

Antonio Tajani (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan vain ilmoittaa parlamentille, että tänä aamuna muutaman kilometrin päässä Kabulista tapahtui terrori-isku, jossa menehtyi yksi italialainen sotilas ja kaksi muuta eurooppalaista sotilasta – italialaisia hekin – haavoittui vakavasti. Haavoittuneet ovat hoidettavina kabulilaisessa sairaalassa.
Minusta meidän on ilmaistava myötätuntomme näille naisille ja miehille, jotka osallistuvat rauhanturvaoperaatioihin Afganistanissa, Irakissa ja Libanonissa. 
Puhemies.
   Paljon kiitoksia, jäsen Tajani. Välitämme tiedon puhemiehelle, joka varmasti toimii niin kuin kuuluukin. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Rapkayn laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö (A6-0275/2006) yleishyödyllisiä palveluja koskevasta komission valkoisesta kirjasta (2005/2101(INI)). 
Bernhard Rapkay (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission puheenjohtaja, ei ole jokapäiväistä, että komission puheenjohtaja on läsnä valiokunta-aloitteista mietintöä koskevassa keskustelussa. Valiokunta-aloitteinen mietintö ei ole erityisen merkittävä tapahtuma, sillä meidän tosiasiallinen tehtävämme on lainsäädäntötyö – palaan tähän hetken kuluttua. Läsnäolonne täällä osoittaa, että komissio on selvästi tietoinen siitä, kuinka merkittävä tämä asia on kansalaisille ja näin ollen tietenkin myös kansalaisten edustajille täällä parlamentissa.
Tästä syystä haluan viitata entiseen komission puheenjohtajaan, eikä keneen tahansa entiseen puheenjohtajaan vaan Jacques Delorsiin, joka muutama kuukausi sitten osallistuessaan alueiden komitean kokoukseen pyrki asettamaan yleishyödylliset palvelut Euroopan yhdentymishankkeen yhteyteen. Hän kertoi alueiden komitealle, että Euroopan yhdentymisen viitekehyksenä oli kolme periaatetta: solidaarisuus, joka yhdistää ihmisiä ja jonka tavoitteina ovat sosiaalinen, taloudellinen ja alueellinen yhteenkuuluvuus, yhteistyö, jolla on määrä panna täytäntöön EU:n perussopimusten ja ohjelmien rajatylittävät ja eurooppalaiset tavoitteet, sekä kilpailu, jonka avulla on määrä kyetä toteuttamaan sisämarkkinat sosiaalisen markkinatalouden sääntöjen turvallisella perustalla ja demokraattisen kilpailulainsäädännön mukaisesti ensisijaisesti rajoittamalla taloudellisen vallan väärinkäyttöä ja takaamalla kuluttajille lain suoja.
Vaikka nämä kolme periaatetta viittaavat yleishyödyllisiin palveluihin ja yleistä taloudellista etua koskeviin palveluihin, tällaisen kolmion eri kulmien välisissä suhteissa on aina jännitteitä, ja kun on kyse yleishyödyllisistä palveluista ja yleistä taloudellista etua koskevista palveluista, on ilmeistä, mihin paineet kohdistuvat.
Julkisilla palveluilla ovat keskeinen asema yksittäisten kansalaisten elämän laadun kannalta, ja niillä on keskeinen osa myös Euroopan unionin Lissabonin strategiassa. Hyvät julkiset palvelut voivat auttaa selviytymään taloudellisesta matalasuhdanteesta, sosiaalisesta syrjäytymisestä ja eristäytyneisyydestä, vahvistamaan sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta, parantamaan Euroopan yhtenäismarkkinoiden toimintaa niin sisäisesti kuin ulkoisestikin sekä kehittämään kilpailua. Kuitenkin aina kun olen kotiseudullani tai vierailen muilla alueilla ja keskustelen paikallispoliitikkojen sekä yleishyödyllisten palvelujen tarjoajien kanssa, saan kuulla valituksia siitä, että me puutumme heidän vastuualueeseensa, vaikeutamme heidän työtään emmekä kykene selkeyttämään heidän toimintaedellytyksiään. He väittävät, etteivät he tiedä lakisääteistä asemaansa.
Tämän vuoksi vaikuttaa tarpeelliselta laatia asianmukaisia lainsäädäntöaloitteita oikeusvarmuuden takaamiseksi heille. Tässä keskustelussa toiset tulevat kysymään, mihin me itse asiassa pyrimme – he tulevat toteamaan, että onhan meillä komissio antamassa tiedonantoja ja laatimassa suuntaviivoja sekä yhteisöjen tuomioistuin vahvistamassa lainsäädäntöä – ja heille minun on todettava, ettei tämä selvästikään riitä vaan että se pitää suorastaan yllä oikeudellista epävarmuutta, sillä tiedonantoineen ja suuntaviivoineen komissio ei saa aikaan oikeusvarmuutta. Komissio voi väittää tekevänsä niin, mutta totuus on, ettei tiedonanto ole sellaista selkeätä lainsäädäntöä, johon voi luottaa.
Meidän on todellakin oltava aloitteellisia lainsäädännössä, ja esitämmekin ehdotuksia siitä, kuinka tämä voidaan toteuttaa. Arvoisa komission jäsen, en halua käsitellä kaikkia niitä, mutta haluan korostaa, että teidän aloiteoikeutenne on myös aloitevelvollisuus, ja kehotan teitä käyttämään sitä. Tällaisten lainsäädäntöehdotusten rakennuspalikat sisältyvät päätöslauselmaan, josta huomenna äänestämme, sekä esimerkiksi Langenin ja Herzogin mietinnöissä jo hyväksyttyihin päätöslauselmiin. Me emme säädä erityisestä välineestä, se on teidän tehtävänne. Meidän tehtävämme on esittää oma arviomme – jokaisen ryhmän keskenään – komission lainsäädännöllisistä pohdinnoista, ja lisäkeskustelujen jälkeen me esitämme oman arviomme ryhmämme esittämästä puitedirektiiviehdotuksesta. Muiden on toimittava samoin omien ehdotustensa kanssa. Sen jälkeen voimme parlamentin yhteistyöllä edistää lainsäädäntöprosessia, ja tässä yhteispäätösmenettely on ehdoton vaatimus. Arvoisa komission puheenjohtaja, lakialoitteita tarvitaan nimenomaan yhteispäätösmenettelyyn, sillä ette te tai teidän kolleganne, eivät komission erittäin pätevä ja motivoitunut henkilöstö eivätkä edes kansalliset hallitukset ole vaaleilla valittuja. Me, Euroopan parlamentin jäsenet, olemme vaaleilla valittuja. Juuri meidän on tarkasteltava asiaa ruohonjuuritasolla ja keskusteltava näistä asioista paikallisten poliitikkojen kanssa, joille vastaamme teoistamme. Me kannamme vastuun siitä, mitä tehdään. Tästä syystä on sovellettava yhteispäätösmenettelyä, ja tästä syystä parlamentin on käytettävä valtaoikeuksiaan täysimääräisesti.
José Manuel Barroso,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, yleishyödylliset palvelut ovat eurooppalaisen yhteiskuntamallimme ydin. Ne kattavat laajan toiminta-alan aina suurista verkkotoimialoista – televiestintä, postipalvelut sekä kuljetus- ja energia-ala – jopa sosiaali- ja terveyspalveluihin sekä vesi- ja jätehallintoon.
Nämä niin kutsutut verkkopalvelut, kuten televiestintä, postipalvelut sekä kuljetus- ja energia-ala, vastaavat noin seitsemää prosenttia yhteisestä bruttokansantuotteestamme ja viittä prosenttia Euroopan unionin koko työllisyydestä. Ne ovat siis olennainen osa niin unionin kansalaisten kuin yritystenkin jokapäiväistä elämää. Myös Euroopan unionin työllisyyttä ja kasvua koskevan, vaurautemme kannalta keskeisen Lissabonin strategian onnistuminen riippuu näiden palvelujen laadusta ja tehokkuudesta.
Komission julkaistua valkoisen kirjansa yleishyödyllisistä palveluista on käyty kiihkeää keskustelua siitä, minkälainen asema Euroopan unionilla olisi oltava näiden palvelujen yhteydessä. Olen iloinen tästä keskustelusta. Haluan kiittää esittelijä Rapkayta ja hänen kollegojaan valiokunnissa keskustelun edistämisestä tämän erinomaisen mietinnön avulla.
Yleishyödylliset palvelut ovat todellisuudessa monimutkainen ala. Ala myös kehittyy jatkuvasti. Tekninen kehitys, yhteiskunnan ja kuluttajien uudet odotukset, rahoituspaineet, julkishallinnon nykyaikaistaminen, kaikki nämä ovat muuttaneet perusteellisesti tapaa, jolla palveluja tarjotaan. Näinä nopean taloudellisen ja teknologisen muutoksen aikoina yleishyödylliset palvelut tarvitsevat hyödyllistä ja tehokasta oikeuskehystä, joka antaa näiden palvelujen tarjoajille mahdollisuuden saavuttaa heille vahvistetut tavoitteet sekä mukautua jatkuvasti muuttuvaan ympäristöön.
Komissio on halukas yhteistyöhön tällaisen oikeuskehyksen luomiseksi neljän keskeisen periaatteen pohjalta. Ensimmäinen periaate on, että kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla tarjottujen yleishyödyllisten palvelujen oikeuskehys on jäsenvaltioiden vastuulla, ja näin voimme noudattaa merkittävää toissijaisuusperiaatetta. Muuta mahdollisuutta ei yksinkertaisesti ole. Olen täysin vakuuttunut siitä, että Euroopan unionin on kunnioitettava jäsenvaltioiden hyvin erilaisia vakiintuneita tilanteita ja käytäntöjä. Erilaisuus perustuu erilaiseen historiaan ja kulttuuriin valtion roolin osalta. Kannatan mietinnössänne esitettyä näkökulmaa, jonka mukaan ei ole lainkaan mielekästä laatia yhtenäisiä määritelmiä yhteisön tasolla. Jäsenvaltioiden on voitava vapaasti määrittää yleishyödylliset palvelut omien tarpeidensa, rakenteidensa ja perinteidensä mukaan.
Toinen periaate: yleisesti saatavilla olevien ja hyvää kustannus—laatu-suhdetta edustavien yleishyödyllisten palvelujen edistäminen ja kunnioittaminen on yhteensopivaa avointen ja kilpailukykyisten markkinoiden kanssa. Vakuuttuakseen tästä riittää, kun tarkastelee televiestinnän tai lentoliikenteen kaltaisia aloja, joilla julkisen palvelun tarjoaminen on menestyksekkäästi annettu yksityisille toimijoille kunnioittaen täysin kuluttajien etuja. On kuitenkin täsmennettävä, että tilanteessa, jossa sisämarkkina- tai kilpailusäännöt ja yleishyödyllisen palvelun tarjoaminen ovat täysin ristiriidassa keskenään, yleishyödyllinen palvelu on katsottava ensisijaiseksi. Näin määrätään perustamissopimuksessa, ja tämän on yhteisöjen tuomioistuin vahvistanut. Komissio on tarvittaessa valmis antamaan neuvoja tai tarkennuksia tämän osalta.
Kolmas periaate: minkä tahansa yleishyödyllisiin palveluihin Euroopan unionin tasolla sovellettavan kehyksen on oltava avoin muutoksille ja nykyaikaistamiselle. Sen on perustuttava korkeisiin laatua, hyvää kustannus—laatu -suhdetta ja yleistä saatavuutta koskeviin tavoitteisiin. Itse asiassa kyse on kansalaisten ja yritysten odotuksiin vastaamisesta, mutta myös sosiaalisen ja alueellisen koheesion takaamisesta.
Neljäs periaate: kuten olen todennut, oikeusvarmuus on olennaisen tärkeää, niin kuluttajien ja toimijoiden kuin myös viranomaisten kannalta. On viranomaisten tehtävä tarkentaa kaikilla tasoilla yleishyödyllisiin palveluihin sovellettavat säännöt. Kun otetaan huomioon erilaiset tilanteet ja erot eri alojen välillä, yhteisön tasolla on vielä määritettävä, onko parasta edetä yhtenäisellä lainsäädännöllä vai alakohtaisin erityistoimin. Huomasin teidän esittäneen tämän kysymyksen mietinnössänne.
Neljä juuri esittämääni periaatetta ohjaa yhteisön tason toimintaa. Toiminta on lähinnä pragmaattista. Laadimme parhaillaan alakohtaista politiikkaa Euroopan yhteisön tasolla niillä aloilla, joilla tarvetta sellaiseen selvästi on ja joilla alakohtainen politiikka voi tuoda lisäarvoa. Useampia kuin yhtä alaa koskevia ongelmia käsitellään niiden ilmetessä.
Komissio, parlamentti ja neuvosto ovat olleet hyvin aktiivisia tällä alalla, ja voin uskoakseni sanoa, että olemme edistyneet kiitettävästi monilla aloilla. Hyödynsimme Altmark-tuomiota yksinkertaistaaksemme ja selventääksemme yleishyödyllisiin palveluihin liittyvää valtiontukea koskevia sääntöjä. Tarkistamme parhaillaan tammikuussa voimaan tulleiden uusien julkisia hankintoja koskevien sääntöjen soveltamista. Olemme toteuttaneet hyvin laajoja yksityisen ja julkisen alan kumppanuuksia koskevia kuulemisia ja ilmoittaneet uusista aloitteista vuodelle 2007. Olemme päässeet sopimukseen julkisen liikenteen palveluista. Olemme antaneet tiedonannon sosiaalipalveluista ja käynnistämme nyt terveyspalveluja koskevaa kuulemista. Energia-alalla olemme käynnistäneet laaja-alaisen kuulemismenettelyn, ja aiomme esittää muitakin ehdotuksia – korostan, myös lainsäädäntöehdotuksia, ei pelkästään tiedonantoja. Itse asiassa tarkastamme parhaillaan sähköistä viestintää koskevaa sääntelykehystä, ja esitämme vielä ennen vuoden loppua uuden postipalveluja koskevan direktiiviehdotuksen.
Viimeaikainen edistyminen osoittaa, että Euroopan unioni on aloitteellinen ja kunnianhimoinen yleishyödyllisten palvelujen alalla. Myös parlamentin ja neuvoston merkittävä asema on ilmeinen. Rapkayn mietinnön hyväksymisen jälkeen komissio aikoo analysoida sen tarkkaan ja edetä määrätietoisesti asiassa. Annamme tätä koskevan tiedonannon vielä ennen vuoden loppua.
Arvoisat parlamentin jäsenet, mietinnöstänne poimimani ydinsanoma oli kaksitahoinen kehotus toimintaan: on ensinnäkin parannettava oikeusvarmuutta yleishyödyllisiä palveluja koskevien EU:n sääntöjen alalla ja toiseksi tunnustettava alojen erilaisuus kaikkialla Euroopassa. Minusta nyt on aika vahvistaa Euroopan unionin yleishyödyllisiin palveluihin sovellettavaa sääntelykehystä. Sitä kansalaiset odottavat. Komissio ottaa täysimääräisesti huomioon mietintönne tarkastellessaan asiaa vuoden loppuun mennessä. 
Gunnar Hökmark
   , Arvoisa puhemies, on tärkeää mainita yksi seikka tässä keskustelussa: ei ole parempaa tapaa varmistaa palveluiden tarjoamisen laatua, kuluttajien valinnanvaraa sekä kohtuullisia hintoja kuin laaja-alainen kilpailu ja yrittäjyys yhteisön taloudessa. Olemme kaikki nähneet tulokset ja saavutukset lukuisilla aloilla, jotka 10 tai 20 vuotta sitten olivat yleisesti yleishyödyllisten palvelujen monopoleja. Olemme nähneet saavutukset televiestinnän ja lentoliikenteen aloilla ja tulemme näkemään saavutuksia uusilla aloilla, sillä puhumme nyt luonteeltaan dynaamisista ja yhteneväisistä palveluista. Ne ovat valtava ja merkittävä osa tulevaisuuden tietopohjaista taloutta. Meidän on avattava markkinoita ja samalla kunnioitettava jokaisen jäsenvaltion tarvitsemia erityisratkaisuja niiden yleishyödyllisiksi palveluiksi määrittämällä alalla.
Haluan korostaa tässä keskustelussa, ettei mietinnössä vaadita mitään puitedirektiiviä tai minkäänlaista laaja-alaista kehystä vaan korostetaan oikeudellista selkeyttä, joka perustuu alakohtaiseen lähestymistapaan, ja pyydetään alakohtaisia direktiivejä aloille, joilla niitä tarvitaan.
Arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, mainitsitte terveydenhoidon. Voimme katsoa taaksepäin ja havaita, että alakohtainen lähestymistapa on viime vuosina ollut varsin menestyksekäs. Vaadimme siis oikeudellista selkeyttä, joka perustuu alakohtaiseen lähestymistapaan, ja odotamme alakohtaisia direktiivejä tulevaisuudessa. Korostamme, ettei perussopimuksissa ole oikeusperustaa ehdotukselle, jossa puututaan sisämarkkinoihin, kilpailusääntöihin ja julkisia hankintoja koskeviin sääntöihin. Korostamme, että tällä alalla on kunnioitettava jäsenvaltioita ja noudatettava toissijaisuusperiaatetta.
Tulevina vuosikymmeninä näemme yhä uusia mahdollisuuksia rajat ylittävään toimintaan monilla aloilla. Uskon, että potilailla on jatkossa loistavat mahdollisuudet saada parempaa hoitoa eri valtioissa, ja tämä voi myös piristää unionin taloutta. Olemme kuitenkin samaa mieltä tarpeesta kunnioittaa sisämarkkinoita samalla, kun noudatamme toissijaisuusperiaatetta.
Arvoisa komission jäsen Barroso, toivon teidän lukevan tämän mietinnön ja havaitsevan tarpeen edetä alakohtaisiin direktiiveihin sekä alakohtaiseen lähestymistapaan sellaisen oikeudellisen selkeyden luomiseksi, jossa kunnioitetaan myös toissijaisuusperiaatetta. 
Martin Schulz,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopan parlamentin sosialidemokraattinen ryhmä on asettanut kollegani Rapkayn mietinnön ja yleishyödylliset palvelut keskeiseksi tavoitteekseen tällä vaalikaudella. Olemme jopa – ja meille se oli poikkeuksellinen saavutus – laatineet oman direktiiviehdotuksemme, johon kuuluu Rapkayn mietinnön olennainen sisältö ja jonka esittelin ensin teille, arvoisa komission puheenjohtaja, ja sitten silloiselle neuvoston puheenjohtajalle Schüsselille. Palveluja koskevassa keskustelussa pidämme merkittävänä – tarkastelen pian joitakin olennaisia yksittäisiä tekijöitä – että strategiallamme saadaan aikaan tasapaino sisämarkkinoiden tarpeiden, joista me sosialidemokraatit olemme tietoisia ja jotka me tunnustamme, sekä kansalaisten suojelemisen tarpeen välillä vahvistamalla paikallisia ja alueellisia instituutioita, joiden avulla voidaan edelleen parhaiten noudattaa toissijaisuusperiaatetta palvelujen tarjonnassa.
Tämän keskustelun keskeisen viestin on oltava "joustavuutta tarvittaessa ja suojelua, kun se on mahdollista". Arvoisa komission puheenjohtaja, kaikkien Barcelonassa, Laekenissa ja Nizzassa pidettyjen huippukokousten sekä kaikkien käymiemme keskustelujen jälkeen katsomme saapumisenne tänne tänään merkitsevän, että komissio korostaa tämän keskustelun merkitystä, ja olemme teille tästä kiitollisia. Tämän vuoksi käytän puheenvuoron tässä keskustelussa ryhmämme puheenjohtajana.
Tärkein tehtäväni on korostaa ryhmämme puolesta sitä, mitä Rapkay on esittelijänä todennut mietinnöstään, mutta haluan todeta kaksi muutakin seikkaa. Kuuntelin tarkkaavaisesti jäsen Hökmarkin puheenvuoron. On mielenkiintoista, kun vannoutunut liberaali yrittää kierrellä asiaa. Varmuuden vuoksi on todettava, että me kaikki kannatamme sisämarkkinoita ja me kaikki toivomme niiden lisäävän mahdollisimman paljon taloudellista dynamiikkaa. Olemme tästä kanssanne samaa mieltä, mutta toissijaisuusperiaatteen osalta tilanne on mutkikkaampi. Vapaan kaupan kannattajat vaativat periaatteen noudattamista lähtökohtaisesti, mutta kun sen on määrä taata tietyt välttämättömät sosiaaliset standardit, siitä tuleekin haitta. Ei se niin ole!
En tiedä, kannattaako vaatia kaikkia terveyspalveluja vapaille markkinoille, enkä tiedä, pitääkö meidän odottaa aloillamme, kunnes kaikkia kunnallisia hautausmaita johdetaan kaupallisin ehdoin. Minusta siinä ei ole mieltä. Tarvitsemme varmasti edelleen vahvoja paikallisia ja alueellisia viranomaisia, jotta voimme toissijaisuusperiaatteen rajoissa tarjota korkealaatuisia palveluja, jotka vastaavat suoraan kansalaisten tarpeisiin ja vaatimuksiin. Tämä on sosialidemokraattisen politiikan ydin, emmekä luovu siitä, mutta haluamme paikallisille ja alueellisille viranomaisille myös mahdollisuuden parantaa laatua suuremman joustavuuden avulla ja avaamalla palveluja sisämarkkinoille, jotta viranomaiset voivat omasta vapaasta aloitteestaan varmistaa hyvien ja edullisten palvelujen tarjoamisen joustavasti, sillä nämä ominaisuudet on mahdollista yhdistää.
Arvoisa komission puheenjohtaja, kuuntelimme hyvin tarkkaavaisesti, kun totesitte haluavanne vahvistaa oikeuskehystä kokonaisuudessaan, sillä se, että te tunnustatte oikeuskehyksen tarpeen, on suuri askel eteenpäin, ja se, että haluatte nyt vahvistaa sitä, osoittaa teidän kannattavan laaja-alaista lähestymistapaa alakohtaisen lähestymistavan sijaan. Jos haluatte edetä tällä tavalla, katson meidän pääsevän yhteisymmärrykseen varsin pian.
Arvoisa varapuhemies, ryhmämme puolesta haluan sanoa, että rohkea tekomme laatia oma direktiivi, joka yhdistyy jäsen Rapkayn viestiin sekä komission puheenjohtajan huomautuksiin, vakuuttanevat teidätkin siitä, että olemme oikeilla raiteilla.
Sophia in ‘t Veld,
   . Arvoisa puhemies, aluksi haluan kiittää esittelijää loistavasta työstä. Vaikka emme aina olleet samaa mieltä, hän oli äärimmäisen kärsivällinen ja valmis yhteistyöhön, ja olen tästä hyvin kiitollinen.
On hyvin tärkeää, että teemme kantamme kerta kaikkiaan selväksi. Olen huolissani siitä, että valiokunnassa hyväksymäämme mietintöä tulkitaan niin eri tavoin. On nähty riemuitsevia lehdistötiedotteita, joissa todetaan, että Euroopan parlamentti vaatii viimeinkin puitedirektiiviä, kun taas toisissa tiedotteissa todetaan, että Euroopan parlamentti on viimein hylännyt puitedirektiivin lopullisesti. Meidän on päästävä eroon tilanteesta, jossa vesitetyt kompromissimme voidaan tulkita eri tavoin.
Ryhmäni puolesta voin todeta, ettemme halua puitedirektiiviä. Emme halua yhden koon ratkaisua unionille, koska haluamme nimenomaan toissijaisuusperiaatteen noudattamista. Mutta mitä toissijaisuusperiaate merkitsee? Toissijaisuusperiaate merkitsee, että paikalliset ja alueelliset viranomaiset voivat itse määrittää yleishyödylliset palvelut ja päättää niiden järjestämisestä ja rahoituksesta. Toissijaisuusperiaate ei merkitse markkinasääntöjen automaattista poissulkemista. Tässä onkin kyse kahdenlaisesta toissijaisuusperiaatteen noudattamisesta.
Kuuntelin hyvin huolellisesti, mitä komission puheenjohtaja Barroso sanoi, ja hänkin jätti tilaa tulkinnalle. Haluan tulkita hänen huomautustensa merkitsevän, että hänkin tahtoo kohdennettuja ja konkreettisia ratkaisuja todellisiin ongelmiin. Haluan nimittäin antaa parlamentille toisenkin suosituksen: jos kone ei ole rikki, älä korjaa sitä! Tässä tapauksessa emme tarvitse lainsäädäntöä vaan ratkaisuja todellisiin ongelmiin. Olen työskennellyt paikallisviranomaisena, joten tiedän, mitä todelliset ongelmat ovat. Paikallisviranomaisilla on hyvin perusteltuja huolenaiheita. Meidän on kuitenkin tunnustettava, että vallalla on protektionistinen suuntaus. Meidän on löydettävä tässä oikea tasapaino.
Meidän on myös päästävä eroon ideologisesta keskustelusta tai ainakin oltava rehellisiä ja myönnettävä, että asiaan liittyy tietty määrä ideologiaa. Toiset ovat oikeutetusti sitä mieltä, että julkisen viranomaisen on oltava myös palvelun tarjoaja. Olen samaa mieltä kollegani Hökmarkin kanssa siitä, että markkinoilla voidaan tuottaa erinomaisia palveluja. Joitakin aloja on vapautettu, eikä se ole merkinnyt sitä, että yhä useammilta olisi viety palvelujen saatavuus. Pikemminkin päinvastoin: monet palvelut ovat yhä useampien saatavilla, ja tämä on hyvin sosiaalista.
Markkinat eivät ole viidakko: markkinoilla on säännöt, sillä ilman sääntöjä ei ole markkinoita. Markkinoilla – jopa pienimmillä toreilla – on säännöt, ja juuri tätä me tarkoitamme Euroopan sosiaalisella markkinataloudella. Meidän on tunnustettava jäsenvaltioiden erilaisuus ja annettava niiden itse päättää, mitä ne kutsuvat yleishyödyllisiksi palveluiksi.
Lopuksi haluan sanoa, ettei meidän pidä määrittää, mitä ovat yleishyödylliset palvelut tai yleistä taloudellista etua koskevat palvelut, sillä sanalla "taloudellinen" ei viitata itse palveluihin vaan tapaan, jolla niitä tarjotaan. Esimerkiksi kaikki tunnustavat, että vesi on yleishyödyllistä, mutta sitä voidaan tarjota täysin kaupallisella tavalla. Meidän ei siis pidä eksyä järjettömään keskusteluun yleishyödyllisen tai yleistä taloudellista etua koskevan eroista. Ainoa etu, johon meidän on kiinnitettävä huomiota, on kansalaisten ja kuluttajien etu. 
Alain Lipietz,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, arvostan suuresti komission puheenjohtajan Barroson puheen sisältöä. Arvostan hänen ilmoittamaansa aietta esittää yksi tai useampia lainsäädäntöaloitteita – palaan hetken kuluttua siihen, onko niitä yksi vai monta – hyväksyttäväksi yhteispäätösmenettelyssä sekä neljää hänen mainitsemaansa periaatetta. Minusta oli tärkeää toistaa nämä periaatteet.
Talous- ja raha-asioiden valiokunta hylkäsi ehdotuksemme yksinkertaisesta viittauksesta perustuslakisopimuksen 122 artiklan sisältöön ja, mikä vielä pahempaa, ehdotuksemme yksinkertaisesta viittauksesta nykyisen perustamissopimuksen 86 artiklaan. Kuten totesitte, viimeksi mainitussa artiklassa tarkennetaan, että markkinoiden ja julkisten palvelujen lakisääteisten edellytysten tai käytännön ristiriidan ilmetessä julkiset palvelut ovat ensisijaisia. Minusta on hyvin tärkeätä, että parlamentin luonnoksessa toistetaan se, minkä hyväksyimme perustuslakisopimuksessa, nimittäin 122 artiklan sisältö, ja vakuutetaan, että me vähintäänkin uskomme edelleen nykyisen perustamissopimuksen 86 artiklaan.
Meidän on mentävä pidemmälle selvittääksemme tulevan äänestyksemme tarkat vaikutukset. Yhdestä asiasta olen jäsen in't Veldin kanssa samaa mieltä, nimittäin siitä, että jäsen Rapkayn diplomaattiset ja hyvin arvostelukykyisesti laskelmoidut lausunnot lainsäädäntötarpeesta voidaan yhtä hyvin ymmärtää tavalla tai toisella. Tämän vuoksi pyydämme teitä niin Amsterdamin sopimuksen kuin toimielinten välisen sopimuksenkin mukaisesti ja parlamentille annetun lainsäädännöllisen aloiteoikeuden nojalla esittämään meille direktiiviluonnoksen. Olemme myös täysin samaa mieltä meille esittämistänne neljästä periaatteesta.
Erimielisyytemme jäsen in't Veldin kanssa liittyy toissijaisuusperiaatteeseen. Minusta on vakava virhearvio puhua tiukasta toissijaisuusperiaatteen noudattamisesta, koska yleishyödyllisiä palveluja koskevan erityisdirektiivin puuttuessa niihin sovelletaan tosiasiassa palveludirektiiviä. Tosiasiassa olemme seuranneet palveludirektiivin asiasisällön ja soveltamisalan jatkuvaa vaihtelua päivästä ja viikosta toiseen. Yhdessä vaiheessa se kattoi myös yhteiskunnan tukemat asuntohankkeet. Sitten hankkeet melkein suljettiin soveltamisalan ulkopuolelle mutta sisällytettiinkin siihen uudelleen, joskaan ei kokonaisuudessaan. Riittää, kun verrataan parlamentin luonnosta komission ja neuvoston luonnoksiin, niin havaitaan, kuinka erimielisiä olemme palveludirektiivin soveltamisalaan kuuluvista julkisista palveluista. Meidän on säädettävä uutta lainsäädäntöä näiden asioiden selventämiseksi. 
Francis Wurtz,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, yleinen etu, yhteinen hyvä, julkiset palvelut: nämä ovat kaikki keskeisiä seikkoja, jotka ovat eurooppalaisen sosiaalimallin käsitettä koskevan keskustelun keskiössä, kuten komission puheenjohtaja totesi.
Puhumme nyt ihmisten jokapäiväisestä elämästä, heidän tulevaisuudenkuvastaan ja yhteiskuntakäsityksestään. Kyseessä ovat tasa-arvon, solidaarisuuden ja demokratian kaltaiset perusarvot. Asiat ovat niin merkittäviä, ettemme voi käsitellä niitä epämääräisin määritelmin tai turvautua epätyydyttäviin kompromisseihin.
Ryhmäni haluaa korostaa kolmea seikkaa, jotka edellyttävät selventämistä. Ensimmäinen on julkisten palvelujen ja sisämarkkinasääntöjen välinen suhde, toisin sanoen kilpailua, julkisia hankintoja ja valtiontukea koskevat säännöt, puhumattakaan komission ja yhteisöjen tuomioistuimen vallasta seurata täytäntöönpanoa ja määrätä seuraamuksia väärinkäytöksistä.
Tarvitsemme mielestämme täysin uuden oikeusperustan, joka antaa mahdollisuuden julkisten, markkinalogiikan ulkopuolisten palvelujen tarjoamiseen Euroopan unionissa. Kuten komission puheenjohtaja Barroso ja jäsen Lipietz ovat muistuttaneet meitä, perustamissopimuksessa katsotaan julkiset palvelut ensisijaisiksi tapauksissa, joissa niiden tarjoaminen on ristiriidassa kilpailusääntöjen kanssa. Siinä myös tunnustetaan, että kansallisilla hallituksilla on oikeus määrittää yleinen etu, mutta komission ja viime kädessä yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on määrittää, missä määrin poikkeuksia voidaan tehdä. Näin ollen Alankomaita, valtiota, jota ei katsota liberalismin vastaiseksi, on syytetty – ja tämä on lainaus – "ilmeisestä julkisen palvelun alan virheestä, sillä tukea saaneiden sosiaalisten asunto-osakeyhtiöiden asiakkaina oli myös kotitalouksia, jotka eivät olleet sosiaalisesti heikossa asemassa". Poikkeusjärjestely on todellakin suunnattu rappeuttamaan julkisia palveluja.
Tästä pääsen toiseen asiaan, jonka haluan tuoda esiin, nimittäin kunnianhimoomme julkisten palvelujen alalla. Meidän mielestämme näiden palveluiden on yksinkertaisesti katettava tasa-arvoisesti kaikille kuuluvat tämän vuosisadan perusoikeudet, toisin sanoen koulutus, terveydenhoito, asuminen ja kelvolliset elonolot, päivähoito, tiedotus, kulttuuri, liikenne, televiestintä, postipalvelut, energia- ja vesitoimitukset, viemäröinti ja jätehuolto sekä muut pakottaviksi tulleet tarpeet, kuten luotonsaanti. Näiden alojen palveluja on siis ehdottomasti hallinnoitava sosiaalisesti ja tehokkaasti ilman kilpailupaineita.
On korostettava vielä kolmatta, viimeistä asiaa, joka on toissijaisuusperiaatteen ja Euroopan yhdentymishankkeen välinen yhteys. Kuten sanottu, kokemukset julkisten palvelujen hallinnosta, omistusrakenteesta ja rahoitusmenetelmistä vaihtelevat jäsenvaltioiden kesken. Jokaisella valtiolla on oltava riippumaton oikeus tehdä nämä valinnat kaikkine seurauksineen.
Tarvitsemmeko siis puitedirektiiviä vaiko emme? Tätä koskeva keskustelu on alkanut ryhmässämme, ja omasta puolestani kannatan direktiivin laatimista. Komissio valmistelkoon tällaisen välineen juuri luettelemieni periaatteiden pohjalta. Joidenkin mielestä tämä lähestymistapa on perustamissopimuksen määräysten vastainen. Juuri siksi me haluamme muuttaa näitä määräyksiä.
Arvoisa puhemies, ehdotan, että sijoitamme tämän asian esityslistan kärkeen Euroopan unionin tulevaisuudesta käytävässä laajassa keskustelussa. Näin saamme kuulla, mitä eurooppalaiset todella ajattelevat tästä. 
John Whittaker,
   . Arvoisa puhemies, halu tarkentaa EU:n toimivallan laajuus julkisten palvelujen tarjoamisen alalla on ymmärrettävä. Jos pyörittää liiketoimintaa tai julkista palvelua, auttaa, kun tuntee säännöt, mutta olen kauhistunut siitä, että tämä estäisi määrittämästä yleistä taloudellista etua koskevien palvelujen ja muiden kuin taloudellista etua koskevien palvelujen välistä eroa. Varmasti kaikki palvelut ovat luonteeltaan taloudellisia sikäli, että niillä on taloudellinen arvo, sillä muuten niitä ei oletettavasti tarjottaisi. Minusta pyrkimys tällaiseen määritelmään vain aiheuttaa lisäsekaannusta, vähentää tehokkuutta ja lisää yhteisöjen tuomioistuimen ristiriitaisia tuomioita.
Perimmäinen ongelma on se, että kansallisilla ja paikallisilla viranomaisilla on oltava riippumaton valta julkisten palvelujen hallintoon, sillä kansalliset hallitukset maksavat julkiset palvelut äänestäjien puolesta. Ja kuitenkin me pyrimme nyt saamaan julkiset palvelut noudattamaan yhteisiä EU-sääntöjä. Eikö kukaan ole huomannut ilmeistä ristiriitaa? Komission puheenjohtaja Barroso on esitellyt komission kunnianhimoisen työohjelman. Sanon hänelle: antakaa olla. Antakaa kansallisten hallitusten tehdä oma työnsä. 
Françoise Castex (PSE ),
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, komission puheenjohtaja korostaa, että unionin jokaisella jäsenvaltiolla on oma historiansa ja oma käsityksensä julkisista palveluista. Euroopan rakentamisessa on todellakin kunnioitettava tätä erilaisuutta, mutta mukaan on otettava myös sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen, tasa-arvoon ja solidaarisuuteen keskittyviä yhteisiä arvoja. Me voimme muotoilla kehyksen yhteisön julkisille palveluille. Tällaisia palveluita ei voida määrittää kilpailun kannalta, sillä tiedämme, että yhteiskunnan julkisista palveluista saamat hyödyt mitataan jäsenvaltioiden ja niiden kansalaisten koulutuksessa, terveydenhoidossa, turvallisuudessa ja koheesiossa.
Kuten on todettu, hyväksymme pian direktiivin, jolla avataan yhteisön palvelumarkkinat. Tunnemme seikat, jotka koskevat palvelumarkkinoita WTO:n neuvotteluissa. Yleisellä tasolla yhteisössä on välttämätöntä, että pystymme juridisesti erottelemaan toisistaan kaupalliset ja muut kuin kaupalliset palvelut sekä takaamaan ensin mainittujen tarjoamisen vapauden ja sääntelemään viimeksi mainittuja. Onko terveydenhoitoon, koulutukseen, sosiaaliseen asuntotuotantoon ja jopa vesihuoltoon sovellettava pelkästään kannattavuuden lakeja? Ei tietenkään! On vain yksi ehdoton sääntö – kansalaisten yhteinen etu ja kaikkien sosiaalinen menestyminen. Julkiset viranomaiset, millä tahansa hallinnon tasolla, ovat ainoita yleisen edun takaajia.
Jäsenvaltioidemme kansalaiset pelkäävät perustellusti, että vapauttaminen ja globalisaatio heikentävät Eurooppa-hanketta. Meidän on täytettävä heidän tarpeensa laadun, saatavuuden, sosiaalisen vastuun ja ympäristön suojelemisen aloilla. Arvoisa komission puheenjohtaja, kuinka voisimme antaa huolestuneille kansalaisille paremmat takeet kuin yhteisön julkisia palveluja koskevan oikeuskehyksen? 
Proinsias De Rossa (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää jäsen Rapkayta siitä valtavasta työmäärästä, jonka hän on panostanut tähän mietintöön. Olen luonnollisesti iloinen myös komission puheenjohtaja Barroson läsnäolosta tänään tätä tärkeää asiaa käsiteltäessä. Läsnäolo on merkki siitä, että komissio pitää asiaa tärkeänä.
Parlamentissa ollaan laajasti samaa mieltä yleishyödyllisten palvelujen ja taloudellista etua koskevien palvelujen asemasta ja merkityksestä. Erimielisyydet koskevat suurelta osin strategiaa ja joissakin tapauksissa taktiikkaa. Niin parlamentissa kuin komissiossakin on sitouduttu siihen, että alan mahdollinen lainsäädäntö tai muut toimet toteutetaan yhteispäätösmenettelyn turvin. Tämä on todella merkittävää alan toimiemme uskottavuudelle ja legitiimiydelle kansalaisten silmissä.
Kannatan puitedirektiiviä. Tämä oli työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnan päätös sen mietintöä koskevassa lausunnossa. Parlamentti äänesti kuitenkin kaksi viikkoa sitten puitedirektiiviä vastaan. Minusta olisi virhe yrittää nyt runnoa sellaista väkisin läpi.
Meidän on löydettävä käytännönläheinen tapa edetä sen varmistamiseksi, että saadaan aikaan selkeys ja vahvistus tänään täällä korostamallenne periaatteelle: lainsäädännössä säädetään tilanteesta, jossa muodostuu ristiriita julkisia palveluja koskevien kansalaisten oikeuksien ja markkinoiden välillä. Emme halua jättää asiaa tuomioistuinten päätettäväksi tapauskohtaisesti; sen seurauksena olisi kaikenlaisia ristiriitaisia ratkaisuja. Tämän vuoksi kannatan puitedirektiiviä. Ehkä siihen päästään jollain toisella tavalla. Meidän on jatkettava etsintää.
Olen iloinen sitoumuksestanne toimiin sosiaalipalvelujen ja terveydenhoidon aloilla. Tämäkin on merkittävä asia. 
Werner Langen (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, haluan esittää parlamentille pikemminkin valiokunnan päätöslauselman kuin oman mielipiteeni, vaikka nämä kaksi ovatkin laajalti yhteneväisiä.
Valiokunta hyväksyi suurella enemmistöllä yhteensä 18 kohtaa, joista olennainen osa on sisällytetty Rapkayn mietintöön, joten voimme hyväksyä päätöslauselman suurella enemmistöllä, koska olemme voineet noudattaa yhteistä strategiaa sen perustella, mitä parlamentti on päättänyt edellisissä tapauksissa.
Olen todella iloinen siitä, että komission puheenjohtaja on täällä kanssamme, mutta olen kaikkea muuta kuin iloinen mahdollisuudesta saada jälleen uusi tiedonanto vuoden loppuun mennessä, sillä vuodesta 2000 lähtien olemme kivenneet mutkittelevaa tietä yhä uusilla tiedonannoilla, aina tulkinnoista huippukokousasiakirjoihin, selventämättä oikeudellisia epävarmuuksia, joita on ilmennyt. Komission on todellakin päästävä yli kilpailusta vastaavan komission jäsenen antipatioista – kyllä, tiedän sen olevan haasteellista – ja selvitettävä lopultakin lukuisia seikkoja, jotka muutoin jäävät yhteisöjen tuomioistuimen ratkaistaviksi.
Tämä ei tarkoita, että kannattaisimme puitedirektiiviä, kuten teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokuntakin on esittänyt, sillä sellaiselle ei ole oikeusperustaa edes perustuslakiluonnoksessa. Vaikka luonnollisesti kannatamme yhteispäätösmenettelyn soveltamista mahdollisimman monella alalla, ei ole oikein hyväksyä päätöslauselmia, jotka ylittävät toimivaltuutemme.
Olemme vahvistaneet useita periaatteita, jotka ovat samansuuntaisia komission puheenjohtajan tänään esittämän kanssa, ja vaikka toissijaisuusperiaate merkitseekin, että päätökset tehdään itse joka tasolla, niiden on oltava kilpailusääntöjen mukaisia, tukien on oltava avoimia ja komissiolla on oltava valvontavastuu väärinkäytösten osalta.
Näissä rajoissa voimme tänään hyväksyä Rapkayn mietinnön pohjalta hyvän kannan, jossa neuvotaan komissiota siitä, kuinka sen on edettävä. Nyt tarvitaan enää komission toimia. 
József Szájer (PPE-DE ),
   . – (Arvoisa puhemies, jäsen Schulzilla on oikein hyvä näkö, sillä hän näkee päätöslauselmassa sellaistakin, mitä siinä ei ole.
Haluan todeta, että sisämarkkina- ja kuluttajansuojavaliokunta hyväksyi komission parlamentille esittämän valkoisen kirjan suurelta osin. Tässä yhteydessä olimme samaa mieltä myös siitä, ettei yhteisön tasolla tarvita puitedirektiiviä. Samalla näitä kysymyksiä koskee mielestäni kolme olennaista perusperiaatetta.
Ensimmäinen ja tärkein on toissijaisuusperiaate. Euroopassa on hyvin monenlaisia julkisia palveluja tarjoavia järjestelmiä. Tätä moninaisuutta ei voida karsia yhdenmukaiseksi. Tästä seuraa, että jollei yhteisö halua ottaa vastuulleen julkisten palvelujen tarjoamista, näitä näkökohtia ei voida yhdenmukaistaa. Näiden seikkojen on siis edelleen jäätävä paikallisviranomaisten toimivaltaan.
Toinen periaate koskee asteittaista lähentymistä. Euroopan unioni ja Euroopan komissio etenevät oikeaan suuntaan päättäessään asteittaisesta sääntelystä, ja tästä pääsen kolmanteen seikkaan, alakohtaiseen lähestymistapaan. Olemme jo säädelleet varsin menestyksekkäästi muun muassa televiestinnän eri aloja. Meidän olisi seurattava tätä esimerkkiä ja valvottava jatkuvasti sen noudattamista.
Olen samaa mieltä – ja niin oli valiokuntammekin – siitä, että tarvitaan luonnollisesti suurempaa oikeusvarmuutta. Uuden jäsenvaltion edustajana haluan myös todeta yhtäläisen saatavuuden periaatteesta, että Euroopan unionin on todellakin taattava yhteinen perusta yhdenmukaistamisen ja koheesiorahastojen turvin. Uusissa jäsenvaltioissa välineet kilpailun tukemiseksi ja kuluttajien suojelemiseksi ovat monissa tapauksissa hyvin heikkoja. Näitä on vahvistettava juuri sen vuoksi, että yhtäläistä saatavuutta ja kilpailua voidaan toteuttaa näillä alueilla.
Minusta yleishyödyllisiä palveluja koskeva mietintö on hyvä, ja uskon Rapkayn kollegoineen tehneen erinomaista työtä. Pyydän kuitenkin kaikkia olemaan tulkitsematta sitä väärin ja näkemättä mietinnössä tekijöitä, joita siinä ei ole. Tarkoitan tällä sitä, ettemme voi puhua tässä yhteydessä puitedirektiivistä tai puitedirektiiviä koskevasta tiedonannosta.
On myös hyvin tärkeää, että kysymys yleisestä palveludirektiivistä liitetään tiiviisti tähän kysymykseen. Tässäkin yhteydessä meidän on nähtävä asiat selkeinä. Palveludirektiivissä on monissa kohdissa esitetty kehys, jonka rajoissa voimme työskennellä tässä asiassa. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ),
   . – Arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, hyvät kollegat, yleishyödyllisiä palveluja koskevasta valkoisesta kirjasta laaditun liikenne- ja matkailuvaliokunnan lausunnon valmistelijana kantani, kuten myös valiokunnan kanta, on puoltaa yleishyödyllisten palvelujen jättämistä kokonaan palveluja sisämarkkinoilla koskevan direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Tämä on yhdenmukaista sen ajatuksen kanssa, että jokaisella jäsenvaltiolla on yksinomainen toimivalta määrittää, rahoittaa ja valvoa näitä palveluja, kuten parlamentti on vahvistanut. Tämä edistää markkinoiden toimintaa, solidaarisuutta kansalaisia kohtaan sekä kansallisten, alueellisten ja paikallisten viranomaisten toimivallan kunnioitusta.
Toiseksi katsomme, että yleishyödylliset palvelut on kuvattava ja määritettävä ja että yleistä taloudellista etua koskevat palvelut sekä muuta kuin taloudellista etua koskevat palvelut on selkeästi erotettava toisistaan niitä koskevan oikeusvarmuuden vuoksi. Kolmanneksi on hyväksyttävä yleishyödyllisiä palveluja, yleistä taloudellista etua koskevia palveluja ja muuta kuin taloudellista etua koskevia palveluja koskeva puitelainsäädäntö, kuten komission puheenjohtaja Barroso äsken mainitsi, tai maun mukaan puitedirektiivi. On säädettävä vähimmäisvaatimukset näiden toimien toteuttamisesta sekä yleiset edellytykset jäsenvaltioille sekä kansallisille, alueellisille ja paikallisille viranomaisille niiden täytäntöönpanemiseksi, järjestämiseksi, arvioimiseksi ja seuraamiseksi.
Se, että lainsäädäntö kattaa yleistä taloudellista etua koskevat palvelut, ei sulje pois mahdollisuutta erityislainsäädäntöön tietyillä yksittäisillä aloilla, kuten liikenteen alalla. Suurin osa esittämistämme ajatuksista sisältyy Rapkayn mietintöön, joten kannatan mietintöä, vaikka voinkin tukea joitakin tarpeellisia tarkistuksia.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluan ilmaista pettymykseni siihen, ettei syrjäisimpiin alueisiin ole viitattu, sillä yleishyödylliset palvelut, joita ei tällä hetkellä ole näillä alueilla eikä kenties koskaan sinne saadakaan, ovat kyseisillä alueilla todella tarpeen. Toivon komission puheenjohtajineen keskittyvän mietinnön lisäksi myös mainitsemiini seikkoihin. 
Markus Pieper (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, olemme kaikki yhtä mieltä siitä, että julkisen paikallisliikenteen, jätehuollon, sosiaalipalvelujen ja vesihuollon kaltaisia asioita on hallinnoitava alueellisesti, ja periaatteessa tämä on kanta, joka on suurelta osin valittu myös Rapkayn mietinnössä. Olen tyytyväinen mietintöön, jossa on otettu laajasti mukaan aluekehitysvaliokunnan kanta.
Samalla kun vaadimme sitoutumista toissijaisuusperiaatteeseen, toivomme myös suurempaa oikeusvarmuutta tapauksissa, joissa yleishyödylliset palvelut ovat ristiriidassa yhteisön kilpailulainsäädännön kanssa, erityisesti mitä tulee tukilainsäädäntöön sekä julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksiin ja varsinkin ehtojen määrittämiseen.
Esimerkiksi ranskalaisella on julkisista palveluista erilainen käsitys kuin puolalaisella, ruotsalaisella tai saksalaisella, ja tämän vuoksi julkisista palveluista ei pidä laatia sellaista yhtenäistä yhteisön puitedirektiiviä kuin sosialistit haluavat. Emme halua, että samoja standardeja sovelletaan koko EU:hun. On järjetöntä sanella Kreikan alueille tai Tšekin tasavallalle, mitä on ymmärrettävä yleishyödyllisillä tai julkisilla palveluilla. On valitettavaa, että parlamentin vasemmisto on onnistunut sisällyttämään mietinnön tekstiin useita viitteitä, joiden voidaan katsoa edistävän tällaista direktiiviä, ja pohdinkin, mihin he oikein pyrkivät. Haluatteko kaikenkattavan puitedirektiivin, joka monimutkaistaa entisestään oikeudellisen epävarmuuden aloja, vai haluatteko salaa hyökätä takakautta yhteisön kilpailulainsäädännön kimppuun pakkosiirtämällä sosialistisen ajatuksenne julkisista palveluista Euroopan eri alueille? Pyrittepä kumpaan tahansa, me vastustamme sitä tiukasti. Jos oikeudellista epävarmuutta esiintyy, meidän on hankkiuduttava siitä eroon, asia kerrallaan ja ala kerrallaan.
Tämä merkitsee luonnollisesti paljon lisätyötä, mutta itse olen varma, että vain alakohtaisella lähestymistavalla voidaan juurruttaa yhtenäismarkkinoille toissijaisuusperiaatteen eurooppalainen ihanne, jota me kaikki kannatamme. Tällä alalla unionin ei pidä asettaa vaatimuksia kustannuksille tai laadulle. Yleishyödyllisten palvelujen määrittämisen, niiden rahoittamisen ja järjestämisen on edelleen kuuluttava alueille, sillä poliittinen vastuu näistä palveluista on alueilla. 
Robert Goebbels (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan kysyä, onko aluekehitysvaliokunta tiukasti Euroopan kansanpuolueen otteessa, sillä kuulimme jäsen Pieperiltä selkeästi Euroopan kansanpuolueen kannan, emme aluekehitysvaliokunnassa päätettyä kantaa. 
Puhemies.
   Olen varma, että parlamentin toimikauden toisella puoliskolla meidän on jälleen pohdittava sitä, olisiko asiasta vastaavan valiokunnan esittelijän ja muiden valiokuntien valmistelijoiden toimittava, kuten jäsen Langen juuri esitti. Riippumatta ryhmästä, johon he kuuluvat, he esittävät valiokunnan kannan ja äänestystuloksen. Olen vakuuttunut siitä, että he ovat kaikki tänään toimineet näin, ja jos joku epäilee asiaa, hän voi lukea mietinnön uudelleen. Asiaan perehtymättömänä ulkopuolisena minun on todettava, että hämmästelin eräitä puheenvuoroja, mutta tähän asiaan voimme palata parlamentin seuraavalla toimikaudella – kenties osana parlamentin uudistusta.
Jäsen Staunerilla on nyt mahdollisuus esittää viimeisenä valiokuntansa näkemys asiasta. 
Gabriele Stauner (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, vaikka toissijaisuusperiaatetta on vaalittu Euroopan yhteisöjen perussopimuksissa aina Maastrichtin sopimuksesta alkaen, sen olemus on yhä varsin epäselvä, vaikka toissijaisuusperiaatetta on noudatettava aina, kun yhteisöllä ei ole yksinomaista toimivaltaa.
Näin ei selvästikään ole niiden palveluiden osalta, joista tänään keskustelemme, joten tätä alaa koskeva yhteisön sääntely rikkoisi räikeästi toissijaisuusperiaatetta sekä lisäksi – oikeusvaltion kannalta olennaisia – välttämättömyyden ja suhteellisuuden periaatteita, jos jäsenvaltioiden vuosien aikana kehittämien rakenteiden toimintaan puututtaisiin.
Jos EU:lla ei ole toimivaltaa alalla, siitä seuraa, ettei näitä palveluja voida myöskään määrittää Euroopan laajuisesti ja vain kansallista tai alueellista lainsäädäntöä toimeenpanevat voivat määrittää palvelut. Lisäksi valkoisessa kirjassa esitetyt määrittämispyrkimykset – joita pidän keinotekoisina ja kömpelöinä – ovat kansalaisten kannalta epäkäytännöllisiä ja käsittämättömiä.
Mikään strategia – olipa kyse Lissabonin strategiasta tai mistä muusta tahansa – ei voi korvata oikeusperustaa, olivatpa kyseessä sitten kilpailun kaltaiset periaatteet ja tavoitteet tai taloudellinen ja sosiaalinen yhteistyö.
Tämän keskustelun ainoa mahdollinen tulos on siis se, ettei yleishyödyllisiä palveluja koskevaan yhteisön lainsäädäntöön puututa mitenkään, aivan yksinkertaisesti koska sellaiselle ei ole yhteisön oikeusperustaa. Pyydän teitä tukemaan oikeudellisten asioiden valiokunnan kantaa, jolla pyritään kansalaisille läheiseen, avoimeen ja ymmärrettävään yhteisöön. 
Marianne Thyssen (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, tiedämme, että me täällä parlamentissa päädymme poikkeuksetta poliittisesti arkaluontoiseen tilanteeseen, jos tehdään päätöksiä, joilla on määrä korjata markkinoita tai joilla on sen suuntaisia vaikutuksia. Hyvin usein ilmenee samankaltaista arkaluonteisuutta, eikä ideologinen painotus ole kaukana, kun haluamme noudattaa toissijaisuusperiaatetta tai suhteellisuusperiaatetta erityisissä tilanteissa. Tästä huolimatta jäsen Rapkay on onnistunut kokoamaan tasapainoisen mietinnön, ja tästä haluan vilpittömästi onnitella häntä.
Olen iloinen tietäessäni, että ensinnäkin yleishyödyllisten palvelujen saatavuutta on korostettu ja toiseksi että palveludirektiiviä koskeva yhteinen kanta on vahvistettu. Toisin sanoen on jäsenvaltioiden tehtävänä määrittää, mitä yleishyödylliset palvelut ovat. Kolmas seikka, josta olen iloinen, on se, että oikeusvarmuutta koskeva kysymys on keskeisessä asemassa.
Minulla ei ole ongelmaa sen kanssa, mitä jotkut täällä kutsuvat esittelijän ristiriitaiseksi sanamuodoksi. Kutsuisin sitä pikemminkin viisaaksi, jopa diplomaattiseksi lähestymistavaksi, ainakin sellaiseksi, joka auttaa meitä edistymään ratkaisun etsimisessä. Emme erityisesti halua puitedirektiiviä. Mietinnössä tunnustetaan alakohtaiset erot. Jos mietintö hyväksytään, osoitamme epäilemättä, että pidämme olennaisesti tärkeämpänä asiasisältöä kuin keskustelua muotoseikoista. Tästähän meidän olisi loppujen lopuksi keskusteltava.
Pitäkäämme siis tiukasti kiinni Rapkayn mietinnöstä, koska silloin komissio tietää, mitä parlamentin suuri enemmistö kannattaa ja mistä vielä ollaan eri mieltä. Näin voimme komission tiedonannon seurauksia odotellessamme edetä kohti tasapainoista lähestymistapaa, jota kansalaiset voivat meiltä odottaa. 
Harlem Désir (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, katson, että on tullut aika esittää oikeudellisia ja poliittisia täsmennyksiä yleishyödyllisiä palveluja koskevassa asiassa.
Poliittisella kentällä keskustelu julkisista palveluista varjosti muuta eurooppalaista keskustelua ja myrkytti näin perustuslakisopimusta koskevan keskustelun. Sen vitsauksena oli alkuperäinen palveluja sisämarkkinoilla koskeva direktiiviehdotus, sillä ehdotuksen soveltamisalaan sisältyi paljon sosiaalipalveluja ja yleistä taloudellista etua koskevia palveluja.
Komission tai Euroopan unionin toimien muodostama uhka julkisille palveluille on jo kauan herättänyt epäluottamusta. Se vaikuttaa monella tasolla, ja yksi syy tähän on se, ettei ole onnistuttu saamaan aikaan tasapainoa sisämarkkinasääntöjen ja yleishyödyllisten palvelujen säilyttämisen välillä. Toinen syy ovat lukuisat alakohtaiset direktiivit, joilla ei ole ollut luvattua tai odotettua vaikutusta. Tarkoitan esimerkiksi energian hintasuuntauksia sekä tiettyjä huolia, jotka osoittautuivat aiheellisiksi postipalvelujen alalla.
Myös oikeudellisella puolella tarvitaan selvennystä. Arvoisa komission puheenjohtaja, korostitte tätä seikkaa itse vähän aikaa sitten luetellessanne komission lainsäädäntöaloitteita, joilla pyritään vakauttamaan lainsäädännön ja perussopimusten tulkintaa esimerkiksi julkisen rahoituksen sekä valtiontuen sääntelyn, matkustajaliikenteen, rahoituksen ja korvausten aloilla.
Katson tämän vuoksi, että on väärin asettaa alakohtaisten aloitteiden tarve ja yleisen kehyksen tarve vastakkain tässä keskustelussa. Alakohtaisia aloitteita tarvitaan – viittasitte joihinkin niistä itse – yleishyödyllisten terveydenpalvelujen ja sosiaalipalvelujen kaltaisilla aloilla. Tarvitaan myös monialaisia aloitteita. Miksikö? Koska, kuten sanoitte, yksi periaatteista, joihin meidän on pohjattava toimintamme, on kunnioittaa jokaisen jäsenvaltion ja sen paikallisviranomaisten oikeutta määrittää edelleen itse, mitä ne tarkoittavat yleishyödyllisillä palveluilla ja yleistä taloudellista etua koskevilla palveluilla. Näiden käsitteiden tulkinta vaihtelee jäsenvaltioiden kesken. Tavat, joilla nämä palvelut on järjestetty ja rahoitettu sekä määritetty ja hahmotettu, eivät ole samat kaikissa valtioissa, ja toisinaan ne poikkeavat toisistaan myös valtion eri alueiden tai paikallisten hallintoyksiköiden kesken.
Koska lainsäädäntöä ei ole, perussopimusten tulkinta on jäänyt yhteisöjen tuomioistuimen, ja toisinaan komission, tehtäväksi. Tulkinnoista on kuitenkin seurannut epäjohdonmukainen ja vaihteleva oikeuskäytäntö, joka on saanut aikaan paikallisviranomaisten, palveluntarjoajien ja käyttäjien oikeudellista epävarmuutta. Se on myös herättänyt pelkoja siitä, että sisämarkkinavoimien, kilpailun ja yksityisten toimijoiden jonkinlainen etuisuusasema vaarantaisi yleishyödyllisten palvelujen tarjoamisen. Tämän vuoksi olemme ryhtyneet varsin poikkeukselliseen toimeen Euroopan parlamentin poliittisena ryhmänä ja ehdottaneet symbolisena eleenä, joka on myös poliittinen toimenpide, aloitetta puitedirektiivin laatimiseksi yleistä taloudellista etua koskevien palvelujen turvaamiseksi.
Halusimme osoittaa, että tarvittavan poliittisen tahdon avulla perussopimuksista voidaan löytää perusta ja laatia näin direktiivi vastaukseksi nyt tarkasteltaviin kysymyksiin. Tältä kannalta haluan sanoa jäsen in't Veldille seuraavaa: katson, että tämä on juuri se oikeudellinen kehys, jota tarvitsemme turvataksemme toissijaisuusperiaatteen, ja sen me osoitamme tällä puitedirektiiviluonnoksella. Kehotan jäsen in't Veldiä tutustumaan aloitteeseen, jonka tarkoituksena on määrittää julkiset palvelut ja yleishyödylliset palvelut sekä turvata niiden pitkän aikavälin tulevaisuus.
Minusta lainsäätäjien on tässä vaiheessa vahvistettava säännöt. On aivan normaalia, että kansalaisia edustava Euroopan parlamentti ja jäsenvaltioita edustavat kansalliset hallitukset voivat avoimesti todeta julkisen keskustelun perusteella, kuinka EY:n perustamissopimuksen 86 artiklaa on tulkittava, sekä määrittää se, kuinka yleistä etua suojellaan sisämarkkinoiden ja kilpailun voimilta. Arvoisa komission puheenjohtaja, kuten totesitte, julkiset palvelut ovat eurooppalaisen sosiaalimallin ydin. Ihmiset ovat kiintyneet niihin, sillä ne paitsi parantavat heidän elämänlaatuaan ja antavat heille mahdollisuuden nauttia perusoikeuksistaan ja osallistua taloudelliseen ja sosiaaliseen koheesioon myös tekevät maanosastamme ja sen alueista entistä kilpailukykyisempiä.
Näin ollen nyt on oikeudellisesti ja poliittisesti välttämätöntä osoittaa, ettei Euroopan unioni suhtaudu julkisiin palveluihin vihamielisesti ja ettei se pyri tukahduttamaan niitä vaan että se pyrkii pikemminkin säilyttämään, tukemaan ja kehittämään niitä. 

Bernard Lehideux (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, sosiaalimallia koskevan keskustelun aikana korostin, että kansalaiset haluavat yhteisön vastaavan heidän pakottaviin ja käytäntöä koskeviin huoliinsa. Yksi huolenaiheista on yleishyödyllisten palvelujen olemassaolotakeet ja laatu. Nykypäivän unionissa näiden palvelujen laillinen asema on aivan liian hauras. Ei ole hyvästä, että yhteiskuntiemme sosiaalisen koheesion kannalta olennaiset palvelut ovat täysin riippuvaisia yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä. Kuten me kaikki tiedämme, tuomareilla ei ole koskaan näin paljon valtaa, paitsi kun poliitikot eivät kykene kantamaan vastuutaan. Velvollisuutemme on siis kehittää yhteisön tason oikeudellinen kehys, jossa esitetään yleishyödyllisiä palveluja koskevat menettelyt ja tavoitteet.
Arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, vaikka kaikki eivät olekaan vakuuttuneita, se ei estä meitä olemasta entistä tarkempia näissä asioissa, pikemminkin päinvastoin. Kuulun niihin, jotka toivovat komission ehdottavan yleishyödyllisiä palveluja koskevaa puitedirektiiviä mahdollisimman pian. Sallinette minun vastata asian vastustajille, jotka puolustavat alakohtaista lähestymistapaa. Se ei ole vaihtoehto. Se on ansa. Kansalaiset eivät ole sokeita. He ymmärtävät täysin selkeästi, että tällaisen lähestymistavan valitseminen merkitsisi todellisuudessa heidän vilpittömästi toivomansa yleishyödyllisiä palveluja ja erityisesti yleishyödyllisiä sosiaalipalveluja koskevan oikeusvarmuuden viivästymistä.
Lisäksi on selvää, ettei oikeudellinen kehys estä meitä ottamasta huomioon tiettyjen alojen erityispiirteitä, pikemminkin päinvastoin. Kehyksen määrittäminen ei selvästikään merkitse standardoimista. Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, älkäämme paetko vastuutamme. Meillä on edessämme lainsäädäntöhanke, ja se tulee osoittamaan, että unioni on korkean tason solidaarisuuden ja sosiaalisen koheesion paras takaaja.
Pierre Jonckheer (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, sallinette minunkin kertoa, että olen iloinen teidän näkemisestänne. Arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, kiitän teitä siitä, että osallistutte tähän keskusteluun.
Olemme jo useita vuosia keskustelleet monialaisesta yhteisön lainsäädännöstä yleistä taloudellista etua koskevien palvelujen alalla. Euroopan parlamentti ilmoitti kannattavansa tällaista lainsäädäntöä vuosina 2001 ja 2004, mutta Euroopan komissio – joka tuolloin oli Prodin komissio – ei vienyt asiaa eteenpäin vaan esitti oikeudellisen argumentin oikeusperustan puuttumisesta sekä poliittisen argumentin, jonka aiheena oli asian edistämiseksi tarvittavan poliittisen enemmistön puuttuminen neuvostossa. Viimeksi mainitusta seikasta todettakoon, että viittaus perustuslakisopimusluonnoksen 322 artiklaan osoittaa vähintäänkin kiistatta, että neuvostossa oli poliittinen yhteisymmärrys asian edistämisestä.
Nyt meillä on palveluja sisämarkkinoilla koskeva direktiiviehdotus, joka kattaa osittain yleistä taloudellista etua koskevat palvelut. Kyseessä on direktiivi, joka monien asiantuntijoiden mukaan ei estä lukuisia kanteita Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle ja joka – näin meidän on aihetta pelätä – vaikeuttaa entisestään oikeusvarmuuden parantamista koskevan tavoitteen saavuttamista palveluiden sisämarkkinoilla.
Meillä on nyt myös, kuten monet kollegat ovat korostaneet, Euroopan parlamentin päätöslauselma, josta äänestetään huomenna ja jossa ei itse asiassa mennä yhtä pitkälle kuin vuosien 2001 ja 2004 päätöslauselmissa. Tämän vuoksi olemme sisällyttäneet siihen useita tarkistuksia asioiden selventämiseksi.
Todellista poliittista edistymistä on nähdäkseni kuitenkin se, että Euroopan parlamentin sosialidemokraattisen ryhmän, joka käytti puitedirektiiviehdotuksen laadinnassa oikeusasiantuntijoita, lisäksi myös Euroopan ammatillinen yhteisjärjestö EAY on esittänyt ehdotuksensa tekstiksi. Myös monet muut järjestöt – tarkoitan esimerkiksi yleishyödyllisten palvelujen yleiseurooppalaista järjestöä CELSIGiä, joka tuntee nämä asiat perusteellisesti – ovat laatineet lainsäädännön luonteisia ehdotuksia, ja kaikissa niissä todetaan, ettei puitedirektiiviehdotus ole mahdoton ja että sen on lisäksi oltava yhdenmukainen alustavassa puheenvuorossa mainitsemienne neljän periaatteen kanssa.
Arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, tämän vuoksi pyydämme teitä nykyisen perustamissopimuksen 192 artiklan perusteella etenemään selkeästi. Älkää tyytykö vastaamaan meille muutaman kuukauden kuluttua jälleen yhdellä keskusteluasiakirjalla ja uudella valkoisella kirjalla.
Lopuksi haluan puhua hieman poliittisemmasta asiasta. Minusta meidän ei pidä aliarvioida lukuisten kansalaisten aitoa tai kuviteltua huolta, kun he kokevat, että yhteisön tasolla on olemassa ilmeinen epätasapaino toisaalta yleisiltä säännöksiltään laaja-alaisen kilpailulainsäädännön täytäntöönpanon ja toisaalta yleishyödyllisten palvelujen turvaamisen välillä. Arvoisa puhemies, kuten myös kollegat ovat todenneet, puitedirektiivin merkitys neuvostolle ja Euroopan parlamentille on siinä, että se antaa niille mahdollisuuden näyttää komissiolle ja viime kädessä myös yhteisöjen tuomioistuimelle, minkälaisia yleisiä säännöksiä ne haluavat yhteisön yleishyödyllisistä palveluista. Katson, että koko tässä keskustelussa on poliittisesti kyse juuri tästä. Vaikka toivoisinkin poliittisen enemmistön olevan toisenlainen, se on tällä hetkellä sellainen kuin on. 
Sahra Wagenknecht (GUE/NGL ),
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, karkea ja harkitsematon sääntelyn purkaminen on ollut nyt kymmenen vuoden ajan vallalla yhteisössä, ja keskeiset palvelut, kuten energiantuotanto ja suuri osa liikenteen alasta, puhumattakaan koulutuksesta, terveydenhuollosta, asuntotuotannosta ja sairaaloista, on alistettu markkinoiden ja tuottavuuden säännöille. Tämä on tapahtunut osittain Brysselin sääntelyn purkamista koskevan lainsäädännön turvin, osin EYTI:n painostuksen alla ja osin uusliberalististen hallitusten aloitteesta. Väitettiin, että näin syntyy lisää työpaikkoja, että kilpailu tuo mukanaan matalammat kuluttajahinnat ja kannustaa yksityisiä sijoittajia liikuttamaan rahojaan tehokkaammin. Viime vuosikymmenen sääntelyn purkaminen on itsessään osoittanut, kuinka virheellisiä nämä uusliberalistiset väitteet ovat. Yksistään energia- ja postialoilta on pyyhkäisty pois satoja tuhansia työpaikkoja, ja ne, joilla edelleen on työpaikka, työskentelevät yleensä entistä huonommissa oloissa. Voitte riemuita siitä ja kutsua sitä lisääntyneeksi tehokkuudeksi tai kutsua sitä sen oikealla nimellä – pakottamiseksi ja hyväksikäytöksi. Kuluttajat ovat harvoin hyötyneet hintojen laskusta. Esimerkiksi Saksassa sähkö ei ole koskaan ollut näin kallista.
Se, että sosialidemokraatti Rapkayn mietinnössä tätä kutsutaan menestykseksi ja kehotetaan yhä uusien alojen sääntelyn purkamiseen, todistaa tietämättömyydestä aiemmista kokemuksista sekä vastuuttomasta asenteesta niitä kohtaan, jotka ovat kärsineet seurauksista.
Ne, jotka vaativat yleishyödyllisten palvelujen alistamista sisämarkkinoiden säännöille, pyrkivät tekemään terveydestä, koulutuksesta ja liikkuvuudesta kauppatavaraa, johon vain rikkailla on varaa. Kapitalistiset markkinat eivät nimittäin niinkään vastaa kysyntään vaan vastaavat niiden vaatimuksiin, joilla on myös varaa maksaa, koska se on ainoa keino saada voittoa. Se voi olla rikkaiden ja suuryritysten unelma Euroopasta, mutta vasemmisto haaveilee muista asioista, ja yhdessä yhteisön sosiaalisten liikkeiden kanssa me jatkamme tämänkaltaisen esteettömän kapitalismin vastustamista. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, minun lapsuudenkodissani ei ollut tieteellisiä teoksia. Perheeseeni kuului maanviljelijöitä ja käsityöläisiä. Valtion koulun pätevät opettajat ja hyvin varustetun kirjaston ilmaiset lainat avasivat minulle kirjojen maailman. Tässä mietinnössä kirjaston kirjalainoja, koulutusta, päivähoitoa, sairaanhoitoa, vettä, turvallisuutta, sairaalahoitoa ja hyvinvointia kutsutaan "yleishyödyllisiksi palveluiksi" erotuksena erityisistä "yleistä taloudellista etua koskevista palveluista", kuten esimerkiksi kampaajalla käynnistä tai omakotitalon ostamisesta. Hampaat, silmälasit ja henkilökohtainen hoito ovat jossain välimaastossa. Yhteisöjen tuomioistuin on lukuisissa tuomioissaan luonut monille palveluille sisämarkkinat. Kansanvallan ytimessä on kuitenkin ajatus, ettei mielipidettä osoiteta pelkästään lompakolla, kuten markkinoilla, vaan että yhteiskunnan palvelut valitaan äänestämällä. Haluammeko yksityissairaaloita ja kalliita hoitolaskuja? Haluammeko kirjastojen lainat maksullisiksi? Olisiko julkisen liikenteen hintoja laskettava? Olisiko mummot pestävä päivittäin hoitokodeissaan? Olisiko lapsista huolehdittava halvemmissa päiväkodeissa vai onko heidän opetuksensa annettava koulutettujen opettajien vastuulle? Kesäkuun lista kannattaa tavaroiden ja palvelujen sisämarkkinoita ja vastustaa kansallista syrjintää, mutta haluamme myös antaa jokaisen jäsenvaltion äänestäjille mahdollisuuden määrittää markkinoiden ja yhteiskunnan väliset rajat sekä laadun ja palvelun taso ja kuluttajien oikeudet.
Haluamme myös turvata tanskalaisen sopimusmallin, jossa palkoista ja työehdoista sovitaan sopimuksin ja jossa niitä noudatetaan, sekä yhteiskuntamallimme, jonka mukaan maksamme paljon veroja taataksemme kaikille sosiaaliset kansalaisoikeudet. Tässä tapauksessa kansanvallan on voitava valvoa markkinoita, jotta yleishyödyllisiä palveluita on saatavilla myös niille, jotka eivät syntyneet hopealusikka suussaan. Haluamme voida laulaa yhdessä Grundtvigin kanssa "niin pitkälle olemme hyvinvoinnissa päässeet, että harvoilla on liian paljon ja vielä harvemmilla liian vähän". 
Leopold Józef Rutowicz (NI ).
   – Arvoisa puhemies, yleishyödyllisiä palveluja koskeva komission valkoinen kirja on varmasti tarpeen yhteismarkkinoiden luomiseksi. Tulevaisuudessa nämä palvelut ja tapa, jolla niitä tarjotaan, on määritettävä tarkemmin. Meidän on pidettävä mielessä, että tällä hetkellä näiden palvelujen tarjoaminen perustuu pitkälti yksittäisten valtioiden ja kansallisen lainsäädännön ratkaisuihin. Voimme sisällyttää nämä palvelut yhteisiin yhteisön säädöksiin vain, jos parannamme Euroopan unionin palvelujärjestelmää. Lisätoimilla on tarkennettava yleishyödyllisten palvelujen oikeudellinen asema sekä kuluttajien etujen suojaamistoimenpiteet.
Jäsen Rapkayn mietinnössä, josta kiitän häntä, kuvataan selkeästi nykyinen oikeudellinen tilanne sekä lisätoimien ulottuvuus. Meidän on hyödynnettävä tätä mietintöä. 
Alexander Radwan (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, keskustelemme tänään hyvin laajasta alasta. Jäsen Schulz halusi muistuttaa meitä kunnallisista hautausmaista, mutta kunnalliset organisaatiot voivat olla myös merkittävien yritysten kokoisia – näin laaja on skaala, ja onkin kysyttävä, ovatko näin suuret rakenteet aina perusteltuja.
Miksi me kuitenkaan edes keskustelemme tästä? Syy on se, että haluamme tasapainottaa markkinasääntöjen ja toisaalta toissijaisuusperiaatteen välistä suhdetta. Tämä voi todella olla hankala asia, eikä lopputulos ole aina täsmällinen. Kannatan voimakkaasti toissijaisuusperiaatetta, paikallisia sääntöjä, mutta standardoitu määritelmä jopa 27 jäsenvaltion yhteisössä olisi varsinainen standardisotku, joka tekisi tyhjäksi tämän päivän päätöksen, ja sitä vastustan. Euroopan unionin on aina kysyttävä itseltään, mitä lisäarvoa toimet yhteisön tasolla tuovat ja kuinka ne hyödyttävät kansalaisia. Miksi me sitten näemme niin paljon vaivaa keskustellaksemme puitedirektiivistä, kun esittelijä itsekin sanoo, ettei mietinnössä vaadita sellaista tällä alalla? Vaikutelma, joka minulle syntyy eräistä puhujista, on se, että he pyrkivät nimenomaan käyttämään tätä keskustelua keinona luoda kilpailusta vapaita aloja, joihin sovelletaan poikkeusta palveludirektiivistä. Markkinasääntöjen kumoamisen lisäksi on vaarana, että päädymme yhteisön standardiin yleishyödyllisten palvelujen käsitteestä. Eurooppa on aivan liian heterogeeninen, jotta tämä voisi olla tavoitteemme.
Kansalaiset, kunnat ja paikallisviranomaiset tarvitsevat kuitenkin oikeusvarmuutta. He haluavat tietää, mikä on mahdollista ja mikä ei, ja juuri tältä osin sekaannuksia on paljon. Esimerkiksi käy syntymäkaupunkini München. Siellä yhdistetään parhaillaan neljää suurta sairaalaa yhdeksi yhtiöksi, eikä kukaan tiedä, mitä komissiolle on toimitettava ja mitä ei. Tässä asiassa komission on tehtävä yhteistyötä parlamentin kanssa, sillä on hyvin ärsyttävää, ainakin minun ryhmäni mielestä, että komissio pitää edelleen itsellään luvananto-oikeuden, ikään kuin se voisi aina tehdä oikeaksi katsomiaan päätöksiä kuulematta äänestäjiä tai näiden edustajia tavalla, johon näillä on oikeus. Viimeksi mainitun asian kannalta on ratkaisevaa – ja tässä keskustelut parlamentissa ovat itse asiassa kovin myöhässä – että kansalaiset ymmärtävät, millä tavalla toimemme ovat heidän edukseen. Erityisesti tällä alalla se ei aina ole kansalaisille selvää, ja tekemisemme täällä mielletään kovin eri tavoin. Tällä alalla viestintästrategiasta voisi olla hyötyä. 
Robert Goebbels (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 5 artiklassa todetaan seuraavaa: "Yhteisön toiminnassa ei saada ylittää sitä, mikä on tarpeen tämän sopimuksen tavoitteiden saavuttamiseksi". Tätä kutsutaan toissijaisuusperiaatteeksi, jonka merkitystä puheenjohtaja Barroso juuri korosti.
On aivan selvää, että sosiaalista koheesiota koskeva yhteinen tavoite edellyttää erityisesti jatkuvaa poliittista toimintaa, jos laadukkaita julkisia palveluja on määrä tarjota kaikille kansalaisille. Kansalaisia lähimpänä ovat kunnanvaltuustot ja paikallisviranomaiset. Kunnanvaltuutetut ovat parhaassa asemassa arvioimaan tarvittavia palveluja kansalaisten, ja erityisesti heistä heikoimpien, hyvinvoinnin takaamiseksi.
On loogista, ettei unioni ei ole vuosikymmeniin puuttunut näihin julkisiin palveluihin. Suurten sisämarkkinoiden täytäntöönpanon yhteydessä on kuitenkin ilmennyt yhä uusia tapauksia, joissa yksityiset kilpailijat ovat haastaneet kaupunkeja ja paikallisviranomaisia oikeuteen. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomiot eivät aina ole olleet miellyttäviä, ja toisinaan ne ovat jopa ristiriitaisia. Tuomioistuimen puolustukseksi on todettava, ettei julkisen palvelun käsitettä ole helppo määrittää.
Kaikkiaan 25 jäsenvaltion kansalliset käytännöt poikkeavat toisistaan merkittävästi. Komission puheenjohtaja Barroso korosti juuri tarvetta kunnioittaa moninaisia kansallisia, alueellisia ja paikallisia olosuhteita. Tämän vuoksi Euroopan parlamentin sosialidemokraattinen ryhmä on taistellut vuosia saadakseen aikaan selkeän oikeuskehyksen, joka antaa yleishyödyllisten palvelujen kukoistaa.
Tätä Euroopan parlamentin sosialidemokraattinen ryhmä haluaa. Haluamme suurimman mahdollisen varmuuden kaikille yleishyödyllisten palvelujen tarjoajille. Luxemburgin tuomareiden ei pidä ryhtyä välittäjiksi tarjottavien julkisten palvelujen laadun alalla. Komission puheenjohtajan Barroson mukaan nämä palvelut vastaavat seitsemää prosenttia yhteisön BKT:sta ja viittä prosenttia työpaikoista, mikä riittää kuvaamaan niiden tehokkuutta. Äänestäjien, kansalaisten, on päätettävä haluamistaan yleisistä palveluista. Entinen komission jäsen lordi Cockfield, joka yhdessä puheenjohtaja Jacques Delorsin kanssa oli yksi sisämarkkinoiden arkkitehdeista, toisti mielellään: 
"komission on autettava hallituksia säästämään veronmaksajien rahoja". 
 Hän oli väärässä. Ei ole komission tehtävä päättää, kuinka julkiset varat käytetään, sillä se on viime kädessä veronmaksajien päätös. Riippumattomien äänestäjien on pääteltävä, käyttääkö paikallisviranomainen tai alue heidän rahansa viisaasti. Sitä kutsutaan demokratiaksi.
Hillittömiin vapaisiin markkinoihin uskovat väittävät, että perussopimukset velvoittavat komission kieltämään kilpailua häiritsevän julkisen tuen, mutta perustamissopimuksen 87 artiklassa määrätään selvästi, että tuki on kiellettyä ainoastaan "siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan". On vaikea ymmärtää, kuinka julkisten viranomaisten paikallisesti tarjoamat julkiset palvelut vääristäisivät jäsenvaltioiden välistä kauppaa.
Arvoisa komission puheenjohtaja, olette juuri ilmoittanut, että saamme tiedonannon ennen vuoden loppua. Olen samaa mieltä Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmää edustavan kollegani Langenin kanssa siitä, että meillä on liikaa hyvin kirjoitettuja tekstejä, joista kuitenkin puuttuu todellinen poliittinen merkitys. Arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, olkaa niin hyvä ja esittäkää meille lainsäädäntöehdotus tai niin monta ehdotusta kuin haluatte, mutta antakaa lopulta parlamentin tehdä tehtävänsä toisena lainsäädäntöelimenä alalla, joka omien sanojenne mukaan muodostaa eurooppalaisen sosiaalimallin ytimen. 
Danutė Budreikaitė (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, keskustelemme tänään yleishyödyllisistä palveluista laaditusta valkoisesta kirjasta, jonka Euroopan komissio antoi yli kaksi vuotta sitten. On valitettavaa, että palvelumarkkinoiden vapauttaminen on tähän mennessä ollut täysin riittämätöntä. Valkoisessa kirjassa annetaan vain hyvin abstrakti määritelmä yleishyödyllisistä palveluista ja yleistä taloudellista etua koskevista palveluista. Julkisten palvelujen käsitettä ei ole määritetty lainkaan, eikä sitä siis käytetä valkoisessa kirjassa, jossa sen sijaan viitataan "julkisen palvelun velvoitteisiin", jotka koskevat lentoliikennettä, rautatie- ja maantieliikennettä sekä energia-alaa, jotka kuvataan myös yleistä taloudellista etua koskeviksi palveluiksi. On siis vaikea käsittää, mistä itse asiassa puhumme, vaikka valkoiselta kirjalta odotettu pääasiallinen tulos oli lainsäädäntöehdotus palvelujen vapaan liikkuvuuden, EU:n sisämarkkinoiden yhden merkittävimmän vapauden, sääntelemiseksi ja valvonnan mahdollistamiseksi.
Yleishyödyllisiä palveluja koskeva tilanne on tiiviisti yhteydessä palveludirektiiviin, jolla oli alun perin määrä säännellä taloudellisia ja yleishyödyllisiä palveluja, joka nykyisine lukuisine poikkeuksineen ei koske liikenne- ja postipalveluita ja jossa alkuperäperiaatetta ei sovelleta sähköön, kaasuun ja vesihuoltoon. Näin suurinta osaa EU:n palveluista ei juurikaan voida katsoa yhteensopiviksi sisämarkkinaperiaatteiden, kilpailukyvyn, kuluttajien edustamisen ja palvelujen vapaan liikkuvuuden kanssa. Markkinoita koskeva protektionismi sekä heikentää talouden kilpailukykyä että estää parhaillaan ja jatkossakin laadultaan asianmukaisten palvelujen tarjoamisen kuluttajille oikeaan aikaan. Tämä käy selväksi matkustettaessa Euroopan unionin jäsenvaltioissa.
Mitä tulee yleishyödyllisiin palveluihin, ensisijainen tehtävä on niiden määrittäminen selkeästi; tällä vältetään yksittäisten jäsenvaltioiden "vapaat tulkinnat" markkinoidensa suojaamiseksi. On laadittava näitä palveluja koskevaa lainsäädäntöä, jossa otetaan asianmukaisesti huomioon toissijaisuusperiaate ja palvelumarkkinoiden avaaminen kilpailulle jokaisen jäsenvaltion kansalaisten eduksi sekä EU:n kilpailukyvyn edistämiseksi. Olen samaa mieltä siitä, että alueellisella paikallishallinnolla on merkittävä asema palvelujen tarjoamisessa. Tällä kuitenkin peitellään usein markkinoita koskevaa protektionismia, vaikka palvelut ovat periaatteessa merkittävää liiketoimintaa. 
Elisabeth Schroedter (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, yleishyödylliset palvelut ovat eurooppalaisen sosiaalimallin ydin. Komission puheenjohtaja Barroso kyllä totesi tämän ensimmäisessä lauseessaan, mutta hän jatkoi samaan hengenvetoon ylistämällä markkinoiden tehokkuutta – solidaarisuuden, yhtäläisen saatavuuden tai perusoikeuksien sijaan – tällaisten palvelujen ensisijaisena vaikuttimena.
Kansalaiset kuitenkin odottavat Euroopan unionilta varmuutta siitä, että heidän elääkseen tarvitsemansa palvelut tarjotaan kaikille taattuina perusoikeuksina, toisin sanoen riippumatta sosiaalisesta asemasta tai asuinpaikasta. Voimme saavuttaa kansalaisten luottamuksen vain, jos yleishyödylliset palvelut suojataan sellaisenaan markkinoiden eduilta ja pidetään niistä erillään. Minun on kerrottava puheenjohtaja Barrosolle, että jos hän yrittää yhdistää toisiinsa julkiset palvelut ja markkinoiden tehokkuuden, hän päätyy purkamaan eurooppalaisen sosiaalimallin ytimen. Arvoisa puheenjohtaja Barroso, voitte iloita parlamentin pyynnöistä, jotka koskevat alakohtaista lähestymistapaa, sillä se antaisi teille kaiken tarvitsemanne vallan peruspalvelujen sääntelyn purkamiseksi, mutta tiedonannossanne annetuista viimeisimmistä esimerkeistä käy täysin selväksi, että näin perustavaa laatua olevat sosiaalipalvelut määritetään taloudelliseksi toiminnaksi, joten te vain tulkitsette uudestaan yhteisöjen tuomioistuimen tuomioissaan antamia määritelmiä.
Terveydenhoitopalveluja koskeva ehdotuksenne, jossa potilaiden liikkuvuus katsotaan tärkeämmäksi kuin perushoito, puhuu puolestaan. Se osoittaa, kuinka kuvitteellinen on usko, että markkinat voivat taata perusoikeudet. Ainoa tapa turvata yleishyödylliset palvelut on selkeä puitedirektiivi, jossa yhteisön kilpailulainsäädännön sääntöjä ei sovelleta peruspalveluihin. Nämä ovat luonnollisesti palveluja, joille on voitava myöntää valtiontukea. Tuilla taataan peruspalvelut, eikä markkinoiden tarpeita saada niiden yhteydessä katsoa ensisijaisiksi. Luonteeltaan taloudelliset yleishyödylliset palvelut voivat myös täyttää perustarpeita, ja myös niiden saatavuuden on oltava etusijalla markkinoiden etuihin nähden.
