Europas interesse: at opnå fremgang i globaliseringens tidsalder (forhandling) 
Formanden
Mine damer og herrer! Det glæder mig, at der i det mindste er to gruppeformænd til stede, den ene havde jeg nær overset, men han iler netop til sin plads.
Næste punkt er Rådets og Kommissionens redegørelser vedrørende Europas interesse: at opnå fremgang i globaliseringens tidsalder.
Manuel Lobo Antunes
fungerende formand Rådet. - (PT) Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Globalisering er ikke kun et fænomen, der skal betragtes ud fra de økonomiske og teknologiske konsekvenser. For Dem, for medlemmerne af Rådet og faktisk for os alle er det primært et politisk spørgsmål. Det medfører, at mennesker mister deres job, regioner kommer i krise, økonomiske sektorer forsvinder, og der kommer nye sikkerheds- og miljøtrusler, men det medfører også nye jobmuligheder, nye produktionssektorer og lavere priser for en lang række produkter, hvilket sikrer bedre fordeling af de finansielle ressourcer og vækst i handelen med varer og tjenester.
Globalisering har skabt hidtil uset udveksling af idéer og kontakt mellem mennesker. Mulighederne for økonomisk og kulturel berigelse er enorme, men risiciene for forskellige typer af nye globale skævheder er også enorme. Vi står over for udfordringen med at forme denne nye og stadig mere flydende indbyrdes afhængighed i en stadig mindre verden. Frem for alt er det vigtigt, at vi forliger os med og regulerer globaliseringen af hensyn til vores demokratier og selve konceptet i et effektivt demokrati: Kan vi sikre, at vores befolkning og de folkevalgte repræsentanter fortsat har den politiske kontrol over de grundlæggende elementer af økonomisk styring og så mange andre aspekter af vores liv?
Jeg er overbevist om, at vi europæere inden for en række afgørende områder kun kan være effektive, hvis vi kan skabe nye kollektive politiske løsninger på nutidens alvorligste problemer, f.eks. økonomisk vækst og jobskabelse, miljøbeskyttelse, energi, migration og kampen mod terrorisme.
EU har opdateret de interne politikker med henblik på at sikre konkurrenceevnen og fair og bæredygtig udvikling. Styrkelse af den sociale samhørighed og respekt for miljøet skal være rettesnoren for økonomiske reformer. Investering i forskning, innovation og uddannelse skal skabe vækst og beskæftigelse. Vi er dog ikke alene, og det ville være uansvarligt, hvis vi kun rettede blikket indad i overbevisning om, at egeninteresse kan være effektiv. Denne nye verden har ingen effektive mure eller tilflugtssteder. Vi skal arbejde sammen med andre lande og regioner for at skabe resultater, der er positive for alle.
Stabilitet, frihed, sikkerhed og velstand vil kun være ensartet og vedvarende, hvis de deles af alle. Det er Europas kald. Vi skal føre an og forme globaliseringen efter vores principper og værdier, og vi skal rette blikket mod omverdenen som universalister, som vi har gjort det i de største øjeblikke af vores historie.
I samarbejde har EU og medlemsstaterne vist, at de kan løse fælles problemer og udfordringer ved at udnytte deres erfaringer fra 50 års integration. Den nye Lissabontraktat fastlægger mere effektive og mere gennemskuelige institutionelle betingelser, som vil sætte EU i stand til at udfylde dens rolle i verden. Udfordringen er at bevare og styrke det, vi har opnået i tidens løb, og finde ud af, hvordan vi kan forsvare vores interesser og udbrede vores fælles værdier ud over vores grænser.
Den fornyede Lissabonstrategi har skabt rammerne for Europas indsats for at møde denne udfordring. Lanceringen af en ny forvaltningsperiode giver os mulighed for at reflektere over den vej, vi vil følge. Den meddelelse fra Kommissionen, som vi drøfter i dag, er et enestående udgangspunkt for forhandlingen og udgjorde grundlaget for drøftelserne mellem stats- og regeringscheferne på det uformelle møde i Lissabon den 19. oktober. Vores arbejde i Rådet tager udgangspunkt i denne meddelelse og søger at definere en pakke af tekster, der kan bidrage til udformningen af Lissabonstrategiens næste periode.
