diamantopoulou huomautti. Se, ettei näin ole tehty, on yksi asia. Toinen asia on se, kohdatessamme yhden EU:n suurimmista haasteista, joka on laajentuminen, kohtaamme vielä suurempia haasteita tasa-arvokysymyksessä. Olemme pian saamassa joukkoomme uusia jäsenvaltioita, joiden perinteet ja menneisyys poikkeavat omistamme, ja siten myös niiden käsitys tasa-arvosta poikkeaa nykyisten jäsenvaltioidemme tasa-arvokäsityksestä. 
Kommunistiset hallinnot pitivät naisten sortamista kapitalistisille yhteiskunnille tyypillisenä, joten seksuaalisen tasavertaisuuden käsite otettiin näissä valtioissa virallisesti käyttöön. Tämän vuoksi naisten oli mentävä töihin ja otettava osaa politiikkaan. Vastapainoksi perustettiin päiväkoteja, äitiysloma otettiin käyttöön ja abortti laillistettiin monessa maassa. Tämä puri siten, että naisten osuus työmarkkinoilla oli korkea nykyisiin EU:n jäsenvaltioihin verrattuna. Kolikon toinen puoli oli kuitenkin se, että naiset kokivat usein työnsä vain velvollisuutena eikä oikeutena, eikä samapalkkaisuudesta ollut tietoakaan eikä siten luonnollisesti myöskään tasa-arvosta. 
Nykyään voidaan nähdä, että työttömyys on vaivannut pahasti naisia markkinatalouteen siirtymisen jälkeen. Työttömyys on nimittäin asia, jonka naiset yhdistävät usein EU:hun liittymiseen. Näin ollen EU:n on ponnisteltava erityisesti saadakseen naiset vakuuttuneiksi siitä, ettei EU:ssa ole kyse pelkästään puhtaasta markkinataloudesta. Lisäksi rakennerahastoilla on tässä merkittävä rooli, sillä sitä edustavat lähinnä eri maissa toimivat tahot, jotka tietävät, miten valtavirtaistaminen toteutetaan käytännössä ja miten naiset saadaan mukaan hankkeisiin. Muutoin ei olisi olemassa naisten etuja ajavia hankkeita juuri sen vuoksi, etteivät naiset ensinnäkään suhtaudu markkinatalouteen tai EU:hun myönteisesti, ja äsken kuvaamani naisten historiallisen taustan vuoksi. Toivon, että komission jäsen Diamantopoulou seuraa tätä asiaa, sillä hänhän totesi jo, että olemme valppaita tässä asiassa ja että hän puuttuu asiaan, jos osoittautuu, ettei valtavirtaistamista ole asianmukaisesti toteutettu. Olen lisäksi täysin vakuuttunut siitä, että kaikki me, jotka olemme tänä iltana läsnä täällä parlamentissa, autamme häntä mielellämme.
Eriksson (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, haluan todella kiittää esittelijä Avilés Pereaa tästä rakennerahastojen käyttöä koskevasta aloitteesta. Pohtiessani sitä, mitä sanoisin näissä kahdessa perättäisessä keskustelussa, tajusin, kuinka keskittyminen naiskysymyksiin saa aikaan jonkinasteista poliittista uupumusta. Ei ole puutetta miehistä, jotka väittävät, että kehitystä on tapahtunut, mutta sen sijasta, että yhtyisin heidän näkökantaansa, minä yksinkertaisesti väsyn joskus tähän asiaan.
400-luvun Euroopassa silloinen elitistinen ja miesvaltainen kirkko sääti kirkolliskokouksessa, että naisilla on sielu. Wienissä vuonna 1993 pidetyssä YK:n kokouksessa päätettiin, että naisten oikeudet ovat myös ihmisoikeuksia. Toisin sanoen näiden kahden päätösten välillä kului aikaa yli 1500 vuotta.
Äärimmäisen kyllästyneitä ovat myös ne naiset, joita tapaan eri jäsenvaltioissa. He ovat kyllästyneitä osallistumaan hankkeisiin, jotka eivät johda mihinkään. Minulla on tapana kehottaa heitä ottamaan selvää, mitä valinnanmahdollisuuksia etenkin rakennerahastot voisivat heille tarjota. Avilés Perea mainitsee mietinnössään vaikeudet, jotka johtuvat yksittäisten maiden haluttomuudesta sisällyttää tasa-arvoulottuvuus rakennerahastoihin. 
Puolueeni on Ruotsin parlamentissa jo useita vuosia vaatinut Ruotsin hallitusta toimittamaan meille arviointeja, etenkin sukupuolinäkökohdista. Vaatimuksemme ovat kaikuneet kuuroille korville. Näin ollen toivon todella, että komissio ja parlamentti sekä Ruotsin vasemmistopuolue voisivat tehdä yhteistyötä tällaisten arviointien laatimiseksi.
Miten perinteiseen miehiseen ajatteluun sitten saataisiin muutos esimerkiksi johtokunnissa? Johtokunnissa puhutaan usein pätevyydestä, mutta kukaan ei ole koskaan todella onnistunut määrittelemään, mitä pätevyydellä tarkoitetaan ja minkä tyyppistä pätevyyttä nyky-yhteiskunta todella tarvitsee. Tässä asiassa kannatan todella Ruotsin tasa-arvoministeriä, joka lupaili hiljattain lainsäädäntöä kiintiöiden käyttöön ottamiseksi, ellei naisten määrää yhtiöiden johtokunnissa saada muutoin lisättyä, mikä toivottavasti on myös lupaus uudesta lähestymistavasta.
Totesin edellisessä keskustelussa, että tarvitsemme sukupuoleen perustuvaa rakennemuutosta. Tätä ajan edelleen. Keskustelemme täällä täysistunnossa todella harvoin tasa-arvosta. En voi olla tässä yhteydessä mainitsematta Euroopan tulevaisuutta käsittelevää valmistelukuntaa, joka nyt haluaa luoda unionille kristillisen pohjan mutta ei ota huomioon sukupuolten välistä tasa-arvoa. Tämä sai minut ajattelemaan 400-lukua.
Evans, Jillian (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijää. Olen hyvin tyytyväinen tähän mietintöön ja iloinen siitä, että valiokunta on tehnyt aloitteen väliarvioinnin laatimisesta, jotta tarkistukset voidaan sen yhteydessä. 
Kuten me kaikki tiedämme, rakennerahastoilla on tehokkaasti käytettyinä merkittävä asema eniten tukea tarvitsevien alueiden ja ihmisten auttamisessa, varattomien yhteisöjen elvyttämisessä ja sosiaalisen syrjäytymisen torjumisessa. On aivan selvää, että naiset sekä naisten ja miesten välinen tasa-arvo ovat tässä keskeisellä sijalla.
Walesin vaalipiiriini kuuluu muutamia Euroopan köyhimpiä yhteisöjä. Wales saa rahoitusta tavoite 1 -alueena, ja sillä on luultavasti ollut hyvin samankaltaisia kokemuksia kuin muilla Euroopan alueilla. Tässä on tehty hyvää työtä. Walesissa toimivan, naisten ja miesten tasa-arvokysymyksiä koskevan eurooppalaisen kumppanuusohjelman (European Equality Partnership) yhteydessä on kehitetty järjestelmiä, joilla tasa-arvokysymykset pyritään sisällyttämään ohjelmasuunnitteluun ja joilla tasa-arvoa ja muut miesten ja naisten yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevat kysymykset pyritään ottamaan kokonaisvaltaisesti huomioon tässä ohjelmasuunnittelussa. Paikalliset työntekijät kertovat kuitenkin yhä ihmisten turhautuneisuudesta. Ohjelmien vetäjät eivät täysin ymmärrä miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien taloudellista merkitystä ja niiden myönteisiä vaikutuksia koko yhteisölle. Paine varojenkäytölle asetettujen määräaikojen noudattamisesta heikentää toisinaan hyvää käytäntöä. Niiltä henkilöiltä, jotka yrittävät panna täytäntöön tasa-arvoon liittyviä toimenpiteitä, puuttuu tekninen tuki. Etenkin meillä Walesissa sukupuolen mukaan eriteltyjä toimenpiteitä varten osoitettuja varoja on jätetty käyttämättä, mikä on huolestuttavaa. Tätä meidän on tutkittava.
Kaikki edellä esitetty osoittaa sellaisten valvontajärjestelmien merkityksen, joiden avulla voimme vertailla keskenään eri tosiasiallisia tilanteita eri maissa. Meillä on nyt käytössä väliarviointi, jonka ansiosta voimme käsitellä esittelijä Avilés Perean mietinnössään esille ottamia kysymyksiä ja siirtyä eteenpäin tasa-arvokysymysten asialistassa. Tämä edellyttää sellaisten koulutus- ja tukijärjestelmien käyttöönottoa, joilla voidaan varmistaa sekä täytäntöönpano että tehokas valvonta ja laiminlyönneistä määrättävät seuraamukset. Naisten ja tasa-arvokysymysten parissa työskentelevien järjestöjen mukaan ottaminen arviointiin on äärimmäisen tärkeää. Moni asia riippuu edellä mainittujen sitoumuksesta, kovasta työstä ja valppaudesta, joiden yhteensovittamiseen jäsenvaltioiden olisi hyvä pyrkiä.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olemme havainneet Avilés Perean valiokunta-aloitteisen mietinnön perusteella, ettei massiivisella, kunnianhimoisella ja taloudellisesti anteliaalla rakennerahastopolitiikalla ole voitu juurikaan auttaa naisia huolimatta siitä, että kaikkiin rahastoihin sovellettavassa vuonna 1991 annetussa puitedirektiivissä tasa-arvo on yksi politiikan perustavoitteista.