Tästä seuraa, että tällaisen puitedirektiivin on edettävä samaan suuntaan palveludirektiivin kanssa juuri suojelun takaamiseksi. Nykytilanteessa tämä on ainoa tapa löytää ratkaisu, sillä palveludirektiivin ansiosta palvelut ovat jo markkinoiden armolla, joten tämä on oikeiston järjestämä fiktiivinen keskustelu. Oikeistossa uskotaan, että voidaan tarkastella vain menneisyyttä ja että asia ratkaistaan joko alakohtaisella lähestymistavalla tai luopumalla kokonaan Euroopan laajuisesta määritelmästä. 
Kartika Tamara Liotard (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, me uumoilimme voittoa, kun yleishyödylliset palvelut jätettiin ristiriitaisen palveludirektiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Julkisen sektorin oli määrä jäädä turvaan Bolkesteinin direktiiviltä, mutta kyseessä oli kenties vain Pyrrhoksen voitto. Itse asiassa yleishyödylliset palvelut määritetään vasta nyt. Kun tällainen palveluja koskeva direktiivi moukaroidaan läpi, on ratkaistava, mikä kuuluu markkinoiden alaan ja mikä ei. Ennen kaikkea on kyse siitä, kuka on parhaassa asemassa tästä päättämiseksi.
Aiomme taistella kynsin ja hampain yleishyödyllisyyttä koskevan tulkintamme puolesta vapauttamista ja markkinavoimia vastaan koulutuksen, terveydenhoidon ja kulttuurin kaltaisilla aloilla: meillä on niistä kokemusta ja olemme saaneet niistä tarpeeksemme! Kun vapautetaan aloja, jotka tarkkaan ottaen eivät kuulu markkinoille vaan yhteiskunnalle, yhteisö vaikuttaa meistä ahneelta pieneltä porsaalta, joka aina mahdollisuuden tarjoutuessa tarttuu siihen kaikin voimin.
Tämä on jo osoittautunut todeksi komission uudessa hyökkäyksessä hoitoa vastaan. Mielestämme tästä direktiivistä tulee ennen kaikkea kansalaisille, oppilaille, potilaille ja kuluttajille väline jatkuvaa vapauttamista ajavan pikku porsasunionin vastustamiseksi. Direktiivissä on todettava se, että jäsenvaltioiden ja niiden kansalaisten on määritettävä, mitä yleishyödylliset palvelut ovat, sillä näin politiikka on lähempänä kansalaisia, niin kuin sen kuuluukin. 
Johannes Blokland (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, 1800-luvulla hallitukset ottivat itselleen tehtäviä, jotka eivät alun perin kuuluneet niiden toimivaltaan, kuten koulutuksen, terveydenhuollon ja työaikojen sääntelyn. Se oli tarpeen, koska markkinat eivät siihen kyenneet, ja se on edelleen tarpeen, jos markkinat eivät siihen kykene.
Yleishyödyllisten palvelujen ja yleistä taloudellista etua koskevien palvelujen välinen ero on teoreettinen. Eron tekemisen tarkoituksena onkin tehdä palveluista julkisia ja rajoittaa hallitusten puuttumista asiaan. Hallitusten toimivallan rajoittaminen on suositeltava tavoite aloilla, joilla kansalaisten voidaan olettaa osoittavan riippumattomuutta ja vastuullisuutta. Eron tekemisen ei kuitenkaan pidä merkitä yleisen saatavuuden rajoittamista.
Tämän vuoksi kehotan varovaisuuteen yleistä taloudellista hyötyä koskevien palvelujen avaamisessa markkinoille. Yhteiskunta tarvitsee hallintoa, joka kohtelee oikeudenmukaisesti heikkoja ja takaa pääsyn jokapäiväisessä elämässä tarvittaviin palveluihin. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, minusta me antaudumme tässä keskustelussa liialliselle varjonyrkkeilylle emmekä kunnioita riittävästi lainsäädäntöä ja kansalaisia.
Ottakaamme oma lainsäädäntömme vakavasti. Perustuslakisopimuksen mukaan Euroopan unioni on erilaisuudessaan yhtenäinen, ja yksi tämän erilaisuuden ilmentymä on nähtävissä siinä, kuinka moninaisia yleishyödylliset palvelut ovat. Olemme yhdentyneet sisämarkkinoilla, joten älkäämme antako erilaisuuden ja yhtenäismarkkinoiden olla keskenään ristiriidassa.
Toiseksi, koska emme koe markkinoita itsessään tavoitteeksi, kannatamme sosiaalista markkinataloutta. Markkinoilla on kestävyyttä ja omaa sosiaalista vastuuta: niiden varsinaisten rajojen määrittämisestä päättävät ne, joilla on poliittista vastuuta. Kun markkinat eivät voi toteuttaa kaikkea sitä, mitä yhteinen hyvä edellyttää, tai taata sen toteuttamista, yleishyödyllisten palvelujen on voitava tehdä osansa. Ne eivät toimi markkinoiden vastaisesti, vaan monet yleishyödylliset järjestöt kilpailevat keskenään ja noudattavat markkinaehtoja.
Kolmanneksi vakuutamme uskoamme toissijaisuusperiaatteeseen. Toissijaisuusperiaate ei todellakaan ole Euroopan unionia vastaan, se on olennainen osa sen mallia. Yleishyödyllisiä palveluja ei ole sisällytetty palveludirektiiviin, koska niiden määrittäminen on toissijaisuusperiaatteen mukaisesti annettu tehtäväksi toisille, ja nyt keskustelemme siitä, onko tämä asia ratkaistavissa äänestämällä puitedirektiivin puolesta tai sitä vastaan. Kannatamme sosiaaliturvan, toimitusvarmuuden ja laadun takaamista kansalaisille edulliseen hintaan. Poliittisten päätösten tekijöiden on kannettava vastuu markkinoiden ja yksityisen sektorin välisistä suhteista, sillä näiden välille tarvitaan uutta kumppanuutta, joka ilmenee yleishyödyllisinä palveluina. 
Bernadette Vergnaud (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, haluan esittää kunnioitukseni esittelijämme Rapkayn tekemälle työlle, joka on auttanut käynnistämään uudelleen keskustelun yleishyödyllisistä palveluista. Kannatan täysin hänen ehdotuksiaan aiempaa laajemman oikeusvarmuuden aikaansaamiseksi yleishyödyllisten sosiaalipalvelujen alalla. Kannatan myös ehdotuksia, jotka koskevat korkealaatuisten palvelujen tarjoamista kaikkialla EU:ssa optimaaliseen hintaan niin, että kunnioitetaan yhteiskunnallista tasapainoa ja taataan kestävä toimitusvarmuus.
Suhtaudun kuitenkin epäilevämmin siihen, että komissiota pyydetään selventämään kilpailua koskevien sääntöjen soveltamista julkisiin palveluihin. Komission puheenjohtaja Barroso, jota haluan kiittää tähän keskusteluun osallistumisesta, on juuri vahvistanut meille edun, jonka kilpailusta oletetaan koituvan kuluttajille.
Kuten esittelijä korostaa, koska julkisilla palveluilla ei ole selkeää oikeudellista kehystä, niiden rahoitus ja hallinto ovat riippuvaisia epävarmoista olosuhteista, joita komissio ja yhteisöjen tuomioistuin vuoroin tarjoavat. Nämä toimielimet kuitenkin kääntävät takkinsa mielensä mukaan ja toimivat sekä tuomio-, lainsäädäntö- että toimeenpanovallan käyttäjinä.
Vähintään 15 vuoden ajan parlamentti on kehottanut komissiota laatimaan lainsäädäntöä. Mitä olemme saavuttaneet? Komissio ehdottaa vaihtoehdoiksi yksinkertaista tiedonantoa näiden palvelujen oikeusvarmuuden vahvistamisesta sekä useita alakohtaisia direktiivejä.
Minä kannatan puitedirektiiviä: oikeudellista kehystä, jolla yleishyödyllisille palveluille annetaan myönteinen eikä pelkästään erivapauksiin perustuva asema, jota markkinoiden kilpailusääntöjen on sitten kunnioitettava. Koulutuksen, terveydenhoidon ja vesihuollon kaltaisia keskeisiä aloja ei pidä vapauttaa, ja erilaiset olosuhteet on hyväksyttävä silloin, kun sosiaaliset, taloudelliset ja ympäristöä koskevat huolet liittyvät toisiinsa.
Yleishyödylliset palvelut vahvistavat kansalaisten tunnetta siitä, että he kuuluvat Euroopan unioniin. Ne ovat solidaarisuuden keskeinen osatekijä, ja niillä on asemansa sosiaalisia oikeuksia tavoiteltaessa. En halua sellaista EU:ta, jossa eurooppalainen malli perustuu yksinomaan jäsenvaltioiden väliseen vero- ja sosiaalialan kilpailuun. Toivon puitedirektiivin vievän yhteisön pelkkien markkinoiden yläpuolelle, kohti yhteiskuntaa, jossa kaikki julkiset palvelut taataan sosiaalisen ja alueellisen koheesion keskeisinä tekijöinä. 
Ian Hudghton (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, ennen valintaani Euroopan parlamenttiin johdin skotlantilaista paikallisviranomaista, joka oli, luvalla sanoen, hyvin menestyksekäs. Se oli hintansa arvoinen ja täytti Angusin kreivikunnan julkisten palvelujen tarjontaa koskevat tavoitteet.
Paikallisen itsehallinto-oikeuden puolustaminen oli tuolloin ja on edelleen paikallisen hallinnon ensisijainen tavoite. Tämän vuoksi on tärkeää, että lakkautamme epävarmuuden mahdollisilla uusilla EU:n aloitteilla. Emme voi tyytyä epämääräisiin sanamuotoihin merkittävien julkisten palvelujen yhteydessä. Älkäämme puuttuko millään tavoin paikallisen itsehallinnon periaatteeseen. Tehkäämme selvä ero yksityisyrittämisen, johon sovelletaan EU:n kilpailulainsäädäntöä, ja julkisten palvelujen välillä. Julkiset palvelut ovat luonteeltaan paikallisia, niitä tarjotaan yhteisen hyvän eteen, niillä on vain vähän – jos ollenkaan – rajat ylittäviä vaikutuksia ja ne on vapautettava EU:n kilpailusäännöistä.
Myös yleishyödyllisiä palveluja koskevien standardien laatimisesta on päätettävä paikallisella tasolla. Jotkut paikallisviranomaiset suhtautuvat epäilevästi uuden EU:n lainsäädännön tarpeeseen. Totean, että jos laaditaan puitedirektiivi, sen on annettava raudanlujat takeet paikallisviranomaisten oikeuksista määrittää, järjestää ja rahoittaa julkiset palvelut parhaaksi katsomallaan tavalla.
Myönnän, että esteiden poistaminen kaupalliselta palvelujen tarjoamiselta tuo yrityksille merkittäviä taloudellisia etuja, mutta älkäämme enää suututtako kansalaisia puuttumalla keskeisten paikallisten julkisten palvelujen tarjontaan tai vaarantamalla sitä. 
Roberto Musacchio (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, jos nyt jokin seikka todistaa eurooppalaisen sosiaalimallin olemassaolosta, kyseessä ovat juuri palvelut, jotka on turvattava, koska ne edustavat kansalaisuuden keskeisiä osatekijöitä. Meitä pyydetään esittämään kantamme siitä, tarvitaanko kaikille eurooppalaisille sopivia yleishyödyllisiä palveluja ja kuinka sellaiset järjestettäisiin.
Bolkesteinin direktiivin seurauksena ilmeni jonkin verran sekaannusta taloudellisten palvelujen ja yleishyödyllisten palvelujen kesken. Meidän on siis nyt selvennettävä, mikä kuuluu toisaalta markkinoille ja mikä toisaalta oikeuksiin. Näin tehdäksemme olemme lukuisissa tarkistuksissa ottaneet mukaan EAY:n esittämät ehdotukset, joiden mukaan kaikkien yleishyödyllisten palvelujen, myös yleistä taloudellista etua koskevien palvelujen eli niiden, joista kansalaiset maksavat suoraan tai epäsuorasti – siis lähes kaikkien – on kuuluttava julkiseen hallinnon alaan ja niille on oltava ominaista yleisyys, saatavuus, keräiltävyys ja laatu. Toisin sanoen niiden on oltava palveluja, ei tuotteita, eli kyse on Euroopasta, ei Pohjois-Amerikasta.
Vetoamme teihin kaikkiin, jotta tukisitte näitä tarkistuksia, jotka ovat ammattiliittojen kannan mukaisia. Pyydämme teitä tukemaan niitä myös sen mahdollisen puitedirektiivin tavoitteen selventämiseksi, toisin sanoen sen ymmärtämiseksi, kuinka yhteisö suhtautuu sosiaalimalliinsa ja mitä se ehdottaa jäsenvaltioilleen yleishyödyllisten palvelujen osalta, olivatpa nämä yleistä taloudellista etua koskevia tai muita palveluita. 
Patrick Louis (IND/DEM ).
   – Arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, arvoisa puhemies, hyvät kollegat, mietinnössä viitataan aivan perustellusti toissijaisuusperiaatteeseen yleishyödyllisiä palveluita koskevana oikeusperustana. Tähän mennessä se on ollut hyvin epämääräisesti määritetty. Olemme edenneet korvaamisperiaatteesta valtuutusperiaatteeseen. Tämän vuoksi yleishyödylliset palvelut voidaan määrittää vain erityispiirteiden ja kansallisten tarpeiden perusteella.
Voimme jälleen kerran vain pahoitella sitä, että Ranskan ja Alankomaiden kansalaisten antamaa täysin selkeää varoitusta ylenkatsotaan. Muistutan, että yleishyödylliset palvelut kuuluvat Euroopan unionin toimivaltaan vain hyvin kiistanalaisesta kilpailun näkökulmasta. Jäsenvaltioiden vapaus määrittää tehtävät, jotka ne aikovat antaa julkisille palveluille kansalaistensa tahdon mukaisesti, vaarantuu nyt vakavasti.
Ei ole sopivaa, että valtiot, joilla ei historiallisesti ole ollut julkisten palvelujen kulttuuria, voisivat estää niitä, joilla on tällainen kulttuuri, ylläpitämästä tarpeellisiksi katsomiaan julkisia palveluja. Jos toissijaisuusperiaatetta kunnioitetaan sen varsinaisessa merkityksessä, on myönnettävä, että yhteiskunnillemme elintärkeät julkiset palvelut on määritettävä, järjestettävä ja niitä on hallinnoitava kansallisella tasolla mahdollisimman lähellä kansalaisia.
Katsomme, että vain voimakas julkinen valta kykenee takaamaan tulevaisuuden, jossa asiaa ei tarkastella pelkästään osakkeiden neljännesvuosittaisena tuottona vaan vuosikymmenten aikajänteellä koulutuksen, terveydenhoidon, liikenteen, energian ja ympäristön aloilla.
Ainoa sääntö, jota tarvitsemme, on riippumattomuus, mikä tarkoittaa sitä, että jokaisen valtion on voitava vapaasti päättää julkisista palveluistaan ja että julkisia palveluja koskeva velvoite on ensisijainen yhteisön kilpailulainsäädäntöön nähden. 
Malcolm Harbour (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluaisin johdattaa tämän keskustelun niihin ihmisiin, jotka, kuten kollegani Karas totesi, ovat tässä yhteydessä tärkeimpiä: julkisia palveluja käyttäviin kansalaisiin. Tiedämme, että monissa tapauksissa julkiset palvelut eivät ole riittävän hyviä eivätkä riittävän tehokkaita ja että niitä tarjotaan aivan liian korkein kustannuksin.
Puheenjohtaja Barroso, jonka läsnäolosta täällä olemme iloisia, esitti merkittävän huomion puhuessaan periaatteestaan edistää hyvälaatuisten julkisten palvelujen tarjoamista. Hän mainitsi sen ratkaisevan tekijän, että tekniikka antaa nyt mahdollisuuden muokata näitä palveluja sekä tukea uusia organisaatiomalleja ja palvelujen tarjoamista. Näistä asioista meidän pitäisi puhua. Meidän olisi pohdittava sitä moninaisuutta, jossa hyödynnetään parasta tietämystä, parasta teknologiaa, parhaita ihmisiä ja parhaita johtajia näiden palvelujen tarjoamisessa.
Keskustelu, jota täällä on käyty, varsinkin tuolta puolelta salia, on koskenut lähinnä organisaatiomalleja ja protektionismia. Nyt kun palveludirektiivi on jo olemassa, kiitos meidän ponnistelujemme, lisää tietämystä voidaan vapauttaa palvelujen tarjoamiseen. Valiokuntamme viime kuulemistilaisuuden perusteella meillä on työtä tehtävänä julkisten hankintojen alalla. Työtä on tehtävänä myös kilpailulainsäädännön alalla. Jos nämä näkökohdat sisältyvät puheenjohtaja Barroson ajatukseen vahvistamisesta, hyvä niin. Emme kuitenkaan halua tällaista direktiiviä, paljasta poliittista direktiiviä. He paljastivat korttinsa puheenvuoroissaan. Jäsen Schroedter totesi direktiivin suojelevan vapauttamista vastaan. Juuri tästä on kyse, arvoisa puheenjohtaja Barroso! Älkää lähtekö tähän mukaan. Kertokaa meille tänään, että poistatte direktiivin esityslistaltanne. Olen kysynyt valiokunnassamme, mitä kansalaisten ongelmia direktiivillä on määrä ratkaista, mutta en ole saanut vastausta. Kun vasemmisto antaa meille kattavan analyysin näistä ongelmista, me suostumme tarkastelemaan asiaa, mutta meillä on tänään paljon tärkeämpiä asioita tehtävänämme kuin keskustelu heidän poliittisesta julistuksestaan.
Ieke van den Burg (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, PSE-ryhmän talous- ja raha-asioiden valiokuntaan kuuluvien jäsenten koordinaattorina pyysin saada olla viimeinen PSE-ryhmän puheenvuoron käyttäjä, juuri torjuakseni joitakin tässä keskustelussa ilmenneitä ennakkoluuloja ja väärinkäsityksiä. Toivon voivani poistaa joitakin väärinkäsityksiä.
Aluksi haluan kiittää puheenjohtaja Barrosoa hänen puheenvuorostaan ja todeta, että me ymmärrämme PSE-ryhmässä hänen neljä periaatettaan sekä hänen näkemyksensä, jonka mukaan on välttämätöntä parantaa oikeusvarmuutta palveluntarjoajien, olivatpa nämä sitten julkisia tai yksityisiä toimijoita tai jotain siltä väliltä, jäsenvaltioiden sekä hajautetun julkishallinnon ja kansalaisten osalta. Kuten jäsen Harbour aivan oikein totesi, tämä on ratkaisevan tärkeä seikka.
Minusta puheenjohtaja Barroso on tulkinnut oikein jäsen Rapkayn talous- ja raha-asioiden valiokunnan puolesta laatimaa mietintöä, jota suuri enemmistö kannatti valiokunnassa. Emme ole ilmaisseet kantaamme minkään erityisen oikeusvälineen puolesta, mutta olemme tehneet selväksi, että tarvitaan lainsäädäntöaloitteita ja että ne edellyttävät täysimääräistä poliittista päätöksentekoprosessia, johon myös parlamentti ja neuvosto voivat osallistua täysimääräisesti. Yhteispäätösmenettely on oikea tapa käsitellä näitä poliittisia seikkoja. Tämä on mietinnön viesti. Mietinnössä ei esitetä, että tarvitaan nimenomaan laaja-alainen väline tai pelkästään alakohtaisia välineitä: siinä jätetään vaihtoehdot avoimiksi ja todetaan, että molempia menetelmiä voidaan soveltaa myös rinnakkain.
Keskustelussa on käynyt selvästi ilmi, että näkemykset poikkeavat toisistaan, mutta myös se, että esittämiimme vaihtoehtoihin ja etuoikeuksiin kohdistuu paljon ennakkoluuloja. Toimin poliittisessa ryhmässäni tekstin laatineiden oikeudellisten asiantuntijoiden ryhmän puheenjohtajana. Valitettavasti minulla on käsitys, että monet eivät ole lukeneet tekstiä, sillä jos jäsen Harbour olisi lukenut sen, hän tietäisi, ettei se ole poliittinen kannanotto vaan selkeä pyrkimys sovittaa yhteen markkinoiden ja kilpailun säännöt, toissijaisuusperiaate, jota haluamme soveltaa paikallisviranomaisiin, sekä julkisten palvelujen, yleishyödyllisten palvelujen ja yleistä taloudellista etua koskevien palvelujen laatunäkökohdat ja merkitys yhteisön kansalaisten kannalta. Kyse ei ole ideologiasta, vaan kyse on puhtaasti näiden yhteensovittamisesta. Luonnos on tarkoitettu keskustelua varten, ja toivomme teidän osallistuvan keskusteluun. On kuitenkin komission tehtävä laatia varsinaisia ehdotuksia, minkä jälkeen voimme käydä työhön lainsäädäntömenetelmien ja muotoilujen parissa.
Mietinnöstä toimitettavaa äänestystä varten totean vielä kerran, että päätimme olla eri mieltä siitä, mikä väline olisi suotavin. Nyt molemmilta puolilta, ALDE-ryhmältä sekä Verts/ALE-ryhmältä, on tarkistuksia, joilla pyritään jälleen saamaan aikaan pakotettu päätös paremmuudesta. Minusta tämä ei ole järkevää. Olen täysin samaa mieltä jäsen Thyssenin kanssa siitä, että on viisaampaa pysytellä entisessä sopimuksessa ja jättää tämä asia auki. Päätöksenteko kuuluu komissiolle, ja jos jokin näistä tarkistuksista hyväksytään, ainoa seuraus on, että koko mietintö kaatuu. Se olisi harmillista, sillä kuten kaikki ovat todenneet, jäsen Rapkay sekä talous- ja raha-asioiden valiokunta ovat laatineet hyvän mietinnön. 
Jiří Maštálka (GUE/NGL ).
   – Kiitän jäsen Rapkayta hänen mietinnöstään. Minun on sanottava, että luettuani paljon aihetta koskevia yksityiskohtia ja seurattuani tätä pitkähköä keskustelua kannatan voimakkaasti ajatusta yleishyödyllisiä palveluja koskevasta yleisestä direktiivistä. Kannatan sellaisen direktiivin laatimista, jolla taataan yleishyödylliset palvelut yhtenä eurooppalaisen sosiaalimallin pääpilareista. Direktiivillä on määrä saada aikaan myös oikeusvarmuutta sellaisen oikeusperustan myötä, joka perustuu yleisiin periaatteisiin, kuten yhtäläiseen saatavuuteen, korkealaatuisiin palveluihin, kohtuullisiin kustannuksiin, yleismaailmallisuuteen ja turvallisuuteen. On saatava aikaan tasapaino toisaalta markkinoiden ja toisaalta julkisista palveluista vastaavien julkisten viranomaisten välille. Lisäksi mietintö herättää uusia kysymyksiä. Pystymmekö itse asiassa varmistamaan, että puitedirektiivissä on riittävästi asiasisältöä edellä mainittujen periaatteiden ylläpitämiseksi? Suojaako direktiivi todella yleishyödyllisiä palveluja? 
Karsten Friedrich Hoppenstedt (PPE-DE ).
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, aluksi kiitän esittelijää hyvästä yhteistyöstä talous- ja raha-asioiden valiokunnassa, ja toivon yhteistyön jatkuvan huomiseen. Haluan kiittää myös tavasta, jolla tämän mietinnön merkitystä tulevien kunnallispalvelujen – tai toisin sanoen yleishyödyllisten palvelujen – määrittämisessä on korostettu. Myös keskusteluun käytetty aika osoittaa selvästi asian merkityksellisyyden.
Ne meistä, jotka ovat tehneet vuosikausia työtä paikallis- ja aluepolitiikassa, tietävät, että kansalaisten kannalta politiikka alkaa heidän omalta kotioveltaan, joten toissijaisuusperiaate edellyttää, ettei yhteisöjen oikeuteen hoitaa omia asioitaan ja näin myöskään paikallisviranomaisten toimivaltaan pidä kajota EU:n monimutkaisista rakenteista huolimatta. Tästä seuraa, että kunnallisviranomaisten on oltava keskeisessä asemassa yleishyödyllisiä palveluja määritettäessä ja järjestettäessä. Tähän on sisällytettävä ensisijaisesti se, että pyritään kaikin mahdollisin tavoin tarjoamaan kansalaisille näitä palveluja mahdollisimman kohtuulliseen hintaan. Se merkitsee luonnollisesti myös sitä, että julkiset ja yksityiset palveluntarjoajat saatetaan yhteistyökumppaneiksi.
Meidän on edelleen kehotettava kaikkia osapuolia omaksumaan kanta, jonka mukaan paikallisviranomaisten vähäiseen markkinatoimintaan ei pidä soveltaa kaikkia yhteisön sääntöjä ja säädöksiä, jottei paikallisviranomaisia peloteltaisi ryhtymästä julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksiin, joista on itse asiassa hyötyä kansalaisille. Tarvitaan sellaista oikeusvarmuutta, joka kannustaa kunnallisviranomaisia tuottamaan näitä palveluja luovasti, joka ei ylikuormita heitä byrokratialla ja joka tekee pitkän aikavälin suunnittelusta mahdollista. Luovuus ja oikeusvarmuuteen perustuvat taatut oikeudet, joiden avulla kunnallisviranomaiset voivat jatkaa toimintaansa, voivat olla ratkaisevassa asemassa paikallisen panoksen houkuttelemisessa yhteisön talouskasvuun. 
Corien Wortmann-Kool (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, päätöslauselman tekstissä onnistutaan saamaan aikaan oikea tasapaino toisaalta sen vapauden kannalta, joka jäsenvaltioilla on oltava tulevaisuudessa julkisten toimiensa järjestämisessä ja määrittämisessä, ja toisaalta sisämarkkinasääntöjen noudattamisen kannalta. Yhteisön painopisteen – eikä päätöslauselman teksti jätä tätä mitenkään epäselväksi – on oltava oikeudellisissa täsmennyksissä ja alakohtaisessa lähestymistavassa, kun epäselvyyksistä koituu ongelmia.
Vaadimme oikeusvarmuutta, kunhan se ei haittaa kilpailua ja protektionismia. Vaadimme oikeusvarmuutta myös auttaaksemme paikallis- ja alueviranomaisia, mutta meidän on oltava tietoisia siitä, että juuri nämä paikallisviranomaiset haluavat säilyttää valinnanvapautensa eivätkä halua ylhäältä päin määrättyjä lisäsääntöjä.
Meidän on ennen kaikkea jätettävä tilaa erilaisuudelle ja pidättäydyttävä tätä moninaisuutta latistavasta horisontaalisesta sääntelykehyksestä. Jos yhteisö halutaan pitää taisteluvalmiina, sen on säilytettävä dynaamisuutensa. Arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, arvostan suuresti henkilökohtaista osallistumistanne tähän keskusteluun. Vaadimme teiltä selkeyttä, mutta voitte odottaa samaa meiltä. Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä äänestää tämän vuoksi sosialistien puitelainsäädäntöä vaativaa tarkistusta vastaan.
Jäsen van den Burg mainitsi Euroopan parlamentin sosialidemokraattisen ryhmän aikeisiin kohdistuvat väärinkäsitykset ja ennakkoluulot. Ryhmänne puheenjohtaja Schulz ruokkii kuitenkin itse näitä ennakkoluuloja sanomalla, että meidän on yhteisön tasolla taattava sosiaaliset standardit, laatustandardit ja palvelujen laatu. Mielestäni tässä mennään liian pitkälle, joten äänestän puitelainsäädäntöä vastaan ja sivumennen sanottuna myös horisontaalista sääntelykehystä vastaan. 
Małgorzata Handzlik (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan onnitella esittelijää erinomaisesta mietinnöstä ja kiittää häntä neuvottelu- ja keskusteluvalmiudesta. Esittelijän lähestymistavan ansiosta mietintö on tasapainoinen kompromissi erilaisten poliittisten vaihtoehtojen kesken. Mietintö on merkittävä askel kohti yleishyödyllisten palvelujen oikeudellisen aseman määrittämistä.
On korostettava, että Euroopan unionin lainsäädännön kannalta yleishyödyllisiä palveluja koskeva puitedirektiivi on tarpeeton. Näitä palveluja on tarkasteltava alakohtaisesti eikä yleisluonteisesti. Meidän on annettava jäsenvaltioiden määrittää omien alueellisten ominaispiirteidensä mukaisesti, mitä ne katsovat yleishyödyllisiksi palveluiksi. Jäsenvaltiot eivät kuitenkaan saa käyttää tätä oikeutta perustamissopimuksen määräysten rikkomiseen, erityisesti mitä tulee vapaaseen kilpailuun, valtiontukeen ja julkisiin hankintoihin.
Jäsenvaltioiden on siis voitava määrittää yleishyödylliset palvelut alueellaan, mutta niillä ei pidä olla mahdollisuutta käyttää väärin tätä oikeuttaan, kuten ne usein vaikuttavat tekevän. Yleishyödyllisiä palveluja käytetään usein perusteena yleisen edun suojelemiselle sisämarkkinaperiaatteilta. Katson, ettei puitedirektiivillä saataisi aikaan tyydyttävää ratkaisua sen paremmin yhteisön talouden kuin kuluttajienkaan, toisin sanoen yhteisön kansalaisten, kannalta. Meidän on tarkasteltava ongelmaa alakohtaisen lähestymistavan kautta. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ). –
   Globalisaatio näyttäytyy meille yhä avoimempina markkinoina, laajempana kilpailuna ja nopeampina innovaatioina, ja nämä kaikki vaativat entistä suurempaa joustavuutta ja mukautumiskykyä. Koska julkiset palvelut ovat osa sosiaalimalliamme, niiden on jatkuvasti mukauduttava globalisaation uusimpaan kehitykseen, demokraattisiin muutoksiin ja tieteelliseen edistykseen.
Euroopan parlamentti hyväksyi palveludirektiivin ensimmäisessä käsittelyssä ja määritti sen soveltamisalan. Yleistä taloudellista etua koskevat palvelut sisällytettiin palveludirektiivin soveltamisalaan. Hyväksyttyä direktiiviluonnosta ei sovelleta yleishyödyllisiin palveluihin, terveydenhoitoon ja liikennepalveluihin. Euroopan unionin 25 jäsenvaltiossa yleishyödylliset palvelut ovat kehittyneet eri tavoin, jotka heijastavat erilaisia alueellisia perinteitä. Tämän vuoksi haluan korostaa, että on aivan välttämätöntä noudattaa toissijaisuusperiaatetta. Tämän periaatteen mukaan jokainen jäsenvaltio päättää itse, mitä palveluja sen julkiset elimet tarjoavat ja mitkä alat vapautetaan.
Slovakiassa kansalaisten valitsemat paikallis- ja alueviranomaiset ovat tehneet hienoa työtä tarjotessaan yhteisen edun mukaisia palveluja, ja ne pystyvät edelleen takaamaan yhteispäätöstä, kuluttajansuojaa ja sosiaalihuoltoa koskevat oikeudet. Toimivaltaisilla julkisilla viranomaisilla on oltava käytössään asianmukaiset välineet, jotta ne voivat sekä edistää kilpailua että taata kuluttajansuojan. On tärkeää vahvistaa jäsenvaltioiden toimivaltaa, jotta nämä voivat tehokkaasti seurata yleisten poliittisten tavoitteiden täyttymistä, kuten kohtuullista hintakehitystä ja korkealaatuisia standardeja.
Näiden huomioiden perusteella olen vakuuttunut, ettei ole tarpeen antaa Euroopan unionille lisää toimivaltaa kansalaisten hyväksi tarjottavien palvelujen alalla. Kantani on selkeä: yleishyödyllisiä palveluja koskevalle puitedirektiiville ei ole oikeusperustaa. Lopuksi haluan kiittää esittelijä Rapkayta hänen tekemästään työstä. 
Andreas Schwab (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, aluksi haluan kiittää lämpimästi niitä kollegoja, joiden panos oli ratkaiseva tätä asiaa koskevassa työprosessissa, nimittäin sisämarkkina- ja kuluttajansuojavaliokunnan jäsentä Szájeria, pääesittelijä Rapkayta sekä varjoesittelijäämme Hökmarkia.
Arvoisa komission puheenjohtaja, se, mitä sanoitte tänä aamuna, vaikutti mielestäni täysin asianmukaiselta vastaukselta niihin huoliin, joita parlamentin sosialidemokraattinen ryhmä on esittänyt laatimalla oman luonnoksensa puitedirektiiviksi. Vaikka olemmekin sitä mieltä – ja olemme edelleen – ettei puitedirektiiviä tarvita, on todettava, että siinä käsitellään kolmea alaa, joilla yhteisöjen ruohonjuuritason edut ovat ristiriidassa tehokkaiden yhteisön sisämarkkinoiden etujen kanssa. Riippumatta siitä, kuinka tarkkoja rajoja parlamentin jäsenet kenties haluavat sisämarkkinoille, on todettava, etteivät ne ole täysin tuomittavia tietyillä aloilla – olipa kyse urakkatarjouksista ja niiden hyväksymisestä, kilpailulainsäädännöstä tai kuntien tuesta. Näillä aloilla on siis saatava aikaan suurempi oikeusvarmuus. Jää nähtäväksi, onko mahdollisesti antamanne tiedonanto tässä riittävä, mutta katson joka tapauksessa, että tiedonanto on vaikutuksiltaan parempi tapa käsitellä tätä ongelmaa kuin puitedirektiivi.
Kuten jäsen Radwan jo totesi, on totta, että meidän on tarkasteltava markkinoiden ja toissijaisuusperiaatteen suhdetta koskevaa pulmaa paljon aiempaa huolellisemmin kansalaisten kannalta, ja myös eurooppalainen sosiaalimalli – vaikka ihmettelenkin aina, kuinka ihmiset jaksavat vedota siihen haluamatta kuitenkaan sanoa, mitä sillä tarkoitetaan – edellyttää, että kansalaisille ja kuluttajille tarjotaan parasta mahdollista palveluarvoa, olivatpa he missä tahansa Euroopassa. Tässä jäsen Hudghton on täysin oikeassa puhuessaan niin arvostavasti skotlantilaisista paikallisviranomaisista, jotka kykenevät tarjoamaan palvelujaan hyvin kohtuullisilla hinnoilla markkinoiden mukaisesti. Jos ne haluavat tehdä niin jatkossakin, niille on tarjottava oikeusvarmuus, joka antaa siihen mahdollisuuden, mutta tämä ei tarkoita, että markkinat olisi suljettava alan ulkopuolelle. 
Alexander Stubb (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan tuoda esiin kolme seikkaa.
Ensinnäkin katson, että palvelut olisi avattava kilpailulle. Sen vuoksi me olemme täällä, ja sitä varten Eurooppa yhdentyy. On selvää, etteivät jäsenvaltiot voi ylläpitää hyvinvointijärjestelmiään ilman yksityisen sektorin apua. Koko tämä keskustelu koskee tiettyjä yleishyödyllisiä julkisia palveluja. Se on tapahtunut kotimaani Suomen lähinaapurissa, entisessä Neuvostoliitossa. On järjetöntä ajatella, että julkinen sektori kykenisi yksinään tarjoamaan yleishyödyllisiä palveluja. Tämän vuoksi haluan edistää julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuutta. Meidän olisi pitänyt oppia jotain palveludirektiivistä käymästämme keskustelusta.
Toinen asiani on siis: "ei puitedirektiiville!" Sille ei ole perustaa. En halua komission keksivän mitään, ei edes vahvistavaa asiakirjaa. Asia kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan. Mitään lisäarvoa ei tule. On kohdattava tosiseikat: komission tutkimuksesta käy selvästi ilmi, että on olemassa aivan valtavia eroja siinä, mitä esimerkiksi me Suomessa katsomme yleishyödyllisiksi palveluiksi ja mitä katsotaan sellaisiksi Ranskassa. Tämä keskustelu on monopolien ja protektionismin hämäystä. Se on mielestäni täysin Eurooppa-vastaista.
Lopuksi haluan tukea sitä, mitä puolalainen kollegani Handzlik totesi. Mikä on oikea ratkaisu? On selvää, että tarvitaan alakohtaista lähestymistapaa. On edettävä alakohtaisesti, keskityttävä yhteistyöhön ja pidettävä ensisijaiset tavoitteet selkeinä: terveydenhoito, postipalvelut, vesi- ja kaasutoimitukset ja niin edelleen, mutta ilman direktiiviä. Tehdään tämä selväksi. 
Roselyne Bachelot-Narquin (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa puheenjohtaja Barroso, viittasitte neljään periaatteeseen, joiden on ohjattava ajatuksiamme yleishyödyllisistä palveluista. Paradoksaalisesti voidaan luulla, että avasitte uudelleen keskustelun joko yleishyödyllisiä palveluja koskevan puitedirektiivin tai vaihtoehtoisesti alakohtaisten sosiaali- tai terveydenhoitopalveluja koskevien aloitteiden tarpeesta.
Palveludirektiivistä toimitettu äänestys muutti tunnusluvut jälkimmäisen ratkaisun kannalle, sillä todellinen rajaviiva ei kulje taloudellista ja muuta kuin taloudellista etua koskevien palvelujen välillä vaan – yleistä taloudellista etua koskevien palvelujen alalla – sosiaali- ja terveydenhoitopalvelujen ja muiden palvelujen välillä. Tämän vahvistaa yksityiskohtainen ja huolellinen oikeudellinen työ, jonka tekivät esittelijämme Rapkay ja kollegamme Hökmark. He rakensivat oikeudellisen sillan palveludirektiivin ja alakohtaisten välineiden välille.
Yleishyödyllisiä palveluja koskeva puitedirektiivi tuo todellakin esiin kolme ongelmaa. Ensinnäkään sopimus Euroopan unionista ei tarjoa oikeusperustaa, kuten on todettu moneen otteeseen. Direktiivi ei myöskään olisi yhteensopiva palveludirektiivin soveltamisalan kannalta; palveludirektiivistähän äänestettiin ensimmäisessä käsittelyssä 29. toukokuuta. Lopuksi, se ei millään tavalla vastaa kaikkien asianosaisten ilmaisemaan oikeusvarmuuden tarpeeseen vaan uhkaa jäsenvaltioiden ja paikallisviranomaisten peräänkuuluttamaa toissijaisuusperiaatetta.
Olivatpa valittu väline ja ideologiset valinnat, joilla määritämme valitsemamme vaihtoehdon, mitkä tahansa, niillä ei ole lopulta merkitystä. Oikeudellista selvennystä koskevaa työtä on jatkettava yleishyödyllisten sosiaali- ja terveydenhoitopalvelujen alalla. Arvoisa puheenjohtaja Barroso, se on käytännön ongelma, jonka osapuolet kohtaavat paikan päällä. 
Eoin Ryan (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, tämä on hyvin mielenkiintoinen keskustelu. Kuten tiedätte, komissio antoi asiaa käsittelevän valkoisen kirjan, jossa se suositteli puitedirektiiviä kattamaan yleishyödylliset palvelut. En kuitenkaan hyväksy tällaista lähestymistapaa. Minusta meidän on tuettava säännöksiä, jotka kattavat erityisiä taloudellisia aloja. Hyväksyn kyllä ajatuksen periaatteessa, mutta katson, että kaikenkattava direktiivi aiheuttaisi keskusteluissa valtavaa sekaannusta, varsinkin jäsenvaltioissa käytävissä keskusteluissa. Se voisi jopa johtaa hysteriaan, jos ihmiset eivät ymmärtäisi, mitä se tarkkaan ottaen merkitsee. Tämän vuoksi katson, että meidän on oltava paljon täsmällisempiä ja tarkasteltava direktiiviä alakohtaisesti, nykyisten palveluntarjoajien kannalta. Pyrimme nyt parantamaan palveluja unionin kansalaisten kannalta, jotta he ymmärtäisivät tarkalleen, mitä ehdotetaan, jotta kuluttajat eivät pelkäisi unionista tulevan direktiivin yksityistävän tai vaarantavan nykyiset palvelut heidän kotimaassaan. On hyvin tärkeää tehdä tämä asia selväksi, jotta ihmiset voivat ymmärtää täsmälleen, mitä komissio ja parlamentti ehdottavat.
EU:lla on toimivaltaa televiestinnän, liikenteen ja energian kaltaisilla aloilla, mutta EU:n perussopimusten mukaan sillä ei ole toimivaltaa laatia laaja-alaista lainsäädäntöä eri jäsenvaltioiden sosiaalipalvelujen, terveydenhoidon ja koulutuksen toiminnan hallinnoimiseksi. Keskustelussa on pohjimmiltaan kyse EU:n toimielinten toimivallasta suhteessa jäsenvaltioiden toimivaltaan. Meidän on oltava hyvin varovaisia tässä asiassa.
Minua yllättää, että jotkut jäsenet ovat tätä vastaan, vaikka he kannattavat kovasti verotuksen yhdenmukaistamista jäsenvaltioiden kesken. Minusta se on ristiriidassa heidän täällä sanomansa kanssa. En usko verotuksen yhdenmukaistamiseen. Katson, että jäsenvaltioiden on itse valvottava omia verotusjärjestelmiään. Se edistäisi unionin sisäistä kilpailua. 
Jean-Claude Martinez (NI ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa puheenjohtaja Barroso, hyvät kollegat, koulutus, terveydenhuolto, postipalvelut, vesihuolto ja liikenne ovat yhteiskunnan jokapäiväisen elämän ytimessä. Kansalaisille suunnattujen julkisten palvelujen hallinnon kannalta olennaista on julkinen oikeusjärjestelmä.
Euroopassa Ranskan kaltaiset valtiot ovat keksineet yhteistyömenetelmän yhteiskunnan omaisuuden jaettujen ulottuvuuksien hallinnoimiseksi. Juuri tällä hetkellä älykäs tekniikka, jolla palvelut saatetaan yleisesti, jopa maailmanlaajuisesti, saataville, voisi innoittaa kunnianhimoisiin ratkaisuihin maailmanlaajuisissa ongelmissa, jotka koskevat vesihuoltoa, keskeisiä lääkkeitä, koulutusta ja maailman yhteisen omaisuuden kaikkia jaettuja ulottuvuuksia. Euroopan komissio kuitenkin supistaa tämän yhteiskuntien ohjaamiseen tarkoitetun välineen soveltamisalaa, ellei peräti tuhoa sitä.
Tässä sotkussa on kyse sellaisen tuhoamisesta, joka on toiminut vuosisadan ajan, ja sen taustalla on usko markkinoiden ylivertaisuuteen, usko siihen, että tieto on niiden profeetta ja että kaikki palvelut on yksityistettävä, kuten Maailman kauppajärjestö haluaa tapahtuvan. Näitä palveluja ovat myös omia istuntojamme tukevat palvelut – palvelut, jotka me Euroopan parlamentissa olemme itse järjestäneet sosiaalisena yhteisönä, jossa työskentelee 300 henkilöä ilman sosiaalisia papereita.
Arvoisa puheenjohtaja Barroso, kollegojemme selittämien teknisten ongelmien, esimerkiksi jäsen Désirin juuri äsken kuvaamien ongelmien, lisäksi kyse on kulttuurisesta ongelmasta ja valinnan vaikeudesta. Me joko hallinnoimme yhteiskuntaa markkinalainsäädännön mukaan, toisin sanoen soveltaen viidakon lakeja, tai sitten hallinnoimme sitä järkevällä lainsäädännöllä.
Arvoisa puheenjohtaja Barroso, haluatteko jatkaa tällä umpimähkäisellä tavalla, ylistäen aina markkinoita ja liehitellen milloin Kansainvälistä valuuttarahastoa, milloin WTO:ta, vai haluatteko istua rauhassa alas ja tarkastella järkevästi ongelmia, jotka ovat ratkaistavissa järkevästi? 
José Manuel Barroso,
   . Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, aluksi haluan todeta, että arvostan suuresti tätä keskustelua. Minusta se on hyvin mielenkiintoinen, ja katson sen olevan myös hyvin hyödyllinen. Emme ole tuhlanneet aikaa, ja olen voinut muodostaa paljon tarkemman kuvan tätä koskevista tunteistanne sekä asian edistämiseen liittyvistä vaikeuksista.
Keskustelu on todella vahvistanut olemassa olevat epäselvyydet, joihin monet teistä viittasivat. Rapkayn mietintö on ilmeisen viisaasti ja älykkäästi laadittu, ja sillä pyritään luomaan tasapainoa. Se ei kuitenkaan vastaa kaikkiin kysymyksiin tyhjentävästi. Tämän vuoksi ymmärtänette ne ongelmat, joita komissiolla on ollut vuosia asian määrittelemisessä ja entistä tarkempien määritelmien antamisessa. Se johtuu siitä, että asia on monimutkainen. Se meidän on tunnustettava. Jopa erityisessä aikaa ja paikkaa koskevassa kehyksessä tarkasteltuna asia on hankala, koska siinä on kyse toisinaan ristiriitaisten periaatteiden yhteensovittamisesta. Tämä koskee sisämarkkinoita ja kilpailua koskevia periaatteita. Nämä ovat yhteisöllemme keskeisiä periaatteita, jotka esitetään perustamissopimuksissa ja joita komission on – tehdään tämä nyt selväksi – aivan ehdottomasti kunnioitettava, kuten sen on kunnioitettava myös valtion toimiin puuttumista koskevaa periaatetta sekä yleistä etua koskevaa periaatetta.
Vaikka asia on vaikea jo sellaisenaan, se osoittautuu yhä monimutkaisemmaksi, kun se asetetaan alati kehittyvään ajan ja paikan kontekstiin. Kuten monet teistä korostivat, elämme muutosten aikaa. Markkinoiden rakenne muuttuu, kansainvälinen kilpailu tiukkenee ja tekniset muutokset ovat suuria. Tilanteet poikkeavat toisistaan myös alueellisesti jäsenvaltioiden kesken, ja kansallisen, alueellisen ja jopa paikallisen tason julkisten toimien taso voi vaihdella suuresti. Asia on siis hyvin monimutkainen, minkä vuoksi on kovin vaikeaa tai jopa mahdotonta saada aikaan yhden koon periaatteen mukaista standardivastausta.
Tarkoittaako tämä, ettei yhteisön tasolla ole mitään tehtävissä? En ole sitä mieltä. Päinvastoin. Kuinka meidän sitten olisi lähestyttävä asiaa? Tarkastelkaamme aluksi sitä, mitä ei pidä tehdä. Katson, että kahta äärimmäistä lähestymistapaa on vältettävä kaikin voimin. Näistä toisen mukaan yleishyödylliset palvelut eivät kuulu lainkaan yhteisön toimialaan. Ne eivät kuulu yhteisölle. Tämä ei ole totta. Yleishyödylliset palvelut kuuluvat todellakin meille, koska ne ovat sosiaalimallimme ydin, ja me haluamme säilyttää ne. Yhteisöllä on siis jotain sanottavaa tässä asiassa.
Toisen radikaalin lähestymistavan mukaan asioita on säänneltävä, sillä sääntely antaa meille mahdollisuuden – ja ihmiset ovat sanoneet sen varsin suoraan – vastustaa perustamissopimuksissa määrättyä. Ajatuksena on, että perustamissopimuksissa keskitytään pikemminkin vapauttamiseen, ja nyt on aika kyseenalaistaa tämä näkökohta antamalla sisämarkkinasääntöjen ja kilpailusääntöjen vastaisia säännöksiä. Tätä emme voi hyväksyä. Yhtenäismarkkinat ovat suuri vahvuutemme ja yksi Euroopan yhdentymisen suurista saavutuksista.
Jos siis vältämme näitä kahta äärimmäistä kantaa – toisin sanoen yhteisön mahdollisimman vähäisiä toimia tai hyvin voimakkaita toimia markkinoiden vaikutuksen lieventämiseksi – mitä me voimme tehdä? Kuunneltuani tätä keskustelua katson, että aluksi esittämäni periaatteet, joihin myös Rapkayn mietinnössä viitataan, tarjoavat meille ratkaisun. Arvoisat parlamentin jäsenet, esitänkin teille seuraavan ehdotuksen. Sen sijaan, että keskitytään vaikeatajuiseen keskusteluun puitedirektiivin hyödyllisyydestä tai hyödyttömyydestä, josta keskustelu on osoittanut yksimielisyyden olevan kaukana, eikö olisi parempi keskittyä asiasisältöön, kuten parlamentin enemmistö vaikuttaa toivovan? Mistä sopimuksessa on kyse? Toissijaisuusperiaatteesta, jonka me kaikki hyväksymme. Minusta tässä asiassa on kunnioitettava kansallista ja paikallista tasoa. Sisämarkkinoiden ja yleisen hyödyn yhteensopivuus on varmistettava aina, kun havaitaan ilmeinen ristiriita.
Lisäksi – ja tämä on mielestäni kenties tärkein seikka – on tarkasteltava sitä, mitä ovat julkisten palvelujen olennaiset piirteet. Haluamme kaikki niiden olevan korkealaatuisia, hinta-laatusuhteeltaan hyviä ja kaikkien saatavilla. Julkisten palvelujen nykyaikaistamistarve voidaan hyväksyä periaatteessa mutta unohtamatta näitä olennaisia tekijöitä. Lopuksi on mainittava suuremman oikeusvarmuuden tarve.
Tavattuani eri ryhmät ja kuultuani jäsen Rapkayn, jäsen Thyssenin ja monien muiden puheenvuorot, katson voivani sanoa, että jos olemme samaa mieltä näistä neljästä seikasta, meillä on perustavaa laatua oleva yhteisymmärrys asiasta ja mahdollisuus kompromissiin. Katson, että asiaa voidaan edistää pitämällä samalla kiinni niistä periaatteistamme, joilla määritetään eurooppalainen mallimme: sisämarkkinoita, kilpailusääntöjen noudattamista ja yleisen edun suojelemista koskevista periaatteistamme. Tuleva tiedonantomme laaditaan tämän mukaisesti, ja uskon tämänpäiväisen keskustelun ja läsnäoloni täällä parlamentissa auttavan meitä ajatustemme hienosäätämisessä. Aiomme ehdottaa jotain sellaista, josta käy ilmi, että olemme edistyneet ajattelussamme ja toivottavasti myös päätöksenteossa, joka koskee yhteisön ja kansalaisten keskeisimpiä huolenaiheita.
Robert Goebbels (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, uskon meidän kaikkien olevan enemmän tai vähemmän samaa mieltä siitä, mitä komission puheenjohtaja Barroso juuri totesi. Hän lupasi meille tiedonannon. Odotamme sitä kärsimättöminä. Voisiko arvoisa puheenjohtaja kertoa meille, aikooko hän pyytää yksiköitään laatimaan myös lainsäädäntöehdotuksia, jotta parlamentti toisena lainsäädäntövallan käyttäjänä voisi edes keskustella niistä? 
José Manuel Barroso,
   . Arvoisa puhemies, kuunneltuani täällä esitettyjä erilaisia näkemyksiä voin tässä vaiheessa todeta seuraavaa.
Kuten totesin, esitämme vuoden lopulla tiedonannon, jossa esitetään aiemmat pohdinnat.
Mitä tulee lainsäädännöllisiin teksteihin, keskustelussa on nähdäkseni käynyt selväksi, ettei yhteisymmärrystä puitedirektiivistä todellakaan ole. Lainsäädäntöaloitteita toki esitetään eri aloille. Minusta meidän on kuitenkin harkittava myös sitä, mitä on tehtävissä yleisemmällä tasolla. Me harkitsemme tätä yksiköideni kanssa – komissiohan ei ole pelkästään ryhmä yksiköitä, vaan myös kollegiolla ja puheenjohtajalla on ajatuksia. Tässä vaiheessa en voi sanoa, mitä ehdotuksemme ovat, mutta keskustelun perusteella minusta vaikuttaa siltä – ja nämä ovat aavistuksia, joka eivät sido komissiota, sillä minun on itse kysyttävä tätä kollegiolta – että olisi mahdollista valita lähestymistapa, jossa yhdistyisivät täällä mainitut periaatteet ja jossa otettaisiin huomioon monien teistä ilmaisema tarve välttää yhteisön ja parlamentin kahtiajako tarkasteltaessa sääntelyn tarpeellisuutta, varsinkin kun on kyse toissijaisuusperiaatteesta.
Katson tämän olevan mahdollista, ja lopuksi haluan esittää luonteeltaan poliittisen huomion. Puhun teille nyt vakaumuksellisina eurooppalaisina. Jos haluamme edistyä tässä asiassa, on tärkeää välttää palveludirektiivin yhteydessä syntynyttä kahtiajakoa. Parlamentti ja muut toimielimet onnistuivat tuolloin löytämään myönteisen tasapainon direktiivin suhteen, ja minusta vaikuttaa, että tarvitsemme samanlaista lähestymistapaa tässä kysymyksessä. Jos jakaudumme kahtia äärikantoihin siitä, onko yleinen sääntely mahdollista tässä asiassa, uskon meidän ajautuvan kohti vastakkainasettelua, joka ei ole eduksi yhteisölle sellaisena kuin me sen näemme.
Keskittykäämme siis asiasisältöön. Loppujen lopuksi Rapkayn mietinnössä on paljon sellaista, mistä olemme yhtä mieltä. Näin löydämme päätöksentekovälineitä koskevan ratkaisun. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A6-0300/2006) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen tekemiseksi työllisyyttä ja sosiaalista yhteisvastuuta koskevan yhteisön Progress-ohjelman perustamisesta (06282/3/2006 – C6-0272/2006 – 2004/0158(COD)) (Esittelijä: Karin Jöns). 
Karin Jöns (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, hyvää kannattaa odottaa. Olemme tänään hyväksymässä toimintaohjelmaa, joka on suurin Euroopan unionin koskaan toteuttama työllisyyden ja sosiaalipolitiikan alalla. Kuten nimikin kertoo, Progress-ohjelma palvelee edistystä ja sosiaalista yhteisvastuuta, ja sen vuoksi parlamentti piti tärkeänä, että ohjelma pääsisi käyntiin suunnitellusti, eli tammikuun 2007 alussa, ja sen tämä äänestyksemme nyt mahdollistaa, kun neuvostokin on ottanut toiveemme huomioon.
Haluankin kiittää kaikkia niitä, joiden ansiosta Progress-ohjelma on saatu nykyiseen muotoonsa eli todella kattavaksi ja ennen kaikkea hyvin rahoitetuksi strategiseksi välineeksi, jolla todella kyetään torjumaan työttömyyttä, köyhyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä entistä kestävämmältä pohjalta.
Haluan myös kiittää vielä kerran kaikkien ryhmien talousarvioasiantuntijoita, jotka voittivat kolmikantaneuvotteluissa tiukan taiston Progress-ohjelman rahoituksen lisäämisestä lähes 20 prosentilla, mikä oli lähes mahdoton tehtävä.
Tätä ennen oli toistuvasti valiteltu, että aiempien monivuotisten ohjelmien – joiden kohteena saattoivat olla esimerkiksi työmarkkinat, yhteiskuntaan integroituminen, syrjinnän ehkäiseminen ja tasa-arvoiset mahdollisuudet – avulla ei kyetty viemään läpi sosiaalista toimintaohjelmaamme suunnitellulla tavalla eli edistämään jäsenvaltioiden välistä aitoa ja nopeaa tiedonvaihtoa niiden käyttämistä erilaisista poliittisista lähestymistavoista, käsitteistä ja toimenpiteistä tai saamaan jäsenvaltioita yhdessä kehittämään lisäindikaattoreita ja entistä tehokkaampia toimenpiteitä. 
Päästiin yksimielisyyteen siitä, että tarvittiin pikemminkin eri tavalla organisoitua ja paremmin jäsenneltyä tiedonvaihtoa sekä täsmällisempää yhteistyötä, ja juuri siihen Progress-ohjelmalla nyt tähdätään. Siinä ei tyydytä pelkästään lisäämään nykyisten ohjelmien välisiä yhteyksiä, vaan tavoitteena on myös parantaa yhteistyörakenteita ja sitouttaa poliittiset päättäjät mukaan toimintaan kaikilla tasoilla. Tähän kuuluu muun muassa verkostoitumisen ja keskinäisen oppimisen tukeminen ei vain EU:n tasolla vaan myös eri jäsenvaltioiden välillä sekä kansallisesti, alueellisesti ja paikallisesti. 
Olen hyvin iloinen siitä, että saimme viimein taivuteltua komission ja neuvoston jatkamaan rajat ylittävän kokemustenvaihdon tukemista, sillä mistäpä muualta saisimme sitä paljon puhuttua eurooppalaista lisäarvoa? Jotta tutkimusten ja analyysien tulokset, kertyneet kokemukset ja parhaat käytännöt saadaan levitettyä kaikkien tietoon entistä nopeammin, tarvitaan myös jatkossa foorumia, jonka tehtävänä on sosiaalipoliittisen toimintaohjelman arviointi ja täytäntöönpano ja joka osallistuu myös strategioiden kehittämiseen ja uusien painopisteiden määrittämiseen.
Minusta on myös ensiarvoisen tärkeää, että onnistuimme kasvattamaan työmarkkinaosapuolten ja kansalaisjärjestöjen roolia merkittävästi komission alkuperäisiin kaavailuihin verrattuna niin, että ne osallistuvat nyt strategioiden kriittiseen seurantaan ja kehittämiseen sen sijaan, että niiden tehtäväksi jäisi pelkkä EU:n tavoitteiden edistäminen.
Olemme myös laajentaneet parlamentin vaikutusmahdollisuuksia. Olemme nyt täysivaltaisina mukana paitsi täytäntöönpanossa myös arvioinnissa, ja komission kertomukset ohjelman täytäntöönpanosta lähetetään nyt ensimmäistä kertaa ohjelmakomitean lisäksi myös meille. 
Lopuksi haluan kiittää erityisesti komission jäsentä Špidlaa. Ilman hänen apuaan emme olisi saaneet sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamisen käsitettä – tai kysymys on itse asiassa paljon muustakin kuin pelkästä käsitteestä – ilmaistua kaikissa kielitoisinnoissa yhtä hyvin kuin nyt. 
Vladimír Špidla,
   . Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, kesäkuussa aikaansaatu sopimus rahoitusnäkymistä nostatti toiveita siitä, että työllisyyttä ja sosiaalista yhteisvastuuta koskevasta yhteisön Progress-ohjelmasta käytävät neuvottelut olisi mahdollista saada nopeasti ja onnistuneesti päätökseen. Onhan kyseinen ohjelma tärkein poliittinen väline, jolla voidaan tukea unionin Lissabonin strategiassa itselleen asettamien kunnianhimoisten tavoitteiden toteuttamista. Toiveet ovat käyneet toteen. Tänään valmistaudutte julkistamaan päätöksen, johon tämä ohjelma perustuu.
Haluan tässä yhteydessä kiittää erityisesti työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnan jäseniä heidän ansiokkaasta työstään ja sinnikkyydestään neuvotteluissa. Erityisen lämpimästi haluan kiittää Karin Jönsiä, joka toimi esittelijänä tässä asiassa, sekä kaikkia varjoesittelijöitä, joiden kaikkien panos oli välttämätön näin onnistuneeseen lopputulokseen pääsemiseksi. 
Tässä tekstissä käytetään toimielinten väliseen sopimukseen perustuvia käsitteitä. Ongelmakohdat, jotka parlamentti nosti esiin vuonna 2005 arvioidessaan ehdotusta ensimmäisessä käsittelyssä, on otettu huomioon. Talousarvion jako ohjelmaan kuuluvien politiikanalojen kesken vastaa toiveitanne. Olemme toiveidenne mukaisesti lisänneet sukupuolten väliseen tasa-arvoon liittyvien kysymysten painoarvoa. Sama pätee myös sosiaaliseen osallisuuteen ja sosiaaliseen suojeluun. Parlamentti osallistuu joka vuosi tiiviisti rahoituspäätösten tekoon äänestämällä ohjelman yhteydessä toteutettavien toimien täytäntöönpanoon tarvittavista määrärahoista. Tästä kohdasta parlamentti ja komissio olivat samaa mieltä. Me molemmat katsomme, että tässä on noudatettava täydellistä avoimuutta. Olen tyytyväinen voidessani todeta, että neuvostokin on viimein päätynyt samalle kannalle, mikä osaltaan edesauttoi neuvottelujen saattamista pikaiseen päätökseen.
Lopuksi haluan kiittää parlamentin jäseniä, joiden sitkeyden ja päättäväisyyden ansiosta olemme päässeet tähän mainioon lopputulokseen. 
Robert Atkins (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, voitteko selittää tai perustella, miksi äänestystä on mielivaltaisesti lykätty klo 11.40:een, kun aiemmin ajankohdaksi ilmoitettiin klo 11.30? Keskustelua ei olisi ollut pakko aloittaa juuri silloin kuin nyt tapahtui. Taas kerran parlamentin hallinto haluaa välttää aiheuttamasta vaivaa puheenjohtajistolle jäsenten etujen kustannuksella. Se ei käy. 
Puhemies.
   Keskustelua jatketaan äänestysten viivästymisen vuoksi. 
Jan Andersson
   , . En halua pitkittää tätä keskustelua enää kovin pitkään. Ensinnäkin haluan kiittää erityisesti esittelijä Jönsiä, joka on tehnyt hienoa työtä Progress-ohjelman parissa. Hänen työnsä ansiosta saatoimme päästä nopeasti ratkaisuun, ja toisin kuin viime kerralla, tämä ratkaisu voidaan myös panna todella nopeasti täytäntöön. Progress on tärkeä ohjelma; se on yhdistelmäohjelma, jossa käsitellään työllisyys- ja sosiaaliasioita, tasa-arvon edistämistä ja syrjinnän ehkäisemistä. Me kannatimme ajatusta tällaisesta yhdistelmäohjelmasta. Yksi ratkaisu oli, että me täällä Euroopan parlamentissa pyrimme saamaan pitkän aikavälin talousarviosta lisää rahaa ohjelman käyttöön, sillä kysymys on juuri siitä sosiaalisesta Euroopasta, josta niin usein puhumme. Progress-ohjelman rahoituksen lisäämisestä aikaansaatu sovinto helpotti sovun löytymistä koko ohjelmasta. Tasa-arvoon ja yhteiskuntaan integroitumiseen liittyvät kysymykset aiheuttivat jonkin verran eripuraa, mutta niistä on sittemmin päästy sopuun. Näille ohjelma-alueille varattiin lisämäärärahoja, joilla on määrä parantaa tasa-arvoa, yhteiskuntaan integroitumista ja sosiaalista suojelua. Tämä ei ole tapahtunut muiden alueiden kustannuksella. Varat on sen sijaan otettu vararahastoista. Uskon, että se osoittautuu hyväksi ratkaisuksi, ja uskon, että Progress-ohjelmalla on oma tehtävänsä tulevaisuuden sosiaalisen Euroopan rakentamisessa. Haluan kiittää esittelijä Jönsiä vielä kerran hänen loistavasta työstään. 


Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana äänestykset.

Christopher Beazley (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, haluan tehdä tekstiin pienen selvennyksen, joka koskee ensimmäistä kohtaa. Sen viimeisessä lauseessa sanotaan: "…jotka valmistavat heitä…" – toisin sanoen koululaisia – "…heidän rooliinsa Euroopan unionin tulevina kansalaisina ja jäseninä". Ehdotan, että poistamme sanan "tulevina", jolloin kohta kuuluisi seuraavasti: "...jotka valmistavat heitä heidän rooliinsa Euroopan unionin kansalaisina ja jäseninä". 



Puhemies.
   Arvoisa presidentti, Euroopan parlamentilla on ilo toivottaa teidät tervetulleeksi täysistuntoonsa. Itse olen ylpeä saadessani toivottaa tervetulleiksi ensimmäisen Afrikan maan presidentiksi valitun naisen sekä mukananne olevan ministereistä ja parlamentin jäsenistä koostuvan valtuuskunnan.
Minun on mainittava kollegoilleni, että presidentin valtuuskuntaan kuuluu enemmän parlamentin jäseniä kuin ministereitä.
Haluaisin muistuttaa kollegoilleni myös, että olitte maanne ensimmäinen naispuolinen valtiovarainministeri vuonna 1979, nyt 27 vuotta sitten.
Valitettavasti maassanne tapahtui vallankaappaus seuraavana vuonna. Vuonna 1980 Liberiassa alkoivat neljännesvuosisadan kestäneet väkivaltaisuudet, 14 vuotta kestänyt sisällissota, maan luonnonvarojen järjestelmällinen ryöstäminen ja sen asukkaisiin kohdistuvat laajamittaiset ihmisoikeusloukkaukset. 
Tällä kauhistuttavalla ja pitkällä sodalla – joka kesti yhtä pitkään kuin vanhat uskonsodat Euroopassa – ei olisi voinut olla traagisempia seurauksia: 250 000 uhria maassa, jossa on kolme miljoonaa asukasta – siis lähes 10 prosenttia väestöstä. Miljoona kansalaista joutui jättämään kotinsa, osa heistä on nyt palaamassa. Joukkoraiskausten uhreiksi joutui yli 25 000 naista. Tuona ajanjaksona kolme neljännestä väestöstä "eli" alle dollarilla päivässä – jos sitä ylipäätään elämiseksi voi sanoa – ja jopa 85 prosenttia väestöstä oli työttömänä. Toisin sanoen maassa ei ollut lainkaan talouselämää siinä merkityksessä kuin me kehittyneissä länsimaissa sen ymmärrämme.
Arvoisa presidentti, noissa oloissa kenenkään poliitikon ei voi olla helppoa ottaa maata johtaakseen.
Parlamenttimme on iloinen siitä roolista, joka Länsi-Afrikan valtioiden talousyhteisöllä (ECOWAS) oli vuoden 2002 rauhanneuvotteluissa, jotka johtivat presidentinvaaleihin, jotka voititte viime marraskuussa. 
Euroopan parlamentti lähetti tarkkailijoita presidentinvaaleihin, ja valtuuskunnan johtaja van den Berg teki selväksi raportissaan, että muutamista pienistä välikohtauksista huolimatta vaalit olivat sujuneet niitä koskevien säännösten mukaisesti. 
Siksi otamme teidät tänään vastaan oikeusvaltion, rauhan, demokratian ja naisten oikeuksien kunnioittamisen sekä korruption ja rankaisemattomuuden kitkemisen symbolina.
Jos luette Liberian presidentin elämäkertaa, huomaatte, miten usein hän on eronnut virastaan vastalauseena hallituksensa tavalle puuttua korruptioon maassaan.
Muistanette myös, että viime huhtikuussa minulla oli parlamentin täysistunnossa tilaisuus ilmaista tyytyväisyyteni Charles Taylorin pidätyksestä ja karkotuksesta, joita Euroopan parlamentti oli vaatinut monissa päätöslauselmissaan ja jotka lopulta pantiin täytäntöön presidentin määräyksestä. Tämä on edistysaskel sotarikollisten saattamisessa vastuuseen teoistaan kaikkialla maailmassa. Sen vuoksi pidämme sitä erittäin hyvänä ratkaisuna, ja halusin sanoa sen teille nyt kun olette täällä.
Kaiken tämän kärsimyksen jälkeen haluamme tarjota teille tukemme.
On hyvä, että aseet ovat vaienneet. Heti kun aseet ovat vaienneet, alkaa maan jälleenrakentaminen. Se ei kuitenkaan ole niin kiinnostava kohde tv-kameroille, ja vaarana on, että maa unohdetaan, kun taistelut ovat tauonneet.
Se ei olisi ensimmäinen kerta, kun yhteiskunta ei rauhan aikaan saatuaan löytäisikään tietä sovintoon eikä talous pääsisikään kehitysuralle. Arvoisa presidentti, edessänne olevalla jälleenrakennuksen tiellä tulette huomaamaan, että Euroopan unioni on tukenanne, sillä haluamme varmistaa, että Liberia pysyy vastaisuudessakin sellaisena vapauden symbolina, jollaisena se syntyi.
Toivomme hartaasti, että pystytte antamaan tulevaisuudentoivoa kaikille maanne kansalaisille ja olemaan siten esikuvana koko Afrikalle.
Arvoisa presidentti, puheenvuoro on teidän.
Ellen Johnson Sirleaf,
   . Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, olen syvästi kiitollinen siitä, että saan valtuuskuntani kanssa osallistua tänään juhlaistuntoonne. Esitän Liberian hallituksen ja kansan puolesta lämpimän tervehdyksemme ja onnittelumme teille, arvoisat jäsenet, ja teidän kauttanne maidenne hallituksille ja kansoille. Minulle on kunnia saada puhua teille.
Tulee juuri kuluneeksi kahdeksan kuukautta siitä, kun saimme kantaaksemme täyden vastuun sodanjälkeisen Liberian jälleenrakentamisesta voitettuamme vuonna 2005 järjestetyt demokraattiset vaalit. Otimme tehtävän vastaan täysin tietoisina niistä valtavista haasteista, jotka maatamme odottavat 14 vuotta kestäneen sisällissodan ja hävityksen jälkeen. Vahingot ja kielteiset vaikutukset ovat olleet valtavia; ne ovat syventäneet köyhyyttä kaikkialla maassa. Tämänhetkinen (vuoden 2005) BKT asukasta kohti on 163 Yhdysvaltain dollaria, mikä on 90 prosenttia vähemmän kuin ennen 1980-lukua ja ennen sotaa. Syynä ovat pakotteet ja toiminnan supistuminen eri tuotantoaloilla, kuten maa- ja metsätaloudessa sekä kaivostoiminnassa. 
Vastaavasti vienti väheni samana aikana lähes 95 prosenttia. Valtava ulkomaanvelkamme, jonka määräksi on arvioitu 3,7 miljardia Yhdysvaltain dollaria, vastaa 800 prosenttia BKT:stämme ja 3000 prosenttia vientituloistamme. Kotimaisen velan ja muiden kuin palkkarästien määräksi on puolestaan arvioitu 700 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Äskettäin hyväksytyn talousarviomme loppusumma, 129 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, on edelleen alle 30 prosenttia kahdenkymmenen vuoden takaisesta, vaikka siinä onkin kasvua edelliseen varainhoitovuoteen verrattuna yli 50 prosenttia.
Virkakautemme alkaessa maassa ei ollut sähkö- eikä vesihuoltoa. Koulut ja sairaalat olivat raunioina, tiet kulkukelvottomia. Hallintoelimet olivat romahtaneet täysin ja korruptio rehotti. HIV/aids-tapausten määrä oli noussut huimasti. Vain harvat lapset kävivät koulua, ja monet kuolivat tauteihin, jotka olisivat parannettavissa. Tällä hetkellä reilut kolme neljännestä kansastamme elää köyhyysrajan alapuolella eli alle dollarilla päivässä. Valtaosa näistä ihmisistä, joista suurin osa on nuoria, on joko työttömänä tai työskentelee harmaalla sektorilla.
Voin kuitenkin ilokseni kertoa teille, että liberialaiset ovat sitkeää kansaa. Sillä kaiken sen jälkeen, mitä he ovat kokeneet, liberialaiset jaksavat vielä uskoa uuteen alkuun. He luottavat siihen, että minä ja hallintomme pystymme luomaan sellaiset olosuhteet, joissa heidän on mahdollista toteuttaa unelmansa.
Heidän unelmansa eivät ole kovin kummoisia. He haluavat vain yksinkertaisia asioita, jotka useimmille ihmisille ovat itsestäänselvyyksiä: että he saisivat elää elämäänsä rauhassa, saisivat kunnon koulutuksen ja pystyisivät elättämään perheensä. Se ei ole liberialaisilta liikaa pyydetty.
Aikaa ei kuitenkaan ole hukattavaksi. Kuten kaikki tiedätte, konfliktin jälkeen yhteiskunta on suuressa vaarassa luisua takaisin sekasortoon, jos hallitus ja kansainvälinen yhteisö eivät kykene ratkaisevina hetkinä toimimaan riittävän ponnekkaasti ja pitkäjänteisesti.
Liberia elää parhaillaan tällaisia ratkaisevia hetkiä. Meidän ja kumppaneidemme toimet seuraavina kuukausina, ensi vuonna ja sen jälkeenkin määräävät kansakuntamme tulevat suunnan. Jos viivyttelemme liian pitkään tarvittavien poliittisten muutosten ja uudistusten toteuttamisessa tai jos kansainväliset kumppanimme epäröivät tukensa lisäämisessä liian pitkään, saatamme hukata parhaan tilaisuuden, joka Liberialla on ollut kokonaiseen sukupolveen, konfliktin lopettamiseen pysyvästi ja perustan luomiseen kasvulle ja vauraudelle. Meillä ei ole varaa antaa käydä niin.
Meidän on nopeasti saatava vakiinnutettua Liberiaan vaivalla aikaansaadun rauhan tuomat mahdollisuudet ja pysäytettyä taloudellisten etujen ja varojen vuotaminen ulos maasta. Meidän on hoidettava sisällissodan aiheuttamat syvät haavat ja vahvistettava kansallista hallintoa, samalla kun teemme nopeassa tahdissa rakenteellisia uudistuksia. Meidän on perustettava toimemme demokratian, vastuullisuuden, vapaan yrittäjyyden, hyvän hallinnon, ihmisoikeuksien kunnioittamisen ja luonnonvarojemme oikeudenmukaisen jaon perusperiaatteisiin.
Mitä meidän siis on tehtävä aivan ensin? Keskeistä sekä konfliktin uusiutumisen ehkäisemisessä että perustan luomisessa kestävälle kehitykselle on köyhyyden vähentäminen. Perustamme strategiamme jälleenrakennuksen ja kehityksen neljälle peruspilarille.
Ensimmäinen pilari on turvallisuuden lisääminen ja rauhan lujittaminen maassamme. Ilman rauhaa ja turvallisuutta ei voi olla kehitystä tai vaurautta. Meidän on tehtävä kaksin verroin työtä joukkojemme kouluttamiseksi ei vain turvallisuusasioissa vaan myös vastaamaan toimistaan kansalle. Turvallisuusjoukkomme ovat vuosien ajan olleet varsin korruptoituneet ja suurelta osin toimintakyvyttömät. Niiltä on puuttunut kansalaisten luottamus, ja niitä on käytetty väestön terrorisoimiseen ja politiikkaan sekaantumiseen ilman minkäänlaista kunnioitusta asianmukaisia menettelytapoja tai lakia kohtaan. Siihen me haluamme muutosta. Meidän on luotava selkeä kansallinen strategia, jossa otetaan huomioon YK:n rauhanturvajoukkojen asteittainen vetäytyminen.
Olemme jo käynnistäneet tämän prosessin. Olemme saaneet sotilasjoukkojen aseistariisunnan päätökseen ja olemme jo hyvää vauhtia värväämässä uutta armeijaa, joka koostuu 2000:sta asianmukaisesti koulutetusta ja hyvin varustetusta sotilaasta. Virkaanastumisemme jälkeen olemme YK:n erityisvirastojen ja muiden kumppanien voimakkaan tuen avulla helpottaneet 70 000 pakolaisen ja 50 000:n kotimaassaan siirtymään joutuneen henkilön paluuta koteihinsa. Poliisivoimiamme ja muita turvallisuusyksiköitä uudistetaan ja koulutetaan. On tärkeää, että löydämme keinot kanavoida niiden toiminnan hyödyllisiin hankkeisiin.
Toiseksi meidän on elvytettävä talouttamme. Meidän on panostettava voimakkaasti maatalouteen – sekä ravintona käytettäviin että kaupallisiin viljelykasveihin – ja keskityttävä erityisesti perinteisen kumiteollisuutemme saamiseen jaloilleen. Odotamme nopeaa kasvua myös metsätaloudessa, kaivostoiminnassa ja muilla luonnonvaroihin perustuvilla teollisuudenaloilla. Odotukset perustuvat siihen, että olemme toimillamme pyrkineet luomaan investointi-ilmaston, joka houkuttelee investointeja sellaisille aloille, joilla Liberia voi olla kansainvälisesti kilpailukykyinen. Näille aloille syntyy työpaikkoja, joiden avulla nujerretaan 80 prosenttia nykyisestä erityisesti nuoria vaivaavasta työttömyydestä.
Tätä varten peruutimme kaikki yhteistyöhaluttomien metsäyhtiöiden toimiluvat ja olemme parhaillaan luomassa luonnonvaroihin perustuville tuotteillemme uutta toimilupajärjestelmää varmistaaksemme näiden alojen vahvan kasvun. Olemme alkaneet periä valtiolle kuuluvia tuloja rankalla kädellä, ja valtiontulot ovatkin jo nyt kasvaneet yli 20 prosenttia. Olemme tehneet Kansainvälisen valuuttarahaston kanssa sopimuksen henkilöstön valvontaohjelmasta, ja kaikesta päätellen tähänastiset tuloksemme ovat olleet hyviä. Olemme saamassa valmiiksi väliaikaisen köyhyyden vähentämisstrategiamme, jossa määritellään ensisijaiset toimenpiteet heinäkuun 2006 ja joulukuun 2007 välisenä ajanjaksona. Sen pohjana on aiemmin laatimamme 150 päivän toimintasuunnitelma, jonka tavoitteista 70 prosenttia toteutui. 
Kolmantena visioomme kuuluu demokraattisen hallinnon parantaminen. Vallan liiallinen keskittyminen ja suljettu poliittinen järjestelmä synnyttivät korruptiota, rajoittivat kansalaisten mahdollisuuksia osallistua päätöksentekoprosesseihin, supistivat kansalaisyhteiskunnan roolia hallintoprosesseissa ja ruokkivat rotujen ja yhteiskuntaluokkien välistä vihamielisyyttä ja vastakkainasettelua. Teemme parhaillaan lainsäädännöllisiä ja poliittisia muutoksia näiden demokratiaa ja kehitystä rajoittavien seikkojen korjaamiseksi.
Olemme sitoutuneet torjumaan korruptiota, joka on syövyttänyt kansakuntamme ja yhteiskuntamme rakenteita. Vahvan korruptionvastaisen strategian laatimisessa sekä oikeudellisten rakenteiden ja sääntelykehyksen vahvistamisessa on edetty jo hyvän matkaa. Heikkoa oikeusjärjestelmäämme uudistetaan ja vahvistetaan. Tavoitteenamme on hajauttaa päätöksentekoa ja myöntää maakuntien ja kuntien hallintoelimille määrärahoja, joilla ne voivat toteuttaa omia ohjelmiaan ja hankkeitaan. Painotamme kansalaisten ja erityisesti köyhien ja heikoimmassa asemassa olevien kansalaisten vaikutusmahdollisuuksien lisäämistä, jotta hekin voivat antaa oman panoksensa kehitysprosessiin. 
Toimintaohjelmamme neljäs ja viimeinen pilari on sosiaalisen ja fyysisen infrastruktuurin korjaaminen. Koulutuksella on keskeinen merkitys uudistumisessa ja sovinnonteossa. Haaveemme koulutuksesta kaikille – niin nuorille kuin vanhoille – edellyttää peruskoulutuksen tarjoamista koko väestölle ja lukutaitokampanjoiden käynnistämistä yhteisöissä eri puolilla maata erityisenä kohderyhmänä sinnikkäät torinaiset. 
Tunnustamme, ettei millään kansakunnalla ole edellytyksiä kehittyä, jos 70 prosenttia väestöstä on lukutaidottomia. Meidän on kiinnitettävä erityistä huomiota sodasta kärsineisiin nuoriimme ja tarjottava heille mahdollisuus koulunkäyntiin ja ammatillista koulutusta koskeviin ohjelmiin.
Meidän on myös pantava kuntoon terveydenhoitopalvelut, jotka ovat tuhoutuneet joko osittain tai kokonaan. Tällä hetkellä vain 10 prosentilla väestöstämme on mahdollisuus käyttää terveydenhuoltopalveluja. Lukua on nostettava keskipitkällä aikavälillä vähintään 50 prosenttiin. Meidän on kohdattava kasvava HIV/aids-ongelma ja taisteltava malariaa, loisia, aliravitsemusta ja muita tauteja vastaan, joihin lapsemme niin usein menehtyvät.
Tiestömme on kamalassa kunnossa. Ilman kunnollista tieverkostoa turvallisuustilanteen vakauttaminen, taloudellisen toiminnan elvyttäminen ja paikallishallinnon vahvistaminen on lähes mahdotonta. Meidän on parannettava myös muuta yhteiskunnan infrastruktuuria, kuten vesihuoltoa ja puhtaanapitoa. Pidämmekin yhtenä tärkeimmistä saavutuksistamme sitä, että tämän vuoden heinäkuussa saatoimme aloittaa sähkön ja veden jakelun joissakin pääkaupunkimme Monrovian osissa ensimmäistä kertaa 15 vuoteen.
Olemme ylpeitä siitä, että pystyimme saavuttamaan kuudessa kuukaudessa sen, mihin aiemmat hallitukset eivät ole pystyneet moneen vuoteen. Haluamme kiittää Euroopan unionia siitä, mitä se on Euroopan komission välityksellä tehnyt meidän tukemiseksemme näissä ensiaskeleissa. Nämä saavutukset ovat kuitenkin vasta alkua.
Tavoitteenamme on saada Liberian hallitus jälleen toimivaksi ja tuottamaan laadukkaita palveluita Liberian kansalle. Siihen liittyvät haasteet ovat niin lannistavan suuria ja kansalaisten odotukset niin suunnattomia, ettei hallituksemme pysty yksinään vastaamaan niihin tyydyttävästi. Nyt on ehdottoman tärkeää muovata ja rakentaa voimakkaita strategisia kumppanuuksia. Haluankin tässä yhteydessä ilmaista syvän kiitollisuutemme siitä jatkuvasta tuesta, jota olemme saaneet vuosien kuluessa sekä Euroopan yhteisöltä kollektiivisesti että yksittäisiltä jäsenvaltioilta.
Liberian hallitus ja kansa arvostavat tätä yhtenäistä tukea, ja olemme halukkaita hyödyntämään sen maamme elvyttämisessä, jälleenrakentamisessa ja kehittämisessä. Seuraamme mielenkiinnolla uudistuksia, joita Euroopan unioni tekee Afrikan maille kohdistuvaan kehitysapuun, sekä uuden eurooppalaisen yksimielisyyden syntymistä köyhyyden poistamiseen liittyvissä kysymyksissä. Olemme halukkaita yhteistyöhön kollegojemme kanssa käynnissä olevien talouskumppanuussopimusta koskevien neuvottelujen loppuunsaattamiseksi. Samalla on tärkeää muistaa, että neuvotteluissa olisi päästävä yksimielisyyteen tällaisiin kumppanuussopimuksiin tavallisesti sisältyvien erilaisten kehitysvelvoitteiden painoarvosta. Lisäksi suunnitteilla olevan Euroopan kehityspäivän vietto epäilemättä vahvistaa maidemme välisen kumppanuuden sisältöä ja tuloksia. Suhtaudumme hyvin myönteisesti tähän innovatiiviseen aloitteeseen ja odotamme siltä hyviä tuloksia.
Yhteenvetona voisin todeta, että olemme päässeet hyvään alkuun. Siitä kiitos kuuluu Liberian kansalle ja kansainväliselle yhteisölle, joka pitää sisällään myös Euroopan unionin ja Euroopan komission, jotka ovat keskeisiä kumppaneita tässä suhteessa. Tämä on vasta alkua. Seuraavien parin kuukauden aikana alamme tiiviisti suunnitella kumppanuuskonferenssia, joka on määrä järjestää ensi vuoden ensimmäisen vuosineljänneksen aikana. Samalla alamme laatia keskipitkän aikavälin köyhyydenvähentämis- ja kasvustrategiaamme. Jatkamme tiukkaa budjettipolitiikkaa ja otamme käyttöön tarkoituksenmukaista verolainsäädäntöä GEMAP-ohjelman yhteydessä. 
On kuitenkin ehdottoman tärkeää, että liberialaiset alkavat nähdä tasaista ja kouriintuntuvaa edistystä jo muutamien seuraavien kuukausien aikana. Pyytäisin kaikkia kumppaneitamme tekemään kanssamme tiivistä yhteistyötä seuraavien muutamien viikkojen ajan, jotta voimme varmistaa, että ne monet toimenpiteet, jotka olisi pantava täytäntöön tulossa olevan kuivan kauden aikana, olisivat valmiita aloitettaviksi ajallaan. Meillä ei ole aikaa tuhlattavaksi, ja monissa hankkeissa meidän on kiirehdittävä maksuprosessia ja täytäntöönpanoa. Pyydämme erityisesti, että tukisitte meitä tässä Euroopan komission välityksellä.
Haluan myös varmistaa, ettei tuen saanti katkea ratkaisevalla hetkellä, kun alamme siirtyä vähitellen lakkautettavista hätäohjelmista perusteilla oleviin pitempiaikaisiin kehitysohjelmiin. Liian monissa maissa tämä siirtyminen takkuilee ja uudistukset jäävät puolitiehen.
Lisäksi haluan varmistaa, että Liberian hallituksen ja sen kumppaneiden toimet etenevät samassa tahdissa ja samaan suuntaan. Parhaiten voimme valmistautua kumppanuuskonferenssiin varmistamalla, että kaikki kumppanit tukevat tärkeimpiä aloitteita ja ettei niissä ole tarpeettomia päällekkäisyyksiä ja toistoa. Tarvitaan hyvää suunnittelua ja nopeaa ja tehokasta täytäntöönpanoa, jotta saamme varmasti hyödynnettyä tämän ainutlaatuisen tilaisuuden Liberian historiassa saattaa konflikti päätökseen ja nopeuttaa jälleenrakennus- ja kehitysprosessia. 
Iloitsemme siitä, että kansakuntamme on saanut monenlaista siunausta osakseen. Liberia ei ole köyhä maa, mutta sitä on hallittu huonosti. Me olemme sitoutuneet muuttamaan tämän. Tavoitteenamme on nostaa maamme menneisyyden kriisistä kohti tulevaisuuden mahdollisuuksia. Olemme kansakuntana sitoutuneet rakentamaan uutta Liberiaa levottoman menneisyytemme raunioilta kohti toivon ja lupausten täyttämää tulevaisuutta. Olemme sitoutuneet strategiseen kumppanuuteen, joka perustuu molemminpuoliseen kunnioitukseen ja molemmille koituviin hyötyihin. Kiitämme teitä kaikkia yhdessä ja erikseen tähän mennessä saamastamme tuesta. Arvoisa puhemies Borrell Fontelles, kiitos, että saimme olla läsnä tässä istunnossa. Odotamme hyvillä mielin yhteistyötä maidenne kanssa tulevina kuukausina ja tulevaisuudessa. Kiitos.
Puhemies.
   Arvoisa presidentti, haluan vain lyhyesti kiittää teitä puheestanne.
Olen varma, että vierailunne täällä Euroopan parlamentissa ja meille pitämänne puhe auttavat koko Eurooppaa tiedostamaan täysin maanne ongelmat ja sitoutumaan Afrikan kehitykseen.
Me kaikki tiedämme, miten huolissaan Euroopassa nyt ollaan afrikkalaisten maahanmuutosta. Me kaikki myös tiedämme, että vain, jos pystymme voittamaan äsken kuvailemanne ongelmat, meidän on mahdollista luoda sellainen yhteistyösuhde, josta tänään puhuitte.
Paljon kiitoksia, arvoisa presidentti.
Puhemies.
   Jatkamme äänestyksiä. 


Gyula Hegyi (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, haluaisin pyytää nimenhuutoäänestystä seuraavista kahdesta tarkistuksesta, tarkistuksesta 3 (7 kohtaan) ja tarkistuksesta 4 (25 kohtaan), koska kyseiset tarkistukset ovat täysin mietintöni hengen vastaisia. 
Renate Sommer (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, minun mielestäni on lähtökohtaisesti väärin pyytää nimenhuutoäänestystä juuri ennen äänestyksen alkua. Vaikka emme toki pelkää nimemme liittämistä tähän, minusta tämä menettely muodostaa ennakkotapauksen ja on siksi perusteiltaan väärä ratkaisu. 

Puhemies.
   Äänestykset ovat päättyneet. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Äänestin jäsen Mavromattisin erinomaisen mietinnön puolesta. Mietinnössä käsitellään tärkeää aihetta: tiedotusvälineiden ja kehityksen välistä suhdetta. Sananvapaus ja tiedonvälityksen vapaus on tunnustettu perusoikeudeksi, joka on vahvistettu Yhdistyneiden Kansakuntien vuonna 1948 antaman ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 19 artiklassa. Tiedotusvälineiden vapaus on sekä yksityisten että julkisten elinten hyvän hallinnon ehdoton edellytys ja edistää osaltaan vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamista: turvallisen maailman luomista ja köyhyyden poistamista vuoteen 2015 mennessä.
Tiedotusvälineiden vapaus on välttämätöntä tiedon saatavuuden ja avoimuuden vuoksi, ja tiedotusvälineiden on oltava täysin itsenäisiä. Vapaalla tiedonvälityksellä on suuri merkitys tietämättömyyden, tuon ihmiskunnan vanhan vitsauksen, torjumisessa, ja se myös ehkäisee korruptiota. Vaikka pahoittelenkin sitä, ettei mietinnössä otettu selvemmin kantaa tiedon tuottajien, hallussapitäjien, käyttäjien ja levittäjien vastuuseen, katson tämän mietinnön kuitenkin edistävän merkittävästi vapautta, rauhaa ja demokratiaa maailmassa. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Esittelijä käsittelee mietinnössään tiedotusvälineiden keskeistä roolia maan kehityksessä. Demokratia edellyttää sananvapautta ja lehdistönvapautta. Myös yhteiskunnan toiminnan kannalta on tärkeää, että yhteiskunnan kaikilla ryhmillä on kunnollinen mahdollisuus saada tietoa. 
Mietinnössä on kuitenkin joitakin kohtia, joita vastustamme jyrkästi. Pidämme ilman muuta tiukasti kiinni näkemyksestämme, jonka mukaan tukitoimia ei pitäisi hallinnoida yhteisön tasolla. Ne kuuluvat jäsenvaltioiden toimivaltaan. EU:n ei myöskään pitäisi järjestää tiedotuskampanjoita jäsenvaltioissa.
Kokonaisuudessaan katsomme kuitenkin mietinnön olevan sisällöltään asianmukainen. Olemme näin ollen äänestäneet sen puolesta tämänpäiväisessä äänestyksessä. 
Daniel Strož (GUE/NGL ),
   . Haluan esittää muutaman huomion Mavrommatisin mietinnöstä, josta äänestimme käymättä siitä ensin keskustelua. Mietinnössä kieltämättä esitetään joukko mielenkiintoisia ajatuksia ja päätelmiä, mutta siihen sisältyy myös paljon tyhjää, pinnallista löpinää, joka ei kuvaa EU:n jäsenvaltioissa vallitsevaa todellisuutta eikä myöskään edistä niiden ongelmien ratkaisemista, joihin EU:n tulisi kohdistaa huomionsa tällä alalla.
Haluan myös korostaa, että joissakin jäsenvaltioissa ei ole lainkaan tiedotusvälineitä, joita voitaisiin kutsua missään määrin itsenäisiksi tai ammattimaisiksi. Noissa maissa tiedotusvälineet eivät ehdottomasti ole mietinnön sanoja lainatakseni "elintärkeä ja olennainen tekijä inhimillisessä kehityksessä". Esimerkiksi Tšekissä tiedotusvälineet ovat pelkkiä markkinoiden pelinappuloita ja niitä käytetään selkeästi poliittisen manipuloinnin välineenä, jolla harhaanjohdetaan kansaa. Ei ole mikään salaisuus, että Tšekin tärkeimmät tiedotusvälineet ovat ulkomaisten konsernien omistuksessa ja että alueelliset sanomalehdet omistaa saksalainen kustantamo.
Yksi tälle tilanteelle tyypillinen piirre on se, että vasemmistolaiset mielipiteet enimmäkseen syrjäytetään, kokonaisia kansanosia kohdellaan rikollisina ja paarialuokkana ja että toimittajille on jäänyt pelkkä kätyrin rooli, jossa heidän on pakko kyseenalaistamatta kunnioittaa ja puolustaa päätoimittajan poliittista kantaa. Mikään ei rajoita päätoimittajia keskittämästä tiedotusvälineiden valtaa itselleen.
Etiikkaan ja inhimillisyyteen vetoavat tyhjät puheet ovat todella naiiveja ja merkitsevät käytännössä sitä, että suljemme silmämme EU:n media-alan todellisilta ongelmilta. 
Tomáš Zatloukal (PPE-DE ).
   – Kannatin Beazleyn mietintöä, jossa käsitellään mahdollisuutta tukea aloitteita, joilla pyritään täydentämään kansallisia koulutusohjelmia eurooppalaisen ulottuvuuden sisältävillä asianmukaisilla tukitoimilla. Koulutukseen on sisällytettävä Euroopan historiaa ja yhteistä kulttuuriperintöä sekä Euroopan ajankohtaisten tapahtumien tuntemusta, mutta on selvää, että niiden rinnalla on kehitettävä myös muunlaisia toimia, kuten tuettava monikielisyyttä. Minusta on hyvä, että esittelijä Beazley mainitsi "European Schoolnet" nimisen koulutusasioiden portaalin ja sen toiminnan. Haluan nostaa esille myös eTwinning-hankkeen, jonka tehtävänä on luoda yhteyksiä eri Euroopan maissa toimivien koulutuslaitosten välille yhteishankkeiden aikaansaamiseksi. eTwinning-hankkeeseen on ilmoittautunut yli 17 000 eurooppalaista koulua. Tämä valiokunta-aloitteinen mietintö on hyvä keino auttaa jäsenvaltioita sisällyttämään Eurooppaa koskevat aihepiirit koulutusohjelmiinsa. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Kannatin äänestyksessä Beazleyn erinomaista mietintöä aloitteista, joilla pyritään täydentämään kansallisia koulutusohjelmia eurooppalaisen ulottuvuuden sisältävillä asianmukaisilla tukitoimilla. Kaikki tietävät, miten tärkeää Euroopan rakentamisen kannalta on, että eurooppalainen kulttuuri saadaan juurrutettua kansalaisten ja etenkin nuorten keskuuteen: tällaisen humanistisen sivistyksen lisääminen on eurooppalaisen hankkeen onnistumisen ehdoton edellytys. Kielten opiskelun lisäksi Euroopan unionin historian ja maantiedon sekä kuvaamataidon ja yhteiskuntaopin pitäisi olla niitä oppiaineita, joissa eurooppalainen ulottuvuus voitaisiin tuoda esiin. Olen täysin samaa mieltä mietinnössä esitetyistä ehdotuksista, erityisesti siitä, että opettajat olisi otettava mukaan eurooppalaisen ulottuvuuden sisällyttämiseen koulujen koulutusohjelmiin. Mielestäni vastaavanlaista tarvittaisiin myös yliopistoihin ja elinikäiseen oppimiseen. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Vaikka toisaalta tunnustamme, että sekä jäsenvaltioiden välillä että niiden sisällä on eroja siinä, miten eurooppalainen ulottuvuus on sisällytetty koulutukseen, ja että kielitaidon suuren merkityksen vuoksi Comenius- ja Lingua-ohjelmille olisi myönnettävä entistä runsaammin yhteisön rahoitusta, emme toisaalta voi yhtyä ajatukseen, että Euroopan historiasta ja eurooppalaisista arvoista olisi olemassa yksi yhtenäinen näkemys.
Kullakin maalla on omat ominaispiirteensä ja kullakin kansalla oma historiansa, ja niitäkin voidaan katsoa eri näkökulmista riippuen kunkin omista lähtökohdista.
Meidän mielestämme Euroopan rikkaus on juuri sen kulttuurien ja kielten monimuotoisuudessa, ja se on säilyttämisen arvoista. Kaikenlaista standardointia on vältettävä.
Näin ollen vaikka mietinnössä esitetäänkin joitakin hyviä huomioita kielitaidosta ja muista taidoista sekä edellisten raporttien ja nykyisten yhteisön ohjelmien seurannasta, vastustamme kuitenkin kaikenlaisia standardointipyrkimyksiä, joihin se saattaisi johtaa. Äänestimme siis tyhjää. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Junilistan on jo aiemmin huomauttanut Euroopan parlamentissa – ja huomauttaa nyt uudelleen – että jäsenvaltiot vastaavat yksin opetuksen järjestämisestä ja koulutusohjelmien sisällöstä. Euroopan parlamentti on aiemmin ilmoittanut muun muassa, että se haluaa osallistua päätöksentekoon kieltenopetukseen liittyvissä asioissa sekä koulutusohjelmien mukauttamisessa esimerkiksi uuden teknologian ja digitalisaation tuomiin muutoksiin. Nyt yritetään puolestaan ujuttaa eurooppalaista ulottuvuutta opetussuunnitelmiin.
Mutta miten Euroopan yhteisen historian ja kulttuuriperinnön eurooppalainen ulottuvuus sitten määritellään? Ja kuka sen määrittelee?
Meidän on toimittava toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Jäsenvaltioiden on itse puolustettava demokratiaa ja suvaitsevuutta Euroopassa laatiessaan koulujensa opetussuunnitelmia ja lähestyessään kansalaisiaan. Näitä asioita ei pidä säännellä EU:n tasolla.
Näin ollen olemme äänestäneet mietintöä vastaan. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   Tämän valiokunta-aloitteisen mietinnön tarkoituksena ei ole puuttua kansalliseen toimivaltaan koulutuksen alalla. Olennaista on, että mietinnössä pyritään selvittämään, mitä tarkoittaa "eurooppalainen ulottuvuus".
Opettaja- ja opiskelijavaihtoa varten on olemassa useita vaihto-ohjelmia, kuten Erasmus ja Sokrates. Yhdistyneessä kuningaskunnassa on kuitenkin paljon opiskelijoita, jotka eivät ole tietoisia näistä mahdollisuuksista, ja Yhdistynyt kuningaskunta onkin jäämässä muista maista jälkeen opiskelijoiden lähettämisessä ulkomaille.
Sen jälkeen kun työväenpuolueen muodostama hallitus muutti kielet valinnaisiksi peruskoulun päättökokeessa (GCSE, General Certificate of Secondary Education), ranskaa ja saksaa opiskelevien oppilaiden määrä laski yksistään tänä vuonna 14 prosenttia edelliseen vuoteen verrattuna.
Suullisen tarkistuksen epämääräisen sanamuodon vuoksi brittiläiset konservatiivit eivät voi hyväksyä tätä mietintöä kokonaisuudessaan. 
Bairbre de Brún ja Mary Lou McDonald (GUE/NGL ),
   . Tuemme Beazleyn mietintöä, koska haluamme lisätä kieltenopetuksen painoarvoa, jotta myös irlantilaisessa koulutusjärjestelmässä alettaisiin ymmärtää monikielisyyden merkitys. Katsomme myös, että kaikilla kansalaisilla pitäisi olla mahdollisuus saada yksityiskohtaista ja puolueetonta tietoa Euroopan unionista ja siitä, miten se vaikuttaa heidän elämäänsä.
Sinn Féin tukee Beazleyn mietintöä (A6-0267/2006) koulutusohjelmien täydentämisestä eurooppalaisen ulottuvuuden sisältävillä tukitoimilla, mutta sen ei pidä ymmärtää merkitsevän sitä, että kannattaisimme Euroopan unionin vaikutusvallan lisäämistä jäsenvaltioiden koulutusjärjestelmissä. Koulutus kuuluu kunkin jäsenvaltion vastuualueeseen, ja niin tulee olla jatkossakin. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Keskustelu eurooppalaisesta ulottuvuudesta kouluissa saattaisi helposti jäädä vaille huomiota. Tässä keskustelussa kuitenkin nousee esiin perustavanlaatuisia kysymyksiä.
Emme saa unohtaa, että kaikilla päätöksillä, joita teemme koulutuksen alalla, on ratkaiseva vaikutus tuleviin sukupolviin, heidän elämäänsä ja heidän maailmankuvaansa.
Siksi pidän esittelijä Beazleyn huomioita kielitaidon merkityksestä erittäin osuvina ja haluan vielä toistaa, ettei eurooppalaisesta kielitaitoindikaattorista pidä tehdä vääriä johtopäätöksiä: vain muutaman eurooppalaisen kielen opiskelun tukeminen ei olisi viisasta.
On ehdottoman tärkeää, että edistämme myös muiden eurooppalaisten kielten asemaa Euroopan ulkopuolella. Se on sellainen tiedon aarrearkku, jota koko Euroopan olisi syytä tehdä tunnetuksi.
Tässä suhteessa meidän pitäisi seurata muutamien maiden, kuten Itävallan, Espanjan, Portugalin ja Slovenian esimerkkiä. Eurooppalaisella ulottuvuudella on oma vakiintunut paikkansa näiden maiden koulutusohjelmissa, ja ihmisiä kannustetaan opiskelemaan eurooppalaisia kieliä. 
Eurooppalaisen ulottuvuuden tuomista kouluihin ei pidä väheksyä, vaan meidän on erityisesti syytä muistaa Euroopan paikka maailmassa, talouskasvun tuomat uudet haasteet sekä yhteistyöpolitiikan tavoitteet suhteessa muuhun maailmaan. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   . Onnittelen esittelijäämme hänen tekemästään aloitteesta. Koulutus kuuluu ja sen tulee jatkossakin kuulua jäsenvaltioiden toimivaltaan. Me Skotlannissa hallitsemme itse omaa koulutusjärjestelmäämme ja olemme hallinneet jo vuosisatojen ajan. Esittelijä on kuitenkin oikeassa todetessaan, että nuoremme päättävät koulun usein hyvin heikosti evästettyinä rooliinsa kansalaisina ja tietävät usein varsin vähän EU:sta ja muista hallintoelimistä, jotka tekevät työtä heidän hyväkseen. Tässä mietinnössä hahmotellut toimenpide-ehdotukset ovatkin mielenkiintoinen läksy opettajille kaikkialla EU:ssa. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ),
   . Kannatan toki aloitteita, jotka tähtäävät vieraiden kielten opiskelun lisäämiseen, Euroopan eri maiden kulttuurin ja historian tuntemuksen parantamiseen ja aidon keskustelun synnyttämiseen EU:n luonteesta ja myös sen monista puutteista, mutta vastustan jyrkästi kaikkia toimia, joiden tarkoituksena on kalastella tukea EU:n ajamalle poliittiselle yhdentymiselle tai luoda "Euroopan kansalaisuudesta" jonkinlaista näennäisidentiteettiä. Mietinnössä sekoitetaan nämä eri näkökohdat. Siksi äänestin tyhjää. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, on epäilemättä totta, että puhdas ilma on ehdottoman tärkeä asia meille kaikille, ja meidän on myös muistettava, että Euroopan huonosta ilmanlaadusta koituvat kustannukset muodostuvat väistämättä korkeammiksi kuin pilaantumisen vähennystoimista yrityksille ja teollisuudelle aiheutuvat kustannukset. Kompromissiasiakirjaan sisältyvät poikkeukset ja jatkoaikamahdollisuudet ovat kuitenkin liian mutkikkaita ja omiaan aiheuttamaan vakavia hallinnollisia ongelmia. Siitä syystä suurin osa Itävallan kansanpuolueen edustajista on hylännyt nämä kompromissit. Ehdotuksia on tarkasteltava myös "sääntelyn parantamisen" kannalta, ja sitä niillä ei voida sanoa saavutettavan. Siitä syystä koko paketti ansaitsi suuressa määrin tulla hylätyksi. Pidämme neuvoston kantaa parempana. 
Joseph Muscat (PSE ).
   – Äänestyspäätökseni Krahmerin ja Corbeyn mietintöjen kohdalla perustuu siihen, että kannatan ilmanlaadun parantamista ja valvonnan tiukentamista tällä alalla. Päätökseni tärkein peruste on se, miten Maltan ja Gozon viranomaiset tällä hetkellä kohtelevat kansalaisia. Tilanne on tällä hetkellä se, ettei eurooppalaisia standardeja noudateta, ja mikä vielä pahempaa, ihmisille ei edes anneta tietoja, joihin heillä olisi oikeus, jotta he voisivat suojella terveyttään ja ympäristöään. Yksi konkreettinen esimerkki tästä oli se, että vasta kun aloin kysellä asiasta, viranomaiset myönsivät julkisesti, että maassa rikotaan EU:n direktiivejä voimalaitosten päästöistä. Lisäksi nyt ollaan siinä pisteessä, että Marsan ja Delimaran voimalaitosten päästöjä mittaavat laitteet eivät ole olleet toiminnassa kuukausiin salaman iskettyä niihin. Maltalainen päivälehti paljasti eilen, ettei tilanne vieläkään ole kunnossa, koska uutta laitteistoa ei ole vielä hankittu. Tällaista ei voida hyväksyä. Asiasta vastaavien viranomaisten ja Euroopan komission velvollisuutena on seurata tätä rikkomusta tarkemmin. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Puolsin ensimmäisen käsittelyn äänestyksessä Krahmerin laatimaa mietintöä luonnoksesta Euroopan parlamentin lainsäädäntöpäätöslauselmaksi ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi ilmanlaadusta ja sen parantamisesta Euroopassa. Ehdotetun direktiivin on määrä korvata viisi erillistä säädöstä ja edistää "sääntelyn parantamista", mikä on hyvin myönteinen asia. Ilmansaasteiden vähentäminen on velvollisuutemme tulevia sukupolvia kohtaan. Tieteellisen ja terveyttä koskevan tiedon viimeaikaisen kehityksen vuoksi on myös täysin luonnollista tarkistaa ja yksinkertaistaa voimassa olevia säädöksiä. Meidän on syytä olla iloisia siitä, että liikennevälineiden valmistajat ja kuljetusyritykset ovat nähneet vaivaa täyttääkseen normit, jotka ovat riittävän tiukkoja vastassamme olevien haasteiden voittamiseen. Yhtenä tärkeänä haasteenahan on nimenomaan kansalaistemme terveys. Meidän on varmistettava, että jäsenvaltiot saattavat nämä normit osaksi kansallista lainsäädäntöään ja soveltavat niitä tiukasti. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ),
   Kannatamme ilman pilaantumista koskevia yhteisiä vähimmäisnormeja. Direktiivillä on riittävän vankka oikeusperusta EY:n perustamissopimuksen 175 ja 176 artiklassa, joissa todetaan, että jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai toteuttaa tiukempia suojatoimenpiteitä. Perustamissopimuksen 176 artiklassa kuitenkin määrätään, että suojatoimenpiteistä on ilmoitettava komissiolle ja että niiden on oltava sopusoinnussa perustamissopimuksen kanssa. Ilman pilaantumisen raja-arvot voivat olla sisämarkkinoiden vastaisia. Sen vuoksi emme usko, että 175 ja 176 artiklaan perustuva direktiivi sinänsä riittää takaamaan jäsenvaltioille mahdollisuuden pitää voimassa tai toteuttaa tiukempia suojatoimenpiteitä. 
Äänestämme kaikesta huolimatta mietinnön puolesta, koska mielestämme yhteiset vähimmäisnormit olisivat toivottavia. Aiomme sen vuoksi parlamentin toisessa käsittelyssä esittää ehdotuksia, joilla direktiiville taattaisiin sellainen oikeusperusta, joka turvaisi jäsenvaltioiden mahdollisuuden toteuttaa tiukempia suojatoimenpiteitä ja jossa selkeästi todettaisiin, että niillä on siihen oikeus. 
Anne Ferreira (PSE ),
   . – Parempi ilmanlaatu, kansalaisten terveys ja elämän laatu ovat hyviä tarkoitusperiä.
Valitettavasti juuri hyväksymämme mietintö ei vastaa tarkoitustaan.
Ehdotus ei vastaa Maailman terveysjärjestön WHO:n suosituksia, eikä siinä esitetä riittävän kiireellisiä toimia.
PM2,5-hiukkaset ovat kaikkein pienimpiä hiukkasia ja kaikkein vaarallisimpia elimistölle, ja siksi niiden raja-arvo ei saisi ylittää 12 mikrogrammaa.
Ongelman vakavuus ei näy myöskään täytäntöönpanon määräajoissa, jotka ehdotuksen mukaisesti ulottuisivat vuoteen 2015 asti, ja on mahdotonta hyväksyä, että raja-arvojen soveltamisvelvoitteista voitaisiin myöntää poikkeuksia.
Pahoittelen myös sitä, että tämä ensimmäinen käsittely kuvastaa täysin poliittisten ryhmien kesken tehtyä kompromissia, joka esti parlamenttia toimimasta kunnolla ja sitoi meidät kantaan, joka ei vastaa poliittisia tavoitteitamme.
Mietintö ei myöskään vastaa niitä kunnianhimoisia tavoitteita, joita olemme sekä kansainvälisissä yhteyksissä että EU:n kansalaisille selkeästi ilmoittaneet noudattavamme ympäristöasioissa. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Ilman saastuminen, joka on voimakasta erityisesti Euroopan unionin kaupunkialueilla sekä suurilla taajama-alueilla, joilla väestötiheys on suuri, on yksi syy moniin hengitystiesairauksiin ja aiheuttaa vakavaa vahinkoa ekosysteemeille. Suurimmassa vaarassa ovat lapset, vanhukset sekä suurimmissa kaupungeissa ja lähinnä vilkkaasti liikennöityjä teitä asuvat ihmiset.
Komission ensimmäisessä ehdotuksessa esitetyt pilaantumisen raja-arvot merkitsivät taka-askelta vuonna 1999 sovittuun eli direktiiviin 1999/30/EY verrattuna. Tähän liittyen haluan erityisesti nostaa esiin pienhiukkaspäästöille (PM2,5) asetetut raja-arvot, jotka ovat hyvin korkeat ja ylittävät Maailman terveysjärjestön WHO:n asettamat raja-arvot.
Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmän/Pohjoismaiden vihreän vasemmiston käsiteltäväksi jättämät ehdotukset valitettavasti hylättiin parlamentin keskustelussa.
Näin ollen juuri hyväksytyn asiakirjan soveltamismahdollisuudet ovat rajalliset, vaikka se sisältää - vaikkakin vesitetyssä muodossa - joitain hyvin myönteisiä ehdotuksia, joiden tavoitteena on löytää tasapainoinen ratkaisu pilaantumisen torjuntaan. Äänestimme siis tyhjää. 
Robert Goebbels (PSE ),
   Äänestin tyhjää Krahmerin mietintöä koskevassa äänestyksessä, koska suurinta osaa mietinnöstä tavallisen kuolevaisen on mahdoton ymmärtää. Epäselvää oli myös se, minkä elimen olisi määrä laatia tämä laki. Jos parlamentti haluaa sitoutua ilmanlaadun parantamiseen, sen pitäisi tyytyä määrittelemään yleisiä periaatteita ja suuntaviivoja ja jättää raja-arvojen asettaminen asiantuntijoille. 
Vasco Graça Moura (PPE-DE ),
   . Ilmanlaatu on keskeinen tekijä EU:n kansalaisten terveyden ja elämänlaadun kannalta.
Tämä ehdotus on sen vuoksi erittäin tärkeä. Se on nähtävä osana ympäristölainsäädännön yksinkertaistamispyrkimyksiä, sillä ehdotuksella yhdistetään viisi olemassa olevaa ilmanlaatua koskevaa säännöstä yhdeksi direktiiviksi. Siinä myös ehdotetaan kunnianhimoisempia tavoitteita kuin nykyisissä säännöksissä.
Tästä syystä kannatamme uusien tavoite-arvojen käyttöönottoa PM10-hiukkasten osalta sekä ennen kaikkea tavoite-arvojen määrittelemistä PM2,5-hiukkasille, joita pidetään ihmisen terveydelle haitallisimpina hiukkasina mutta joita ei toistaiseksi ole käsitelty Euroopan tason lainsäädännössä. 
Jätimme käsiteltäviksi joukon tarkistuksia, joissa esitettiin muun muassa direktiivin tarkistamista viiden vuoden välein, jotta uusimmat tieteelliset tutkimustulokset voitaisiin ottaa huomioon. Lisäksi ehdotimme ilmanlaatutakuita, tiettyjen alueiden rajaamista sääntelyn ulkopuolelle, koska emme pidä niiden sääntelyä tarpeellisena siksi, että kyseessä ovat yleisöltä suljetut alueet, joita valvotaan jo nyt asianmukaisesti, sekä viimeisenä tienvarsimittausten mittausperusteiden yksinkertaistamista.
Euroopan parlamentin portugalilaiset sosialidemokraattiset jäsenet tukevat Krahmerin mietintöä edellä mainituin tarkistuksin. 
Sebastiano (Nello) Musumeci (UEN ),
   . Ilman pilaantumisesta johtuvien hengityselinsairauksien ja kuolemantapausten runsas määrä osoittaa, että tarvitsemme kiireesti uutta yhteisön terveydensuojelulainsäädäntöä, joka rajoittaisi entisestään ihmisille haitallisia päästöjä.
Erityisen huolestuttava ilmiö on synnynnäisten epämuodostumien epätavallisen korkea määrä joillakin Euroopan unionin teollisuusalueilla.
Yksi tyypillinen tapaus on Sisilian petrokemian teollisuus: vuosina 1992–2002 syntyneistä 13 000 lapsesta lähes tuhannella oli synnynnäinen sydämen, raajojen tai ruuansulatuskanavan epämuodostuma, ja miesten kuolleisuus mahasyöpään oli 57 prosenttia Italian kansallista keskiarvoa korkeampi. 
Tilanne on käynyt sietämättömäksi myös joillakin kaupunkialueilla, kuten Messinan kaupungissa, jonka läpi kulkee yötä päivää Sisiliasta Manner-Eurooppaan ja takaisin matkaavia ajoneuvoja.
Kannattamalla Krahmerin mietintöä Unioni kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmä haluaa omalta osaltaan edistää ilman pilaantumisen torjunnan tehostamista Euroopassa tulevina vuosina. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   . – Ilmansaasteet ovat merkittävä kansanterveydellinen ongelma. Esimerkiksi joistakin ihmisen toimista aiheutuvien pienhiukkaspäästöjen arvellaan lyhentävän eurooppalaisten eliniänennustetta noin yhdeksällä kuukaudella. Yksistään Belgiassa lähes 13 000 ihmistä kuolee ennenaikaisesti erityisesti dieselmoottoreiden synnyttämien hiukkaspäästöjen seurauksena. Kaikki nämä hengityselinsairaudet olisivat vältettävissä, ja lainsäätäjien olisikin annettava selkeä viesti: Euroopan ilmanlaadun parantaminen merkitsee väistämättä ilmansuojelunormien tiukentumista.
Tämä ei ole se viesti, jonka Euroopan parlamentti antoi tänään hyväksymällä Holger Krahmerin mietinnön Puhdasta ilmaa Eurooppaan -ohjelmaa (CAFE) käsittelevästä direktiivistä. Pahoittelen sitä, että kansalaisten kannalta näin tärkeässä asiassa kuin saasteiden vaikutukset ihmisten terveyteen kollegoillani ei ole ollut riittävää kunnianhimoa, vaan he ovat mieluummin pyrkineet välttämään erityisesti tiettyjen teollisuudenalojen etujen vahingoittamista. Toivon edelleen, että Euroopan parlamentti korjaa tilanteen toisessa käsittelyssä: kuuntelee tarkemmin ympäristöterveyden asiantuntijoiden perusteluja eikä lankea asettamaan normeja, jotka eivät ole edes yhtä tiukkoja kuin tällä hetkellä voimassa olevat. Tämän äänestyksen myötä minusta on alkanut tuntua, ettei Kalifornia sittenkään ole niin kovin kaukana. 
Bart Staes (Verts/ALE ),
   . On kerrassaan tyrmistyttävää, että tänään jouduimme todistamaan parlamentin heikentävän huomattavasti nykyisin voimassa olevia ilmanlaatua koskevia säännöksiä. Ensimmäistä kertaa tämä parlamentti ottaa jopa lievemmän kannan kuin neuvosto. Tästä huolimatta on olemassa riittävästi tieteellistä näyttöä siitä, että ilmansaasteiden sisältämät pienhiukkaset aiheuttavat 3,6 miljoonan elinvuoden menetyksen vuosittain, mikä tarkoittaa toisin sanoen 348 000 ennenaikaista kuolemaa.
Vuoteen 2020 mennessä otsonin ja pienhiukkasten aiheuttama ilman pilaantuminen tulee maksamaan Euroopalle 189–609 miljardia vuodessa! Tämän parlamentin kanta ei ole läheskään yhtä kunnianhimoinen kuin Maailman terveysjärjestön antamat suositukset tai se taso, joka teollistuneiden maiden suurissa kaupungeissa on havaittu mahdolliseksi saavuttaa. Mikä pahinta, parlamentti tarjoaa jäsenvaltioille mahdollisuutta lisätä niiden päivien lukumäärää, joina PM10-hiukkaspitoisuuden raja-arvo saa ylittyä, 35 päivästä 55 päivään kalenterivuotta kohti, mikä merkitsee käytännössä sitä, että vältämme todellisten ongelmien kohtaamista. Määräämällä PM2,5-hiukkaspitoisuuden vuosittaiseksi raja-arvoksi 15 µg/m3 jo vuodesta 1997 lähtien Yhdysvallat on osoittanut, että tiukempi lähestymistapa on mahdollinen. Raja on saavutettava viimeistään vuoteen 2010 mennessä. Kalifornian osavaltio sattumoisin menee vieläkin pitemmälle, sillä siellä raja-arvo on vuodesta 2003 lähtien ollut 12 µg/m3. Euroopan parlamentti pitää kiinni lupauksestaan saavuttaa 20 µg/m3:n raja … vuoteen 2015 mennessä! Jos neuvosto ei pysty korjaamaan tätä heikennystä, komissiolla ei ole muuta vaihtoehtoa kuin vetää ehdotuksensa pois. 
Richard James Ashworth (PPE-DE ),
   . Brittiläiset konservatiivit panevat tyytyväisinä merkille tilintarkastustuomioistuimen toteamuksen, jonka mukaan EU:n tilinpidon yhtenäisyys on parantunut. Olimme kuitenkin tyrmistyneitä havaitessamme, että tilintarkastustuomioistuin huomautti valvonta- ja tarkastusjärjestelmissä olevan edelleen puutteita, ja olemmekin esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että kyseiset puutteet on korjattava pikimmiten.
Euroopan parlamentin Strasbourgin parlamenttirakennuksista tekemän vuokrasopimuksen osalta tunnustamme ja hyväksymme sen tosiasian, että – kuten mietinnössä todetaan – parlamentin viranomaiset ovat toimineet moitteettomasti mutta Strasbourgin kaupunki vilpillisesti. Olemme kuitenkin sitä mieltä, että Euroopan parlamentin istuntojen jatkaminen kahdessa paikassa on eurooppalaisten veronmaksajien rahojen haaskausta, emmekä siitä syystä voi kannattaa minkäänlaista ehdotusta Strasbourgin parlamenttirakennusten ostamisesta.
Näistä syistä brittiläiset konservatiivit ovat äänestäneet tyhjää Ferberin mietintöä koskevassa lopullisessa äänestyksessä. 
Robert Goebbels (PSE ),
   Äänestin vastuuvapauden myöntämisen puolesta mutta äänestin tyhjää päätöslauselman osalta, koska talousarvion valvontavaliokunta sotkee itsepintaisesti tosiasioita ja tuulesta temmattuja väitteitä keskenään. Parlamentti ei voi vaihtaa perustamissopimuksessa vahvistettua istuntopaikkaansa vain hyväksymällä asiasta päätöslauselman.
Talousarvion valvontavaliokunta on mennyt täysin metsään maksettujen vuokrien ja Strasbourgin rakennusten ostohinnan kohdalla. Markkinataloudessa on mahdotonta puhua kohtuullisesta vuokrasta, koska kaikki vuokrat ja ostohinnat neuvotellaan omistajan ja vuokralaisen tai ostajan kesken. Vaikka Strasbourgin kaupungin toimintatapaa voidaan ehkä pitää sopimattomana, mitään laittomuuksia tai väärinkäytöksiä ei ole tapahtunut. Sellaisia syytöksiähän muutamat jäsenet ja jotkin tiedotusvälineet ovat esittäneet, luonnollisestikin ilman todisteen häivää. Haluan tehdä pesäeron tällaisiin vastenmielisiin henkilöihin. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Junilistan katsoo, ettei puhemiehelle voida myöntää vastuuvapautta talousarvion toteuttamisesta varainhoitovuonna 2004. Siihen on pääasiassa kaksi syytä.
Ensimmäinen on se, että meidän mielestämme Euroopan parlamentin johto on aivan yhtä lailla vastuussa kuin Strasbourgin kaupunkikin siitä, että Strasbourgin toimitiloista on vuosien ajan maksettu liian korkeaa vuokraa. Se on koitunut kalliiksi EU:n veronmaksajille, ja parlamentin pitäisi tässä tapauksessa ottaa tiukka linja ja pitää huolta siitä, että liikaa peritty vuokra maksetaan takaisin. Koska toistaiseksi liikamaksujen suuruudestakin on epäselvyyttä (ks. mietintöluonnoksen 19 kohdan viides luetelmakohta), me uskomme myös, ettei asiaa ole vielä selvitetty pohjiaan myöten.
Toinen syy on se, että meidän mielestämme Euroopan parlamentin toimielimenä ei pitäisi joutua vastaamaan parlamentin jäsenten lisäeläkejärjestelmässä ilmenneestä vajauksesta. Parlamentin jäsenille kertyvät eläke-edut on sidottava heidän eläkerahastonsa tuottavuuteen. Näin se toimii tavallisten kansalaisten kohdalla kaikkialla EU:ssa, eikä Euroopan parlamentin jäsenille pitäisi suoda mitään erityisetuja tässä suhteessa. 
Silvana Koch-Mehrin (ALDE ),
   . Äänestystä mietinnöstä, joka käsittelee vastuuvapauden myöntämistä (Euroopan parlamentille) varainhoitovuonna 2004, lykättiin, jotta ehdittäisiin tutkia Strasbourgin rakennuksen vuokrasopimukseen liittyviä epäselvyyksiä. Sen jälkeen Euroopan parlamentti on maksanut Strasbourgin kaupungille jopa 60 miljoonaa euroa lisää, eikä sillä ole mitään mahdollisuutta saada korvausta kärsimistään tappioista.
Lisäksi on käynyt ilmi, että asiassa on toimittu epärehellisesti, salaillen ja haparoiden. Kaikesta tästä huolimatta meidän pitäisi nyt tehdä päätös Strasbourgin rakennuksen ostamisesta. FDP-puolueen edustajat Euroopan parlamentissa ovat sitä mieltä, että parlamentti toimisi väärin ostaessaan Strasbourgin rakennuksen, koska olisi vastuutonta sitoa itseään sillä tavoin pitkäksi aikaa Strasbourgiin. 
Näin ollen olemme hylänneet asiaa koskevat tarkistukset. FDP tukee Euroopan teknologiainstituutin perustamista Strasbourgiin ja kannattaa ajatusta, että parlamentilla olisi vain yksi istuntopaikka Brysselissä. 
Kartika Tamara Liotard ja Erik Meijer (GUE/NGL ),
   . Tässä mietinnössä on kyse muustakin kuin varainhoitovuodelle 2004 kuuluvan laskun automaattisesta hyväksymisestä. Ilman tarkistusta 9 se antaa myös parlamentin puhemiehistölle valtuudet käyttää vararahastoja Strasbourgin rakennusten ostamiseen.
Meillä ei ole mitään sitä laskelmaa vastaan, joka osoittaa, että rakennusten ostaminen on pitkällä aikavälillä kannattavampaa kuin vuokrasopimuksen jatkaminen. Äänestäisimme mietinnön puolesta, jos se olisi tässä ainoa näkökohta. Sehän sitä paitsi parantaisi merkittävästi mahdollisuuksiamme järjestää kuukausittaiset istuntojaksomme Strasbourgissa kestävällä tavalla.
Nykyisellään Strasbourgin istuntojaksot maksavat meille vähintään 200 000 000 euroa vuodessa. Syyskuussa 1999 Alankomaiden parlamentti esitti yksimielisen vastalauseen, jolla se tuomitsi Euroopan parlamentin istuntojen jatkamisen kahdessa eri kaupungissa. Sen seurauksena Alankomaiden edustajia kaikissa EU:n toimielimissä kehotettiin tekemään työtä sen eteen, että tämä käytäntö saataisiin loppumaan mahdollisimman pian. Se kertoo, mitä asiasta puhutaan Alankomaiden tiedotusvälineissä ja mitä mieltä ihmiset ovat siitä olleet jo vuosia.
Alankomaissa Strasbourgin rakennusten ostamista pidetään yhtenä tämän parlamentin tärkeimmistä päätöksistä. Nyt itse asia on kuitenkin naamioitu ostovaltuutuksen muotoon, eikä sitä käsitellä enää tämän jälkeen erikseen. Tästä syystä äänestämme mietintöä vastaan. 
Astrid Lulling (PPE-DE ),
   Ferberin mietinnön tärkein ansio on, että se panee pisteen aivan liian pitkään jatkuneelle kiistelylle. Siksi äänestän vastuuvapauden myöntämisen puolesta.
Olen kuitenkin tyytymätön useampaan kohtaan. Vaikka nyt on tullut selväksi, ettei Strasbourgin kaupunki ole syyllistynyt mihinkään laittomuuksiin, sen syyttäminen sopimattomasta käytöksestä tarjoaa liiankin helpon tekosyyn joillekin jäsenille, jotka yksinkertaisesti haluavat käyttää tilaisuutta hyväkseen nostaakseen kysymyksen istuntopaikasta jälleen esiin. 
Olen seurannut rakennuksia koskevaa asiaa hyvin tarkasti, ja minulle on selvää, että menettelytavat ovat olleet vilpillisiä. Kun Euroopan parlamentti, jonka jäsenille ei tiedotettu riittävästi monimutkaisesta juridisesta järjestelystä, väittää, ettei se ollut perillä rakennusten jälleenvuokrauksesta, se ei yksinkertaisesti pidä paikkaansa. Strasbourgin kaupungin tarkoituksena ei missään vaiheessa ollut "nylkeä" Euroopan parlamenttia.
Lopuksi totean, että ehdotus kolmen rakennuksen ostamisesta on hyvä uutinen eurooppalaiselle veronmaksajalle.
Olen surullinen havaitessani, että parlamentin jäsenten eläkerahastoon on kohdistunut perusteettomia hyökkäyksiä periaatteella "parjatkaa niin paljon kuin jaksatte, aina jää jotain jäljellekin". 
Cecilia Malmström ja Anders Wijkman (PPE-DE ),
   Olemme tänään päättäneet äänestää vastuuvapauden myöntämisestä Euroopan unionin yleisen talousarvion toteuttamisesta varainhoitovuonna 2004 laaditun Ferberin mietinnön puolesta. Ei ole voitu osoittaa, että Euroopan parlamentin Strasbourgissa käyttämien kahden rakennuksen vuokraukseen olisi liittynyt laittomuuksia. Samalla näyttää kuitenkin selvältä, ettei varainhoitoasetuksessa määriteltyä moitteettoman varainhoidon periaatetta ole noudatettu täysimääräisesti.
Nykyisten rakennusten ostaminen on pitkällä aikavälillä järkevä liiketoimi, jos sitä tarkastellaan yksinomaan taloudellisesta näkökulmasta. Tästä huolimatta olemme sitä mieltä, että nykytilanteessa olisi parempi lykätä tällaisen päätöksen tekemistä, etenkin kun parlamentin kahdesta istuntopaikasta käydään parhaillaan vilkasta keskustelua. Miljoona EU:n kansalaista on allekirjoittanut kansalaisaloitteen, jonka tavoitteena on Brysselin ja Strasbourgin välisen matkustussirkuksen lopettaminen. Kannatamme varauksettomasti vaatimusta, jonka mukaan parlamentilla pitäisi olla vain yksi istuntopaikka, nimittäin Brysselissä.
Mietinnössä käsitellään myös muita tärkeitä aiheita, kuten parlamentin jäsenten korvauksia, sihteeristökorvauksia ja vapaaehtoista eläkejärjestelmää. Olemme päättäneet olla liittymättä eläkejärjestelmään. Meidän mielestämme on kohtuutonta eurooppalaisia veronmaksajia kohtaan, että heidän täytyisi auttaa järjestelmän rahoittamisessa täysin riippumatta siitä, tuottaako se voittoa vai ei. 
Véronique Mathieu (PPE-DE ),
   Voimme olla vain iloisia siitä, että nyt saatiin allekirjoitettua puitesopimus, joka antaa parlamentille mahdollisuuden ostaa välittömästi WIC-, SDM- ja IPE3-rakennukset 143 125 miljoonalla eurolla. Kaikesta huolimatta tällä sopimuksella on vaikea hälventää epäilyksiä ja luottamuspulaa, jotka ovat turmelleet Strasbourgin kaupungin ja parlamentin väliset suhteet. 
Meillä on tästä monta läksyä opittavana. Ensinnäkään useiden osapuolten välisiä kiinteistökauppoja ei pidä tehdä, koska niihin liittyy erittäin monimutkaisia juridisia järjestelyjä ja rahoitusjärjestelyjä, jotka ovat vastoin avoimuuden periaatteita. Lisäksi parlamentin, samoin kuin kaikkien muidenkin EU:n toimielinten, kiinteistöpolitiikkaa on tarkistettava perusteellisesti. On myös perustettava Euroopan rakennusvirasto, jolla olisi selkeästi määritellyt tehtävät ja toimivaltuudet.
Käynnissä olevasta keskustelusta, jossa parlamentille vaaditaan yhtä istuntopaikkaa, on syytä todeta, että oikeusperusta on edelleen Amsterdamin sopimuksen pöytäkirja N:o 12, eikä parlamentilla näin ollen ole toimivaltaa asiassa.
Lopuksi totean, että minusta on välttämätöntä, että sihteeristökorvausten käyttöä muutetaan avoimemmaksi. Samoin pidän erityisen tärkeänä, että saamme pian aikaan esityksen henkilöstön asemaa koskeviksi säännöiksi, joissa vahvistettaisiin työoloja, sosiaaliturvaa ja verotusta koskevat ehdot. Sosiaalinen Eurooppa alkaa meistä. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Yhteisön toimielinten sijaintipaikka ei ole pelkästään maantieteellinen, logistinen tai taloudellinen kysymys. Kun jokin tietty kaupunki valitaan yhteisön toimielimen sijaintipaikaksi, taustalla on aina myös poliittisia vaikuttimia, mikä on täysin oikeutettua, vaikka siitä ei välttämättä seuraa, että mikä tahansa poliittinen päätös olisi järkevä taloudellisista tai logistisista perusteista riippumatta.
Euroopan parlamentin tapauksessa Strasbourgin valinta perustui historiallisiin tosiasioihin, mutta nykyään se ei ole enää taloudellisesti ja käytännön kannalta järkevä valinta. Vaikka tämä ei tällä kertaa ole asian ydin, se on silti syytä pitää mielessä.
Voisi olettaa, että Strasbourgin kaupunki yrittäisi raivata tieltä kaikki esteet, jotta parlamentin olisi helpompi asettua taloksi kaupunkiin, jopa ottamalla kantaakseen osan kustannuksista niin kuin vieraanvaraisuussäännöt tällaisissa tapauksessa usein edellyttävät. Nyt joudumme kuitenkin toteamaan – tai pikemminkin epäilemään, sillä asianomaiset viranomaiset eivät auta asioiden selvittämisessä perusteellisesti – että parlamentin isännöiminen on Strasbourgin kaupungille vain osa kiinteistöbisnestä, jolla viranomaiset tienaavat ansaitsemattomia voittoja. Vilpillisyys, vieraanvaraisuuden puuttuminen ja epäreiluus, jota tämä osoittaa, ansaitsevat tuomiomme suoralta kädeltä, ja ne olisi otettava huomioon tehdessämme päätöksiä parlamentin sijaintipaikasta. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   . Vastustin äänestyksessä ehdotusta, jonka mukaan Euroopan teknologiainstituutti olisi sijoitettava Strasbourgiin, koska minusta se on typerä ajatus. Euroopan teknologiainstituuttia koskevat ehdotukset ovat lähtöisin komissiosta ja vaativat vakavaa harkintaa. Niitä ei pidä käyttää verukkeena, joiden turvin voisimme saada oman ongelmamme ratkaistuksi ja päästä pois Strasbourgista. Parlamentilla pitäisi olla vain yksi istuntopaikka, Brysselissä, ja ajatusta Euroopan teknologiainstituutista olisi puolestaan kehitettävä edelleen. Ne ovat kaksi erillistä asiaa, ja on vastuutonta nivoa ne tällä tavoin. 
Catherine Stihler (PSE ),
   . Meidän on syytä olla iloisia miljoona allekirjoitusta sisältävästä vetoomuksesta, jossa vaaditaan, että Euroopan parlamentilla olisi oltava vain yksi istuntopaikka, Brysselissä. Tämä on maailman ainoa parlamentti, jolla ei ole valtaa päättää omasta istuntopaikastaan, ja sen vuoksi ministerineuvoston on nyt kerta kaikkiaan tehtävä tästä loppu. EU:n kansalaiset ovat puhuneet. Heidän mielenilmauksensa on tunnustettava. Euroopan parlamentilla on oltava yksi kotipaikka, ja se on Brysselissä.
Kokonaan toisesta asiasta haluan vielä kirjattavaksi pöytäkirjaan, että vastustan lisäeläkejärjestelmää. Koska tarkistus 5 hylättiin, en voi tukea mietintöä ja minun on äänestettävä sitä vastaan. 
Jeffrey Titford (IND/DEM ),
   . Koska mietinnössä kuvataan tätä parlamenttia "Euroopan unionin demokraattiseksi edustuselimeksi", on syytä tehdä kaikille selväksi, miten vähän se ansaitsee kyseisen nimityksen.
Me emme käy täällä aitoja keskusteluja, vaan käytämme tarkkaan säänneltyä ja orkestroitua puheaikaa, eikä meillä ole mahdollisuutta vastata toisille puhujille. Me vain suoritamme pakolliset kuviot ja olemme vain kalpea aavistus oikeasta parlamentista.
Siitä tuskin voi olla parempaa esimerkkiä kuin miljoona allekirjoitusta käsittänyt vetoomus, jossa vaadittiin loppua tuolle täysin järjettömälle ja hävyttömän kalliille kuukausittaiselle pyhiinvaellukselle Strasbourgiin. Nyt parlamentti aikoo sivuuttaa täysin tämän vetoomuksen ihmisiltä, joita meidän olisi määrä edustaa, ja harkitsee tosissaan näiden rakennusten ostamista ja tämän kummallisen järjestelyn muuttamista pysyväksi.
Mietinnössä toki esitettiin epäilys, että Strasbourgin kaupunki olisi toiminut vilpillisesti, mutta totuus on, että kaupunki junaili itselleen mahdollisimman edullisen sopimuksen. Parlamentti allekirjoitti sen nöyrästi vaivautumatta tarkistamaan ehtoja tai yrittämättä neuvotella itselleen edullisempaa sopimusta. Toisin sanoen he olivat varmoja tulostamme! 
Helga Trüpel (Verts/ALE ),
   . Äänestimme tänään Ferberin mietinnön puolesta, vaikka se luo perustan Strasbourgin parlamenttirakennuksen ostamiselle. Mietinnön hyväksyminen ei kuitenkaan merkitse sitä, että ottaisimme etukäteen kantaa Euroopan parlamentin istuntopaikkaan. Yli miljoonan muun eurooppalaisen tavoin olemme tukeneet OneSeat.eu -aloitetta ja yhdessä kansalaisten kanssa aiomme myös jatkaa kampanjointia sen puolesta, että parlamentin toiminta siirrettäisiin Strasbourgista Brysseliin. 
Lars Wohlin (IND/DEM ),
   On täysin perusteltua kritisoida joitakin Euroopan parlamentin toimia. Ei kuitenkaan ole voitu osoittaa, että olisi tapahtunut mitään laittomuuksia.
Euroopan parlamentin jäsenten vapaaehtoiset eläkejärjestelmät muodostavat eräänlaisen lisäeläkevakuutuksen täydentämään jäsenten peruseläkettä. Tässä järjestelmässä eurooppalaiset veronmaksajat joutuvat maksamaan kaksi kolmannesta kaikista kuukausimaksuista (tällä hetkellä 2 088 euroa kuussa jokaista järjestelmään liittynyttä parlamentin jäsentä kohti). Loppu kolmannes on tähän asti maksettu jäsenten sihteeristökorvauksista huolimatta siitä, että tilintarkastustuomioistuin kritisoi tätä järjestelyä jo vuonna 1999 ja totesi, että vapaaehtoiseen eläkejärjestelmään suoritettavien maksujen olisi tultava suoraan henkilökohtaisista tuloista, jotta vältetään syytökset julkisten varojen käyttämisestä yksityisiin eläkemaksuihin. Tätä kommenttia sinänsä voidaan pitää kummallisena, koska järjestelmä nimenomaan perustuu siihen, että kaksi kolmannesta kaikista järjestelmään suoritettavista maksuista tulee EU:n talousarviosta. Mielestäni koko järjestelmä pitäisi lakkauttaa mahdollisimman pian.
Lisäksi olen kannattanut äänestyksessä niitä tarkistuksia, joiden tarkoituksena on estää parlamenttia ostamasta Strasbourgin parlamenttirakennusta. Lyhyellä aikavälillä rakennuksen ostamisesta koituisi säästöä, mutta siinä tapauksessa tavoitteena pitäisi olla hankinnan rahoittaminen Brysselin parlamenttirakennuksen myynnillä. Tärkeintä on, että EU:n toimipaikka olisi yhdellä paikkakunnalla. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – Arvoisa puhemies, ulkomailla opiskelusta ja etäopiskelusta on tulossa yhä suositumpaa, eikä vähiten miljoonien eurojen arvoisten EU:n tukien ansiosta. Toisaalta siitä on valtavaa hyötyä opiskelijoille itselleen, jotka saavat mahdollisuuden kehittää taitojaan ja hankkia erikoispätevyyden, mutta toisaalta ulkomaisten opiskelijoiden määrä kotimaisissa yliopistoissa kasvaa. Minusta on kuitenkin aika hämmästyttävää, että esimerkiksi Itävallassa, jossa suhteellisen pienellä osalla väestöstä on korkeakoulututkinto, korkeakoulututkinnon suorittaneet muodostavat niin suuren osuuden työttömistä. Tässä yhteydessä kannattaisi ehkä pohtia, pitäisikö meidän tukea enemmän käytännön harjoittelua ulkomailla sekä lisätä täydennyskoulutus- ja etäopiskelumahdollisuuksia. Näistä syistä äänestin Pretsin mietinnön puolesta. 
Tomáš Zatloukal (PPE-DE ).
   – Kannatin valtioiden rajat ylittävää liikkuvuutta käsittelevää mietintöä siksi, että pidän sitä tärkeänä opiskelijoiden hankkimien taitojen ja pätevyyden kannalta, mutta myös siksi, että se on välttämätön edellytys näiden taitojen ja pätevyyden soveltamiselle työpaikoilla. Minusta on hyvä, että mietinnössä on lueteltu periaatteita, jotka oikein toteutettuina auttavat parantamaan koulutukseen liittyvän kaikenlaisen organisoidun liikkuvuuden tehokkuutta. Europass-todistuksen avulla koulutuslaitokset ja työnantajat saavat avoimella tavalla tietoa opiskelijan työkokemuksen ja erikoistumisharjoittelun edistymisestä ja tasosta. Mietintö on tervetullut lisä yleissivistävän koulutuksen ja erikoistumiskoulutuksen tukemiseen. 
Christopher Beazley (PPE-DE ),
   . Britannian konservatiivipuolueen edustajat PPE-DE-ryhmässä pitävät tärkeänä Pretsin mietintöä, jossa käsitellään koulutukseen liittyvää rajat ylittävää liikkuvuutta yhteisössä, ja näin ollen äänestävät sen puolesta.
Konservatiivipuolueen edustajat vastustavat kuitenkin edelleen johdanto-osan 1 a kappaleeseen tehdyssä tarkistuksessa 3 käytettyä sanamuotoa "poliittista yhdentymistä", sillä se viittaisi siihen, että EU:n perustuslaista olisi päästy sopimukseen, mikä ei vastaa nykytilannetta, koska kaikki 25 jäsenvaltiota eivät ole antaneet hyväksyntäänsä. 
Edite Estrela (PSE ),
   . Äänestin liikkuvuutta koskevaa eurooppalaista laatuperuskirjaa käsittelevän Pretsin mietinnön (A6-0255/2006) puolesta, koska kannatan ponnekkaasti kaikenlaisia toimia, joilla lisätään liikkuvuutta, joka on olennainen osa EU:n kansalaisuutta.
Liikkuvuutta koskevan eurooppalaisen laatuperuskirjan pitäisi auttaa nostamaan eurooppalaisen liikkuvuuden laatutasoa, kehittää yleissivistävien ja ammatillisten koulutus- ja opiskelujaksojen sekä tutkintojen, ammattien ja sosiaaliturvaetuuksien tunnustamista ja lisätä keskinäistä luottamusta viranomaisten, organisaatioiden ja kaikkien sidosryhmien välisen yhteistyön parantamiseksi ja vahvistamiseksi. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Junilistan kannattaa vahvasti liikkuvuuden lisäämistä Euroopassa erityisesti yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen alalla. Aina kun viranomaiset tarttuvat hyvään asiaan, nousee kuitenkin pieni epäilys. Äänestämme kompromissiehdotuksen puolesta, mutta vastustamme tarkistusta 47. Tässä tarkistuksessa tehdään seuraavanlainen lisäys: "Lähtömaiden ja vastaanottavien maiden viranomaisten, järjestöjen ja sidosryhmien, jotka ovat tekemisissä liikkuvuuden kanssa, olisi annettava peruskirja perusviiteasiakirjana kaikille opiskelijoille ja koulutettaville heidän omalla kielellään."
Meidän mielestämme yksittäisten jäsenvaltioiden kuuluu vastata siitä, että ne hoitavat ne tehtävät, joihin ovat sitoutuneet. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   . Haluan onnitella esittelijä Pretsiä hänen ajankohtaisesta mietinnöstään, jossa käsiteltiin ehdotusta Euroopan parlamentin ja neuvoston suositukseksi koulutukseen liittyvästä valtioiden rajat ylittävästä liikkuvuudesta yhteisössä: Liikkuvuutta koskeva eurooppalainen laatuperuskirja. Annan sille täyden tukeni. Erityisen onnistuneina pidän tarkistuksia, joiden tavoitteena on rohkaista eurooppalaisia viranomaisia toteuttamaan toimia liikkuvuuden parantamiseksi Euroopassa sekä tutkijoiden, opiskelijoiden ja opettajien liikkuvuuden helpottamiseksi EU:n sisällä.
Yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen liittyvän liikkuvuuden keskeisin merkitys on siinä, että se auttaa ihmisiä tuntemaan kuuluvansa Eurooppaan ja kehittää näin eurooppalaista tietoisuutta. Lisäksi se antaa lisäpotkua Euroopan kansalaisuudelle sekä tietoon, innovaatioihin ja yrittäjyyteen perustuvan yhteiskunnan luomiselle. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   . Kun Euroopan kansalaiset ottavat jonkin EU-hankkeen omakseen, se on merkki hankkeen onnistumisesta. Näin on selkeästi tapahtunut opiskelijoiden liikkuvuuden lisäämiseen tähtäävien ohjelmien kohdalla. Osallistujia on ollut niin paljon, että on jo alettu puhua "Erasmus-sukupolvesta", ja määrät kasvavat vuosi vuodelta.
Itse asiassa juuri tämänkaltainen menestys saa uskomaan ajatukseen Euroopan kansalaisuudesta. 
EU:n poliittiset aloitteet eivät kuitenkaan ole pysyneet yhteisön ohjelmien menestyksen perässä. Nyt on korjattava viivyttely ja otettava käyttöön joukko toimia, joilla saadaan poistetuksi viimeisetkin (juridiset, hallinnolliset ja taloudelliset) esteet ja saadaan näin mahdollisimman suuri hyöty liikkuvuuden lisäämisestä yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen alalla. 
Pidän tätä mietintöä myönteisenä siksi, että siinä esitetään hyväksyttäväksi liikkuvuutta koskevaa eurooppalaista laatuperuskirjaa, jossa ei keskityttäisi pelkästään liikkuvuuden lisäämiseen vaan sen laadun parantamiseen ja sitä kautta inhimillisten voimavarojen täysimääräiseen hyödyntämiseen.
Epäilemättä kaikenlainen yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen liittyvän liikkuvuuden parantaminen tukee samalla tietoon perustuvaa taloutta, joka puolestaan synnyttää uusia työpaikkoja ja kestävää kehitystä, jotka ovat Lissabonin strategian kulmakiviä. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – Arvoisa puhemies, äänestin tyhjää Trüpelin mietinnön osalta, koska niin kutsuttujen avaintaitojen omaksuminen edellyttää perustaitojen, kuten lukemisen, kirjoittamisen, laskemisen ja loogisen, kriittisen ajattelun hallintaa. Kuten PISA-tutkimus osoittaa, meillä on ongelmia tällä alueella. Ulkomaalaisten oppilaiden suuri määrä koululuokissa aiheuttaa isoja ongelmia mainittujen perustaitojen oppimisessa. 
Jos emme pian rajoita ulkomaalaisten oppilaiden määrää luokissa, kouluissa joudutaan jatkossakin kärsimään väistämättömistä konflikteista eri ryhmien ja kulttuurien välillä, ja lisäksi avaintaitojen omaksuminen muuttuu jatkuvasti hankalammaksi. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Äänestin ensimmäisessä käsittelyssä ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston suositukseksi elinikäisen oppimisen avaintaidoista laaditun Trüpelin mietinnön puolesta. Euroopan kansalaisille on ehdottoman tärkeää, että koulutuksella taataan heille kohtuulliset työllistymismahdollisuudet Lissabonin strategian mukaisessa tietoon perustuvassa yhteiskunnassa. Panen tyytyväisenä merkille, että yrittäjyys on yksi kahdeksasta avaintaidosta, joiden tulisi olla kaikkien eurooppalaisten ulottuvilla. Kaikkien olisi tiedostettava, että vaikka tutkintojakin tarvitaan, ne eivät enää itsessään riitä, vaan tarvitaan myös yritteliäisyyttä. Siitä on jatkossa valtavaa hyötyä niille ihmisille, jotka sen omaksuvat jäsenvaltioiden alettua soveltaa tätä suositusta. 
Christopher Beazley (PPE-DE ),
   . Britannian konservatiivipuolueen edustajat PPE-DE-ryhmässä pitävät elinikäisen oppimisen avaintaidoista laadittua Trüpelin mietintöä tärkeänä ja äänestävät sen puolesta. 
Vaikka konservatiivipuolueen edustajat tukevat mietintöä kokonaisuutena, johdanto-osan 4 kappaleeseen esitetyn tarkistuksen 1 osalta he eivät kuitenkaan yhdy näkemykseen, jonka mukaan prosentuaalisten tavoitteiden asettaminen olisi tehokas keino työllisyysasteen nostamiseen, vaan toteavat tämän tarkistuksen olevan pelkkää Eurooppa-neuvoston kannan toistoa. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   . Haluan onnitella esittelijä Trüpeliä hänen mietinnöstään, jossa käsiteltiin ehdotusta Euroopan parlamentin ja neuvoston suositukseksi elinikäisen oppimisen avaintaidoista. Annan sille tukeni. Pidän erityisen myönteisenä mainintaa tarpeesta lisätä investointeja yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen.
Minusta on tässä suhteessa myös hyvin tärkeää pyrkiä tarjoamaan Euroopan kansalaisille välineitä, joiden avulla he pystyvät mukautumaan tietoyhteiskunnalle tyypillisiin työmarkkinoihin. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ),
   . Globalisaatio tuo Euroopan unionin eteen yhä uusia haasteita, jotka edellyttävät, että kaikki eurooppalaiset parantavat jatkuvasti tietojaan ja taitojaan ja yleisiä valmiuksiaan niin yksityiselämässä kuin julkisessa elämässä ja työelämässäkin. Tarve varmistaa, että tietyt avaintaidot, jotka muodostavat pohjan henkilökohtaiselle kehitykselle, sosiaaliselle osallisuudelle, aktiiviselle kansalaisuudelle ja työllistymiselle, ovat kaikkien kansalaisten saavutettavissa, on pohjimmiltaan Lissabonin prosessin yhteydessä tapahtuvan tietoon perustuvan yhteiskunnan kasvun sanelemaa ja liittyy myös työmarkkinoille sijoittumiseen.
Tämän vuoksi olen äänestänyt Trüpelin mietinnön ja myös komission suositusten puolesta, sillä kyseessä on avaintaitoja koskeva eurooppalainen vertailuväline. Lisäksi siinä esitetään keinoja, joilla voidaan varmistaa, että kyseiset avaintaidot ovat elinikäisen oppimisen avulla kaikkien Euroopan kansalaisten saavutettavissa. Tällä mietinnöllä edistetään merkittävästi Lissabonin strategian kasvu- ja työllisyystavoitteiden saavuttamista sekä erityisesti Koulutus 2010 -työohjelman täytäntöönpanoa. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   . Olen itse kotoisin maasta, jossa lukutaidottomuus- ja pitkäaikaistyöttömyysluvut ovat edelleen korkeita ja jossa 50 prosenttia oppilaista ei suorita toisen asteen koulutusta loppuun. Siksi kannatin tätä mietintöä, jossa nostetaan elinikäinen oppiminen keskeiseksi osaksi työmarkkinoiden uudistamista.
Globalisaation ja uuden teknologian aiheuttama paine on tuonut selkeästi esiin lukuisissa avaintaidoissa olevia useita puutteita, joiden vuoksi työntekijöiden on vaikeampi mukautua yhä joustavampiin työmarkkinoihin.
Eurooppalaisen viitekehyksen hyväksymisen myötä tästä tulee sekä ensivaiheen toimi – sikäli kuin sillä tuetaan nuorten ammatillista ja yleissivistävää koulutusta, joka antaa heille työuran aloittamisessa tarvittavat avaintaidot – että toisen vaiheen toimi, jolla kehitetään ja päivitetään työntekijöiden avaintaitoja elinikäisen oppimisen avulla. Tavoitteena on siis sekä taitojen hankkiminen että niiden kehittäminen ja päivittäminen.
Tämä aloite on osa Lissabonin strategian tavoitteiden mukaisia investointeja kasvuun ja työllisyyteen, ja se on määrä rahoittaa uuden sukupolven yhteisöohjelmista (2007–2013), kuten Euroopan sosiaalirahastosta, jossa elinikäinen oppiminen on yksi painopistealueista.
Pidän tätä mietintöä hyvänä siksi, että sillä edistetään nykyaikaista sosiaalipolitiikkaa, jossa otetaan huomioon uudenlaiset realiteetit yhteiskunnassa, jossa elämme ja teemme työtä. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, kannatan esittelijän hahmottelemaa strategiaa, mutta arvostelen kahta seikkaa. Ensinnäkään ilman pilaantumista koskevassa eurooppalaisessa strategiassa ei ole sitovia tavoitteita, vaikka pitäisi olla. Toiseksi yhteisön pitäisi antaa jäsenvaltioiden ja alueiden itse päättää, miten saavuttaa annetut tavoitteet. Tätä valinnanvapautta on rajoitettu valtavalla määrällä yhteisön säännöksiä: ajatelkaapa esimerkiksi infrastruktuurikustannuksia koskevaa direktiiviä, joka ei salli tiemaksujen perimistä raskailta tavaraliikenteen ajoneuvoilta alueilla, jotka kärsivät pahoin ympäristön ja ilman pilaantumisesta. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Esittelijä käsittelee mietinnössään ilman pilaantumista koskevaa komission teemakohtaista strategiaa.
Junilistan katsoo, että rajatylittävät ympäristöongelmat ovat asia, jota on käsiteltävä yhteisön tasolla. Ilman pilaantuminen on esimerkki juuri tällaisesta ongelmasta.
Ehdotuksen 25 kohdassa kehotetaan Euroopan parlamenttia, komissiota ja neuvostoa tekemään keskenään toimielinten sopimuksen, jossa ne ilmaisevat olevansa sitoutuneita ilmanlaatutavoitteisiin. Junilistan toivoo myös selkeästi lainsäädännön parantamista, mutta meidän nähdäksemme sitä on vaikea saavuttaa, jos lakiasäätävä ja toimeenpaneva elin ovat etukäteen sopineet, mitä säännöksiä jatkossa sovelletaan. Tästä syystä olemme äänestäneet mietintöä vastaan tämänpäiväisessä äänestyksessä. 
Péter Olajos (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, kaksi kolmannesta kotimaani Unkarin väestöstä asuu kaupungeissa. Juuri he ovat eniten alttiina teollisuuden ja liikenteen aiheuttamille ympäristövahingoille. Se on jo itsessään riittävä syy ryhtyä erityistoimiin kaupunkiympäristön parantamiseksi.
Budapestissa tilanne on erityisen paha, ja siksi minusta oli tärkeää tukea tätä mietintöä, vaikka siihen sisältyykin useita kiistanalaisia kohtia. Esittelijä Hegyi ulottaisi EU:n normit useille sellaisille aloille, jotka kuuluvat jäsenvaltioiden tai paikallisviranomaisten yksinomaiseen toimivaltaan. Ymmärrän hänen motiivinsa, sillä hän asuu, niin kuin minäkin, Budapestissa, missä ympäristön laadun parantamiseksi ei ole tehty vuosiin yhtään mitään.
EU:n vaatimukset voivat todellakin toimia tärkeinä kannustimina, ja niiden noudattamista on valvottava tarkasti. Emme kuitenkaan voi olettaa, että unioni pystyy ratkaisemaan eurooppalaisten kaupunkien ympäristöongelmat yksityiskohtaisia erityisohjelmia muodostavilla standardeilla. Se kuuluu paikallisviranomaisten tehtäviin. Strasbourgista tai Brysselistä käsin ei voida paikata heidän laiminlyöntejään. 
Edite Estrela (PSE ),
   . Äänestin kaupunkiympäristön teemakohtaisesta strategiasta laaditun Hegyin mietinnön (A6-0233/2006) puolesta, koska on tärkeää edistää Euroopan kaupunkien ympäristönsuojelun yleistä tasoa vähentämällä byrokratiaa, tehostamalla ympäristöpolitiikan täytäntöönpanoa sekä tukemalla pitkän aikavälin ympäristösuunnittelua. 
Noin 80 prosenttia Euroopan unionin väestöstä asuu kaupungeissa, mutta heidän tarpeensa ja etunsa ovat usein aliedustettuina Euroopan unionin rahastoissa, hankkeissa, aloitteissa ja strategioissa. Tästä seuraa, että jos halutaan parantaa eurooppalaisten kaupunkien asukkaiden elämänlaatua, yhteisön lainsäädäntöä on kehitettävä pidemmälle ottamalla käyttöön kaupunkien kestävän hoidon suunnitelmia ja kestävän kaupunkiliikenteen suunnitelmia. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Parlamentin juuri hyväksymään mietintöön sisältyy joitakin hyviä kohtia, joita kannatamme. Tällaisia ovat esimerkiksi ympäristöystävällisten liikennemuotojen käytön lisääminen, kannustaminen julkisen liikenteen käyttöön, rakennustiheyden harventaminen, kaupunkien viheralueiden lisääminen, huonokuntoisten rakennusten sekä erityisesti historiallisten korttelien kunnostaminen sekä rakennusten ympäristöystävällisyyden parantaminen lisäämällä eristystä ja käyttämällä uusiutuvia energialähteitä.
Samoin on tärkeää, kuten mietinnössä todetaan, edistää parhaiden käytäntöjen vaihtoa Euroopan unionin tasolla kaupunkien kestävän hoidon strategian ja suunnitelmien täytäntöönpanosta sekä lisätä kansalaisten osallistumista julkiseen keskusteluun suunnitteluvaiheessa.
Kaikki tämä kuitenkin edellyttää, että tarkoitukseen olisi myönnetty lisää yhteisön rahoitusta, kuten ei valitettavasti ole tapahtunut. Asia on itse asiassa päinvastoin. EU on nimittäin asettanut lisää velvoitteita ja vaatimuksia järjestämättä kuitenkaan niiden täyttämiseen tarvittavia taloudellisia resursseja, mikä saattaa syventää epätasa-arvoa rikkaimpien maiden ja alueiden ja toisaalta jälkeenjääneiden alueiden välillä. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Saavutettavuus on yksi kestävän kehityksen avaintekijä, ja sen vuoksi liikenneasiat ovat aina keskeisellä sijalla kaupunkipolitiikasta käytävissä keskusteluissa.
Ympäristökysymyksiin ja kaupunkejamme vaivaaviin ruuhkiin on esitetty useita erilaisia ratkaisuja, joten minusta meidän pitäisi nyt keskittää voimamme toimiin, joilla on vaikutusta kansanterveyteen ja elämänlaatuun sosiaalis-taloudelliselta kannalta. 
Kestävän kaupunkiliikenteen suunnitelmat ovat epäilemättä hyvä ajatus, mutta emme saa unohtaa, että tätä välinettä on käytettävä joustavasti ja kunkin kaupungin erityispiirteisiin sopivalla tavalla.
Ympäristöystävällisten liikennemuotojen ja teknologian käyttö on avaintekijä puhtaamman ympäristön luomisessa. Niiden käyttö leviää kuitenkin vain, jos paikalliset ja kansalliset viranomaiset vaihtavat keskenään kokemuksia ja hyviä käytäntöjä.
Minusta onkin selvää, että mikäli haluamme tukea integroitua kaupunkipolitiikkaa, keskeistä on yksityisten ja julkisten toimijoiden välisen kumppanuuden lujittaminen ja yhteisön nykyisten kaupunkipolitiikan tukivälineiden tehokas hallinnointi.
Ainoastaan kunkin jäsenvaltion todelliseen tilanteeseen soveltuvilla toimilla voidaan luoda kaupunkiemme kestävää tulevaisuutta ja yhteiskuntiemme sopusointuista kasvua. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   Äänestän tämän mietinnön puolesta huolimatta siitä, että siihen sisältyy kielteisiäkin piirteitä, kuten esimerkiksi tavoitteet viheralueiden määräksi henkeä kohti tai se, että asunnoista kuuluvaa musiikkia pitäisi vähentää kaupunkiympäristössä. Nämä ovat selkeästi paikallisia kysymyksiä, joista olisi päätettävä paikallistasolla. Mietinnön hyvät puolet, kuten yksityisautoilun vähentäminen ja kaupunkien kestävän hoidon suunnitelmat, painavat kuitenkin vaa'assa enemmän kuin huonot. Sitä paitsi konservatiivihallitukset saattavat hyvinkin kaivata sysäystä EU:lta tällaisissa asioissa.
Tästä huolimatta mietinnön sisältöä olisi pidettävä vain neuvoa-antavana eikä sen pohjalta tulisi laatia kattavaa lainsäädäntöä. 
Renate Sommer (PPE-DE ),
   . Toimin kaupunkiympäristön teemakohtaisesta strategiasta laaditun mietinnön varjoesittelijänä Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmässä. Tuossa ominaisuudessa kehotin ryhmäni jäseniä äänestämään tyhjää tämän päivän lopullisessa äänestyksessä.
Mietinnössä yritetään tuhota toissijaisuusperiaate.
Tästä huolimatta mielestäni ei ollut perusteltua hylätä mietintöä kokonaisuudessaan, koska siinä suurimmaksi osaksi vain kuvataan olemassa olevia säännöksiä, vaaditaan kaupunkien välistä kokemustenvaihtoa sekä yksinkertaisesti kehotetaan Euroopan komissiota antamaan asiasta suuntaviivoja. Erityisesti uusissa jäsenvaltioissa on ehdottoman välttämätöntä parantaa kaupunkiympäristöä tällaisilla toimilla. 
Gabriele Stauner (PPE-DE ),
   . Äänestin tyhjää kaupunkiympäristön teemakohtaisesta strategiasta laadittua mietintöä koskevassa äänestyksessä.
Mietinnössä yritetään tuhota toissijaisuusperiaate.
Tästä huolimatta mielestäni ei ollut perusteltua hylätä mietintöä kokonaisuudessaan, koska siinä suurimmaksi osaksi vain kuvataan olemassa olevia säännöksiä, vaaditaan kaupunkien välistä kokemustenvaihtoa sekä yksinkertaisesti kehotetaan Euroopan komissiota antamaan asiasta suuntaviivoja. Erityisesti uusissa jäsenvaltioissa on ehdottoman välttämätöntä parantaa kaupunkiympäristöä tällaisilla toimilla. 
Thomas Ulmer (PPE-DE ),
   Äänestin mietintöä vastaan, mutta en siksi, että haluaisin vähätellä esittelijä Hegyin työtä, vaan siksi, että siinä ylenkatsotaan toissijaisuusperiaatetta ja pannaan EU ja sen toimielimet sekaantumaan kansallisiin asioihin. Mielestäni sellainen ei ole oikeutettua. Tämä EU:n jatkuva pyrkimys sekaantua kansalaisten päivittäiseen elämään silloinkin, kun se ei ole lainkaan tarpeellista, on yksi tärkeimmistä syistä siihen, että ihmiset ovat alkaneet tympääntyä Euroopan unioniin. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Maasta toiseen muuttaville ihmisille tutkintojen vastavuoroinen tunnustaminen EU:n jäsenvaltioiden kesken on tärkeä asia, ja siksi eurooppalainen tutkintojen viitekehys saattaa osoittautua hyödylliseksi.
Olen esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että koulutustapaa, koulutuksen kestoa ja koulutuspaikkaa koskevien standardien antaminen on torjuttava. Pidämme hyvänä myös ajatusta siitä, että elinikäisen oppimisen organisointi ja validointi kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan ja että eurooppalaisen tutkintojen viitekehyksen yhteydessä on vaikea puuttua tähän asiaan.
Meidän on keskitettävä huomiomme siihen, missä muodossa eurooppalaista tutkintojen viitekehystä halutaan kehittää, mihin se perustuu ja mitä tavoitteita sillä halutaan saavuttaa.
Tässä suhteessa mietintöön sisältyy joitakin ristiriitaisuuksia. Esimerkiksi siinä yritetään sovittaa eurooppalaista tutkintojen viitekehystä samaan linjaan Bolognan prosessin ja niin kutsutun Lissabonin strategian kanssa, jotka tähtäävät, kuten tiedämme, ensisijaisesti taloudellisten ja rahoitusalan ryhmittymien etujen edistämiseen. Äänestimme siis tyhjää. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   . Kannatin tätä mietintöä, koska uskon vakaasti siihen, että eurooppalaisen tutkintojen viitekehyksen (EQF) luominen edistää EU:n työvoiman työllistyvyyttä ja maantieteellistä liikkuvuutta.
Pidän tämänkaltaista eurooppalaista lähestymistapaa myönteisenä, koska siinä vastataan suoraviivaisesti osaamisyhteiskunnan asettamiin uudenlaisiin haasteisiin ja pyritään antamaan vastaus eurooppalaisten työmarkkinoiden uusiin vaatimuksiin. EQF:n taustalla oleva perusajatushan on loppujen lopuksi Euroopan talouden kilpailukyvyn ja sosiaalisen koheesion edistäminen Lissabonin strategian tavoitteiden mukaisesti.
Suhtaudun hyvin myönteisesti kaikenlaisiin aloitteisiin, joilla nostetaan esiin kansalaisten työllistymismahdollisuudet tukemalla ammatillista liikkuvuutta yhteisön alueella ammattitutkintojen tunnustamisen, verrattavuuden ja siirrettävyyden avulla. 
Pahoittelen kuitenkin sitä, ettei tässä mietinnössä tuoda riittävän selkeästi esiin työmarkkinoiden todellisuutta ja että siinä unohdetaan ammatillisen koulutuksen merkitys ja keskitytään pääasiassa akateemiseen koulutukseen. 


Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana komission tiedonanto Bulgarian ja Romanian liittymisestä. 
José Manuel Barroso,
   . Arvoisa puhemies, komissio on juuri hyväksynyt loppuraporttinsa Bulgarian ja Romanian liittymisestä. Meidän johtopäätöksemme on, että molemmilla mailla on edellytykset ottaa vastaan Euroopan unionin jäsenyyden tuomat oikeudet ja velvollisuudet 1. tammikuuta 2007 lähtien.
Bulgarian ja Romanian liittyminen on historiallinen saavutus: sen myötä saatetaan päätökseen Euroopan unionin viides laajentumiskierros, joka eheyttää eurooppalaista perhettä entisestään.
Tässä yhteydessä haluan onnitella Bulgarian ja Romanian kansoja ja viranomaisia heidän ahkerasta työstään Euroopan unionin liittymisehtojen täyttämiseksi. Haluan myös kiittää teitä, arvoisat parlamentin jäsenet, parlamentin rakentavasta panoksesta. Euroopan parlamentti on aina ollut laajentumisen poliittisten, taloudellisten ja kulttuuristen hyötyjen uskollinen puolustaja. Teidän tuellanne on voitu levittää rauhaa, vakautta ja vaurautta Eurooppaan.
Viimeisin laajentuminen on aiempien tapaan osoittautunut suureksi menestykseksi. Se on osoittanut, että huolellisesti toteutettuna unionin laajentuminen on eduksi sekä nykyisille että unioniin liittyville jäsenvaltioille. Laajentuminen kiihdyttää talouskasvua ja sosiaalista koheesiota sekä vahvistaa Euroopan unionin asemaa ja vaikutusvaltaa maailmassa. 
Se, että Bulgaria ja Romania ovat nyt valmiita, on suoraa seurausta molempien maiden jatkuvasta edistymisestä parin viime vuoden aikana ja etenkin toukokuussa julkistamamme edellisen raportin jälkeen. Komissio suhtautuu hyvin vakavasti velvollisuuksiinsa perussopimusten vartijana. Meidän on ensisijaisesti turvattava Euroopan unionin toimintakyky. Bulgarian ja Romanian liittymisajankohdaksi on vahvistettu vuosi 2007 huolellisen, oikeudenmukaisen ja puolueettoman arvioinnin perusteella, kuten komission jäsen Rehn selittää tarkemmin hetken kuluttua.
Bulgaria ja Romania ovat onnistuneet täyttämään asettamamme tiukat ehdot puuttumalla toukokuussa esiin nostamiimme epäkohtiin. Näin ne ovat saavuttaneet huomattavaa edistystä. Tänään käsillä olevassa raportissa kuitenkin luetellaan muutamia aloja, joilla molemmilta mailta edellytetään vielä lisää edistymistä eli toisin sanoen nykyisen uudistusvauhdin ylläpitämistä liittymiseen saakka ja myös sen jälkeen. Komissio on laatinut joukon toimia Bulgarian ja Romanian liittymisen tueksi.
Erityisesti komissio aikoo perustaa yhteistyö- ja todentamisjärjestelmän, jolla varmistetaan edistyminen oikeudellisten uudistusten toteuttamisessa sekä korruption ja järjestäytyneen rikollisuuden torjunnassa. Järjestelmään kuuluu yksityiskohtaisia tavoitteita, jotka on täytettävä. Komissio antaa parlamentille ja neuvostolle säännöllisin väliajoin kertomuksen saavutetusta edistyksestä. Tämän perusteella komissio voi tarvittaessa ottaa käyttöön liittymissopimuksessa määritellyt suojatoimenpiteet.
Lisäksi komissiolla on käytössään liitännäistoimenpiteitä, joilla taataan EU:n esteetön toiminta liittymisajankohtaan asti sekä sen jälkeen. Euroopan unionin säännöstöön sisältyy monenlaisia keinoja, joilla voidaan ehkäistä mahdollisia ongelmatilanteita niin liittyvissä kuin nykyisissäkin jäsenvaltioissa sekä ratkoa esimerkiksi elintarviketurvallisuuteen tai eurooppalaisten veronmaksajien rahojen hallinnointiin liittyviä ongelmia.
Näiden liitännäistoimenpiteiden tinkimätön soveltaminen osoittaa erityisen selkeästi, miten voimakkaasti olemme näiden maiden liittymisvalmistelujen ajan jatkuvasti painottaneet ehdollisuutta. Olemmekin vakuuttuneita siitä, että laajentuminen sujuu jälleen kerran kivuttomasti ja siten, että se pikemminkin vahvistaa kuin vaarantaa Euroopan unionin toimintaa.
On tärkeää varmistaa, että laajentumisen jälkeenkin pystymme edelleen toimimaan tehokkaasti. Haluan tässä yhteydessä ilmoittaa kantani tuleviin laajentumisiin. Olen sitä mieltä, että sen jälkeen kun tämä viides laajentumiskierros on Bulgarian ja Romanian liittymisen myötä saatettu päätökseen, ennen mahdollisia tulevia laajentumisia meidän on ensin ratkaistava toimielinrakennetta koskevat ongelmat. Vain siten voimme varmistaa, että laajentunut unionimme toimii jatkossakin tehokkaasti ja sopusointuisesti. Joka tapauksessa Nizzan sopimus vaatii meitä jo nyt muokkaamaan toimielinrakennettamme 27. jäsenen liittymisen jälkeen. Viime kesäkuun Eurooppa-neuvoston päätelmissä viitoitettiin tietä toimielinrakennetta koskevalle ratkaisulle, ja toivon, että onnistumme sen aikaansaamisessa vuoden 2008 loppuun mennessä. Tuota aikataulua noudattamalla pidämme kiinni sitoumuksesta, jonka olemme antaneet niille maille, joille olemme avanneet liittymismahdollisuuden, ja samalla täytämme strategisen tavoitteemme: vahvistamme rauhaa, demokratiaa ja hyvinvointia maanosassamme.
Odotamme innolla Bulgarian ja Romanian historiallista saavutusta: Euroopan unionin jäsenyyden toteutumista vuonna 2007. Oletan molempien antavan vahvan panoksen Euroopan yhdentymisprosessiin.
Olli Rehn,
   . Arvoisa puhemies, haluan puheenjohtaja Barroson tavoin onnitella Bulgariaa ja Romaniaa niiden historiallisesta saavutuksesta. Molemmat maat ovat viimeisten kuukausien aikana osoittaneet olevansa valmiita liittymään Euroopan unioniin. Onnistumisen avain oli Bulgarian ja Romanian kova työ, jota täydensi EU:n voimakas tuki ja rohkaisu. Haluan myös puheenjohtaja Barroson tavoin kiittää Euroopan parlamenttia sen jatkuvasta tuesta asteittaiselle ja huolellisesti hallinnoidulle liittymisprosessille.
Komission arvio perustuu entistäkin tiukempaan ehdollisuuteen. Etenkin kahden viime vuoden aikana Bulgaria ja Romania ovat panostaneet voimakkaasti asettamiemme ehtojen täyttämiseen. Se on saanut aikaan huomattavan muutoksen: viimeisten kolmen tai neljän kuukauden aikana uudistuksia on alkanut näkyä useilla aloilla. Toisin sanoen viime toukokuussa yhdessä laatimamme strategia on toiminut hyvin Euroopan unionin, Bulgarian ja Romanian eduksi.
Tänään käsiteltävässä raportissa keskitytään niihin aloihin, joiden toukokuussa katsottiin kaipaavan vielä lisää uudistuksia. Suurin osa Bulgarian ja Romanian yleisistä valmisteluista oli jo tuolloin saatettu päätökseen.
Poliittisten arviointiperusteiden osalta voidaan todeta, että Bulgaria on jatkanut oikeuslaitoksensa uudistamista. Oikeudellista rakennetta on parannettu esimerkiksi antamalla säädöksiä tuomareiden nimittämisessä ja arvioimisessa noudatettavista puolueettomista menettelyistä, mikä on erittäin tärkeää tuomioistuinlaitoksen riippumattomuuden kannalta. Käynnissä olevia valmisteluja perustuslain uudistamiseksi voidaan myös pitää erittäin myönteisinä.
Korruption vastaisten toimien ansiosta entistä useammat virkamiehet ovat joutuneet ilmoittamaan henkilökohtaiset varansa ja maahan on perustettu sisäinen petostentorjuntayksikkö. Valtakunnansyyttäjä on edelleen vaatinut ennalta tiettyjen parlamentin jäsenten koskemattomuuden poistamista.
Järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaan on palkattu lisää asiantuntijoita, ja rikollisverkostoja vastaan on tehty muutamia onnistuneita iskuja. Tällä hetkellä syytteet johtavat kuitenkin vain harvoin tuomioon, ja tuomioiden täytäntöönpanoa on edelleen parannettava.
Romania on edistynyt edelleen oikeusjärjestelmänsä uudistamisessa, ja tulokset ovat tuntuvia ja myönteisiä. Lain tulkintaa ja soveltamista yhdenmukaistetaan edelleen, ja oikeuslaitoksen henkilöstömäärä on kasvussa.
Korruption torjunnassa on saavutettu selvää ja konkreettista edistystä. Rikosoikeudellinen vastuu on ulotettu oikeushenkilöihin, ja poliittisten puolueiden rahoitusta koskevia sääntöjä on tiukennettu. Tämä on mahdollistanut korkean tason korruptiotapausten puolueettoman tutkinnan ja syytteiden nostamisen.
Raportissa mainitaan muutamia aloja, joilla kaivataan vielä lisää edistystä liittymistä edeltävinä kuukausina ja sen jälkeenkin. Sen vuoksi tässä raportissa selvitetään myös liitännäistoimenpiteet, joita komissio aikoo käynnistää liittymisen yhteydessä, ellei loppuja epäkohtia ole saatu korjattua siihen mennessä.
Komissio perustaa yhteistyö- ja todentamisjärjestelmän, jolla varmistetaan edistyminen oikeudellisten uudistusten toteuttamisessa sekä korruption ja järjestäytyneen rikollisuuden torjunnassa. Kuten puheenjohtaja Barroso totesi, tätä varten on määritelty yksityiskohtaiset tavoitteet, joissa otetaan huomioon kunkin maan erityisolot. Järjestelmän avulla komissio pystyy auttamaan maita jatkamaan uudistuksiaan tarmokkaasti ja kurinalaisesti sekä varmistamaan, että vaadittavat uudistukset todella toteutuvat paikan päällä. 