Olemme havainneet, että huolimatta jäsenvaltioiden sitoumuksesta sisällyttää yhtäläisten mahdollisuuksien tavoite yhteisön tukikehykseen, ne eivät ole noudattaneet tätä sitoumusta. Kuten komission jäsen mainitsi, puutetta on erityisistä seurantamekanismeista, sopivista tiedoista ja sopivista määrällisistä ja laadullisista indikaattoreista, eikä hankkeista vastaaville virkamiehille järjestetä riittävästi asianmukaista valmennusta ja koulutusta. Edelliset puhujat mainitsivat kaikki nämä puutteet ja hukatut mahdollisuudet edistää tasa-arvoa ja muodostaa sellaisia perusrakenteita, jotka vaikuttaisivat suoraan ja myönteisesti naisten elämään.
Asiani ydin on se, ettei jäsenvaltioissa keskustella julkisesti tästä kysymyksestä, jäsenvaltioiden velvollisuuksista eikä arvioinnin tai toimintatavan muutoksen tarpeesta. Se, että tätä keskustelua on käyty väliarvion laatimisen aikana, kertoo paljon, ja meidän on jatkettava sitä ja ulotettava se jäsenvaltioihin. Meidän on pyrittävä laajentamaan keskustelua myös uusiin jäsenvaltioihin, ja meidän on tehtävä niille selväksi, että rakennerahastot ja uusi rakennepolitiikka ovat niiden kannalta tärkeä väline, jonka avulla ne voivat suoriutua kohtaamistaan haasteista. Meidän on myös työskenneltävä niiden kanssa varmistaaksemme, että uuteen rakennepolitiikkaan sisältyy asianmukaisia menettelyjä nykyisten puutteiden korjaamiseksi ja että siinä ymmärretään ja tiedostetaan tarve panna täytäntöön jäsenvaltioissa tehdyt päätökset.
Ghilardotti (PSE).
Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää Avilés Pereaa hänen erinomaisesta mietinnöstään, johon ei toden sanoakseni ole paljonkaan lisättävää, kuten ei myöskään siihen, mitä täällä on jo tänä iltana todettu. Näin ollen haluan keskittyä siihen, mitä meidän tulisi oppia Avilés Perean mietinnöstä, komission jäsenen toteamuksista ja uskoakseni myös Grönerin mietinnöstä.
Ensinnäkin minusta on tärkeää todeta, että näiden kahden valiokunta-aloitteisen mietinnön tarkoituksena on toimia välineenä ja kannustimena niille myöhemmille vaiheille, joihin komission, parlamentin ja jäsenvaltioiden on päästävä, sillä näissä mietinnöissä keskitytään välineisiin, joita meillä pitäisi olla käytössä sekä suunnitteluvaiheessa että siinä vaiheessa, jolloin arvioimme käyttöön ottamiemme menettelyjen vaikutuksia kansalaistemme, etenkin naisten, todelliseen elämään. 
Tältä näkökannalta katsottuna meillä on mielestäni joitakin merkittäviä ja myönteisiä esimerkkejä: Euroopan työllisyysstrategiassa määritellyt indikaattorit ja komission suorittama vaikutustenarviointi voivat toimia erinomaisena mittapuuna toimittaessa samalla tavoin muilla politiikan osa-alueilla, esimerkiksi rakennerahastoista rahoitettavien ohjelmien arvioinnin yhteydessä. Olen mielissäni siitä, että komission jäsen totesi tänä iltana, että nämä kysymykset otetaan huomioon väliarvioinnissa. 
Näin ollen on tarpeen kehittää tilastoinnin välineitä, lisätä naisten osuutta päätöksentekopaikoilla ja päätöksiä tekevissä valiokunnissa sekä kehittää vaikutustenarviointi-indikaattoreita. Näihin on lisättävä mielestäni vielä yksi indikaattori, josta naisten oikeuksien valiokunnassa kehitämme ohjenuoraa. Tämä on talousarvion laatiminen sukupuolinäkökohdat huomioon ottaen. Uskon, että tämä on merkittävä toimenpidekokonaisuus, jonka perusteella voimme yhteistyössä pyrkiä tehostamaan näiden menettelyjen täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa kaikilla - kansallisella, alueellisella ja paikallisella - tasoilla.
Meidän on mielestäni tarjottava nykyistä enemmän tietoa saatavilla olevista välineistä ja korostettava myönteisiä asioita, joita on saatu aikaan. Vaikka emme olekaan vielä täysin tyytyväisiä saavutuksiimme, sillä tehtävää on vielä paljon, meidän ei pidä lannistua siitä, ettei käytössämme ole vielä mitään välineitä: välineitä on, joten meidän on vain hyödynnettävä niitä!

Sörensen (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, minäkin yhdyn Avilés Perean päätelmään rakennepolitiikasta. Rakennerahastoista jää käyttämättä kymmeniä miljardeja euroja, josta puolet koostuu varoista, jotka jäsenvaltioiden hallitusten olisi pitänyt jakaa. Vaikka oli luvattu, että 15 prosenttia rakennerahastojen varoista osoitetaan naisten hankkeille ja yhtäläisiin mahdollisuuksiin, niihin osoitettiin lopulta vain 6 prosenttia. Olkaamme kuitenkin rehellisiä; tämä tarkoittaa 6 prosenttia käytetyistä varoista, ei talousarvioon varatuista varoista. Tosiasiassa tämä on vain murto-osa talousarvioon alun perin varatusta määrästä. Komissio pakenee aina sen tosiasian taakse, ettei se tiedä, mitkä ehdotetuista ohjelmista on suunnattu erityisesti naisille, ja pesee kätensä koko asiasta.
Tämän valtavan ylijäämän vuoksi meidän on vaihdettava roolit päinvastaisiksi. Jos jäsenvaltiot eivät esitä mitään ohjelmia, joissa 15 prosenttia varoista on suunnattu naisia koskeviin ohjelmiin, meidän on valitettavasti pakko kehottaa komissiota hylkäämään tällaiset ehdotukset. Tämän on pädettävä myös laajentumisen jälkeen, sillä rakennerahastojen tarve uusissa jäsenvaltioissa on oletettavasti niin suuri, että tasa-arvoulottuvuus saa siellä äärimmäisen ankaran kohtelun.

Torres Marques (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, me parlamentissa katsomme, että sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistaminen kaikessa EU:n politiikassa on sovittu asia, josta on luonnollisesti keskusteltu paljon. Sen täytäntöönpanossa on vain epäonnistuttu. Tämä ei kuitenkaan enää anna totuudenmukaista kuvaa jäsenvaltioiden tilanteesta. Vaikka vuonna 1999 annettiin asetus, jossa yhtäläiset mahdollisuudet on asetettu rakennerahastojen alaisten toimien tärkeimmäksi tavoitteeksi, on silti totta, ettei tätä periaatetta ole Euroopan sosiaalirahastoa lukuun ottamatta vieläkään omaksuttu sen enempää unionin 15 jäsenvaltion kuin kymmenen laajentumiseen osallistuvan maan hallinnoissakaan.
Tämä on kuitenkin äärimmäisen tärkeä väline komission toimenpidekokonaisuudessa, koska sillä voidaan varmistaa, että naisten hyväksi tarkoitetut positiiviset toimet pannaan täytäntöön. Sukupuolinäkökohdat on otettava huomioon ja niitä on arvioitava kussakin maassa rakennerahastoista rahoitettavien hankkeiden suunnitteluvaiheessa, kuten komission jäsen totesi, ja siinä vaiheessa, kun komissio tutkii näitä hankkeita, sekä täytäntöönpanoa koskevassa kertomuksessa. Tärkeää on myös lisätä naisten osuutta rahoitettavia hankkeita suunnittelevissa ja tutkivissa työryhmissä ja sellaisten indikaattoreiden laatimisessa, joiden avulla voidaan arvioida vaikutuksia ja tuloksia tällä alalla.
Näin ollen tuen Avilés Perean mietintöä ja toivon, että vuodeksi 2003 varattujen varojen käytöstä laadittavassa väliarvioinnissa voidaan todeta, että tasa-arvopolitiikka on ollut tuloksellista ja että vuosien 2004-2006 ohjelmia koskeva suunnittelu on parantunut. Tällä tavoin voidaan saavuttaa tavoite, jonka mukaan rakennerahastoilla olisi pystyttävä tehokkaasti parantamaan naisten yhtäläisiä mahdollisuuksia Euroopan unionissa.

Karlsson (PSE).
Arvoisa puhemies, ei ole helppoa luoda yhteiskuntaa, jota leimaa tasa-arvo. Me itse olemme sen suurin este. Olemme yhä kaukana todella tasa-arvoisesta yhteiskunnasta asenteidemme ja suhtautumisemme takia. Tasa-arvon puute ei toki johdu pelkästään asenteistamme vaan myös niiden rakenteiden vaikutuksesta, joille yhteiskunta perustuu.
Keskustelemme nyt tällaisista rakenteista, nimittäin Euroopan sosiaalirahaston ja rakennerahastojen muodostamista rakenteista. Koheesiopolitiikalla, Euroopan sosiaalirahastolla ja rakennerahastoilla on hyvin tärkeä tehtävä EU:n sisäisen yhteistyön kehittämisessä. Eurooppalaisessa yhteistyössä voidaan onnistua täysin vain, jos jokainen kokee olevansa osallinen siinä. Monilla aloilla tasa-arvon hyväksi tehtävässä työssä on tietenkin ratkaisevan tärkeää se, lisätäänkö näillä välineillä tasa-arvoa vai vahvistetaanko niillä nykyisiä rakenteita ja asenteita. 
Tasa-arvo on ollut rakennerahastojen ensisijainen tavoite vuodesta 1994 lähtien. On tietenkin huolestuttavaa havaita, ettei tämän enempää kehitystä ole tapahtunut lähes kymmeneen vuoteen. Asiassa on edetty jonkin verran, mutta se ei riitä. Työllisyydellä on ratkaiseva merkitys tasa-arvon hyväksi tehtävälle työlle. Työnsaantimahdollisuudet ja kyky tulla toimeen omillaan määräävät sen, voidaanko tasa-arvoinen yhteiskunta toteuttaa. Tähän vaikuttaa vahvasti myös koulutus. On pyrittävä varmistamaan, että naiset hyötyvät rakennerahastojen mahdollisuuksista yhtä paljon kuin miehet. Tasa-arvonäkökohdat on otettava huomioon kaikessa työssä, jota ohjelmien hyväksi tehdään.
On hyvin tärkeää, että meillä olisi elimiä, jotka olisivat sitoutuneet tasa-arvoon kaikilla yhteiskunnan tasoilla, ja että näissä elimissä olisi yhtä paljon naisia kuin miehiä. Voimme pyrkiä vaikuttamaan voimakkaasti siihen, miten yhteisön varoja käytetään. Jos tasa-arvonäkökohtia ei oteta tarpeeksi huomioon tai jos varojen hoidosta vastaavissa elimissä ei ole yhtä paljon naisia kuin miehiä, hakemuksia pitäisi evätä. Jos rakennerahastoihin omaksutaan tällainen asenne, olen varma, että tilanne näyttää erilaiselta ensi kerralla, kun keskustelemme näistä kysymyksistä.

Puhemies. -
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana Hernández Mollarin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0036/2003) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi tiettyihin Osama bin Ladenia, al-Qaida-verkostoa ja Talebania lähellä oleviin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 881/2002 muuttamisesta siltä osin kuin on kyse varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttämistä koskevista poikkeuksista (kymmenes muutos) (KOM(2003) 41 - C5-0048/2003 - 2003/0015(CNS)).

Hernández Mollar (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, neuvosto antoi 27. toukokuuta 2002 asetuksen (EY) N:o 881/2002 tavoitteenaan saattaa joukko YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmia osaksi yhteisön lainsäädäntöä. Käytännössä kyse oli kahdesta päätöslauselmasta, jotka koskivat etupäässä toimenpiteitä, kuten varojen ja muiden taloudellisten resurssien jäädyttämistä, ja joita sovelletaan henkilöihin ja elimiin, jotka sisältyvät YK:n pakotekomitean erityisesti tätä tarkoitusta varten laatimaan luetteloon. Euroopan parlamentti antoi lausuntonsa 11. huhtikuuta 2002 kiireellisessä menettelyssä ja hyväksyi päätöslauselman, johon tehtiin 14 tarkistusta. 
YK:n turvallisuusneuvosto hyväksyi joulukuussa 2002 toisen päätöslauselman numero 1454. Siinä asetetaan joitakin poikkeuksia varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttämistä koskevasta velvollisuudesta. Euroopan komissio esitti meille tänään tähän pohjautuvan ehdotuksen, joka on lähes sanasta sanaan YK:n tekstin kaltainen.
Asetusehdotuksessa on näin ollen tarkoitus mahdollistaa varojen vapauttaminen edellä mainittuun luetteloon kuuluville henkilöille inhimillisten perustarpeiden kattamiseksi. Näitä ovat esimerkiksi elintarvikkeisiin, lääkärinhoitoihin, oikeudellisiin kuluihin ja vuokraan liittyvät menot. Euroopan parlamentti on tätä itse vaatinut 11. huhtikuuta 2002 antamassaan päätöslauselmassa, jonka jo mainitsin. 
Euroopan parlamentin täysistunnossa jätettiin kuitenkin tässä tilanteessa käsiteltäväksi myös muita tarkistuksia, joita neuvosto ei sisällyttänyt asetukseen (EY) N:o 881/2002 ja joita komissio ei sisällyttänyt nyt käsiteltävänä olevaan ehdotukseensa.
Tämän vuoksi kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunta äänesti tarkistuksista, jotka on hyväksytty tämänpäiväisessä mietinnössä. Ehdotan, että hyväksymme mietinnön kaikilta osin. Siihen sisältyy viisi tarkistusta, joilla pyritään sisällyttämään yhteisön asetukseen selväsanaisesti menettely, jossa YK:ssa nyt voimassa olevasta terroristiluettelosta poistetaan henkilöiden nimiä sen varmistamiseksi, että Euroopan parlamentille tiedotetaan kaikista seikoista, ja vastaamaan tarpeeseen siitä, että tämän asetuksen voimassaoloaika vastaa niiden YK:n päätöslauselmien voimassaoloaikaa, jotka sillä pannaan täytäntöön.
Hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa puhemies, käsiteltyäni lyhyesti tätä erityistä kysymystä, josta keskustelemme tänään tehtävämme velvoittamana, haluan käyttää viimeiset puheajastani jäljellä olevat minuutit esittääkseni yleisen huomion niistä syistä, jotka johtivat siihen, että meidän oli hyväksyttävä tämäntyyppinen kansainvälinen ja eurooppalainen lainsäädäntö. Syy tähän on yksinkertaisesti terrorismin sitkeys.
Raaka terrorismi onkin ravistellut koko maailmaa etenkin viimeisen puolentoista vuoden ajan. Keskittyessäni nyt terrorismin torjuntaan Euroopan unionissa haluan korostaa erästä mielestäni olennaista seikkaa. Jos me kaikki todella olemme samaa mieltä halustamme luoda vapauteen, turvallisuuteen ja oikeudenmukaisuuteen perustuva alue, meidän on pyrittävä varmistamaan, että tämän alueen kolme osatekijää toimivat täysivaltaisesti ja samanlaisella teholla koko Euroopan unionin alueella. Tämänkaltaisesta eurooppalaisesta alueesta on kuitenkin turha puhua, elleivät oikeudenmukaisuus, turvallisuus ja vapaus toteudu käytännössä koko Euroopan alueella. Suurin syy tähän on terrorismin sitkeys Euroopan unionissa. Tämä ei ole vierasta raja-alueillamme, mutta se sinnittelee myös rajojemme sisällä.
Tämän vuoksi Euroopan toimivaltaiset viranomaiset ovat ryhtyneet toimiin tarkoituksenaan hyväksyä kattava lainsäädäntökokonaisuus terrorismin aiheuttaman vitsauksen torjumiseksi. Vaikka kaikki tämän päämäärän saavuttamiseksi toteutetut toimet voidaan kyseenalaistaa ja vaikka niitä voidaan toki myös arvioida, minäkin haluan tuomita esille tulleet mielipiteet, joissa ollaan vain huolestuneita terroristien oikeuksien ja vapauksien suojelusta, eikä muisteta, millaista vahinkoa, kärsimystä ja epätoivoa nämä henkilöt ovat aiheuttaneet uhreilleen, puhumattakaan siitä vääryyden ja voimattomuuden tunteesta, jota nämä teot ovat aiheuttaneet. 
Arvoisat parlamentin jäsenet, arvoisa puhemies, näin ollen toivon hartaasti, että terrorismin uhrien ja heidän perheittensä oikeuksiin ja vapauksiin suhtauduttaisiin tulevaisuudessa käytännönläheisesti. Käytän tässä yhteydessä hyväkseni komission läsnäoloa - neuvosto ei näköjään ole läsnä - ja tartun tilaisuuteen ehdottaakseni erästä ajatusta, josta on jo ryhdytty keskustelemaan parlamentin käytävillä ja johon saamme toivoakseni piakkoin vastauksen. Ehdotan, että kartoittaisimme mahdollisuuksia luoda Eurooppaan sellainen yhteisvastuujärjestelmä, josta myönnettäisiin varoja korvaukseksi niille Euroopan kansalaisille, jotka ovat joutuneet terrorismin kohteeksi EU:n alueella.
Schreyer
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, Euroopan unioni on soveltanut vuodesta 1999 pakotteita Talebanin hallintoa vastaan Afganistanissa. Nämä rajoitukset otettiin käyttöön yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan nojalla ja YK:n turvallisuusneuvoston asiasta antamien päätöslauselmien mukaisesti.
Näitä toimenpiteitä tarkistettiin vuoden 2002 alussa Yhdysvaltoja vastaan 11. syyskuuta 2001 tehtyjen terroristihyökkäyksien ja myöhemmin tapahtuneen Talebanin hallinnon kumoamisen jälkeen. Tämä tarkistus johti tiettyjen Afganistanin vastaisten rajoitteiden, kuten lentokiellon, purkamiseen. Entisen Talebanin hallinnon yksittäisiin jäseniin kohdistetut toimenpiteet sen sijaan pidettiin voimassa. Samaan aikaan monessa valtiossa toteutettiin uusia toimenpiteitä Osama bin Ladenia ja hänen al-Qaida-verkostoaan lähellä olevia henkilöitä ja yhteisöjä vastaan. 
Näihin toimenpiteisiin ryhdyttiin Euroopan unionissa ja muissa kansainvälisen yhteisön maissa YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1390(2002) mukaisesti. Luettelosta, joka laadittiin henkilöistä, joiden varat on määrä jäädyttää, päätti YK:n turvallisuusneuvoston komitea YK:n peruskirjan luvun VII perusteella. Peruskirjan tämä osa koskee toimenpiteitä, jotka ovat välttämättömiä kansainvälisen rauhan ja turvallisuuden säilyttämiseksi. Nämä toimenpiteet ovat sitovia kaikissa YK:n jäsenmaissa. 
Euroopan unionin neuvosto saattoi tämän luettelon osaksi yhteisön lainsäädäntöä asetuksella (EY) N:o 881/2002 ja antoi komissiolle luvan julkistaa tähän luetteloon tehdyt tarkistukset. Kuten te itse mainitsitte, arvoisa Hernández Mollar, parlamentti antoi lausuntonsa tästä asetuksesta huhtikuussa. Neuvosto ja komissio ovat hyvin tyytyväisiä parlamentin yhteistyöhön paitsi terrorismin torjunnassa ja tämän torjunnan rahoituksessa myös mitä tulee jäsenvaltioiden aseman vahvistamisessa YK:n uskollisina jäseninä.