Komissio edellyttää myös sekä Bulgarian että Romanian raportoivan edistymisestään näiden yksityiskohtaisten tavoitteiden toteuttamisessa puolivuosittain siihen asti, kunnes tavoitteet on täytetty. Ensimmäinen raportti on määrä jättää maaliskuun 2007 loppuun mennessä. Tämän jälkeen me puolestamme raportoimme Euroopan parlamentille ja neuvostolle kesäkuuhun 2007 mennessä. Komissio on myös valmis soveltamaan liittymissopimuksessa määriteltyjä suojatoimenpiteitä, mikäli jompikumpi maa laiminlyö tavoitteiden täyttämisen. Raportissa korostetaan myös, että EU:n sääntöihin sisältyvät tarvittavat takeet, joilla voidaan varmistaa EU:n maatalous- ja rakennerahastojen asianmukainen hallinnointi.
Uudessa rakennerahastoasetuksessa säädetään järjestelyistä, joilla varmistetaan, että näitä varoja, jotka ovat tietenkin EU:n veronmaksajien rahaa, käytetään asianmukaisesti. Maksusuoritukset voidaan keskeyttää, lakkauttaa toistaiseksi tai peruuttaa kokonaan, jos komissio epäilee tai havaitsee epäselvyyksiä tai vilppiä, esimerkiksi korruptiokäytäntöjä. Lisäksi EU:n varoja turvaavista suojatoimenpiteistä voidaan mainita mahdollisuus tehdä rahoitusoikaisu, mikäli säännönmukaisissa rahoitustarkastuksissa havaitaan yksittäisiä tai laajempia sääntöjenvastaisuuksia.
Kaikesta huolimatta on olemassa vaara, ettei maatalousrahastojen hallinnoinnin valmisteluja saada valmiiksi liittymisajankohtaan mennessä. Olemmekin varmuuden vuoksi laatineet erityissäännökset, joilla varmistetaan, että Bulgaria ja Romania hallinnoivat näitä varoja asianmukaisesti.
Näin molemmat maat saavat aikaa saattaa valmistelunsa päätökseen vuoden 2007 aikana. Samalla näiden velvoitteiden laiminlyöminen antaa komissiolle mahdollisuuden alentaa maksuja vuonna 2007. Tietenkin toivomme, ettei meidän tarvitse turvautua tähän järjestelyyn, joka on pikemminkin nähtävä kannustimena sekä Bulgarialle että Romanialle.
Kolmannen, elintarviketurvallisuutta koskevan suojatoimenpiteen osalta todettakoon, että joitakin toimia on jo nyt käytössä eläintautien vuoksi. Ne pidetään voimassa liittymisen jälkeenkin. Tiettyjen eläinperäisten sivutuotteiden käytölle saattaa myös olla tarpeellista asettaa rajoituksia liittymisen jälkeenkin. Määräykset laiminlyöviltä maidon, lihan ja kalan tuottajilta evätään pääsy sisämarkkinoille, mutta niiden sallitaan toimittaa jatkossakin tuotteitaan kansallisille markkinoille, kunhan tuotteisiin lisätään tästä kertova merkintä. Niiden on täytettävä EU:n määräykset kolmen vuoden kuluessa tai lopetettava toimintansa.
Edellä olen hahmotellut yhteisön säännöstön ja liittymissopimuksen tarjoamia takeita, joita pidän riittävinä takaamaan, että Bulgaria ja Romania rikastuttavat EU:ta eivätkä vaaranna sen toimien ja toimielinten toimintaa. On täysin mahdollista turvata EU:n ja kansalaistemme edut sekä varjella EU:n veronmaksajien rahoja.
Kaiken kaikkiaan Bulgaria ja Romania ansaitsevat kiitoksen pitkäjänteisestä työstään ja onnistumisestaan lainsäädäntönsä ja hallintonsa mukauttamisessa vastaamaan Euroopan unionin säädöksiä ja sääntöjä. Raporttimme osoittaa, että saavuttamansa edistyksen perusteella molemmat maat ovat valmiita liittymään Euroopan unioniin vuonna 2007. Esitetyillä liitännäistoimilla varmistetaan uudistusten jatkuvuus ja pysyvyys näissä kahdessa maassa. 
Uskon, että voimme luottaa tukeenne, jotta liittymissopimus saadaan pikaisesti ja onnistuneesti ratifioitua jäljellä olevissa jäsenvaltioissa. Bulgaria ja Romania ovat nähneet paljon vaivaa voidakseen liittyä joukkoomme Euroopan unioniin ja ovat ansainneet onnittelumme ja lämpimän tervetulotoivotuksen.
Paula Lehtomäki,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Bulgaria ja Romania ovat olennainen osa Euroopan unionin viidettä laajentumista. Tiedossa on, että tavoitteenamme on ollut toivottaa molemmat maat tervetulleiksi jäsenvaltioina 1. päivä tammikuuta 2007. Tältä osin komission tiedonantoa voikin tervehtiä tyytyväisyydellä.
Euroopan parlamentin näkemykset Bulgarian ja Romanian liittymisvalmiudesta on otettu huomioon koko laajentumisprosessin ajan. Puheenjohtajavaltion edustajana haluankin kiittää Euroopan parlamenttia siitä merkittävästä panoksesta, jonka se on antanut molempien maiden unioniin liittymisen osalta.
Euroopan unioni on seurannut tarkasti molempien maiden edistymistä tarvittavien uudistusten saattamisessa päätökseen ja liittymissopimuksen mukaisten jäsenyysvelvoitteiden täyttämisessä. Samalla kun kesäkuussa kokoontunut Eurooppa-neuvosto kiitti Bulgariaa ja Romaniaa viime aikoina toteutetuista uudistustoimenpiteistä, se vetosi molempiin maihin, jotta ne ponnistelisivat entistä enemmän ratkaistakseen päättäväisesti ja viipymättä ne jäljellä olevat ongelmat, jotka mainittiin komission viime toukokuussa antamassa edistymiskertomuksessa.
Puheenjohtajavaltio on kannustanut molempia maita käsittelemään ratkaisematta olevia kysymyksiä. Näitä kysymyksiä ovat erityisesti oikeuslaitoksen uudistaminen, järjestäytynyt rikollisuus, korruptio ja hallinnolliset valmiudet muutamilla avainalueilla. Assosiaationeuvoston kokoukset ovat tarjonneet tilaisuuden arvioida EU:n säännöstön suhteen tapahtunutta edistymistä ja osoittaneet selkeästi, että tarvittavat uudistukset on saatava päätökseen ja pantava täytäntöön viipymättä. Myös parlamentaaristen sekavaliokuntien kokouksilla on ollut tässä työssä keskeinen merkitys.
Puheenjohtajavaltio panee merkille komission raporteissa esitetyt suositukset. Haluamme kiittää sekä Bulgariaa että Romaniaa niiden pyrkimyksestä täyttää liittymiselle asetetut vaatimukset. Bulgarian ja Romanian on nyt viipymättä puututtava kaikkiin jäljellä oleviin ongelmiin. Tiedän, että maat pyrkivät jo ratkaisemaan näitä ongelmia.
Neuvosto panee merkille komission suunnitelmat, jotka koskevat liittymissopimuksen artiklojen 37 ja 38 perusteella mahdollisesti käyttöön otettavia suojatoimenpiteitä sekä vahvistettua monitorointia, jos edistys näillä alueilla ei ole riittävää.
Neuvosto aikoo nyt tutkia perusteellisesti komission tiedonantoa ja suosituksia ja arvioida keskeisiä kysymyksiä kokonaisvaltaisesti. Neuvosto ottaa tässä työssä luonnollisesti huomioon myös Euroopan parlamentin esittämät näkökohdat.
Itse liittymissopimuksen ratifiointiprosessi on jo pitkällä, ja luotamme siihen, että se saadaan ajoissa päätökseen.
Arvoisa puhemies, vaikka unionin jatkolaajentuminen liittyykin enemmän seuraavaan asiakohtaan, haluan tässä todeta, että Eurooppa-neuvosto on viimeksi kesäkuussa 2006 vahvistanut noudattavansa olemassa olevia sitoumuksia. Puheenjohtajavaltio Suomi toimii näiden päätösten pohjalta.
Hans-Gert Poettering,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen Rehn, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä suhtautuu myönteisesti komission ehdotukseen siitä, että Bulgaria ja Romania liittyisivät Euroopan unioniin 1. tammikuuta 2007. Bulgaria ja Romania ovat kaksi merkittävää kansakuntaa, joilla on eurooppalainen kulttuuri, ja liittymisen myötä niistä tulee eurooppalaisen perheemme jäseniä. Meidän ryhmässämme – kuten muissakin ryhmissä – on jo nyt jäseniä Bulgariasta ja Romaniasta: bulgarialaisia edustaa Maria Cappone ja romanialaisia Marian Marinescu, ja viimeisten parin kuukauden aikana olemme luoneet hyvän pohjan yhteistyölle. 
Haluan PPE-DE-ryhmän puolesta kertoa, miten suuresti arvostamme sekä Bulgariaa että Romaniaa – maiden hallituksia tietysti, mutta eritoten molempien maiden kansaa – sen valtavan työn vuoksi, jonka ne ovat kommunismin kaatumisen jälkeen tehneet. Kun maassa on ollut kommunistihallinto 40 tai 50 vuotta, ei oikeusvaltiota, ei oikeusvaltion periaatteita noudattavaa hallintoa, ei riippumatonta tuomioistuinlaitosta – kun muistamme kaikki nämä tosiasiat, meidän on helpompi ymmärtää, miten valtavasti työtä molempien maiden kansalaisten on täytynyt tehdä, aivan kuten muidenkin entisten kommunistimaiden. Kun me niin kutsutussa "vanhassa" Euroopassa suhtaudumme kriittisesti näihin maihin, toivon, että voisimme sen sijaan muistaa ja tunnustaa näiden kansojen valtavat saavutukset. 
Arvoisa puheenjohtaja Barroso ja komission jäsen Rehn, pidämme esitystänne kaiken kaikkiaan tasapainoisena. Erityisesti haluan kiittää komission jäsentä Rehniä hänen vilpittömästä paneutumisestaan tähän asiaan vuosien mittaan. Toisaalta jäsenyyden on suunniteltu alkavan 1. tammikuuta 2007, mutta toisaalta ei pidä unohtaa, että tehtävää on vielä paljon. Olisi vastuutonta paitsi nykyisen Euroopan unionin kansalaisia myös Bulgariaa ja Romaniaa kohtaan peitellä kaikkea sitä työtä, jota vielä on tehtävä.
Sekä puheenjohtaja Barroso että komission jäsen Rehn totesivat, että EU:n varojen käytössä on vielä suuria puutteita, korruption vaara on olemassa ja että järjestäytyneen rikollisuuden torjunnassa ja sisäisessä turvallisuudessa on edelleen suuria ongelmia. Komission jäsen Rehn itse asiassa totesi nimenomaan, että rikostuomioiden täytäntöönpanoa on parannettava. Toisin sanoen lainsäädäntöä on, mutta se on pantava täytäntöön. Vakavat rikkomukset on myös tutkittava tuomioistuimissa, ja syylliset on saatava vastuuseen. Me saamme tästä muistutuksen muun muassa sitä kautta, että molempien maiden on esitettävä edistymisraporttinsa kuuden kuukauden kuluessa.
Komission jäsen Rehn teki mielestäni viisaasti todetessaan, että toivottavasti "suojalausekkeita" – joita voitaisiin kutsua myös siirtymämääräyksiksi – ei tarvitse koskaan ottaa käyttöön. Se, otetaanko niitä käyttöön vai ei, riippuu uudistusten etenemisestä. Jos näitä uudistuksia, joita on määrä jatkaa 1. tammikuuta 2007 jälkeenkin täysimääräisesti, ei tehdä, suojalausekkeet astuvat voimaan. Meidän on pidettävä tämä koko ajan mielessä.
Bulgarian ja Romanian kansalle minun täytyy sanoa kaiken tämän liittymisen aiheuttaman riemun keskellä, että se Euroopan unioni, johon te olette liittymässä 1. tammikuuta 2007, ei ole mikään maanpäällinen paratiisi. Olemme nähneet muiden maiden kohdalla, kuinka niiden into on hiipunut huomattavasti Euroopan unionin jäsenyyden tultua voimaan. Tietenkään teidän ei tarvitse olla innoissanne Euroopan unionista, mutta teidän on aina seisottava sen rinnalla. Meidän kaikkien on myös hyvä tiedostaa, että meillä Euroopan unionin jäsenillä voi olla yhteinen tulevaisuus 2000-luvulla vain yhteisiin arvoihin perustuvana ja toimintakykyisenä unionina. Toivon, että nyt liittymässä olevassa kahdessa maassa, Bulgariassa ja Romaniassa, tämä asia ei koskaan unohdu, kuten ei muissakaan Euroopan unionin jäsenvaltioissa.
Puheenjohtaja Barroso oli oikeassa todetessaan, että Euroopan unionin toimielinrakenne on saatava vakiinnutettua ennen mahdollisia tulevia laajentumisia. Ryhmämme Euroopan kansanpuolueen edustajien puolesta haluan todeta, että kannatamme toimielinrakenteen vahvistamista, mutta meillä on kunnianhimoisia tavoitteita sen suhteen. Me haluamme perustuslakisopimuksen periaatteiden ja sisällön, myös sen sisältämien arvojen, muuttuvan oikeudelliseksi ja sitä kautta poliittiseksi todellisuudeksi. Se on päätavoitteemme tulevina kuukausina ja vuosina, joten tehkäämme yhdessä työtä sen eteen. Tässä hengessä haluamme toivottaa Bulgarian ja Romanian lämpimästi tervetulleiksi.
Martin Schulz
   , . – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kun vaalipiirini ihmiset kysyvät minulta, miksi kannatan Bulgarian ja Romanian liittymistä, vaikka meillä on niin paljon ongelmia selvittämättä vielä edellisenkin laajentumisen jäljiltä, vaikka perustuslakia ei ole hyväksytty ja vaikka asianomaisissa maissa on niin paljon ratkaisemattomia ongelmia, en yritäkään vastata puhumalla kaikista näistä ongelmista. Se on komission jäsenen Rehnin työtä, ja sen hän on tehnyt tänään. Bulgariassa ja Romaniassa on edelleen useita ratkaisemattomia ongelmia. Meidän on kartoitettava ongelmat, joihin hallitusten on yritettävä löytää ratkaisu, ja on saatava kansalaiset vakuuttuneiksi siitä, että uudistuksia tarvitaan. Kaikkea tätä tehdään parhaillaan ja kaikki se on tarpeellista. Puutteet on korjattava.
Tämä ei kuitenkaan ole oikea hetki eikä paikka keskustella eri ongelmista. Bulgarian ja Romanian liittyminen Euroopan unioniin 1. tammikuuta 2007 jatkaa Euroopan yhdentymistä, jolle ei löydy vertaa koko maailmasta. Isoisämme ja -äitimme olivat aikanaan ylpeitä Länsi-Euroopan yhdentymisestä. Miksemme me voisi olla ylpeitä yleiseurooppalaisesta yhdentymisestä, jota olemme edistämässä tämänpäiväisellä keskustelulla? Bulgaria ja Romania ovat osa Eurooppaa, ja olen jäsen Poetteringin kanssa samaa mieltä siitä, että meidän on toivotettava heidät tervetulleiksi. Ryhmäni puolesta lausun "kyllä, he ovat tervetulleita".
Tässä ei ole kysymys yhtään sen vähäpätöisemmästä asiasta kuin maanosamme historiallisen kehityksen suuntaa rajusti muuttaneen ja toisen maailmansodan jälkeen katkeraksi todellisuudeksi muodostuneen kahtiajaon lopettamisesta. Minä synnyin Länsi-Euroopassa. Synnyin maassa, joka oli kahtia jakautunut ja joka riemuitsi onnistuttuaan palauttamaan yhtenäisyytensä: ja aivan aiheesta, sillä Saksa oli ansainnut sen.
Koko maanosa on ansainnut saman minkä Saksa. Bulgarian ja Romanian kommunistista diktatuuria vastaan taistelleet miehet ja naiset, ihmiset, jotka viimeisten 16 vuoden aikana ovat joutuneet käymään läpi kipeämpiä muutoksia kuin länsieurooppalaisten kannettaviksi on tullut viime vuosina, ovat todella ansainneet tulla toivotetuiksi tervetulleiksi Euroopan unioniin. Mitkä ongelmat oikeastaan helpottuisivat, jos jättäisimme ne ulkopuolelle? Mitkä pulmistamme olisi helpompi ratkaista, jos ne eivät liittyisi jäseniksi? Vastaus on, että mikään ei olisi paremmin, jos jättäisimme ne ulkopuolelle. Päinvastoin, näiden maiden ja koko Mustanmeren alueen epävakaus lisääntyisi, jos emme sallisi niiden liittyä unioniin. Tästä syystä on myös järkevää toivottaa ne tervetulleiksi riveihimme.
Kaikki mitä Euroopan historiassa on koskaan saavutettu ja minkä puolesta on täytynyt taistella, on saavutettu epäilysten saattelemana. Olen kohtuullisen varma siitä, etteivät Belgian, Luxemburgin, Alankomaiden ja Ranskan valtioiden tai hallitusten päämiehet saaneet raikuvia suosionosoituksia, kun he vuosina 1950–1952 kertoivat kansalaisilleen, että Saksa olisi otettava mukaan silloiseen Euroopan hiili- ja teräsyhteisöön. Oli varmasti monia, jotka sanoivat: Saksa on vasta tuhonnut maamme kahdesti, ja nyt meidän pitäisi toivottaa se tervetulleeksi yhteisöömme. Nytkö meidän pitäisi antaa sille rahaa? Valtioiden ja hallitusten päämiehet uskoivat kuitenkin vakaasti, että Saksan mukaantulo Euroopan yhteisöön toisi mukanaan rauhan ja talouskasvun ja että yhdentyminen auttaisi voittamaan vihan ja lopettamaan vihollisuudet – niin kuin se on auttanutkin.
Se, mitä nyt tapahtuu, ei eroa tästä millään tavalla. Maidemme kansalaiset kyselevät, emmekö ole haukkaamassa liian suurta palaa, emmekö käytä tähän liikaa rahaa, eikö tämä ole liian kallista tai liian epävarmaa. Voimme vastata vain, että tavoitteenamme on taloudellisen vahvuuden ja sosiaalisen koheesion lisääminen sekä kulttuurien ja kansojen yhdentymisen vieminen uusiin maihin eräänlaisena rauhanhankkeena. Tavoitteena on laajentaa vanhan Euroopan sisäiset saavutukset niihin maihin, jotka eivät tähän asti ole päässeet hyötymään niistä. Kaikkea tätä ei voida saavuttaa pelkällä liittymissopimuksen allekirjoittamisella. Näiden asioiden eteen on taisteltava ja tehtävä työtä – ja jostakinhan on aloitettava. Tämä edellyttää myös rohkeutta puolustaa näkemyksiään kaiken epäilyn ja vastustuksen edessä ja vakuuttaa, että Euroopan yhdentyminen on oikea ratkaisu sekä Itä- että Länsi-Euroopalle, koska se tuo mukanaan rauhaa, talouskasvua ja lisätilaa taloudelliselle kehitykselle sisämarkkinoilla. Jokainen maa, jonka toivotamme tervetulleeksi Euroopan unioniin, rikastuttaa sisämarkkinoitamme. Se luo sosiaalista koheesiota ja auttaa Euroopan unionia kasvamaan riittävän suureksi talousalueeksi, joka pärjää kansainvälisessä kilpailussa pitkällä aikavälillä.
Kaiken kaikkiaan on paljon pikkuasioita, joista voidaan löytää vikoja. Tätä ja tätä asiaa ei ole korjattu, siellä täällä tarvitaan lisää uudistuksia: tuolla hallinnollisia uudistuksia, toisaalla taas oikeuslaitoksen, poliisivoimien tai maatalouden uudistuksia. Kaikki tämä pitää paikkansa ja kaikki nämä uudistukset täytyy tehdä, mutta se ei muuta sitä tosiasiaa, että meidän on syytä toivottaa Bulgaria ja Romania tervetulleiksi joukkoomme, sillä me tarvitsemme niitä.
Graham Watson,
   . Arvoisa puhemies, romanialaisessa sananlaskussa sanotaan: . Se tarkoittaa, että kaksin tai suuremmalla joukolla olemme vahvempia. No, nyt meitä on kaksi: Bulgaria ja Romania tunnustavat olevansa vahvempia Euroopan unionissa, ja Euroopan unioni on vahvempi, kun Romania ja Bulgaria ovat mukana. 
Koolla on väliä. Koska nykypäivän maailmassa eteemme tulevat haasteet ovat luonteeltaan ylikansallisia, on totta, että mitä useammat maat jakavat kanssamme samat arvot ja noudattavat hyvän hallinnon ja demokratian periaatteita unionissamme, sitä paremmat edellytykset meillä on edistää noita arvoja laajemminkin. Esitän siis tervehdykseni Romanian ja Bulgarian kansalle. Tervehdin niiden hallituksia, joissa liberaaleilla ja demokraateilla on kunniakas ja keskeinen rooli. Tervehdin erityisesti Meglena Kunevaa ja Anca Boagiuta, jotka kävivät yksityiskohtaiset neuvottelut maidensa puolesta kuin kaksi joutsenta, jotka näyttävät lipuvan tyynesti pitkin veden pintaa mutta joiden räpylät polskivat lakkaamatta pinnan alla. 
Haluan kiittää Euroopan komissiota ja erityisesti komission jäsentä Rehniä vaikeasta tehtävästä, jonka hoitamisessa hän osoitti luovuutta ja jonka hän onnistui saattamaan asianmukaisesti päätökseen Suomen puheenjohtajakaudella. 
Me kaikki tunnustamme, että asioita on vielä kesken. Euroopan unioni on liikkuva kohde, jonka yhteinen säännöstö on jatkuvassa muutostilassa. Bulgaria ja Romania itsekin kehittyvät. Tiedämme, että demokratioita johdetaan joskus kriisinhallinnan periaattein: usein käy niin, että ongelmia aletaan ratkoa vasta pakon edessä. Tunnustamme, että julkisten asioiden hoidossa voidaan joustaa vain tiettyyn pisteeseen saakka. Sitä paitsi tunnustamme, että edellisten laajentumisten tapaan nytkin tarvitaan siirtymäkausia ja suojalausekkeita.
Kehotan molempien maiden hallituksia ja kansaa jatkamaan uudistuksiaan, mutta niiltä, jotka epäilevät niiden valmiutta, haluan kysyä, olisiko niiden parempi ulkopuolella ja olisiko meidän parempi, jos jättäisimme ne ulkopuolelle? Pitäisikö meidän sanoa "ei" vai "ei vielä"? Kuten amerikkalainen ajattelija Mencken kerran totesi, "jokaiseen monimutkaiseen ongelmaan on olemassa vastaus, joka on selkeä, yksinkertainen ja väärä". Näiden maiden jättäminen Euroopan unionin ulkopuolelle olisi väärä vastaus.
Olen kuitenkin tyytyväinen siihen, että komissio huomauttaa raportissaan, että rikollisuuden torjuntaan on panostettava entistä enemmän ja että romaniväestön tilanteen parantamiseen on tartuttava entistä tarmokkaammin molemmissa EU:hun liittyvissä maissa. Oikeusvaltio ja sosiaalinen osallisuus ovat unionimme perusperiaatteita. Molempien maiden hallituksilta kaivataan vielä lisää toimia, ja komission on valvottava näitä toimia puolestamme.
Yhteiskunnan hyvinvoinnin kannalta se, missä ollaan tällä hetkellä, ei ole niin oleellista kuin se, mihin suuntaan ollaan menossa. Minusta näyttää siltä, että molempien maiden suunta on oikea. Pyhälle Kyrillokselle ja Pyhälle Methodiokselle omistettua hymniä lainatakseni: "Käy eespäin herännyt kansa, käy kohti tulevaisuuttasi, muovaa tulevaisuudestasi kunniakas…". Muovatkaa tulevaisuutta yhdessä meidän kanssamme.
Romanialla ja Bulgarialla on vielä töitä tehtävänä ennen kuin Euroopan unioni on niissä todellisuutta. Me rakensimme Euroopan unionin yhdessä. Se ei voi koskaan rakentua pelkästään ylhäältä alaspäin. Sen täytyy rakentua alhaaltapäin. Tämä ajatus on kenties tiivistettynä romanialaisen kirjailijan Adrian Marinon sanoissa, kun hän kirjoitti: – "Meidän on tuotava Eurooppa koteihimme."
Euroopan unioninkin on tehtävä työtä vakuuttaakseen kansalaisilleen, etteivät Romanian ja Bulgarian liittymisestä meille aiheutuvat kokonaiskustannukset ole suuremmat kuin siitä koituvat hyödyt. Kansalaisille on siis selitettävä, että kuten Špidlan raportti osoitti, ne maat, jotka hyväksyvät uudet maat kumppaneikseen, saavat siitä myös taloudellista hyötyä. Heille on osoitettava, että ellemme saa halpaa työvoimaa tulemaan sinne, missä investoinnit ovat, sitten investoinnit siirtyvät sinne, missä on halpaa työvoimaa. Romanian ja Bulgarian liittämisestä Euroopan unioniin koituu pelkkää hyötyä kaikille osapuolille. Me olemme kaikki hyötyjiä.
Jotkut kyselevät, onko tämä viimeinen laajentuminen. Uskoakseni jäsenvaltioidemme on pakko ratkaista Euroopan perustuslakiin liittyvät haasteet ennen kuin voimme ottaa uusia jäsenvaltioita. Toivon, että komission puheenjohtaja tarkoitti juuri sitä todetessaan, että tämä saattaa olla viimeinen laajentuminen. Meidän velvollisuutemme kansalaisiamme ja näiden kahden tulevan jäsenvaltion kansalaisia kohtaan on ratkaista Euroopan perustuslain ongelmat ennen kuin otamme mukaan uusia maita. Lopuksi toivottakaamme Romania ja Bulgaria tervetulleiksi tänään, ei voitonriemuisina, vaan tyytyväisinä hyvin tehtyyn työhön.
Daniel Cohn-Bendit,
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, harvoin näkee yhtä tekopyhää keskustelua kuin tänään täällä parlamentissa käymämme keskustelu.
Ensinnäkään tällä parlamentilla ei ole asiaan enää mitään sanottavaa. Päätimme vastata myöntävästi jo vuosi sitten. Saatatte sanoa tähän, "mutta meillehän on nyt toimitettu nämä 150 sivua". Omalta osaltani voin vakuuttaa teille, että näiden 100 sivun perusteella olisitte antaneet kieltävän vastauksen vuosi sitten, mutta nyt teidän täytyy vastata myöntävästi, kun olette jo kerran antaneet suostumuksenne. Tämän parlamentin jäsenten kädet ovat sidotut, ja se on heidän onnensa. Hieno juttu, pallo on nyt teillä!
Toiseksi puheenjohtaja Barroso sanoi äsken jotakin poikkeuksellista: "ennen mahdollisia tulevia laajentumisia meidän on ensin ratkaistava toimielinrakennetta koskevat ongelmat"! Niinhän me sanoimme, kun meitä oli kymmenen. Me sanoimme niin, kun meitä oli viisitoista! Me sanoimme niin, kun meitä oli 17, sanoimme niin, kun meitä oli 25, ja sanomme niin edelleen, kun meitä on 27. Ja varmaan vielä silloinkin, kun meillä on 30, 35, 40 tai jopa 45 jäsenvaltiota, sanomme, että tämä on viimeinen laajentuminen, ja kun me kaikki olemme jo kuolleet, seuraavana vuonna Jerusalemissa on edessä viimeinen laajentuminen.
Minulle riittää! Olen kyllästynyt kuuntelemaan tällaisia valheita. Miten me jäsen Schultzin perustelujen ja jäsen Watsonin runollisen lausunnon jälkeen enää voimme sanoa ei Balkanille? Olette puhuneet rauhasta, mutta on ilmiselvää, että Balkanin mailla on tulevaisuus Euroopan unionissa. On ilmiselvää, että Bulgarialla ja Romanialla on tulevaisuus Euroopan unionissa. Heistä täytyy tulla eurooppalaisia. Ongelmana on, miten? Millä ehdoin, miten nopeasti ja millä tavalla? Runoudesta ei ole apua päivänpolitiikassa, ei siis runoutta kiitos. Pyydän teiltä tänään vain yhtä asiaa: ottakaa tämä vakavasti. Sanon teille kaikella vakavuudella, että jos tämä raportti olisi käsitellyt Turkkia, olisitte kaikki sanoneet ei!
Rauhaa, tulevaisuutta, markkinoita, isoäitiä ja isoisää koskevat perustelut olisivat olleet aivan samat, mutta ei … koska teillä on asiasta hyvin selkeä ideologinen näkemys, ja tietysti oikea sellainen: Euroopan unionin täytyy laajentua. Se on kuin ketjureaktio. Komissio ja neuvosto päättävät, neuvosto päättää, komissio seuraa, parlamentti myöntelee, ja ketjureaktio on valmis. Kaikki sujuu omalla painollaan, ja hups vaan, valmista tuli. Kukaan ei voi tehdä enää mitään, koska kukaan ei enää pysty pysäyttämään alkanutta ketjureaktiota. Ei ole mitään mahdollisuutta nostaa esiin poliittisia ongelmia.
Lukekaa itse: tiedotusvälineille ei ole pystytty takaamaan tasapuolista toimintaympäristöä, mutta ei se mitään, se hoituu aikanaan. Toisaalla taas todetaan, etteivät tuomioistuimet ole riippumattomia, mutta ei se mitään, se kyllä järjestyy. Vähemmistöjen suojelu ei vielä toimi, mutta ei se mitään, sekin järjestyy. Milloin ja miten se järjestyy? Mistä voitte tietää, että se järjestyy? Tosiasia on, että on ongelmia.
Lisäksi maahanmuutto-ongelmien kohdalla neuvosto ei kykene viemään läpi oikeudellisia ja lainsäädäntöön liittyviä tavoitteitaan, siis ensimmäiseen pilariin kuuluvia asioita. Siihen ei tarvita yksimielisyyttä. Se on paljon helpompaa, kun jäsenvaltioita on 27! Tulette huomaamaan, että asiat olisi helpompi saada läpi yksimielisesti.
Saksan hallitus lupaa meille, että tämä kaikki ratkaistaan perustuslailla. Mutta miten? Miten perustuslaki saadaan hyväksytyksi 27 jäsenvaltiossa? Sitä ei kukaan tiedä, ei sitten kukaan; mutta katsotaan, katsotaan.
Minä olen sitä mieltä, että olemme tekopyhiä. Kyllä, Romanian ja Bulgarian tulevaisuus on Euroopassa. Niin, sitten ovat vielä ne Balkanin maat. Mutta entä me itse, me emme pysty tekemään Euroopasta todella eurooppalaista, ja mikä pahinta – ja lopetan puheenvuoroni tähän – jos jatkamme laajentumista tähän tyyliin, päädymme siihen, että valtioiden ajattelua, politiikkaa ja käytäntöjä koskeva päätöksenteko siirtyy kokonaan takaisin valtiotasolle. Se oli jo nähtävissä edellisessä neuvostossa. Sanonpa teille, että me olemme täysin voimattomia, mutta parlamenttina ylpeä siitä!
Erik Meijer,
   . Arvoisa puhemies, vuonna 2004 Romanian ja Bulgarian katsottiin olevan vähemmän valmiita kuin tuolloin unioniin liittyneet kymmenen maata. Ei ollut epäilystäkään siitä, etteikö niitä ajan mittaan alettaisi kohdella tasavertaisina muiden kanssa. Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä/Pohjoismaiden vihreä vasemmisto on aina tukenut näiden maiden pyrkimyksiä. Ohjenuorana olemme pitäneet periaatetta, jonka mukaan kyseisiä maita ei ensinnäkään pitäisi arvioida yksityistämisten, leikkausten, kansainvälisiin suuryrityksiin luotujen hyvien suhteiden tai Nato-jäsenyyden perusteella. Sen sijaan me keskitämme huomiomme ihmisoikeuksiin, hyvään demokraattiseen hallintoon ja hyvään ympäristöpolitiikkaan.
Vuonna 2005 äänestin periaatteessa Bulgarian ja Romanian tulevan liittymisen puolesta. Tuolloin jäi vielä ratkaisematta, milloin ja miten tämä laajentuminen voitaisiin toteuttaa tehokkaasti. Tämä parlamentti on pitänyt kiinni siitä, että Romanialla on oikeus lykkäykseen, kun taas Bulgarian kohdalla vastaavan mahdollisuuden käyttäminen jätettiin kokonaan neuvoston ratkaistavaksi. Tämä tapahtui silloin, kun Romaniassa ilmenneiden puutteiden aiheuttama kohu oli suurimmillaan ja oletettiin, että Bulgariasta olisi vähiten huolta. Sittemmin itse asiassa juuri Bulgarian tilanne on herättänyt kasvavaa huolta.
Molemmissa maissa romanit elävät pahemmassa ahdingossa kuin useimmissa muissa äskettäin unioniin liittyneissä maissa. Monissa tapauksissa heidän oleskelunsa paikoissa, joita he ovat jo pitkään pitäneet kotinaan, on julistettu laittomaksi ja heidät on häädetty tiehensä. Romanian unkarilaisvähemmistöön ja Bulgarian turkkilaisvähemmistöön kuuluvilla ihmisillä on myös ongelmia, vaikkakin entistä vähemmän. Hallitus ei enää tietoisesti syrji kyseisiä ryhmiä, mutta suhtautuu välinpitämättömästi äärinationalistien heitä kohtaan harjoittamaan syrjintään. Vieläpä antisemitismikin on edelleen ongelmana.
Aiempien tästä aiheesta käytyjen keskustelujen yhteydessä ryhmäni esitti parannusehdotuksia, jotka koskivat muun muassa laittomia maksuja, joita vaaditaan Romanian läpi matkaavilta turkkilaista alkuperää olevilta EU:n asukkailta. On valitettavaa, ettei näiden vaatimusten taakse löytynyt parlamentista tarvittavaa enemmistöä, vaikka samaan aikaan parlamentin enemmistö ilmaisi huolensa vaarallisen myrkyn käytöstä kaivostoiminnassa Rosia Montanassa. Romanian 23. syyskuuta antamassa tiedonannossa ilmoitettiin, että ympäristövaikutusraportin laatiminen on aloitettu ja että naapurivaltiota Unkaria kuullaan riskeistä, jotka liittyvät sen suuntaan mahdollisesti kulkeutuvaan ongelmajätteitä sisältävään jäteveteen. Koska selvityksen lopputulos ei ole vielä tiedossa, emme valitettavasti voi ottaa sitä huomioon parlamentin lopullisessa ratkaisussa Romanian jäsenyydestä 11. lokakuuta. 
Ryhmäni pelkää, että liittymisen jälkeen monet ongelmat jäävät edelleen ratkaisematta, ja jos jokin menee pieleen, nykyisten jäsenvaltioiden julkinen mielipide alkaa kääntyä entistäkin epäilevämmälle kannalle Euroopan unionin lisälaajentumisen suhteen. Tästä huolimatta näyttää siltä, että ryhmäni enemmistö aikoo alustavien keskustelujen perusteella äänestää 1. tammikuuta 2007 tapahtuvan liittymisen puolesta. Yksi tärkeä peruste sen puolesta on se, että muutkin jäsenvaltiot ovat liittyneet jäseniksi, vaikka niillä on ollut ratkaisemattomia ongelmia, ja ettei vuoden lisäaika toisaalta toisi merkittäviä parannuksia.
Lopuksi minun on syytä kertoa teille, että Alankomaiden sosialistipuolue, johon itsekin kuulun, on näiden monien ongelmien vuoksi liittynyt maansa parlamentissa kristillisdemokraattien kanssa yhteisrintamaan vastustamaan vuotta 2007 liittymisajankohtana. Meidän mielestämme ratkaistavana on vielä koko joukko ongelmia, mutta todellinen äänestys onkin edessä vasta 11. lokakuuta. 
Brian Crowley,
   . Arvoisa puhemies, haluan toivottaa tervetulleiksi puheenjohtaja Barroson, komission jäsenen Rehnin ja neuvoston puheenjohtajan Lehtomäen. Haluan myös kollegojeni tavoin ilmaista tyytyväisyyteni tähän järkevään ratkaisuun, jollaisena pidän Romanian ja Bulgarian liittämistä unionin jäseniksi 1. tammikuuta 2007.
Kaikista vaikeuksista huolimatta viimeisten 12–13 vuoden aikana saavutettu edistys on molemmissa maissa ollut ilmiömäistä: kulttuurin muutos, asenteiden muutos, sitoutuneisuus, avoimuus ja läpinäkyvyys. Yksinomaan yhteisön säännöstön täytäntöönpanon edellyttämä lainsäädännön perinpohjainen uudistaminen on saavutus, johon yksikään nykyinen jäsenvaltio ei pystyisi yhtä lyhyessä ajassa.
Voimme puhua tämän laajentumisen teoreettisesta merkityksestä sekä abstrakteista ja poliittisista näkökohdista. Tärkein näkökohta meidän kaikkien kannalta on kuitenkin se, että 7,5 miljoonalle bulgarialaiselle ja 22 miljoonalle romanialaiselle annetaan samat mahdollisuudet kuin meillä kaikilla tänä päivänä on Euroopan unionissa, aivan kuten mekin saimme ollessamme heikompia, pienempiä tai köyhempiä maita, joiden oikeuslaitos, talouselämä ja koululaitos eivät olleet yhtä kehittyneitä.
Tietenkin työtä on vielä jäljellä. Tarvitaan jatkuvia uudistuksia. On oltava jatkuvasti valppaana, sillä ihmiskunnalla on tunnetusti kyky sekaantua julkiseen elämään, häiritä sen toimintaa ja kalvaa sen toimintaedellytyksiä. Sitä varten suojalausekkeet ovat olemassa. Mutta keskitytään nyt juhlimaan tähänastisia saavutuksia.
Haluan nostaa esiin vain yhden pienen kysymyksen, ja se koskee molemmissa maissa edelleen ilmeneviä ongelmia hylättyjen ja orvoiksi jääneiden lasten sekä vammaisten lasten ja nuorten kohtelussa. He eivät edelleenkään saa tarvitsemaansa tukea, turvaa ja itsenäistymismahdollisuuksia.
Vuosia sitten eräs minua merkittävämpi irlantilainen sanoi, ettei kenelläkään tai keillään ole oikeutta estää kansakunnan esiinmarssia. Meillä ei ole oikeutta pysäyttää Euroopan jälleenyhdistymistä, jolla korjataan historian virheitä. Kunnon perheen tapaan meidän pitäisi kannustaa niitä perheenjäseniämme, jotka kilvoittelevat yhteisten ihanteiden, päämäärien ja arvojen toteuttamiseksi.
Meidän on syytä toivottaa Romania ja Bulgaria tervetulleiksi sekä onnitella niiden virkamiehiä, hallituksia ja kansaa tähänastisista saavutuksista muistaen niiden kokemat kauheudet ja katsoen luottavaisesti niin niiden kuin meidänkin edessämme olevaan valoisaan tulevaisuuteen.
Vladimír Železný,
   – Arvoisa puhemies, ne meistä, jotka ovat kotoisin entisistä kommunistimaista, jotka nykyisin ovat unionin jäseniä, huomaavat joutuneensa samanlaiseen kiusaukseen, joka on aivan liian usein osoittautunut alkuperäisille, vanhoille, kehittyneille – miksi niitä nyt sitten halutaankin kutsua – länsimaille mahdottomaksi vastustaa. Olemme suojavarustuksen sisällä turvassa ja voimme katsoa alentuvasti uusiin tulokkaisiin, jotka pyrkivät sisään EU-linnaan, josta he ovat haaveilleet. Me tirkistelemme heidän elämäänsä ja saarnaamme heille. Onneksi meillä tšekeillä on tuoretta omakohtaista kokemusta tästä alentavasta, holhoavasta käytöksestä ja siitä, miltä tuntuu joutua kohtaamaan jatkuvana virtana yhä uusia turhanpäiväisiä ehtoja ja kiintiöitä ja yksipuolisia rajoituksia. Tästä syystä voimme ilmaista solidaarisuutemme näitä molempia maita kohtaan. Tiedämme myös, että monet Romaniaa ja Bulgariaa vaivaavista ongelmista eivät ole niiden omaa syytä, vaan seurausta puoli vuosisataa kestäneestä ajanjaksosta, jolloin heiltä oli riistetty mahdollisuus luonnolliseen kehitykseen, markkinatalouteen ja vapaaseen edustukselliseen demokratiaan. Meidän tavoin hekin jäivät väärälle puolelle Eurooppaa suurvaltojen sodan jälkeen tekemässä jaossa, ja molempien maiden kansa joutui käymään läpi helvetin kommunistidiktatuurin aikana.
Uskoaksemme juuri sen vuoksi me tšekkiläiset olemme onnistuneet vastustamaan kiusausta asettaa niille nöyryyttävämpiä rajoituksia liikkuvuuden, työnteon ja palveluiden osalta. Siihenhän protektionistiset läntiset EU-maat selkeästi pyrkivät. Uskon, että meidän suhteemme niihin tulee olemaan samanlainen kuin se, mitä me odotimme 15 länsimaalta, kun meistä tuli täysivaltaisia jäsenvaltioita. Olemme edelleen toisen luokan jäsenvaltioita, ja minusta tuntuu, että siksi me emme halua tehdä kahdesta uudesta maasta kolmannen luokan jäsenvaltioita. Etenkään sen vuoksi, että samalla kun EU saarnaa Romanialle ja Bulgarialle, joissa kuitenkin on eurooppalainen perinne, kulttuuri ja arvomaailma, se samalla pelaa vaarallista peliä Turkin liittymisellä unohtaen tyystin Turkin asenteen vähemmistöjä, demokratiaa, uskonnonvapautta, naisten oikeuksia ja sen omaa veristä historiaa kohtaan. Minä uskon siihen, että näistä kahdesta aidosti eurooppalaisesta maasta, Bulgariasta ja Romaniasta, tulee pian täysivaltaisia EU:n jäsenvaltioita meidän muiden rinnalle. 
Irena Belohorská (NI ). –
   Olen hyvin iloinen siitä, että Bulgarian ja Romanian hallitukset sekä toisena osapuolena Euroopan unioni ovat rakentavien neuvottelujen tuloksena päässeet yksimielisyyteen Bulgarian ja Romanian Euroopan unioniin liittymisen ehdoista.
Euroopan unioniin vasta kaksi vuotta sitten liittyneen Slovakian edustajana parlamentissa olen tyytyväinen siihen, että 1. tammikuuta 2007 Romaniasta ja Bulgariasta tulee Euroopan unionin jäseniä, ja tuen täysin niiden liittymistä. Toivon myös, ettei kukaan Euroopan unionissa pidä näitä uusia jäsenvaltioita alempiarvoisina, ja toivon myös, että niiden vakaa talous ja demokraattiset instituutiot jatkavat vankkaa kasvuaan.
Näiden maiden yhteydessä usein mainittuihin puutteisiin liittyen haluan erityisesti nostaa esiin Romanian uuden lain, jolla kielletään kansainväliset adoptiot. Kansainvälinen adoptio on sekä maailmanlaajuinen että eettinen kysymys. Euroopan unioni ei hyväksy lapsilla käytävää kauppaa, jota perustellaan virheellisesti sillä, että se olisi lasten edun mukaista. Valtio, joka käy kauppaa omilla kansalaisillaan, jotka ovat sen tulevaisuuden voimavara, tanssii täysin kansainvälisen rikollisuuden pillin mukaan. Tällaisen valtion on tarkistettava arvojaan, eikä vain paperilla vaan myös käytännössä. Sen olisi syytä pohtia ankarasti keinojaan näiden tavoitteiden saavuttamiseen. Lasten myyminen on hyödytöntä maan voimavarojen haaskausta ja tekee tyhjäksi kaikki pyrkimykset perheiden tukemiseen.
Euroopan unionin täysjäsenenä, jolla on kaikki jäsenyyden tuomat oikeudet, Romanialla pitäisi olla edellytykset huolehtia kansalaisistaan kehdosta hautaan, kuten Romanian pääministeri asian ilmaisi viime viikolla. Romaniassa on kehitettävä sosiaalityötä ja koulutettava ammattilaisia adoptioneuvontaan. Myös maan sisäistä adoptiota on yksinkertaistettava.
Huolimatta siitä, että tämän lain täytäntöönpanossa tiedetään olevan useita ongelmia, pidän sen säätämistä hyvin myönteisenä askeleena oikeaan suuntaan. Tämän lain voidaan ilman muuta katsoa täyttävän täysimääräisesti EU:n lainsäädännön vaatimukset.
Romanialaiset ja bulgarialaiset ystävämme ovat lämpimästi tervetulleita joukkoomme! 

Elmar Brok (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ulkoasiainvaliokunnassa ollaan vähitellen saamassa päätökseen pitkään jatkunut keskustelu näistä kahdesta maasta, joiden liittymistä Euroopan unioniin olemme kannattaneet alusta lähtien. Meidän on syytä muistaa, että olemme suhtautuneet epäilevästi moniin liittymisiin, ja silti ne ovat osoittautuneet poliittisiksi ja taloudellisiksi menestyksiksi. Ne ovat osoittautuneet hyödyllisiksi molempien osapuolten kannalta. Meillä on myös joukko molempia osapuolia hyödyttäviä siirtymämääräyksiä, joiden tarkoituksena on, että liittyminen tapahtuisi EU:n kannalta kivuttomasti. Esimerkkinä voidaan mainita työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevat säännöt sekä se, että rajoilla tehtäviä henkilötarkastuksia ei ole vielä poistettu, koska nämä maat eivät vielä ole mukana Schengen-järjestelmässä. 
Samalla kun toivotamme uudet maat tervetulleiksi, meidän on tehtävä selväksi, että laajentuminen voi toimia vain, jos sääntöjä noudatetaan. Pidän hyvin tärkeänä komission tänään antamaa lausuntoa, jonka mukaan meillä on valmiina tavoite- ja seurantajärjestelmät oikeusjärjestelmiin, korruptioon, rahanpesuun ja järjestäytyneeseen rikollisuuteen liittyvien ongelmien ratkaisemiseen. Nyt meidän tarvitsee vain odottaa nähdäksemme, käytetäänkö niitä todella tarpeen vaatiessa. Sama pätee oikeudellisiin ehtoihin ja rakennerahastojen ja maatalousrahastojen valvontaan sekä elintarvikemarkkinoiden avaamiseen.
Komissiolla on tällä kertaa suuri vastuu, sillä EU:n tulevaisuus on turvattu vain, jos järjestelmä toimii ja jos komissio käyttää uskottavasti käytössään olevia välineitä. Vain siinä tapauksessa voimme edes ajatella tulevia laajentumisia. On äärimmäisen tärkeää, että toivotamme nämä maat tervetulleiksi, mutta tärkeää on myös se, että molemmat osapuolet noudattavat sääntöjä, jotta emme lopulta ajautuisi vakaviin ongelmiin niistä lipsumisen vuoksi. Tästä syystä aion seurata hyvin tarkasti, miten komissio hyödyntää tänään mainitsemiaan mahdollisuuksia käytännössä.
Lopuksi haluan sanoa, että perustuslaillinen sopimus laadittiin 25 jäsenvaltion unionia varten, tai pikemminkin 27:n tämän laajentumisen tuotua mukaan maita, jotka ovat kärsineet käsittämättömän paljon kommunismin aikana. EU:n mahdollisuus näkyvään rooliin maailmassa ei perustu sen kokoon, vaan sen sisäiseen vahvuuteen. Koko ei kerro mitään vahvuudesta. Haluankin tässä yhteydessä muistuttaa parlamentille, ettei EU ole vielä tehnyt kotiläksyjään. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, komission jäsen Rehn ja laajentumisen pääosaston henkilökunta, erityisesti Timo Summa ja Bridget Czarnota, ansaitsevat kiitoksemme hyvin ammattimaisesta otteestaan ja sitoutumisestaan työhön, jota he ovat tehneet Bulgarian parissa kuukausien ja vuosien ajan. Bulgaria ja Romania ovat epäilemättä joutuneet niin tiukan tarkastelun kohteeksi, ettei sille löydy vertaa koko EU:n historiasta. Syitä siihen ei pidä hakea pelkästään asianomaisista maista, vaan taustalla on myös tiettyjen poliittisten piirien kasvava epäilys koko laajentumista kohtaan. Se on sääli. Laajentuminen on toivoakseni väline, joka antaa Euroopan unionille mahdollisuuden uudistumiseen ja muutokseen.
Olen hyvin tyytyväinen siihen, että komissio vahvisti Bulgarian liittymisen tapahtuvan 1. tammikuuta 2007. Sen lykkäämisestä ei olisi ollut mitään hyötyä. Emme kuitenkaan elättele mitään harhakuvitelmia tilanteesta, vaan ymmärrämme, että tehtävää on vielä paljon. Bulgariassa tarvitaan jatkuvia uudistuksia, eikä pelkästään Euroopan unioniin liittymisen takia, vaan Bulgarian ja sen kansan itsensä takia. Avainsana on nyt "avoimuus" kaikilla aloilla, niin julkisissa hankinnoissa, virkamiesten ja tuomarien nimittämisessä kuin selvitettäessä sitä, miksi jokin rikostutkimus keskeytetään yhtäkkiä tyystin. Kansalaisten on voitava luottaa siihen, että viranomaiset toimivat avoimesti ja heidän etujensa mukaisesti.
Bulgarian viranomaisilla on tietenkin vielä monien toimenpiteiden täytäntöönpano kesken. Erityisen myönteisenä pidän äskettäin annettua ilmoitusta, jonka mukaan Alankomaiden entinen valtakunnansyyttäjä on tarjoutunut avuksi Bulgarian omalle erittäin pätevälle valtakunnansyyttäjälle, ja kehottaisinkin myös muita maita tarjoamaan vastaavanlaista apua.
Työntekijöiden liikkuvuudesta toteaisin, että monet jäsenvaltiot, etenkin Yhdistynyt kuningaskunta, ovat saaneet tuta koko vuosikymmenen tai kauemminkin jatkuneen epäonnistuneen ja onnettoman maahanmuuttopolitiikan seuraukset, jotka ovat olleet suurelta osin riippumattomia Euroopan unionista. On sääli, että Bulgaria ja Romania joutuvat nyt kärsimään tämän seurauksista.
Bulgarialla on ollut valtava työ toipua 50 vuotta vallassa olleen kommunismin vaikutuksista. Nyt meille näyttäytyy maa, jolle ovat tunnusomaisia vakaa demokratia, vilkastuva talouselämä, 5 prosentin kasvuvauhti, ennätyksellisen suuret suorat ulkomaiset investoinnit sekä jonkinasteinen alueellinen vakaus ja joka osallistuu Naton toimintaan. Hyvin tehty Bulgaria – ja tervetuloa!
Jan Marinus Wiersma (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, puhun Romaniasta vastaavan esittelijämme Moscovicin puolesta, joka ei valitettavasti päässyt paikalle tähän tärkeään tilaisuuteen. Haluan ensiksikin esittää lämpimät onnittelut molemmille maille niistä päätelmistä, jotka komissio esitteli tänään Romanian ja Bulgarian liittymisajankohdasta. Haluan onnitella lämpimästi molempia maita, mutta erityisesti Romaniaa. Kaiken sen jälkeen, mitä maan historiassa on tapahtunut – 50 vuotta kestäneen diktatuurin ja 15 vuoden kovan työn jälkeen – se saa nyt palkintonsa Euroopan unionin jäsenyyden muodossa.
Ryhmäni on koko ajan kannattanut sekä Bulgarian että Romanian liittymistä. Niiden eri hallitukset – ei vain nykyiset vaan myös niiden edeltäjät – ovat luoneet Romaniaan sellaisen uudistushengen, että se on puolestaan saanut komission tekemään omat päätelmänsä. Se on valtava saavutus molemmilta mailta ja historiallinen päivä Bukarestissa ja Sofiassa, Bulgariassa ja Romaniassa.
Olen myös tyytyväinen komission puheenjohtajan toteamukseen, että näiden kahden maan saavuttaman pysyvän edistyksen ansiosta nyt voidaan päättää jättää lykkäysmahdollisuus käyttämättä ja yksinkertaisesti lähteä liikkeelle ensi vuoden tammikuun 1. päivänä. Komissio on osoittanut, että sillä on paljon erilaisia mahdollisuuksia tehdä yhteistyötä näiden kahden uuden jäsenvaltion kanssa varmistaakseen, että jäljellä olevat ongelmat tulevat huolellisesti ratkaistuiksi parin seuraavan vuoden aikana komission ja asianomaisten maiden välisessä yhteistyö- ja todentamismenettelyssä niiden selkeiden ja tarkkaan määriteltyjen tavoitteiden pohjalta, joihin sekä komissio että kyseisten maiden hallitukset sitoutuvat. Liittymissopimukseen sisältyy monenlaisia takeita, joiden avulla komissio pystyy varmistamaan, että EU:n edut turvataan prosessin aikana. Vuoden lykkäys olisi todennäköisesti merkinnyt sitä, että molemmat osapuolet olisivat jääneet lepäämään laakereilleen, ja se olisi johtanut jonkinlaiseen automaattiseen jäsenyyteen. Sen sijaan nyt käytetään hyväksi molemmissa maissa nähtävissä olevaa edistystä ja uudistushalua, jotta liittymisprosessista jäljelle jääneet ongelmat saadaan hoidettua perusteellisesti pois päiväjärjestyksestä ja jotta pöytä saadaan tyhjäksi mahdollisimman nopeasti.
Lyhyesti vielä onnittelut ja kiitokset komissiolle, kiitokset komission jäsenelle Rehnille kaikesta siitä työstä, jota hän on tehnyt viimeisten parin vuoden aikana, ja vielä kerran onnittelut Romanialle ja Bulgarialle. 
Puhemies.
   – Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina. 
Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana Camiel Eurlingsin laatima ulkoasiainvaliokunnan mietintö (A6-0269/2006) Turkin liittymisvalmistelujen edistymisestä (2006/2118(INI)). 
Camiel Eurlings (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, käymme loppukeskustelun tästä Turkkia koskevasta mietinnöstä erityisellä hetkellä. Mietintö edeltää Euroopan komission määräaikaiskertomusta ja tarjoaa siksi ainutlaatuisen tilaisuuden vaikuttaa Euroopan komission kantaan ja täydentää sitä.
Tämä ei kuitenkaan merkitse, että komissioon olisi suuri tarve vaikuttaa tässä asiassa, sillä mietintö, sellaisena kuin sen esittelin ulkoasiainvaliokunnalle ja kuin sen esittelen tässä istunnossa, on valmisteltu erittäin hyvässä yhteistyössä Euroopan komission ja komission jäsenen Rehnin kanssa. Mielessäni ovat myös komission jäsenen Rehnin selkeän myönteiset kommentit, jotka hän esitti esitellessäni mietintöä ulkoasiainvaliokunnalle.
Ulkoasiainvaliokunta hyväksyi mietinnön suurella enemmistöllä: 54 äänellä kuutta vastaan. Mietintöä on sanottu oikeudenmukaiseksi mutta ankaraksi: oikeudenmukaiseksi, koska se perustuu tosiasioihin ja on rakentava, ja ankaraksi, koska parlamentin on valitettavasti syytäkin esittää kritiikkiä – tai ainakin antaa voimakas sysäys.
Mietinnön keskeinen päätelmä on, että Euroopan parlamentti pahoittelee uudistusprosessin hidastumista. Kun teimme päätöksen ja neuvottelut aloitettiin vuonna 2004, odotimme vuosina 2002–2004 tehtyjen näyttävien uudistusten jatkuvan. Valitettavasti niiden toteutuminen on hidastunut. Tämä ei tarkoita, etteikö mitään olisi tapahtunut. Onnittelen Turkin päättäjiä yhdeksännestä lakiuudistuspaketista ja monista parlamentin hyväksymistä ehdotuksista. Onnittelen myös Turkin viranomaisia siitä, että he tekivät neuvotteluissa ammattimaista työtä, jonka ansiosta ensimmäinen luku voitiin väliaikaisesti sulkea.
Miksi siis esitämme kritiikkiä? Arvostelumme johtuu siitä, että olisimme toivoneet yleisten poliittisten uudistusten edistyvän nopeammin. Mainitsen muutamia keskeisiä aloja. Totean ensinnäkin sananvapaudesta, että Euroopan parlamentti on jo arvostellut joitakin uuden rikoslain kohtia. Vaikka parannus oli huomattava, jotkin artiklat herättivät epäilyksiä, etenkin 301 artikla. Ihmisiä on vapautettu. Hrant Dinkin tuomion vahvistaminen osoittaa kuitenkin, kuten myös kuuluisa toimittaja Ali Birand selvästi totesi, että 301 artiklaa on muutettava tai se on kumottava. Pyydän Turkin hallitusta ja Turkin kansaa ymmärtämään, kuinka välttämätöntä tämä on. Se on tärkeää Turkin kansan vapaudelle, ja se on tärkeää Turkin kuvalle Euroopassa ja muualla maailmassa.
Toiseksi uskonnonvapauden hyväksi on tehtävä paljon. Vierailin Turkissa pari viikkoa sitten. Luostarit ja kirkot ovat olleet viime aikoihin saakka takavarikoituina, eikä uusi säätiöitä koskeva lakiehdotus ole riittävän hyvä, kuten komission jäsen totesi. Tämän on nyt loputtava. Uskonnollisten vähemmistöjen omaisuus on palautettava, ja säätiöitä koskevaa lakiehdotusta on muutettava niin, että jollei omaisuutta voida palauttaa, vähemmistökirkot ainakin saavat kunnon korvauksen.
Myös pappiskoulutus on aloitettava uudelleen. Seminaarit ovat olleet suljettuina vuodesta 1971, ja on tärkeää, että maahan, joka haluaa kuulua EU:hun, voidaan rakentaa kristitty kirkko yhtä helposti kuin muualle Euroopan voidaan rakentaa turkkilainen moskeija.
Totesimme, että haluamme näiden uudistusten olevan ensisijaisia, koska se on eurooppalaisen hengen mukaista. Pyydämme sitä parlamenttina, ja Turkki allekirjoitti tarkistetussa liittymistä valmistelevassa kumppanuudessa sitoumuksen saavuttaa lyhyen aikavälin tavoitteet ennen vuoden 2007 päättymistä, ja sitten pyysimme Turkkia tekemään sen, mistä oli sovittu.
Kolmas meitä huolestuttava asia on Kaakkois-Turkin tilanne. Tuomitsemme voimakkaasti PKK:n ja kaiken terrorismin. Tuomitsemme sen voimakkaasti, sillä terrorismi ei ole milloinkaan oikeutettua, mutta pyydämme samanaikaisesti Turkkia etsimään rauhantahtoisia keskustelukumppaneita ja poliittisia keinoja sekä investoimaan Kaakkois-Turkin yhteiskunnalliseen ja taloudelliseen kehitykseen.
Viimeinen tärkeä asia on Kypros. Neuvottelujen alkaessa sovittiin, että Turkki ei tunnusta Kyprosta muodollisessa tilaisuudessa mutta että suhteet jollakin tavalla normalisoidaan Ankaran pöytäkirjalla. Pöytäkirja allekirjoitettiin, ja neuvosto pyysi panemaan sen täytäntöön ennen vuoden 2006 loppua. Jotta Turkin – – ja myös EU:n toimielinten – uskottavuus säilyy, Turkin on nyt noudatettava sitoumuksiaan ja pantava pöytäkirja täytäntöön vielä tämän vuoden kuluessa. Euroopan parlamentti toteaa myös hyvin selvästi toivovansa, että saaren pohjoisosassa tehdään enemmän kaupan sääntelemiseksi. Totean vielä kerran, ettei Turkin sitoutuminen riitä: sen on tehtävä, mitä on luvannut.
Puheenvuoroni päätteeksi mainitsen vielä yhden seikan, ja yritän puhua lyhyesti. Mietinnön peruslinja sai suuren enemmistön kannatuksen valiokunnassa, ja kiitän jäseniä tästä, koska tällä tavoin lähetämme tärkeän viestin. Armenialaisten kansanmurhaa koskeva muutos kuitenkin aiheutti tyytymättömyyttä. Haluaisin selvittää kantaani kahdella virkkeellä. Mietinnön 50 kohdassa pyrin esittelijänä esittämään kannan, joka on sekä luja että realistinen. Siinä todetaan, ettei tunnustaminen sinänsä ole muodollinen edellytys, mutta maan, joka on pyrkimässä EU:n jäsenvaltioksi, on ehdottomasti hyväksyttävä menneisyytensä, ja siksi haluamme toimikuntia, tutkimusta ja avointa keskustelua. Mielestäni tämä linja on luja mutta oikeudenmukainen ja arvostelun ulkopuolella.
Tiedän, että myös jäsen De Keyserin ehdottama muutos on hyväksytty. Jokaisen parlamentin jäsenen on tietenkin äänestettävä oman mielensä mukaan, mutta jos minulta kysytään, 50 kohdan teksti on paras ja vie pisimmälle.
Olen puhunut liian pitkään. Haluan vielä kerran kiittää jäseniä heidän tähänastisesta tuestaan. Turkin liittymistä käsittelevänä esittelijänä toivon Turkin poliittisten päättäjien ja Turkin kansan ymmärtävän, että tällä ankaralla mutta oikeudenmukaisella viestillämme pyritään rohkaisemaan uudistusprosessin jatkamista ja tukemaan päättäväisesti sitä haluavia, jotta voin esittelijänä olla seuraavassa mietinnössäni myönteisempi kuin olen ollut tänään.
Paula Lehtomäki,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, puheenjohtajavaltion ominaisuudessa haluan kiittää Euroopan parlamenttia ja erityisesti Camiel Eurlingsia kattavasta mietinnöstä Turkin edistymisestä liittymisprosessissa.
Jokainen keskustelu tarjoaa hyvän mahdollisuuden lisätä tietoisuutta Turkin liittymisprosessista, innostaa sekä EU-maiden että Turkin kansalaisia osallistumaan aktiivisesti tähän prosessiin sekä tilaisuuden tukea Turkin hallitusta sen liittymistavoitteissa. Neuvoston puheenjohtajana Suomi luonnollisesti ottaa huomioon Euroopan parlamentin näkemykset.
Komissio julkaisee marraskuun alkupuolella vuotuisen kertomuksen Turkin liittymisneuvotteluiden edistymisestä. Eurooppa-neuvosto tulee tarkastelemaan tätä raporttia erityisen huolellisesti. Tänään tässä keskustelussa haluaisin kiinnittää huomiota muutamiin kohtiin Turkin liittymisneuvotteluissa.
Puheenjohtajavaltio jakaa Euroopan parlamentin huolen Turkin uudistusprosessista. Turkin on vauhditettava poliittisten reformien toteutumista sekä koko uudistusprosessia. Reformien pysyvyyden ja jatkuvuuden turvaamiseksi niiden täysipainoinen ja tehokas toimeenpano on erittäin tärkeää. Konkreettiset tulokset ovat tarpeen.
Jaamme parlamentin huolen Turkin hitaasta edistymisestä keskeisen tärkeillä perusvapauksien ja ihmisoikeuksien alueilla. Vaikka olot Turkissa ovatkin parantuneet verrattuna viiden vuoden takaiseen tilanteeseen, on konkreettisia reformeja jatkettava erityisesti ilmaisunvapauden, uskonnonvapauden, kulttuuristen oikeuksien, naisten oikeuksien sekä kidutuksen ja pahoinpitelyn vastaisten toimien aloilla. Useimmat näistä asioista on tarkastetussa liittymiskumppanuudessa määritelty prioriteeteiksi, jotka Turkin tulee täyttää viipymättä.
Tällä hetkellä puheenjohtaja odottaa yhdeksännen lakiuudistuspaketin hyväksymistä, jonka on tarkoitus vastata joihinkin edellä mainittuihin puutteisiin. Uusien lakien on oltava täysin yhteensopivia EU:n standardien kanssa.
Erityisesti ilmaisunvapauden osalta neuvosto odottaa Turkilta välittömiä toimia, jotta jatkossa voidaan välttää oikeuskanteet, joita on nostettu joitakin ei-väkivaltaisia mielipiteitä esittäneitä henkilöitä vastaan. Mitä tulee uskonnonvapauteen, odotamme ei-muslimivähemmistöjen oikeuksia koskevan lainsäädännön täysipainoista ja välitöntä toimeenpanoa eurooppalaisten standardien mukaisesti.
Parlamentin tavoin olemme huolestuneita Kaakkois-Turkin tilanteesta. Puheenjohtajavaltio on tuominnut viimeaikaiset pommi-iskut useissa eri kohteissa Turkissa pitäen niitä järjettöminä terroritekoina. Terroriteot eivät voi koskaan olla oikeutettuja. Tämä on monitahoinen kokonaisuus, jota seuraamme tarkasti osana uudistusprosessia. Turkin on kehitettävä ripeästi kattava lähestymistapa alueellisen eriarvoisuuden vähentämiseksi. Tavoitteena tässä tulisi olla Turkin kaikkien kansalaisten, mukaan lukien kurdit, taloudellisten, sosiaalisten ja kulttuuristen mahdollisuuksien vahvistaminen.
Kööpenhaminan poliittisten kriteerien lisäksi Turkin edistymistä liittymisprosessissa arvioidaan neuvottelukehyksen vaatimuksilla, joihin kuuluu Ankaran sopimuksen lisäpöytäkirjan täytäntöönpano. Edistyminen tässä kysymyksessä on olennaista neuvottelujen jatkamisen kannalta. Turkin on sovellettava pöytäkirjaa täysimääräisesti kaikkiin Euroopan unionin jäsenvaltioihin ja poistettava esteet tavaroiden vapaalta liikkumiselta, kuljetusrajoitukset mukaan luettuina. Tähän olennaisesti liittyvien neuvottelulukujen avaaminen riippuu siitä, kuinka Turkki huolehtii sen sopimusperusteisista velvoitteista jäsenvaltioita kohtaan. Näistä velvoitteista huolehtimatta jättäminen vaikuttaa kokonaisuudessaan neuvottelujen etenemiseen.
Edistystä seurataan kaikkien niiden olennaisten kysymysten osalta, jotka on mainittu Euroopan yhteisön ja jäsenvaltioiden 21. syyskuuta 2005 antamassa julkilausumassa.
Euroopan unionin standardien ja jäsenyysvaatimusten täyttäminen vaatii jatkuvaa yritteliäisyyttä ja päättäväisyyttä. Tätä päättäväisyyttä vaaditaan paitsi hakijamaalta myös unionilta itseltään. Siksi haluan todeta hyvin selkeästi, että Turkin liittymisprosessi on meille erittäin tärkeä ja puheenjohtajana Suomi tekee kaikkensa mahdollistaakseen edistymisen liittymisneuvotteluissa.
Unioni tukee Turkkia sen jäsenyyspyrkimyksissä, mutta edistyminen liittymisneuvotteluissa riippuu tietenkin pitkälti Turkin omista toimista. Liittymisprosessi jatkuu, kun Turkki jatkaa uudistusprosessia ja huolehtii sille kuuluvista velvoitteista. 
Olli Rehn,
   . Arvoisa puhemies, arvoisat jäsenet, haluan aluksi pahoitella sitä, että joudun poistumaan tästä istunnosta kesken keskustelun vastoin tapojani sen vuoksi, että pidämme komission puheenjohtaja Barroson kanssa klo 16.30 eli kymmenen minuutin kuluttua tiedotustilaisuuden, johon joudun osallistumaan. Välittömästi tämän jälkeen lähdemme hänen kanssaan yhdessä kohti Sofiaa, Bulgariaa, ja Bukarestia, Romaniaa, viestimään komission tämänpäiväisestä päätöksestä ja parlamentin keskustelusta näille kahdelle tulevalle EU:n jäsenvaltiolle. Valitan, että joudun palvelemaan kahta herraa, mutta tämän istunnon aikataulu hieman venähti edellisessä keskustelussa, ja muuta vaihtoehtoa ei valitettavasti ole. 
Arvoisa puhemies, edellisessä keskustelussa ministeri Lehtomäki antoi neuvoston puolesta lausunnon laajentumisen tulevaisuudesta. Puheenjohtaja Barroson tavoin olen tyytyväinen lausuntoon ja toistan komission sitoutumisen ja yhtenäiseen laajentumisohjelmaan perustuvan politiikkamme, joka koskee Kaakkois-Eurooppaa Bulgariaa ja Romaniaa lukuun ottamatta. Se kattaa Turkin, Kroatian ja muut Länsi-Balkanin maat. Emme hevin tee uusia sitoumuksia, mutta pidämme kiinni sopimuksista, jotka olemme tehneet Kaakkois-Euroopan maiden kanssa: sopimuksia on noudatettava, Nämä maat voivat liittyä Euroopan unioniin täytettyään edellytykset, kuten Länsi-Balkanin maille luvattiin Thessalonikin huippukokouksessa vuonna 2003. Samalla kun valmistaudumme sisäisesti uuteen toimielinten väliseen sopimukseen, näiden Kaakkois-Euroopan maiden asteittainen ja huolellisesti johdettu liittymisprosessi jatkuu. Emme voi ottaa vapaata rauhaa, vakautta, vapautta ja demokratiaa koskevasta vastuustamme.
Oletamme EU:n jäsenvaltioiden tekevän uuden toimielinten välisen sopimuksen vuonna 2008. Näin ollen uusi sopimus on todennäköisesti saatu aikaan siihen mennessä, kun seuraava uusi jäsenvaltio liittyy EU:hun. Jos Kroatia, joka on todennäköisesti seuraava uusi jäsenvaltio, jatkaa uudistuksia päättäväisesti ja tuloksellisesti, sen pitäisi olla valmis liittymään unioniin tämän vuosikymmenen lopulla.
Kiitän esittelijä Eurlingsia mietinnöstä, joka sisältää käyttökelpoisia välineitä sen arvioimiseksi, miten Turkki edistyy liittymisprosessissa. Kiitän myös ulkoasiainvaliokunnan jäseniä heidän panoksestaan.
Turkin liittymisestä käydään jatkuvaa keskustelua. On totta, että uudistusvauhti on Turkissa hidastunut viimeisen vuoden aikana. Emme kuitenkaan saa unohtaa viimeisten kymmenen vuoden aikana saavutettua edistystä emmekä velvoitteitamme Turkkia kohtaan. Lokakuun 3. päivänä 2005 käynnistettyjen neuvottelujen tavoitteena on Turkin täysjäsenyys EU:ssa, ja niiden luonteeseen kuuluu, että prosessin lopputulos on avoin eikä mitään tapahdu automaattisesti.
Sitoutuminen perustuu siihen vakaaseen käsitykseen, että Turkin EU-jäsenyys olisi eduksi molemmille. Euroopan unionin oman edun mukaista on, että Turkki on demokraattinen ja vakaa ja vaurastuu edelleen. Turkin strateginen merkitys kävi jälleen kerran ilmi sen päättäessä liittyä Libanonissa oleviin UNIFIL-joukkoihin.
Viimeisten 12 kuukauden aikana uudistuksia ei ole tapahtunut. On tärkeää, että uusia aloitteita tehdään ja että konkreettista edistystä tapahtuu vielä ennen kuin komissio esittelee kertomuksensa 8. marraskuuta.
Ensinnäkin: sananvapaus on uudistusten kulmakivi. Toimittajat, kirjailijat, kustantajat ja ihmisoikeusaktivistit ovat edelleen vaarassa joutua oikeuden eteen rikoslain pahamaineisen 301 artiklan rikkomisesta sillä epämääräisellä perusteella, että he ovat "loukanneet turkkilaisuutta". Korkeimman oikeuden Hrant Dinkin asiassa antamalla lopullisella tuomiolla luotiin heinäkuussa oikeuskäytäntöä, joka koskee tätä EU:n standardien vastaista, pahamaineista 301 artiklaa. Siitä huolimatta, että kirjailija Elif Shafak vapautettiin viime viikolla, sananvapaus on siis edelleen vaarassa Turkissa.
Oikeudenkäynneillä on hyytävä vaikutus, ja ne tekevät hallaa toimittajien, älymystön ja aktivistien suorittamalle tärkeälle työlle. Olen toistuvasti todennut olevani huolissani tästä asiasta, ja totesin sen viimeksi viime viikolla ulkoministeri Gülille. Olen suoraan sanoen melkoisen väsynyt toistamaan itseäni loputtomasti, mutta aion jatkaa sitä toimikauteni loppuun, ellei puutetta korjata. En osaa edes kuvitella sellaista Euroopan unionin jäsenvaltiota, jossa ei noudateta sananvapauden kaltaista perusperiaatetta. Turkin on nyt aika muuttaa rikoslain rajoittavat artiklat ja saattaa ne tosiasiallisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksen mukaisiksi.
Tämä liittyy myös Turkista käytävään sisäiseen keskusteluun, johon esittelijä Eurlings viittasi. Turkissa tarvitaan avointa ja rakentavaa näkemysten vaihtoa myös kaikkein arkaluonteisimmista aiheista. Tämä on välttämätöntä sekä Turkin demokratiaprosessin kannalta että tuleviin haasteisiin vastaamiseksi, mutta myös siksi, että Turkki voisi tehdä sovinnon Armenian ja muiden naapurimaidensa kanssa. Sovinto on periaate, joka on sekä Euroopan yhdentymisprosessin alku että sen lopputulos. Kehotan siksi Turkkia jatkamaan tähän johtavien konkreettisten toimien toteuttamista.
Toiseksi: olen täysin samaa mieltä esittelijän ja neuvoston kanssa uskonnonvapaudesta, joka on tärkeä asia. Säätiöitä koskevalla lailla, jota käsitellään parhaillaan Turkin kansalliskokouksessa, pitäisi saada korjattua uskonnonvapauden puutteet. Omistusoikeuksia, säätiöiden johtohenkilöitä ja pappiskoulutusta koskevat rajoitukset on poistettava.
Myös joitakin muslimivähemmistöjä syrjitään. Laki estää 15–20 miljoonan hengen yhteisön muodostavia aleveja perustamasta jumalanpalveluspaikkoja, eivätkä he saa taloudellista tukea valtion uskonnollisilta viranomaisilta.
Maan kaakkoisosassa väkivallan kierre nakertaa myönteistä kehitystä, jota on tapahtunut hätätilahallinnon lopettamisen jälkeen muutama vuosi sitten. Terrorismi on yhteinen vihollisemme. Turkki ja EU tuomitsevat yksiselitteisesti PKK:n, ja pahoittelen syvästi viattomien ihmishenkien menetystä niissä hyökkäyksissä, joita Turkissa on tämän vuoden aikana tapahtunut.
Alueen ongelmia ei kuitenkaan voida ratkaista pelkällä turvallisuusnäkökohtiin perustuvalla politiikalla. Maan kaakkoisosan sosioekonominen tilanne on pahentunut, mikä ei johdu pelkästään turvallisuusuhista vaan myös laajasta työttömyydestä ja köyhyydestä. Odotamme, että Turkki hyväksyy pian kattavan strategian, jolla puututaan alueen kaikkiin tarpeisiin, niin taloudellisiin, sosiaalisiin kuin kulttuuriinkin liittyviin tarpeisiin.
Puhun seuraavaksi velvoitteista, joita Turkin on noudatettava. Odotamme Turkin panevan kokonaisuudessaan täytäntöön Ankaran sopimuksen lisäpöytäkirjan. Tämä merkitsee, että Turkin on poistettava kuljetusvälineitä koskevat ja muut tavaroiden vapaan liikkumisen esteet, jotka ovat assosiaatiosopimuksen vastaisia. Turkin olisi siis avattava satamansa kaikkien jäsenvaltioiden, myös Kyproksen tasavallan, lipun alla purjehtiville aluksille. Kuten neuvottelukehyksessä todetaan, neuvotteluissa edistyminen riippuu myös siitä, noudattaako Turkki velvoitteitaan. Haluan toistaa, että Ankaran pöytäkirjasta johtuvat Turkin velvoitteet eivät ole yhteydessä kyproksenturkkilaisen yhteisön taloudellisen eristämisen lopettamiseen.
Mietintöluonnoksessa kehotetaan oikeutetusti neuvostoa jatkamaan ponnistelujaan, jotta päästään sopimukseen Kyproksen pohjoisosaa koskevasta asetuksesta kaupankäynnin helpottamiseksi. Komissio tukee tinkimättä puheenjohtajavaltio Suomen uutteria toimia kaupankäyntiasetusta koskevan umpikujan ratkaisemiseksi, sillä ne auttavat neuvostoa ja EU:n jäsenvaltioita noudattamaan sitoumuksiaan. On myös aiheellista korostaa, että Turkki on edelleen rakentavalla tavalla sitoutunut löytämään Kyproksen tilanteeseen kattavan ratkaisun, jonka sekä kyproksenkreikkalaiset että kyproksenturkkilaiset voisivat hyväksyä ja joka perustuisi periaatteisiin, joiden varaan EU perustettiin.
Lopuksi totean, että on molempien osapuolten edun mukaista, että Turkki jatkaa demokraattista, yhteiskunnallista ja taloudellista uudistumistaan tavoitteenaan EU:hun liittyminen. Jos Turkki onnistuu – meidän johdonmukaisella tuellamme – siitä voi tulla entistä vankempi kulttuureja yhdistävä silta hetkellä, jolloin Euroopan ja islamin suhde on aikamme suurin haaste. Turkki on tässä mielessä tärkeä kiintopiste, jolla on merkitystä sekä omalle että lastemme ja lastenlastemme tulevaisuudelle.
Vaikka komissio on valmis tukemaan Turkkia tässä prosessissa, Turkki on viime kädessä itse vastuussa sen etenemisestä. Ylimääräinen parlamentin istunto, joka kutsuttiin koolle viime viikolla yhdeksännen lakiuudistuspaketin hyväksymisen nopeuttamiseksi, on myönteinen askel oikeaan suuntaan. Turkki tarvitsee kuitenkin päättäväisemmän uudistusprosessin edetäkseen kohti EU:n jäsenyyttä. Tässä prosessissa meidän on hyvä muistaa, kuten pääministeri Erdogan ehdotti, että Kööpenhaminan kriteerejä pitäisi kutsua Ankaran kriteereiksi, koska ne ovat olemassa ennen kaikkea Turkin kansalaisten ja heidän oikeuksiensa vuoksi eivätkä vain EU:n miellyttämiseksi.
Emine Bozkurt (PSE ),
   Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa kiittämällä esittelijä Eurlingsia hänen tekemästään ahkerasta työstä, joka ei aina ole ollut helppoa. Turkin EU:hun liittymistä vastustavien ansiosta mietintö on nykyisessä muodossaan valitettavasti aiheuttanut pettymyksen monille meistä sekä myös uudistusmielisille turkkilaisille, Turkista liittolaista toivoville eurooppalaisille eikä vähiten Turkin naisille.
Naisten oikeuksien valiokunnan lausunnon valmistelijana olen havainnut Turkin ehdottomasti edistyvän naisten oikeuksien alalla. Tämä johtuu osittain painostuksesta, jota koko EU ja erityisesti Euroopan parlamentti ovat harjoittaneet. Laajentumisstrategia kannustaa tehokkaasti ehdokasvaltioita tekemään uudistuksia, mutta tämä toimii vain, jos uudistukset myös tunnustetaan. Kuten esittelijä Eurlingsin alankomaalainen puolue mielellään toteaa, "happaman jälkeen tarvitaan imelää". Toisin sanoen pimeän jälkeen tarvitaan valoa.
Eurlingsin mietinnössä ei tunnusteta Turkin tähän mennessä saavuttamaa edistystä. Se on negatiivinen sekä sisällöltään että sävyltään. Tämä on varma tapa sabotoida Turkin uudistuksia horjuttamalla kansan niille antamaa tukea ja tarjoamalla Turkin euroskeptikoille tehokas ase Turkin tuleviin vaaleihin. Tosiasiassa haluamme tietenkin kritiikin muuntuvan teoiksi, sillä se hyödyttäisi kaikkia.
Voisimme kääntää asiat toisinpäin ja mainita onnistuneet uudistukset, tutustua Turkin ensimmäisiin toimiin menneisyytensä hyväksymiseksi ja tukea uusia yrityksiä, mutta kehotan poistamaan kansanmurhien tunnustamisen jäsenyysehdoista, sillä se ei kuulu Kööpenhaminan kriteereihin, ja tasapuolisuuden vuoksi on sanottava, ettei sitä ole koskaan vaadittu miltään muulta jäsenvaltiolta. Kaikki viittaukset etuoikeutettuun kumppanuuteen olisi poistettava, sillä neuvottelujen tavoitteena on, että uudistuneesta Turkista tulee jäsenvaltio. Jos nämä muutokset tehdään, turkkilaiset voivat pysyä Euroopassa, ja me voimme toivottaa tämän maallisen valtion ja sen islaminuskoisen kansan tervetulleiksi liittolaisiksemme taistelussa terrorismia ja ääriliikkeitä vastaan. Jos emme tee näitä muutoksia, jätämme yksinkertaisesti Turkin miljoonat uudistusmieliset miehet ja naiset oman onnensa nojaan. 
Elmar Brok,
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, en tiedä, ilmaistiinko edellisessä puheenvuorossa henkilökohtainen vai asiasta vastaavan valiokunnan mielipide.
Haluan kiittää jäsen Eurlingsia mitä lämpimimmin hänen esittelemästään erittäin tasapainoisesta mietinnöstä. Suuren osan eri ryhmien tänään esittämästä kritiikistä kyseisen ryhmän jäsenet esittävät ensimmäisen kerran tässä mietinnössä. Tätäkään ei pidä unohtaa esimerkiksi tiedotusvälineiden yhteydessä.
On tärkeää todeta, että neuvotteluja käydään ja että molempien osapuolten on osallistuttava niihin rakentavassa hengessä. Olemme yhtä mieltä siitä, että Turkille pitää antaa mahdollisuus liittyä EU:hun, mutta on tehtävä selväksi – kuten komission jäsenkin totesi – että uudistusprosessin edistyminen on hidastunut 3. lokakuuta jälkeen. On oikein ja tarpeen tuoda tämä esiin nimenomaan useiden yksittäisten ihmisoikeuksiin, vähemmistöjen oikeuksiin sekä sanan- ja uskonnonvapauteen liittyvien seikkojen perusteella. On myös tärkeää tehdä selväksi, että nämä ovat edistymisen edellytyksiä.
Parlamentti totesi eräässä neuvottelujen alkuvaiheessa tekemässään päätöksessä, että poliittiset kriteerit olisi täytettävä neuvottelujen alussa eikä niiden lopussa.
Minua vaivaa tässä keskustelussa moni asia – tämä on melkein ajatustapaongelma. Minua vaivaa esimerkiksi se, ettei tosiasioita saa mainita, koska Turkki saattaa käsittää sen arvosteluksi tai tulkita sen väärin. Tällaisia neuvotteluja ei kuitenkaan voida käydä, ellei tosiasioita mainita. Se on edistymisen edellytys. Meidän tehtävänämmehän on johdattaa kansalaisemme tälle tielle. Olemme vaikeuksissa, ellei ehtoja täytetä eikä tosiasioita todeta selvästi.
EU:hun voivat liittyä vain ne, jotka täyttävät kaikki ehdot, myös poliittiset ehdot ja neuvotteluedellytykset. Tämä tarkoittaa, että Ankaran pöytäkirjaa on kerta kaikkiaan ryhdyttävä panemaan täytäntöön, mikä ei toistaiseksi ole onnistunut. Kyproksen kysymys on ratkaistava tänä vuonna, kuten on määrätty, eikä asiaa voi enää lykätä, sillä silloin kukaan ei enää ottaisi meitä vakavasti.
On sivumennen sanoen myös todettava, että EU:n valmiudet selviytyä laajentumisesta ovat olennaisen tärkeä näkökohta. Tämä tarkoittaa myös sitä, että neuvotteluvaltuuksien mukaisten rahoitusnäkymien perusteella luvuista, joilla on rahoitusvaikutuksia, voidaan neuvotella aikaisintaan vuonna 2013. Tämäkin on tehtävä selväksi, sillä nämä neuvotteluvaltuuksien määräykset osoittavat, ettei EU:lla tällä hetkellä ole rahoituksellisia mahdollisuuksia selviytyä laajentumisesta. 
Jan Marinus Wiersma,
   . – Arvoisa puhemies, keskustelemme tänään aiheesta, joka koskettaa meitä kaikkia, nimittäin Turkin kanssa käytävistä neuvotteluista ja Turkin tulevaisuudesta suhteessa Euroopan unioniin. Turkki on tärkeä kumppanimme kriittisellä alueella. Nyt on entistäkin selvempää, että Turkki on sidottava Euroopan unioniin ja että meidän on tuettava maan uudistusmielisiä. Turkki on sitoutunut Libanonissa olevien YK:n valvontajoukkojen operaatioon. Meidän on siksi autettava Turkkia toimimaan myönteisesti ja rakentavasti tällä alueella. On erittäin tärkeää, että meillä on alueella kumppani.
Neuvotteluprosessi on paras tapa luoda Turkkiin paremmat ja vahvemmat suhteet, ja vaikka tiedämme neuvottelujen vievän aikaa, olemme edelleen sitä mieltä, että kriittinen mutta rakentava vuoropuhelu on paras tapa saattaa tämä prosessi onnistuneesti päätökseen. Euroopan parlamentin mietintöjen on siksi oltava tasapainoisia, eikä niissä saa kadottaa näkyvistä lopullista tavoitetta eli Turkin jäsenyyttä. Meidän on tukeuduttava viime vuosina tapahtuneeseen edistykseen ja samalla kuitenkin myönnettävä, että viivästykset ovat haitanneet edistymistä.
Ryhmämme on useilla muutoksilla pyrkinyt tekemään mietinnöstä tasapainoisemman eri aloilla, ja vastaan jäsen Brokin toteamukseen, että ryhmämme ei tietenkään saa automaattisesti hyväksyä kaikkea, mitä ulkoasiainvaliokunta tuottaa. Vaihtoehtoiset assosiaatiomuodot eivät edistä prosessia: tämä on pysyvä vastalauseemme mietinnön 71 kohtaan. Tämän on oltava parlamentille täysin selvää.
Neuvottelujen lopullisena tavoitteena on täysjäsenyys. Onneksi tämä sanotaan selvästi Eurlingsin mietinnössä, jonka kaikki hyväksymme, enkä lainkaan epäile esittelijä Eurlingsin aikeita tässä asiassa. On kuitenkin selvää – ja tästä olen jäsen Brokin kanssa samaa mieltä – että nykyisellä toimielinjärjestelmällä ei selvitä uusien jäsenvaltioiden liittymisestä sen jälkeen, kun EU:hun ovat liittyneet ne kaksi uutta valtiota, joista olemme tänään keskustelleet. Tämäkin onneksi todetaan selvästi Eurlingsin mietinnössä: emme hyväksy uusia laajentumista koskevia päätöksiä, ellei toimielinprosessissa tehdä välttämättömiä uudistuksia.