Parlamentti huomautti viime vuoden huhtikuussa antamassaan lausunnossa aivan perustellusti, ettei tiettyihin oikeuksiin voida missään tilanteessa sallia poikkeuksia. Yksi näistä oikeuksista on oikeus elämään. Neuvosto käsitteli tätä ja muita parlamentin lausunnossa esitettyjä vaatimuksia ottamalla huomioon YK:n peruskirjan mukaiset jäsenvaltioiden velvollisuudet. Neuvosto tuli tämän käsittelyn perusteella siihen tulokseen, ettei Euroopan unionin jäsenvaltioilla ole turvallisuusneuvoston asiasta antaman päätöslauselman nojalla oikeutta hyväksyä yksipuolisia vapautuksia varojen jäädyttämistä koskevista määräyksistä.
Tämä kysymys oli näin ollen otettava käsiteltäväksi YK:n turvallisuusneuvostossa. YK:n turvallisuusneuvoston jäsenmaiden kanssa neuvoteltiin vapautuksista, jotka perustuivat pitkälti humanitaarisiin näkökohtiin. Jotkin turvallisuusneuvoston jäsenet ilmaisivat näissä neuvotteluissa huolensa siitä, että vapautukset saattaisivat aiheuttaa sen, ettei perustoimenpiteitä voitaisi käytännössä toteuttaa. Ehdotusta vapautusten mahdollisesta sallimisesta pitäisi tarkastella tätä taustaa vasten. Ehdotus on YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1452(2002) mukainen. Euroopan unionin jäsenvaltioilla oikeus soveltaa vapautuksia tämän päätöslauselman mukaisesti. 
Komissio kannattaa kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan laatimaa mietintöä ja haluaa kiittää vilpittömästi esittelijää hänen kovasta työstään. Mietintö osoittaa, että täällä tehdyt ehdotukset ilmentävät riittävästi huolta niistä vaikutuksista, joita edellä mainituilla toimenpiteillä saattaa olla pakotteiden kohteena olevien luonnollisten henkilöiden oikeuteen elää.
Komissio kannattaa mietinnön ehdotusta, jonka mukaan on määrättävä tarkoin, mitä menettelyjä YK:n luettelossa olevien ihmisten ja yhteisöjen on noudatettava halutessaan anoa nimensä poistamista niiden henkilöiden ja yhteisöjen luettelosta, joiden varat ja taloudelliset resurssit on jäädytetty.
Päätöslauselma 1452 ja ehdotus, josta parlamentti on antanut lausuntonsa, ovat tärkeitä keinoja edistää perusoikeuksien kunnioittamisten noudattamista. Komissio on tietoinen tarpeesta löytää oikeanlainen tasapaino demokraattisissa yhteiskunnissa taattujen perusoikeuksien ja terrorismin torjuntatarpeen välille. Tarve torjua terrorismia on hyvin keskeisellä sijalla kansainvälisen yhteisön asialistalla. 
Koska kansainvälinen yhteisö katsoo terrorismin uhkaavan kansainvälistä rauhaa ja turvallisuutta, on elintärkeää säilyttää YK:n turvallisuusneuvoston valtuudet vastata näihin uhkiin.
Coelho (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, terrorismi on uhka vakaudelle, vapaudelle ja demokratialle. Syyskuun 11. päivän traagiset tapahtumat vuonna 2001 ja Balilla 12. lokakuuta 2002 tehty terroristi-isku ovat tuore, järkyttävä ja väkivaltainen todiste tästä. Emme epäile vähääkään tarvetta taistella tätä vitsausta vastaan voidaksemme suojella kansalaisiamme kaikilta heidän yhteiskuntaansa kohdistuvilta uhilta.
Minun on kiitettävä Euroopan unionia niistä nopeista ja tehokkaista toimista, joihin se on ryhtynyt vastatakseen tehokkaasti tähän vitsaukseen. Tämän se teki laatimalla maailmanlaajuisen terrorisminvastaisen strategian, jonka se hyväksyi 21. syyskuuta 2001 antamassaan terrorismin torjuntaa koskevassa Euroopan toimintasuunnitelmassa, jota ajantasaistettiin myöhemmin Gentissä ja Laekenissa ja viimeksi Sevillassa. Olen mielissäni myös siitä merkittävästä edistyksestä, jota on saatu aikaan tietojenvaihdossa, terrorismin torjunnassa harjoitettavassa poliisiyhteistyössä ja oikeudellisessa yhteistyössä sekä lainsäädäntökehyksessä. Meidän on aina kuitenkin muistettava, että riippumatta niistä keinoista, joita keksimme tämänkaltaisen uhan torjumiseksi, mikään toteutettu toimi ei voi eikä saa vaarantaa Euroopan rakentamista aina pönkittäneiden perus- ja ihmisoikeuksien täysimääräistä noudattamista, takaamista ja edistämistä.
Kuten sanoin aiemmin lentoyhtiöiden toimesta tapahtuvasta henkilötietojen välittämisestä Yhdysvaltoihin suuntautuvilta ja Yhdysvalloista tulevilta lennoilta, rikollisuutta on torjuttava noudattamalla täysivaltaisesti oikeusvaltion periaatteita ja vaarantamatta kansalaisten oikeuksia. Myöskään turvallisuuden varmistamisen yhteydessä emme voi emmekä saa heikentää vapautta.
Meidän on siten varmistettava jonkinasteinen tasapaino kyseenalaistamatta yhteiskunnissamme hyväksyttyjä perusarvoja. Lain periaatteita tai kansalaisoikeuksia ei pidä uhrata terrorismin torjunnan takia. Tämänpäiväisen keskustelumme kohteena oleva ehdotus osoittaa selkeästi, että, jos toteutamme osana terrorismin torjuntaa joukon ehkäiseviä toimia, joihin lasketaan myös varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttäminen, meidän on myös mahdollistettava poikkeukset näistä toimista. Poikkeuksia voitaisiin myöntää humanitaarisista syistä ja perusoikeuksien mahdollisen rikkomisen välttämiseksi muun muassa vuokran tai asuntolainan maksamisen, ruoan hankinnan ja terveydenhuoltokulujen vuoksi.
Näin ollen kiitän esittelijä Hernández Mollaria hänen mietinnöstään. Tämä on ajankohtainen aloite, joka saa meidät varmasti huomaamaan sen tosiasian, jota osa ihmisistä ei nähtävästi halua ymmärtää: mikä tahansa taistelu, jossa unohdetaan nämä prioriteetit, merkitsee lopulta tuomittavan julmuuden hyväksymistä ja sivilisaation taantumista, mitä emme voi hyväksyä.