Käsittelen seuraavaksi mietinnön kahta keskeistä kohtaa. Ensinnäkin olen armenialaisten kansanmurhasta samaa mieltä kuin esittelijä Eurlings mietinnössään. Neuvotteluissa saavuttamamme kompromissihan on loppujen lopuksi juuri se, mitä tarvitsemme. Siinä vedotaan Turkin hallitukseen, että se tunnustaisi kansanmurhan ja kävisi perusteellisen sisäisen keskustelun Turkissa, mutta tästä ei tehdä EU:hun liittymisen ehtoa. Toivon, että onnistumme huomenna poistamaan tämän osan mietinnöstä. Asiahan ei tarkkaan ottaen kuulu Kööpenhaminan kriteereihin, eikä tätä pidä muuttaa.
Totean vielä Kyproksen kysymyksestä, että Ankaran pöytäkirja on ratifioitava. Olemme kuitenkin myös sitä mieltä, että meidän olisi autettava Kyproksella asuvia kyproksenturkkilaisia nykyistä enemmän. Ryhmämme keskustelee tänä iltana jälleen äänestysluettelosta, ja teemme lopullisen päätöksemme kyseisen keskustelun ja huomisen äänestyksen perusteella. 
Andrew Duff,
   . – Arvoisa puhemies, olen ehdottomasti samaa mieltä jäsenten Bozkurt ja Wiersma kanssa siitä, ettei mietinnössä tällä hetkellä painoteta asioita oikealla tavalla. Parlamentin erityistehtävä liittymisprosessissa lienee kuitenkin parlamentaarisen demokratian edistäminen Turkissa. Arvostelumme pitäisi olla rakentavaa ja siten muotoiltua, että se kannustaa Turkkia uudistustyöhön eikä estä sitä.
Painotamme oikeutetusti sananvapauden nykyisiä puutteita, mutta meidän ei pitäisi asettaa näennäisiä esteitä aloittamamme prosessin etenemiselle. Meidän on säännösteltävä reaktioita sekä yritettävä olla johdonmukaisia ja ennen kaikkea oikeudenmukaisia erityisesti Kyproksen ja Armenian kysymyksissä.
Turkin ehdokkuus on unionille käännekohta. Jos Kyproksella tapahtuu junien yhteentörmäys, siihen on osallisena kaksi junaa. Toisessa kuljetetaan Turkin pyrkimyksiä luoda islamista toimiva eurooppalainen muoto, jossa profeetta kohtaa valistusajan. Jos tämä onnistuu, sekä islam että kristinusko tulevat vedetyiksi kauas 1300-luvun kauhistuttavista selviöistä. Toisessa junassa kulkevat EU:n toimet vahvan yhteisen ulko-, turvallisuus- ja puolustuspolitiikan rakentamiseksi. Tämän onnistumiseen Turkki vaikuttaa erittäin merkittävästi.
Kenties Turkin joukkojen osallistuminen Libanonissa oleviin Ranskan alaisiin YK:n valvontajoukkoihin osoittautuu yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan käännekohdaksi ja tervetulleeksi enteeksi.
Turkin jäsenyys on kaksisuuntainen prosessi. 
Joost Lagendijk,
   . – Arvoisa puhemies, minun on erittäin vaikea hyväksyä Eurlingsin mietintöä sen tämänhetkisessä muodossa. En tarkoita lukuisia kriittisiä kohtia, joissa Turkin hallitusta kehotetaan lisätoimiin ja nopeuttamaan uudistuksia. Turkin hallitusta on aiheellisesti kehotettu kumoamaan mahdollisimman nopeasti rikoslain pahamaineinen 301 artikla, joka on johtanut lukemattomiin oikeudenkäynteihin kirjailijoita ja toimittajia vastaan.
Mietinnössä aiheuttavat minulle vaikeuksia muutamat kohdat, joissa ei ole lainkaan kontrollia, erityisesti kohta, jossa armenialaisten kansanmurhaa pidetään jonkinlaisena liittymisen ehtona, sekä Kyprosta käsittelevät kohdat, joissa Turkkia pidetään ainoana syyllisenä. Esittelijän alun perin esittämä mietintö oli kriittinen mutta oikeudenmukainen, ja me ulkoasioiden valiokunnan jäsenet saavutimme keskusteluissamme hyvän yksimielisyyden, mikä merkitsee, että mietintöä voidaan parantaa monilla tarkistuksilla.
Virhe tapahtui, kun mainitsemieni keskustelujen loppuvaiheessa mietintöön lisättiin lausekkeita monenlaisten suullisten tarkistusten perusteella. Tämä teki aiemmin tasapainoisesta mietinnöstä epätasapainoisen. Tämä on saattanut olla suuri voitto joillekin painostusryhmille, mutta mietintö huononi merkittävästi. Käsiteltäväksi jättämillään tarkistuksilla ryhmäni haluaa itse asiassa palata alkuperäiseen Eurlingsin mietintöön, joka oli nähdäksemme sekä kriittinen että oikeudenmukainen.
Olen siksi tyytyväinen kuullessani ja lukiessani turkkilaisten lehtien julkaisemista esittelijän haastatteluista, että hän on valmis tukemaan pyrkimyksiä palauttaa mietintö alkuperäiseen muotoonsa sillä perusteella, että "tunnustettu virhe on puoliksi korjattu". Näin ollen luotan siihen, että hän antaa meille tukensa huomisessa äänestyksessä.
Miksi on niin tärkeää, että mietintö on sekä kriittinen että oikeudenmukainen? Haluan kovasti Euroopan parlamentin edelleen vaikuttavan Turkissa käytävään uudistuskeskusteluun tukemalla niitä ryhmiä ja ihmisiä, jotka päivästä toiseen taistelevat samojen asioiden puolesta kuin mekin. Juuri nämä ihmiset ovat viime viikkoina kertoneet meille, että nykyisessä muodossaan mietinnöstä ei ole heille mitään hyötyä. Se auttaa vain niitä turkkilaisia, jotka vastustavat uudistuksia, enkä halua parlamentin tukevan ihmisiä, jotka eivät halua Turkin kehittyvän.
Jos mietintöä ei muuteta, vaan se säilyy nykyisessä muodossaan, parlamentti poistaa itsensä yhtälöstä, sillä siinä tapauksessa mitään mietinnön perusteltuja kohtia ei enää oteta vakavasti. Tällaista asemaa en halua parlamentille. Tästä syystä muutokset ovat välttämättömiä, ja luotan teidän ja esittelijän tukeen. Toivon todella, että parlamentin enemmistö on valmis valitsemaan tien, joka on rakentava ja kriittinen mutta oikeudenmukainen, nykyisen mietinnön edustaman umpikujan sijaan. 
Vittorio Agnoletto,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä / Pohjoismaiden vihreä vasemmisto äänesti Turkin kanssa käytävien neuvottelujen aloittamisen puolesta, mutta mielestämme neuvotteluissa on keskityttävä ihmisoikeuksien ja demokratian kunnioittamiseen ja tämän kunnioituksen on kytkeydyttävä pysyvästi kurdikysymyksen poliittiseen ja diplomaattiseen ratkaisuun.
Vierailin viime viikolla ihmisoikeuksien alivaliokunnan mukana Turkissa, ja palatessani minulla oli hyvin erilainen käsitys kuin olisin toivonut. Erityisesti Turkin Kurdistanin tilanne on traaginen, sillä se on kokonaan sotilasaluetta. Me kaikki tuomitsemme terrorismin, mutta on aivan eri asia pitää kokonaista kansanosaa terroristeina, vangita alaikäisiä vain siksi, että he näyttävät voitonmerkkiä, jatkaa kiduttamista ja erottaa tuomarit, jotka esimerkiksi tutkivat hyökkäykseen syyllistyneitä poliiseja.
Parlamentin on tuettava DTP-puolueen vaatimusta tulitauosta ja kehotettava PKK:ta vastaamaan tähän vetoomukseen myönteisesti. Meidän on vaadittava Turkin hallitusta aloittamaan viipymättä keskustelut DTP:n kanssa, jotta asiasta päästään poliittiseen ratkaisuun, sillä mitään muuta vaihtoehtoa ei ole.
Ongelmat eivät kuitenkaan liity pelkästään kurdien tilanteeseen. Ilahduimme kaikki Elif Shafakin vapauttamisesta, kuten ilahduimme aiemmin Orhan Pamukin vapauttamisesta, mutta kyseessä saattaa olla pelkkä silmänlume länsimaita varten: ainakin 80:tä muuta kirjailijaa ja toimittajaa vastaan on nostettu syyte 301 artiklan nojalla.
Turkin parlamentti on myös hyväksynyt terrorisminvastaisen lain sen alkuperäisessä sanamuodossa sekä EU:n että Yhdistyneiden Kansakuntien vastustuksesta huolimatta. Lisäksi olemme pystyneet varmistamaan, että kurdialueella sijaitsevan Hakkarin maakunnan 250 000 asukkaasta 7 000 on kylien vartijoita. Olemme siis tilanteessa, jossa poliisiyksikkö – jonka hajottamista Euroopan unioni on pyytänyt jo jonkin aikaa – on suoraan vastuussa hallitukselle.
Pyydämme parlamenttia, komissiota ja neuvostoa sitoutumaan siihen, että Turkin kanssa jatketaan neuvotteluja, mutta keskittyen ihmisoikeuksiin eikä vain ideologisiin väittelyihin tai taloudellisiin etuihin. Uskomme, että Eurooppa voi tulevaisuudessa olla monietninen ja moniuskoinen, mutta siellä on aina kunnioitettava jokaisen ihmisoikeuksia. 
Konrad Szymański,
   Arvoisa puhemies, pitää paikkansa, että Turkkia koskeva mietintö on monin paikoin penseä, mutta se juuri tekee siitä rehellisen. Turkki, joka hakee Euroopan unionin jäsenyyttä, on yli 40 vuoden ajan suhtautunut vihamielisesti naapureihinsa, joihin kuuluu myös Euroopan unionin jäsenvaltioita.
Meillä on oikeus ja velvollisuus pyytää selityksiä menneisyyden epäoikeudenmukaisille teoille, mutta myös vaatia, että Turkki puuttuu yhä paheneviin ihmisoikeusrikkomuksiin, jotka kohdistuvat Turkin kristittyyn vähemmistöön. Kukaan muu kuin me ei aja tämän vähemmistön asiaa. Tässä yhteydessä on pakko mainita Turkin hallituksen edustajien pöyristyttävät lausunnot paavi Benediktus XVI:n Regensburgissa pitämästä luennosta. Toimimalla äärimuslimeja edustavan yleisen mielipiteen ehdoilla hallitus on ottanut kaksi askelta taaksepäin. Tästä huolimatta meidän ei pidä kääntää selkäämme Turkille. Olen kuitenkin varma, että muut yhteistyön muodot kuin jäsenyys voivat olla taloudellisesti ja poliittisesti hedelmällisiä.
On myös korostettava, että suhtaudumme tulevaan laajentumiseen edelleen huomattavan epätasapainoisesti. Turkin EU-jäsenyyttä koskevassa poliittisessa prosessissa on edistytty merkittävästi, mutta Ukrainan jäsenyysprosessi on toistaiseksi keskeytetty, vaikka Ukraina ei ole se maa, joka häviää joka vuosi 250 asiaa ihmisoikeustuomioistuimessa. Ukrainalaiset eivät hae meiltä joukoittain turvapaikkaa. Ukraina ei ylläpidä naapureihinsa jännittyneitä suhteita, jotka johtuvat nykyisistä ja aiemmista selkkauksista. Niin kauan kuin poliittiset suhteet ovat tällä tavoin epätasapainossa, Ukraina on sidottu pakkopaitaan, johon se väkisin puettiin 60 vuotta sitten Stalinin kommunistisen Venäjän säätämien lakien tuloksena.
Bastiaan Belder,
   . –Arvoisa puhemies, jäsen Eurlingsin laatima mietintö sisältää paljon tietoa ja herättää kaksi neuvostolle ja komissiolle osoitettavaa kysymystä, jotka liittyvät niin kutsuttuun "deep state" -ilmiöön () ja siihen, että Turkin tasavallassa ei ole minkäänlaista uskonnonvapautta. EU-jäsenyyden vastaiset voimat kerääntyvät Turkissa läpinäkymättömiin valtion rakenteisiin sekä armeijan, poliisin, santarmilaitoksen ja turvallisuuspalvelun kansallismielisiin piireihin. Missä määrin nämä voimat, jotka voidaan kiteyttää ilmaisulla "deep state", haittaavat nykyisiä liittymisneuvotteluja?
Itsepintaisten huhujen mukaan sama pahaenteinen "deep state" on sekaantunut Trabzonissa viime helmikuussa tapahtuneeseen Andrea Santoro -nimisen italialaisen papin surmaan. Tästä pääsenkin kristillisen kirkon tyystin nöyryyttävään asemaan Turkissa, jossa sen papistoa ja maallikkojäseniä pidetään ulkomaalaisina. Kirkkojen ja hallituksen väliset yhteydet hoidetaan itse asiassa ulkoministeriön kautta. Toivoisin neuvoston ja komission ryhtyvän toimiin tässä asiassa. Vai ettekö haluaisi vaatia täyttä uskonnonvapautta Atatürkin maahan, koska pelkäätte islamilaisliikkeen aktivoitumista Turkissa? 
Andreas Mölzer (NI ). –
   Arvoisa puhemies, maksamme nyt siitä, että komissiolla on Turkin tapauksessa ollut tapana sulkea silmänsä, usein jopa molemmat. Me juhlimme oletettua edistystä, vaikka Turkin uudistukset olisivat olemassa vain paperilla. Vuonna 2004 pidimme esimerkiksi suurena edistysaskeleena sitä, että Turkki täytti velvoitteensa hyväksyä kansainväliset ihmisoikeussopimukset, mikä sen on pitänyt tehdä jo yli 50 vuoden ajan Euroopan neuvoston jäsenenä. Eurooppa-neuvosto päätti vuonna 1999, että ennen neuvottelujen aloittamista on täytettävä Kööpenhaminan kriteerit. Kreikkaan ja Kyprokseen liittyvän selkkauksen yhteydessä on lisäksi asetettu muita poliittisia ehtoja. Ei riitä, että komissio on toistaiseksi ollut Turkkia koskevissa tulkinnoissaan hyvin suurpiirteinen, vaan Kyproksen tunnustamisen määräaikaa aiotaan jälleen kerran lykätä siinä epämääräisessä toivossa, että Turkki jonain päivänä noudattaa sitä.
Turkki ei aio noudattaa sille nyt esitettyä vaatimusta, jonka mukaan sen on täytettävä kriteerit tosiasiallisesti, koska se pitää kriteerejä epärealistisina ja niiden perusteita poliittisina, eikä se näytä pitävän parlamentin päätöstä sitovana. Tyypilliseen tapaansa Turkki pyytää Euroopan parlamentin jäseniä ystävällisesti olemaan poliittisesti järkeviä ja jatkamaan kaunistelua. Todellisuus on kuitenkin aivan toinen: Turkki ei yksinkertaisesti vielä ole valmis liittymään EU:hun. Kyprosta ei ole tosiasiassa tunnustettu, armenialaisten kansanmurhaa ei pidetä vääränä eikä kurdeja oikeasti haluta kohdella asianmukaisesti. Tähän on olemassa vain yksi vastaus, jonka sivumennen sanoen kansalaiset eri puolilla EU:ta ovat esittäneet jo pitkän aikaa: meidän on tuettava kaikin mahdollisin tavoin Turkin uudistusmielisiä tahoja, mutta sanottava selkeästi "ei" Turkin liittymiselle EU:hun. 
Antonio Tajani (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin keskittyä ennen kaikkea Eurlingsin mietinnön yhteen kohtaan: uskontojen väliseen vuoropuheluun. Aihe on tällä hetkellä valokeilassa kaikkialla maailmassa äskettäisten tapahtumien, esiin tulleiden kiistojen, paavi Benediktus XVI:n Saksassa esittämän luennon herättämän huomion ja islamilaisen maailman reaktioiden johdosta.
Eilen järjestettiin erittäin tärkeä tapaaminen, joka osoitti, miten tärkeä eri uskontojen edustajien – kristittyjen ja muslimien – välinen rakentava ja myönteinen vuoropuhelu on meille kaikille. Tapaaminen perustui vastavuoroisuuden periaatteeseen, jonka mukaan molemmilla osapuolilla on oikeus säilyttää omat ajatuksensa, puolustaa omia arvojaan ja tuoda julki oma uskonsa. Tämä koskee muslimeja alueilla, joilla kristityt ovat enemmistönä, ja kristittyjä muslimienemmistöisillä alueilla.
Myös Turkin suurlähettiläs oli läsnä eilen Castel Gandolfossa, jossa järjestettiin tapaaminen paavin kanssa. He puhuivat pitkään näistä asioista, ja siksi uskon, että pian tapahtuva paavi Benediktus XVI:n Turkin-vierailu osoittautuu olennaisen tärkeäksi. Matkasta tulee merkittävä, koska luullakseni se edistää vuoropuhelua kristittyjen ja muslimien välillä, Turkin muslimienemmistön ja kristityn – katolisen, protestanttisen tai ortodoksisen – vähemmistön välillä.
Tästä syystä olemme esittelijä Eurlingsin ja jäsen Tannockin kanssa jättäneet tarkistuksen, jonka nyt esitämme koko parlamentille, muut poliittiset ryhmät mukaan lukien. Tarkistuksen tavoitteena on rohkaista kristittyjen ja muslimien, kristinuskon ja islamin välistä vuoropuhelua muun muassa Euroopan parlamentin esittämällä voimakkaalla viestillä. Sulkekaamme ääriliikkeet ulkopuolelle, eristäkäämme fundamentalistit ja käykäämme vuoropuhelua niiden kanssa, jotka todella haluavat tuoda rauhan Lähi-itään ja Afrikkaan.
Lopuksi totean, että on Turkin omien etujen mukaista edistää uudistuksia ja rohkaista vuoropuhelua kristittyjen ja muslimien välillä. Turkin etenemistä kohti Euroopan unionin jäsenyyttä voidaan mitata ensisijaisesti tuloksilla, joita saavutetaan uskontojen välisessä vuoropuhelussa, vähemmistöjen oikeuksien alalla ja kaikkien Turkissa asuvien ihmisoikeuksien alalla. 
Hannes Swoboda (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, vahvistan sen, mitä jäsen Tajani sanoi. Olemme ehdottomasti samaa mieltä hänen kanssaan uskontojen välisen ja erityisesti kristinuskon ja islamin välisen vuoropuhelun tärkeydestä. Juuri tästä syystä paheksuimme paavin lausuntoja. Arvostan kuitenkin sekä hänen kyseistä lausuntoa koskevaa anteeksipyyntöään että eilen islamilaisten maiden suurlähettiläiden kanssa tehtyä aloitetta tällaisen vuoropuhelun elvyttämisestä. Erityisesti juuri tästä syystä pidämme tärkeänä, että Turkilla on mahdollisuus jäsenyyteen, väylä kohti EU:n jäsenyyttä, sillä näin voidaan tukea tätä vuoropuhelua.
Turkki on meille tärkeä myös strategisena kumppanina Lähi-idän rauhanprosessissa, jota voidaan epäilemättä edistää sopivasti Turkin lähentymisellä kohti EU:n jäsenyyttä. Tästä huolimatta kritiikkiä on esitettävä, jos siihen on aihetta. Olen tästä asiasta täysin samaa mieltä esittelijä Eurlingsin kanssa ja kiitän häntä työstä, jota hän on tehnyt. Olin vuosia sitten itse parlamentin esittelijä. Iloitsen prosessin jatkumisesta ja siitä, että neuvottelemme Turkin kanssa, sekä siitä, että Turkissa on todella tehty muutoksia. Olen silti pettynyt siihen, että niin monissa asioissa Turkki ei ole edistynyt riittävästi. Yksi esimerkki on sananvapaus: vaikka monet kirjailijat on vapautettu, on pöyristyttävää, että kirjailijoita ylipäätään asetetaan syytteeseen mielipiteidensä vuoksi. Sitä ei voida hyväksyä, ja se on estettävä.
Kurdikysymyksestä toteaisin, että, kuten on jo sanottu, kukaan tässä parlamentissa ei kannata terrorismia, ja PKK:n olisi ilmaistava lopullisesti pysyvä tukensa rauhanprosessille. Hallituksen on kuitenkin hoidettava oma osuutensa ja edistettävä rauhaa taloudellisesti, sosiaalisesti sekä poliittisesti. Sen on irtauduttava tahoista – sotilas- ja turvallisuuskoneistosta – jotka eivät halua rauhanomaista vuoropuhelua etenkään kurdikysymyksessä.
Vaikka haluaisimmekin vielä muuttaa joitakin kohtia, esittelijä on siis epäilemättä nähnyt paljon vaivaa tehdäkseen selväksi, että haluamme Turkin etenevän kohti EU:n jäsenyyttä. Tästä syystä ja myös Turkin etua ajatellen emme kuitenkaan luovu oikeutetuista vaatimuksistamme, sillä uudistusprosessin suurin voittaja ei ole EU, vaan Turkki itse. 

Jean-Louis Bourlanges (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Eurlingsin mietintö on eräässä mielessä mystinen. Ei kuitenkaan siinä mielessä kuin ihmiset sanovat. Mystisyys ei liity siihen, että mietintö on karu ja muuttunut kovemmaksi. Kun mietintöä lukee, huomaa itse asiassa, että siinä toistetaan se, mitä olemme aina täysin oikeutetusti sanoneet. Siinä todetaan, ettei Turkissa noudateta riittävästi ihmisoikeuksia ja sananvapautta. Siinä todetaan, ettei uskonnollisilla vähemmistöillä ole Turkissa samaa omistusoikeutta, oikeutta julkaista tai opettaa kuin niillä on kaikkialla Euroopan unionissa. Siinä todetaan, että kerhoon liittyessään voisi ainakin kätellä kaikkia jäseniä eikä käyttäytyä sotaisasti heistä joitakuita kohtaan. Siinä todetaan vielä, että armenialaisia on murhattu eikä mitään voida rakentaa tätä kansanmurhaa tunnustamatta, eikä tässä ole mitään uutta. Totesimme saman vuonna 2004, pyysimme kansanmurhan tunnustamista vuonna 2004, ja vuonna 2005 totesimme, että sen pitää olla liittymisen ehto. Mietinnön 49 kohdan hyväksymättä jättäminen merkitsisi parlamentin perääntymistä.
Varsinainen mysteeri Eurlingsin mietinnössä on kuitenkin sen johdonmukaisuus. Mystistä on, että jokin toimielin sanoo vuosia myöhemmin saman kuin aiemmin. Tämä on outoa siinä yleisen rappeutumisen ilmapiirissä, josta Daniel Cohn-Bendit hetki sitten niin kriittisesti puhui. On outoa, että sanomme tässä ja nyt, että sen, mitä sanoimme eilen, on oltava edelleen keskeinen huolenaiheemme. Eurlingsin mietinnössä on mystistä se, että ensimmäistä kertaa liittymisneuvottelujen historiassa valtio taantuu ennen liittymistään eikä sen jälkeen ja ilmoittaa lisäksi meille, että liittymisen on tapahduttava sen ehdoilla eikä meidän. Eurlingsin mietinnössä on mystistä se, että toisin kuin Bulgariaa ja Romaniaa koskevissa komission kertomuksissa, tämä toimielin on päättänyt kertoa totuuden, sanoa asiat niin kuin ne ovat, todeta tosiasiat. Vaikka tiedän, että ensimmäinen totuudenpuhuja on teloitettava, kuten Guy Béart jokin aika sitten totesi, toivon, ettei näin käy esittelijä Eurlingsille ja hänen mietinnölleen, jota kannatan varauksettomasti.
Cem Özdemir (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi kiittää esittelijää siitä, että hän on pyrkinyt tavoittamaan parlamentin mielentilan ja muotoilemaan siitä enemmistön mielipiteen. Mielestäni ulkoasiainvaliokunnan päätös on kuitenkin helposti hyvän vastakohta.
Valaisen tätä kahdella esimerkillä, joista ensimmäisen, armenialaiskysymyksen, kollegani toi juuri esiin oman puheenvuoronsa lopussa. Osallistuin Istanbulissa järjestettyyn, Armenian kysymystä käsitelleeseen konferenssin ja puhuin siellä. Monet sanovat tätä konferenssia nyt historialliseksi. Se oli ensimmäinen tällainen Istanbulissa järjestetty konferenssi, jossa keskusteltiin kaikista aihetta sivuavista – myös ankarimpien arvostelijoiden esittämistä – kysymyksistä. Kaikki konferenssin osanottajat Taner Akçamista Halil Berktayhin ja Hrant Dinkiin – joka käy parhaillaan taistelua 301 artiklaa vastaan – pyysivät minua kertomaan Euroopan parlamentille nimenomaisesti, että jos haluamme edistää Turkissa käytävää keskustelua, emme saa tehdä kansanmurhan tunnustamisesta EU:n jäsenyyden ehtoa. Tästä syystä haluan esittää kollegoilleni seuraavan pyynnön: niiden teistä, jotka haluavat tukea keskustelun jatkumista ja edistää muutosta Turkissa, on syytä kuunnella maan opposition ääntä. Haluaisin Turkin ja Armenian välisen rajan jonakin päivänä muistuttavan Saksan ja Ranskan välistä rajaa, mutta tässä tarvitaan meidän apuamme.
Toinen esimerkkini on se, että meidän kaikkien mielestä Turkin on Kyproksen kysymyksessä pidettävä omalta osaltaan kiinni sopimuksesta ja pantava täytäntöön Ankaran pöytäkirja. Velvoitteisiin liittyy kuitenkin myös poliittinen puoli: se, että Kyproksen saaren pohjoisosan asukkaat, kyproksenturkkilaiset, odottavat meidän pitävän omalta osaltamme kiinni sopimuksesta ja lopettavan saaren pohjoisosan asukkaiden taloudellisen ja koulutuksellisen eristämisen. Turkin on pantava täytäntöön Ankaran pöytäkirja, mutta myös meidän on autettava lopettamaan Kyproksen pohjoisosan turkkilaisperäisten ihmisten eristäminen. 
Kyriacos Triantaphyllides (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, edetäkseen kitkatta kohti liittymistä Turkin on tehtävä se, mitä aiemmat ehdokasmaat ovat tehneet, eli noudatettava sopimusvelvoitteitaan. Sen on esimerkiksi avattava satamansa ja lentokenttänsä kyproslaisille aluksille ja lentokoneille sekä lakattava käyttämästä veto-oikeuttaan, jolla se estää Kyproksen tasavallan osallistumisen kansainvälisiin järjestöihin ja monenvälisiin sopimuksiin.
Kieltäytymällä jatkuvasti tekemästä näin se rikkoo selvästi assosiaatiosopimusta, tulliunionia ja lisäpöytäkirjaa, jotka ovat sen sopimusvelvoitteita Euroopan unionia kohtaan. Turkki on sinänsä väärässä yhdistäessään ne Kyproksen ongelmaan.
Nykyinen umpikuja saattaa kuitenkin avautua noudattamalla Kyproksen hallituksen ehdotusta, jonka mukaan Famagustan satama olisi yhteiskäytössä YK:n alaisuudessa ja Euroopan komission samanaikaisessa valvonnassa ja Famagustan aidattu alue palautettaisiin laillisille asukkailleen.
Me Kyproksen työväen edistyksellisen puolueen jäsenet teemme työtä sen hyväksi, että Kyproksen ongelma saataisiin ratkaistua ja kaikkien kyproslaisten, sekä kyproksenturkkilaisten että kyproksenkreikkalaisten, ihmisoikeuksia kunnioitettaisiin. Emme pyri asettamaan esteitä Turkin liittymiselle Euroopan unioniin. Emme kuitenkaan liioin voi suvaita sitä, että Turkki rikkoo sopimusvelvoitteitaan Euroopan unionia kohtaan Kyproksen kustannuksella, tai hyväksyä sitä, ettei kaikkien turkkilaisten ihmisoikeuksia kunnioiteta eikä armenialaisten kansanmurhaa tunnusteta.
Lopuksi totean, ettemme voi ymmärtää, minkälaiseen ajatteluun perustuvat muutokset, joiden tarkoituksena on vapauttaa Turkki velvoitteistaan. Tällainen ajattelu on tarpeetonta ja johtaa ei-toivottuihin lisävaikeuksiin. 
Mogens N. J. Camre (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, sen nimi on Euroopan unioni. Arvoisa pääministeri Erdogan, onko teillä kenties karttaa? Niin helppoa on vastata kysymykseen, pitäisikö Turkki hyväksyä EU:n jäseneksi. Turkki ei ole Euroopan maa, eikä Turkki näin ollen voi olla Euroopan unionin jäsen. EU:n valtioiden ja hallitusten päämiehet ovat luvanneet Turkille, että siitä voi tietyin ehdoin tulla EU:n jäsenvaltio, mutta näillä valtioiden ja hallitusten päämiehillä ei ole kansojensa tukea tässä asiassa. Kaksi kolmannesta EU:n kansalaisista ei halua Turkin liittyvän jäseneksi, ja valtioiden ja hallitusten päämiesten on loppujen lopuksi pakko noudattaa kansalaisten toiveita, jos he haluavat säilyttää valitsijakuntansa luottamuksen.
Jäsen Eurlingsin mietintö on erinomainen esimerkki siitä, että EU:n kansalaiset perustavat mielipiteensä tosiasioihin eivätkä tunteisiin. Suosittelen äänestämään mietinnön puolesta siitä huolimatta, että joistakin sen sanamuodoista voi saada sen käsityksen, että pidämme Turkin liittymistä tavoitteena, joka ei kuitenkaan vielä ole lähelläkään toteutumista. Turkin hallitus on osoittanut kerta toisensa jälkeen, ettei se tunnusta eurooppalaisia arvoja, vaatien kuitenkin samanaikaisesti, että meidän olisi kunnioitettava turkkilaisia ja islamilaisia arvoja, joita emme voi hyväksyä. Tämä kävi ilmi -lehdessä julkaistujen kuuluisten tanskalaisten Muhammed-pilakuvien yhteydessä ja siinä, että Turkki paheksui paavi Benediktuksen Regensburgissa pitämää puhetta. Turkki miehittää laittomasti Pohjois-Kyprosta ja luulee voivansa pakottaa EU:n hyväksymään tämän tilanteen. Turkki haluaa tukahduttaa Euroopassa vallitsevan vapauden, ilmaisunvapautemme, ja Turkin jäsenyys merkitsisi sellaisen rinnakkaisen yhteiskunnan muodostumista, jossa vastustetaan eurooppalaista kulttuuria. On aika kertoa totuus. 
Bogusław Rogalski (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, Euroopan ja Turkin välisillä suhteilla on pitkä historia. Tämä historia koostuu valitettavasti lähes pelkästään tuskallisista tapahtumista ja epäoikeudenmukaisista teoista. Se on jatkuvien valloitusten, sotien, joukkomurhien sekä Keski- ja Etelä-Euroopan miehitysten historiaa. Eurooppalaiset kokivat tätä historiaa satoja vuosia.
Monikaan asia ei ole muuttunut, ja Turkki uhkaa edelleen naapureitaan. Turkki jatkaa Armenian laitonta saartoa ja uhkailee Kreikkaa kyseenalaistamalla Kreikan oikeuden määritellä omien aluevesiensä rajat. Se syrjii edelleen kurdeja ja kieltäytyy tunnustamasta Euroopan unionin jäsenvaltion Kyproksen täysimääräistä itsenäisyyttä. Tilanne on mieletön. Turkki uhkaa alueen vakautta, mutta emme ole huomaavinamme sitä, vaan neuvottelemme sen kanssa mahdollisesta liittymisestä Euroopan unioniin. Turkki ei myöskään kunnioita oikeuksia, joita me pidämme luovuttamattomina. Se rikkoo ja loukkaa ihmisoikeuksia ja vapauksia sekä rajoittaa niiden käyttöä. Se vainoaa poliittisia oppositioryhmiä, muun muassa Leyla Zanan perhettä. Euroopan parlamentti on myöntänyt Leyla Zanalle Saharov-palkinnon. Turkki rajoittaa myös uskonnonvapautta, mikä johti italialaisen lähetystyöntekijän surmaamiseen.
Tämä on koko totuus Turkista. En ole sitä mieltä, että Turkki voi toimia Euroopan ja muslimimaailman välisenä siltana. Päinvastoin: uskon, että Turkista voi tulla portti, jonka kautta terrorismi leviää Eurooppaan. Turkki kuuluu maailmaan, joka on meille vieras niin kulttuuriltaan kuin perinteiltäänkin. Meidän on tunnustettava tämä tosiasia ja kysyttävä itseltämme: Minne olet menossa, Eurooppa, ? Onko tarkoitus, että muodostamme Euroopan unionin vai Euraasian unionin?
Turkin hyväksyminen Euroopan unionin jäseneksi olisi vaarallinen ennakkotapaus, joka merkitsisi Euroopan loppua sellaisena kuin me sen nyt tunnemme. Liittymisneuvottelut Turkin kanssa on lopetettava mahdollisimman pian. 
Francesco Enrico Speroni (NI ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Turkin pääministeri Erdogan on kritisoinut voimakkaasti paavin Regensburgin yliopistossa pitämää puhetta, joka perustui uskontoon ja tukeutui teologiaan eikä politiikkaan.
Se, että paavia kritisoi Turkin pääministeri eikä uskonnollinen edustaja, osoittaa, että uskonnollisuus ja maallisuus – politiikka ja uskonto – ovat Turkissa edelleen kietoutuneet toisiinsa tavalla, jota ei voida hyväksyä. Siellä ei ole erottelua, johon me Euroopan unionissa olemme tottuneet.
Tämä yhteenkietoutuneisuus on lisäsyy siihen, että Turkin ei pidä liittyä Euroopan unioniin, vaikka varsinaista syytä ei voida koskaan poistaa. Turkki ei saa koskaan liittyä Euroopan unioniin, koska se ei maantieteellisesti kuulu Eurooppaan. 
Giorgos Dimitrakopoulos (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan aloittaa onnittelemalla esittelijä Eurlingsia erinomaisesti tehdystä työstä sekä mietinnöstä. Käytän tätä tilaisuutta tietenkin hyväkseni ja toistan, että kannatamme Turkin liittymistä Euroopan unioniin.
Eurlingsin mietintö ei pohjimmiltaan ole vain Turkille osoitettu varoitus ja viesti, jossa kerrotaan, mihin sen on ryhdyttävä ja mitä velvoitteita sen on noudatettava edetäkseen kohti Euroopan unionin jäsenyyttä. Siinä vahvistetaan samalla periaatteet, joihin Euroopan unioni perustuu ja joita olemme velvollisia noudattamaan, sillä kun esittelijä Eurlings puhuu ihmisoikeuksien ja vähemmistöjen oikeuksien kunnioittamisesta, hän ilmaisee eurooppalaisen periaatteen. Sama koskee hänen mainintojaan toimielinuudistuksesta ja erimielisyyksien rauhanomaisesta ratkaisemisesta sekä vaatimustaan, joka koskee Ankaran pöytäkirjan kunnioittamista ja välitöntä täytäntöönpanoa.
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kuten tiedätte, kaikki maat ja kansat, jotka unohtavat historiansa tai eivät hyväksy sitä, joutuvat ennemmin tai myöhemmin vaikeuksiin. Näin ollen mietinnön 50 kohdassa, jossa viitataan armenialaisten traagiseen historiaan, Pontosin kreikkalaisiin ja assyrialaisiin, kehotetaan Turkkia hyväksymään historiansa. Tämä mietinnön kohta on laajan yksimielisyyden tulos, eikä sitä saa muuttaa. Sitä ei näin ollen pidä muuttaa mihinkään suuntaan käsiteltäväksi jätetyillä tarkistuksilla.
Haluan lopuksi muistuttaa kaikkia mietintöä liian ankarana pitäviä siitä, että Turkissa on demokraattisia kansalaisia, jotka haluavat Turkin muuttuvan moderniksi, kehittyneeksi ja edistysmieliseksi sekä katsovan kohti Eurooppaa ja jotka taistelevat tämän puolesta tunnettuja vallanpitäjiä vastaan. He tarvitsevat viestin, jonka me lähetämme heille äänestämällä Eurlingsin mietinnön puolesta. 
Pasqualina Napoletano (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Turkin liittymisvalmistelujen edistymistä arvioitaessa olisi keskityttävä enemmän nimenomaan arviointeihin, jotka liittyvät Kööpenhaminan kriteereihin ja EU:n säännöstöä koskeviin asioihin.
En halua tuoda esiin uusia häiriötekijöitä, uusia arviointiperusteita, jotka eivät edistä jo itsessään vaikeaa ja meiltä avoimuutta, johdonmukaisuutta ja objektiivisuutta edellyttävää prosessia. Tässä yhteydessä yhdyn esittelijän muotoilemaan mietinnön 50 kohtaan, joka koskee armenialaisten kansanmurhaa.
Turkki on ratkaisevassa asemassa geopoliittisella alueella, joka ulottuu Mashrekista Kaakkois-Aasiaan ja Kaukasukselle. Tämän vuoksi meidän on tuettava kaikkia niitä, jotka ponnistelevat demokraattisen ja rauhanomaisen Turkin luomiseksi. Tästä huolimatta meidän on oltava arvioissamme ankaria ja vaadittava Turkin hallitusta yhdessä koko valtiokoneistonsa ja toimielintensä ja Turkin yhteiskunnan kanssa sitoutumaan vakavasti parantamaan aloja, joilla on edistyttävä merkittävämmin ja pysyvämmin. Näitä aloja ovat kansalaisoikeudet, poliittiset ja yhteiskunnalliset oikeudet, sananvapaus ja erityisesti vähemmistöjen oikeudet, ensisijaisesti kurdivähemmistön ja naisten – eli itse asiassa enemmistön – oikeudet.
Toivomme, että Turkki tuomitsee päättäväisesti terrorismin ja panee täytäntöön Ankaran pöytäkirjan sovittuihin määräaikoihin mennessä.
Lopuksi esitän toivomuksen, että yritämme pysyä asiassa sekä säilyä uskottavina ja tehokkaina vaikuttaessamme edelleen myönteisesti Turkin sisäiseen kehitykseen ja sen ulkoiseen tehtävään, jossa se pyrkii tuomaan rauhaa ja vakautta räjähdysherkälle alueelle, jolle keskittyvät vakavimmat rauhanuhat. 
Lapo Pistelli (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Turkin-neuvottelujen aloittamisen puolesta äänestäneet ovat jo moneen otteeseen maininneet ne seikat, jotka puoltavat maan pikaista liittymistä EU:hun. Minun ei siis tarvitse enää niitä kerrata.
Edistymisestä käytävä vuosittainen keskustelu on kuitenkin mittari, joka kertoo tarkkaan aikaansaaduista uudistuksista ja yleisestä mielipiteestä. Me kaikki varmasti näemme, että molemmilla puolilla on viime aikoina tapahtunut viilentymistä.
Vastustamme järjestettyjä avioliittoja: naimisiin aikovien on tunnettava toisensa ja rakastettava toisiaan. Sama pätee Turkin kunnianhimoiseen tavoitteeseen. Turkin hallituksen onkin tehtävä enemmän töitä viedäkseen uudistuksia eteenpäin ja levittääkseen sanomaa omassa yhteiskunnassaan.
Mietinnössä suhtaudutaan tähän hyvin tiukasti, mutta on vain oikein ja kohtuullista, että neuvottelut ovat tiukat ja tasapuoliset. Euroopassa suhtaudutaan kuitenkin yhä epäileväisemmin Bulgarian ja Romanian liittymisen jälkeen tapahtuvaan laajentumiseen, jollei sääntöjä muuteta. Myös Länsi-Balkaniin suhtaudutaan hyvin todennäköisesti epäilyksellä.
Tämän vuoksi emme saa pysäyttää laajentumista, vaan meidän on pyrittävä uudistamaan sääntöjä. Turkin kysymys koskeekin myös meitä itseämme ja sitä, mitä haluamme olla. 
Hélène Flautre (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, vierailin viime viikolla yhdessä muiden ihmisoikeuksien alivaliokunnan jäsenten kanssa Akarin maakunnassa, Kaakkois-Turkissa, muutaman vuorenhuipun päässä Irakista ja Iranista. Tapasimme alueella epätoivoisia vanhempia, jotka joutuivat katselemaan vierestä nuorten poikiensa lähtöä vuorille. Saimme kuulla, että yli 200 nuorta on viime viikkojen aikana liittynyt Kurdistanin työväenpuolueen PKK:n aseellisiin ryhmiin. Tapasimme myös nuoria tyttöjä, jotka vastustivat perhefeodalismia, taloudellista ja sosiaalista eristyneisyyttä sekä usein toistuvaa väkivaltaa. Monet kertoivat meille nuorten tyttöjen itsemurhista.
Akarissa sen paremmin kuin muuallakaan tulevaisuuteen ei suhtauduta toiveikkaasti, saati sitten innolla. Turvallisuusjoukkojen väkivallasta, joka kohdistuu myös maanviljelijöihin, on paljon todella tarkkoja todisteita. Todisteita on myös laittomista pidätyksistä ja nuorten kidutuksesta, kuten Diyarbakirissa tänä vuonna. Erittäin traumaattista oli myös se, että Vanin yleinen syyttäjä pakotettiin eroamaan, kun hän oli osoittanut armeijan jäsenten osallisuuden Semdinlin pommitukseen. Ongelmat oikeusjärjestelmän riippumattomuudessa tuovat ilmi likaisen sodankäynnin, mutta niitä ei voida hyväksyä muutenkaan.
Kaikki ovat sitä mieltä, ettei kurdikysymystä voida ratkaista aseilla. Ainut tehokkaalta vaikuttava on kuitenkin aseellinen ratkaisu tarkastusasemineen, tankkeineen, sotilaineen ja aseellisine hyökkäyksineen. PKK:n on julistettava yksipuolinen aselepo. Jos julistus kuullaan ja jos siitä pidetään kiinni, kuten me toivomme, se johtaa varmasti laajakantoiseen poliittiseen ehdotukseen. Euroopan unionin huomio ja tuki ovat jatkossa ensiarvoisen tärkeitä. Kaakkois-Turkin heikkenevä tilanne vaikuttaa koko maan ihmisoikeustilanteeseen. Jututtamamme hallitukseen kuulumattomat henkilöt kritisoivat yksimielisesti terrorisminvastaista lainsäädäntöä. Se on kansainvälisen lainsäädännön vastainen. Sillä voidaan jopa tehdä tyhjiksi joitakin uusimpien lainsäädäntöuudistusten ansiosta saavutetuista edistysaskelista.
Kaakkois-Turkin tilanne nostattaa myös uudelleen nationalismia, joka on selvästi ja joskus väkivaltaisestikin ristiriidassa demokratiapyrkimysten kanssa. Kirjailija Magden Perihan puhuu metsäpaloista ja huligaaniasianajajista. On toimittava välittömästi. Erityisesti rikoslain 301 artikla on kumottava, terrorisminvastainen lainsäädäntö on yhdenmukaistettava kansainvälisen lainsäädännön kanssa, rankaisematta jättämistä on vastustettava – vuonna 2005 syytetyistä poliisivirkailijoista vain kaksi tuomittiin. Korvauksista annettu laki on lisäksi saatettava voimaan – Akarin maakunnassa 2000 tapausta 3000:sta on käsitelty. Kansallinen 10 prosentin äänestyskynnys on poistettava, koska se on esteenä kansalaisten demokraattiselle ilmaisulle. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, me Kreikan kommunistipuolueen jäsenet äänestämme Eurlingsin mietintöä vastaan. Vastustamme ensinnäkin Turkin liittymistä Euroopan unioniin samoista syistä kuin vastustimme Kreikankin liittymistä, emme siis kulttuurisista syistä.
Lisäksi kyseinen mietintö on kuin vahaa, samoin kuin edeltäjänsä. Mietintöjä muovaillaan joka kerta Euroopan unionin vastalauseiden mukaan, jolloin ne ovat välillä tiukempia ja toisinaan taas pehmeämpiä.
Mietintö on pelkkä toivelista niissä tärkeissä kysymyksissä, jotka koskevat Turkin kantaa kansainvälisen lainsäädännön kysymyksissä. Siinä toistetaan samat vanhat toiveet, muttei ehdoteta mitään tiettyjä toimenpiteitä esimerkiksi siihen, mitä tehdään Kyprosta miehittäville 40 000:lle turkkilaiselle tai sille, että Turkki jättää provokatiivisesti noudattamatta YK:n päätöksiä tai päätöslauselmia. Kaiken huippu on, ettei se suostu tunnustamaan Kyproksen tasavaltaa. Kysymmekin siksi, onko näissä asioissa ryhdytty mihinkään toimiin edellisen ja tämän mietinnön välillä? Ei, vaan Turkki jättää edelleen provokatiivisesti noudattamatta kaikkia näitä päätöksiä, ja te olette edelleen aivan samassa pisteessä.
Olemme lisäksi täysin eri mieltä epäsuorasta viittauksesta 51 kappaleeseen, joka koskee Kreikan ja Turkin välisiä rajakysymyksiä, ja Helsingin Eurooppa-neuvoston päätelmistä, joiden mukaan ne olisi vietävä Kansainväliseen tuomioistuimeen...
Seán Ó Neachtain (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, sanon heti aluksi, että kuulun Euroopan parlamentin Pohjois-Kyproksen suhteista vastaavaan korkean tason yhteydenpitoryhmään. Olen siis tietoinen siitä, miten eristyneiksi Kyproksen turkkilaiset tuntevat itsensä Annanin suunnitelman hylkäämisen takia. Olenkin sitä mieltä, että Euroopan unionin olisi yhdessä Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa jatkettava toimia Kyproksen saaren rauhan ja sovinnon rakentamiseksi.
Turkilla on kuitenkin myös merkittäviä velvoitteita. Turkin on esimerkiksi avattava satamansa ja lentokenttänsä kyproslaisille aluksille ja lentokoneille. Turkin on kunnioitettava tätä velvoitetta liittymisneuvottelujen mukaisesti. Turkin on mielestäni myös harkittava rikoslakinsa 301 artiklan kumoamista, jonka nojalla kymmeniä turkkilaisia kirjailijoita syytetään turkkilaisuuden loukkaamisesta.
On selvää, että Turkilla on vielä paljon tekemistä ihmisoikeus- ja perusvapauskysymyksissä. Nämä ovat vakavia kysymyksiä. Lopuksi korostan, että Turkin hallituksen on käsiteltävä näitä kysymyksiä pikaisesti, sillä ne ovat liittymisneuvottelujen olennainen osa. 
Gerard Batten (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, miksi ihmeessä Turkki ylipäätään haluaa osaksi Euroopan unionia? Ehkäpä se haluaa liittyä niihin lukuisiin loisvaltioihin, joita Ison-Britannian ja Saksan veronmaksajat jo nyt elättävät. Ehkäpä se näkee tässä mahdollisuuden saada osan työttömistään ja rikollisistaan viedyksi Iso-Britanniaan. Turkkilaisten olisi kuitenkin ajateltava omaan yhteiskuntaansa kohdistuvia vaikutuksia.
Juuri eilen Turkin armeijan esikuntapäällikkö, kenraali İlker Başbuğ varoitti niistä vaaroista, joita ääri-islamilainen uskonnon politisoiminen aiheuttaa. Hän vakuutti, että Turkin armeija suojelee Turkin tasavallan sekularismia. Tähän asti Turkin ei ole kuitenkaan tarvinnut kiistellä Euroopan Unionin kanssa. Turkkilaiset saattavat huomata, että heidän äärimusliminsa pystyvät hyödyntämään EU:n tasa-arvo- ja ihmisoikeuslainsäädäntöä ja syrjinnänvastaista lainsäädäntöä omiin tarkoituksiinsa. Ehkäpä turkkilaiset joutuvat oppimaan tällä tavalla, että Euroopan unionin jäsenyys tarkoittaa luopumista oman kohtalonsa valvonnasta. 
Philip Claeys (NI ). –
   Arvoisa puhemies, liittymisneuvottelujen aloittaminen Turkin kanssa oli historiallinen virhe, sillä kuten jo nimestä voidaan päätellä, kyseessä on eurooppalainen hanke. Nyt saamme seurata vierestä, kun koko asia menee mönkään. Turkki on muslimivaltio, jonka kulttuuri on pääasiassa autoritaarinen ja patriarkaalinen. EU:n olisi parasta näyttää, kuka neuvotteluprosessia johtaa. Tällä hetkellä vaikuttaa kuitenkin siltä, että asia on juuri päinvastoin. Turkki ei suostu noudattamaan Kyprosta koskevia velvoitteitaan ja kehtaa jopa vaatia, että Euroopan pitäisi runnoa läpi niin sanottu Kyproksen miehitetyn alueen eristäminen. Turkilla on valta käsissään.
Komissio ja neuvosto ovat uskotelleet eurooppalaisille äänestäjille, että neuvottelut voidaan keskeyttää milloin tahansa, jollei Turkki tee yhteistyötä. Nyt ne yrittävät kaikkensa, ettei niiden tarvitsisi ryhtyä toimiin. Ensin ne yrittivät saada Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen antamaan tuomion Kyproksen kysymyksessä. Nyt ne haluavat järjestää neuvottelut siten, että arkaluontoisimmat asiat jätetään viimeisiksi. Kaikki tämä tehdään ajan pelaamiseksi, jotta jälkeenpäin voidaan sanoa, ettei takaisin voida enää palata. Missä on EU:n uskottavuus tässä kaikessa? 
Jacques Toubon (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, mietintö on erinomainen. Kannatamme mietintöä, koska se on käänteentekevä: Euroopan parlamentti on alkanut ymmärtää Turkin ja Euroopan unionin välisten suhteiden oikean laidan.
Kaikista Euroopan parlamentin muutaman viime vuosikymmenen aikana laatimista mietinnöistä tämä mietintö on kaikkein kriittisin. Siinä on kolme kohtaa, jotka ovat meille äärimmäisen tärkeitä. Siinä mainitaan Euroopan unionin vastaanottokapasiteetti kriteerinä. Turkin on ehdottomasti kohdeltava normaalilla tavalla Kyprosta, joka on Euroopan unionin täysmittainen jäsen. Lisäksi mietinnön mukaan liittymisen edellytyksenä on, että Turkki tunnustaa armenialaisten kansanmurhan. Minun on muistutettava Euroopan parlamentin sosialistiryhmään kuuluvia ranskalaisia kollegoitani siitä, että tämä kuului heidän kampanjaansa vuoden 2004 Euroopan parlamentin vaaleissa.
Mietinnön hyväksymisellä – ja toivomme todellakin, että se hyväksytään – on oltava poliittisia seurauksia. Pyytäisin ensinnäkin komissiota lopettamaan piiloleikin ja antamaan 8. marraskuuta todellisen raportin, ei mitään satua, jollaisista se on tässä asiassa kuuluisa. Pyytäisin ministerineuvostoa suhtautumaan tilanteeseen selvänäköisesti ja rohkeasti ja harkitsemaan neuvotteluiden keskeyttämistä, koska ne eivät tunnu enää mielekkäiltä tavallisesta kuolevaisesta.
Kyseessä ei ole vain Turkin tapaus, vaan koko laajentumisprosessi. Mihinkään laajentumiseen ei pitäisi vastedes ryhtyä ennen kuin Euroopan unionille on saatu toimiva päätöksentekomekanismi ja riittävä budjetti. Harhakuvien ja teeskentelyn jatkaminen vaarantaisi Euroopan hankkeen eli poliittisen unionin rakentamisen. Samalla syvennettäisiin kansalaisten terveen järjen ja päättäjien sokeuden välistä kuilua entisestään.
Véronique De Keyser (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, on väitetty, että Euroopan parlamentin sosialistipuolue olisi tehnyt U-käännöksen Turkin-kannassaan. Muistuttaisin teitä kannastamme, joka on ollut alusta asti selvä. Pitkäaikainen tavoitteemme on saada Turkki liittymään, sillä uskomme – ja tämä on todellinen poliittinen hanke – monikulttuuriseen, maalliseen mutta moniuskontoiseen, rauhalliseen ja muulle maailmalle avoimeen Eurooppaan.
Ulkoasiainvaliokunta on antanut Turkille selkeitä viestejä etenkin ihmisoikeuksien, naisten oikeuksien, vähemmistöjen oikeuksien ja Kyproksen tunnustamisen kysymyksissä, mutta olemme hoitaneet asian rakentavassa hengessä. Olemme tehneet niin antaaksemme konkreettisen muodon rakenteilla olevalle Euroopalle, josta ei tule Nicolas Sarkozyn, Angela Merkelin eikä varmaan paavinkaan toivomaa Eurooppaa. Tämä valtava haaste on jo nyt törmännyt ongelmaan, nimittäin Eurlingsin mietintöön, jonka uusi versio ei ole tasapainoinen.
Mietinnössä korostetaan aivan perustellusti, ettei Turkissa nyt käynnissä oleva demokratiaprosessi etene toivomallamme nopeudella, mutta siinä unohdetaan jotkin Turkin saavuttamista edistysaskeleista etenkin ulkopolitiikan alalla. Mielessäni on Turkin asema UNIFILissä samoin kuin se, ettei Turkki osallistunut Irakin sotaan. PSE-ryhmän tekemillä tarkistuksilla oli siis tarkoitus oikaista asioita hiukan tai oikeastaan lieventää mietinnön sävyä.
Puhun seuraavaksi Armenian kysymyksestä, josta esittelijä Eurlings esitti minulle äsken kysymyksen. Teen asian mahdollisimman selväksi. Parlamentti on tunnustanut armenialaisten kansanmurhan, eikä tässä asiassa aiota syyllistyä historian uudelleen kirjoittamiseen. Velvollisuutemme on muistaa puolitoista miljoonaa armenialaista, jotka tapettiin vuonna 1915 eli ennen kuin Atatürk perusti Turkin tasavallan. Velvollisuutemme on saada Eurooppa mutta myös koko maailma muistamaan asia. Siksi olemmekin pyytäneet YK:ta lähettämään välittömästi tätä kysymystä käsittelevän kansainvälisen asiantuntijakomitean Turkkiin.
Toisin kuin jotkut, me emme halua langeta siihen ansaan, että käyttäisimme Armenian tragediaa Turkin ehdokkuuden estämiseksi tai oven raottamiseksi karkealle islaminpelolle. Siksi olemme joidenkin ryhmässäni käytyjen todella vaikeiden keskustelujen ja – voin vakuuttaa teille – joidenkin todella arkaluontoisten neuvottelujen jälkeen omaksuneet linjan, jonka olette kuulleet moneen kertaan ja jota itsekin kannatan. Voitte olla varmoja siitä, että linja on vaikea. Emme vaadi, että armenialaisten kansanmurhan tunnustaminen otettaisiin liittymisen edellytykseksi. Hyvät kollegat, on kuitenkin melko selvää, että kun tulee aika tarkastella tilannetta ennen liittymistä, tämä arkaluontoinen kysymys merkitsee paljon, ja sen Turkki tietää. Nyt odotamme, että Turkki täyttää velvollisuutensa ja muistaa vakauttavan asemansa Lähi-idässä ja vahvistaa sitä, ja edistyy lisäksi…
Marios Matsakis (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, Euroopan unioni on olemassa, koska se pohjaa eurooppalaisten periaatteidemme ja arvojemme tiukkaan noudattamiseen. Näistä periaatteista ja arvoista ei jousteta, ja tämä on kaikkien EU:hun kuuluvien ja siihen pyrkivien ymmärrettävä selvästi. Turkki on tervetullut Euroopan unioniin ja toivonkin sen liittyvän. Sen on kuitenkin hyväksyttävä eurooppalaiset periaatteet ja arvot ja noudatettava niitä. Turkin, ei meidän, on saavutettava liittymiseen tarvittavat muutokset. Meidän on ilmaistava kantamme rehellisesti Turkille. Meidän ei pitäisi yrittää huijata Turkkia liittymään EU:hun. Sen on liityttävä vain, jos se todella haluaa ja jos se ymmärtää täysin, mitä siltä edellytetään. Eurlingsin mietinnössä tämä tehdään selväksi päättäväisellä ja rehellisellä tavalla.
Eurlingsin mietinnön taustalla on paljon keskustelua ja väittelyä. Ulkoasiainvaliokunta äänesti siihen monia kompromissitarkistuksia, ja näin päästiin lopulta paljon toivottuun tasapainoon. Pyydän teitä kannattamaan mietintöä ja vastustamaan yrityksiä ehdottaa siihen enää tässä vaiheessa avainkysymyksiä koskevia tarkistuksia, joista olisi luultavasti enemmän haittaa kuin hyötyä. Muistuttaisin joitakin kollegoitani siitä, että voimme edistää Turkin uudistuksia kertomalla turkkilaisille totuuden, emme totuutta piilottelemalla. 
Nils Lundgren (IND/DEM ). –
   Kesäkuun listaan kuuluvat Euroopan parlamentin jäsenet vastustivat ehdotusta, joka koskee liittymisneuvottelujen aloittamista Turkin kanssa. Ei-ääneemme ei vaikuttanut käsitys siitä, että Turkki sijaitsisi Euroopan ulkopuolella, eikä se, että kyseessä on islamilainen valtio. Toimme esiin, että Turkilla on vielä paljon tekemistä saavuttaakseen ne kriteerit, jotka asetimme sen EU-jäsenyydelle. Ilmaisimme myös pelkomme siitä, että neuvottelujen aloittaminen vähentäisi Turkkiin kohdistuvaa painetta perustaa demokraattinen oikeusvaltio, jossa naisilla, kurdeilla, kristityillä, ammattiliitoilla ja kirjailijoilla on täysimittaiset ihmisoikeudet. Näin olikin. Aiemmin saavutettu lupaava kehitys on pysähtynyt ja joillain aloilla on menty jopa takapakkia. Olemme nyt siinä häpeällisessä tilanteessa, että EU ryhtyy asettamaan riippumattoman Turkin valtion vaalijärjestelmän suunnittelua ja uutta perustuslakia koskevia vaatimuksia. Tehtävä ei kuulu EU:lle. Turkin on itse valittava, miten se aikoo saavuttaa EU:n kriteerit. Turkin on itse valittava omat ratkaisunsa. Meidän olisi keskeytettävä liittymisneuvottelut ja odotettava riittäviä uudistuksia. 
Paweł Bartłomiej Piskorski (NI ).
   – Arvoisa puhemies, Turkista käymämme keskustelu on tietenkin edellisiä kertoja paljon kriittisempi ja siten myös huomattavasti avoimempi. Meidän on kuitenkin muistettava pohtia, mitkä ovat perimmäiset tavoitteemme.
Kun ajatellaan kaikkein tärkeimpiä jäsenyyskriteereitä, joita tässä ei tarvitse toistaa, Turkki ei ole valmis Euroopan unionin jäseneksi. Olemme maininneet Kyproksen kysymyksen, ihmis- ja kansalaisoikeudet, uskonnon ja armenialaisyhteisön. Euroopan unionin perimmäinen tavoite on kuitenkin lähentyminen Turkin ja Ukrainan kaltaisten maiden kanssa. Tässä asiassa Euroopan unioni ei ole ollut täysin rehellinen. Emme ole kertoneet avoimesti, että Turkin kaltaisten maiden liittymisen takia tietyt Euroopan unionin menettelytavat etenkin talouden, rakennepolitiikan ja maatalouden alalla samalla lopetetaan.
Meidän olisi todettava avoimesti, mitä vaikutuksia näiden suurten maiden liittymisellä olisi Euroopan unioniin, koska hienoinen epärehellisyys ei jää huomaamatta kumppaneiltamme, ei myöskään Turkilta. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, Turkki ei ole eurooppalainen valtio. Sen liittyminen saattaisi EU:n liian tiukoille, rasittaisi ja heikentäisi sitä ja jopa vaarantaisi sen. Kaikki näin sanovat saavat kuulla syytöksiä siitä, miten he kieltäytyvät tukemasta uudistusprosessia ja kriteereiden noudattamista. Kuitenkin jo etuoikeutettu kumppanuus edellyttää Kööpenhaminan kriteereiden saavuttamista ja etenemistä uudistuksissa, mistä hyötyisivät etenkin Turkin omat kansalaiset.
Meidän on mietittävä ratkaisevia kysymyksiä. Turkin täysjäsenyyttä toivovat havittelevat ehkä toisenlaista Turkkia, mutta joutuvat kohtaamaan vain toisenlaisen EU:n – vapaakauppa-alueen, jossa on höysteenä poliittisia elementtejä. Turkkiin itseensä liittyen meidän on pohdittava seuraavia kysymyksiä: Voidaanko sekularismi todella sovittaa yhteen demokratian kanssa, jos kyseessä on vain vähemmistöeliitin hanke? Voidaanko uskonvapaus todella sovittaa yhteen sekularismiksi naamioidun, valtion hallitseman islamin kanssa? Voidaanko vähemmistöjen oikeudet todella yhdistää kemalismiin, joka on eräänlainen turkkilainen versio jakobinismista? Kaikki nämä ovat vakavia, perusteltuja kysymyksiä, joita meidän on syytä pohtia. Emme saa enää juosta päätä pahkaa pimeään tunneliin, jonka päässä saattaa olla se, että EU:n jäsenvaltiot ja kansalaiset epäävät Turkin liittymisen, millä olisi hirvittävät vaikutukset Turkin sisäiseen vakauteen.
Turkki on tärkeä kumppani, joten velvollisuutemme on olla sille rehellisiä ja laatia sopivia kriteereitä joilla tähdätään kunnolliseen, Turkkia varten räätälöityyn kumppanuuteen, joka on sopusoinnussa niin Turkin kuin EU:nkin etujen kanssa. Emme saa aina vaan piirtää Turkista omanlaista kuvaamme, jolla ei ole mitään yhtymäkohtia todellisuuteen. Siksi meidän onkin varottava, ettemme alita Eurlingsin mietinnön linjausten tasoa. En kannattanut sitä valiokunnassa, koska siinä ei mielestäni menty riittävän pitkälle. Meidän on oltava yksimielisiä näistä linjauksista, sillä muuten Turkille välittyvä viesti voi olla seurauksiltaan tuhoisa. 
Vural Öger (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, joulukuussa 2004 Euroopan parlamentti päätti aloittaa liittymisneuvottelut Turkin kanssa. Päätös oli selvä – sitä kannatti 402 parlamentin jäsentä. Tämä oli selkeä viesti. Nyt keskustelemme Turkin liittymiseen tähtäävää kehitystä koskevasta mietinnöstä, jonka pitäisi oikeastaan olla rakentava katsaus Turkin liittymisneuvotteluihin ja liittymisprosessiin. Mielestäni näyttää kuitenkin siltä, että Eurlingsin mietinnöstä on hävinnyt tavoitteemme eli Turkin liittyminen EU:hun. Siksi mietinkin, mitä haluamme. Haluammeko Turkin jatkavan uudistusten tiellä – jolloin meidän on kohdeltava sitä oikeudenmukaisesti – vai sanommeko, että mitä tahansa se tekeekin, se ei voi koskaan päästä EU:n jäseneksi? Turkkilaiset kumppanimme saavat luettavakseen listauksen huonoista esimerkeistä. Saavutettu edistys ja hyvät esimerkit on melkein kokonaan unohdettu.
Tämä ei ole oikeudenmukaista kohtelua. On totta, että Turkin on tehtävä lisää töitä uudistusprosessinsa hyväksi. On myös totta, että sen on noudatettava Ankaran lisäpöytäkirjan velvoitteita: ihmisoikeudet, demokratia ja vähemmistöjen suojelu ovat edellytyksiä EU:hun liittymiselle.
Jos Turkki saavuttaa jo asetetut tavoitteet ja jatkaa uudistusprosessinsa eteenpäinviemistä, meidänkin on pidettävä kiinni tavoitteesta eli EU:n jäsenyydestä. Tämä pitäisi tuoda esiin mietinnössämme. Kyseessä on mielestäni selkeä viesti. Jos esittelijä tai Euroopan parlamentti ovat eri mieltä, se pitäisi todeta Turkkia koskevassa mietinnössä, sillä muuten nämä puolittaiset totuudet vähentävät parlamentin uskottavuutta. Päätimme lokakuussa 2005 Strasbourgissa aloittaa liittymisneuvottelut Turkin kanssa, ja tästä meidän on nyt pidettävä kiinni.
Olen aina sanonut, ettei Turkki vielä ole valmis liittymään, mutta että se on valmis aloittamaan neuvottelut. Euroopan pitäisi osoittaa ymmärtämystä ja solidaarisuutta tämän tunnustamisessa ja tukemisessa. 
Alexander Lambsdorff (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, tämä keskustelu on mielestäni hyvin yllättävä. Voisi kuvitella, että valiokunnassa vain todella niukka enemmistö olisi kannattanut Eurlingsin mietintöä. Euroopan parlamentin sosialistien ryhmä kuitenkin kannatti sitä. Se hyväksyttiin valiokunnassa 54 äänellä. Sama sosialistien ryhmä – jäsenet De Keyser ja Wiersma, molemmat todella arvostettuja jäseniä – vastustaa nyt täysin sitä, mitä se vastikään valiokunnassa kannatti. Tämä on mielestäni todella yllättävää. Totean jäsen De Keyserille, ettei tällainen ole mielestäni "selkeyttä".
Meidän on pohdittava joitakin ratkaisevia kysymyksiä, joista tärkein on se, olemmeko ottaneet kansalaiset mukaan tälle laajentumiskierrokselle, Turkin kanssa käytävien neuvottelujen kierrokselle. Vastaus on selkeän kielteinen. Kansalaiset suhtautuvat asiaan todella kriittisesti. Puhun nyt suoraan myös komissiolle ja neuvostolle. Nyt käydään keskustelua EU:n kapasiteetista selviytyä laajentumisesta. Mistä luulemme tämän johtuvan? Mistä luulemme parlamentin asennemuutoksen johtuvan? Me kaikki keskustelemme tästä kysymyksestä melko usein kansalaistemme kanssa, ja tunnemme epäilyksen, vastahakoisuuden ja joissain tapauksissa jopa laajan vastustuksen Turkin liittymistä kohtaan. Juuri tämän takia varoitan neuvostoa ja komissiota siitä, ettei uusia sitoumuksia pitäisi tehdä eikä uusia tulevaisuudennäkymiä laajentaa ennen kuin EU on saatu uudistettua. Me kaikki olemme yhdestä asiasta samaa mieltä: toimielimiämme on kehitettävä. Lisään vielä, että mielestäni tätä keskustelua olisi käytävä Brysselissä, ei Strasbourgissa. 
Renate Sommer (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, ongelmia ei voida ratkaista, jollei niihin tartuta. Asioiden kaunistelu ei koskaan auta. Esittelijä Eurlings kuvailee hyvin tarkkaan ne Turkkiin liittyvät näkökohdat, jotka ovat vastoin Euroopan henkeä. Kiitän häntä mietinnöstä. Turkki ei ole edistynyt melkein yhtään melkein missään poliittisesti tärkeässä kysymyksessä, ja joissain asioissa tilanne on jopa heikentynyt. Turkki ei ole vielä saavuttanut yhtäkään Kööpenhaminan poliittisista kriteereistä. Kaikkien sääntöjen vastaisesti neuvottelut kuitenkin aloitettiin. Viimevuotiset pelkomme ovat käyneet toteen. Aloittamalla neuvottelut menetimme samalla yhden viimeisistä keinoista, joilla Turkkia olisi voitu painostaa uudistuksiin. Uudistusprosessi on jämähtänyt paikoilleen. Hallituselimet eivät joko ole ollenkaan panneet täytäntöön tai eivät ole panneet kunnolla täytäntöön uudistuksia, joista oli jo päätetty, tai sitten – kuten äskettäin tapahtui – uudistuksista on luovuttu parlamentin päätöksellä. Turkin parlamentti hyväksyi esimerkiksi uuden terrorisminvastaisen lain komission voimakkaista vastalauseista huolimatta, ja nyt ennestään rajallista sanan- ja lehdistönvapautta on entisestään karsittu.
Turkin pääministeri käyttää EU:n liittymisprosessia omiin tarkoituksiinsa ja yrittää vaivihkaa islamilaistaa Turkkia. Näin hän pelaa eurooppalaistumista kiihkeästi vastustavien kansallismielisten pussiin. Haluaako pääministeri Erdoğan ylipäätään maansa liittyvän EU:hun? Se, ettei hän suostu tunnustamaan Kyprosta, on joka tapauksessa osoitus siitä, ettei hän hyväksy EU:ta. Voimmeko hyväksyä tällaisen ehdokkaan? Kypros on koetinkivi. Jos Turkin poliitikot eivät anna tässä asiassa periksi, neuvotteluja ei voida jatkaa. Turkilla on nyt velvollisuuksia – ilman mitään puolusteluja ja jossitteluja ja ilman mitään uusia ehtoja tai vaatimuksia. Komission on otettava tämä asiakseen, ja myös ministerineuvoston on vaadittava, että Turkki vihdoin täyttää ja saa läpi sitoumuksensa. Kaikki muu olisi väärin Turkin kansalaisia kohtaan, jotka perustavat toivonsa meihin. Vain meidän painostuksemme avulla muutos voi tapahtua. Jos me eurooppalaiset jälleen epäonnistumme, meistä tulee lopullisesti naurun kohde, eikä kukaan voi ottaa meitä vakavasti. Sitten ei Turkissa mikään muutu. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan ja Turkin välisten suhteiden kannalta olisi suuri virhe vähätellä Turkin saavuttamia merkittäviä edistysaskeleita ja liioitella Turkin huonoja puolia. Niinikään olisi virhe antaa siitä idyllinen kuva ja salata totuus. Euroopassa on tahoja, joilla on omat syynsä syyllistyä jompaankumpaan näistä virheistä. Olemme laajentumisen jäljiltä väsyneitä, ja Euroopan unionia koettelee toimielinkriisi. Tämän lisäksi meidän ei pitäisi antaa Turkille ristiriitaisia viestejä. Viestimme on vihdoin oltava selkeä ja hyväksyttyjen päätösten mukainen. Meidän on pidettävä Turkin hallituksen hyväksymää yhdeksättä uudistuspakettia myönteisenä asiana. Jos tarkastelemme sen olennaisia osia, huomaamme kuitenkin, ettei se täytä Euroopan vaatimuksia. Turkin hallituksen varapääministeri Mehmet Ali Sahin totesi Turkin  -sanomalehdessä, ettei hänen hallituksensa aio antaa Halkin seminaarin aloittaa uudelleen toimintaansa, mikä aiheuttaa levottomuutta ja huolta. Pelkäänpä, että Istanbulin ekumeenisen patriarkan sekä Imbrosin ja Tenedosin kreikkalaisten vähemmistöjen vaatimukset jäävät ratkaisematta.
Kuten komission jäsen aiemmin totesi, kansainvälisen lainsäädännön periaatetta on noudatettava. Tämä pätee tietenkin Turkkiin, mutta myös Euroopan unioniin. Meidän on tuettava johdonmukaisesti Turkin strategista tavoitetta liittyä Euroopan unioniin. Samalla Turkin on kuitenkin välittömästi ratifioitava lisäpöytäkirja ja alettava noudattaa sitä annettuun määräaikaan mennessä.
Tie Eurooppaan voi taata Turkin vakauden ja kehityksen. Turkin on kuitenkin päästävä yli menneisyyden peloistaan ja komplekseistaan, kuten Sèvres'n sopimukseen liittyvästä kompleksistaan. Siksi olenkin sitä mieltä, ettei sovinto historian kanssa saa olla epävarmuuden ja riskien lähde, vaan se on osoitus valtion itseluottamuksesta ja demokratian kypsyydestä. Pyyntö tunnustaa traumaattisten yhteenottojen historia armenialaisten ja Pontosin kreikkalaisten kanssa ei saisi horjuttaa Turkin kansallisia stereotyyppejä.
Tarkistuksellamme Turkille ei aseteta uusia ehtoja. Vastustamme sitä, että armenialaisten kansanmurhan ja Pontosin kreikkalaisten tunnustamista käytettäisiin poliittisena edellytyksenä. 
Marco Cappato (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tämä mietintö ja keskustelu ovat mielestäni merkki siitä, että Eurooppa on sulkeutumassa. Jotkut parlamentin jäsenistä ovat ainakin tarpeeksi rohkeita sanomaan asian avoimemmin: he pitävät Eurooppaa uskonnollisena yksikkönä ja alueena, mikä tarkoittaa, että poliittinen Eurooppa on kuollut.
Luulin päinvastoin, että unelmana – ajatus ja unelma Euroopan liittovaltiosta, sen luominen – oli nimen omaan laajentaa oikeusvaltion ja demokratian aluetta.
Tämä on se suuri tarjous, joka meidän pitäisi tehdä Turkille. Kun islamilainen fundamentalismi nyt nostaa päätään joka puolella maailmaa, meidän olisi pidettävä kiinni tarjouksestamme ja pantava se täytäntöön mietinnössä liittymisprosessin nopeuttamiseksi. Tällöin ankarimmatkin arvostelut voisivat olla perusteltuja.
Mietinnössä tuleekin selvästi esiin toisenlaisia ratkaisuja: ei Turkin täydellistä, poliittista liittymistä, vaan pikemminkin parannellut yhteistyösopimukset, joilla ei sinällään ole samaa voimaa kuin poliittisella viestillä tai täysjäsenyydellä.
Jos lähdemme tälle tielle, mihin valitettavasti myös komission puheenjohtaja Barroso vihjasi eilisessä lausunnossaan, meillä on vastuullamme Turkin torjuminen, mutta myös poliittisen Euroopan torjuminen. 
Charles Tannock (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, EU ja oma puolueeni kannattavat periaatteessa Turkin jäsenyyttä EU:ssa. Kukaan ei kuitenkaan aliarvioi Turkin liittymisen mukanaan tuomia haasteita. Turkki on asukasmäärältään suuri, joten se saa paljon poliittista vaikutusvaltaa liittyessään EU:hun. Maa on myös suhteellisen köyhä, jolloin rakennerahastolle aiheutuu paineita. Turkilla on lisäksi selvä ja muista poikkeava kulttuurinen ja uskonnollinen identiteetti.
Kun ajatellaan suuren mittaluokan maahanmuutosta nyt käytävää keskustelua ja etenkin haasteita, jotka liittyvät nykyisten muslimivähemmistöjen integroimiseen maihimme, on selvää, että turkkilaisten työntekijöiden rajoittamattomasta vapaasta liikkuvuudesta tulee suuri ongelma. Turkin jäsenyys Islamilaisten maiden konferenssissa mutkistaa varmasti yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. German Marshall Fund -järjestön Turkissa äskettäin tekemästä kyselystä selviää, että Turkki on EU:n jäsenvaltioista tai ehdokasvaltioista se, joka suhtautuu Yhdysvaltoihin ja Israeliin kaikkein kriittisimmin. Huolestuttavampaa on mielestäni kuitenkin se, että Turkissa kannatetaan laajasti teokraattista Irania.
Turkin on tietenkin ennen liittymistään alettava noudattaa Kööpenhaminan kriteereiden kaikkia taloutta, politiikkaa ja ihmisoikeuksia koskevia kohtia. On selkeitä esimerkkejä siitä, että kristittyjen vähemmistöjen, myös kreikkalaiskatolisten ja syyrialaisten, oikeuksia rikotaan edelleen. Sananvapautta rajoitetaan yhä. Esimerkkinä tästä on rikosoikeuden 301 artikla, jolla pyritään estämään turkkilaisuuden loukkaamista.
Mielestäni on todella valitettavaa, ettei Turkki pysty hyväksymään menneisyyttään, johon kuuluu vuoden 1915 armenialaisten kansanmurha ja Armenian tasavallan saarto. Euroopan unionin silmissä kriittinen kysymys on tällä hetkellä kuitenkin se, ettei Turkki tunnusta Kyproksen tasavaltaa, jossa Turkilla on ollut joukkoja vuonna 1974 tapahtuneesta miehityksestä lähtien. Toinen kriittinen kysymys on se, ettei Ankaran sopimuksen täytäntöönpano ole vieläkään onnistunut. Sopimus koskee laajentunutta tulliliittoa ja sillä mahdollistettaisiin kyproslaisten alusten telakoituminen Turkin satamiin. Kidutusta ei myöskään ole täysin lopetettu, vaikka valtio onkin sen kieltänyt. Kidutusta käytetään kuulemma edelleen kurdikapinallisia vastaan. Kuulimmekin asiasta parlamentin jäseneltä Flautrelta. On siis varmaa, että liittymisneuvottelut EU:n kanssa kestävät pitkään. Kannatan täysin Eurlingsin mietintöä. 
Inger Segelström (PSE ). –
   Kiitän Camiel Eurlingsia mietinnöstä. Ruotsin sosiaalidemokraattien ryhmä kannattaa Turkin jäsenyyttä, jos Turkki täyttää kaikkia muitakin maita koskevat edellytykset. Emme saisi asettaa Turkille korkeampia vaatimuksia kuin muillekaan emmekä antaa sille erityiskohtelua, kuten jotkut täällä ovat arvelleet. Juuri nyt EU takaa Turkin kehityksen kannustamalla sitä, mutta myöskin asettamalla ihmisoikeuksia koskevia vaatimuksia. Eräs Euroopan parlamentin entinen jäsen, nykyinen sosiaalidemokraatteihin kuuluva Ruotsin parlamentin jäsen kirjoitti Turkin suurlähettiläälle, koska Turkin tulli takavarikoi 1200 ruotsalaisten lastenkirjailijoiden kirjoittamaa lastenkirjaa, joita oli käytetty ruotsalaisissa kouluissa ja jotka Ruotsin kansainvälinen kehitysyhteistyövirasto Sida sekä Olof Palmen keskus olivat rahoittaneet. Tämä on mielestäni käsittämätöntä, ja olenkin esittänyt asiaa koskevan kysymyksen neuvostolle. Kannatan Turkin demokratisointia, ja tällaiset ongelmat on ratkaistava. Olen samaa mieltä muiden sosialistiryhmään kuuluvien puhujien ilmaisemista mietintöä koskevista kriittisistä näkökohdista. Meidän on tuettava kehitystä ja ratkaistava ongelmat, mutta oltava tiukkoja siitä, että Turkista tulee EU:n jäsen vasta, kun aika on kypsä ja demokratiavaje ohi. 
Ioannis Kasoulides (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, puhuessaan ulkoasiainvaliokunnalle komission jäsen Rehn totesi muun muassa, että uudistustahti on hidastunut, mielipiteenvapautta rajoittava rikoslaki on yhä voimassa, armeijan kerrotaan puuttuneen oikeuslaitoksen toimintaan, muiden kuin islamilaisten uskonnollisten järjestöjen omistusoikeudessa on rajoituksia ja että Kaakkois-Turkin ihmisoikeustilanne on huonontunut. Tämä on koko asian ja Eurlingsin mietinnön ydin.
Jotkut ryhmät haluavat tehdä tarkistuksia tilanteen korjaamiseksi. Miten? Ottamalla mukaan kymmenkunta Kyprosta vastaan suunnattua tarkistusta siinä toivossa, että näin päästään tasapainoon. Autammeko Turkkia, jos rohkaisemme sitä olemaan laajentamatta pöytäkirjaa ottamalla mukaan uusia ehtoja? Autammeko Turkkia, jos poistamme kappaleen, jossa pyydetään Turkin joukkojen vetäytymistä? Kuvitelkaa, mitä tapahtuisi, jos Turkki vetäisi vapaaehtoisesti joukkojaan Kyprokselta, ja kuinka paljon se puhuisi Turkin puolesta. Entä mitä tapahtuisi, jos poistaisimme kappaleen, jossa Turkkia pyydetään olemaan käyttämättä veto-oikeuttaan estääkseen Kyproksen tasavallan osallistumisen kansainvälisiin järjestöihin ja niin edelleen? Kyproksen kaksi johtajaa ovat lisäksi jo sopineet ratkaisuun tähtäävistä työtavoista, ja nyt me rajoitamme heitä osoittamalla heille neuvottelujen perustaksi jotakin, mitä kumpikaan heistä ei ole nostanut ehdoksi. Näinkö Turkkia autetaan? Enpä usko.
Lopuksi totean, että moraalinen velvollisuutemme Euroopan armenialaisyhteisöä kohtaan on vaatia armenialaisten kansanmurhan tunnustamista. 
Józef Pinior (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, jos Turkin liittämisessä Euroopan unioniin ei onnistuta, lännen ja muslimimaailman välistä epäluottamusta syvennetään, fundamentalismia vahvistetaan ja sivilisaatioiden tuhoa povaavia maailmanlopun ennustuksia herätellään henkiin. Turkin olisi suoritettava tarvittavat uudistukset ja kohdattava oma menneisyytensä samoin kuin muidenkin Euroopan maiden on täytynyt ja täytyy jatkossakin tehdä. Euroopan parlamentti ei kuitenkaan voi asettaa Turkille historiallisiin ja moraalisiin seikkoihin perustuvia liittymisehtoja, jollei samanlaisia ole sovellettu muihin Euroopan unioniin pyrkiviin maihin.
Meille on sälytetty erityinen poliittinen vastuu. Muistuttaisin teitä Euroopan eliitin näkemyksiä koskevista viimeisimmistä mielipidemittauksista ja tutkimuksista, jotka Yhdysvaltojen German Marshall Fund –järjestö on suorittanut. Tutkimusten mukaan "Turkki on kylmennyt Yhdysvaltoja ja Eurooppaa kohtaan, mutta lämmennyt Irania kohtaan". Samalla "nämä suuntaukset eivät näy Turkin nuoremman sukupolven edustajien kriittisemmissä asenteissa, ja heidän asenteensa molempia kohtaan on kaikkein myönteisin". Emme saa hukata tätä Eurooppa-myönteistä voimavaraa! 
Simon Coveney (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, vietin viime viikon ihmisoikeuksien alivaliokunnan jäsenten kanssa Turkissa. Kävimme siellä arvioidaksemme edistymistä ihmisoikeuskysymyksissä ja uudistusten vaikutuksia paikan päällä. Kaiken kaikkiaan esittelijä Eurlings on tehnyt loistavaa työtä ja saanut aikaan tiukan mutta oikeudenmukaisen mietinnön Turkin liittymisen tähänastisesta edistymisestä.
Armenian kysymys olisi mielestäni mainittava mietinnössä, mutta siitä ei pitäisi tehdä uutta ehtoa liittymiselle. Meidän olisi pitäydyttävä alkuperäisissä kriteereissä, jos haluamme säilyttää uskottavuutemme.
Kannatan periaatteessa Turkin liittymistä, mutta siitä tulee pitkä ja vaikea prosessi. Meidän on annettava tässä mietinnössä se selkeä viesti, että EU:n jäsenyys on mahdollista saavuttaa, mutta että se edellyttää merkittävää ja pysyvää sitoutumista uudistuksiin.
Käsittelen lyhyesti kahta ihmisoikeuskysymystä, nimittäin sananvapautta ja edelleen jatkuvaa kurdien ongelmaa, jossa tarvitaan uutta lähestymistapaa. Uudistuspaketeista huolimatta – ja nyt ollaan jo yhdeksännessä paketissa – toimittajat ja kirjailijat eivät saa kommentoida avoimesti ja kriittisesti Turkkia tai sen hallituksen jäseniä. Rikoslain 301 artikla on edelleen voimassa niiden rankaisemiseksi, jotka syyllistyvät "turkkilaisuuden tai valtion viranomaisten julkiseen panetteluun", mikä voi johtaa jopa kolmen vuoden vankeustuomioon. Valtionsyyttäjän käsittelyssä on parhaillaan 60 tällaista kirjailijoihin kohdistuvaa syytettä. Huolimatta kirjailija Elif Shafakin paljon julkisuutta saaneesta tapauksesta, jonka oikeus kumosi viime viikolla, lehdistö pakotetaan edelleenkin itsesensuuriin siihen saakka, kunnes 301 artikla saadaan lopullisesti kumottua.
Kurdikysymyksestä totean, että Kaakkois-Turkissa kurdialueella käydään edelleen sissisotaa, jossa käytetään terrorikeinoja. Tämä sota on tuomittava. Kurdistanin työväenpuolueen PKK:n harjoittama terrorismi ja valtavat sotatoimet Kaakkois-Turkissa aiheuttavat todellista kärsimystä alueelle ja sen asukkaille. Tarvitaan uudenlaista lähestymistapaa, jossa käytetään diplomatiaa ja politiikkaa voimakeinojen asemesta. 
Glenis Willmott (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, vuosi sitten Labour-puolueeseen kuuluvat Euroopan parlamentin jäsenet ilahtuivat, kun jäsenyysneuvottelut aloitettiin. Odotamme, että Turkki liittyy aikanaan EU:hun.
Kun neuvotteluissa on nyt päästy aktiiviseen vaiheeseen, ymmärrämme, että parlamentin on mietinnöissään puhuttava edistyksestä kiertelemättä. Etenkin sananvapauden ylläpitämisessä on vakavia ongelmia. Turvallisuuspalveluita ja oikeusjärjestelmää koskevat lisäuudistukset ja edistyminen uuden ihmisoikeuslainsäädännön täytäntöönpanossa ovat keskeisiä asioita. Kritiikkimme on kuitenkin oltava aina tasapainoista, reilua ja rehellistä. Meidän on tunnustettava niin saavutukset kuin puutteetkin.
Ajatus EU:n jäsenyydestä on jo antanut Turkin uudistusmielisille ja ihmisoikeuksien puolustajille mahdollisuuden vaatia välttämättömiä muutoksia. Meidän on annettava heille täysi tukemme. Emme saa asettaa jäsenyydelle uusia ehtoja, joita emme sovella muihin jäsenehdokkaisiin. Meidän on ilmaistava selvästi, että neuvotteluissa tähdätään täysimääräiseen jäsenyyteen ja että tämä on ainut tavoitteemme.
EU, jolla on Turkki jäsenvaltionaan, syventäisi monikulttuurisuuden arvoja ja eri uskontojen välistä ymmärtämystä ja vahvistaisi siten kaikkia yhteisöjä. 

Ville Itälä (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan kiittää Camiel Eurlingsiä. Hän on tehnyt hyvää työtä ja laatinut jopa aika rohkean mietinnön, joka omalla tavallaan kertoo siitä, että laajentumisen vauhti on aivan liian nopea. Turkin suhteen on vielä niin paljon tehtävää, että kymmenessä vuodessa jäsenyyttä ei voida ajatellakaan.
Arvoisa puhemies, ilahduin, kun luin tänä aamuna lehteä, jossa komission puheenjohtaja Barroso totesi, että ei ole viisasta jatkaa laajentumista ennen kuin olemme käsitelleet perustuslaillisen kysymyksen. Olen täysin samaa mieltä hänen kanssaan. Yhtä aikaa ei voi ajaa näin laajaa laajentumista Turkin kanssa ja viedä läpi perustuslaillista sopimusta. Meidän pitäisi kuunnella paljon herkemmällä korvalla kansan mielipidettä, kansan ajatuksia. Kun muistetaan, mitä Ranskan ja Hollannin kansanäänestyksessä tapahtui, olisi otettava huomioon, mitä kansa tästä asiasta ajattelee.
Meidän pitäisi myös miettiä, kuinka pitkälle ja kuinka nopeasti EU voi laajentua. Jos kansalaiset eivät saa vastausta siihen, kuinka nopeasti laajentuminen tapahtuu, eivät he voi luottaa nykyiseen EU:hun. On sääli, että komissaari Rehn lähti pois istunnosta. Olisin kysynyt häneltä vielä, mikä on suunnitelma B silloin, jos kuitenkin edetään nopealla aikataululla ja Turkki on noin kymmenen vuoden kuluttua tulossa jäseneksi ja esimerkiksi Ranskassa järjestetään kansanäänestys. Jos kansa sanoo EI, silloin jäsenyyttä ei voida hyväksyä. Mikä on suunnitelma ja miten silloin edetään, etteivät turkkilaiset pety ja koko hanke kaadu siihen, että kansanäänestyksessä äänestetään taas yllättäen EI? Mutta ehkä vastaus tähän saadaan joskus myöhemmin.
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, Turkin kanssa käytäviä liittymisneuvotteluja on jatkettava. Turkkia on kohdeltava samoin kuin mitä tahansa maata, jonka kanssa olemme aiemmin neuvotelleet. Yhdenmukaistamalla Turkin lainsäädäntö Euroopan unionin lainsäädännön kanssa Turkkia autetaan nykyaikaistamaan ja vapauttamaan taloutensa ja lähentymään niitä perusarvoja, joiden varaan Euroopan unioni rakentuu.
Turkki on valtio, joka on ottanut vastaan todella vaikean tehtävän – islamin erottamisen hallintorakenteista. Islamilaisen Turkin sekularismia kannattaa vaalia, ja sitä meidän kannattaisi erityisesti tukea maailmassa, jossa islamilaisuuden äärimmäiset ja fanaattiset piirteet tulevat yhä useammin esiin. Turkin on kuitenkin tiedettävä, ettei se voi odottaa saavansa erityiskohtelua. Turkin hallitus ei voi odottaa, että Euroopan unioni madaltaisi kriteereitään tai vesittäisi Euroopan unionin sopimuksiin perustuvia lakejaan tai vaatimuksiaan.
Kiinnittäisin huomionne etenkin kansalaisoikeuksiin ja -vapauksiin. Pelkkä lakien ja asetusten muuttaminen ei riitä. Virkamiesten ja oikeuslaitoksen on kiinnitettävä jatkuvasti huomiota kansalaisvapauksiin, sananvapauteen ja uskonnonvapauteen. Edistymistä tässä asiassa arvioidaan tosiasioiden perusteella. Turkin hallituksen on ymmärrettävä tämä, eikä sen pidä loukkaantua siitä, että esitämme kysymyksiä, arvioimme tilannetta ja varmistamme, että kurdivähemmistön oikeuksia kunnioitetaan ja että sillä on samat oikeudet kuin kaikilla muillakin etnisillä vähemmistöillä Euroopan unionissa. Oikeuksiin kuuluu se, että koulutusjärjestelmän joka tasolla on tarjolla kurdinkielisiä kouluja, esikoulusta lähtien. Uusia terrorisminvastaisia lakeja ei pidä käyttää kansalaisvapauksien rajoittamiseen ja vähemmistöjen syrjintään.
Euroopan unioni aikoo myös tutkia kristittyjen oikeuksia. Kristityt eivät edelleenkään voi avata uudelleen seminaaria, joka lakkautettiin vuosia sitten. Jolleivät kristittyjen koulut saa toimia vapaasti, Turkista ei mitenkään voi tulla Euroopan unionin jäsentä. Lopuksi totean, että vaikka nyt keskustelemmekin Turkista, emme saa unohtaa, että Euroopan on myös tärkeää jatkossa aloittaa liittymisneuvottelut Ukrainan kanssa. 
Werner Langen (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, keskustelun nyt lähestyessä loppuaan haluan vielä kerran muistuttaa Euroopan parlamenttia siitä, että esittelijä Eurlings on laatinut hyvän ja rakentavan mietinnön, vaikkei sitä sellaisena ole pidettykään ja vaikka sitä on Turkissa kritisoitu.
Neuvottelujen tulosta ei vielä tarkkaan tiedetä ja niissä voitaisiin – ja mielestäni pitäisi – päätyä vaihtoehtoihin täysjäsenyydelle. Asia ei ole mitenkään uusi, vaan siitä keskustellaan neuvostossa ja Euroopan parlamentissa. Vastustan täysin komission jäsenen Rehnin toteamusta, jonka hän esitti täällä avajaispuheessaan ja jonka mukaan hän odottaa, että neuvottelut ja liittyminen saadaan päätökseen ennen vuosikymmenen vaihtumista. Siihen on aikaa alle neljä vuotta.
Kukaan sellainen, joka toivoo Turkista täysimittaista jäsenvaltiota, ei ole sitä mieltä, että se voisi liittyä nykyisellään – sen on muututtava perusteellisesti. Turkin on tunnustettava ja kunnioitettava ihmisoikeuksia, uskonnonvapautta ja vähemmistöjen oikeuksia. Sen on ratkaistava armenialaisten kysymys ja tunnustettava aktiivisesti Kypros. Kuvitteleeko joku Turkissa tosiaankin, että maa voisi liittyä EU:hun, vaikkei se tunnusta yhtä EU:n täysmittaisista jäsenistä? Kuulin äskettäin sisäpiirin tietoa siitä, että Kypros tunnustettaisiin vasta, kun Turkista tulee täysjäsen tai kun se keskeyttää vapaaehtoisesti neuvottelut. Jos EU, komissio mukaan lukien, hyväksyy tämän, se tarkoittaa, että luovumme kaikista mahdollisuuksistamme Euroopan pitämiseksi yhtenäisenä.
Uskonnonvapaudesta puhuttaessa on syytä huomata, että Turkin viranomaiset – puolueen varapuheenjohtaja, uskonnollisen auktoriteetin korkein edustaja, valtion virkailija – tuomitsivat paavin puheen ennen kuin olivat edes lukeneet sitä. Paavi Benedictus XVI:ta verrattiin Hitleriin ja Mussoliniin. Tämä hirvittävä välikohtaus on osoitus neuvottelukumppaneidemme suvaitsemattomuudesta ja heidän mielensä islamilaisuudesta. Kun ajatellaan nopeasti vahvistuvaa kansallismielisyyttä ja Erdoğanin hallituksen järkähtämätöntä asennetta, epäilen vahvasti, riittääkö Turkilla todellakin poliittista tahtoa luovuttaa itsemääräämisoikeuttaan EU:lle.
Sen vuoksi Eurlingsin mietintö on oikeudenmukainen ja tarpeellinen. Turkin olisi pidettävä neuvoja ja vaatimuksia mahdollisuutena, ei uhkana. 
Paula Lehtomäki,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tässä ansiokkaassa ja perusteellisessa keskustelussa on hyvin nostettu esiin ne haasteet ja ongelmat, joita Turkin liittymisneuvotteluihin liittyy. Mutta on tullut selvästi myös esille Turkin valtavan suuri strateginen merkitys Euroopan unionille.
Puheenjohtajavaltiona me edistämme jäsenyysneuvotteluja laajentumisen yleisperiaatteiden mukaisesti. Näitä yleisperiaatteita ovat hakijoiden yhdenmukainen kohtelu ja eteneminen omien ansioiden pohjalta. On vielä kerran hyvä todeta, että Eurooppa-neuvosto on viimeksi kesällä 2006 vahvistanut, että se noudattaa olemassa olevia sitoumuksia laajentumisen osalta ja tältä pohjalta työ jatkuu. Haasteita Turkin osalta on paljon, mutta on selvää, että jäsenyysneuvottelut tukevat Turkin uudistusprosessin jatkumista, ja se on kaikkien etujen mukaista.
Yksi keskeisimmistä kysymyksistä on, että Turkin on ratifioitava ja pantava täytäntöön Ankaran lisäpöytäkirja. Tällä hetkellä työskentelemme aktiivisesti sellaisen ratkaisun löytämiseksi, joka yhtäältä mahdollistaisi suoran kaupan Euroopan unionin ja Pohjois-Kyproksen välillä ja toisaalta varmistaisi, että Turkki avaisi satamat myös kyproslaisille aluksille.
Yhtä aikaa liittymisneuvotteluiden kanssa on tärkeää löytää Yhdistyneiden Kansakuntien piirissä kokonaisvaltainen ratkaisu myös Kyproksen kysymykseen.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kiitän tästä ansiokkaasta ja aktiivisesta keskustelusta. 
Louis Michel,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kiitän aluksi esittelijää hänen tekemästään työstä. Kyseessä on tietenkin merkittävä työ. Siinä esitetty arviointi on äärimmäisen mielenkiintoinen ja siitä on varmasti apua komission 8. marraskuuta annettavan kertomuksen laatimisessa. Vaikkemme olekaan välttämättä samaa mieltä kaikista mietinnön seikoista, on mielestäni tärkeää, että parlamentti ottaa tämän kysymyksen esiin ja auttaa oman työnsä avulla meitä selventämään näkökulmaamme.
Nyt käydyssä keskustelussa on mielestäni tullut todella hyvin esiin Turkin lähes vuosi sitten alkaneeseen liittymisprosessiin liittyvät kysymykset. Komissio ottaa tietenkin nyt käydyn keskustelun huomioon, kun se 8. marraskuuta antaa oman kertomuksensa. Kertomuksesta tulee tuttuun tapaan täsmällinen, objektiivinen ja tinkimätön. Se perustuu laajaan tietolähteiden kirjoon, jossa on mukana hallituksen virallista tietoa sekä Turkin ja muiden tahojen valtiosta riippumattomien järjestöjen tai jopa suurten kansainvälisten järjestöjen analyysejä. Siinä otetaan myös huomioon Euroopan parlamentin valiokuntien laatimat mietinnöt, samoin kuin esittelijä Bozkurtin mietintö.
Hyvä parlamentin jäsen Toubon, kaikella teitä kohtaan tuntemallani kunnioituksella, haluan rauhoitella teitä. Kertomuksesta ei tule lasten satua. Komissiolla ei myöskään ole tapana tehdä sitä, mistä sitä juuri syytitte. Sen tavoitteena ei ole, vaikka niin toivoisittekin, laatia yksipuolista, suurpiirteistä tai vaillinaista kertomusta.
Siksi onkin tärkeää pitää aina mielessä tähän hankkeeseen liittyvät kysymykset. 3. lokakuuta 2005 tehty päätös on varmasti osoitus siitä, että haluamme noudattaa sitoumuksiamme, mutta se on myös osoitus merkittävästä yhteisestä edusta. Kuulin jonkun sanovan täällä äsken, että Turkki hyötyisi liittymisestä enemmän kuin Eurooppa. En ole asiasta lainkaan vakuuttunut. Olen sitä mieltä, että Turkki tarvitsee tietystikin Eurooppaa jatkaakseen nykyaikaistumis- ja demokratiaprosessiaan ja tukeakseen taloutensa kehittymistä. Olen kuitenkin sitä mieltä, että myös Eurooppa tarvitsee Turkkia rinnalleen rauhan, vakauden, demokratian ja vaurauden keskukseksi.
Kuten joku niin ikään totesi, nykytapahtumat osoittavat joka päivä, miten tärkeä strateginen arvo tällä tehtävällä on. Puhuimmepa sitten Iranista, Irakista, Lähi-idästä ylipäätään, kansojenvälisestä vuoropuhelusta tai energiakriisistä, Turkki näyttää aina olevan avainasemassa ja todella tärkeä valtti Euroopalle. Tämä ei tietenkään millään tavoin vapauta Turkkia velvoitteista, jotka kaikkien ehdokasmaiden on täytettävä, ja tästä Euroopan unioni pitää huolen. Tässä asiassa EU ei kuitenkaan ryhdy karttakeppi kädessään tunteja pitäväksi opettajaksi.
Meidän on muistettava, että Turkki itse halusi ehdokkaaksi. Se otti tämän askeleen. Se suostui siis kohtaamaan Euroopan laajentumiseen liittyvät vaikeudet, koska se näki liittymisessä avaimen omaan ja kansalaistensa tulevaisuuteen. Sen vuoksi Turkin on nyt oltava vahva ja jatkettava ja vahvistettava uudistusprosessia, johon se on itse rohkeasti ryhtynyt. Meidän on tietenkin puolestamme jatkettava sen herkeämätöntä kannustamista. Turkki haluaa liittyä Eurooppaan. Meidän on mielestämme annettava sille mahdollisuus. Tämän mahdollisuuden on oltava oikeudenmukainen ja pohjauduttava selkeisiin ja avoimiin alunperin sovittuihin sääntöihin, joita ei myöskään muutella kulloisenkin mielialan mukaan.
Lisäisin vielä yhden seikan. Minusta tuntuu usein siltä, eikä pelkästään Euroopan parlamentissa, että tästä asiasta keskusteltaessa Turkkia tunnutaan arvioitavan ikään kuin se olisi liittymässä EU:hun juuri nyt, vaikka se liittyykin vasta tulevaisuudessa. On sanomattakin selvää, ettei Turkin liittyminen tapahdu aivan lähitulevaisuudessa, vaan prosessi kestänee vielä jonkin aikaa. Kyseessä on siis vain väliarvio. Arvioimme kehitystä, joskus liian kauan kestäviä edistysaskelia ja jopa taantumista. Lienee selvää, että kyseessä on kehittyvä prosessi. Siksi on hyvin epäoikeudenmukaista pysäyttää kuva ja keskittyä siihen. Sitä liittyminen ei ole. Totean lisäksi, ettei tällainen myöskään vastaa mitään muuta aiemmin kokemaamme laajentumista. Miksi Turkkia sitten kohdeltaisiin eri tavalla?
Lopetan 20 sekunnin kuluttua, mutta käsittelen sitä ennen vielä armenialaisten kysymystä. Huomioin asian todella, kuten Eurooppakin tekee, koska velvollisuuksiimme kuuluu muistaa, että kysymys on osa arvoperintöämme. Huomautan kuitenkin, ettei kysymys ole eikä ole koskaan ollutkaan Eurooppa-neuvoston asettama ehto neuvottelujen aloittamiselle tai EU:hun liittymiselle Turkin eikä minkään muunkaan ehdokasmaan kohdalla. Jos asettaisimme nyt tämän ehdon, muuttaisimme samalla pelin sääntöjä, mikä puolestaan turkkilaisista vaikuttaisi Euroopan unionin keinolta asettaa uusia sääntöjä vain siksi, että Turkin liittyminen saataisiin estettyä hinnalla millä hyvänsä.
On kuitenkin toisaalta äärimmäisen tärkeää varmistaa, että Turkki kunnioittaa täysin sananvapautta, myös maan historiaan liittyvissä arkaluontoisissa asioissa. Omista maistamme saama kokemus osoittaa, että menneisyyttä koskeva hyvin kipeäkin keskustelu on aina seurausta yhteiskunnan omasta tiedostamisesta, ja harvoin, jos koskaan, tulosta ulkopuolisesta käskystä tai määräyksestä. Koko keskustelu liittyy sovinnon periaatteeseen, joka kuuluu Euroopan hankkeen tärkeimpiin innoittajiin.
Komission kanta tähän kysymykseen on aina ollut selvä. Turkin ja Armenian välisten suhteiden on parannuttava. Aluksi on solmittava diplomaattiset suhteet ja avattava maaraja, joka tällä hetkellä on suljettu. Ajatuksen siitä, että Turkki liittyisi EU:hun, on johdettava kahdenvälisten suhteiden paranemiseen ja menneisyyttäkin koskevaan sovintoon. Odotamme tietenkin, että Turkki käsittelee kysymystä osana vapaata ja avointa julkista keskustelua, jossa kaikki näkökulmat saa tuoda esiin.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tässä komission vastaus ja omat näkemykseni seurattuani tätä todella mielenkiintoista keskustelua. Aion tietenkin välittää tiedot komission jäsenelle Rehnille, joka tuntee nämä asiat minua paremmin. Voitte olla varmoja siitä, että 8. marraskuuta annettavaan kertomukseen tuomaanne panokseen ollaan tyytyväisiä.
Philip Claeys (NI ). –
   Arvoisa puhemies, mielestäni on väärin, ettei komission jäsen Rehn osallistu tähän tärkeään keskusteluun. Hänen antamaansa selitystä ei voi hyväksyä. Tämä ei ole mielestäni oikein Euroopan parlamenttiakaan kohtaan. Rehn olisi voinut vastata niihin moniin huomioihin, joita Eurlingsin mietintö on herättänyt. 
Puhemies.
   Ilmoitan, että komission jäsenellä Rehnillä on este, eikä hän voinut olla mukana tässä istunnossa. Arvoisa komission jäsen Louis Michel, annan puheenvuoron toistamiseen teille. 
Louis Michel,
   . Arvoisa puhemies, muistuttaisin jäsen Claeysiä siitä, että komission jäsen Rehn antoi jo tarkan selvityksen siitä, ettei hän millään pystynyt jäämään. Tämä oli todellakin harmillista keskustelun kannalta, mutta olen yrittänyt sijaistaa häntä selventämällä väitteitä ja vastaamalla kysymyksiin. Kerron nämä asiat tietenkin komission jäsenelle Rehnille ja olen varma siitä, että hän voi todennäköisesti tulla vastaamaan kysymyksiinne henkilökohtaisesti seuraavissa istunnoissa. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana kyselytunti. Käsittelemme komissiolle osoitettuja kysymyksiä (B6-0429/2006). 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Kaikkien jäsenvaltioiden oli määrä esittää 30. kesäkuuta 2006 mennessä vuosien 2008–2012 päästökauppajärjestelmää koskeva jakosuunnitelmansa ja komission raportoida kansallisista jakosuunnitelmista. Voiko komissio kommentoida sitä, että näin ei ole tapahtunut? Alle puolet jäsenvaltioista on esittänyt jakosuunnitelman. Kuinka komissio aikoo edetä varmistaakseen, että toinen päästökauppajärjestelmä on toiminnassa ajoissa vuonna 2008? 
Stavros Dimas,
   Arvoisa puhemies, eiliseen mennessä 13 jäsenvaltiota oli ilmoittanut virallisesti kansallisesta jakosuunnitelmastaan komissiolle. Toisin sanoen noin puolet suunnitelmista puuttuu vielä, mutta on tärkeää korostaa, että jo ilmoitetut suunnitelmat kattavat yli 60 prosenttia niistä päästöoikeuksista, jotka komissio on hyväksynyt ensimmäiselle kaupankäyntikaudelle. Suunnitelmistaan ilmoittaneet valtiot ovat Belgia, Ranska, Saksa, Kreikka, Viro, Irlanti, Latvia, Liettua, Luxemburg, Puola, Slovakia, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta. Jäljellä olevien jäsenvaltioiden on tietysti myös ilmoitettava suunnitelmastaan.
Useimpia näistä suunnitelmista – alustavassa muodossaan – käsitellään jo yleisessä kuulemismenettelyssä monessa maassa, esimerkiksi Itävallassa, Kyproksessa, Suomessa, Italiassa, Alankomaissa, Portugalissa ja Espanjassa. Useimmat näistä jäsenvaltioista ovat edistyneet jo merkittävästi kyseisissä kuulemismenettelyissä, ja niiden odotetaan ilmoittavan suunnitelmastaan komissiolle muutaman viikon kuluessa. Komissio pitää hyvin tärkeänä, että jäljellä olevat jäsenvaltiot ilmoittavat toista vaihetta koskevista suunnitelmistaan mahdollisimman pian. Jäsenvaltioille on jo lähetetty kirje, jossa kiinnitetään huomiota niiden velvollisuuksiin. Mikäli viivästymisiä tulee vielä, komissio tarkastelee mahdollisuutta käynnistää EY:n perustamissopimuksen 226 artiklan mukaisia rikkomismenettelyjä niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka ovat myöhässä aikataulusta. Komissio kuitenkin arvioi saamiensa tietojen perusteella, että viimeiset jäsenvaltiot ilmoittavat suunnitelmastaan vuoden 2006 loppuun mennessä.
Komissio on jo alkanut arvioida ilmoitettuja kansallisia jakosuunnitelmia ja aikoo tehdä niitä koskevia päätöksiä syksyllä, toisin sanoen päästökauppadirektiivissä säädetyn kolmen kuukauden määräajan kuluessa siitä, kun suunnitelmasta on ilmoitettu. Tällä tavoin komissio voi tehdä päätökset suurimmasta osasta päästöoikeuksien markkinoista jo ennen joulua ja saattaa arviointimenettelyn loppuun keväällä 2007. Tällä tavoin varmistetaan, että Euroopan unionin kaupankäyntijärjestelmän toinen kausi käynnistyy vuonna 2008 kaikissa jäsenvaltioissa sujuvasti ja oikeaan aikaan.
Komissio ei voi tietenkään tehdä päätöksiä keskeneräisten arviointien perusteella, mutta se aikoo kuitenkin käyttää kaikki poliittiset ja lainsäädännölliset keinot varmistaakseen, että kaikki suunnitelmat ovat Kioton sitoumusten ja vuoden 2005 päästöjä koskevien vahvistettujen tietojen mukaisia, jotta yrityksille voidaan taata yhtäläiset kilpailuehdot. 
Avril Doyle (PPE-DE ). –
   Kansallisten jakosuunnitelmien ajatuksena on nimenomaan varmistaa, että EU:n päästökauppajärjestelmällä saadaan aikaan mahdollisimman suurta hyötyä ilmaston kannalta. Koska useimpien jäsenvaltioiden menettelyt kansallisten jakosuunnitelmien määrittämiseksi eivät ole olleet avoimia, on syystäkin esitetty kysymyksiä ja oltu huolissaan siitä, onko ensimmäiset suunnitelmat laadittu oikeiden tietojen perusteella.
Ensimmäisenä vuonna 2005 todelliset hiilidioksidipäästöt 21 maassa olivat 44 miljoonaa alhaisemmat kuin näissä 21 maassa jaetut hiilidioksidipäästöoikeudet. Tämä ei todellakaan aiheuttanut minkäänlaisia paineita vähentää päästöjä ja saattoi päästövähennyshyvityksiä koskevat markkinat hyvin epävakaaseen tilaan. Aiotteko vaatia, että kansallisten jakosuunnitelmien toisella kierroksella käytettävät tiedot ja tiedonlähteet annetaan yleisön saataville, jotta ne voidaan tarkistaa riippumattomasti ja jotta voidaan varmistaa maksimaalinen ilmastolle aiheutuva hyöty ja reilu kilpailu sisämarkkinoilla? 
Stavros Dimas,
   . Direktiivissä määritellään toisella kaupankäyntikaudella kansallisten jakosuunnitelmien laatimisessa käytettävät perusteet. Perusteita on 12, ja kaksi niistä on erittäin tärkeitä. Ensimmäinen koskee sitä, ovatko jäsenvaltiot saavuttamassa vähennystavoitettaan ja miten päästökauppajärjestelmän osuudet muiden toimenpiteiden kanssa auttavat saavuttamaan tämän tavoitteen. Toinen peruste on päästöjä koskeva julkisesti saatavana oleva tieto. Toisella kaupankäyntikaudella on se etu, että meillä on tiedossa vuoden 2005 todelliset päästömäärät, jotka mainittiin aiemmin. Nämä kaksi perustetta ovat siis erittäin tärkeitä, kun kansalliset jakosuunnitelmat pyritään saamaan riittävän niukoiksi siten, että yrityksiä ja laitoksia voidaan kannustaa tekemään oikeita investointeja hiilidioksidipäästöjen vähentämiseksi. 
James Hugh Allister (NI ). –
   Voisiko komission jäsen kommentoida, miten oikeana ja johdonmukaisena se pitää toimintamenetelmää, jolla jäsenvaltiot pakotetaan vähentämään päästöjä radikaalisti, minkä seurauksena EU:ssa energian hinta nousee ja teollisuustuotanto vähenee, vaikka samanaikaisesti edistämme Kiinan kanssa käytävää kauppaa ja Kiinan tuotantoa siitä huolimatta, että Kiina on maailman suurin saastuttaja eikä sitä vaadita vähentämään omia päästöjään. En vastusta Kiinan kanssa käytävää kauppaa, mutta vastustan sitä, ettei Kiinaa pakoteta vähentämään päästöjään.
Taidammekin itse asiassa käydä kauppaa työpaikoilla ja päästöillä…
Stavros Dimas,
   . Vuoden 2012 jälkeistä aikaa koskevissa suunnitelmissamme pidämme erittäin tärkeänä, että kaikki suuret hiilidioksidipäästöjen ja muiden kasvihuonekaasupäästöjen aiheuttajat saadaan mukaan.
Olette varsin oikeassa siinä, että Kiina on yksi suurista päästöjen aiheuttajista, mutta unohdatte, että suurin päästöjen aiheuttaja on Yhdysvallat, jonka osuus koko maailman kasvihuonekaasupäästöistä on 25 prosenttia. Kiina on toiseksi suurin EU:n kanssa, ja sen päästöjen osuus on noin 14 prosenttia. Jotta jokainen maa saataisiin kuitenkin osallistumaan tasapuolisesti ilmastonmuutoksen torjumiseen, meidän on huomioitava se, mitä Yhdistyneiden Kansakuntien ilmastonmuutoskonferenssissa todettiin, eli että jokaisella maalla on oltava tässä asiassa yhteinen mutta eriytetty vastuu. Tämä tarkoittaa, että Kiinan, Intian ja muiden nopeasti kehittyvien maiden, jotka ovat vaikuttaneet kasvihuoneilmiön syntymiseen lyhyemmän aikaa ja joiden tulot henkilöä kohti ovat vain murto-osa siitä, mitä ne ovat kehittyneissä maissa, on osallistuttava hankkeeseen eri tavoin valmiuksiensa ja mahdollisuuksiensa mukaan ilman, että niiden talouskehitys hidastuu tai että syntyy epäreilu kilpailutilanne muihin maihin nähden. 
Esko Seppänen (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, päästöoikeuksien kaupan seurauksena sähkön hinta Euroopassa on yleisesti noussut, ja myös sellaisen sähkön hinta on noussut, jota ei ole tuotettu päästöoikeuksin, eli atomisähkön ja vesivoimasähkön hinta on noussut tuoden ylimääräisiä voittoja näille tuottajille.
Pohjoismaissa on yhteiset sähkömarkkinat, ja päästöoikeuksien hinta on siirtynyt sähköpörssissä suoraan sähkön hintaan. Se on siirtynyt myös atomisähkön ja vesivoimasähkön hintaan ja tuottanut ylimääräisiä voittoja atomisähkön ja vesivoimasähkön tuottajille. Kun jakoa uudistetaan, aikooko komissio puuttua näihin ylimääräisiin voittoihin, joita päästökauppa tuo tuottajille? 
Stavros Dimas,
   . Olette oikeassa. Monet sähköyhtiöt saavat ylimääräisiä tuloja, koska ne ovat sisällyttäneet maksuttomien oikeuksien kustannukset sähkönhintaan. Tästä syystä kaikkialla Euroopan unionissa saadaan ylimääräisiä tuloja.
Tätä voidaan torjua kahdella tavalla. Yksi on se, että osa oikeuksista huutokaupataan sen sijaan että niitä myönnetään maksutta. Tämä on mahdollista toisella kaupankäyntikaudella. Maat voivat huutokaupata 10 prosenttia oikeuksistaan, ja voitot voidaan käyttää esimerkiksi innovointiin, työveron keventämiseen tai muihin tarkoituksiin. Toinen tapa on vapauttaa Euroopan unionin kaasu- ja sähkömarkkinat. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Euroopan unioni valmistautuu Schengen-alueen laajentumiseen. Joidenkin tietolähteiden mukaan ei kuitenkaan ole mahdollista luopua sisärajojen valvonnasta vuonna 2007 johtuen teknisistä ongelmista, jotka liittyvät ulkorajojen suojelemiseksi tarkoitettuun keskustietokantaan.
Voiko komissio kertoa, kuinka Schengen-alueen laajentumisen valmistelu etenee? Koska laajentuminen voi käytännössä toteutua? Millä tavoin ehdokasmaat ovat valmistautuneet Schengen-alueen vaatimusten täytäntöönpanoon? 
Franco Frattini,
   . Ensinnäkin SIS II -tietojärjestelmä on äärimmäisen tärkeä, koska se on yksi, ellei ainoa, edellytys Schengen-alueen laajentumiselle. Schengen-alue on todellinen eurooppalainen ihmisten vapaan liikkuvuuden alue.
Toiseksi haluan todeta, että Schengen-alueen laajentuminen on erittäin tärkeä poliittinen tavoite Euroopan unionille, ja se myös pysyy sellaisena. Voin vahvistaa, että komissio on täysin sitoutunut ja olen itsekin sitoutunut saavuttamaan tämän tavoitteen mahdollisimman pian.
Tämän hyvin monimutkaisen järjestelmän teknisen toteutuksen ensimmäisessä vaiheessa on ilmennyt joitakin teknisiä ongelmia. Kuten tiedätte, tarkoituksena on liittää Strasbourgissa sijaitseva järjestelmän keskusosa kaikkien jäsenvaltioiden omiin järjestelmiin. Ongelmia ja viivästyksiä aiheuttavat tietyt oikeudenkäynnit. Strasbourgin tilojen valmistelussa oli teknisiä ongelmia, mutta nyt ne on ratkaistu kokonaan tiiviissä yhteistyössä Ranskan viranomaisten kanssa. Suurin osa jäsenvaltioista on vaatinut vähintään kolme kuukautta lisäaikaa voidakseen testata keskusosan ja kansallisten järjestelmien välisiä yhteyksiä.
Neljänneksi totean, ettei oikeusperustasta ole vielä päästy yksimielisyyteen. Teemme kovasti töitä. Muutama päivä sitten käytiin hyvin hedelmällinen kolmikantaneuvottelu, jossa pyrittiin varmistamaan yhteisymmärrys esittelijän, neuvoston puheenjohtajan ja minun välillä.
Kansallisten hankkeiden täytäntöönpano on lykkääntynyt yhtä lukuun ottamatta kaikissa jäsenvaltioissa, jotka ovat halunneet liittyä Schengen-alueeseen. Kaikki asiantuntijat kaikissa, myös uusissa, jäsenvaltioissa ovat olleet ja ovat edelleen täysin tietoisia nykytilanteesta. Tästä syystä jäsenvaltioiden asiantuntijat ovat ehdottaneet, että SIS II -järjestelmän täytäntöönpanoaikataulua olisi muutettava.
Ensi viikolla sisäministerineuvosto hyväksyy mahdollisesti uuden aikataulun SIS II:ta varten. Se hyväksyy ehdotuksen uudeksi aikatauluksi, joka on selkeä, käytännöllinen ja realistinen. Se aikoo myös perustaa jäsenvaltioiden asiantuntijoista koostuvan työryhmän, joka valvoo jatkuvasti järjestelmän täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa.
Tämän jälkeen voidaan todella keskustella realistisesta aikataulusta. Toisaalta järjestelmässä on kysymys poliittisesta sitoutumisesta, mutta toisaalta se on myös teknisesti äärimäisen monimutkainen. Viivästymiset eivät ole johtuneet poliittisista vaan teknisistä ongelmista, ja jäsenvaltiot ovat saaneet kuulla näistä ongelmista teknisessä komiteassa työskenteleviltä asiantuntijoiltaan. 
Danutė Budreikaitė (ALDE ). –
   Arvoisa komission jäsen, kiitos vastauksestanne. Kun sisä- ja oikeusministerit keskustelivat Schengen-alueesta viime viikolla Tampereella, jotkut totesivat, että tämä on edelleen poliittinen kysymys ja etteivät kaikki maat liity uuteen järjestelmään samanaikaisesti vaan pikemminkin sitä mukaa kun ne ovat siihen valmiit. Ensin järjestelmään liittyvät vanhat jäsenvaltiot ja sen jälkeen uudet. Pyytäisin teitä vahvistamaan tai mieluummin kiistämään tämän, sillä kielteinen vastaus olisi minulle paljon miellyttävämpi. Odotamme saavamme pikaisesti vastauksen, joka koskee laajentumisen realistista asialistaa ja realistista aikataulua. 
Franco Frattini,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, vastaan ehdottomasti kyllä: SIS II -hankkeen täytäntöönpano on yksi Schengen-alueen yhdistymisen ja laajentumisen edellytyksistä.
Mielestäni siinä aikataulussa, joka ministerineuvoston on määrä hyväksyä ensi viikolla, annetaan hyvin tarkat päivämäärät uusien jäsenvaltioiden liittymiselle Schengen-alueeseen.
Kuten aiemmin mainittiin, toisena vaatimuksena on, että jokaisen uuden jäsenvaltion on pystyttävä mukauttamaan kansallista turvallisuutta ja rajavalvontaa koskevia toimenpiteitään Schengen-sopimuksen määräysten mukaisesti. Mikäli nämä ehdot täytetään, ministerineuvoston antama päivämäärä on varmasti se päivä, jolloin maat liittyvät Schengen-alueeseen. 
Hubert Pirker (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi kiittää vilpittömästi komission jäsentä hänen sitoutumisestaan Schengen-alueen toteuttamiseen.
Minulla on kaksi kysymystä. On puhuttu siitä, että "Schengen plus" ilmeisesti toteutetaan siirtymäaikana ennen Schengen 2:ta. Onko "Schengen plus" välttämätön edellytys Schengen 2:n täytäntöönpanolle? Ajattelen Sloveniaa, joka on ilmeisesti jo pannut Schengen 2:n täytäntöön.
Toinen kysymykseni on tämä: mitä muita tiedostojen yhdistämistoimia on suunniteltu Schengen 2:ta varten? 
Franco Frattini,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, yksi valtuuskunnista toi esiin mahdollisuuden tilapäiseen Schengen 1+ -ratkaisuun. Tätä ratkaisua kannattaa mielestäni harkita vakavasti, sikäli kuin se tarjoaa meille sitä lisäarvoa, jota Schengen 2 varmasti tarjoaa.
Muistuttaisin teitä, hyvät parlamentin jäsenet, että yli vuosi sitten komissio esitti itse tämän ajatuksen. Toisin sanoen miksemme voisi toteuttaa tilapäistä ratkaisua Schengen 1:n ja Schengen 2:n välissä? Tätä ratkaisua kutsuttaisiin itse asiassa nimellä Schengen 1+.
Tuolloin jäsenvaltioiden laaja enemmistö hylkäsi tilapäistä ratkaisua koskevan ajatuksen sillä perusteella, ettei se olisi riittävän turvallinen niin kuin Schengen 2 on. Kuten tiedätte, nyt Portugalin valtuuskunta esitti ajatuksen uudelleen. Arvioimme ehdotusta uudelleen, mutta kaikki on kiinni siitä, millaista lisäarvoa se tarjoaa.
Seuraava kysymys on: "Mitä on tämä lisäarvo?" Schengen 2 tarjoaa välittömän, tosiaikaisen yhteyden Strasbourgissa sijaitsevan keskusosan, Salzburgissa sijaitsevan hallintajärjestelmän ja kansallisten järjestelmien välillä. Nämä yhteydet tarjoavat mahdollisuuden suoraan tiedonvaihtoon paljon nopeammin ja paljon tehokkaammalla henkilötietojen suojauksella kuin tällä hetkellä.
Tämä on se tekijä, jonka perusteella pidän Schengen 2:ta edistyneimpänä ehdotuksena, joka toistaiseksi on esitetty. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ). –
   Arvoisa komission jäsen, haluaisin kysyä teiltä turvallisuudesta. Olen varma, että komissiota kiinnostaa kovasti Schengen-alueen rajojen turvallisuus ja luotettavuus. Kuten tiedätte, uudet jäsenvaltiot ovat kuitenkin investoineet miljoonia euroja tietojärjestelmän luomiseen, ja koska niiden liittyminen Schengen-järjestelmään on viivästynyt, ne pelkäävät, että järjestelmät vanhentuvat eivätkä vastaa uusia vaatimuksia. 
Franco Frattini,
   . Tämä on erittäin tärkeä kysymys. Monet kollegat ja ministerit esittivät Tampereella täsmälleen saman kysymyksen. Toistan nyt heille antamani vastauksen: olen tietoinen viivästyksen vaikutuksista ja sen mahdollisesti aiheuttamista lisäkustannuksista. Tästä syystä olen luvannut kaikille ministereille, että pohdin erittäin huolellisesti, onko mahdollista ottaa ainakin osittain huomioon ne lisäkustannukset, joita aiheutuu SIS II:n konkreettisen käyttöönoton viivästymisestä. Voin esimerkiksi harkita tietojärjestelmiin liittyvien ongelmien huomioon ottamista. Olen jo jatkanut varojen käyttömahdollisuutta vuoden 2007 loppuun. Miksei sitä voitaisi jatkaa vielä tästäkin tai miksei voitaisi hakea lisärahoitusta näitä lisäkustannuksia varten? En voi esimerkiksi rahoittaa poliisivoimissa työskentelevien palkkoja, mutta harkitsen kyllä vakavasti turvallisuusinfrastruktuurin rahoittamista. 
Puhemies.
   Haluan huomauttaa, että Schengen-alueen laajentumista käsitellään lokakuun täysistunnossa. Meillä on siis mahdollisuus palata asiaan komission jäsenen Frattinin läsnä ollessa.
Aikooko komissio harkita muutoksen hakemista Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen 18. heinäkuuta 2006 antamaan tuomioon C-119/04 sillä perusteella, että tuomioistuimella ei ollut käytettävissään tärkeää tietoa, joka koskee vieraiden kielten assistenttien tämän hetkistä tilannetta Italiassa? 
Vladimír Špidla,
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa C-119/04 18. kesäkuuta 2006 antamassaan tuomiossa, että Italian tasavalta ei ollut tunnustanut perustellussa lausunnossa annettuun määräaikaan mennessä entisille vieraan kielen lehtoreille, joista on tullut kieltenopettajia ja kielten alan asiantuntijoita, näiden saavuttamia oikeuksia, vaikka nämä oikeudet taataan kaikille kotimaisille työntekijöille. Tuomioistuin totesi myös, ettei Italian tasavalta ollut toteuttanut kaikkia niitä toimenpiteitä, joita edellytetään yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-212/99 komissio vastaan Italia 26. kesäkuuta 2001 antamassa tuomiossa, eikä täyttänyt EY:n perustamissopimuksen 228 artiklan mukaisia velvoitteitaan. Tuomioistuin kuitenkin totesi, ettei komission vaatimille sakoille ollut perusteita. Tutkittuaan kyseisiä tapahtumia tuomioistuin katsoi, ettei sillä ollut käytettävissään riittävästi tietoja, joiden perusteella se olisi voinut todeta, etteivät Italian viranomaiset olleet täyttäneet velvollisuuksiaan. Komissio kiinnittää arvoisan jäsenen huomiota siihen, että tuomioistuimen mukaan lain 2/2004 nojalla – jossa ei suljeta pois entisten kielten lehtoreiden työsopimusten uusimista parantuneissa olosuhteissa – jokainen kyseisistä yliopistoista voi uusia jälkikäteen näiden opettajien työsopimukset. Tuomioistuin totesi kuitenkin, että olisi vielä ratkaistava, onko säännöksen laillisen hyväksymisen jälkeen hyväksyttyjä toimenpiteitä todellisuudessa sovellettu. Komission yksiköt tutkivat parhaillaan tuomion sisältöä ja vaikutuksia sekä sitä, miten tästä on parasta edetä. Yksi tärkeimmistä ratkaisua odottavista kysymyksistä on se, onko saavutetut oikeudet tunnustettu ja uudistettu täysimääräisesti, mukaan lukien palkkojen maksaminen takautuvasti niiden osalta, jotka ovat siihen oikeutettuja, kuten Italian viranomaiset ovat ilmoittaneet. 
Proinsias De Rossa (PSE ). –
   Eikö komission jäsen pidä järkyttävänä sitä, ettei Euroopan yhteisöjen tuomioistuin määrännyt Italian viranomaisille sakkoja, kun otetaan huomioon, että asia tuotiin komission tietoon ensimmäisen kerran lähes 20 vuotta sitten ja että joka kerta, kun tuomioistuin on tehnyt tässä asiassa päätöksen, se on todennut Italian syyllistyneen rikkomiseen – ja ettei La Sapienzan yliopisto käsittääkseni vieläkään täytä annettuja kriteerejä?
Arvoisa komission jäsen, eikö teidänkin mielestä ole harvinaista, että tuomioistuin voi todeta saaneensa komissiolta liian vähän tietoja voidakseen määrätä sakkoja?
Lupaako komission jäsen varmistaa vielä tässä vaiheessa, että tuomioistuimen päätöstä tarkastellaan uudelleen ja että Italian viranomaiset velvoitetaan...
Vladimír Špidla,
   Jäsen De Rossa, tapausta käsitellessään komissio piti kiinni siitä näkemyksestä, joka esitettiin tuomioistuimelle ja josta tuomioistuin antoi tuomion. Tästä näkökulmasta olemme sekä muodollisesti että käytännössä osallisena kyseisessä oikeudenkäynnissä. Niinpä komissio vastaa asian ratkaisemisesta ja sen selvittämisestä, onko tuomio pantu täysimääräisesti täytäntöön, onko sen seurauksena palkkoja maksettu takautuvasti ja onko työsopimuksia uusittu. Tämä meidän on tehtävä ja siihen me pyrimme. Jää nähtäväksi, millaisia ehdotetut toimet ovat. Minun nähdäkseni tärkeintä on, että EU:n ja Euroopan yhteisön lainsäädäntökehystä noudatetaan, ja näin komissio toimii aina. Se teki kantansa asiaan hyvin selväksi neuvottelujen aikana. 
Glyn Ford (PSE ). –
   Suhtaudun myönteisesti siihen, että valvotte päätöksen asianmukaista soveltamista. Siitä taitaa olla nyt 21 vuotta, kun entinen kollegani Hugh McMahon sekä De Rossa ottivat asian esiin. Ajattelin, että voisimme juhlia kysymyksen 21-vuotissyntymäpäivää, sillä se tulee nyt täysi-ikäiseksi, ja käsittely näyttää etenevän tavattoman hitaasti. 
Vladimír Špidla,
   Jäsen Ford, koko tämän sekavan menettelyn ajan komissio on jatkuvasti ollut sitä mieltä, että velvollisuus saavuttaa tuloksia perustuu vuoden 2001 tuomioon, jossa Italia tosiasiallisesti määrätään maksamaan entisille lehtoreille kuuluvat palkat ja sosiaaliturvamaksut. Lain 2/2004 mukaisessa sääntelyssä käytetyt kriteerit opettajien työsopimusten uusimiseksi asetettiin myös kyseenalaiseksi. Tuolloin tuomioistuin tietenkin päätti tai totesi, ettei sillä ollut riittäviä perusteita osoittaa, ettei tuomiota olisi vielä pantu täysimääräisesti täytäntöön. Se otti huomioon italialaisten yliopistojen ilmoituksen, että ainakin osa palkoista oli maksettu. Tuomioistuin ei puuttunut siihen, että tämän tiedon antoivat yliopistot eivätkä lehtorit.
Hyvät parlamentin jäsenet, tässä tapauksessa tuomioistuimen antama tuomio on lopullinen, ja komission on nyt tutkittava asiaankuuluvia tietoja ja päätettävä, mihin se seuraavaksi ryhtyy. Jää nähtäväksi, otetaanko seuraavaksi asia uudelleen käsiteltäväksi vai ryhdytäänkö muihin toimenpiteisiin. Voin vain vakuuttaa, että mielestäni asian käsittelyyn on käytetty poikkeuksellisen paljon aikaa. Mielestäni yksi oikeusvarmuuden kulmakivistä, yksi sen elintärkeistä rakenneosista on se, että tyydyttävä päätös saadaan aikaan kohtuullisen aja kuluessa. Tämä ei tarkoita, että se tapahtuu välittömästi, sillä jotkin tapaukset ovat monimutkaisia, vaan sellaisen ajan kuluessa, jota voidaan pitää asianmukaisena. 

Puhemies.
   Seuraavana on 
Vuoden 2007 talousarvioesityksessään neuvosto esittää merkittäviä hallintomenosäästöjä, jotka saataisiin lakkauttamalla komission virkoja. Kuinka komission virkamiesten lukumäärä ja erillisvirastojen henkilöstön määrä kehittyisi lähivuosina näiden mahdollisten leikkausten jälkeen? 
Dalia Grybauskaitė,
   Esittämänne kysymys on erittäin tärkeä komissiolle ja kaikille unionin toimielimille. Neuvostolta saamamme ehdotus koostuu kahdesta osasta: toinen niistä liittyy suoraan vuoden 2007 talousarvioon ja toinen liittyy suoraan seitsenvuotiskauteen 2007–2013. Haluaisin tarkastella kysymyksessänne mainittuja seurauksia laajemmin kummankin neuvoston ehdotukseen sisältyvän osan kannalta.
Ensinnäkin vuoden 2007 talousarvion osalta neuvosto on vähentänyt määrärahoja 56 miljoonaa euroa. Se tarkoittaa, että komissio ei voisi edes säilyttää nykyistä henkilöstömääräänsä, vaikka neuvosto on hyväksynyt 801 uutta virkaa uusille jäsenille laajentumista varten. Neuvosto ei kuitenkaan myöntänyt määrärahoja näiden virkojen palkanmaksua varten. Tämä tarkoittaa sitä, että työntekijää ei voida rekrytoida mistään uudesta eikä vanhasta jäsenvaltiosta. Komissiolla ei näin ollen ole myöskään mahdollisuutta korvata vuoden 2007 aikana eläkkeelle jääviä työntekijöitään. Tämä tarkoittaa, että todellinen työvoima vähenee noin 420 henkilöllä. Tämän vuotta 2007 koskevan ehdotuksen perusteella ei rekrytoida yhtään työntekijää.
Kysymys koski myös virastoja. Neuvosto ehdotti myös, että vuonna 2007 virastojen määrärahoja leikataan noin 29 miljoonaa euroa.
Ehdotuksen toisessa osassa virkoja vähennetään seitsenvuotiskaudella. Neuvoston ehdotus muodostuu kahdesta osasta. Ensinnäkin joka toinen vapautuva virka poistetaan kunkin toimielimen henkilöstösuunnitelmasta. Olen kuullut huhuja, että tätä on ehdotettu kaikille kolmelle toimielimelle – parlamentille, neuvostolle ja komissiolle. Toiseksi komission olisi poistettava 500 lisävirkaa. Neuvosto on perustellut tätä ohjelmien keskittämisellä ja uusilla hallintotavoilla. Komissio voisi tämän seurauksena menettää seitsenvuotiskaudella 2000 virkaa. Muille toimielimille, neuvostolle ja parlamentille, tämä merkitsisi noin 200 viran menettämistä.
Euroopan parlamentin budjettivaliokunnan pyynnöstä allekirjoitin syyskuun alussa työasiakirjan, jossa selvitettiin yksityiskohtaisesti kaikki ehdotuksen tekniset ja taloudelliset tiedot. Halutessanne voimme antaa teille tämän tietopaketin tänään, jotta voitte tutustua asiaan tarkemmin.
Tämän seurauksena jo pelkästään komissio menettää lähes 2000 virkaa, eli lähes neljän pääosaston verran. Tämä on myös noin puolet siitä virkojen määrästä, jotka on myönnetty viime vuosina laajentumista silmällä pitäen. Ehdotuksessa ei oteta lainkaan huomioon sitä tosiseikkaa, että komissio aloitti hallintonsa uudistamisen jo vuonna 2002, eikä sitä, että uudistus on koko ajan käynnissä. Siinä ei myöskään oteta huomioon, etteivät Euroopan unionin toimielimet ole kansallisia hallituksia eivätkä parlamentin ja neuvoston tehtävät ole samanlaisia. Esimerkiksi Euroopan komissio on julkisena siviilihallintona halvin hallintopalvelu maailmassa. Talousarviossamme kaikkien kolmen toimielimen osuus – neuvoston, parlamentin ja komission osuus – on vain 5 prosenttia hallintomenoista, kun taas useimmissa jäsenvaltioissa vastaavien toimielinten osuus on nelin- tai viisinkertainen.
Emme voi olla samaa mieltä, koska ehdotuksessa ei oteta huomioon maantieteellistä tasapainoa. Meidän on pitäydyttävä neuvoston vaatimuksissa. Ehdotuksessa ei oteta huomioon kielellistä monimuotoisuutta, joka meidän on myös säilytettävä. Mitään näistä seikoista ei oteta ehdotuksessa huomioon.
Lisäksi pidimme tätä yrityksenä käynnistää uudelleen keskustelu toimielinten välisestä sopimuksesta, jonka allekirjoitimme vasta neljä kuukautta sitten. 
Esko Seppänen (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kiitän perusteellisesta vastauksesta. Totean, että komissio on toimittanut budjettivaliokunnan jäsenille tästä asiasta myös kirjallista materiaalia, josta asia selviää, kysymyksen jättämisen jälkeen.
Lisäkysymyksenä haluaisin vielä kysyä, voiko komissio vapaasti disponoida olemassa olevia virkoja eri päähallintojen kesken omalla päätöksellään ilman, että on tehtävä erillinen budjettipäätös budjettiviranomaisten kesken neuvostossa tai parlamentissa. Voiko komissio siirtää vapaasti virkoja pääosastosta toiseen? 
Dalia Grybauskaitė,
   Teemme uudelleenjärjestelyjä joka vuosi; joka vuosi siirrämme noin 400 henkilöä toiseen virkaan komission sisällä. Näissä tapauksissa on kuitenkin kyse viroista, joiden palkkojen maksuun ei ole varauduttu. Tämä on osa niin kutsuttua tuottavuuden lisäämistä koskevaa ohjelmaamme, joka otettiin käyttöön vuona 2002 osana uudistusta. Mikäli ensisijaiset tavoitteet muuttuvat, siirrämme henkilöstöä uusiin virkoihin komission sisällä: tämä on tavanomainen vuotuinen käytäntömme. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – Arvoisa komission jäsen, mihin toimiin aiotaan ryhtyä, jotta EU:n uudet jäsenvaltiot otetaan asianmukaisesti huomioon komission virkoja jaettaessa, kun tämä pyritään tekemään hallintomenoja lisäämättä? 
Dalia Grybauskaitė,
   Niin, vuonna 2003 parlamentti ja neuvosto päättivät myöntää 3 400 uutta virkaa laajentumista varten nelivuotiskaudeksi 2004–2008. Joka vuosi olemme saaneet näitä virkoja sekä varat palkkojen maksuun. Tänä vuonna neuvosto tarjosi meille jälleen 801 virkaa ilman lisävaroja palkkojen maksuun. Emme ole taikureita emmekä voi taikoa 800 virkamiehelle palkkaa tyhjästä. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, toivon, että tämä kysymys komission hallinnosta suo minulle tilaisuuden esittää jatkokysymyksen aiheesta, josta minuun on otettu yhteyttä toistamiseen viime vuosien aikana.
Komission hallintokäytännöissä on jatkuvasti se ikävä piirre, että tieteellisille hankkeille tulevat maksatukset ovat pahasti myöhässä. Etenkin näin on, jos tutkija tai tiedemies tulee komission kutsusta Brysseliin esimerkiksi arvioimaan tutkimus- ja tiedehankkeita. Tutkija maksaa matkansa ja hotellikulunsa, antaa työpanoksensa ja saattaa joutua odottamaan useita kuukausia ennen kuin komissio korvaa nämä kustannukset ja tehdyn työn. Tänään olen saanut tiedon, että tämä on kestänyt viisi kuukautta.
Dalia Grybauskaitė,
   Tämä liittyy pääosin varainhoitoasetukseen ja rahoitusmääräyksiin. Komissio on laatinut yksinkertaistamismenettelyt, jotka hyväksyttiin toukokuussa. Uusi lainsäädäntöpaketti on sekä neuvoston käsiteltävänä että budjettivaliokunnassa kysymyksestä vastaavan esittelijän Gräßlen käsiteltävänä. Hän voi vahvistaa, että otimme huomioon noin 80 prosenttia parlamentin ehdotuksista. Paketti on oikein hyvä, mutta nyt paljon on kiinni siitä, hyväksyykö puheenjohtajavaltio Suomi sen, sekä neuvoston ja parlamentin välisistä neuvotteluista, sillä päätöksen asiassa tekee neuvosto. Toivon siis todella, että menettelyjä yksinkertaistetaan paljon enemmän vuodesta 2007 alkaen, erityisesti tällaisten hankkeiden korvausmenettelyjä. Mutta se on sitten toinen asia. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Miksi komissio haluaa tehdä rahoitusta koskevat oikaisut vielä ennen kuin Euroopan tilintarkastustuomioistuin antaa 23. lokakuuta 2006 kertomuksen kirjanpitouudistuksen toteuttamisesta
Kuinka monta tiliä, joita vuoden 2006 yleisen talousarvion alustavan viidennen lisätalousarvioesityksen 1.3.1. kohta koskee, on mainittu myös komission tähän asti tuntemattomia liiketilejä koskevassa luettelossa, jonka komissio esitti 2. kesäkuuta 2006 S-46 (kysymyksiä E-4819/05 ja H-0212/06 täydentävän) kirjallisen kysymyksen johdosta? Kuinka paljon rahaa yhteensä näillä 377 tuntemattomalla tilillä on? Kuinka monia tilejä ja minkälaisia summia kattavat lisätalousarvioesityksessä n:o 5 mainitut kohdat "konkurssiin ajautuneet pankit", "kassaerot" ja "aikaisemmat rasitteet". Miten kassaerot ovat syntyneet ja olivatko ne seurausta talousarvion ulkopuolisten tilien avaamisesta? Mitä "aikaisemmat rasitteet" ovat ja miten ne ovat syntyneet? 
Dalia Grybauskaitė,
   Tähän kysymykseen sisältyy seitsemän lisäkysymystä, ja haluaisin vastata niihin mahdollisimman tarkasti ja teknisesti, sillä kysymykset olivat hyvin täsmällisiä ja tarkkoja kirjanpidon näkökulmasta.
Kysymyksenne liittyy etupäässä henkilöstöä koskevaan talousarvioomme, johon pyydämme luomaan sellaisen budjettikohdan, jonka avulla komissio voisi hyvin perustelluissa tapauksissa poistaa väliaikaistileiltä tiettyjä menoja sekä poistaa tappioita, joita syntyy väistämättä hallintoviranomaisten varoissa 145 maassa, joiden pankkiala on toisinaan epävakaa ja joissa on myös muita poliittisia häiriöitä.
Tämän budjettikohdan luominen kuvastaa komission tarkkaa ja avointa hallintomenettelyä, jolla se haluaa selvittää kaikki asiakirjat, jotka liittyvät enimmäkseen aikaan ennen vuotta 2000. Tämä johtuu pääasiassa siitä, että olemme nyt ottamassa käyttöön uuden suoriteperusteisen kirjanpitojärjestelmän, jonka avulla voimme ja jonka avulla meidän on pakko hoitaa kirjanpitoamme avoimemmin ja tarkemmin.
Ehdotus uudeksi budjettikohdaksi esitettiin viidennessä lisätalousarviossa budjettikohdan 40 osalta, ja siinä luetellaan seuraavat viisi toimenpidettä, joita aiomme tarkastella. Ensimmäisenä toimenpiteenä ovat oikaisut, joilla katetaan edellisvuonna konkurssiin ajautuneiden Euroopan unionin ulkopuolella sijaitsevien pankkien tileille talletettuja summia. Toinen toimenpide liittyy ennakkomaksujärjestelmän tileissä oleviin kassaeroihin. Kolmantena toimenpiteenä on selvittää tietyt pitkäaikaiset toiminnot, joita pääasiassa ulkomailla sijaitsevat lähetystöt ja edustustot ovat toteuttaneet ennakkomaksujärjestelyjen yhteydessä. Neljäs toimenpide liittyy pääoman takaisinmaksuun ja/tai viivästyskorkojen maksuun ja sen selvittämiseen, onko nämä kuitattu, sekä ei-palautettavan arvonlisäveron määrän selvittämiseen.
Komissio sisällyttää tämän budjettikohdan alustavaan talousarvioesitykseensä joka vuosi, sillä nykyisin yleisenä käytäntönä on kirjata lunastamatta jääneet menot poistoihin eikä jättää niitä väliaikaistileille määrättömäksi ajaksi, kuten aiemmin oli tapana tehdä. Määritelmän mukaan väliaikaistili ei ole vain pankkitili vaan sitä käytetään myös kirjanpitoaineistona, johon merkitään komission EU:n talousarvion ulkopuolisia tilejä koskevat vuotuiset tilinpäätökset, sillä ne koskevat sellaisia toimenpiteitä, joiden aseman vakiinnuttamista kirjanpidossa odotetaan mutta joiden ei voida katsoa kuuluvan mihinkään tiettyyn EU:n budjettikohtaan monista edellä luetelluista syistä. Näin ollen tämä ei liity mitenkään niihin tileihin, jotka mainitsen 2. heinäkuuta tänä vuonna antamassani vastauksessani ja jotka joku muu virkamies kuin tilinpitäjä oli avannut ja joita tämä hoiti Euroopan unionin alueella tai sen ulkopuolella.
Tämä ehdotus ei liity millään tavoin tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomukseen varainhoitovuodelta 2005, paitsi siltä osin, että tilintarkastustuomioistuin painostaa komissiota jatkuvasti selvittämään nämä väliaikaistilit. Ehdotus esitettiin hyvissä ajoin, jotta väliaikaistilit pystyttiin selvittämään ennen kuluvan varainhoitovuoden päättymistä. Teimme sen lisätalousarvion avulla.
Voin esittää nyt muutamia esimerkkejä kysymyksessänne mainittuja tilejä koskevista tärkeimmistä toiminnoista ja rahasummista. Ensinnäkin konkurssien seurauksena varoja on menetetty 1,3 miljoonaa euroa, josta suurin osa, miljoona euroa, on menetetty Kazakstanissa vuonna 1996. Aikaisempien rasitteiden seurauksena varoja on pian menetetty 3,5 miljoonaa euroa EU:n ulkopuolisilta ennakkomaksujärjestelmän tileiltä ja vain 100 000 euroa edustustojen hallussa olevilta ennakkomaksujärjestelmän tileiltä. Tähän ovat vaikuttaneet monenlaiset olot, joissa pitkällisistä etsinnöistä huolimatta ei ole voitu jäljittää niitä asiakirjoja, joiden avulla voitaisiin osoittaa, että menot ovat olleet säännönmukaisia. Kaikki nämä summat liittyvät vuotta 2000 edeltäneeseen aikaan.
Lopuksi haluan todeta, että tämän budjettikohdan luominen ei ole vain osa meneillään olevaa komission kirjanpitouudistusta, vaan se myös kuvastaa komission tarkkaa ja avointa hallintomenettelyä vanhojen asiakirjojen selvittämisessä, josta tulee yleinen käytäntö vuodesta 2006 alkaen ja jonka aiomme tehdä joka vuosi.
Haluan vahvistaa, että perusteellisesta selvityksestä huolimatta toistaiseksi ei ole löytynyt komissiolle tuntemattomia pankkitilejä. 
Ingeborg Gräßle (PPE-DE ).
   – Kiitän komission jäsentä hänen vastauksestaan. Tulkkaus katkeili välillä, kun tulkki ei ymmärtänyt, mitä komission jäsen sanoi. Yritin ymmärtää komission jäsentä ja huomasin, ettei hän vastannut yhteen kysymyksistäni, nimittäin siihen, joka koskee niitä 377:ää talousarvion ulkopuolista tiliä, jotka luettelin 2. heinäkuuta esittämässäni kysymyksessä. Tämä on jo toinen kerta, kun tähän kysymykseen ei anneta kokonaissumman kertovaa vastausta. Haluaisin lisätä, että yksi näistä tileistä on Economat-tavaratalon tili, jolla on 7 miljoonaa euroa. Kysyisin komission jäseneltä, mihin nämä 7 miljoonaa euroa on käytetty. 
Dalia Grybauskaitė,
   Tällä hetkellä en voi esittää teille kyseisiä lukuja, koska niitä ei pyydetty selkeästi kirjeessä eikä suullisessa kysymyksessä. Ymmärsimme, että pääkysymys koski ehdotusta lisätalousarvioksi, ja siihen yritimme vastata. Jos haluatte selvityksen tarkoista luvuista, annamme sen kirjallisesti. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
EU:ssa poistetaan sisärajoja ja unionin sisäisiä esteitä niin, että muutaman vuoden kuluttua niitä ei enää ole olemassa lainkaan. Uusien ja vanhojen jäsenvaltioiden yhdentymisen edistyessä myös aivovuoto ja koulutetun työvoiman maastamuutto kasvaa yhä kiivaampaa tahtia. Uudet jäsenvaltiot menettävät dynaamisinta työvoimaansa, kun suuri osa synnyinmaassaan hyvän koulutuksen ja pätevyyden saaneista kansalaisista lähtee vanhoihin, selvästi vauraampiin jäsenvaltioihin. Vaikuttaa siltä, että samalla kun EU antaa yhdellä kädellä näkyvästi tukea uusille jäsenvaltioille erilaisten rahastojen kautta, se vie niiltä huomaamatta toisella kädellä resursseja houkuttelemalla nuoria asiantuntijoita.
Tilannetta voitaisiin mielestäni korjata erityisellä EU-rahastolla (vrt. globalisaatiorahasto), jonka avulla pyrittäisiin rajoittamaan aivovuodon ja koulutetun työvoiman muuton seurauksia. Eri maiden rahoitusosuudet suhteutettaisiin niiden vastaanottamien koulutettujen asiantuntijoiden määrään. Kootut varat voitaisiin käyttää koulutusjärjestelmän vahvistamiseen ja työtilaisuuksien luomiseen työvoimaa menettävissä maissa.
Mitä mieltä komissio on tästä tai muista vastaavista ehdotuksista? Onko se yhtä mieltä siitä, että pohjimmiltaan myönteinen asia, yhteisten työmarkkinoiden luominen, aiheuttaa samalla aivovuodon ja koulutetun työvoiman menettämisen muodossa ongelmia, jotka EU:n ja kaikkien 25 jäsenvaltion olisi ratkaistava yhdessä? 
Ján Figeľ,
   Parlamentin jäsenen kysymys koskee aivo- tai taitovientiä niistä jäsenvaltioista, jotka liittyivät Euroopan unioniin 1. toukokuuta 2004. Hän ehdottaa, että komission olisi luotava uusi rahasto aivoviennin vaikutusten rajoittamiseksi.
Henkilöiden vapaa liikkuvuus on yksi yhteisön oikeuden takaamista perusvapauksista. Vaikka vuonna 2004 tapahtuneen laajentumisen jälkeen kahdeksan uuden jäsenvaltion työntekijöihin sovellettiinkin vapaata liikkuvuutta koskevia siirtymäajan järjestelyjä, EU totesi uusista jäsenvaltioista lähtöisin olevan liikkuvuuden lisääntyvän. Äskettäin siirtymäajan järjestelyjen toimivuudesta julkaisemassaan kertomuksessa komissio toteaa, että muuttovirrat 10 uudesta jäsenvaltiosta olivat olleet suhteellisen pieniä koko työikäiseen väestöön verrattuna ja että 15 alkuperäisestä jäsenvaltiosta lähtöisin olevat muuttovirrat tasapainottavat niitä ainakin osittain.
Kertomuksesta käy ilmi, että liikkuvuusvirtoja ohjaavat tarjontaan ja kysyntään liittyvät tekijät sekä lähtö- että kohdemaissa. Kuten kertomuksessa todetaan, tätäkin tärkeämpää on, että merkittävä osa siirtotyöläisistä ei etsi pysyvää työpaikkaa toisesta maasta vaan jää vastaanottavaan maahan vain lyhyeksi ajaksi. Näin ollen siirtotyöläiset usein palaavat lähtömaahansa, joka sitten hyötyy varsinkin erittäin ammattitaitoisten työntekijöiden ulkomailla saamasta lisäkokemuksesta. Tässä mielessä voimme puhua aivotuonnista.
On myös todettava, että vaikka vanhat jäsenvaltiot houkuttelevat lahjakkaita henkilöitä uusista jäsenvaltioista, Yhdysvallat on kuitenkin osoittautunut uusien jäsenvaltioiden korkeakouluopiskelijoiden tai koulutuksen saaneiden henkilöiden suosituimmaksi kohteeksi. Aivovientiongelma, sikäli kuin sellainen on olemassa, näyttäisikin liittyvän enemmän lähtömaan ja kohdemaiden välisiin palkkaeroihin kuin siirtolaisten lähtömaiden koulutusjärjestelmien laatuun. Uudet jäsenvaltiot pärjäävätkin useimpien indikaattoreiden perusteella melko hyvin Koulutus 2010 -ohjelmassa, jossa on vahvistettu kriteerit ja hyvin konkreettiset tavoitteet.
Vastaus kysymykseen on niiden merkittävien mahdollisuuksien tehokas hyödyntäminen, joita rakennerahastot tarjoavat vuosina 2007–2013. Rakennerahastoilla tuetaan olennaisesti uusien jäsenvaltioiden taloutta, ja mikäli rahastoja hyödynnetään hyvin, niiden avulla varmistetaan vakaa kasvu ja uusien työpaikkojen syntyminen näihin maihin.
Uusien jäsenvaltioiden ja vanhojen jäsenvaltioiden talouksien asteittaisen lähentymisen pitäisi vähentää palkkaeroja ja poistaa näin merkittävä aivoviennin aiheuttaja.
Näin ollen komissio mieluummin kannustaa uusia jäsenvaltioita hyödyntämään rakennerahastoja tehokkaasti kuin kannattaa uuden erityisrahaston perustamista tai uusia toimenpiteitä siirtolaisuuden rajoittamiseksi. Erityisesti Euroopan sosiaalirahasto tukee jatkossakin kattavaa lähestymistapaa koulutukseen vuonna 2007 alkavalla ohjelmakaudella, nimittäin tukemalla sellaisia toimenpiteitä, joilla parannetaan työllistyvyyttä sekä perus- ja ammattikoulutuksen ja työmarkkinoiden välistä yhteensopivuutta, jotta voidaan edistää innovointia sekä tietoon perustuvaa taloutta. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ). –
   Arvoisa komission jäsen, kiitos paljon perusteellisesta vastauksestanne. On kuitenkin myönnettävä, ettei se juuri hälventänyt pelkojani. Rahastojen käyttö on todellakin erittäin tärkeää vapaalle liikkuvuudelle, mutta uuden jäsenvaltiot imetään tyhjiin, kun niiden parhaat yksilöt annetaan vanhoille jäsenvaltioille, jotka ovat paljon vauraampia. Haluaisin edelleen kysyä teiltä: onko nykytilanne mielestänne jotenkin epäoikeudenmukainen? Koetteko, että solidaarisuusperiaatetta rikotaan jollakin tavoin? 
Ján Figeľ,
   En puhuisi epäoikeudenmukaisuudesta vaan mieluummin vapaudesta ja vastuusta, joka on vapaudessa parasta tai saman kolikon kääntöpuoli.
Kun puhumme aivoviennistä, kysymys ei ole vain vanhojen ja uusien jäsenvaltioiden vastakkainasettelusta. Sama ilmiö on havaittavissa myös Euroopan unionin ja sen suurimpien kansainvälisten kilpa kumppaneiden välillä. Ranskassa ja Saksassa ollessani näissä maissa puhuttiin Yhdysvaltoihin suuntautuvasta aivoviennistä. Meidän on siis tiedostettava nämä ongelmat ja vaillinainen kilpailukykymme, puutteellinen osaamisen arvostaminen tai puutteellinen osaamisen kunnioittaminen Euroopan unionissa ja parannettava edellytyksiä käyttää henkistä omaisuutta patenttien luomiseen Euroopassa. Valmiuksia on parannettava hyvin monilla saroilla, jotka liittyvät innovaatioon ja siihen, miten osaaminen siirretään todelliseen elämään, todelliseen talouselämään ja tuotantoon sekä todellisiin palveluihin. Muussa tapauksessa saamme myöhemmin katua ja valittaa kenties vielä enemmän, sillä aika kuluu nopeasti ja globalisaatio todella vaikuttaa meidän elämäämme.
Kaikilla menettelytavoillemme, ohjelmillamme ja strategioillamme pyritään tähän päämäärään. En halua ennustaa, mitä komissiossa tapahtuu, mutta muutaman viikon kuluessa haluaisimme ehdottaa esimerkiksi Euroopan teknologiainstituutin perustamista. Meidän on raivattava tilaa eurooppalaiselle osaamiselle ja osaamisen siirtämiselle ja kehityttävä yhdessä tai muuten hukkaamme aikaa ja vauhtimme hidastuu, kuten edellä totesin. En halua käsitellä tätä nyt kovin perusteellisesti, ehkä ensi kerralla puhun tästä enemmän. Lahden huippukokouksessa lokakuussa on tarkoitus käsitellä kymmentä keinoa innovaation parantamiseksi Euroopan unionissa. Ensimmäisiin keinoihin kuuluvat koulutus ja yliopistot sekä teknologiainstituutti, ja näiden lisäksi on myös muita keinoja.
Mielestäni ongelma tiedostetaan poliittisesti. Jos on olemassa myös poliittista tahtoa tehdä asialle jotain, löydämme tulevaisuudessa parempia vastauksia ja tilanne paranee. Meidän on pyrittävä työssämme kohti tätä tavoitetta. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ). –
   Arvoisa komission jäsen, kun otetaan huomioon Romaniaa ja Bulgariaa koskeva ilmoitus, voisitteko kommentoida Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin toteamusta, etteivät ne aio avata markkinoitaan näistä jäsenvaltioista tuleville työntekijöille? Oletteko samaa mieltä siitä, että monissa vastaanottavissa valtioissa tarvitaan uusista jäsenvaltioista tulevien työntekijöiden integroimispolitiikkaa, jotta heidän tarpeisiinsa voidaan vastata oikeudenmukaisesti, ja että meidän on annettava ammattitaitoisten siirtotyöläisten edetä urallaan vastaanottavissa jäsenvaltioissa? 
Ján Figeľ,
   Kiitos paitsi kysymyksestä myös kannustamisesta avoimuuteen. Mielestäni Euroopan unioni on poliittisen avoimuuden synonyymi. Mikäli tämä on totta, me yleensä pystymme ratkaisemaan ongelmat. Jos sulkeudumme ja eristäydymme, silloin ongelmat yleensä ajan mittaan vain pahenevat. Sisäpoliittiset päätökset ja työmarkkinoiden avaaminen kuuluvat tietenkin jäsenvaltioiden toimivaltaan. Komissio on aina kannattanut avoimuutta tai ainakin asteittaista avautumista lykkäämisen sijaan. Laajentumisen jälkeistä kahta vuotta käsittelevästä kertomuksesta käy ilmi, että työmarkkinansa avanneet jäsenvaltiot ovat hyötyneet tästä. Tämä vahvistaa sen, että tähän asti Euroopan yhdentymisestä on ollut hyötyä kaikille osapuolille. Tietenkin sitä on toteutettava tiettyjen sääntöjen ja kriteerien mukaisesti, ja jos näin tehdään, ne, jotka ovat avoimempia, hyötyvät jatkossakin enemmän.
Komissio esittää tässä kuussa yhden tärkeimmistä ammattitaitoa ja integrointia koskevista ehdotuksistaan. Eilen illalla täällä salissa keskusteltiin eurooppalaisten tutkintojen viitekehyksestä, josta on tarkoitus luoda perusmalli tutkintojen vertailulle ja siirrolle erilaisten itsenäisten tutkintojärjestelmien tai tutkintokehysten välillä. Tässä mielessä tutkintojen arvo nousee, koska teemme niistä ymmärrettävämpiä ja siirrettävämpiä ja annamme ihmisille mahdollisuuden hyödyntää niitä paremmin. Tämä on tärkeä lainsäädännöllinen ja poliittinen vastine, jolla samaan Euroopan unioniin kuuluvista ihmisistä tehdään pikemminkin Euroopan unionin kansalaisia kuin turisteja. 
Danutė Budreikaitė (ALDE ). –
   Viime vuonna Euroopan komissio hyväksyi vihreän kirjan taloudellisista syistä tapahtuvan maahanmuuton hallinnasta, jossa ehdotettiin, että kolmansille maille eli kehitysmaille korvattaisiin niille aivoviennistä aiheutuvat kustannukset. Nämä taloudellisista syistä maahan muuttava henkilöt ovat aivan vastaavassa tilanteessa kuin ne liettualaiset, jotka muuttavat toiseen Euroopan unionin maahan. Tätä nimitetään kuitenkin mieluummin vapaaksi liikkuvuudeksi kuin taloudellisista syistä tapahtuvaksi maahanmuutoksi. Miksei komissio sovella kolmansia maita varten ehdottamiaan toimenpiteitään sisämarkkinoilla? 
Ján Figeľ,
   Emme suosi aivovientiä emmekä kannusta siihen, mutta yritämme saada aivot liikkeelle. On monia esimerkkejä siitä, miten meidän on joko edettävä yhdessä saadaksemme käyttöön jäsenvaltioissamme ja yliopistojemme uuden sukupolven opiskelijoilla ja tutkijoilla olevaa kapasiteettia tai sitten jäätävä tappiolle hitaan kasvun sekä uusien ja parempien työpaikkojen puutteessa. Niissäkään ohjelmissa, joista minä vastaan, emme kannusta emmekä motivoi kolmansien maiden kansalaisia lähtemään kotimaastaan vaan ennemminkin palaamaan kotimaahansa ja rakentamaan omaa yhteiskuntaansa ja talouselämäänsä tiiviissä yhteistyössä Euroopan unionin jäsenvaltioiden, toimielinten tai yliopistojen kanssa.
Sen sijaan että voivottelemme, miten vähän olemme tehneet estääksemme aivovientiä ja elvyttääksemme Euroopan unionin potentiaalia, meidän pitäisi keskittyä toteuttamaan uskottavasti seuraavan sukupolven ohjelmia. Haluamme lisää liikkuvuutta, joka on tietenkin yhdistetty vapauteen. Minäkin edustan uutta jäsenvaltiota, ja vastaan yleensä, että sen sijaan että suremme sitä, että enemmän nuoria lähtee kuin palaa takaisin, meidän on luotava olot, joissa näille nuorille voidaan rakentaa tai tarjota aidosti eurooppalaiset tulevaisuudennäkymät kotonaan Slovakiassa, Liettuassa tai Latviassa. Oltuamme kaksi vuotta Euroopan unionin jäsenenä on käynyt yhä selvemmäksi, että nuorten olot ja tulevaisuudennäkymät eurooppalaistuvat koko ajan, mutta tämä on prosessi, johon menee aikaa. Usein mainitut ihmeelliset esimerkit Irlannista tai Suomesta ovat vain loogisia tuloksia pitkäaikaisista strategisista menettelytavoista, joissa koulutus, osaaminen ja tutkimus ovat etusijalla ja myös pysyvät etusijalla. Ne ovat hyvä esimerkki kaikille. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Sekä Euroopan unioni että sen jäsenvaltiot sijoittavat valtavasti varoja kielten opettamiseen, mutta tulokset ovat kuitenkin vaatimattomat, sillä tutkimusten mukaan vain puolet EU:n kansalaisista kykenee käymään keskustelun vieraalla kielellä.
Aikooko komissio ryhtyä toimiin rohkaistakseen jäsenvaltioita arvioimaan ennakkoluulottomasti eri kieltenopetusmenetelmien tehokkuutta, uudet tekniikat mukaan lukien?
Miksi Euroopan unionin julkaisuja ei käännetä uusien jäsenvaltioiden kielille? 
Gay Mitchell (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, näin käy kuukausi toisensa perään. Jäsenet ovat jättäneet kysymyksiä komission vastattavaksi, ja he istuvat täällä samalla, kun te sallitte lisäkysymysten esittämisen peräjälkeen ja annatte komission jäsenten jatkaa vapaasti. Tällä tavoin meidän kysymyksiimme asti ei ehditä koskaan. On törkeää, miten parlamentin jäseniä kohdellaan, se on todella törkeää. Vastustan tätä erittäin voimakkaasti. 
Puhemies.
   Ymmärrän täysin harmistuksenne, ja olen jossain määrin myös samaa mieltä. On kuitenkin hieman harhaanjohtavaa sanoa, ettei kysymyksiin vastata, sillä niihin vastataan kirjallisesti. Minä en vastaa työjärjestyksen säännöistä. Olen vain tuomari, joka tulkitsee sääntöjä, ja kuten varmasti ymmärrätte, emme voi jatkaa asioiden käsittelyä loputtomiin. Arvoisa komission jäsen Figel', teillä on jälleen puheenvuoro. 
Ján Figeľ,
   Vaikka kaikenlaisten koulutukseen tehtyjen investointien arviointi on aina vaikeaa, komission tiedossa ei ole yhtään tutkimusta, joka osoittaisi, että kielenopetukseen tehtyjen investointien tuotto olisi pienempi kuin muissa koulutuksen muodoissa. Päinvastoin yleisesti ollaan yhtä mieltä siitä, että kielitaidon hankkimiseen käytetyt varat varmistavat hyvän tuoton henkilölle itselleen, hänen perheelleen, yrityksille sekä koko yhteiskunnalle korkeamman palkan, parempien työpaikkojen ja lisääntyneiden liiketoimintamahdollisuuksien muodossa.
Äskettäisessä Eurobarometri-tutkimuksessa yli 50 prosenttia Euroopan unionin kansalaisista kertoi pystyvänsä käymään keskustelua yhdellä vieraalla kielellä. Tämä osuus on rohkaiseva, vaikka se onkin kaukana tavoitteestamme, joka on antaa kaikille Euroopan unionin kansalaisille valmiudet viestiä äidinkielensä lisäksi vähintään kahdella muulla kielellä. Tähän tavoitteeseen päästäkseen komissio edistää kielten oppimista ja kielellistä monimuotoisuutta koulutusalan ohjelmissaan sekä monissa vaihto-ohjelmissa.
Sokrates-ohjelmaan sisältyvällä Lingua 1 -toimella pyritään kehittämään ja levittämään innovatiivisia tekniikoita ja esimerkkejä hyvistä käytännöistä kieltenopetuksessa. Lisäksi kieltenopetuksen eurooppalainen laatuleima myönnetään vuosittain innovatiivisille kielten opetukseen ja opiskeluun liittyville hankkeille kussakin jäsenvaltiossa. Komissiota sitoo sen oikeudellinen velvollisuus kääntää kaikille virallisille kielille yhteisön lainsäädäntö ja ne välttämättömät asiakirjat, joiden avulla kansalaiset, yritykset ja sidosryhmät voivat nauttia oikeuksistaan ja täyttää velvollisuutensa.
Muut asiakirjat käännetään todellisen tarpeen mukaan käytettävissä oleva kapasiteetti huomioon ottaen. Tätä periaatetta sovelletaan kaikkiin virallisiin kieliin. 
Gyula Hegyi (PSE ). –
   Oman kokemukseni perusteella monet opiskelevat vieraita kieliä, mutta monetkaan heistä eivät voi käyttää niitä jokapäiväisessä elämässään. Tästä syystä on mielestäni erittäin tärkeää, että yhteisön tasolla on käytössä kriteerejä, joiden avulla voidaan arvioida eri kielenopetusmenetelmiä. Se olisi erittäin hyödyllistä.
Arvoisa puhemies, toisen huomautuksenne osalta totean, että Brysselin InfoPoint-tiedotuspisteestä saamieni tietojen mukaan vanhojen jäsenvaltioiden kielillä julkaistuja EU:n julkaisuja on noin 25 prosenttia enemmän kuin uusien jäsenvaltioiden kielillä julkaistuja. Nämä luvut ovat tietääkseni oikeita. 
Ján Figeľ,
   Vastauksena ensimmäiseen huomautukseen totean, että työskentelemme tosissamme asian parissa ja pyrimme erityisesti luomaan eurooppalaisen kielitaitoindikaattorin, jonka avulla voimme arvioida tilannetta ja vaikuttaa siihen tehokkaammin ja jonka avulla voimme saada palautetta kielten opetuksesta ja opiskelusta ja parantaa niitä.
Julkaisujen osalta totean, että suhde heijastaa kokonaistilannetta, mutta uudet kielet ovat lisänneet Euroopan unionin kielellistä monimuotoisuutta. Tästä syystä meidän on toimittava täysipainoisesti monikielisessä ympäristössä, koska se määrittää meitä ja on yhteys meidän ja kansalaisten välillä. Monikielisyyttä on edistettävä paitsi koko Euroopan unionissa myös erityisesti toimielimissä. Teemme töitä tämän asian eteen. En halua puhua tästä paljon, sillä minua pyydettiin vastaamaan lyhyemmin. Ehkä vastatessani muihin kysymyksiin voin puhua niistä tavoista, joilla haluamme edistää toimielintemme monikielisyyttä. 
Puhemies.
   Kysymyksiin nro 40–43 vastataan kirjallisesti. 
President.
   Seuraavana on 
Essenin Eurooppa-neuvoston, päätöksen 1692/96/EY(1) ja van Miert -ryhmän mukaan komissio on sisällyttänyt Euroopan laajuisten liikenneverkkojen 30 ensisijaiseen hankkeeseen Lissabon-Madrid-Barcelona-Perpignan-Montpellier-suurnopeusradan rakentamisen. Päätöksen 884/2004/EY(2) mukaan Perpignan-Montpellier-osuuden pitäisi valmistua vuonna 2015. Ranska ilmoitti äskettäin siirtävänsä kyseisen radan valmistumista vuoteen 2030. Sallimalla Ranskan pitävän tätä julkista hanketta maan sisäisenä asiana, EU hyväksyisi rautatieyhteyden puuttumisen kahden jäsenvaltion välillä ja samalla siitä kansalaisten ja tavaroiden liikkuvuudelle aiheutuvat hankaluudet.
Onko komissio saanut mitään virallista ilmoitusta Ranskan hallitukselta Perpignan-Montpellier-suurnopeusradan rakentamisaikataulun muutoksesta? Mitä mieltä komissio on tästä viivästyksestä? Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä sen varmistamiseksi, ettei yksittäinen jäsenvaltio sivuuta tärkeitä perusrakenteita koskevia EU:n päätöksiä mahdollisten omien etujensa puolustamisen nojalla ja naapureidensa kustannuksella? 
Jacques Barrot,
   . Jäsen Guardans Cambó, komissio nimitti 20. heinäkuuta 2005 Etienne Davignonin eurooppalaiseksi koordinaattoriksi vauhdittaakseen eteläistä suurnopeusrataa koskevaa ensisijaista hanketta nro 3, johon Perpignan–Montpellier-osuus sisältyy.
Ensimmäisessä, 13. syyskuuta julkaistussa koordinaattori Davignonin vuosikertomuksessa todetaan, että kyseisen osuuden toteutus voi viivästyä. Osuuden valmistumista vaikeuttavat suojellut alueet ja hyvin tiiviisti rakennetut asuinalueet. Ranskan viranomaiset ovat vahvistaneet, että viivästykset eivät ole läheskään niin suuria kuin te esititte. Vaikka onkin epätodennäköistä, että osuus valmistuu vuonna 2015, infrastruktuurin käyttöönotto vuonna 2020 vaikuttaa täysin realistiselta, ja on mahdollista, että osuus valmistuu jo ennen sitä.
Vuosia 2007–2013 koskevan monivuotisen rahoituskehyksen puitteissa komissio haluaa kohdentaa merkittävän osan käytettävissä olevista yhteisön varoista 30 ensisijaiseen hankkeeseen. Jäsen Guardans Cambó, muutetussa ehdotuksessaan asetukseksi yleisistä säännöistä yhteisön rahoitustuelle komissio aikoo kiinnittää erityistä huomiota hankkeisiin, jotka koskevat pullonkaulojen poistamista, rajat ylittäviä osuuksia ja vesiväyliä.
Arvoisa puhemies, jäsen Guardans Cambó, minun on kehotettava parlamenttia hyväksymään pikaisesti tämä rahoitusta koskeva asetus, jonka avulla voimme myöntää nopeammin rahoitusta ja nopeuttaa sekä ensisijaisen hankkeen nro 3 että muiden hankkeiden täytäntöönpanoa. 
Ignasi Guardans Cambó (ALDE ).
   – Arvoisa komission jäsen, miten Euroopan unioni voi olla edelleen uskottava sen kansalaisten silmissä, kun se ilmoittaa tietyn hankkeen olevan EU:n etujen mukainen ja asettaa sen valmistumiselle tietyn päivämäärän ja antaa sitten kuitenkin jäsenvaltion viranomaisten pitää hanketta maan sisäisenä hankkeena ja todeta lehdistötilaisuudessa, ettei se aio saattaa hanketta päätökseen?
Sanoitte, että esittämäni päivämäärä on liioiteltu; Ranskan viranomaiset antoivat tämän päivämäärän kyseisessä lehdistötilaisuudessa. Vuonna 2030: Ranskan viranomaiset sanoivat niin. Antakaa minun siis luottaa enemmän Ranskan viranomaisiin, jotka vastaavat radan valmistumisesta. Mitä te juuri sanoitte meille? Kuinka uskottavana voidaan vielä pitää komissiota, jonka on varmistettava, että Euroopan unionin päätökset toteutetaan, jos mistään ei kuitenkaan tule mitään? 
Jacques Barrot,
   . Puhuin vuodesta 2020 kuultuani ensin Ranskan viranomaisia. Olette oikeassa, jäsen Guardans Cambó, minä olen ensimmäinen, joka haluaa tärkeimpien Euroopan laajuisten verkkojen valmistuvan hyväksyttävässä määräajassa. Tämä on kuitenkin kiinni myös jäsenvaltioiden antamasta tuesta, ja tekin tiedätte, että vaikka toivoimme saavamme 20 miljardia euroa vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymiin, käytössämme on vain 8 miljardia euroa.
Näin ollen koordinaattori Davignon ja minä emme aio antaa Ranskan viranomaisten vaarantaa tämän ensisijaisen hankkeen kohteena olevan tärkeän väylän tulevaisuutta. Jäsen Guardans Cambó, olen siis sitoutunut tähän henkilökohtaisesti ja teen kaiken voitavani varmistaakseni, että asiat muuttuvat. Vaikka valitettavasti onkin ilmoitettu aikataulu, joka minun mielestäni on täysin liioiteltu, voin kertoa teille, että liikenteestä vastaava komission jäsen tekee kaikkensa muuttaakseen tilannetta ja varmistaakseen, että saamme aikaan paljon järkevämmän aikataulun. 