Hedkvist Petersen (PSE).
Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää valiokunnan puheenjohtajaa, joka on myös tämän asian esittelijä, hänen tekemästään työstä. Terrorismin vastaisen lainsäädännön, jolle meidän on pitänyt omistautua syyskuun 11. päivän jälkeen, tarkoituksena on löytää tasapaino ensinnäkin siinä, miten me reagoimme terroritekoihin, ja toiseksi siinä, miten me edistämme ja ajamme oikeusvarmuutta tässä prosessissa. Yksilöiden oikeusturva on varmistettava terrorismin vastaisen taistelun yhteydessä. Kun kolme Ruotsin kansalaista merkittiin luetteloon henkilöinä, joiden varat ja taloudelliset resurssit oli määrä jäädyttää syyskuun 11. päivän takia, kävi hyvin selväksi, millaisia ongelmia syntyy, kun ihmisiä merkitään tällaiseen luetteloon. Eritoten tällaiset ihmiset eivät tiedä, millaisiin toimiin heidän pitäisi ryhtyä valittaakseen päätöksestä tai miten hankkivat välttämättömän elantonsa, kun he eivät pääse käsiksi jokapäiväisessä elämässä tarvittaviin varoihinsa.
Olen täten mielissäni siitä, että Euroopan parlamentti voi nyt edistää oikeusvarmuuden kannalta paremman menettelyn syntyä. Tässä menettelyssä on mahdollista myöntää humanitaarisista syistä vapautus varojen ja taloudellisten varojen jäädyttämisestä, kuten esittelijä on meille kertonut. Jäsenvaltiot, myös Ruotsi, ja Euroopan parlamentti ovat tehneet pitkään töitä tämän asian hyväksi. 
Ihmisten merkitseminen terroristiluetteloihin on hallinnollinen menettely terroritekojen ehkäisemiseksi. Kyse on kansainvälisen lainsäädännön täytäntöönpanosta YK:n peruskirjan nojalla. Kuten aina viranomaistoiminnassa, sekä kansallinen että kansainvälinen oikeusvarmuus on tärkeää yksilöiden kannalta. Lisäksi YK:n päätöslauselmiin ollaan pikku hiljaa tekemässä muutoksia. Yhtenä esimerkkinä tästä on se, että YK:n pakotekomitean on tästä vuodesta alkaen perusteltava päätöksensä, mikä on äärimmäisen tärkeää.
Euroopan parlamentin on myös tulevaisuudessa kaikissa tilanteissa vaadittava kansainvälisen yhteisömme meille suomien perusihmisoikeuksien noudattamista, jopa syyskuun 11. päivän jälkeisessä vaikeassa tilanteessa. Oikeudellinen epävarmuus vallitsee yhä, joten valiokunnan uudet tarkistukset voivat olla ratkaisevia. Ehdotamme, että EU ehdottaisi toimintatapasääntöjä, jotka koskisivat henkilöiden poistamista niiden henkilöiden luettelosta, joiden varat ja taloudelliset resurssit on määrä jäädyttää. Ehdotamme tätä siksi, että prosessin oikeusvarmuutta on yhä lisättävä.
Valiokunnan ehdottamat tarkistukset, joihin meidän on määrä ottaa kantaa huomenna, ovat rakentavia, koska niissä vaaditaan menettelyä, jonka mukaisesti henkilöiden ja yhteisöjen nimet poistettaisiin edellä mainitusta luettelosta. Kansainvälisen yhteisön, komission ja neuvoston on siten tarkasteltava huolellisesti näitä tarkistuksia.

Krarup (GUE/NGL).
Mietinnön sisältämä ehdotus merkitsee epäilemättä jonkinlaista edistystä. Nykyisten toimenpiteiden valossa on kuitenkin todettava, että säännöt, jotka sisältyvät varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttämisestä annettuun asetukseen ja joissa vaaditaan nimien kirjaamista terroristiluetteloihin, eivät anna minkäänlaista oikeusvarmuutta. 
Tosiasia on, että kyseisessä lainsäädännössä tietyt henkilöt ja järjestöt määritellään etukäteen terroristeiksi, ja mietinnössä nämä säännöt tavallaan inhimillistetään.
Tilanne on karkeasti ottaen sellainen, että EU:n säännöt ovat syntyneet YK:n päätöslauselmien pohjalta, mutta YK:n pakotekomitea toimii käytännössä Yhdysvaltain talutusnuorassa. Yhdysvalloissa pätee periaate, jonka mukaan on parempi ottaa riski ja saada aikaan kymmenen viatonta uhria kuin päästää yksi syyllinen pälkähästä. Tämä on tosiasiassa yleispätevä periaate. Oikeudellisessa asemassa on nyt joiltakin osin tapahtunut parannusta, mutta perusoikeusvarmuudessa on huomattavia puutteita, sillä myös terrorismista epäillyllä pitäisi olla oikeus puolustautua ja saada tietää syytteen perustelut. Tätä seikkaa GUE/NGL-ryhmän tarkistuksella juuri pyrittiinkin alun alkaen korjaamaan ja parantamaan. Kyse on siitä, että siirtyisimme tilanteesta, jossa oikeusvarmuutta ei ole ollenkaan, johonkin oikeusvarmuutta muistuttavaan tilanteeseen, ja ehdotuksellamme pyritään laajentamaan tätä oikeusvarmuutta ensinnäkin antamalla henkilöille oikeus kiistää syytökset ja päästä perusturvan piiriin sekä lähinnä torjumalla sellaisia tilanteita, joissa tietyt ryhmät leimataan terroristeiksi ilman, että niillä on mahdollisuus turvautua asianmukaisiin oikeudellisiin menettelyihin.
Puhemies. -
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana Böschin laatima talousarvion valvontavaliokunnan mietintö (A5-0055/2003) yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta ja petostentorjunnasta - vuosikertomus 2001 (2002/2211(INI)).

Bösch (PSE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, toivon, että viihdytte tähän aikaan päivästä näin pienessä piirissä yhtä hyvin kuin minä. Tehän tiedätte, miksi olemme täällä näin myöhäiseen aikaan. Komissio ei ole kyennyt noudattamaan yhteisön lainsäädäntöä ja antamaan kertomustaan OLAFin toiminnasta aikataulun mukaisesti. Parlamentti on odottanut kyseistä kertomusta. Oletimme, että perustamissopimusten valvojana komissio itse ei mitenkään voisi rikkoa perustamissopimuksia - mielessäni on asetus N:o 1073/99. Tämän vuoksi tapaamme täällä tänä iltana. Toivon, ettei tämä toistu, ja toivon saavani nähdä kertomuksen hyvin pian. Arvoisa komission jäsen, käsittelemme asiaa vastuuvapauden aikana, sillä emme voi vain seurata vierestä, kuinka perustamissopimusten valvoja tieten tahtoen rikkoo samaisia perustamissopimuksia.
Haluaisin nyt kiinnittää huomioni pariin myönteiseen seikkaan. Ensinnäkin olen hyvin mielissäni siitä, että OLAFin valvontakomitean jäsenet on viimeinkin nimitetty uudelleen, ja toivon, että hyväksymme tätä koskevan tarkistuksen huomenna. Meitä kauhistutti se, että yksi jäsenvaltio olisi yrittänyt estää kyseisten jäsenten nimittämisen uudelleen hyvin vähäpätöisistä syistä. Haluaisin onnitella puheenjohtajavaltio Kreikkaa tästä saavutuksesta ja erityisesti kiittää teitä, arvoisa komission jäsen, antamastanne tuesta tässä asiassa. 
Olen myös hyvin mielissäni siitä, että komissio aikoo viimeinkin ryhtyä toimenpiteisiin entistä komission jäsentä vastaan. Tällä tavoin se noudattaa Euroopan parlamentin erityisiä toivomuksia ja toimii EY:n perustamissopimuksen 213 artiklan mukaisesti. Väitettyjen säännönvastaisuuksien taloudellisista mittasuhteista riippumatta asialle on välttämättä tehtävä jotain, mikäli aiomme muuttaa Euroopan hallinnollista kulttuuria.
Arvoisa komission jäsen, puheet hallinnollisesta kulttuuristamme johtavat minut tietenkin Eurostatia koskevaan aiheeseen. En todellakaan uskonut, että yli kolme vuotta komission eron jälkeen olisi mahdollista, ettei vieläkään tehdä mitään niille ongelmille, jotka vaikuttavat niinkin tärkeään toimielimeen kuin Eurostat, joka itse asiassa valvoo EU:n valtiovarainministereille lähetettyjä varoituskirjeitä. Nyt voin kertoa, että parlamentti ei paljastanut näitä säännönvastaisuuksia vaan komissio, joka on ainakin vuodesta 1999 tiennyt, että Eurostatissa on ongelmia, ja te olette vain katsonut vierestä ettekä ole tehnyt mitään vuosiin. Ainoa toteuttamanne toimenpide koskee virkamiestä, joka nosti ongelman uudelleen esiin, kun OLAF ei toiminut vuonna 1999, ja joka lähetettiin takaisin Tanskaan täydellä palkalla.
Tilanne tuo mieleeni täällä aikoinaan työskennelleen hollantilaisen virkamiehen, jonka kohdalla toistui täsmälleen sama tilanne. Mitään ei tehty, eikä näkynyt jälkeäkään siitä nollatoleranssilinjasta, joka meille luvattiin tämän kauden alussa. Voin vain pyytää komissiota muuttamaan tapojaan niin pian kuin mahdollista. Teidän vastuunne eivät rajoitu vain neliömailin alalle Brysselissä, vaan te olette vastuussa 370 miljoonalle eurooppalaiselle - tämän parlamentin edustamille 370 miljoonalle eurooppalaiselle, ja vaikuttaa siltä, että te haluatte edelleen salata meiltä enemmän kuin paljastatte meille.
Haluaisin kertoa teille esimerkin tapahtumasta, jota en pidä hyväksyttävänä. Sain tänään puhelinsoiton. Arvoisa puhemies, haluaisin käyttää vielä muutaman sekunnin tähän, koska kyseessä on perustavaa laatua oleva kysymys. Kuten tiedätte, EU:n budjettikohdasta A-3035 annetaan varoja sellaisten paikkojen säilyttämiseksi, joilla on ollut natsien keskitysleirejä. Tässä on kyse yhdestä Euroopan yhdentymisen perustasta. Rahoitusta myönnetään myös sellaisten järjestöjen tukemiseksi, joiden päätavoitteena on pitää natsien keskitysleirien uhrien muisto elävänä tai tutkia kansallissosialismia historiallisesta näkökulmasta. Varoja myönnetään hankkeille, jotka alkavat 1. heinäkuuta 2003 ja 1. joulukuuta 2003 välisenä aikana ja päättyvät 30. kesäkuuta 2004. Arvoisa komission jäsen, natsien keskitysleirien uhrien muistopäiviä vietetään leirien vapauttamisen vuosipäivänä. On tosiasia, että vuonna 1945 keskitysleirejä ei vapautettu 1. heinäkuuta ja 31. joulukuuta välisenä aikana vaan keväällä, huhti- ja toukokuussa, ja muistopäiviä vietetään tuolloin. Arvoisa komission jäsen, eivätkö teidän virkamiehenne ole vieläkään ymmärtäneet tätä?
Tässä on hyvä esimerkki siitä, miten Euroopan unionin hallinnon uudistaminen on epäonnistunut. Vetoan näin ollen teihin, jotta lopettaisitte välittömästi moisen pelleilyn ja hyväksyisitte lopultakin säännökset, jotka ovat tämän ohjelman laajuuden ja arvokuuden arvoisia!