Luis de Grandes Pascual (PPE-DE ). –
   Arvoisa komission jäsen, koska on valittu 30 ensisijaista hanketta, on hälyttävää, että tiettyjen jäsenvaltioiden velton asenteen vuoksi ne muuttuvat haamuhankkeiksi. Erityisesti hankkeen nro 3 koordinaattori on valitellut, että Figueras–Perpignan-reitin suunnittelutyöt ovat viivästyneet valitettavan paljon.
Arvoisa komission jäsen, kuinka voimakkaasti olette valmis vaatimaan Ranskan ja Espanjan hallituksia täyttämään velvoitteensa ja asettamaan kyseisen reitin ensisijaiseen asemaan? 
Jacques Barrot,
   . Jäsen Grandes Pascual, liikenteen pääosasto ja minä tutkimme kansalliset ohjelmat, ja Ranskan ja Espanjan kanssa käytävissä neuvotteluissa meillä on mahdollisuus tuoda ensisijaiset tavoitteet esiin. Ei tule kysymykseenkään, että myönnämme Euroopan unionin varoja kaikille hankkeille ilman, että jäsenvaltiot panostavat merkittävästi ensisijaisiin tavoitteisiimme. Uskon siis, että meillä on kyllä keinoja saada maat vakuuttuneiksi tästä asiasta neuvotteluissa.
Jäsenvaltioita on mielestäni melko helppo muistuttaa näiden väylien merkityksestä. Ne muuttavat täysin Euroopan unionin liikennettä, ja tämä tarkoittaa sekä matkustaja- että rahtiliikennettä. Mielestäni meidän ei siis pitäisi suhtautua näihin ongelmiin täysin negatiivisesti ja pessimistisesti. On totta, että vakuuttelua tarvitaan jonkin verran, mutta totean jälleen, että aion omalta osaltani ryhtyä parlamentin tuella toimiin näiden hankkeiden edistämiseksi, jotka jäsenvaltiot ovat kuitenkin itse määritelleet. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Vastauksessaan edellä mainittua aihetta koskevaan kysymykseeni E-1422/06 komissio toteaa, ettei jäsenvaltioilla ole velvollisuutta ilmoittaa komissiolle vastaanotettujen valitusten käsittelystä eikä lentoyhtiöiden ratkaisuista lentojen ylivarausten, huomattavien myöhästymisten tai peruuntumisten yhteydessä.
Komissio aikoo esittää parlamentille ja neuvostolle 1. tammikuuta 2007 kertomuksensa asetuksen (EY) N:o 261/2004(3) soveltamisesta. Haluaisinkin nyt tietää, mihin tosiasiallisiin tietoihin kertomus perustuu? Miten komissio aikoo varmistaa, että asetusta tulkitaan ja sovelletaan yhtenäisesti eri jäsenvaltioissa, jos se ei saa niiltä tietoja valitusten käsittelystä?
Miten komissio aikoo estää lentoyhtiöitä vetoamasta asetuksen soveltamatta jättämisessä syihin, joita matkustajat eivät pysty tarkastamaan, ja asetuksen muuttumista pelkäksi sanahelinäksi? 
Jacques Barrot,
   . Komissio on jo vastannut aihetta käsittelevään kirjalliseen kysymykseen. Jäsenvaltioilla ei ole velvollisuutta antaa tietoja lentomatkustajien tekemien valitusten käsittelystä tai lentoliikenteenharjoittajille annetuista seuraamuksista. Tästä huolimatta komissio kuitenkin järjestää säännöllisesti tapaamisia kansallisten valvontaviranomaisten kanssa yhdenmukaistaakseen asetuksen soveltamista ja vahvistaakseen näiden elinten välisiä kontakteja, jotta ne jakaisivat keskenään valitusten käsittelyyn liittyviä tietoja.
Komissio laatii tiiviissä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa asetuksen säännösten tulkintaopasta. Huomautan, että kysymyksessä on nyt asetus (EY) N:o 261/2004. Aion esittää Euroopan parlamentille ja neuvostolle tammikuussa 2007 tiedonannon asetukseen liittyvistä toimenpiteistä ja sen soveltamisesta.
Komissio on julkaissut tarjouspyynnön valitakseen ulkopuolisen konsultin, joka pystyy keräämään asetuksen soveltamiseen liittyviä kvantitatiivisia ja kvalitatiivisia tietoja.
Komissio haluaisi erityisesti tutkia lennolle pääsyn epäämistä, peruutuksia ja viivästyksiä koskevia näkemyksiä sekä asetuksen soveltamista näissä tapauksissa. Tutkimuksen tulokset liitetään tiedonantooni.
Jäsen Tarabella, haluan sanoa teille, että komissio on tallentanut yli 5 500 kirjettä, jotka liittyvät lentomatkustajien oikeuksiin. Kirjeitä käsitellään huolellisesti. Niistä voidaan nähdä tiettyjä kehityssuuntia. Koko seurantaa käytetään hyväksi niissä rikkomismenettelyissä, joita komissio käynnistää sellaisia jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät täytä velvoitteitaan kansalaisia kohtaan eivätkä kunnioita kansalaisten oikeuksia lentomatkustajina.
Ennen kuin voimme käynnistää tällaisia menettelyjä, meillä on kuitenkin oltava riittävästi tietoa. Kun asetusta on sovellettu 18 kuukauden ajan, komissio on saanut kerättyä riittävästi tietoja, ja se voi oikean hetken tullen ryhtyä toimiin.
Kiitän teitä kysymyksestänne, sillä itse olen erittäin halukas varmistamaan, että matkustajien oikeudet toteutuvat nyt Euroopan unionin alueella. 
Marc Tarabella (PSE )
   – Arvoisa komission jäsen, voiko komissio antaa minulle joitakin lisätietoja niistä muutoksista, joita se aikoo tehdä lentomatkustajien oikeuksista annettuun asetukseen niiden satojen valitusten perusteella, , joita on jätetty esimerkiksi alueellisiin kulutuskeskuksiin ja jotka ovat osoitus sekä vakavista puutteista että matkustajien oikeuksia koskevien voimassa olevien asetusten puutteellisesta soveltamisesta?
Toiseksi, miten komissio aikoo määritellä tarkasti käsitteen , jolla lentoliikenteenharjoittajat perustelevat järjestelmällisesti sitä, ettei niiden tarvitse soveltaa asetusta? Lopuksi haluan kysyä komission jäseneltä, miten se aikoo tulevaisuudessa ottaa huomioon esimerkiksi niiden satojen ranskalaisten matkustajien ilmoittamat ongelmat, joiden matka viivästyi äskettäin Turkissa ja Israelissa, koska yhteisön lainsäädännön soveltamisalaan kuulumattoman lentopaikkojen myynnin järjestäjä oli tehnyt virheitä? 
Jacques Barrot,
   . Komissio on järjestänyt kolme kokousta kansallisten valvontaelinten kanssa – 19. toukokuuta 2005, 17. helmikuuta 2006 ja aivan äskettäin, 14. syyskuuta 2006 – vahvistaakseen eri jäsenvaltioiden välistä koordinointia ja yhdenmukaistaakseen asetuksen säännösten soveltamista.
Samaan aikaan olemme laatineet kysymyksiä ja vastauksia sisältävän tietolomakkeen, jonka avulla kansallisten valvontaelinten on helpompi käsitellä näitä tietoja päivittäin. Lomake jaettiin heinäkuussa 2006.
Jäsen Tarabella, koska käytettävissä on riittävästi tietoja, kuten aiemmin totesin, voin todellakin esittää parlamentille lähiaikoina esiteltävässä tiedonannossa useita parannuksia, joiden avulla voidaan varmistaa, että matkustajien eduksi laatimaamme uutta säädöstä sovelletaan asianmukaisesti. Sanon tämän vielä kerran: liikenteen pääosasto on käsitellyt 5 623 kirjettä, mikä tarkoittaa, että voimme jo nähdä tiettyjä kehityssuuntia.
On todettava esimerkiksi, että iloksemme huomasimme ylivarausten vähentyneen huomattavasti.
Olette kuitenkin oikeassa: tämänkesäiset tapahtumat on myös otettava huomioon. Sitten kun minulla on todella hyvä kokonaiskuva asioista, toivon voivani kertoa parlamentille, mitä parannuksia on tehty ja mitä meidän on vielä tehtävä varmistaaksemme, että näitä uusia sääntöjä sovelletaan tehokkaasti.
Kiitos, että esititte tämän kysymyksen. Se myös kannustaa minua olemaan entistä valppaampi. 
Elizabeth Lynne (ALDE ). –
   Kysymys on vain lentoliikenteenharjoittajista. Käsittääkseni juuri niiden on kerrottava matkustajille heidän oikeuksistaan, mutta usein, erityisesti Air Francen tapauksessa, meille sanotaan, ettei se ole lentoliikenteenharjoittajan tehtävä. Mitä komissio aikoo tehdä varmistaakseen, että lentoliikenteenharjoittajat suhtautuvat velvollisuuksiinsa vakavasti? Jouduin toimimaan monien matkustajien puolesta, koska heille sanottiin, ettei heille järjestettäisi esimerkiksi yöpymistä. Sanoin heille, että tämä on väärin ja että uuden säädöksen mukaan heillä on oikeus korvaukseen. 
Jacques Barrot,
   . Jäsen Lynne, totesin, että aiomme pyytää tarkastuselintä tutkimaan, mikä on tilanne lennolle pääsyn epäämisten, peruutusten ja viivästysten osalta, miten lentoliikenteenharjoittajat ja kansalliset viranomaiset soveltavat asetusta ja kuinka riippumattomia kansalliset valvontaelimet ovat kansallisista ilmailuviranomaisista.
Olette varsin oikeassa. Kysymys ei ole vain matkustajista ja heidän oikeuksistaan; kysymys on siitä, että lentoliikenteenharjoittajat ja kansalliset viranomaiset todella saavat asianomaiset kansalaiset ymmärtämään, mitkä heidän oikeutensa ovat. Lisäksi tutkimus toteutetaan yhteistyössä lentoyhtiöiden, kuluttaja- ja matkustajajärjestöjen ja kansallisten viranomaisten kanssa.
Itse uskon, että tutkimuksen avulla voimme tulevaisuudessa tarkkailla paljon paremmin matkustajia koskevia tietoja, mikä on todellakin ennakkoedellytys sille, että voimme valvoa uusien sääntöjen noudattamista. 
Puhemies.
   Kysymyksiin, joihin ei ajanpuutteen vuoksi voitu vastata, vastataan kirjallisesti (ks. liite).
Kysymyksiin 63, 64 ja 77 ei vastata, sillä ne käsittelevät aiheita, jotka jo sisältyvät tämän istuntojakson esityslistaan.
Komission kyselytunti on päättynyt.

Puhemies.
   Jatkamme seuraavaksi keskustelua mietinnöstä, jonka Karin Jöns on laatinut työllisyyttä ja sosiaalista yhteisvastuuta koskevan yhteisön Progress-ohjelman perustamisesta. 
Jan Jerzy Kułakowski,
   – Arvoisa puhemies, se, että EU:n toimielimet ovat lopultakin hyväksyneet yhteisen kannan työllisyyttä ja sosiaalista yhteisvastuuta koskevasta Progress-ohjelmasta, on merkittävä edistysaskel Euroopan unionin yhtenäisen ja avoimen sosiaalipolitiikan laatimisessa ja täytäntöönpanemisessa sekä kyseisen politiikan siirtämisessä osaksi jäsenvaltioiden politiikkoja. Sen lisäksi, että Progress-ohjelma yksinkertaistaa sosiaalipolitiikkaa ja asettaa sen eri osat järjestykseen, se myös yhdistää ne yhtenäiseksi kokonaisuudeksi. Juuri tämä sosiaalipolitiikasta on tähän saakka puuttunut, ja juuri tämä on yhteisen keskustelumme tärkein tulos.
Ohjelman jakaminen viiteen osaan on oikein ja kohtuullista. Työllisyys on tällä hetkellä niin Euroopan unionin kuin sen päätöksentekijöiden ja kansalaisten tärkein haaste. Sosiaaliturvaa ja yhteiskuntaan integroitumista voidaan käsitellä kahtena eri alana, mutta niiden kokoaminen yhteen ja samaan osaan oli todennäköisesti tarkoituksenmukaista, sillä sosiaaliturvan voidaan katsoa olevan yksi onnistuneen yhteiskuntaan integroitumisen perusedellytys. Hyvät työolot täydentävät politiikkaa, jonka tavoitteena on parantaa työllisyyden määrän lisäksi myös sen laatua. Syrjinnän torjumisella ja monimuotoisuuden vaalimisella pannaan käytännössä täytäntöön suvaitsevuuden ja moniarvoisuuden periaate, jonka pitäisi olla, ja joka mielestäni onkin, yksi Euroopan unionin tunnusmerkkejä. Luomalla täysi tasa-arvo sukupuolten välille toteutetaan se Rooman sopimuksessa vahvistettu periaate, joka ei vielä tähän mennessä ole täysin toteutunut.
Haluan esittää vielä kaksi kommenttia. Työllisyys on ensinnäkin keskeisin haasteemme, ja se pitäisi asettaa rahoituksessa etusijalle. Sukupuolten tasa-arvo on kuitenkin aivan yhtä tärkeää kuin syrjinnän torjuminen ja monimuotoisuuden vaaliminen. Haluan myös huomauttaa, että emme ole keskittyneet riittävästi työmarkkinaosapuolten väliseen vuoropuheluun, jota ilman Progress-ohjelmaa ei voida toteuttaa. On oikein, että ohjelmassa luetellaan ne toimielimet ja organisaatiot, joilla on oikeus siihen osallistua. Progress-ohjelma vie meitä merkittävällä tavalla lähemmäksi sosiaalipoliittisen ohjelmamme tavoitteita. 
Hiltrud Breyer,
   . – Arvoisa puhemies, myös me olemme tyytyväisiä tähän Progress-ohjelmaa koskevaan mietintöön. Toivommekin, että se tuo EU:n tasa-arvopolitiikkaan kiireellisesti tarvittavaa myötätuulta. Sukupuolten tasa-arvoa koskevan komission etenemissuunnitelman osoittauduttua pettymykseksi on entistä tärkeämpää, että EU:n jäsenvaltioissa toteutettaviin EU:n tasa-arvopolitiikan tutkimuksiin ja tiedotustoimiin osoitetaan mahdollisimman paljon rahaa. On ilahduttavaa, että kollegani ovat laittaneet, tai ovat laittamassa, jarruja komission rationalisointipaineille, ja ovat vaatineet Progress-ohjelmaan lisää rahoitusta. Työllisyyteen ja sosiaaliseen yhteisvastuuseen osoitettuja varoja on lisätty juuri parlamentin sinnikkyyden ansiosta.
Kuten hyvin tiedämme, poliitikot eivät voi toimia ilman rahaa. Siksi tasa-arvopolitiikalla onkin pyrittävä tarjoamaan tarvittava rahoitus, koska kyseistä politiikkaa ei voida jatkaa ilman rahaa. Onneksi parlamentti sai ajettua läpi vaatimuksen, jonka mukaan tasa-arvokysymykset on huomioitava ohjelman kaikilla osa-alueilla. Myönnettäköön, että emme onnistuneet ajamaan läpi ajatusta itsenäisestä toiminta-ohjelmasta, mutta saimme kuitenkin läpi ajatuksemme eri osa-alueilla huomioon otettavasta tehtävästä. 
Mary Lou McDonald,
   Arvoisa puhemies, Progress-ohjelma edistää merkittävällä tavalla työllisyyttä ja sosiaalista yhteisvastuuta, ja sen merkitys on entistäkin suurempi, koska lisääntyvä pyrkimys voittojen asettamisesta ihmisten edelle aiheuttaa niin monille syrjäytymistä ja marginalisoitumista.
Olemme pettyneitä siihen, että kaikki parlamentin ehdotukset hylättiin ja että neuvosto päätti heikentää ohjelmaa tasa-arvon, siirtolaisten oikeuksien ja ennen kaikkea rahoituksen osalta. Ohjelman toteuttamista ei pidä mielestämme kuitenkaan lykätä, koska tuolloin suuri osa tärkeästä työstä jäisi tekemättä. Haluankin kiittää esittelijää hänen pyrkimyksistään tehostaa ohjelmaa ja toivon, että voimme tulevaisuudessa ajaa yhdessä eteenpäin tärkeinä pitämiämme EU:n toimia yhteiskunnasta syrjäytymisen estämiseksi. 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk,
   – Arvoisa puhemies, Haluan antaa tukeni kaikille EU:n toimielinten toimille, joilla edistetään työllisyyden kasvua ja sosiaalista yhteisvastuuta, ja varsinkin toimille, joita toteutetaan keskustelun aiheena olevan yhteisön uuden Progress-ohjelman yhteydessä. Toivon, ettei tämä ohjelma jää taas vain yhdeksi tehottomaksi toimintavälineeksi, joka nielee yhteisiä varojamme. Toivonkin, että se auttaa välittömästi muuttamaan sen vaikean tilanteen, joka monissa Euroopan unionin jäsenmaissa tällä saralla vallitsee.
Haluan korostaa, että kyseessä on eurooppalaisen yhteiskuntamallin säilyttäminen tilanteessa, jossa väestökato on leviämässä koko Eurooppaan. Skandinavian maiden tilanne osoittaa, että eurooppalaista yhteiskuntamallia on mahdollista noudattaa myös joutumatta luopumaan kohtuullisesta talouskasvusta. Skandinavian menestyksen syynä on tietenkin korkea työllisyysaste, joka on yleensä yli 70 prosenttia niin miehillä kuin naisillakin. Tiedämme myös, että työllisyysaste on useimmissa jäsenvaltioissa huomattavasti alempi. Esimerkiksi Puolassa miesten työllisyysaste on hädin tuskin 51 prosenttia ja naisten 46 prosenttia. Lieneekin selvää, että työllisyyden tukeminen on ensiarvoisen tärkeää varsinkin uusissa jäsenvaltioissa.
Toinen tärkeä asia on köyhyyden ja yhteiskunnasta syrjäytymisen ongelma. Emme voi sallia, että ihmiset joutuvat elämään jatkuvassa köyhyydessä tai nälässä Euroopan ytimessä – yhdellä maapallon rikkaimmista alueista. Puolassa yli 10 prosenttia väestöstä elää köyhyysrajan alapuolella. Toivon, että Progress-ohjelma auttaa parantamaan tilannetta.
Rikkaan Euroopan pitäisi osoittaa enemmän solidaarisuutta niitä yhteiskuntaryhmiä kohtaan, jotka ovat erittäin vaikeassa taloudellisessa tilanteessa. 
Kathy Sinnott,
   Arvoisa puhemies, haluan onnitella esittelijää hänen työstään Progress-ohjelmassa, joka on uusi ja kokonaisvaltainen sosiaalisen yhteisvastuun muoto.
Työmarkkinaosapuolet ovat jo monen vuoden ajan pitäneet sosiaalista rahoitusta, henkisiä voimavaroja ja jopa hyvää tahtoa kakkuna, josta heidän on ollut mielestään pakko kilpailla nälkäisten lasten tavoin. Progress-ohjelman myötä kilpailu rahoituksen ja muiden varojen kohdentamisesta siirtyy toivottavasti niille työmarkkinaosapuolille, jotka edustavat ihmisiä, jotka tarvitsevat elämäntilanteensa – fyysisen, henkisen, sosiaalisen, etnisen, taloudellisen tilanteensa tai työllisyys- tai työttömyystilanteensa – vuoksi laajemman yhteisön tukea.
Haluan korostaa vielä kerran, että Progress-ohjelman sisällä on oltava tilaa pienille ja uusille kansalaisjärjestöille. Niitä on kannustettava säilymään toimintakykyisinä ja toteuttamaan menestyksellä toimintaansa. Tunnustusta ja osallistumisoikeutta on jaettava muillekin kuin vanhoille ja suuremmille kansalaisjärjestöille, liitoille ja organisaatioille. Tarpeet muuttuvat ja uusia tarpeita syntyy. Meidän on muistettava, että myös toimintansa vakiinnuttaneet ryhmät olivat kerran pieniä. 
Proinsias De Rossa,
   Arvoisa puhemies, toivottavasti näin myös tapahtuu ajoissa! Olen iloinen tästä yhteisön uudesta ohjelmasta. Se yhdistää neljä aiempaa ohjelmaa ja pyrkii tekemään niistä ajanmukaisempia sekä tarjoamaan enemmän rahaa niiden toteutukseen. Haluan onnitella esittelijä Jönsiä, omaa ryhmääni, komission jäsentä Špidlaa ja neuvostoa siitä, että ne suostuivat tekemään suuren osan parlamentin esittämistä tarkistuksista, joiden puolesta komissio kävi kovan kamppailun. Rahoitusta on tärkeä lisätä, mutta tärkeää on myös se, että me täällä pyrimme edistämään sosiaalisesti osallistuvaa Eurooppaa, jota kansalaiset selvästi haluavat.
Olen erityisen mielissäni siitä, että olemme saaneet sukupuolikysymykset mukaan kaikille tämän ohjelman osa-alueille. Odotan innolla, että pääsemme vaihtamaan kokemuksia toistemme kanssa eurooppalaisten järjestöjen järjestämissä konferensseissa ja muissa vastaavissa tilanteissa. On valitettavaa, että vaikka Euroopan unioni on monen vuoden ajan osallistunut useisiin pilottihankkeisiin, suuri osa pilottihankkeista ja -ohjelmista saaduista kokemuksista on jäänyt valtavirtaistamatta. Toivottavasti sukupuolikysymysten valtavirtaistaminen, ainakin tässä ohjelmassa, saa aikaan sen, että ne otetaan huomioon kaikissa Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden toimintapolitiikoissa. 
Jacek Protasiewicz,
   – Arvoisa puhemies, Lissabonin strategian toteuttaminen on hyvin kunnianhimoinen tavoite, jonka Euroopan unionin johtajat ovat asettaneet jäsenvaltioille. Yksittäisten jäsenvaltioiden erilaiset kokemukset esimerkiksi työllisyyden alalta osoittavat, kuinka kunnianhimoisesta tavoitteesta oikein on kyse.
Joissakin esimerkkitapauksissa työllisyysaste on noussut lähelle tavoiteltua tasoa. Muistutan teille, että miehille tavoitellaan 70 prosentin, naisille 60 prosentin ja 55–64-vuotiaiden ikäryhmälle 50 prosentin työllisyysastetta. Varsinkin Euroopan unionin uusien jäsenvaltioiden keskuudessa on kuitenkin maita, jotka ovat kaukana jäljessä tämän strategian mukaisista tavoitteista. Kun tämä seikka pidetään mielessä, minun täytyy vielä kerran ylistää aloitetta Progress-ohjelmasta, uudesta työllisyyttä ja sosiaalista yhteisvastuuta koskevasta yhteisön ohjelmasta.
Tässä yhteydessä haluan PPE-DE-ryhmän jäsenenä korostaa, että ryhmäni on työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnassa aloitetun työn alusta lähtien puoltanut rahoituksen lisäämistä tietyillä toiminta-aloilla ja samalla sen 10 prosentin varauksen supistamista, joka asetettiin tavoitteeksi ohjelmaa koskevassa luonnoksessa. PPE-DE-ryhmä on erityisesti painottanut tarvetta supistaa rahoituksen saajien omia rahoitusosuuksia. Siksi olemmekin iloisia siitä, että Progress-ohjelman rahoitusta on lisätty 743 miljoonaan euroon. Onneksi tästä lisäyksestä on jo sovittu toimielintenvälisessä sopimuksessa, ja lisäys on otettu mukaan vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymiin.
Lopuksi olen iloinen siitä, että neuvoston yhteinen kanta sisältää useimmat Euroopan parlamentin esittämistä tarkistuksista. Tämä on erityisen myönteistä, koska näin varojen käyttö tehostuu ja varmistetaan naisten ja vammaisten aktiivisempi osallistuminen työmarkkinoille. Varsinkin vammaisten alhainen työllisyysaste on erityinen ongelma omassa maassani, ja toivon, että pystymme Progress-ohjelman ansiosta tuomaan tilanteeseen parannuksen seuraavien seitsemän vuoden kuluessa. 
Evangelia Tzampazi (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijä Jönsiä tehokkaasta toiminnasta.
Progress-yhteisöohjelma on tärkeä keino saavuttaa Lissabonin strategian työllisyys- ja sosiaalipoliittiset tavoitteet. Tämän keinon merkittävyys tuodaan ilmi Euroopan unionin kaikkien toimielinten sopimuksessa.
Meidän on kuitenkin korostettava, että maininta vammaisten täydestä ja yhtäläisestä osallistumisesta kaikkiin Progress-ohjelmasta rahoitettaviin toimintoihin auttaa saavuttamaan ohjelman perustavoitteet, jotka ovat syrjinnän torjuminen ja yhteiskuntaan integroituminen.
Haluan kuitenkin samalla korostaa, että vammaisuuden aiheuttamien ylimääräisten taloudellisten ja muiden rasitteiden lieventäminen on mielestäni erityisen tärkeää, jotta vammaiset voisivat osallistua tasaveroisesti ohjelman toimintoihin.
Lopuksi haluan tähdentää, että vammaisia edustavien kansalaisjärjestöjen on voitava osallistua alueiden, valtioiden ja EU:n tasolla ohjelmien tarjoamiin hankkeisiin, joiden tarkoituksena on vaihtaa hyviä toimintatapoja ja tietoja sekä lisätä kansalaisten tietoisuutta integroitumiseen ja sosiaaliseen suojeluun liittyvistä kysymyksistä. 
Alejandro Cercas (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin kiittää esittelijä Jönsiä, komission jäsentä ja neuvostoa hyvästä ja nopeasta toiminnasta. Heidän ansiostaan EU:lla on tämä väline käytettävänään 1. tammikuuta alkaen, ja toivon, että se on, kuten totesimme, harppaus eteenpäin siinä mielessä, että sillä saadaan nykyiset ohjelmat yhtenäisemmiksi ja paremmin toisiaan täydentäviksi.
Arvoisa puhemies, haluan toiseksi kertoa olevani tyytyväinen siitä, että suhtaudumme koko Lissabonin prosessiin vakavasti. Prosessi velvoittaa meidät tekemään talousuudistuksen ja epäilemättä myös uudenaikaistamaan EU:ta. Samalla on kuitenkin myös muistettava, että talousuudistuksessa onnistumiseksi meidän on lisättävä yhteiskuntamme yhteenkuuluvuutta ja osallistavuutta. Nyt Progress-ohjelman käsittelyn yhteydessä uskon, että ne, joiden mielestä sosiaalinen Eurooppa on ainoastaan jäsenvaltioiden asia, ovat väärässä. 
EU:lla on paljon sanottavaa ja paljon tehtävää, ja vaikka on selvää, että jäsenvaltiot rakentavat yhä itse hyvinvointivaltioitaan, EU tarjoaa jäsenvaltioille lisäarvoa yhtenäisyyden ja tietojen muodossa ja auttaa niitä ratkaisemaan globalisaation aikakauden asettamia suunnattoman suuria haasteita.
Toivonkin, että komissio toimii viisaasti. Kyseessä on rahoituksen kannalta pieni väline, mutta sitä on käytettävä erittäin järkevästi. Toivon, että voimme säilyttää tämän yhteistyölähtökohdan, että emme unohtaisi tärkeimpiä tavoitteitamme ja että ohjelmastamme tulisi kansalaisten ohjelma. 
Katalin Lévai (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin kiittää Karin Jönsiä tästä erinomaisesta ohjelmasta. Tällaiset aloitteet ovat mielestäni Lissabonin strategian kannalta erittäin tärkeitä, koska niiden tavoitteena on parantaa työllisyyttä, lisätä sosiaalista yhteisvastuuta ja vahvistaa näin Euroopan unionin kilpailukykyä.
Tarvitsemme kunnianhimoisia tavoitteita: täystyöllisyyden palauttamista, työn laadun ja tuottavuuden parantamista sekä sosiaalisen yhteisvastuun vahvistamista. Haluan tältä osiin korostaa varsinkin sitä ohjelman osiota, jossa kiinnitetään erityistä huomiota sukupuolikysymysten valtavirtaistamiseen, sukupuolten tasa-arvon periaatteen täytäntöönpanoon sosiaalipolitiikassa.
Olen iloinen myös siitä, että mietinnössä pyritään ottamaan huomioon vammaisten erityistarpeet. Mielestäni on myös tärkeää, että ohjelman suunnittelussa ja toteutuksessa tehdään yhteistyötä muiden valiokuntien kanssa. Olen sitä mieltä, että vähemmistöjen ja varsinkin romanivähemmistöjen suojelun pitäisi muodostaa erillinen osa mietinnössä, ja ehkä sukupuolten tasa-arvoon kannattaisi osoittaa suhteessa enemmän varoja.
Progress-ohjelman toteuttaminen edellyttää Euroopan laajuista tiedonvaihtoa ja parhaiden toimintatapojen levittämistä koko yhteisön alueelle, jos haluamme saavuttaa ohjelman päämäärät. Meillä on kaiken kaikkiaan käsiteltävänämme ohjelma, joka voidaan toteuttaa ainoastaan koko EU:n yhteisellä toiminnalla ja joka ansaitsee tukemme sen kaikilla osa-alueilla. 
Teresa Riera Madurell (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, aion puhua ainoastaan toimista, joiden tarkoituksena on luoda miesten ja naisten välille tasa-arvoa.
Hyvät kollegat, kun vuoden 2004 puolivälissä kaikki toivoimme, että Euroopan komissio käynnistäisi miesten ja naisten tasa-arvoa koskevan uuden toimintasuunnitelman, hämmästyimme havaitessamme, että komissio teki sen sijaan ehdotuksen työllisyyttä ja yhteisvastuuta edistävästä Progress-ohjelmasta, johon kylläkin sisältyi toimia miesten ja naisten tasa-arvon lisäämiseksi, mutta ne oli sijoitettu laajemman sosiaalipoliittisen toiminnan yhteyteen.
Naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunnan mielestä miesten ja naisten tasa-arvoon oli yhä kiinnitettävä enemmän ja erityisemmin huomiota, joten se vastusti alusta lähtien miesten ja naisten tasa-arvoa koskevan ohjelman sisällyttämistä Progress-ohjelmaan. Valiokunta vaati myös ohjelmaan enemmän budjettivaroja ja korosti, että miesten ja naisten tasa-arvoa on pidettävä kaikille yhteisön toimintapolitiikoille yhteisenä kysymyksenä.
Niinpä aloitettiin tärkeät ja myönteiset neuvottelut, jotka ovat jatkuneet koko tänään päättyvän parlamenttimenettelyn ajan ja joiden tuloksia voimme kuvata verrattain hyviksi. Miesten ja naisten tasa-arvoa tavoittelevat toimet on sisällytetty Progress-ohjelmaan, mikä ei mielestämme ole riittävää. Daphne-ohjelman yhteydessä saimme ne erotettua omaksi kokonaisuudekseen, mutta se ei ole tämän ohjelman yhteydessä ollut mahdollista.
Vaadimme yhä tasa-arvopolitiikkaan lisää näkyvyyttä, mutta meidän on oltava kiitollisia esittelijä Jönsille, valiokuntien lausuntojen laatijoille ja myös komissiolle ja neuvostolle, koska heidän yhteistyönsä ansiosta alkuperäistä ehdotusta on voitu merkittävästi parantaa rahoituksen ja sisällön osalta. Sukupuolinäkökulma on myös otettu osaksi kaikkia ohjelman toimia. 
Vladimír Špidla,
   Hyvät parlamentin jäsenet, haluan vielä kerran kiittää esittelijää ja kaikkia niitä ihmisiä, jotka ovat osallistuneet mietintötyöhön. Keskustelumme on mielestäni osoittanut, että mietintöä pidetään EU:n toimielinten yhteisenä menestyksenä. Keskustelusta on selvästikin käynyt ilmi, että ohjelman järjestelyjä pidetään järkevinä ja sen rahoitusta riittävänä. Mietinnön esittämistapaa pidetään myös selvästikin tilanteeseen sopivana – ja haluan tässä yhteydessä korostaa, että mietintö annetaan suoraan parlamentin käsiteltäväksi. Hyvät parlamentin jäsenet, meidän on tartuttava tilaisuuteen ja huolehdittava siitä, että voimme 1. tammikuuta 2007 lähtien toteuttaa tehokkaasti ja menestyksekkäästi kaikkia ohjelman tavoitteita ja päämääriä ja täyttää näin ne odotukset, joita tämän vaiheen onnistuminen on varmastikin herättänyt. 
Puhemies.
   Haluan kiittää kaikkia puheenvuoron käyttäjiä, joista 50 prosenttia oli naisia.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
- Agustín Díaz de Mera García Consuegran laatima kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A6-0276/2006) ehdotuksesta neuvoston päätökseksi tietojenvaihtoa, avunantoa ja koulutusta koskevan toimintaohjelman perustamisesta euron suojaamiseksi rahanväärennykseltä (Perikles-ohjelma) tehdyn päätöksen 2001/923/EY muuttamisesta ja voimassaolon jatkamisesta [(KOM(2006)0243 – C6-0179/2006 – 2006/0078(CNS)] ja
- Agustín Díaz de Mera García Consuegran laatima kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A6-0277/2006) ehdotuksesta neuvoston päätökseksi tietojenvaihtoa, avunantoa ja koulutusta koskevan toimintaohjelman perustamisesta euron suojaamiseksi rahanväärennykseltä (Perikles-ohjelma) tehdyn päätöksen 2001/923/EY muuttamisesta ja voimassaolon jatkamisesta tehdyn päätöksen 2006/.../EY soveltamisen laajentamisesta koskemaan jäsenvaltioita, jotka eivät osallistu rahaliittoon [KOM(2006)0243 – C6-0180/2006 – 2006/0079(CNS)]. 
Siim Kallas,
   Arvoisa puhemies, saanen aluksi esittää vilpittömät kiitokseni esittelijä Díaz de Mera García Consuegralle siitä, että hän on tukenut komission ehdotusta Perikles-ohjelman voimassaolon jatkamisesta. Perikles on yhteisön ohjelma, joka koskee tietojenvaihtoa, avunantoa ja koulutusta euron suojaamiseksi rahanväärennykseltä. Ohjelma perustettiin neuvoston päätöksellä vuonna 2001, ja sen tarkoituksena on tukea ja täydentää jäsenvaltioiden toimia euron suojaamiseksi rahanväärennykseltä.
Ohjelmaa oli alun perin tarkoitus toteuttaa neljän vuoden ajan – vuodesta 2002 vuoteen 2005 – ja sen rahoitusohje oli 4 miljoonaa euroa. Perikles-ohjelma sisältää monenlaista toimintaa, jota järjestetään EU:n lisäksi myös kolmansissa maissa tai ehdokasmaissa. Ohjelman toiminta koskee monipuolisia kohderyhmiä ja osallistujia kaikilta euron suojaamiseen liittyviltä osa-alueilta – lainvalvonnasta, oikeus- ja rahoituslaitoksista sekä teknisiltä aloilta. Toiminnan tarkoituksena on edistää verkostoitumista ja siten tehostaa väärennysrikosten torjuntaa. Perikles-ohjelmasta autetaan lisäksi tehostamaan lainvalvontaviranomaisten sekä oikeus- ja rahoituslaitosten edustajien välistä yhteistyötä. Tästä huolimatta eurojen väärentäminen on yhä vakava ja etenkin symbolinen ongelma, vaikka se ei olekaan laajentunut hälyttäviin mittasuhteisiin.
Liikkeessä olevia väärennettyjä euroseteleitä on paljastunut alkukesästä 2003 lähtien noin 50 000 kappaletta kuukaudessa. Väärennettyjä seteleitä on liikkeessä vähemmän kuin ennen euron käyttöönottoa ja vähemmän kuin väärennettyjä Yhdysvaltain dollariseteleitä. Väärennettyjä euroseteleitä on liikkeessä todella vähän siihen nähden, että aitoja euroseteleitä on liikkeessä noin yhdeksän miljardia. Väärennettyjen eurokolikoidenkin määrä on euroa edeltävään aikaan verrattuna vähäinen. Poliisi on hiljattain toteuttanut useita operaatioita, joiden ansiosta on voitu purkaa väärän rahan valmistuslaitoksia ja takavarikoida suuret määrät väärennettyjä seteleitä ja kolikoita ennen kuin niitä on ehditty laskea liikkeeseen.
Perikles-ohjelma on merkittävästi edistänyt tulosten saavuttamista euron suojaamisessa ja rahanväärennyksen torjunnassa. Tällaisen rikollisuuden torjuntaa on selvästikin jatkettava yhteisin voimin.
Perikles-ohjelmasta laadittiin hiljattain arviointi. Arvioitsijat tulivat siihen tulokseen, että ohjelma on todellakin lisännyt tietoisuutta, se on tavoittanut kohderyhmänsä, eritoten lainvalvontaviranomaiset, ja sen toimintojen ja tiedonvaihdon katsottiin olevan ohjelman tavoitteiden kannalta asianmukaisia.
Perikles-ohjelmasta laaditun myönteisen arvioinnin perusteella ja edelleen jatkuvan tarpeen vuoksi komissio laati vuonna 2005 ehdotuksen ohjelman voimassaolon jatkamisesta. Odoteltaessa sopimusta vuodet 2007–2013 kattavista yhteisön rahoitusnäkymistä neuvosto päätti alustavasti jatkaa Perikles-ohjelman voimassaoloa vain yhdellä vuodella, vuoteen 2006, mutta antoi poliittisen sitoumuksen ohjelman jatkamisesta. Komissio esittikin ohjelmasta saatujen myönteisten tulosten perusteella toukokuussa 2006 ehdotuksen neuvoston päätökseksi Perikles-ohjelman voimassaolon jatkamisesta vuosina 2007–2013. Vuotuinen rahoitus säilyy entisellään, noin 1 miljoonassa eurossa, jolloin ohjelman rahoitusohje on yhteensä 7 miljoonaa euroa. Komission ehdotus voimassaolon jatkamisesta vuoteen 2013 osoittaa, että ohjelman voimassaolon sovittaminen yhteisön rahoituskehyksen voimassaoloon on käytännön kannalta kätevää.
Haluan vielä kerran kiittää parlamenttia ja varsinkin esittelijää siitä mielenkiinnosta, jota he ovat osoittaneet yhteisen rahan suojelemiseen. Onhan yhteinen raha tärkeä osa eurooppalaisten yhteistä identiteettiä ja perintöä. Jäsenvaltioiden ja EU:n julkisten viranomaisten sekä teollisuuden on jatkettava ponnistelujaan ja yhteistyötään sekä pidettävä yllä taitotiedon vaihtoa. Juuri yhteisten ponnistelujemme avulla pystymme suojaamaan elinkeinonharjoittajien, kuluttajien ja yleensäkin talouselämän etuja yhteisen rahamme väärentämisestä saaduilta laittomalta voitoilta. 
Agustín Díaz de Mera García Consuegra (PPE-DE ),
   Arvoisa puhemies, euron suojaaminen rahanväärennykseltä on erittäin tärkeää, jotta kansalaiset säilyttäisivät luottamuksensa yhteiseen rahaan. Olen Siim Kallasin kanssa samaa mieltä kaikista hänen esittämistään asioista.
Euron käyttöönottaminen yhteisenä rahana oli suunnattoman suuri haaste. Tällä hetkellä väärennystoiminta kohdistuu eniten dollariin, joka on kansainvälinen varantovaluutta ja maailmanlaajuisen kaupankäynnin valuutta.
Eurolla on valitettavasti lähes samat ominaispiirteet kuin dollarilla, joten olemme joutuneet euron alkuajoista lähtien toteuttamaan ja soveltamaan monia toimenpiteitä sen väärentämisen estämiseksi.
Perikles-ohjelman tarkoituksena on tukea ja täydentää toimia, joita on otettu käyttöön jäsenvaltioissa ja muissa euron suojaamisohjelmissa. Kyseisten toimien tarkoituksena on suojata yhteistä rahaamme rahanväärennykseltä erilaisen vaihtotoiminnan, avunannon ja koulutuksen avulla.
Kuten tiedämme, ohjelma perustettiin 17. joulukuuta 2001 tehdyllä neuvoston päätöksellä. Sen mukaan ohjelmasta on laadittava arviointikertomuksia, joihin liitetään ehdotus ohjelman jatkamisesta tai muuttamisesta.
Ensimmäinen kertomus julkaistiin ja toimitettiin parlamentille ja neuvostolle 30. marraskuuta 2004. Sen jälkeen, 8. huhtikuuta komissio teki ehdotuksen, jonka perusteella neuvosto jatkoi ohjelman voimassaoloa vuoteen 2006 ja myönsi sille 1 miljoonan euron rahoituksen. Samalla neuvosto vaati, että ohjelman tuloksista laaditaan yksityiskohtainen selvitys parlamentille ja komissiolle.
Arviointi on osoittanut, että Perikles-ohjelma on selvästikin edistänyt euron suojaamista ja rahanväärennyksen torjuntaa. Sen jatkaminen on siis täysin perusteltua. Se on parantanut erityisesti euron yhteisöllisen ulottuvuuden käsittämistä ja auttanut osallistujia ymmärtämään paremmin euroon liittyvää lainsäädäntöä ja välineitä; viitesummasta on sidottu yhteensä 80 prosenttia vuosina 2002–2006; ohjelmassa on toteutettu 64 hanketta 76 maassa; siinä on painotettu, että jäsenvaltioiden ja yhteisön toimien on täydennettävä toisiaan tehokkaasti − 64 hankkeesta 48:ssa aloite tehtiin jäsenvaltioissa, ja 16:ssa aloitteen tekijä oli komissio tai OLAF; ohjelma on saanut kansainvälistä ulottuvuutta, sillä jäsenvaltioiden ja EU:hun liittymässä olevien valtioiden lisäksi siihen on osallistunut myös EU:n ulkopuolisia maita, joissa valmistetaan runsaasti väärennettyjä seteleitä (esim. Kolumbia); ohjelman rakennetta on parannettu merkittävästi perustamalla useisiin maihin kansallisia rahanväärennyksien torjunnasta vastaavia keskusvirastoja; lisäksi Euroopan keskuspankki ja muut organisaatiot – kuten Europol, OLAF ja Interpol – ovat osallistuneet systemaattisesti ohjelman toimintaan.
Perikles-ohjelman tulokset ovat tähän mennessä olleet lupaavia, kuten puolivuosittain laadittavassa, euron väärentämistä koskevassa Euroopan keskuspankin raportissa todettiin.
Yhteisen rahamme väärentäminen on käymässä koko ajan vaikeammaksi. Tiedot tämän vuoden kuudelta ensimmäiseltä kuukaudelta osoittavat, että väärennettyjen setelien osuus on laskussa liikkeeseen laskettujen aitojen setelien lukumäärän kasvuun verrattuna. Kuten komission jäsen on jo todennut, joka kuukausi väärennetään 50 000 euroseteliä, mutta liikkeessä on yhteensä 9 000 miljoonaa aitoa seteliä.
Tämän vuoden tammikuun ja kesäkuun välisenä aikana liikkeestä poistettiin 300 000 väärennettyä seteliä. Tästä vuoden ensimmäisellä puoliskolla liikkeestä poistettujen väärennettyjen setelien kokonaismäärästä 44 prosenttia oli 20 euron seteleitä ja 36 prosenttia 50 euron seteleitä. Tämä merkitsee, että väärennettyjen 20 euron setelien määrä on lisääntynyt merkittävästi. Kaksitoista prosenttia kaikista väärennetyistä seteleistä oli 100 euron seteleitä, mutta 500 euron setelien osuus oli vain yksi prosentti.
Arvoisa puhemies, asetun siis vahvasti ehdotuksen kannalle. Yhteisön lainsäätäjän on ehdottomasti huolehdittava siitä, että ohjelman voimassaolon jatkaminen nivoutuu asianmukaisella tavalla niin rahoitusnäkymiin kuin euron käyttöönottoon uusissa jäsenvaltioissa.
Neuvosto tekee päätöksen Perikles-ohjelmasta vasta kun vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymistä päästään lopulliseen sopimukseen; olemme täysin samaa mieltä siitä, että päätös on tehtävä rahoitusnäkymien vahvistamisen yhteydessä ja että ohjelman vuosirahoitukseksi on vahvistettava 1 miljoona euroa.
Kaikkien edellä mainittujen syiden perusteella suosittelen, että Euroopan parlamentti hyväksyy komission ehdotukset Perikles-ohjelman muuttamisesta ja jatkamisesta mainituin edellytyksin.
Arvoisa puhemies, haluan todeta vielä yhden seikan. Haluan esittää vastalauseeni tämän keskustelun aikataulun muuttamisesta. Minulta ei asiasta ole kysytty enkä ole saanut muutokseen mitään selitystä. Minun olisi pitänyt olla tällä hetkellä kotimaani terrorismin uhrien parissa, mutta olen täällä kunnioituksesta kaikkia teitä kohtaan. Pidettyäni puheenvuoroni lähden heidän luokseen, ja haluankin esittää kaikille teille ja eritoten Siim Kallakselle ansaitsemanne pahoittelut – joita minulle itselleni ei tämän asian tiimoilta ole esitetty.
Toivon, että ymmärrätte, miksi minun on poistuttava. 
Puhemies.
   Varsinaista aikataulua ei itse asiassa ole muutettu. Aloitimme kuitenkin tänä aamuna Rapkayn mietinnön käsittelyn, jonka jälkeen jatkoimme muiden asioiden käsittelyä alkuperäisen esityslistan mukaan. Kiitoksia kuitenkin huomautuksistanne. Olen pahoillani siitä, että aikataulumme on aiheuttanut teille ongelmia. 
Agustín Díaz de Mera García Consuegra (PPE-DE ),
   Arvoisa puhemies, tosiasiat ovat kyllä täysin tiedossani ja uskon, että myös teidän pitäisi olla tietoinen niistä.
Minulla on tässä esityslista aikatauluineen ja suunnitelma siitä, mihin aikaan kahdesta Perikles-mietinnöstä olisi pitänyt äänestää tänä aamuna. Molemmista Perikles-mietinnöistä olisi pitänyt äänestää aamulla. Arvoisa puhemies, siitä on tässä mustaa valkoisella.
Haluankin esittää pahoitteluni siitä, että joudun nyt poistumaan istuntosalista – pahoittelut, joita minulle itselleni ei esitetty. 
Puhemies.
   Ymmärrämme näkökantanne. Kirjoitamme teille kirjeen, jossa selitämme, mitä meidän mielestämme tapahtui. Kiitokset huomautuksistanne, ja olen pahoillani, että olette joutunut näin hankalaan tilanteeseen. 
Hubert Pirker,
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, euro on yksi maailman turvallisimpia valuuttoja, ja sen pitäisi myös säilyä sellaisena. Turvallisuutta ei kuitenkaan saa pitää itsestäänselvyytenä, koska se vaatii jatkuvia toimenpiteitä. Tarkoitan tällä teknisiä toimenpiteitä, joita on toteutettu ja joita yhä toteutetaan yhtäältä uudistumisen ja toisaalta koulutuksen ja vaihtotoiminnan yhteydessä. Muita toimia täydentävä Perikles-toimintaohjelma – joka on ollut tähän mennessä suunnattoman suuri menestys 64 hankkeensa ja yli 76 maasta tulevien yli 3 000 osallistujansa ansiosta – osoittaa, että toimintaohjelma on saanut osakseen suurta kiinnostusta. Rahanväärennys ja taloudelliset menetykset ovat supistuneet. Kerron teille esimerkin kotimaastani Itävallasta: takavarikoinnit ovat vähentyneet yli 40 prosenttia ja menetykset supistuneet yli 50 prosenttia. Ohjelmalla on ollut oma vaikutuksensa asiaan.
OLAFin tekemä arviointi on kuitenkin paljastanut myös eräitä puutteita. Olen komissiolle ja esittelijälle kiitollinen siitä, että he ovat käyttäneet hyväkseen tätä tilaisuutta aloittaa uusi Perikles-ohjelma, joka on voimassa vuoteen 2013. Mielestäni on erityisen tärkeää, että esimerkiksi käytännön harjoittelulle ja henkilöstövaihdolle asetetaan uudet painopisteet ja uutta eurosetelisukupolvea odoteltaessa järjestetään erityiskoulutusta setelien uusista teknisistä näkökohdista. Olen myös iloinen siitä, että ohjelma laajennetaan koskemaan maita, jotka haluavat ottaa euron käyttöön – eli kumppanuusmaita, joissa eurojen väärentäminen itse asiassa tapahtuu – sekä myös erityisesti niitä ihmisryhmiä, jotka eivät tähän mennessä ole voineet osallistua ohjelmaan yhtä hyvin kuin lainvalvontaviranomaiset, joihin ohjelman ensimmäinen osa erityisesti kohdistui.
Meidän on nyt pyydettävä jäsenvaltioita käyttämään ohjelmaa mahdollisimman tehokkaasti, jotta voimme katsoa tulevaisuuteen optimistisina ja tehdä eurosta maailman turvallisimman valuutan. 
Donato Tommaso Veraldi,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan antaa tukeni 30. tammikuuta 2006 tehdylle neuvoston päätökselle tietojenvaihtoa, avunantoa ja koulutusta koskevan toimintaohjelman perustamisesta euron suojaamiseksi rahanväärennykseltä tehdyn päätöksen 2001/923/EY muuttamisesta ja voimassaolon jatkamisesta. Olen kyseisen päätöksen varjoesittelijä.
Päätöksessä säädetään myös ohjelman laajentamisesta koskemaan jäsenvaltioita, jotka eivät osallistu rahaliittoon. Ohjelman tärkeimpänä tavoitteena on saada tietojenvaihdon, avunannon ja koulutuksen avulla eurolle yhtenäinen suoja kaikissa jäsenvaltioissa kuitenkin niin, että jokaisen maan yksilöllinen tilanne otetaan huomioon.
Tämän vuoden toukokuussa komissio esitteli arviointiasiakirjan, jonka yleissävy oli myönteinen, koska ohjelma on edistänyt merkittävällä tavalla euron suojaamista ja rahanväärennyksen torjuntaa. Perikles-ohjelman ansiosta olemme kyenneet tunnistamaan esimerkiksi Kolumbian kaltaisia alueita, joissa väärennettyjä seteleitä valmistetaan ilmeisen helposti. Tunnistamisen on tehnyt mahdolliseksi rakenteiden parantaminen: on nimittäin perustettu kansallisia keskuksia, jotka ovat sitoutuneet toteuttamaan yhteisen rahamme väärennyksen vastaista toimintaa.
Siksi onkin tärkeää, että yhteistyötä EU:n toimielinten – komission, OLAFin, Euroopan keskuspankin ja Europolin – välillä jatketaan niiden osa-alueiden tunnistamiseksi, joilla euron väärentämistä eniten ilmenee.
Ohjelman voimassaoloa pidentämällä voidaan jatkaa valvontaa, koulutusta ja teknistä avunantoa, jotka ovat ensiarvoisen tärkeitä pyrittäessä suojaamaan euroa vastedeskin rahanväärennykseltä. Ohjelmasta tulee myös tehokkaampi, kun tekninen avunanto ja jopa taloudellinen tuki laajennetaan koskemaan myös rajat ylittäviä yhteistyöoperaatioita Europolin osallistumisen ansiosta.
Erityistä huomiota on kiinnitettävä uusiin jäsenvaltioihin ja ennen kaikkea niihin maihin, jotka aikovat ottaa euron käyttöön yhteisenä rahana.
Lopuksi haluan todeta, että kannatan niin ohjelman jatkamista neuvoston ehdotuksen mukaisesti kuin ohjelman laajentamista jäsenvaltioihin, jotka eivät osallistu rahaliittoon. Näin voidaan vahvistaa toimenpiteitä, joiden avulla eurolle voidaan varmistaa yhtenäinen suoja jopa jäsenvaltioissa, jotka eivät ole vielä ottaneet euroa viralliseksi valuutakseen. 
Johannes Blokland,
   Arvoisa puhemies, hyväksymme neuvoston päätöksen jatkaa Perikles-ohjelman voimassaoloa. Ohjelman laajentaminen koskemaan euroalueen ulkopuolisia jäsenvaltioita on myös tarpeen ja toivottavaa. On loppujen lopuksi äärettömän tärkeää, ettei rahanväärennys pääse horjuttamaan luottamusta euroon. Euroon liittyy tällä hetkellä kaksi näkökohtaa, jotka herättävät meissä kysymyksiä.
Ensimmäinen niistä on euron käyttäminen laillisena maksuvälineenä euroalueen ulkopuolisissa maissa. Euron käyttö on laajalti hyväksyttyä erityisesti Montenegrossa ja Turkissa. Voisiko komission jäsen Kallas kertoa, millä tavoin kyseiset maat osallistuvat ohjelmaan rahanväärennyksen ja väärennettyjen eurokolikoiden liikkeeseenlaskun estämiseksi? Euroopan parlamentti laati vuonna 2004 mietinnön eurometallirahojen kaltaisista mitaleista ja rahakkeista. Eurometallirahojen kaltaisiin rahakkeisiin liittyvät petokset olivat lisääntyneet huimasti. Arvoisa komission jäsen, voisitteko kertoa, onko tästä aiheesta annetulla neuvoston asetuksella ollut mitään vaikutusta? 
Marek Aleksander Czarnecki (NI ).
   – Arvoisa puhemies, siitä alkaen kun Euroopan unioniin päätettiin Maastrichtin sopimuksen yhteydessä perustaa yhteinen raha, unionin on täytynyt kamppailla hankkeen synnyttämiä vaaratekijöitä vastaan. Väärennöksiä on ollut olemassa siitä lähtien kun ihmiset tulivat tietoisiksi väärennettyjen tavaroiden arvosta. Väärennettyjen eurojen valmistusta vastaan on ehdottomasti taisteltava, jotta kansalaisten luottamus yhteiseen rahaan säilyisi.
Tällä hetkellä on ensiarvoisen tärkeää huolehtia yhteisön lainsäädännön avulla siitä, että ohjelman voimassaoloa jatkettaessa otetaan huomioon se aikaraja, johon mennessä euro otetaan käyttöön uusissa jäsenvaltioissa ja johon mennessä toinen sarja euroseteleitä lasketaan liikkeeseen. On myös huolehdittava siitä, ettei tämän tärkeän prosessin toimivaltuuksissa ilmene päällekkäisyyksiä ja että eri toimielinten yhteiset toimet täydentävät kaikki toisiaan ja ovat keskenään yhdenmukaisia. Euroopan komission ja Europolin on ehdottomasti arvioitava yhdessä ne uudet hankkeet, joita Perikles-ohjelmasta on määrä rahoittaa. 
Carlos Coelho (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, olemme kaikki yksimielisiä siitä, että eurolle on taattava riittävä suoja monin eri yhtenäisin ja tehokkain toimenpitein, joiden yhteydessä tehdään tiivistä eurooppalaista ja kansainvälistä yhteistyötä. Olemme siis iloisia Perikles-ohjelman perustamisesta.
Annamme tukemme tälle yksityiskohtaiselle mietinnölle, joka parlamentille on laadittu ohjelman toteuttamisesta ja tuloksista. Haluamme korostaa, että tulokset ovat selvästikin olleet hyviä. Liikkeessä olevien väärennettyjen setelien lukumäärä lakkasi kasvamasta vuoden 2003 jälkipuoliskolla. Luvut olivat sekä euron käyttöönottoa edeltäviin lukuihin että väärennettyjen Yhdysvaltain dollarien lukumäärään nähden suotuisia. Vaikka väärennettyjen eurokolikoiden määrä kasvaa edelleenkin, se on kuitenkin vanhojen kolikoiden väärennysten määrään nähden pienempi. Rahanväärennys on toisin sanoen vähäistä, mikä johtuu pääasiassa siitä, että asianomaiset virastot tekevät runsaasti yhteistyötä. Rahanväärennyksen lopettamiseksi on toteutettu toimia ja merkittävät määrät väärennettyjä seteleitä ja kolikoita on takavarikoitu ennen kuin ne ovat päässeet liikkeeseen.
Ohjelma on siis saavuttanut pitkälti tavoitteensa ja auttanut tunnistamaan ne paikat niin yhteisön sisällä kuin sen ulkopuolellakin, joissa väärennettyjä seteleitä valmistetaan eniten. Ohjelmalla on myös saatu aikaan merkittäviä rakenteellisia parannuksia. Useisiin maihin on esimerkiksi perustettu keskusvirastoja, joiden tehtävänä on taistella euron väärennystä vastaan.
Näin ollen kannatan jäsen Díaz de Meran erinomaista mietintöä, jonka tavoitteena on jatkaa ohjelman voimassaoloa vuoden 2013 loppuun niin, että sen voimassaolo on linjassa rahoitusnäkymien kanssa. Haluan lisäksi korostaa, että ohjelman soveltamista on tarkoitus myös laajentaa koskemaan jäsenvaltioita, jotka eivät osallistu rahaliittoon. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – Arvoisa puhemies, Perikles-ohjelman voimassaolon jatkaminen on epäilemättä tärkeää. Euroa ei kuitenkaan kannata ylistää valuuttana, jota ei voida väärentää, eikä sitä kannata varustaa erilaisin turvallisuusominaisuuksin, jos kansalaisemme ja kassavirkailijamme eivät tunne näitä ominaisuuksia tai jos he eivät pysty käyttämään niitä oikealla tavalla. Tietoisuus on tosin lisääntynyt nykyisin, ja 100 euron ja sitä suuremmat setelit testataan, mutta koska väärennettyjen 20 ja 50 euron seteleiden osuus on tällä hetkellä noin 80 prosenttia väärennöksistä, meidän on yhä lisättävä ihmisten tietoisuutta ongelmista. Valitettavasti euroa käytetään niin laajalla alueella, että korkealaatuisten väärennettyjen kolikoiden valmistus on väärentäjille houkutteleva ajatus. Painotekniikan kehityksen vuoksi maallikoiden on lisäksi yhä vaikeampi erottaa väärennetyt setelit aidoista. Liikkeestä poistetaan joka vuosi noin 600 000 väärennettyä seteliä, joten paljon on toki vielä tehtävää senkin vuoksi, että väärennettyjen setelien lisääntymisen ohella väärentäjät ovat yhä kiinnostuneempia myös kolikoiden väärentämisestä.
Ainoa tapa ratkaista rahanväärennysongelma on lisätä ihmisten tietoisuutta, ja juuri tämä seikka oli taustalla järjestettäessä enemmän asiaa käsitteleviä työkokouksia sekä toteutettaessa tiedotustoimia EU:n toimipisteiden välityksellä. Erityisesti kannattaisi lisätä tiedon tarjontaa kaikilla niillä alueilla, joilla väärennysten – väärennetyn rahan – lukumäärän on havaittu kasvaneen. Saattaisi myös olla järkevää laajentaa tutkintahanketta niin, että elinkeinotoiminnan harjoittajille lähetettäisiin tekstiviestejä rikoksentekijöiden pidättämiseksi. Itävallassa on tästä toiminnasta myönteisiä kokemuksia.
Kaiken kaikkiaan, euroalueen muuttamisen alueeksi, jonka valuuttaa ei voida väärentää, pitäisi olla kaikkien meidän keskeisenä huolenaiheenamme. 
Charlotte Cederschiöld (PPE-DE ). –
   Haluan aluksi kiittää esittelijä Díaz de Mera García Consuegraa hänen työstään tällä osa-alueella, joka ei ehkä ole kovin jännittävä mutta erittäin tärkeä. Haluan korostaa, että Díaz de Mera García Consuegra on laatinut hienon mietinnön – olinhan itse yksi tämän asian esittelijöistä, kun se oli päivän puheenaiheena viime vaalikampanjan aikana. Tuolloin mielipiteet jakautuivat hieman enemmän eritoten siinä, minkä arvoisia seteleitä väärennetään. Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän valitsema linja osoittautui myöhemmin oikeaksi. Monien mielestä eniten väärennettiin 500 euron seteleitä, mutta me PPE-DE-ryhmässä olimme sitä mieltä, että pienempiarvoiset setelit, kuten 20 ja 50 euron setelit, olisivat suuremmassa vaarassa. Olen tyytyväinen siihen, että Díaz de Mera García Consuegra kannattaa ajatusta tarkasta seurannasta myös niissä maissa, joissa euroa ei ole vielä otettu käyttöön. Väärennösten vaara on näissä maissa useasti suurempi, koska niiden väestö ei ole yhtä valmistautunut väärennöksiin kuin euroalueen väestö. Kyseisten maiden ihmisten on vaikeampi erottaa aidot setelit väärennetyistä, ja he ovat monesti myös vähemmän varuillaan. Rahanväärennys on onneksi ollut paljon pienempi ongelma kuin mitä pelättiin, ehkä myös juuri keskustelun aiheena olevan Perikles-ohjelman ansiosta ja erityisesti siksi, että asia on saanut laajaa huomiota. Tämä on taas yksi esimerkki siitä, miten paljon hyvää EU on saanut aikaan. Konfliktit on tältä osa-alueelta paljolti ratkaistu, mutta vielä on täysisyy tiedottaa ihmisille tästä ohjelmasta, joka suojelee meitä kaikkia päivittäisessä elämässämme. 
Siim Kallas,
   Kiitän parlamentin jäseniä heidän kommenteistaan ja tuestaan Perikles-ohjelmalle, jolla yritetään torjua rahanväärennystä. Rahanväärennys on poliittisesti erittäin vakava rikos: se jotenkin nöyryyttää viranomaisia. Sitä vastaan käydään kuitenkin myös jatkuvaa taistelua.
Euroopan unioni on onnistunut taistelemaan euron väärentämistä vastaan jokseenkin hyvin. Euroopan keskuspankin, Europolin ja OLAFin välinen yhteistyö on myös ollut melko tehokasta. Eurosetelit ovat verrattain korkealaatuisia. Siitä huolimatta rahanväärennyksen vastainen taistelu on tärkeää. Olen aiemmalla ammattiurallani saanut tilaisuuden työskennellä aiheen parissa. Suurimpana ongelmana ovat aina kadut ja hämäräperäiset baarit, joissa väärennettyjä seteleitä lasketaan liikkeeseen. Sen takia väärennettyjen setelien joukosta ei juurikaan löydy 500 euron seteleitä.
Yksi kysymys koski Turkkia ja Montenegroa. Montenegro on aivan oma tapauksensa. Euro on maassa virallinen maksuväline. Ongelmana ei ole niinkään rahanväärennys kuin Euroopan unionin rahapolitiikka. Kollegani miettivät tietääkseni parhaillaan, miten ongelma ratkaistaan.
Olen käynyt Turkissa ja keskustellut Turkin viranomaisten kanssa. Turkki on luvannut poistaa eurokolikoita muistuttavat kolikot asteittain käytöstä. Valmistusprosessin muuttaminen vie oman aikansa, mutta ainakin viranomaiset ovat luvanneet niin tehdä. 
Puhemies.
   Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Panayiotis Demetrioun laatima kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A6-0268/2006) ehdotuksesta neuvoston puitepäätökseksi tuomioiden huomioon ottamisesta Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä uudessa rikosprosessissa (KOM(2005)0091 - C6-0235/2005 - 2005/0018(CNS)). 
Franco Frattini,
   Arvoisa puhemies, haluan aivan ensimmäiseksi kiittää esittelijää laadukkaasta mietinnöstä ja erinomaisesta yhteistyöstä. Toisissa jäsenvaltioissa annettuja tuomioita otetaan tällä hetkellä huomioon hyvin vähän, jos ollenkaan. Tätä ei voida hyväksyä vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alalla. Tämän vuoksi EU:lla on kahtalaiset tavoitteet: ensinnäkin rikostuomioita koskevia tietoja olisi vaihdettava tehokkaasti jäsenvaltioiden kesken ja toiseksi tällaisia tietoja olisi voitava käyttää tuomion antaneen jäsenvaltion alueen ulkopuolella.
Ehdotuksen päätavoitteena on määritellä ne edellytykset, joiden täyttyessä toisessa jäsenvaltiossa annettu tuomio voidaan ottaa huomioon, kun samaa henkilöä vastaan käynnistetään eri tosiseikkoihin perustuva uusi rikosprosessi toisessa jäsenvaltiossa. Koska aiemman tuomion olemassaoloon liittyvät vaikutukset voivat vaihdella huomattavasti jäsenvaltioittain, ehdotuksessa ei pyritä yhdenmukaistamaan näitä vaikutuksia. Keskeisenä periaatteena on pikemminkin assimilaatioperiaate, josta olen täysin samaa mieltä ja jonka tavoitteena on varmistaa, että nämä vaikutukset vastaavat aiemman kansallisen tuomion vaikutuksia.
Tämän periaatteen mukaisesti ehdotus ei koske pelkästään itse rikosoikeudenkäyntiä vaan myös rikosprosessin muita eri vaiheita, joissa aiempaan tuomioon voidaan liittää vaikutuksia kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Ehdotus käsittää rikosoikeudenkäyntiä edeltävän vaiheen, jossa aiemman tuomion olemassaolo voi vaikuttaa esimerkiksi tutkintavankeutta koskeviin päätöksiin, sekä rikosoikeudenkäynnin jälkeisen vaiheen, jossa aiemmat tuomiot voivat vaikuttaa erityisesti tuomion täytäntöönpanoon.
Komissio tukee tätä mietintöä täysin ja odottaa läheistä yhteistyötä esittelijän kanssa. 
Panayiotis Demetriou (PPE-DE ),
   – Arvoisa puhemies, aikaisempien tuomioiden huomioon ottamista Euroopan unionissa koskeva ehdotus kuuluu niihin institutionaalisiin säädöksiin, joita komissio edistää Tampereen Eurooppa-neuvoston päätelmien täytäntöönpanon yhteydessä. Haluankin tässä vaiheessa kiittää komission jäsentä Frattinia siitä työstä, jota hän tekee näiden päätelmien panemiseksi täytäntöön.
Tämä ehdotus on uusi askel kohti oikeudellisen yhteistyön laajentamista ja jäsenvaltioiden välisen luottamuksen lisäämistä oikeuden alalla. Kyse on uudesta toimenpiteestä, jonka tavoitteena on edistää yksityis- ja rikosoikeudellisten tuomioiden vastavuoroista tunnustamista, jota pidetään Euroopan unionin oikeudellisen yhteistyön kulmakivenä.
Järjestelmä, jossa otetaan huomioon aikaisemmat tuomiot, on otettava käyttöön, jotta rikollisuutta voidaan torjua entistä tehokkaammin. Tämä on tarpeen varsinkin sen vuoksi, että asiaa koskevat nykyiset vuosina 1959 ja 1970 tehdyt eurooppalaiset yleissopimukset ovat osoittautuneet tehottomiksi.
Nyt muotoillussa ehdotuksessa rajoitutaan sääntelemään aineelliseen oikeuteen liittyviä kysymyksiä. Menettelysääntöjä koskevien asioiden sääntely on jätetty kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan valmisteltavana olevan toisen ehdotuksen piiriin ja arvoisan kollegamme esittelijä Díaz de Meran käsiteltäväksi. Tuossa ehdotuksessa on kyse kolikon toisesta puolesta. Äänestyksen kohteena olevassa ehdotuksessa hallintoviranomaisen päätökset jätetään tuomion määritelmän ulkopuolelle, koska useimmissa jäsenvaltioissa niitä ei kirjata rikosrekisteriin ja koska hallintoviranomaisen päätöksestä ei ole yhtenäistä määritelmää. Ehdotuksessa tuetaan periaatetta, jonka mukaan toisen jäsenvaltion tuomioistuimen antaman tuomion merkitys ja vakavuus otetaan huomioon toisessa jäsenvaltiossa, jossa käynnistetään uusi rikosprosessi. Näin ollen tuomiota ei oteta huomioon, jos kyse on sellaista rikosta koskevasta tuomiosta, joka ei ole rangaistava teko uuden rikosprosessin käynnistävässä jäsenvaltiossa. Ehdotuksessa ei ole enää sitä epäselvyyttä ja epävarmuutta, jonka alkuperäiseen ehdotukseen sisältyneiden aikaisempien tuomioiden ja rikosten valikoivaa huomioon ottamista koskevien säännösten hyväksyminen olisi aiheuttanut. Ehdotus sisältää kuitenkin edelleen velvoitteen, jonka mukaan jäsenvaltio ei saa ottaa huomioon toisessa jäsenvaltiossa annettuja tuomioita, jos se loukkaisi -periaatetta, syyteoikeuden vanhentumista tai armahduksia.
Olemme sitä mieltä, että edellä mainitulla tavalla muotoiltuna äänestyksen kohteena olevalla ehdotuksella voidaan ottaa riittävästi huomioon sekä tuomioistuinten antamien tuomioiden vastavuoroista tunnustamista koskeva periaate että lainsäädännön asteittaista rinnastamista koskevat tavoitteet.
On syytä painottaa vielä kerran, että samoin kuin muut samanlaiset toimenpiteet tämä toimenpide perustuu vastavuoroisen tunnustamisen ja luottamuksen periaatteisiin. On kuitenkin tärkeää, että neuvosto edistyy mahdollisimman pian rikosprosessia koskevia vähimmäisvaatimuksia käsittelevän merkittävän ehdotuksen hyväksymisessä. Euroopan parlamentti hyväksyi jo useita kuukausia sitten tämän ehdotuksen, jolla vahvistetaan edellä mainittuja periaatteita.
Miksi neuvosto viivyttelee näin tärkeässä asiassa?
Lopuksi toteaisin, että suhtaudun myönteisesti puheenjohtajavaltio Suomen äskettäiseen toteamukseen, jonka mukaan rikosasioita koskevan lainsäädännön laatimista ja päätösten soveltamisen seuraamista tehostetaan. Toivotaan, että tämä toteutuu. 
Ioannis Varvitsiotis,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, seitsemän viime vuoden aikana on kehitetty välineitä, kuten eurooppalainen pidätysmääräys ja vangittujen siirtäminen, joiden tarkoituksena on vahvistaa kansallisten oikeusviranomaisten keskinäistä luottamusta ja edistää rikosoikeuden lähentymistä.
Olemme nyt hyväksymässä komission päätöstä uuden järjestelmän luomisesta. Tämän järjestelmän avulla jäsenvaltiot voivat ottaa uudessa rikosprosessissa huomioon samalle henkilölle Euroopan unionin toisessa jäsenvaltiossa annetut aikaisemmat tuomiot. Toisissa jäsenvaltioissa annetuilla aikaisemmilla tuomioilla on vastaisuudessa sama vaikutus kuin siinä jäsenvaltiossa annetuilla tuomioilla, jossa uusi rikosprosessi käynnistetään. Haluan lisätä vielä jotakin niihin perusteisiin, joilla jäsen Demetriou perusteli toimenpiteen tarpeellisuutta. Toimenpide on mielestäni aivan looginen, koska aikaisemmat tuomiot muovaavat rikoksentekijän persoonallisuutta ja niillä on merkitystä rangaistusta määrättäessä.
Lopuksi haluan kiittää esittelijää, joka on onnistunut tarkistustensa avulla sovittamaan yhteen neuvoston ja komission näkemykset, jotka erosivat toisistaan huomattavasti tietyissä peruskysymyksissä. Lisäksi toteaisin vielä, että toivottavasti puheenjohtajavaltio Suomen toteamus ei jää pelkkien puheiden tasolle, vaan sitä aletaan toteuttaa käytännössä. Rikosoikeuden yhtenäistämisessä on edettävä nopeammin. 
Andrzej Jan Szejna,
   . Arvoisa puhemies, samalla kun otetaan huomioon kansallisten oikeusjärjestelmien nykyinen erilaisuus, on hyvin toivottavaa edistää tuomioiden vastavuoroista tunnustamista Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä.
Kuten jo Tampereen Eurooppa-neuvoston päätelmissä esitetään, vastavuoroisen tunnustamisen periaate on oikeudellisen yhteistyön kulmakivenä sekä yksityis- että rikosoikeudellisissa asioissa. Näin ollen on erittäin tärkeää luoda asianmukainen oikeusperusta, jotta toisessa jäsenvaltiossa annettu tuomio voidaan ottaa huomioon, kun samaa henkilöä vastaan käynnistetään uusi rikosprosessi eri tosiseikkojen perusteella toisessa jäsenvaltiossa.
Komission ehdotus puitepäätökseksi olisi hyväksyttävä sellaisena kuin se on tarkistettuna. Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen tavoitteena on, että toisessa jäsenvaltiossa annettu tuomio katsotaan samanarvoiseksi kuin aiempi kansallinen tuomio ja että tällaiseen tuomioon liitetään myös samat vaikutukset. Olisi todettava selvästi, ettei jäsenvaltion edellytetä panevan täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa annettua tuomiota vaan pelkästään tekevän uudessa prosessissa asianmukaiset päätelmät aiemman tuomion olemassaolosta.
Lisäksi aiemmin annettujen tuomioiden vaikutukset kuuluvat edelleen kunkin jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön soveltamisalaan. Toisessa jäsenvaltiossa annettuun tuomioon olisi sovellettava assimilaatioperiaatetta, mutta päätelmien tekeminen periaatteen noudattamisesta olisi edelleen jätettävä kansallisen lainsäädännön tehtäväksi. Mielestäni on kuitenkin tarpeen ottaa huomioon aiemmin määrätyt rangaistukset edellyttäen, että niiden painoarvo on arvioitu toisessa jäsenvaltiossa vastaavaksi kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa uusi prosessi on käynnistetty.
Lisäksi jäsenvaltiossa käynnissä olevassa rikosprosessissa ei saa ottaa huomioon toisissa valtioissa sellaisista teoista annettuja rikostuomioita, jotka eivät ole rangaistavia kyseisessä jäsenvaltiossa. 
Gerard Batten,
   Arvoisa puhemies, tämä mietintö on jälleen esimerkki niin sanotusta hyödyllisestä kriisistä, jonka ansiosta Euroopan unionilla on mahdollisuus edistää entistä laajempaa poliittista yhdentymistä. Meillä on todellakin ongelma. Lontoon poliisi myöntää, että suurinta osaa järjestäytyneestä rikollisuudesta johtavat erilaiset etniset rikollisryhmät, joista monet ovat peräisin EU:n jäsenvaltioista. Lisäksi ovat vielä yksittäiset rikolliset, jotka ovat tulleet Yhdistyneeseen kuningaskuntaan harjoittamaan ammattiaan.
Todellisena ongelmana on Yhdistyneen kuningaskunnan avointen rajojen politiikka ja EU:n kansalaisten esteetön oikeus tulla Yhdistyneeseen kuningaskuntaan sekä se, että hallitus on täysin lakannut valvomasta, kuka voi ja kuka ei voi tulla maahan eri puolilta maailmaa. Mietinnön paljastavin osa on kuitenkin viittaus Tampereen Eurooppa-neuvostoon, joka aikoo pakottaa Yhdistyneen kuningaskunnan ottamaan käyttöön eurooppalaisen oikeusjärjestelmän, ja huomautus, jonka mukaan "vielä ollaan kaukana tilanteesta, jossa oikeusprosessia, todisteita ja asiasisältöjä käsitellään suunnilleen samalla tavalla Euroopan unionin kaikissa jäsenvaltioissa".
Näin asia todellakin on, ja toivottavasti tilanne jatkuu tällaisena vielä pitkään. Yhdistyneessä kuningaskunnassa noudatetaan edelleen -periaatetta, eli jokaisella on oikeus tuomioistuimessa käytävään oikeudenkäyntiin ja häntä pidetään syyttömänä, kunnes hänen syyllisyytensä on näytetty toteen. Jotkut meistä Yhdistyneessä kuningaskunnassa aikovat ja haluavat säilyttää tämän suojan. Yhdistyneen kuningaskunnan itsenäisyyspuolueen (UKIP) edustajien vastaus tähän mietintöön onkin "kiitos, mutta ei kiitos". 
Marek Aleksander Czarnecki (NI ).
   – Arvoisa puhemies, keskustelun kohteena oleva puitepäätös on erityisen tärkeä lainsäädännön rinnastamisen ja yhdenmukaistamisen kannalta. Olen esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että kansallisen lainsäädännön on oltava ainoa peruste määriteltäessä sitä, liitetäänkö ulkomailla annettuihin aiempiin tuomioihin oikeusvaikutuksia ja missä määrin niitä liitetään.
Emme saisi kuitenkaan unohtaa perusperiaatteita, kuten -periaatetta, syyteoikeuden vanhentumista, armahduksia sekä tietojen poistamista kansallisesta rikosrekisteristä. Tämän vuoksi 4 artikla olisi mielestäni säilytettävä. Lisäksi olisi painotettava, ettei jäsenvaltiossa käynnissä olevassa rikosprosessissa saa ottaa huomioon toisissa valtioissa sellaisista teoista annettuja tuomioita, jotka eivät ole rangaistavia kyseisessä jäsenvaltiossa.
Olen yhtä mieltä esittelijän kanssa siitä, että 6 artiklaan sisältyvät säännökset sopivat paremmin ehdotukseen neuvoston puitepäätökseksi rikosrekisteritietojen vaihdon järjestämisestä ja sisällöstä jäsenvaltioiden välillä. 
James Hugh Allister (NI ). –
   Arvoisa puhemies, kuten monilla yhdenmukaistamista koskevilla EU:n ehdotuksilla, rikostuomioiden vastavuoroisella tunnustamisella kaikkialla yhteisössä on yksinkertaisuutensa ja uskottavuutensa vuoksi oma viehätyksensä. Sen ei kuitenkaan pidä antaa hämätä, sillä se on vain osa suurta suunnitelmaa, jonka tavoitteena on EU:n säätelemä yhtenäinen rikosoikeudellinen järjestelmä, jonka luominen edellyttää välttämättä kansallisten järjestelmien alistamista.
Mielestäni rikosoikeudelliset asiat ovat kansallisia asioita ja niiden on myös pysyttävä sellaisina. Tämän vuoksi suhtaudun myönteisesti siihen, että viime perjantaina pidetyssä ministerineuvoston kokouksessa vastustettiin laajempaa luopumista kansallisesta veto-oikeudesta. Toivottavasti tätä näkemystä tuetaan.
Vastustan tätä ehdotusta paitsi siksi, että vastustan sitä suurta suunnitelmaa, johon se liittyy, myös siksi, että ehdotus vähentää äänestäjieni suojaa epäoikeudenmukaisuutta vastaan.
Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisten ulkomailla saamat karut kokemukset vahvistavat näkemystäni siitä, että meillä on paljon menetettävää rikosoikeuden yhdentämisen yhteydessä. Muistelkaapa brittiläisistä lentokoneiden tarkkailijoista Kreikassa nostettua kohua tai Kevin Sweeneyn Alankomaissa saamaa kauhistuttavaa tuomiota. Miksi pitäisi olla mahdollista, että surkeat tuomiot, jotka perustuvat Yhdistyneessä kuningaskunnassa sovellettavia normeja heikompiin normeihin, luettaisiin Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisille epäedulliseksi seikaksi heidän kotimaassaan? Mielestäni tällainen ei saisi olla mahdollista. Näin ollen vastustan tätä ehdotusta.
Äänestäjieni suojelussa tunnuslauseeni on "Yhdistyneen kuningaskunnan normit Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisille". 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana aluekehitysvaliokunnan suositus (A6-0281/2006) ehdotuksesta neuvoston päätökseksi yhteisön koheesiopolitiikan strategisista suuntaviivoista (11807/2006 - C6-0266/2006 - 2006/0131(AVC)) (Esittelijä: Constanze Angela Krehl). 
Danuta Hübner,
   Arvoisa puhemies, haluan aloittaa toteamalla, että komission jäsen Špidla ja minä suhtaudumme molemmat hyvin myönteisesti koheesiopolitiikan strategisia suuntaviivoja koskevaan mietintöön, jonka parlamentin aluekehitysvaliokunta hyväksyi 11. syyskuuta. Haluan kiittää erityisesti jäsen Krehliä ahkerasta työstä mietinnön hyväksi ja hyvästä yhteistyöstä, jota olemme tehneet viime vuoden aikana asiakirjan laatimisen yhteydessä.
Olen ollut kiitollinen tänä aikana aluekehitysvaliokunnalta ja parlamentilta saamastani tuesta ja saamistani ehdotuksista tässä asiassa, joka on ehkä tärkein ja innovatiivisin osa vuosien 2007–2013 uutta koheesiopolitiikkaa. Suuntaviivojen avulla pyritään varmistamaan, että yhteisön ensisijaiset tavoitteet sisällytetään entistä paremmin EU:n tukemiin kansallisiin ja alueellisiin kehittämisohjelmiin. Tavoitteena on tukea selkeästi ja johdonmukaisesti kasvua ja työllisyyttä uudistetun Lissabonin strategian mukaisesti. Mielestäni parlamentin työ on ollut suuntaviivojen kannalta hyvin hyödyllistä.
Haluaisin teidän kiinnittävän huomiota niihin johdanto-osan kappaleisiin, jotka on lisätty asiakirjaan sen jälkeen, kun parlamentti laati mietintönsä viime toukokuussa. Nämä ovat siinä mielessä tärkeitä, että niissä tuodaan ilmi suuntaviivojen taustalla olevat poliittiset näkemykset. Nämä johdanto-osan kappaleet perustuvat pitkälti jäsen Krehlin laatimassa mietinnössä esitettäviin ehdotuksiin. Huomiota kiinnitetään nyt esimerkiksi kumppanuussuhteen merkitykseen (johdanto-osan 16 kappale), infrastruktuurin merkitykseen lähentymisen edistämisessä (johdanto-osan 11 kappale), naisten ja miesten tasa-arvoon sekä syrjinnän torjumiseen (johdanto-osan 15 kappale), ympäristön kannalta kestävän kehityksen tärkeyteen (johdanto-osan 14 kappale), alueelliseen yhteenkuuluvuuteen ja kaupunkiulottuvuuteen (johdanto-osan 12 kappale).
On syytä huomata, että hyväksymällä nämä johdanto-osan kappaleet neuvosto ja jäsenvaltiot antavat itse asiassa itselleen ohjeita siitä, miten seuraavia ohjelmia olisi toteutettava. Tämä on tietysti hyvin tärkeää meille, kun valmistaudumme ohjelmia koskeviin neuvotteluihin.
Näiden johdanto-osan kappaleiden lisäksi suuntaviivoja koskevaa tekstiä on vahvistettu parlamentin mielestä tärkeimmissä kysymyksissä. Erityisesti olemme kiinnittäneet entistä enemmän huomiota alueelliseen yhteenkuuluvuuteen. Tämä käsittää myös voimakkaamman sanamuodon käyttämisen kaupunkialueita koskevassa kysymyksessä. Olemme myös kehittäneet tekstiä kolmen teiltä voimakasta tukea saaneen aloitteen, eli Jasper-, Jeremy- ja Jessica-aloitteiden osalta. Muun muassa näin on tarkoitus edistää julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyökumppanuuksien käytön kehittämistä ohjelmissa, kuten suosittelitte suuntaviivoja koskevassa mietinnössänne. Lisäksi on monia muita aloja, joilla huomaatte varmasti, että komissio on yrittänyt ottaa parlamentin toiveet huomioon.
Minun ei tarvitse enää kerrata asiakirjan sisältöä, mutta ehkä kannattaisi palauttaa mieliin uutta koheesiopolitiikkaa koskeva näkemys, jonka saavuttamisessa strategiset suuntaviivat voivat olla avuksi. Tässä näkemyksessä keskitytään talouskehitykseen, johon vaikuttavat entistä enemmän paikalliset ja alueelliset voimavarat: innovatiiviset pienet ja keskisuuret yritykset, paikallinen osaaminen tai korkeakoulut. Tässä näkemyksessä on kyse siitä, että kehitämme omaa ainutlaatuista monitasoista hallintojärjestelmäämme tuomalla politiikan lähemmäs paikallisia ja alueellisia toimijoita ja kansalaisia ja sinne missä kasvua ja työpaikkoja luodaan.
Tiedän, että jotkut teistä haluavat keskustella enemmän strategisista suuntaviivoista, joten odotan kuulevani teidän näkemyksiänne. 
Constanze Angela Krehl (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, tämänpäiväisellä keskustelulla ja huomisella äänestyksellä parlamentti saattaa valmiiksi vuosien 2007–2013 koheesiopolitiikkaa koskevan lainsäädäntökokonaisuuden kaksi ja puoli vuotta kestäneen valmistelutyön. Tätä koheesiopolitiikkaa sovelletaan ensimmäistä kertaa 25:n tai 27 jäsenvaltion yhteisössä, jossa kaikki uudet jäsenvaltiot ovat koheesiorahaston edunsaajia, ja tarkoitus on, että ne kaikki hyötyvät huomattavasti tulevasta koheesio- ja rakennepolitiikasta. Haluaisimme, että huomisen äänestyksen avulla raivattaisiin tietä sille, että alueiden toimintaohjelmat saatetaan päätökseen ja esitetään komissiolle ja että tämä hyväksyy ne. Näin voitaisiin varmistaa, että hankkeet voidaan aloittaa EU:ssa muita heikommassa asemassa olevilla alueilla varhain ensi vuonna.
Mennyttä ajatellen haluan esittää vilpittömät kiitokseni yhteistyöstä strategisia suuntaviivoja käsittelevän mietinnön laatimisen yhteydessä. Komission ehdotus on hyvä. Se syntyi yhteistyössä komission ja neuvoston kanssa. Haluan todeta täällä selkeästi, että olimme paljon suoraan yhteydessä alueisiin. Vierailut, joita esittelijänä sain tehdä Lissaboniin, Madridiin, Bratislavaan, Prahaan, Tukholmaan ja Helsinkiin, vaikuttivat huomattavasti mietinnön laatuun. Mietintö hyväksyttiin sitten valiokunnassa ja täysistunnossa yhdessä.
Olen iloinen siitä, että ne ensisijaiset tavoitteet, jotka parlamentti halusi lisätä suuntaviivoihin, on todellakin otettu suuressa määrin huomioon asiakirjassa, josta neuvosto päätti elokuussa.
Tärkein seikka on ehkä se, että nyt todetaan selkeästi, että haluamme EU:n kehittyvän kestävällä tavalla. Tavoitteemme ovat korkeammalla kuin lyhyen aikavälin taloudellisissa tavoitteissa eli pyrimme kestäviin parannuksiin myös elin- ja työoloissa sekä erityisesti EU:n muita heikommassa asemassa olevilla alueilla ja alikehittyneillä alueilla. Tämän vuoksi meille oli niin tärkeää se, että koheesiorahastosta myönnetään tukea syrjimättä ketään. Lopullisessa asiakirjassa todetaan nyt selvästi jälleen kerran, että vammaisilla, vanhuksilla ja maahanmuuttajilla on aivan samat mahdollisuudet saada rahoitusta kuin kaikilla muillakin. Tämä on tärkeä viesti alueiden kansalaisille.