Schreyer
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, panin jälleen kerran merkille viimeisen huomionne, ja voimme puhua siitä heti tämän keskustelun jälkeen. On tietenkin aina kovin vaikeaa löytää yleisesti hyväksyttävä ja yhdenmukainen perusta budjettikohtien A30 järjestelyille. Olen kuitenkin enemmän kuin halukas pohtimaan tätä uudelleen.
Yhteisön talousarviota koskevien petosten torjunta on komission asialistalla ensimmäisenä kaikilla politiikan aloilla. Kaikkien komission yksikköjen on toimittava sen mukaisesti. OLAFin eli Euroopan petostentorjuntaviraston perustaminen on ollut valtava edistysaskel yhteisön tasolla yhteisön varainhoidon suojaamisessa.
Vastauksena heinäkuussa 2000 tekemääni ehdotukseen Prodin komissio sopi kattavasta strategiasta yhteisön taloudellisten etujen suojaamiseksi ja toimintasuunnitelmasta vuosiksi 2001-2003. Siihen kuuluvista toimenpiteistä on toteutettu jo 75 prosenttia, ja pidän sitä hyvänä tuloksena. 
Böschin mietintö koskee pääasiassa komission vuosikertomusta 2001 petostentorjunnasta. Siinä käsitellään kuitenkin myös muita OLAFin asiakirjoja, toimenpiteitä ja tutkimuksia. Arvoisa esittelijä Bösch, te olette tunnettu kriittisestä asenteestanne, mutta teidät tunnetaan myös perusteellisuudestanne ja siitä valtavasta määrästä aikaa ja energiaa, jonka uhraatte mietinnöillenne. Teidät tunnetaan hyvin myös siitä, että te todella annatte täyden tukenne niille toimenpiteille, joita sanotte tukevanne. Haluaisinkin siksi kiittää esittelijää. Haluaisin erityisesti kiittää häntä siitä, että hän on tukenut komission toimintaa tupakan salakuljetusta vastaan, ja siitä, että hän on täysin sydämin tukenut ehdotusta Euroopan syyttäjäntoimen perustamiseksi.
Komission kertomuksessa painotetaan tiiviin yhteistyön tarvetta jäsenvaltioiden kanssa. Kertomuksessa käydään läpi toimenpiteet, joihin jäsenvaltiot ryhtyivät vuonna 2001 tarkoituksenaan tehostaa yhteisön taloudellisten etujen suojaamista. Tässä on kyse yhteisön varojen valvonnasta. Jäsenvaltiot hallinnoivat rakennerahastojen kautta annettua rahoitusta ja maatalousmenoja. Näin olleen kaikista havaituista säännönvastaisuuksista raportoidaan ja peritään takaisin summat, joita on käytetty väärin tai joiden kohdalla on todennäköisesti syyllistytty jopa petokseen.
Jäsenvaltioiden on myös perittävä takaisin maataloustukea tai rakennerahastotukea edunsaajilta säännönvastaisuuksien ilmetessä. Böschin mietinnössä painotetaan aivan oikein yhteisön varojen takaisinperinnän merkitystä. Prosessin tehostamiseksi komissio on määritellyt uudelleen osastojensa vastuualueet. Joulukuussa 2002 annetussa yhteisön tukien takaisinperintää koskevassa komission tiedonannossa käsitellään vieläkin yksityiskohtaisemmin tehtävien jakoa ja menettelyjä sekä ehdotetaan ehkäiseviä toimenpiteitä ja tehostetaan hyväksyjien vastuuta.
Työryhmä on asetettu pohtimaan EMOTR:on liittyviä, menneisyydessä esiintyneitä kustannuksia, ja se on jo aloittanut työnsä. Minun on tietenkin sanottava tässä kriittisessä vaiheessa, että monista tapauksista riidellään oikeudessa, koska lopulliset edunsaajat samoin kuin jotkin jäsenvaltiot usein vastustavat takaisinperintää viemällä asian oikeuteen.
OLAF kehittää edelleen välineitä, joilla se voi parantaa yhteistyötään jäsenvaltioiden kanssa. OLAFilla on nyt tiedustelukapasiteettia, joka auttaa ensisijaisten tavoitteiden asettamisessa ja strategioiden laatimisessa petosten estämiseksi. Sillä on myös yksikkö, johon kuuluu tuomareita ja yleisiä syyttäjiä. 
Mainitsitte OLAFia koskevan arviointikertomuksen, joka laaditaan OLAFin tutkimuksista annetun asetuksen 15 artiklan mukaisesti. Sen on määrä valmistua piakkoin. Se otetaan komission esityslistalle seuraavien neljän viikon aikana ja esitetään sitten valvontakomitealle. Olen tietenkin tyytyväinen siihen, että näissä asioissa on viimeinkin ollut mahdollista löytää ratkaisu. Kaikki viisi valvontakomitean jäsentä ovat ilmoittaneet meille, että he ovat halukkaita jatkamaan virassa vielä toisen kauden. Pidän sitä hyvin myönteisenä, samoin jatkuvuutta, joka tästä on seurauksena ja joka vahvistaa OLAFin työtä.
Haluaisin nyt puhua tilastoista tapauksissa, joissa jäsenvaltiot ovat raportoineet omia varoja ja EMOTR:n ja rakennerahastojen tukia koskevista säännönvastaisuuksista. Yleinen suuntaus on se, että vuoden 2001 summat ovat laskeneet verrattuna edellisen vuoden summiin. Yleisiä suuntauksia ei kuitenkaan voi päätellä vain yhden vuoden luvuista, erityisesti siksi, että kertomuksessa ei ollut mahdollista erottaa petoksia ja yleisempiä säännönvastaisuuksia toisistaan, koska tältä osin jäsenvaltiot eivät vielä raportoi asioista yhdenmukaisesti.
Komissio työskentelee jäsenvaltioiden kanssa petostentorjunnan koordinoinnin neuvoa-antavan komitean (Cocolaf) välityksellä tavoitteenaan luoda yhdenmukainen raportointijärjestelmä. Tätä aihetta koskeva valmisteluasiakirja esitettiin talousarvion valvontavaliokunnalle viime joulukuussa. Odotamme huomattavaa edistystä tällä alalla tänä vuonna. 
Esittelijä pitää erityisen tärkeänä ehdokasvaltioiden kanssa tehtävää yhteistyötä petostentorjunnassa. Laajentumisen vuoksi komissio on työskennellyt kovasti huomattavasti, jotta jokaisella ehdokasvaltiolla olisi varmasti jokin hallinnollinen organisaatio tai rakenne, joka on selkeästi vastuussa yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta ja yhteisön talousarvioon kohdistuvien petosten torjunnasta. Kyseisen organisaation on kyettävä työskentelemään suoraan OLAFin kanssa, ja käsittääkseni tämä vastaa esittelijän paikallistoimistoja koskevaa ehdotusta. 
Puolassa näitä rakenteita laajennettiin vuosina 2001 ja 2002 siellä työskentelevän OLAFin virkamiehen avulla, ja komissio antoi Phare-ohjelmasta Puolan käyttöön 15 miljoonaa euroa kyseisten rakenteiden kehittämiseksi ja tehokkuuden lisäämiseksi. 
EU:n varainhoidon suojaamiseksi tarkoitetussa petostentorjunnassa ei kuitenkaan ole kyse vain yhteistyöstä jäsenvaltioiden välillä ja yhteistyöstä komission kanssa, emmekä me puhu vain ehdokasvaltioista. Puhumme myös yhteistyöstä kolmansien maiden, esimerkiksi Sveitsin, kanssa. Tässä tapauksessa neuvottelut petostentorjuntaa koskevasta sopimuksesta ovat edelleen kesken. Kuten tiedätte, neuvottelut liittyvät sopimukseen korkojen verotuksesta, ja Sveitsi on äskettäin tehnyt jälleen kerran selväksi, että sen näkemyksen mukaan kaikki sopimukset, joita käsitellään tällä hetkellä kymmenen kahdenvälisten neuvottelujen sarjassa, olisi saatettava päätökseen samanaikaisesti. Jatkamme pyrkimyksiä toisenlaisen lopputuloksen saamiseksi, mutta tämä on Sveitsin kanta, ja on hyvin vaikeaa edistyä tässä asiassa ottaen huomioon, että yksi Schengenin sopimukseen liittyvä hyvin tärkeä kysymys on vielä ratkaisematta.
Lopuksi haluaisin käsitellä viimeistä mutta tärkeää seikkaa. Olemme nyt saavuttaneet ratkaisevan vaiheen yhteisön taloudellisten etujen rikosoikeudellisessa suojaamisessa, ja tällä tarkoitan työtä, jota tehdään valmistelukunnassa. Tämä on tärkeä hetki. Voimme edistyä merkittävästi Euroopan syyttäjäntoimen perustamisessa, ja tällä ehdotuksella on sekä parlamentin että komission tuki. Kehotan valmistelukuntaa tukemaan aktiivisesti tätä tärkeää ajatusta. Me olemme nyt todella käännekohdassa.
Komissio antaa myös vihreää kirjaa koskevan seurantaraportin ensi viikolla tai viimeistään sitä seuraavalla viikolla. Raportissa arvioidaan julkisen kuulemistilaisuuden tulokset ja osoitetaan jälleen kerran, kuinka tärkeää Euroopan syyttäjäntoimen perustaminen yleisesti ottaen on petostentorjunnan kannalta. Toivon myös, että täällä täysistunnossa hyväksytylle Theaton mietinnölle annetaan sen ansaitsema arvo valmistelukunnan keskusteluissa.