Meistä on ollut tärkeää korostaa, ettei EU:ssa pyritä luomaan millaisia työpaikkoja hyvänsä vaan entistä laadukkaampia pysyviä työpaikkoja. Tämä liittyy läheisesti koulutuksen parantamiseen ja mahdollisuuksiin perustaa tutkimusorganisaatioita sekä myös mahdollisuuksiin tuoda näiden tutkimusorganisaatioiden tuottamat tulokset nopeammin ja laajemmin pienten ja keskisuurten yritysten käyttöön. Olemme sisällyttäneet kaiken tämän vielä voimakkaammin strategisiin suuntaviivoihin.
Meille hyvin tärkeä asia, josta keskusteltiinkin pitkään ja yksityiskohtaisesti, on kaupungeille ja kaupunkialueille annettava tuki, koska 80 prosenttia EU:n väestöstä asuu juuri näillä alueilla. Tämän vuoksi voimavarat on keskitettävä tälle alalle ja työpaikkojen luomisen lisäksi myös esimerkiksi liikenneinfrastruktuurien kehittämiseen tai kaupunkien ympäristötilanteen parantamiseen.
Olemme painottaneet erityisesti yhtä kysymystä eli alueiden välistä yhteistyötä. Se on entistäkin tärkeämpää laajentuneessa EU:ssa, jotta voimme oppia toisiltamme ja kehittää hankkeita yhdessä. Viime viikolla sain erään työryhmän Unkariin tekemällä vierailulla ensi kertaa havaita, että myös uusissa jäsenvaltioissa syntyy strategisesti älykkäitä näkemyksiä ja ajatuksia. Ehkäpä jotkin niistä alueista, jotka ovat saaneet vuosikausia tukea EU:n koheesiorahastosta, voisivat ottaa oppia uusista jäsenvaltioista. Tämän vuoksi alueellista yhteistyötä on kuitenkin edistettävä entistä enemmän.
Toinen seikka, josta puhun erityisesti Euroopan parlamentin sosialidemokraattisen ryhmän koordinaattorina, koskee yhtäläisten mahdollisuuksien edistämistä EU:ssa erityisesti naisten ja nuorten osalta. Uudella tukikaudella yhteisön olisi hyödynnettävä edelleen Equal-yhteisöaloitteesta saatuja hyviä kokemuksia ja jatkettava verkostojen toimintaa. Myös tämä on sisällytetty suuntaviivoihin. Kaiken kaikkiaan parlamentti voi pitää neuvottelutuloksia suurena menestyksenä paitsi parlamentin myös kansalaisten kannalta.
Kaikkiin onnistumisiin ja kompromisseihin sisältyy väistämättä myös "muttia". Näihinkin suuntaviivoihin liittyy tietysti yksi "mutta". Parlamentti on pitänyt erittäin tärkeänä työmarkkinaosapuolten ja kansalaisyhteiskunnan kanssa tehtävän yhteistyön edistämistä. Tämä asia onkin otettu mukaan suuntaviivoihin neuvoston lopulta hyväksymässä tekstissä, mutta valitettavasti vain huomattavasti vesitetyssä muodossa. Parlamentin on pidettävä huolta siitä, että se tuo mielipiteensä esiin rakennetukikauden väliarvioinnin yhteydessä ja että suuntaviivoja tarkistetaan yhdessä. Tämä koskee siis yhteistyötä. Lisäksi meidän on tarkasteltava hyvin huolellisesti, oliko neuvoston ajatus korvamerkitsemisestä todellakin hyvä vai lisääkö se pelkästään byrokratiaa toimintaan osallistuvien kannalta. Jos on näin, vaadimme tietysti korvamerkitsemisen poistamista, koska parlamentilla on vastuunsa ja velvollisuutensa kansalaisia kohtaan – velvollisuutensa, jonka parlamentti aikoo täyttää. 
Jan Olbrycht,
   . – Arvoisa puhemies, haluan ensiksi kiittää jäsen Krehliä paitsi mietinnöstä myös ahkerasta työstä Euroopan parlamentin kannan laatimiseksi. Parlamentin mietintö, jossa käsitellään yhteisön strategisia suuntaviivoja, on erinomainen esimerkki toimielinten välisestä yhteistyöstä.
Euroopan parlamentti on yrittänyt aluekehitysvaliokunnan työn avulla määritellä odotuksensa lainsäädäntömenettelyn aikana. Tänään voimmekin todeta, että lähes kaikki näistä odotuksista on otettu huomioon. On totta, että tänään esiteltävien strategisten suuntaviivojen ja Lissabonin strategian mukaisia menoja koskevan aikaisemmin julkistetun ja myöhemmin asetuksen liitteeksi liitetyn luettelon välillä on ristiriita. Tästä huolimatta parlamentin jäsenet ovat sitä mieltä, että meidän olisi tuettava strategisten suuntaviivojen lopullista versiota, koska se vastaa odotuksiamme.
Voitaisiin sanoa, että jäsenvaltioille strategiset suuntaviivat muodostavat sisäisesti johdonmukaisen perustan koheesiopolitiikan täytäntöönpanon suunnittelulle. Toivotaan, että jäsenvaltiot ovat halukkaita panemaan suuntaviivat täytäntöön, sen jälkeen kun ne on ensin hyväksytty neuvoston päätöksellä. Kansallisten hallitusten päättäväisyyden voidaan katsoa näkyvän esimerkiksi siinä, kuinka hyvin ne hyödyntävät kaupunkien aseman vahvistamista koskevaa suuntaviivaa suunnitteluvaiheessa ja ennallistamista koskevien yhdennettyjen suunnitelmien täytäntöönpanossa. Strategiset suuntaviivat ovat välttämättömiä perustan luomiseksi vuosien 2007–2013 koheesiopolitiikan täytäntöönpanolle. Tämän vuoksi Euroopan parlamentin olisi mielestäni tuettava tätä ehdotusta, jossa otetaan huomioon parlamentin esitykset. 
Stavros Αrnaoutakis,
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, voin vain ilmaista tyytyväisyyteni ja esittää lämpimät kiitokseni esittelijälle siitä, että sekä neuvosto että komissio hyväksyivät Euroopan parlamentin painottamat tärkeät kysymykset. Esimerkkinä voin mainita alkuperäiseen tekstiin verrattuna parantuneet suuntaviivat, joissa otetaan huomioon kestävää kehitystä koskeva periaate rakennerahastojen ja koheesiorahaston tukitoimien yhteydessä, naisten ja miesten tasa-arvoista kohtelua sekä sukupuoleen, rotuun, kansallisuuteen, uskontoon tai vammaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltämistä koskeva periaate painottaen vammaisten ottamista mukaan ohjelmien ja toimien valmistelun ja täytäntöönpanon kaikkiin vaiheisiin, kaupunkiulottuvuuden painottamista koskeva periaate sekä kaupunki- ja maaseutualueiden yhdistämistä ja yleensä kaikenlaisten kumppanuuksien edistämistä koskeva periaate.
Ohjelmien keskeisimpiä menestystekijöitä on mielestämme se, missä määrin eri alueelliset ja paikalliset toimijat, erityisesti työmarkkinaosapuolet ja paikalliset viranomaiset, otetaan mukaan ohjelmien suunnitteluun ja täytäntöönpanoon. Taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevan tavoitteen saavuttaminen uudella ohjelmakaudella on todellakin vaikea haaste aikana, jolloin eriarvoisuus lisääntyy laajentuneessa Euroopan unionissa ja koheesiopolitiikan toteuttamiseen on käytettävissä vain vähän varoja.
Strategiset suuntaviivat ovat tärkeä keino pyrittäessä jakamaan varoja tehokkaammin ja kohdentamaan niitä tarkemmin. Samalla suuntaviivat vahvistavat koheesiopolitiikan strategista sisältöä, ja niiden avulla voidaan lujittaa koheesiopolitiikan ja Lissabonin strategian välistä synergiaa.
Hyvät parlamentin jäsenet, koheesiopolitiikassa on alkamassa uusi aikakausi. Uudella ohjelmakaudella ja väliarvioinnin yhteydessä on mielestäni pystyttävä osoittamaan, että koheesiopolitiikalla on olemassaolon oikeus ja että politiikkaa on tarpeen jatkaa. Juuri kaikki edellä mainitut seikat yhdessä parlamentin asetuksiin tai suuntaviivoihin esittämien muiden laatutekijöiden kanssa auttavat koheesiopolitiikan tavoitteiden saavuttamisessa. Jäsenvaltioiden ja alueiden on otettava nämä suuntaviivat huomioon, kun ne valmistelevat kansallisia strategisia viitekehyksiään ja toimintaohjelmiaan. Meidän kaikkien tehtävänä on huolehtia ja valvoa, että suuntaviivoja sovelletaan asianmukaisesti. 
Jean Marie Beaupuy,
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aluksi kollegojeni tavoin kiittää jäsen Krehliä siitä työstä, jonka hän on tehnyt. Arvoisa komission jäsen Hübner, kiitän teitä hyvistä suhteista teihin ja yksikkönne edustajiin näiden kuukausien aikana, jotka ovat edeltäneet huomista äänestystä. Kukaan ei varmaankaan hämmästy siitä, miten ryhmäni aikoo äänestää. Aiomme tietysti hyväksyä tämän tekstin ja teemme niin ainakin kahdesta syystä. Ensinnäkin tekstissä otetaan huomioon paitsi suurin osa ryhmämme esittämistä pyynnöistä mielestäni myös suurin osa ryhmämme enemmistön esittämistä pyynnöistä. Toiseksi tämän asian käsittely on kestänyt paljon suunniteltua kauemmin, joten on tärkeää, että hyväksymme tämän tekstin.
Haluaisin esittää neljä kommenttia. Arvoisa komission jäsen, ensiksi haluan huomauttaa, kuten kollegani ovat jo usein tehneet, että neuvoston 18. elokuuta hyväksymän 1 artiklan tekstissä on kirjoitettuna sanat "toimivat suuntaa-antavina puitteina" jäsenvaltioille. Tiedän, että nykyään pidetään huonona käytöksenä sitä, että halutaan määräillä 25 valtion tai hallituksen päämiehiä komission tai parlamentin antamilla toimintaohjeilla. Haluan kuitenkin korostaa, että olisimme halunneet, että tekstissä olisi ollut hieman sitovampia osia. Kuten jäsen Krehl ja jotkut muut kollegoistani ovat sanoneet, aiomme varmistaa väliarvioinnin yhteydessä, että muotoilemme näkemyksemme niin, että nyt mahdollisesti tehdyt harha-askeleet saadaan korjattua.
Toiseksi haluan painottaa näiden strategisten suuntaviivojen perusteita. Ihmiset, jotka tunnen ja joiden kanssa olen puhunut, ovat sitä mieltä, että kaiken takana on Brysselin "teknostruktuuri" sekä parlamentti, joka päättää strategisista suuntaviivoista. Tämä kaikki on hyvin monimutkaista. Ihmiset unohtavat liian nopeasti, aivan liian nopeasti, että itse asiassa juuri näiden rakennerahastojen ja suuntaviivojen ansiosta esimerkiksi Portugalissa, Espanjassa ja Irlannissa on saavutettu aikaisemmin merkittäviä tuloksia, ja hyötyjinä ovat kansalaiset, jotka kärsivät epäsuotuisista olosuhteista epäsuotuisilla alueilla. Ihmiset unohtavat, että olemme sitoutuneet solidaarisuuteen, joka ilmenee nykyään koheesiopolitiikassa. Sen tavoitteena on antaa epäsuotuisien alueiden kaikille yhteisöille ja jokaiselle asukkaalle samat edut kuin vauraammilla alueilla asuvilla ihmisillä on.
Haluan todeta lyhyesti, että olen hyvin iloinen jo aivan tämän tekstin alussa esiin tuotavasta joustavasta lähestymistavasta. Koska lähestymistavassa otetaan huomioon kunkin alueen vahvuudet ja heikkoudet, siinä voidaan asettaa ensisijaisiksi aloiksi erityisesti liikenne, ympäristö ja energia.
Lopuksi toteaisin asiaa jo aiemmin esiin tuoneiden parlamentin työryhmän edustajien tapaan, että meidän mielestämme on hyvä, että tässä tekstissä painotetaan kaupunkien suurta merkitystä. Olin itse pari päivää sitten Saksassa, voin todeta, että 90 prosenttia Saksan väestöstä asuu yli 2 000 asukkaan kaupungeissa. Saksalaiset kollegani saavat toki korjata, jos olen väärässä. Käsiteltäväksemme jätetyssä tekstissä painotetaan kaupunkien merkitystä. Haluan sanoa, että pelkkien puheiden ja koheesiorahastolle osoitettujen rahamäärien lisäksi meillä on vastaisuudessa myös keinot käyttää näitä varoja.
Arvoisa komission jäsen, koheesiopolitiikkaa ja kaupunkeja koskevassa komission tiedonannossa asetetaan yhdennetty lähestymistapa erityisasemaan. Haluan todeta keskustelun tässä vaiheessa, että meidän on oltava tarkkoina ja varmistettava ennen kaikkea, ettei yhdennettyä lähestymistapaa sovelleta pelkästään kaupunkeihin sanan ahtaimmassa merkityksessä vaan myös kaupunkeja ympäröiviin yhteisöihin. Keskustelimme tästä asiasta täällä läsnä olevan kollegani jäsen Bourzain kanssa lounaalla. On otettava huomioon paitsi itse kaupunki myös koko sitä 10:n, 20:n, 50:n tai 100 km:n säteellä ympäröivä alue, jolla ihmiset elävät yhdessä päivittäin. Jotta ihmiset voivat asua yhdessä harmonisesti, liikennettä, yhteiskuntaa ja koulutusta koskevat erilaiset asiat on liitettävä tehokkaasti yhteen.
Päätän puheenvuoroni toteamalla, että niin kansallisilla, alueellisilla, paikallisilla kuin muillakin toimijoilla on oltava myös hyvät yhteydet toisiinsa. Aivan samoin kuin orkesteri, jossa on useita viuluja ja pianoja, tarvitsee orkesterinjohtajan soittaakseen hyvin, me varmistamme, että näille kaikille järjestelyille on hyvä johtaja, sellainen johtaja, joka pystyy varmistamaan koheesiorahaston menestyksen. 

Bairbre de Brún,
Haluan kiittää komission jäsentä siitä, että hän tulee niin usein parlamenttiin keskustelemaan ehdotuksistaan kanssamme. Haluan kiittää erityisesti myös jäsen Krehliä siitä työstä, jonka hän teki muutamien parannusten saamiseksi komission alkuperäiseen ehdotukseen etenkin kumppanuussuhteita, kaupunkien ja niiden ympäristöseutujen asemaa, kansalaisyhteiskuntaa, toimien ja palvelujen saavutettavuuden parantamista vammaisten osalta sekä ympäristöä koskevissa kysymyksissä. Minun on kuitenkin jälleen toistettava lukuisia kertoja esittämäni huoli korvamerkitsemisestä, joka on edelleen keskeisessä asemassa komission suuntaviivoissa. Korvamerkitsemistä on käytetty ja käytetään vastaisuudessakin jäsenvaltioissa tekemään tyhjäksi monia parlamentin pyrkimyksiä ja myös sellaisia, joista on puhuttu täällä tänä iltana. Korvamerkitsemisellä asetetaan Lissabonin strategia Göteborgin strategiaa tärkeämmäksi ja joitakin osia Lissabonin strategiasta sen muita osia tärkeämmiksi.
Irlannissa on tällä hetkellä toinenkin huolenaihe, joka ei liity suuntaviivoihin, mutta haluan käyttää tilaisuutta hyväkseni ja tuoda asian esiin. Kyse on siitä, että vastaisuudessa Peace-ohjelman rahoitus jaetaan tavalla, joka on tasa-arvoa koskevien toimenpiteiden ja säännösten vastainen. Toivottavasti voin puhua tästä asiasta enemmän komission jäsenen kanssa.
On syytä muistaa näiden rahastojen ja ohjelmien alkuperäiset tarkoitukset, ja asioita on tarkasteltava uudelleen väliarvioinnin aikana. Kuten jäsen Beaupuy huomautti, me irlantilaiset niin etelässä kuin pohjoisessakin hyödyimme huomattavasti näistä rahastoista ja otimme suuria edistysaskelia niiden avulla. Meidän on muistettava olla solidaarisia ja antaa myös muille alueille sama mahdollisuus tulevaisuudessa. 
Mieczysław Edmund Janowski,
   – Arvoisa puhemies, haluan kiittää jäsen Krehliä hänen tekemästään työstä. Keskustelimme tänään täällä Euroopan parlamentissa Romanian ja Bulgarian liittymisestä Euroopan unioniin. Tämän laajentumisen huomioon ottaen haluaisin korostaa erästä lausetta, joka sisältyy neuvoston päätöksen johdantoon. Siinä todetaan, että Euroopan unionin laajentuminen 25 jäsenvaltioon on ennennäkemätön mahdollisuus vahvistaa sekä unionin taloudellista kilpailukykyä että sen sisäistä koheesiota.
Meidän olisi tietysti myös tiedostettava täysin se tosiasia, että tällä hetkellä tiettyjen alueiden vauraudessa ja kehityksessä on edelleen merkittäviä eroja. Tuskin on kulunut 28:aa kuukautta siitä, kun Euroopan unioniin liittyi 10 uutta jäsenvaltiota, mutta jo nyt voidaan havaita, että köyhimmätkin alueet kehittyvät merkittävästi nopeammin ja kasvu on niissä nyt suhteellisen voimakasta. Puhun yhden tällaisen alueen kansalaisena eli Puolan kaakkoisosassa sijaitsevan Podkarpacien alueen edustajana.
Sana "yhteenkuuluvuus" ei tarkoita tasalaatuisuutta tai yhdenmukaisuutta vaan kuvaa pikemminkin tilaa, jossa tietty rakenne muodostaa aidon kokonaisuuden, jossa ei ole sisäisiä jännitteitä tai jakautumisia. Tämä on minun käsitykseni Euroopan unionin koheesiopolitiikasta. Toimet, joita toteutetaan yhteisön eri maiden ja kansojen välisen solidaarisuuden edistämiseksi, onnistuvat nopeammin ja paremmin, jos makrotalous on vakaampi ja välttämättömät rakennemuutokset toteutetaan tehokkaammin.
Tämän vuoksi on hyvin tärkeää määritellä koheesiopolitiikan periaatteet koko Euroopan unionille ja ottaa ne huomioon jäsenvaltioiden strategisten viitekehysten laadinnassa. Näin ollen meidän olisi suhtauduttava myönteisesti siihen, että vuosina 2007–2013 koheesiopolitiikan tavoitteena on antaa taloudellista tukea vähiten kehittyneille alueille samalla, kun keskitytään talouskasvun edistämiseen ja työllisyyden lisäämiseen. Olen iloinen siitä, että koheesiopolitiikan alueellista ulottuvuutta on painotettu, koska sen avulla pyritään tasapainottamaan kaupunki- ja maaseutualueiden sekä tiettyjä erityispiirteitä omaavien alueiden kehitystä.
On erittäin tärkeää, että rahoitusvälineitä käytetään järkevästi. Tämän vuoksi väliarviointi on keskeisessä asemassa. Euroopan unionin toimia on tarkasteltava pitkällä aikavälillä. Tämän vuoksi Lissabonin strategiaan on mielestäni luotava uutta lisäpontta. On edistettävä innovaatiota kaikilla mahdollisilla aloilla, luotava tietoon ja koulutukseen perustuva talous ja edistettävä yrittäjyyttä yrityskoosta riippumatta. Tällaisilla lähestymistavoilla voidaan taata onnistuminen. On kuitenkin muistettava, että kaikissa toimissa ihmisiä on kohdeltava yksilöinä, perheenjäseninä, paikallisen tai alueellisen yhteisön jäseninä, tietyn maan kansalaisina ja koko yhteisön kansalaisina. Tämä koskee myös vammaisia. Näin ollen on hyvin tärkeää, että koheesiopolitiikassa otetaan huomioon väestökehitystä koskevat asiat. 
Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan kiittää jäsen Krehliä siitä työstä, jonka hän on tehnyt laatiessaan tämän mietinnön, jolla saatamme päätökseen rakennerahastoja kaudella 2007–2013 koskevan lainsäädännön. Siirrymme nyt käytäntöön eli lainsäädännön soveltamiseen.
On kuitenkin kysyttävä, onko hyväksymämme lainsäädäntö paras mahdollinen. Mielestäni se ei ole. Se olisi voinut olla paljon parempi. Kun otetaan huomioon, millainen tasapaino tällä hetkellä vallitsee tässä Euroopan unionissa, jonka jäsenvaltioita kotimaamme ovat, tässä 25 valtion Euroopan unionissa, voin sanoa, että se todella on paras mahdollinen. Näin ollen haasteena ei ole nyt pelkästään se, miten 308 miljardin euron koheesiomäärärahat jakautuvat jäsenvaltioiden ja alueiden kesken, vaan myös se, miten nämä rahat hyödynnetään. Tässä yhteydessä tänään keskustelun kohteena olevat strategiset suuntaviivat ovat tärkeitä, koska niissä käsitellään juuri koheesiopolitiikan sisältöä eli sitä, mihin varat kohdennetaan ja mitkä ovat ensisijaiset alat. On tietysti aivan oikein, että koheesiopolitiikka liitetään Lissabonin strategiaan, ja tämä käy selkeästi ilmi kaikista suuntaviivoista. Olisi ehkä ollut parempi, jos yhteys olisi ollut selkeämpi tai tarkempi tai jos Lissabonin strategialle olisi annettu suppeampi määritelmä, jotta olisi voitu ottaa mukaan Euroopan unionin talouden tietyt tärkeimmät alat.
Joka tapauksessa vastuunkannon aika on tullut. Jokaisen on kannettava vastuunsa, komission, jäsenvaltioiden ja etenkin 10 uuden jäsenvaltion, joiden on nopeasti opittava ymmärtämään, miten yhteisön tukikehys toimii. Myös meidän on kannettava vastuumme valvontaa koskevissa kysymyksissä.
Työmme ei pääty tänään. Sanoisin, että se alkaa tänään. 
Bernadette Bourzai (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, aloitan kiittämällä kollegaamme jäsen Krehliä mietinnöstä ja erityisesti hänen ensimmäisestä valiokunta-aloitteisesta mietinnöstään, jonka avulla Euroopan parlamentti on voinut esittää mielipiteensä koheesiopolitiikan suuntaviivoista melko varhaisessa vaiheessa. Tavoitteena on ollut, että parlamenttia kuullaan ja että parlamentti voi vaikuttaa tekstin toiseen versioon, jota komissio on ehdottanut ja josta keskustelemme parhaillaan.
On itse asiassa tähdennettävä, että menettely on ollut hieman yllättävä. Kun strategisia suuntaviivoja ei ollut vielä hyväksytty yhteisössä, jäsenvaltiot alkoivat jo valmistella niiden mukauttamista kansallisiin tarpeisiinsa. Eittämättä jäsenvaltioiden toiminta perustui niiden sinänsä hyväksyttävään haluun käyttää uusia rakennerahastoja vuodesta 2007 lähtien, mutta se vaaransi yleisen johdonmukaisuuden.
Aluepolitiikkaa uudistettiin tosiaankin samassa vaikeassa tilanteessa, jossa toteutettiin myös laajentuminen ja rahoituskehyksen uudistaminen, mutta myös Lissabonin strategian elvyttämisen yhteydessä, minkä vuoksi tavoitteita suunnattiin selvästi uudestaan. Tavoitteiden suuntaaminen pelkästään innovaation, tietoon perustuvan talouden, kilpailukyvyn ja yrittäjyyden edistämiseen ei kuitenkaan riitä takaamaan, että samalla saavutetaan alueellisen yhteenkuuluvuuden ja kestävän kehityksen tavoitteet, jotka ovat minun mielestäni tärkeämpiä.
Pahoittelen erityisesti sitä, ettei Lissabonin tavoitteita edistävien määrärahojen korvamerkitsemisestä ja menojen luokittelusta ole sovittu Euroopan parlamentin kanssa. Olen pahoillani myös siitä, ettei yhteenkuuluvuuden alueellista ulottuvuutta ole otettu huomioon selkeästi omana erillisenä strategisena suuntaviivanaan, vaikka olen kyllä huomannut, miten on menetelty kaupunkipolitiikan osalta. Olen kuitenkin huolissani aukoista ja puutteista, jotka liittyvät maaseutuympäristöön, jota varten varatut varat eivät ole kovin…
Alfonso Andria (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, yhteisön strategisissa suuntaviivoissa vahvistetaan koheesiopolitiikan periaatteet ja ensisijaiset tavoitteet ja ehdotetaan toimenpiteitä, joiden avulla Euroopan unionin alueet voivat käyttää täysin hyväkseen 308 miljardin euron määrärahat, jotka on osoitettu seitsemän seuraavan vuoden kansallisia ja alueellisia tukiohjelmia varten.
Keskittyisin erityisesti yhteen tekijään, joka on ratkaiseva koheesiopolitiikan vaikuttavuuden kannalta, eli ohjelmien valmistelussa ja täytäntöönpanossa mukana olevien kaikkien alueellisten ja paikallisten toimijoiden välisen kumppanuuden laatuun. Mahdollisimman lähellä kansalaisia laadittujen strategioiden on todellakin oltava olennainen osa kasvun ja työllisyyden luomiseen tähtääviä pyrkimyksiä. Pienten ja keskisuurten yritysten rooli, paikallisten osaamistarpeiden täyttäminen, klustereiden merkitys ja paikallisten innovaatiokeskusten merkitys ovat niin merkittäviä tekijöitä, että useimmissa tapauksissa alhaalta ylöspäin suuntautuva lähestymistapa on ratkaisevan tärkeä.
Talousstrategian lisäksi tämä koskee myös laajempia toimia, joilla kansalaiset pyritään tuomaan mukaan toimintaan. Koheesiopolitiikan hallinnossa käytettävien monitasoisten hallintajärjestelyjen ja kumppanuussuhteiden ansiosta kansalaiset voivatkin osallistua suoraan Euroopan unionin kasvua ja työllisyyttä koskevien tavoitteiden saavuttamiseen. Komission ja jäsenvaltioiden välinen vahvempi kumppanuus luo perustan koheesiostrategialle ja sen täytäntöönpano-ohjelmalle, joilla vastataan yhteisön ensisijaisiin tavoitteisiin jäsenvaltioissa ja alueilla ja jotka vaikuttavat hyödyllisesti myös paikallisesti.
Haluan myös kiittää jäsen Krehliä, joka on tapansa mukaan hyvin taitavasti virittänyt keskustelua näin tärkeästä asiasta kuin tämän suosituksen aihe on.
Arvoisa komission jäsen, olen iloinen havaitessani, että strategisissa suuntaviivoissa otetaan asianmukaisesti huomioon se työ, jonka parlamentti on tehnyt kahden viime vuoden aikana. Pidämme tätä tulosta erittäin merkittävänä ja tärkeänä. Suuntaviivoissa otetaan todellakin huomioon tärkeitä kysymyksiä, joihin kollegani ovat keskittyneet ja joita on tarkasteltu asiasta vastaavassa valiokunnassa ja joista on keskusteltu täällä parlamentissa.
Lopuksi toivoisin tai pikemminkin odottaisin kollegojeni äänestävän tämän lainsäädäntöpäätöslauselman puolesta ja tunnustavan siten koko sen suuren työmäärän, joka ehdotuksen hyväksi on tehty. 
Rolf Berend (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan aloittaa kiittämällä jäsen Krehliä tästä tulevien vuosien koheesiopolitiikan tärkeästä osasta ja toteamalla, että arvostan hänen työtään. Loppujen lopuksihan strategisten suuntaviivojen avulla on tarkoitus täydentää rakennerahastoja koskevaa asetusta ja tukea kansallisten ja alueellisten viranomaisten ohjelmasuunnittelutyötä. Näin ollen nämä suuntaviivat sisältävät tulevien investointien ensisijaiset poliittiset tavoitteet.
Uusissa strategisissa suuntaviivoissa keskitytään aikaisempaa enemmän kasvuun ja työllisyyteen, mikä on aivan oikein, ja painotetaan osaamis- ja tietoyhteiskuntaa sekä yrittäjyyttä ja työllisyyttä. Toisin sanoen ensisijaisena pidetään Lissabonin strategiaa. Haluan kuitenkin painottaa, että sen soveltaminen ei ole koskaan itsetarkoitus vaan koheesiopolitiikan yhteydessä pikemminkin keino, jolla voidaan saavuttaa vahvaa taloudellista yhteenkuuluvuutta ja yleiseurooppalaista kilpailukykyä koskevat tavoitteet. Näin ollen näissä suuntaviivoissa on otettava huomioon myös yksittäisiin yrityksiin tehtävien investointien edistäminen erityisesti pk-yrityksille tarkoitettujen tukien avulla.
Minua huolestuttaa kuitenkin yhteisön rakennepolitiikkaan liittyvä huomattava hallinnollinen taakka, joka ei valitettavasti pienene merkittävästi näissä suuntaviivoissa esitettyjen vaatimusten avulla. Haluan myös tähdentää, että on sekä käytettävä älykkäästi, tehokkaasti ja hyvin kohdennetusti käytettävissä olevia niukkoja voimavaroja että annettava erityistä painoarvoa hankkeiden yksityiselle osarahoitukselle. Valitettavasti julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksia käytetään edelleen liian harvoin rakennerahastojen yhteydessä. Syynä on erityisesti se, että niihin liittyy lukuisia ratkaisemattomia oikeudellisia kysymyksiä. Meidän on nyt tehtävä mahdollisimman nopeasti kaikkemme, jotta jäsenvaltiot voivat esittää toimintaohjelmansa pian, erityisesti sen vuoksi, että jäsenvaltiot voivat siirtyä joustavasti uuteen tukikauteen. 
Iratxe García Pérez (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan aloittaa yhtymällä jäsen Krehlille esitettyihin kiitoksiin. Hänen työnsä ansiosta olemme täällä parlamentissa pystyneet saavuttamaan yhteisen kannan, joka on epäilemättä parantanut huomattavasti näiden strategisten suuntaviivojen sisältöä. Tämän ansiosta Euroopan unionin alueet voivat hyötyä mahdollisimman paljon tähän tarkoitukseen osoitetuista määrärahoista. Olemme ehdottaneet perustaa kansallisille strategisille viitekehyksille eli etsineet kasvun ja alueellisen yhteenkuuluvuuden välistä tasapainoa.
On syytä muistaa, että Euroopan unioni koostuu useista eri alueista, joilla on paljon yhteisiä piirteitä mutta myös monia omia erityispiirteitään, jotka on otettava huomioon yhteenkuuluvuuden edistämisessä. Toisaalta on kaupunkialueita ja toisaalta maaseutualueita, joissa maatalous on tärkein elinkeino, on syrjäisimpiä alueita, saarialueita ja autioitumisesta kärsiviä alueita. Lyhyesti sanottuna koheesiopolitiikan tavoitteena on oltava kunkin alueen erityisongelmien poistaminen ja yhtäläisten mahdollisuuksien takaaminen.
Strategisten suuntaviivojen yhteydessä on tämän vuoksi esitetty suosituksia, joita on syytä tähdentää. Näitä ovat uusien ja parempien työpaikkojen luominen; innovaatiot ja tietoon perustuva talous, joka edistää digitaalisen kahtiajaon poistamista; ympäristöinvestoinnit, joiden avulla taataan kestävä kehitys ja luonnonvarojen hoito; liikenneinfrastruktuurit ja saavutettavuus, joiden avulla voidaan tarjota yhtäläiset mahdollisuudet niitä eniten tarvitseville ihmisille, kuten vanhuksille, vammaisille ja naisille. Näiden tekijöiden mukaan ottaminen on ratkaisevan tärkeää koheesiopolitiikan asianmukaisen täytäntöönpanon kannalta, ja niiden avulla varmistetaan, että alun perin asetetut tavoitteet saavutetaan.
Lopuksi haluan huomauttaa, että ehdotuksessa on otettu huomioon yhteisön politiikan laatimiseen osallistumista koskeva periaate. Olemme näin luoneet perustan kaikkien alueiden taloudellisen kasvupotentiaalin hyödyntämiselle koheesiopolitiikalla, jolla korjataan talouskehityksen maantieteellistä tasapainoa ja parannetaan koko Euroopan unionin kasvua ja luodaan lopulta perusta voimakkaammalle ja yhteistyökykyisemmälle Euroopan unionille, jossa yhteenkuuluvuus on parantunut. 
Ambroise Guellec (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, strategisia suuntaviivoja koskevan huomisen äänestyksen tuloksesta on tuskin epäilystäkään. Ehdotus saa luultavasti kaikkien parlamentin jäsenten tuen. Monien kollegojeni tavoin minäkin olen sitä mieltä, että esittelijän tekemä työ on osaltaan edistänyt tätä.
Kuten kaikki tietävät, nyt on kuitenkin melko myöhäinen ajankohta puhua tästä asiasta täällä. Toimintaohjelmien laatiminen on jo meneillään useimmissa maissa. Meitä kiinnostavat tietysti nimenomaan tulokset. Hyödyttääkö EU:n aluepolitiikka, johon käytetään lähes 40 prosenttia yhteisön talousarvion varoista, Lissabonin strategiaa, alueellista yhteenkuuluvuutta vai todella molempia? Toivomme, että siitä on hyötyä molemmille.
Minusta näyttää kuitenkin siltä, että se periaate, jonka osalta parlamenttia ei kuultu, eli korvamerkitseminen, joka koskee pääasiassa vanhoja jäsenvaltioita, on yksi teknokraattisimmista ja mielestäni epäilemättä vähiten älykkäistä periaatteista, joita Euroopan unionissa on koskaan kehitelty. Korvamerkitsemisessä yhdistyy kahden tahon teknokraattien tavoitteet: tällä alalla taitavana tunnetun komission ja jäsenvaltioiden, joiden teknokraattisuus on yhtä vaihtelevaa kuin pitkälle kehittynyttäkin. Mitä tästä seuraa? Voimme yhä toivoa parasta. Meidän on kuitenkin odotettava siihen asti, että komissio tarkastelee jäsenvaltioiden esittämät toimintaohjelmat. Tämä prosessi kestää kuukausia.
Toivon, että toimintaohjelmat vastaavat ennen kaikkea tarpeita sekä kohteena olevan kaupunki- ja maaseutuväestön tahtoa. Arvoisa komission jäsen, tiedämme, että kiinnitätte huomiota näihin perusteltuihin huolenaiheisiimme. Toivottavasti saatte keskustelukumppaninne ja kolleganne vakuuttuneiksi tästä asiasta. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, yhteisön koheesiopolitiikan strategisia suuntaviivoja koskeva asiakirja on Euroopan unionin jäsenvaltioissa tärkeimpiä asiakirjoja rakennerahastojen menojen suunnittelun kannalta. Tässä asiakirjassa kuvaillaan koheesiorahastosta myönnettävää tukea vuosina 2007–2013 hakevien maiden ensisijaiset tavoitteet. Suuntaviivat muodostavat perustan, jonka kukin jäsenvaltio tarvitsee, jotta se voi laatia strategisen viitekehyksensä, jossa määritellään kansalliset ensisijaiset kehitystavoitteet. Näillä suuntaviivoilla suunnataan koheesiopolitiikan tulevat toimenpiteet kilpailukyvyn parantamiseen, jotta voidaan edistää talouskasvua ja työllisyyttä.
Tämän tavoitteen saavuttamiseksi Euroopan unionin on keskityttävä pääasiallisesti tietoon, innovaatioon ja inhimilliseen pääomaan tehtäviin investointeihin sekä eri alueiden kehitystasossa olevien erojen poistamiseen tähtäävään työhön. Käytettävissä olevien varojen tehokas hyödyntäminen on keskeinen tehtävä, joka käsittää esimerkiksi julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuusohjelmia etenkin paikallisten toimijoiden kesken. Lisäksi on erittäin tärkeää kiinnittää erityistä huomiota kaupunkiulottuvuuteen, koska nimenomaan kaupungeissa ja taajamissa esiintyy sellaisia ongelmia kuin rikollisuutta, sosiaalista syrjäytymistä, saastumista tai raskasta liikennettä.
Parlamentin olisi syytä olla tyytyväinen strategisten suuntaviivojen nykyiseen versioon. Voimme nyt vain toivoa, että jäsenvaltiot pystyvät panemaan koheesiopolitiikkaa täytäntöön tehokkaasti näiden suuntaviivojen avulla.
Lopuksi haluan kiittää esittelijä Krehliä hyvin perusteellisesti valmistellusta asiakirjasta. 
Lambert van Nistelrooij (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiitellä jäsen Krehlin mietintöä ja niitä tuloksia, jotka on nyt sisällytetty direktiiviin, myös niitä, jotka komission jäsen Hübner on saavuttanut viimeksi kuluneiden kahden ja puolen vuoden aikana yhteisössä käydyissä keskusteluissa. Minä kannatan korvamerkitsemistä. Meidän täällä parlamentissa olisi voitava myöntää tämä, ja olenkin ensimmäinen, joka tekee näin. Tämä tarkoittaa samalla sitä, että politiikassa päästään eroon epämääräisyydestä sekä pirstoutumisesta vasempaan ja oikeaan. Näin koheesiopolitiikkaa voidaan tarkistaa ottamalla se mukaan uuteen toimintaohjelmaan eli Lissabonin toimintaohjelmaan.
Painotus muuttuu, eli investoidaan aineellisten infrastruktuurihankkeiden sijaan yhä enemmän kansalaisten kouluttamiseen osaamisyhteiskunnan tarpeisiin. Seuraavien 20 vuoden aikana on keskityttävä maailmantalouden säälimättömään kilpailuun. Parlamentilla on keskeinen asema tänä uutena aikakautena, jota koskeva väliarviointi tehdään vuosina 2009–2010. Silloin voimme pohtia maataloutta ottaen huomioon koheesiopolitiikan ja EU:n ulkoisen roolin maailmassa. Silloin kiinnitetään vielä enemmän huomiota politiikan lisäarvoon. Juuri parlamentin keskeisen aseman edistämiseksi annoin valiokunnassa tukeni Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmän esittämälle tarkistukselle, jonka tavoitteena oli vahvistaa parlamentin asemaa uudelleenarvioinnissa.
Haluan myös kysyä komission jäseneltä ja Euroopan komissiolta, onko käytettävissämme silloin riittävästi tietoja, jotta taloudellisesta priorisoinnista voidaan käydä asianmukainen keskustelu. Pyydän teiltä siis tietoja siitä, mitä jäsenvaltioissa tehdään tällä hetkellä. Minusta tuntuu siltä, että jäsenvaltiot ovat haluttomia antamaan riittävästi tietoja, mikä on mielestäni todella häpeällistä. Jäsenvaltioille annetaan välineet, joten niiden olisi toimittava sen mukaisesti.
Uuden aikakauden uusi kokonaisuus ja uudet taloudelliset suhteet edellyttävät todellakin merkittävästi uudistettua politiikkaa sekä alueiden ja kaupunkien pysyvää asemaa koheesiopolitiikassa. 
Jamila Madeira (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, ehdotus päätökseksi yhteisön koheesiopolitiikan strategisista suuntaviivoista, johon meiltä on pyydetty puoltavaa lausuntoa ja joka tarjoaa perustan kansallisten strategisten viitekehysten valmistelulle. Mielestäni se on erinomainen aikomusten ilmaus neuvostolle, mistä meidän on kiitettävä jäsen Krehliä. Strategisissa suuntaviivoissa todetaan selvästi, että Euroopan unionissa on keskityttävä Lissabonin strategian tavoitteiden saavuttamiseen, joka on tietysti sydäntäni lähellä, edistämällä sekä työllisyyttä ja kasvua että innovaatiota ja tietoon perustuvaa taloutta.
Kun pyritään vastaamaan EU:n kansainvälisiin haasteisiin ja kun otetaan huomioon EU:n uusi koko ja mittakaava, on aina varmistettava, että kaikki osapuolet ovat mukana toiminnassa, olipa sitten kyse työmarkkinaosapuolista, kansalaisjärjestöistä tai alueellisista taikka paikallisista viranomaisista. EU:sta on tullut jättiläinen, jolla on kokonsa mukaiset tavoitteet, eikä meillä ole varaa jättää mitään osaa alueestamme huomiotta. Meidän on yhdessä saavutettava tavoitteet, jotka olemme itsellemme asettaneet.
Meidän on osoitettava, että yhteiskuntamme perinteinen monitasoinen malli on riittävän vakaa. Täystyöllisyys, hyvin koulutettu työvoima, elinikäinen oppiminen ja parempi tuottavuus ovat perusedellytyksiä sille, että EU:ssa onnistutaan saavuttamaan taloudellinen, sosiaalinen ja alueellinen yhteenkuuluvuus. Jotta näin tapahtuisi, meidän kaikkien on omaksuttava nämä tekijät yhteistyön hengessä.
Mietinnössä painotetaan asianmukaisesti innovaatioon ja tutkimukseen tehtäviä investointeja ja osaamiskeskusten perustamista. On kehitettävä kannustimia, joilla rohkaistaan lahjakkaita ihmisiä jäämään Euroopan unioniin. Nämä tekijät ovat tärkeitä talouskehityksen välineitä alueilla ja jäsenvaltioissa.
Tarve hajauttaa tiedon keskittymät suurista väestökeskuksista harvemmin asutuille alueille tiedostetaan yhä paremmin. Tällaiset alueet saattavat tarjota erinomaiset mahdollisuudet osaamiskeskusten perustamiselle. 
Antonio De Blasio (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, seuraavia seitsemää vuotta koskevat yhteisön strategiset suuntaviivat ovat huomattava askel ja erityisen hyödyllisiä uusien jäsenvaltioiden koheesiopolitiikan muotoilussa. Viime kädessä tämä merkitsee meille kaikille muutamassa vuodessa entistä yhtenäisempää Euroopan unionia, jossa yhteenkuuluvuus on parantunut.
Euroopan parlamentti on toiminut mahdollisimman nopeasti yhteisön strategisten suuntaviivojen valmistelussa. Nyt onkin jäsenvaltioiden aika laatia parhaimmat mahdolliset, uskottavimmat ja toteuttamiskelpoisimmat kansalliset kehittämissuunnitelmat ja esittää nämä Euroopan unionille.
Haluan pyytää teitä kiinnittämään huomiota asiakirjassa muutamaan seikkaan, joita ei painotettu yhtä paljon aikaisemmin ja jotka eivät sen vuoksi olleet nykyisen kaltaisia kannustimia silloin, kun jäsenvaltiot laativat omia kehittämissuunnitelmiaan. Ensimmäiseksi mainitsisin sen osan asiakirjasta, jossa korostetaan erilaisten kansalais- ja ammattijärjestöjen laajaa osallistumista ja mukaan ottamista toimintaan ja kehotetaan antamaan kaikille osallistujille yhtäläiset vaikutusmahdollisuudet jäsenvaltioiden kansallisten kehittämissuunnitelmien suunnittelun aikana.
Näkemys, jonka mukaan terveyttä pidetään taloudellisena voimavarana ja kehityksen liikkeelle panevana voimana, on merkittävä edistysaskel tässä asiakirjassa, jossa suositellaan tämän saman lähestymistavan soveltamista kansallisten kehittämissuunnitelmien valmistelussa. Terveys ei nykyään enää tarkoita pelkästään sitä, että parannetaan terveydenhuoltojärjestelmää tai sen palvelujen saatavuutta, vaan se käsittää myös uusien ja parempien työpaikkojen luomisen, kestävän kehityksen tavoitteet sekä jo edellä mainitun yhtäläisten mahdollisuuksien periaatteen. Huomion kiinnittäminen Euroopan unionin myöntämän tuen avoimuuteen ja vastuulliseen varojen käyttöön on hyvin tärkeä edistysaskel, joka vahvistaa jäsenvaltioiden keskinäistä luottamusta.
Tiedämme kaikki, kuinka valtava työ tällaisen asiakirjan laatiminen on. Omalta osaltani voin vain esittää kiitokseni esittelijä Krehlille ja varjoesittelijä Olbrychtille erinomaisesta työstä. 
Brigitte Douay (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, alueiden ja etenkin raja-alueiden välisten erojen vähentäminen on merkittävä haaste yhteisön strategisille suuntaviivoille. Tämän vuoksi olisi painotettava toimia, joilla on pitkäaikainen vaikutus. Tällaisia toimia ovat paitsi liikenteen ja ympäristön aloilla toteutettavat toimet myös Lissabonin strategian yhteydessä toteutettavat toimet, joilla tuetaan pk-yrityksiä ja rajat ylittäviä työmarkkinoita.
On kuitenkin valitettavaa, että pyrittäessä tasapainoiseen kehitykseen aluepolitiikan perusteeksi otettavat raja-alueet ovat toisinaan hyvin erilaisia kokonaisuuksia kokonsa ja väestönsä suhteen ja niiden tilastollisessa luokituksessa saattaa olla merkittäviä eroja. Tämä voi itse asiassa johtaa siihen, että raja-alueet saavat rakennerahastoista erisuuruisia määriä tukea. Tällöin on suuri vaara, että näiden raja-alueiden kilpailukyvyn vahvistaminen, joka on yhteistyön ensisijaisia tavoitteita, voi johtaa naapurialueiden väliseen kovaan kilpailuun. Tästä mahdollisesti aiheutuva kehityksen epäsuhtaisuus molemmin puolin rajaa saattaisi vahingoittaa Euroopan unionin koheesiopolitiikkaa. Onhan yksi tämän politiikan tavoitteista nimenomaan lievittää rajojen olemassaolon aiheuttamia kielteisiä vaikutuksia.
Miten tällaisessa tapauksessa näiden alueiden kansalaiset saadaan tunnustamaan Euroopan unionin tuoma lisäarvo? Onkin välttämätöntä, että tasapainoiselle rajat ylittävälle taloudelliselle ja sosiaaliselle kehitykselle luodaan ihanteelliset edellytykset ja kiinnitetään erityistä huomiota ohjelmiin, joiden tavoitteena on edistää rajat ylittävää yhteistyötä.
Haluan lopuksi kiittää jäsen Krehliä mietinnöstä ja ennen kaikkea hänen rajattomasta innostaan puolustaa kestävää yhteenkuuluvuutta. 
Jim Higgins (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, suhtaudun myönteisesti koheesiopolitiikan strategisiin suuntaviivoihin ja määriteltyihin kolmeen ensisijaiseen alaan. Kuten kaikki muutkin haluan kiittää esittelijä Krehliä.
Irlantilaisena Euroopan parlamentin jäsenenä ja sellaisen talouden edustajana, joka on muuttunut 15 vuoden aikana EU:n heikoimmasta taloudesta yhdeksi sen voimakkaimmista talouksista, haluan tunnustaa, että koheesio- ja rakennerahastoilla on ollut valtava osuus "kelttiläisenä tiikerinä" tunnetun talousihmeemme toteuttamisessa. Vuosia 2007–2013 varten varatusta 308 miljardista eurosta suuri osa menee uusille jäsenvaltioille. Irlannin osuus on pienentynyt vuosina 2000–2006 saadusta 3,7 miljardista eurosta 901 miljoonaan euroon, mikä kuvaa barometrin tavoin taloudellista menestystämme. Minusta tämä on aivan oikein.
Pyytäisin kuitenkin uusia jäsenvaltioita edustavilta kollegoiltani, etteivät he antaisi maidensa hallituksille valtaa päättää valtionhallinnon tasolla siitä, miten ja missä nämä varat käytetään. Näissä jäsenvaltioissa tarvitaan alueellisia toimijoita, joilla on todellista kehittämisvaltaa, eli tarvitaan todellista päätösvaltaa alueille.
Puhun kokemuksesta. Edustan irlantilaista vaalipiiriä, joka tunnetaan nimellä Borderin, Midlandin ja Westernin alueet. Se on kotimaani köyhimpiä alueita, joka rajoittuu Atlantin valtamereen ja on suurelta osin vuoristoista aluetta. Se on Irlannin ainoa alue, jolla on edelleen tavoite 1 -asema, vaikka se päättyykin kansantalouden hyvän suorituskyvyn vuoksi 31. joulukuuta 2006. Koheesio- ja rakennerahastoista saadut varat, jotka oli tarkoitettu tällaisille alueille, menivät vuosikausia Dubliniin, maan itä- ja eteläosiin sekä osarahoitettuihin kansallisiin kehittämissuunnitelmiin. En liioittele. Yhteensä 680 miljoonaa euroa Borderin, Midlandin ja Westernin alueille tarkoitettua osarahoitusta on mennyt Dubliniin sekä maan itä- ja eteläosiin. Miksi? Sen vuoksi, ettei Irlannissa ole alueellisia viranomaisia, joilla olisi todellista päätösvaltaa. Kaikesta päättää Dublinin keskushallinto.
Uusien jäsenvaltioiden on nyt varmistettava, että niillä on todellisia alueellisia viranomaisia eikä vain paperitiikereitä. Muuten näissä maissa saatetaan havaita vastaisuudessa, että niille on käynyt samoin kuin Irlannille. Komission jäsen Hübner toisti tämän asian tänä iltana. Mielestäni tämän vaatimuksen olisi toteuduttava. Sen on pakko toteutua, ja komissiolla on merkittävä osuus sekä sen toteuttamisessa että sen vaatimisessa muilta. 
Sérgio Marques (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, minäkin haluan kiittää jäsen Krehliä erinomaisesta mietinnöstä, joka koskee ehdotusta neuvoston päätökseksi yhteisön koheesiopolitiikan strategisista suuntaviivoista. Mietintö vaikutti merkittävästi siihen, että neuvosto suhtautui myönteisesti muutamiin parlamentin kantoihin, jotka koskivat sellaisia asioita kuin kestävä kehitys, kaupunkiulottuvuus, yhtäläiset mahdollisuudet ja uusiutuvat energialähteet. Tästä ja muista syistä on perusteltua, että jäsen Krehl suosittelee, että parlamentti äänestää ehdotuksen puolesta.
Kun tämä neuvoston päätös on hyväksytty, jäsenvaltioilla ei ole paljoa aikaa ennen kuin niiden on esitettävä komissiolle rakennerahastotoimien toteuttamista koskevat strategiansa, joissa otetaan huomioon nämä yhteisön suuntaviivat. On valitettavaa, että tämä tiukka aikataulu voi haitata uuden koheesiopolitiikan täytäntöönpanoa tammikuusta 2007 lähtien.
Haluan myös todeta, että tuen ehdotettuja suuntaviivoja ja ensisijaisia tavoitteita sekä erityisesti ajatusta, että koheesiopolitiikka on tärkeä Lissabonin strategian täytäntöönpanon väline.
On kuitenkin syytä muistaa, että Lissabonin strategia perustuu pääasiallisesti tavoitteeseen edistää Euroopan unionin kilpailukykyä eikä solidaarisuuteen, johon koheesiopolitiikka perustuu. Aina ei ole helppoa ottaa huomioon näitä kahta eri näkemystä samanaikaisesti, mutta sopiva tasapaino on löydettävä.
Näin ollen minulla on vakavia epäilyksiä sen suhteen, että vanhat jäsenvaltiot velvoitetaan varaamaan suuri prosenttiosuus varoista Lissabonin strategian tavoitteiden saavuttamiseen ja edistämään samanaikaisesti tehokasta koheesiopolitiikkaa ja jopa alueellista yhteenkuuluvuutta.
Näin ollen luotan siihen, että esitettävissä kansallisissa strategioissa onnistutaan saavuttamaan paras mahdollinen tasapaino kilpailukyvyn ja solidaarisuuden välillä. 
James Nicholson (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, ensinnäkin koheesiorahaston tuki on ollut hyvin tärkeää vuoden 2004 laajentumisen onnistumisen kannalta. Haluankin muiden tavoin kiittää esittelijää hänen tällä alalla tekemästään työstä. Viime vuosien taloudellinen kehitys niissä EU:n vanhoissa jäsenvaltioissa, jotka saivat tukea koheesiorahastosta, on jonkinlainen esimerkki siitä, mitä voidaan tehdä, kun EU:n varoja kohdennetaan ja käytetään asianmukaisesti.
Vaikka Lissabonin strategian tavoitteiden toteuttaminen on pääasiassa jäsenvaltioiden tehtävä, olen kuitenkin iloinen siitä, että strategisissa suuntaviivoissa esitetään kasvua ja työllisyyttä edistävä kunnianhimoinen ohjelma, joka toivottavasti toteutetaan kaikkialla Euroopan unionissa.
Kun 10 uutta jäsenvaltiota liittyi Euroopan unioniin vuonna 2004, suhtauduimme niiden jäsenyyteen myönteisesti monista eri syistä. Tärkeä syy oli esimerkiksi se, että nämä Keski- ja Itä-Euroopan maat olivat saavuttaneet merkittävän virstanpylvään siirtyessään kommunismin aikana kärsimistään kauhuista demokratiaan huomattavan nopeasti. Laajentuminen oli mielestämme poliittisesti hyvä asia. Ymmärsimme kuitenkin myös, että laajentumisen onnistumisen kannalta olisi välttämätöntä antaa uusille jäsenvaltioille riittävästi rahoitusta, jotta ne voivat edistää talouskehitystään ja luoda näin kasvua ja työpaikkoja. Olen tyytyväinen siihen, että tämän tärkeän tavoitteen saavuttamiseksi käytetään rakenne- ja koheesiorahastojen kokeiltuja ja hyväksi havaittuja mekanismeja.
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ilmoitti viime vuonna, että se tarjoaa ylimääräiset 8 miljardia euroa uusille jäsenvaltioille talousarviokaudella 2007–2013 ja auttaa näin uusia jäsenvaltioita kehittämään talouksiaan ja yhteiskuntiaan. Vaikka äänestäjäni Pohjois-Irlannissa käsittivät, että laajentuminen lisäisi rikkaampien jäsenvaltioiden taloudellista rasitusta, he halusivat myös varmistaa, että varoja osoitetaan niin, että niiden avulla saadaan kestäviä parannuksia kaikkialla Euroopan unionissa. Ymmärrämme, että pitkällä aikavälillä saamme kaikki taloudellista etua Itä-Euroopan talouskehityksestä.
Pohjoisirlantilaisena haluan vielä todeta, että alueen kansalaiset olivat hyvin kateellisia Irlannin tasavallan saamasta koheesiorahaston tuesta, koska siitä oli epäilemättä apua siellä. On todella sääli, etteivät parlamentti, komissio ja neuvosto kuunnelleet meitä menneinä vuosina, kun pyysimme Pohjois-Irlannille koheesiorahaston tukea. 
Oldřich Vlasák (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, yhteisön koheesiopolitiikan strategiset suuntaviivat on erittäin tärkeä asiakirja, jolla olisi edistettävä rakennerahastoista saatavaa rahoitusta jäsenvaltioissa säätelevien kansallisten strategisten viitekehysten viimeistelyä. Valitettavasti tämän asiakirjan hyväksyminen on kuitenkin viivästynyt huomattavasti alkuperäisestä aikataulustaan. Useimmissa jäsenvaltioissa kansalliset aineistot ovat nyt valmiita, eikä tätä asiakirjaa voida tietenkään panna virallisesti täytäntöön sillä aikaa, kun niitä laaditaan. Tämä aiheuttaa lisää hankaluuksia koko prosessin ajan. Kun otetaan huomioon, millaisia seurauksia tällä on toimintasuunnitelmien valmistelun ja niille vaadittavan komission hyväksynnän kannalta, on syytä ymmärtää, että ohjelmatyö viivästyy nyt, ja tämä lykkää siten jäsenvaltioiden mahdollisuuksia saada riskitöntä rahoitusta rakennerahastoista.
Toisaalta on todettava, että näissä strategisissa periaatteissa otetaan huomioon valtaosa esittämistämme kommenteista. Olen erityisen iloinen siitä, ettei erityisesti paikallisten viranomaisten eli kaupunkien ratkaiseva asema ole jäänyt huomiotta koko yhteisön kilpailukyvyn parantamisessa. Minusta tuntuu siltä, että tämä asia ei jää unohduksiin, vaan pyrimme kaikki varmistamaan, että kaikissa jäsenvaltioissa noudatetaan täysin kansallisen hallinnon, alueiden, yhteisöjen ja muiden tahojen kumppanuutta koskevaa periaatetta.
Hyvät parlamentin jäsenet, vielä on paljon tehtävää tiettyjen näkökohtien, esimerkiksi kaupunkiulottuvuutta koskevan ohjelmasuunnittelumenetelmän selittämisessä. Vastaisuudessa on selvennettävä kaupunkien yhdennettyjen suunnitelmien muotoa, jotta ei synny väärinkäsityksiä ja jotta tavoitteita ei muuteta. Näin tapahtui Tšekissä, kun annettiin tukea kuntien omistaman vesilaitosinfrastruktuurin parantamiseen. Haluan lopuksi vielä esittää kiitokseni jäsen Krehlille. 
Tomáš Zatloukal (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, EU:n viime laajentuminen, jossa yhteisö sai 10 uutta jäsenvaltiota, toi mukanaan myös entistä suurempia talouskehityksen eroja, eriarvoisuuden maantieteellisen painotuksen siirtymisen kohti itää, sosioekonomisten erojen kaksinkertaistumisen ja keskimääräisen bruttokansantuotteen alentumisen. Näin tapahtui siitä huolimatta, että uusissa jäsenvaltioissa talouskasvu on itse asiassa nopeinta. Kohta Euroopan unioniin liittyvät Romania ja Bulgaria, joiden bruttokansantuote on kolmannes EU:n nykyisestä keskiarvosta, joten mielestäni koheesiopolitiikan strategisia suuntaviivoja tarvitaan nyt enemmän kuin koskaan aikaisemmin.
Eurooppalaiseen solidaarisuuteen viitataan Euroopan unionista tehdyn sopimuksen johdanto-osassa, jossa todetaan, että yhteisö lujittaa taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja pyrkii ennen kaikkea vähentämään eri alueiden välisiä kehityseroja. EU varaa kolmanneksen talousarvionsa varoista eri alueiden välisten kehityserojen ja elintason epätasaisuuden vähentämiseen. Rahaston avulla EU edistää kehityksessä jälkeen jääneiden alueiden kehitystä, teollisuusalueiden rakennemuutokseen sopeutumista ja laiminlyötyjen kaupunkialueiden elvyttämistä. Koheesiopolitiikan uudistamisen olisi tarjottava mahdollisuuksia tehostamiseen sekä avoimuuden ja poliittisen vastuullisuuden lisäämiseen. Seuraavalla ohjelmakaudella koheesiopolitiikan on oltava selkeämpää ja johdonmukaisempaa. Odotan sen tulevan myös entistä tavoitteellisemmaksi ja keskitetymmäksi. Tarkasteltaessa maita, jotka saavat tukea koheesiorahastosta tai rakennerahastoista, on välttämätöntä ottaa huomioon laajentuminen ja erottaa rahastoista tuettavat erilaiset toimet toisistaan. 
Danuta Hübner,
   Arvoisa puhemies, vaikka suuntaviivoissa otetaan nyt mielestäni huomioon parlamentin esittämät keskeiset seikat, emme pystyneet ottamaan kaikkia niistä täysin huomioon, kuten tiedätte. Tarkoitan erityisesti tiettyjä säännöksiä, jotka sisältyvät asetuksiin ja joiden kanssa suuntaviivat eivät saa näin ollen olla ristiriidassa. Korvamerkitsemistä koskevat säännökset ovat ehkä tärkein esimerkki tällaisista säännöksistä, joita parlamentti on yleensä vastustanut. Haluan kuitenkin painottaa hyvin voimakkaasti, ettei korvamerkitseminen ole yhteenkuuluvuuden edistämisen kannalta haitallista.
Korvamerkitsemisellä tunnustetaan, että maailma on muuttunut ja että meidän on kohdistettava toimet uudelleen uusien ensisijaisten tavoitteiden mukaan, jotta saavutetaan tavoitteena oleva kestävä yhteenkuuluvuus. Komission alkuperäiseen ehdotukseen verrattuna korvamerkittyjen menoluokkien lopullista luetteloa on samalla laajennettu neuvottelujen aikana niin, että se sisältää muita menoja etenkin lähentymisalueilla mutta ei ainoastaan niillä. Lisäksi asetuksissa säädetään nyt, että ohjelmia koskevien neuvottelujen aikana kansalliset viranomaiset ja komissio voivat sopia muiden sellaisten menoluokkien korvamerkitsemisestä, jotka eivät sisälly lopulliseen luetteloon, jos näiden katsotaan olevan kansallisesti tai alueellisesti tärkeitä.
Olemme nyt loppusuoralla EU:n koheesiopolitiikan täytäntöönpanossa. Meillä on asiaa koskevat asetukset, ja mikäli parlamentti hyväksyy ehdotuksen huomenna, suuntaviivat on hyväksytty lokakuun alkuun mennessä ohjelmatyön ensimmäisessä vaiheessa. Vaikka olemme jo loppusuoralla, emme saisi aliarvioida maaliviivan saavuttamiseen liittyviä tulevia haasteita. Voin kuitenkin vakuuttaa teille, että teen kaikkeni suostutellakseni kumppanimme jäsenvaltioissa ja alueilla toteuttamaan kunnianhimoisia ja innovatiivisia ohjelmia. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna.
Gábor Harangozó (PSE ).
   – Haluan ensimmäiseksi kiittää kaikkia kollegojani, kollegoja komissiossa ja neuvostossa sekä tietysti jäsen Krehliä suuntaviivojen parantamiseksi tehdystä työstä.
Sopimuksen olennaisin osa ja todellinen saavutus uusien jäsenvaltioiden alueiden, mikroalueiden ja kaupunkien kannalta on se, että niiden tilanne on parantunut huomattavasti. Rahastojen varoja voidaan käyttää
– suuremmalla varmuudella (voidaan luottaa suuremmalla varmuudella aloitukseen vuonna 2007 ja suunnitella täyttä toimintaa)
– helpommin (tarvitaan paljon vähemmän omia toimia ja asetukset ovat edullisempia)
– tarpeisiin soveltuvalla tavalla (on uusia erityistavoitteita, kuten asuntojen kunnostaminen, joukkoliikenne, teiden rakentaminen).
Kehittämistyön alat laajenevat, vapaus valita varojen käyttökohteet ja niihin käytettävien varojen määrä lisääntyy. Tämä kaikki parantaa merkittävästi mahdollisuuksiamme edistää dynaamista kasvua ja yhteenkuuluvuutta.
Kotimaani saa 27 maan joukossa toiseksi eniten koheesiota tai lähentymistä edistävää tukea asukasta kohti. Tämän summan avulla voidaan toteuttaa vähintään 8 miljardin forintin kehittämistoimet.
Suurin osa Unkarin esittämistä pyynnöistä sekä parlamentin valiokunnissa ja neuvostossa muotoilluista tarkistuksista saivat tukea yhteenkuuluvuutta edistävissä asetuksissa ja siten myös strategisissa suuntaviivoissa. Itse asiassa saimme sellaistakin, mitä emme pyytäneet tai uskaltaneet edes toivoa.
Kehityksessä jälkeen jääneillä Euroopan unionin alueilla on nyt kaikki mahdollisuudet liittyä kehityksen etulinjaan. Jatkuva menestys riippuu siitä, onnistummeko rakentamaan maatamme sellaisella yhteistyöllä, jota Brysselissä tehdään, ja siitä, pystymmekö käsittelemään todellisia kysymyksiä niin, että hyödyttömien väittelyiden sijaan voimme nostaa Unkarin ja muut uudet jäsenvaltiot Euroopan unionin huipputoimijoiden joukkoon. Nyt on meidän vuoromme…
Francesco Musotto (PPE-DE ).
   – Tilastot osoittavat, että vuosien 1988 ja 2001 välisenä aikana EU:n köyhimpien alueiden ja EU:n keskiarvon välinen ero pieneni kuudenneksella nimenomaan koheesiopolitiikan avulla saavutettujen tulosten ansiosta.
Vuosi 2005 oli koheesiopolitiikassa ennätysvuosi investoitujen varojen määrällä mitattuna. Euroopan aluekehitysrahastoon, Euroopan sosiaalirahastoon, koheesiorahastoon ja ehdokasvaltioille tarkoitettuun liittymistä edeltävän rakennepolitiikan rahastoon (ISPA) varattiin yhteensä 38,3 miljardia euroa.
Samana vuonna EU:n aluepolitiikan uudistamisessa saavutettiin huomattavia tuloksia. Aluepolitiikka muun muassa tunnustettiin virallisesti Lissabonin strategian mukaiseksi kasvua ja työllisyyttä edistäväksi välineeksi.
Äskettäiset tutkimustulokset osoittavat, että vuosina 2007–2013 bruttokansantuotteen kokonaiskasvu olisi uusissa jäsenvaltioissa noin 7–12 prosenttia ja niissä voitaisiin luoda 2,5 miljoonaa työpaikkaa.
Tänään parlamentissa hyväksytyissä uusissa strategisissa suuntaviivoissa keskitytään entistä enemmän kasvuun. Näin koheesiopolitiikassa olisi vastaisuudessa painotettava osaamis- ja tietoyhteiskuntaa, yrittäjyyttä, ympäristöä ja työllisyyttä, jotta yhteisössä voidaan edistää vielä tasapainoisempaa ja kestävämpää kehitystä. 
Margie Sudre (PPE-DE ).
   – Olen kiitollinen Euroopan komissiolle siitä, että koheesiopolitiikan alueellinen ulottuvuus on otettu huomioon merkittävästi paremmin strategisten suuntaviivojen viimeisimmässä versiossa.
Hyväksyn komission halun etsiä koheesiopolitiikan toteuttamiseksi mekanismeja, joiden avulla voidaan taata kaikkien alueiden tasapuolinen kohtelu, joka perustuu niiden omiin valmiuksiin kilpailukyvyn tekijänä.
Seuraavan sukupolven ohjelmissa on edistettävä alueellista yhteenkuuluvuutta niin, että koko Euroopan unioni voi osallistua kasvua ja työllisyyttä edistäviin toimiin. Apuna on käytettävä erityisesti korkealuokkaisia kumppanuussuhteita, joissa on mukana kaikkien tasojen toimijoita eli kansallisia, alueellisia ja paikallisia toimijoita sekä kaupungeista että maalta.
Uudessa oikeudellisessa kehyksessä annetaan myös erityisavustusta syrjäisimmille alueille, jotta voitaisiin tasapainottaa niiden etäisyydestä aiheutuvia suuria kustannuksia. Yhdyn komission tavoitteeseen, jonka mukaan on varmistettava, että avustukset myös luovat kestävää kasvua ja kestäviä työpaikkoja syrjäisimmillä alueilla. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu Etelka Barsi-Patakyn, Paul Rübigin PPE-DE-ryhmän puolesta, Norbert Glanten PSE-ryhmän puolesta, Fiona Hallin ALDE-ryhmän puolesta ja Umberto Pirillin UEN-ryhmän puolesta komissiolle laatimasta suullisesta kysymyksestä Galileo-ohjelman tilannekatsauksesta (O-0094/2006 – B6-0430/2006). 
Etelka Barsi-Pataky (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, Euroopan parlamentti äänesti vuosi sitten täällä Strasbourgissa ensimmäisessä käsittelyssä Galileo-ohjelman rahoituksesta ja kannatti koko ohjelmaa yksimielisesti. Yksi kuluneen vuoden suuria saavutuksia oli GIOVE-A-satelliitin pääsy kiertoradalleen ja se, että satelliitti on ottanut taajuuskaistansa käyttöön. Olemme kiitollisia yhteisön insinööreille ja tutkijoille.
Hankkeen toteutusta ja toimintaa koskevat keskustelut ovat käynnissä, ja parlamentti panee merkille komission tiedonannon, jossa komissio toteaa, että keskustelujen ensimmäinen tulos, rahoitusta koskevat ehdot, tulee käsiteltäväksemme ennen vuoden loppua. Pyydämme komissiota tekemään kaiken mahdollisen sen eteen, että yhteinen tavoite, jonka mukaan kaksi kolmannesta Galileo-ohjelmasta rahoitetaan yksityisellä pääomalla ja komissio rahoittaa yhden kolmanneksen, täyttyy.
Tuloksista huolimatta meidän on ilmaistava huolemme. Ohjelma on viivästynyt merkittävästi. Ymmärrämme komission päivittäin kohtaamat merkittävät vaikeudet. Yhteisön oikeus- ja sääntelyjärjestelmää on vaikea käyttää, kun kyseessä on yhteisen hankkeen toteutus. Lisäksi tämä on kokemuksemme mukaan uusi ja vaikea tehtävä toteuttajaksi valitulle Euroopan avaruusteollisuudelle niin rahoituksen, riskien kuin toiminnankin kannalta.
Myönnämme, että Galileo-ohjelma on päässyt maailmanlaajuiselle tasolle ja tarjoaa palvelujaan maailmanlaajuisesti. Jos kolmansien maiden kanssa tehtävän yhteistyön on kuitenkin määrä näkyä valvontaviranomaisen yleisessä institutionaalisessa muodostamisessa, Euroopan parlamentti haluaa ensin antaa asiasta lausuntonsa.
Olemme Euroopan parlamentin eri poliittisissa ryhmissä sitä mieltä, että Galileo-ohjelmassa tarvitaan nyt niin kutsuttua hyvää hallintotapaa. Tästä syystä kysyn komission puheenjohtajalta ja varapuheenjohtajalta, mitä suunnitelmia komissiolla on sen takaamiseksi, että tässä lupaavassa ohjelmassa, joka on yksi Lissabonin strategian tärkeimmistä välineistä, vältetään viivästymiset jatkossa. Milloin valmistuvat välineen käyttöä koskevat säännökset, joilla taataan eurooppalaisille yrityksille mahdollisuus valmistautua ajoissa siihen osallistumiseen? Tämä on keskeinen tekijä koko ohjelman onnistumisessa. 
Fiona Hall (ALDE ),
   Arvoisa puhemies, jäsen Barsi-Patakyn tavoin minäkin olen erityisen huolestunut aikataulusta. Viivästyminen on hyvin haitallista, sillä Galileo-ohjelman ainutlaatuinen sijoittajia houkutteleva ominaisuus menetetään, kun amerikkalainen GPS 3 -järjestelmä tulee operationaaliseen vaiheeseen. Tämän on määrä tapahtua vuonna 2015. Olisin kiitollinen, jos komissio kertoisi, missä määrin viivästyksistä on haittaa Galileo-ohjelman menestykselle satelliittinavigoinnin kansainvälisillä markkinoilla.
Olen huolissani siitä, että viivästys vaarantaa Galileo-ohjelman liiketoimintasuunnitelman myös muilta osin. Viivästyksen myötä ensinnäkin kustannukset ovat kasvaneet. Galileo-ohjelman kustannukset ovat jo ylittäneet määrärahat yli 40 prosentilla. Toiseksi viivästys vaarantaa myös tulopotentiaalin. Merkittävimpiä tuloja odotetaan teollis- ja tekijänoikeuksista saatavista maksuista. Valmistajat maksaisivat lisenssimaksun Galileo-ohjelman toiminnasta vastaavalle yritykselle, jotta niiden vastaanottimet voivat ottaa vastaan signaalia. Mutta mitkä valmistajat haluavat maksaa lisenssimaksua Galileosta, jos se ei tarjoa lisäarvoa päivitettyyn GPS-järjestelmään verrattuna? Tämän vuoksi Galileo-ohjelman viivästyminen ei ole pelkästään valitettavaa, vaan sillä voi olla vakavia seurauksia myös julkisin varoin hoidetulle rahoitukselle. Olisin hyvin kiitollinen, jos arvoisa komission varapuheenjohtaja voisi selittää asiaa. 
Jacques Barrot,
   . Arvoisa puhemies, aluksi kiitän jäsen Barsi-Patakya ja jäsen Hallia sekä jäsen Rübigia ja jäsen Glantea, joiden on määrä saapua pian luoksemme. Olen heille, erityisesti jäsen Barsi-Patakylle, kiitollinen siitä, että he ovat seuranneet tiiviisti hienon Galileo-ohjelman kehitystä.
Yritän antaa teille täsmällisiä vastauksia, sillä haluaisin poistaa joitakin pelkoja, jotka kaikesta huolimatta ovat nähdäkseni ylimitoitettuja. Muistutan siitä, että Galileo-ohjelma suunniteltiin kolmivaiheiseksi. Ensin on kehittämis- ja validointivaihe, johon kuuluvat järjestelmän satelliittien ja maan päällä toimivien osien kehittäminen sekä järjestelmän validointi kiertoradalla. Tämä vaihe kestää vuodesta 2003 vuoteen 2009, ja sitä hallinnoi parhaillaan Galileo-yhteisyritys. Seuraavana on rakennus- ja käyttöönottovaihe, joka toteutetaan vuosina 2009–2010 ja johon kuuluvat satelliittien rakentaminen ja lähettäminen kiertoradalle sekä maan päällä toimivan osan käyttöönotto kokonaisuudessaan. Lopuksi, vuonna 2010 käynnistyy käyttövaihe.
Rakennus- ja käyttöönottovaiheeseen sekä käyttövaiheeseen myönnetään toimilupa noin 20 vuodeksi. Yhteisön virasto, valvontaviranomainen, hallinnoi näitä kahta vaihetta ja on toimiluvan myöntävä viranomainen.
Tässä aikataulussa on yksi määräaika, josta meidän on ehdottomasti pidettävä kiinni – ja tässä olette aivan oikeassa – nimittäin määräaika, johon mennessä yritykset ja kansalaiset voivat vastaanottaa tarkkoja ja luotettavia signaaleja Galileo-satelliiteista. Tämä tapahtuu vuoden 2010 lopussa, kun ensimmäiset Galileo-satelliitit alkavat lähettää signaaliaan.
En pyri vähättelemään vaikeuksia. Galileo on sekä tekninen innovaatio että myös hyvin erityinen hanke institutionaalisella tasolla. Hankkeeseen osallistuu nyt kahdeksan teollisuuden alan edustajaa, 25 julkisen vallan edustajaa ja kolme toimielintä. Pitkällä ajanjaksolla tästä suuresta osanottajamäärästä tulee Galileo-ohjelman vahvuus, mutta on totta, että kaikkien näiden toimijoiden, kaikkien Galileon tukijoiden, on todellakin mukauduttava toimintaan, jotta asiaa voidaan edistää yhdessä.
Havaitessani vuonna 2005 ongelmia tulevan teollisen konsortion kahdeksan jäsenen välillä annoin ongelman ratkaisemisen Karel van Miertin tehtäväksi, ja hän selviytyi siitä menestyksekkäästi. Meidän oli tarkasteltava myös muuttuneita turvallisuusvaatimuksia, mikä viivästytti teknisiä tutkimuksia. Oli miten oli, tärkeää on tulos vuonna 2010.
Meidän on edistyttävä tasaisesti myös välivaiheiden aikataulussa ja kiinnitettävä tarkkaa huomiota hankkeiden laatuun ja toteutuskelpoisuuteen. Esimerkiksi järjestelmän validointiin kiertoradalla liittyvä teollinen toiminta, joka on Euroopan avaruusjärjestön vastuulla, käynnistyi joulukuussa 2004. Sopimus vaiheen loppuunsaattamisesta allekirjoitettiin 19. tammikuuta 2006, ja työ edistyy tällä hetkellä tyydyttävästi. Hankkeen tekninen toteutuskelpoisuus on todistettu, ja nyt luodaan perustaa aidolle julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuussuhteelle seuraaviksi 20 vuodeksi. Ilmoitan luonnollisesti teille mahdollisista ongelmista, joita toimilupasopimusten allekirjoittamisessa ilmenee.
Vastauksena toiseen kysymykseenne tarkastelen Euroopan valvontaviranomaista. Tämä viranomainen valvoo vastaisuudessa toimilupia. Valvontaviranomaisen tehtävänä on varmistaa, että toimiluvan haltija noudattaa toimilupasopimusta sen liitteenä olevine ehtoineen ja edellytyksineen ja että toimiluvan haltija toteuttaa tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, ettei palveluihin tule häiriötä, jos toimiluvan haltija joutuu vararikkoon. Lisäksi valvontaviranomaisen on valvottava kaikkia toimilupaan liittyviä teknisiä näkökohtia sekä turvallisuuteen ja rahoitukseen liittyviä näkökohtia. Tässä yhteydessä totean, että toimilupasopimuksen sanamuoto on luonnollisesti hyvin merkittävä, sillä valvontaviranomaisen kyky valvoa toimiluvan haltijaa perustuu ensisijaisesti tähän välineeseen. Toimilupasopimuksen sanamuodon on siis oltava täysin selkeä, ja tiedotan siitä luonnollisesti parlamentille, sillä komissio on sitoutunut tiedottamaan teille toimilupasopimuksen sisällöstä ennen valvontaviranomaisen allekirjoitusta.
Vielä on tarkasteltavana kaksi ongelmaa: ensinnäkin rahoitus. Rahoitusosuuksien jakautuminen jäsenvaltioiden ja teollisuuden edustajien kesken perustuu laajalti riskinarviointiin, mutta riskinarviointi edellyttää mahdollisimman laajaa käsitystä Galileon mahdollisista sovelluksista. Tämän vuoksi annamme marraskuun loppuun mennessä tiedonannon näistä sovelluksista vihreän kirjan muodossa. Tätä varten olemme käynnistäneet kilpailun, jolla pyritään hyödyntämään eurooppalaisten mielikuvitusta keksittäessä Galileolle mahdollisia sovelluksia. Olen jokseenkin varma, että aliarvioimme edelleen Galileon mahdollisuuksia, ja kehotan teitäkin, arvoisat parlamentin jäsenet, kannustamaan eurooppalaista teollisuutta kehittämään Galileon mahdollisia sovelluksia.
Toinen ongelma on yhteistyö kolmansien maiden kanssa. Kuten tiedätte, Galileo-ohjelmaa koskevista kansainvälisistä sopimuksista neuvotellaan perustamissopimuksen 300 artiklan nojalla. Artiklaan perustuvassa menettelyssä on aina kuultava parlamenttia ennen sopimuksen tekemistä, ja aion huolehtia kuulemisesta itse. On melko varmaa, että Galileo-ohjelmaa koskeva yhteistyö kolmansien maiden kanssa on mahdollisuus, mutta tätä mahdollisuutta on hallittava, ja komissio toimittaa parlamentille ja neuvostolle yhteistyöpolitiikan laajoja suuntaviivoja koskevan uuden tiedonannon tänä syksynä.
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, en halua vähätellä niitä ongelmia, jotka liittyvät näin kunnianhimoisen hankkeen täytäntöönpanoon, mutta haluan kuitenkin kiinnittää huomionne vaaroihin, joita seuraa sellaisen vaikutelman antamisesta, että ohjelma olisi jotenkin vaarallisesti viivästynyt niin paljon, että sen toteutuskelpoisuutta olisi aihetta epäillä. Näin ei ole eikä tule olemaan, sillä aion teidän tuellanne, parlamentin aktiivisella tuella, itse varmistaa, että tämä loistava hanke voidaan toteuttaa siinä aikataulussa, jonka määritimme sen toteutuskelpoisuuden takaamiseksi, sillä olette aivan oikeassa siinä, ettei kilpailijoista tule olemaan puutetta. Galileo-ohjelma on siis toteutettava esittämässäni aikataulussa. Aion todellakin seurata tätä tiiviisti koko menettelyn ajan parlamentin avulla ja tukemana. 
Lambert van Nistelrooij,
   . Arvoisa puhemies, olen erityisen iloinen tästä puheenaiheesta – vaikka onkin jo myöhä – sillä meidän on todellakin kiristettävä tahtia. Meidän on pidettävä vauhtia yllä, eikä vähiten kansainvälisen kilpailun vuoksi. Jäsen Barsi-Pataky hahmotteli jo erinomaisen kehyksen esimerkiksi mahdollisen viivästyksen ja oikeuskehyksen osalta. Saanen tässä yhteydessä tarkastella hieman julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyötä.
On arvioitu, että tällainen tulevaisuuteen suuntaava hanke voi saada aikaan 150 000 uutta työpaikkaa, ja tiedän, että teollisuus odottaa sitä malttamattomana. Lisäksi Euroopassa on alueita – esimerkiksi Baijerissa ja Alankomaiden pohjoisosissa – jotka ovat valmiit investoimaan rakennerahastovaroja hankkeen kehittämiseen. Näin toimittiin jo Lofar-radioteleskooppia koskevassa hankkeessa Alankomaiden pohjoisosissa.
Arvoisa komission varapuheenjohtaja Barrot, koska olette toiminut aluepolitiikasta vastaavana komission jäsenenä, tiedätte varmasti, että rakennerahastoista on nyt enemmän kuin koskaan investoitava teknologiaan ja tiedottamiseen. Oletteko valmis huolehtimaan tästä hajauttamisesta ja rahoituksesta? Mainitsitte vihreän kirjan. Voisiko se toimia siltana, joka auttaisi lisäämään vauhtia?
Olen tietoinen myös uusista valtiontukisäännöistä. Jäsen Kroes esitteli hetki sitten tällaisten hankkeiden mahdollisuuksia. Minusta me emme parlamentissa ja Euroopan unionissa käytä riittävästi muita välineitä.
Galileo on edelleen maailmanlaajuisessa avainasemassa. Eurooppa on johtoasemassa, mutta Galileo ei saa mennä nurin täytäntöönpanovaiheessaan. Galileo ei saa jäädä ajelehtimaan, sen on päästävä määränpäähänsä. 
Teresa Riera Madurell,
   Arvoisa puhemies, kiitän komissiota sen selvityksestä. Katson sen ymmärtäneen, että olemme huolissamme Galileo-ohjelman tilanteesta − ja tilanne on sama esimerkiksi Airbusin kohdalla. Galileo-ohjelman tilanne on tämän keskustelun varsinainen aihe. Aikataulun laatiminen ja sen noudattaminen ovat ratkaisevia tekijöitä ohjelman kaupallisen toteuttamiskelpoisuuden ja menestyksen kannalta.
Vuoden 2005 alkuperäisistä suunnitelmista on viivästytty merkittävästi. Tarjouskilpailua on pidennetty, millä on vakavia vaikutuksia hankkeen yleisaikatauluun. Myös tämän vuoksi kysymyksemme on merkityksellinen. Meidän on varmistettava hankkeen jatkuvuus ja pyrittävä löytämään luovia ja asianmukaisia ratkaisuja ohjelman tavoitteiden mukaisesti.
Kehotamme komissiota jatkamaan neuvottelupyrkimyksiään ja varmistamaan, että viivästymiset vältetään jatkossa, jotta Galileo-ohjelma, kaikkein laajin Euroopan laajuinen teollinen hanke, edistyy parhain mahdollisin edellytyksin ja voi tarjota asianmukaisen panoksensa Lissabonin tavoitteiden saavuttamiseen.
Pyydämme komissiota toteuttamaan tarvittavat uudistukset myös pk-yritysten osallistumisen edistämiseksi.
Parlamentille on tiedotettava jatkuvasti, jotta se voi tukea Galileo-ohjelmaa. On olemassa sitoumus, kuten mainitsitte. Meille on tiedotettava myös viivästyksestä seuraavista kustannuksista ja vaikutuksista. Minusta olisi hyödyllistä, että parlamentti seuraisi hanketta säännöllisesti. Tämän vuoksi on tärkeää, että mainitsemanne valvontaviranomainen toimittaa raporttinsa myös parlamentille ja että parlamentin nimittämällä asiantuntijalla on tarkkailijan asema valvontaviranomaisen toimissa.
Parlamentti on todellakin jo ilmaissut Galileo-ohjelmalle kaiken lainsäädännöllisen ja talousarvioon liittyvän tukensa ja tunnustanut, että Galileo on strateginen hanke, yksi tärkeimmistä pilareista Lissabonin strategiassa, ja että se tarjoaa valtavia mahdollisuuksia pk-yrityksille. 
Jacques Barrot,
   . Arvoisa puhemies, kuten tiedätte, jatkaisin mielelläni tätä keskustelua koko yön, sillä Galileo on todella jännittävä hanke.
Haluan kuitenkin vielä kerran rauhoitella arvoisia parlamentin jäseniä. Toinen kahdesta koeluontoisesta satelliitista laukaistiin Baikonurista 28. joulukuuta 2005, ja se on lähettänyt onnistuneesti kaikki signaalit, joilla varmistetaan eurooppalaiselle satelliittinavigointijärjestelmälle varattujen taajuuskaistojen käyttö. Toinen koesatelliitti, GIOVE-B, laukaistaan vuoden 2007 aikana. Sen mukana lähtee huipputekniikkaa edustavia laitteita, kuten passiiviseen vetymaseriin perustuva atomikello, josta tulee tarkin avaruuteen koskaan lähetetty atomikello. Järjestelmän validointia kiertoradalla koskevan vaiheen teollinen toiminta alkoi joulukuussa 2004. Olen jo todennut ja totean vielä uudelleen, että tähän vaiheeseen liittyvä 1 038 miljoonan euron sopimus allekirjoitettiin 19. tammikuuta 2006.
Olemme nyt siirtymässä uuteen vaiheeseen, johon kuuluu Galileon kaikkien mahdollisten sovellusten selvittäminen. Kuten olen selittänyt, olemme esittäneet eräänlaisen vetoomuksen kaikille pk-yrityksille ja insinööreille, jotka voisivat kehittää innovaatioita tällä alalla. Vihreällä kirjalla pyritään itse asiassa esittämään oikeat kysymykset, joiden avulla voimme paremmin ymmärtää sovellusmahdollisuudet. Kun olemme näin saaneet yleisnäkemyksen sovelluksista, voimme entistä paremmin suunnitella julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuutta sekä sitä, kuinka tehtävät jaetaan. Myös teollisuuden on osallistuttava siinä määrin kuin se voi hyötyä näistä sovelluksista. Näin voimme lopultakin perustaa toimilupasopimuksen järkevälle rahoituspohjalle. Tässä vaiheessa ei ole mitään syytä ajatella, että joutuisimme niin hankalaan tilanteeseen, että koko hankkeen tasapaino järkkyisi.
Olen siis aidosti sitoutunut tiedottamaan asiasta parlamentille – esittelijänä jäsen Barsi-Pataky on täysin tietoinen tästä, ja kiitän häntä vielä kerran. Olen täysin sitoutunut tulemaan koska tahansa parlamenttiin selittämään tilannetta ja sen kehittymistä. Ehdotitte, että parlamentilla olisi tarkkailijan asema. Olemme jo ilmaisseet kantamme tähän toimivaltaisissa valiokunnissa. Parlamentin olisi vaikea toimia tarkkailijana samalla, kun se toteuttaa kaikkia seurantatehtäviään.
Arvoisa puhemies, haluan kuitenkin vielä tänään toistaa tekemäni sitoumuksen: aion tiedottaa parlamentille tyhjentävästi kaikesta, mitä tapahtuu. Tämä koskee niin toimilupasopimuksen täytäntöönpanoa sekä julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksia kuin sitä, kuinka hallinnoimme kolmansien maiden osuuksia ja niiden osallistumista Galileoon. 
Puhemies.
   Paljon kiitoksia, arvoisa komission varapuheenjohtaja Barrot.
Olen vastaanottanut yhden työjärjestyksen 108 artiklan 5 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätetyn päätöslauselmaesityksen(1).
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina. 