Avilés Perea (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan onnitella esittelijä Böschiä hänen kattavasta mietinnöstään, jossa selvitetään perusteellisesti vuoden 2001 tapahtumat. Yhteisön taloudellisten etujen suojaaminen ja petostentorjunta ovat ne ratkaisevat osatekijät, joilla taataan Euroopan unionin kansalaisten oikeudet. 
Euroopan kansanpuolueen ryhmä on tyytyväinen petosten ja säännönvastaisuuksien vuosittaisen kokonaisarvon lähes 40 prosentin laskuun vuosien 2000 ja 2001 välillä. Luku oli 2 028 miljoonaa euroa vuonna 2000, ja se laski 1 275 miljoonaan euroon vuonna 2001. Petokset ovat vähentyneet kaikilla aloilla, paitsi rakennerahastoissa, joissa petokset ovat lisääntyneet. 
Olemme kuitenkin tyytymättömiä matalaan takaisinperintäosuuteen, joka on laskenut huomattavasti. Talousarvion valvontavaliokunta on useissa tilanteissa ilmaissut tyytymättömyytensä järjestelmän huonoon toimintaan ja vaatinut järjestelmän parempaa hallinnointia. Ryhmämme toivoo myös, että komissio täyttää sitoumuksensa noudattaa nollatoleranssilinjaa sisäisten petosten osalta ja että se asianmukaisesti tiedottaa parlamentille lukuisten meneillään olevien oikeudenkäyntien ja äskettäin käynnistettyjen tutkimusten uusimmista vaiheista. 
Euroopan kansanpuolueen ryhmä uskoo, että liittymissopimuksissa on ehdottomasti otettava huomioon ehdokasvaltioiden valvontaedellytykset, ja odottaa tilintarkastustuomioistuimen arviointia jokaisen ehdokasvaltion rahoitusvalvontajärjestelmästä. Meidän on kuitenkin pidettävä mielessä, ettei näiden maiden valvontakapasiteetin tunteminen riitä, koska yhteisön laajentuessa uudet rajamme Venäjän kanssa merkitsevät todellista vaaraa petosten lisääntymisestä, millä on väistämättä vaikutuksensa yhteisön taloudellisiin etuihin.
Emme voi keskustella petostentorjunnasta viittaamatta Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen tulevaan yleiseen uudistukseen, josta tällä hetkellä keskustellaan valmistelukunnassa ja joka näkyy ryhmäni jättämissä tarkistuksissa.
Uuden elimen perustamista on ehdotettu sen jälkeen kun komissio julkaisi vihreän kirjan yhteisön taloudellisten etujen rikosoikeudellisesta suojaamisesta ja valmistelukunta ehdotti EY:n perustamissopimuksen 280 artiklan muuttamista. Kyseisen elimen tehtävänä on varmistaa yhteisön taloudellisten etujen suojaaminen. Kyse on Euroopan syyttäjäntoimesta. Me parlamentin jäsenet ja erityisesti talousarvion valvontavaliokunta haluamme tietää sekä ulkoisten petosten - joihin syyllistytään monissa jäsenvaltioissa - että sisäisten - toisin sanoen toimielimissä tapahtuvien - petosten osalta jäsenvaltioiden vastauksen Euroopan syyttäjäntoimen perustamiseen, koska yritämme määritellä, kuinka parhaiten käsitellä asiaa erityisesti siltä osin, millaiset ovat kyseisen elimen toimivaltuudet ja miten muotoutuu sen suhde sellaisen koordinointi- ja tukitoimiin tarkoitetun elimen kuin Eurojustin kanssa. 
Haluaisimme kuitenkin, että tähän mietintöön sisältyvät mahdolliset viittaukset Euroopan syyttäjäntointa koskevaan mietintöön, josta jäsen Theato oli vastuussa, tehdään hyvin selviksi. Tässä tarkoituksessa ryhmäni jättää todennäköisesti ennen huomista äänestystä tarkistuksen, jonka tavoitteena on välttää sekaannus Theaton ja Böschin mietintöjen kesken.

Casaca (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvä esittelijä, (jota haluan heti onnitella mietinnöstä, jonka olette esittänyt meille), haluan aloittaa muistuttamalla siitä, että kaksi vuotta sitten käsiteltiin OLAFin vuoden 1999 vuosikertomusta ja että tuolloin minulla oli tilaisuus tuomita täällä parlamentissa komission vaikeneminen ja välinpitämättömyys, kun tuli ilmi, että kymmeniä tuhansia voitonneja oli väärennetty 1990-luvun viimeisellä puoliskolla. Asiaan oli sotkeutunut useita isoja eurooppalaisia yhtiöitä. Silloin, aivan kuten nyt, pohjimmainen ajatus oli se, että OLAFin tutkimusten ja päätelmien pitäisi aina olla salaisia ja että ne on viime kädessä tarkoitettu kansallisille oikeusviranomaisille ja että ne säilyvät salaisina, vaikka viranomaiset eivät tee niillä mitään eivätkä edes vaadi niille minkäänlaista salassapitoa. Salailua tapahtuu niin paljon, että komissio, parlamentti ja neuvosto ovat kaikki tietämättömiä säännönvastaisuuksista ja niiden tekijöistä sekä näin ollen toimenpiteistä, joita tarvitaan välittömästi, jotta voidaan tehdä jotakin niille tahoille, jotka ovat olleet osallisina laittomassa toiminnassa politiikan ja hallinnon tasoilla. Yleensä vain lehdistö rikkoo salassapidon. Lehdistö saa salailun usein näyttämään jonkinlaiselta syytökseltä, eikä lehdistö tarjoa ihmisille - joiden ei oleteta olevan syyttömiä - minkäänlaista etukäteisvaroitusta tai oikeutta puolustaa itseään. 
Näin olemme päätyneet tilanteeseen, jossa Luxemburgin oikeusviranomaiset eivät välitä lainkaan OLAFin tutkimuksista, jotka koskevat komission ja Eurogramme-yhtiön välisiä sopimuksia ja jotka alkoivat niinkin kauan sitten kuin vuonna 1999. Niistä ei välitä komissiokaan, jonka pääsihteeri päätti yhdellä nuijan kopautuksella lopettaa jutun käsittelyn ilmoittamatta asiasta edes kyseisestä oikeudenkäynnistä vastuussa olevalle komission jäsenelle ja sallimalla sillä välin kyseisen yhtiön ja komission allekirjoittaa lukuisia sopimuksia. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että OLAFin tutkimus voi aiheuttaa vahinkoa täysin viattomille ihmisille, kuten olemme nähneet todellisissa esiin tulleissa tapauksissa, ja sitä, että lehdistö voi vetää näiden ihmisten nimen lokaan. OLAFin tutkimus voi myös hyödyttää lainrikkojia, joille tutkimus takaa lähes täydellisen salassapidon ja mahdollisuuden jäädä ilman rangaistusta. Tässä ei oikeus toteudu. 
Haluan tehdä selväksi, ettei parlamentti siedä tätä tilannetta ja että meidän on välittömästi pyrittävä muuttamaan se. Muutos koskee ensiksi kysymystä salassapidosta. Salassapitoon on turvauduttava vain silloin, kun se on välttämätöntä syytetyn maineen suojelemiseksi tai hyvän lopputuloksen saamiseksi tutkimuksessa. Jolleivät asianosaiset - joko vastaaja tai oikeusviranomaiset - vetoa objektiivisesti ja tietyn aikarajan sisällä jompaankumpaan näistä kahdesta, OLAFin on viipymättä tehtävä ilmoitus ja annettava tapausta koskevaa tietoa niille, joilla on siihen oikeus, erityisesti Euroopan parlamentin talousarvion valvontavaliokunnalle. 
Salassapidon pitäisi olla poikkeus eikä sääntö. Olen myös sitä mieltä, että on tullut aika pohtia, mihin tämä tilanne vie ja mitä Luxemburgin viranomaiset aikovat tehdä useille OLAFin välittämille valituksille. Jotta viranomaiset voisivat toimia tehokkaasti eivätkä joutuisi toimimaan vain huhujen tai epämääräisten, epätäydellisten tai jopa ristiriitaisten tietojen pohjalta, heille on annettava tietoa. Myös kansalaisten on saatava tietoa muulla tavoin eikä vain tiedon vuotaessa. Emme vaadi mitään muuta.

Rühle (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, minäkin haluan onnitella esittelijä Böschiä hänen erinomaisesta mietinnöstään. Hän on tunnettu perusteellisuudestaan ja sitkeydestään. Nämä ominaisuudet ovat niin usein menneisyydessä olleet talousarvion valvontavaliokunnan tunnusmerkki, ja itse asiassa niiden ansiosta OLAF ensi sijassa perustettiinkin.
Parlamentti on todistanut arvonsa erinomaisena kansalaisten etujen valvojana aloittaessaan hallinnollisen uudistuksen, josta se voi olla ylpeä. Ei ole epäilystäkään siitä, etteikö OLAF voisi toisinaan olla avoimempi, ja hyväksyn asiasta esitetyt arvostelut, myös jäsen Casacan esittämät arvostelut. Ei myöskään ole epäilystä siitä, etteikö kansalaisille pitäisi antaa tietoa OLAFista varhaisemmassa vaiheessa ja avoimemmin. OLAFin on myös tehtävä itseään tunnetummaksi. Uskon kuitenkin, että meidän on parlamentin jäseninä tuotava painokkaasti esiin myös se, että OLAF on menestystarina. 
Mitä Eurostatista olisi tullut ilman OLAFia? Mitä Eurostatista olisi tullut ilman rohkeita todistajia, jotka ovat menneet OLAFiin antamaan lausuntoja? Tätä asiaa selvitetään vielä tänäkin päivänä. Tarkastellessamme vuoden 1999 tapahtumia on sanottava, että OLAFin edeltäjä UCLAF yritti tuolloin sivuuttaa asian, ja OLAF - tämä todistaa jälleen kerran, että siirtyminen UCLAFista OLAFiin oli oikein - on tarttunut innokkaasti tilaisuuteen saadakseen kysymyksen takaisin asialistalle ja löytääkseen ratkaisun Eurostatia koskevaan ongelmaan.
Joka tapauksessa on selvää, että - ja käsittääkseni voimme kaikki olla tästä samaa mieltä - Eurostatin tapauksen seurannan jatkaminen on erittäin ongelmallista. On selvää, että ilman seuraavaa askelta, joka on nyt viimeinkin otettava, ja tarkoitan tässä Euroopan syyttäjäntoimen perustamista, jäsenvaltioiden päätettäväksi jää toistuvasti se, mihin toimiin ryhdytään. Sen vuoksi haluan tarttua tähän tilaisuuteen ja vetoan voimakkaasti valmistelukuntaan, jotta sillä olisi rohkeutta ottaa tuo myönteinen askel. Pelkään pahoin, että jäsenvaltioilla itsellään ei ole rohkeutta siihen. Ilman valmistelukuntaa emme voi toivoa menestyvämme tässä asiassa, ja me tarvitsemme Euroopan syyttäjäntoimea, jotta OLAFista aloitetusta hallinnollisesta uudistuksesta tulisi todellinen menestystarina.

Gargani (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, minusta tuntuu, että minun on kommentoitava Böschin mietintöä yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta ja petostentorjunnasta. Mietintö noudattaa omaa logiikkaansa, siinä on joitakin hyviä piirteitä, ja sitä on jo arvioitu oikeudenmukaisesti tämän illan keskustelussa. 
Kuten täällä on jo huomautettu, kyseisen asiakirjan luvussa "Rikosoikeudellisen ulottuvuuden vahvistaminen" (kohdat 58-65) puututaan Euroopan syyttäjäntoimen perustamiseen. Oikeudellisten asioiden valiokunta - jota minulla on kunnia johtaa - antoi asiasta kielteisen lausunnon. Sitten se löysi yhteneväisiä kohtia Theaton mietinnön kanssa, jota meidän on tutkittava tarkemmin. Näistä kohdista löytyy varmasti luja perusta, joka meidän olisi otettava käyttöömme, mutta toistan vielä, että meidän on löydettävä tasapaino.
Tällä ehdotuksella, jolla myös puututaan eräällä tapaa maaliskuun lopulla Brysselin mini-istunnossa käsiteltävään säännökseen, ei mielestäni edes tehosteta oikeusjärjestystä. Oikeusjärjestyksen yksinkertaistaminen, josta me puhumme, on ehdotus, jossa käytännössä pikemminkin valjastetaan kärryt hevosen eteen. Meidän on pakko jättää käsiteltäväksi joitakin asiaa koskevia tarkistuksia. Itse asiassa ehdotuksella perustetaan taas Euroopan syyttäjäntoimi, jonka toimivaltaan kuuluu yhteisön taloudellisia etuja vahingoittavien tuomioiden ja rikosten tutkinta. Todellisuudessa oikeudellisten asioiden valiokunnan on mahdotonta hyväksyä tätä, koska Euroopan unionin oikeusjärjestys ei tarjoa millään lainkäyttövallan tasolla rikosoikeudellisia toimivaltuuksia eikä oikeuslaitosta, joilla voitaisiin taata täydellinen puolustautumisoikeus. Tällaisen taustan puuttuessa Euroopan syyttäjäntoimen ottaminen käyttöön on epäloogista ja perusteetonta, ja minun on painotettava tätä ja sanottava tämä myös komission jäsenelle, joka on melko hätäisesti jättänyt ongelman käsittelemättä.
Meidän on harkittava tätä tarkoin, koska tällaisen elimen perustaminen on ennenaikaista, jos otamme huomioon sen, ettei oikeudellisen yhteistyön tavoitteita - joita kannatetaan täällä - ole vielä saavutettu ja että on tarpeen yhtenäistää rikosasioihin liittyviä sääntöjä jäsenvaltioiden oikeuslaitoksissa. Emme yksinkertaisesti voi luovuttaa rikosoikeudellista toimivaltaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle. Tuomioistuin ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin luotiin muihin tarkoituksiin, ja joka tapauksessa ei ole tarpeen perustaa Euroopan syyttäjäntointa, kun meidän on vain vahvistettava oikeudellista yhteistyötä, johon meitä innoittaa toissijaisuusperiaate, joka on juuri se kriteeri, johon meidän on perustettava toimintamme. Sen vuoksi meidän on annettava edelleen enemmän toimivaltuuksia Eurojustille. Meidän on jatkettava näiden toimivaltuuksien vahvistamista ja koordinoimista Euroopan tasolla. Käsiteltäviksi jätettyjen tarkistusten tarkoituksena on näin ollen selkiyttää tilannetta. Kaiken muun mietinnöstä voikin hyväksyä. Pelkäämme pahoin, että Italiaa lukuun ottamatta, missä oikeusjärjestystä uudistetaan tällä hetkellä, syyttäjät eivät missään muualla Euroopassa nauti sellaisesta asemasta ja toimivaltuuksista, jotka halutaan antaa Euroopan syyttäjäntoimelle, ja tämä on syynä siihen levottomuuteen, jota nyt tunnetaan oikeudellisen johdonmukaisuuden ja Euroopan oikeusalueen vuoksi
Aiomme tuoda julki Euroopan syyttäjäntointa koskevat epäilymme, mutta koska kysymys tästä toimesta on itse asiassa tullut esille huomaamatta, meidän on esitettävä epäilymme heti paikalla täällä parlamentissa ja jätettävä tarkistuksia, joilla korjataan ongelmat.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
(Istunto päättyi klo 23.10.)