Denne uges Økofinråd har nu vedtaget konklusioner. På Rådets møde om konkurrenceevnen godkendes en række tekster den 22. november, og på Rådets møde om beskæftigelsen vedtages der efter planen konklusioner om fremtiden for den europæiske beskæftigelsesstrategi inden for rammerne af Lissabonstrategiens næste periode. Andre sammensætninger i Rådet har behandlet spørgsmål, der er relevante for udformningen af den nye periode. Jeg kan bekræfte, at vi grundlæggende er enige med Kommissionen: Den fornyede Lissabonstrategi skal fortsat udgøre rammen for Europas indsats for at møde de væsentlige udfordringer, vi står overfor, herunder navnlig globaliseringen. Europa gør betydeligt fremskridt. De mål, der er fastsat inden for de fire prioriterede områder, beskæftigelse, viden og innovation, erhvervsmiljø samt energi og klimaændringer, som blev vedtaget i 2006, er stadig relevante.
Hovedlinjerne i den nye periode skal bevare den stabilitet, der er nødvendig for at konsolidere resultaterne. Det er vigtigt, at vi samtidig foretager tilpasninger og forbedringer, så vi kan udnytte det fulde potentiale i den fornyede Lissabonstrategi. Ved at udnytte det momentum, der er skabt gennem det fremskridt, vi allerede har opnået, skal vi først og fremmest øge hastigheden for reformerne med henblik på at gøre vores økonomier stærkere.
EU har et globalt ansvar og skal være bedre forberedt for at imødekomme globaliseringen gennem en strategisk, sammenhængende og fast tilgang på globalt plan. Vi skal imidlertid være fast besluttede på at gennemføre foranstaltninger på nationalt plan, som sætter os i stand til mere effektivt at håndtere de problemer, der opstår som følge af demografiske ændringer, kvaliteten af de offentlige finanser og deres langsigtede bæredygtighed, arbejdsmarkedet, beskæftigelse, social samhørighed, konkurrenceevne på det indre marked, forskning og innovation, energi og klimaændringer samt uddannelse og undervisning.
Samtid spiller Fællesskabets Lissabonprogram en vigtig rolle i den nye periode ved at tilbyde mere effektive garantier for den nødvendige sammenhæng mellem reformerne. Parlamentets og Rådets ejerskab skal styrkes, og udvekslingen af god praksis mellem medlemsstaterne skal videreudvikles. Migration spiller en grundlæggende rolle, når vi taler om globalisering, idet den bidrager til at øge vækstpotentialet og fremme tilpasninger. I henhold til en nylig rapport, som Rådet modtog i denne uge, om situationens indvirkning på arbejdskraftens mobilitet, understøttes den demografiske vækst i EU i stigende grad af migrationsstrømme, og den afgørende betydning, som de har, når det drejer sig om at styrke den fleksibilitet, der kræves for at imødegå kriser og modvirke lave niveauer af mobilitet inden for regionen, skal bemærkes.
I denne globaliserede kontekst skal Lissabonstrategiens eksterne dimension styrkes og videreudvikles, så EU's politiske og økonomiske mål samt sociale og miljømæssige standarder kan spredes ud over vores egne grænser. Det var dette aspekt, der blev behandlet i drøftelserne mellem stats- og regeringscheferne på det uformelle møde i Lissabon, hvor vi navnlig udformede problemstillinger vedrørende ustabilitet på finansmarkedet og klimaændringer. Denne interessante og stimulerende politiske debat, som også formanden for Parlamentet deltog i, styrkede vores tro på fremtiden.
Som den portugisiske premierminister, José Sócrates, allerede har påpeget, har Europa pligt til at føre an i globaliseringsprocessen og kan gøre det ved at udnytte de nye muligheder, der er skabt, herunder på området for idéer og kulturel udveksling. Ved at styrke relationerne mellem folk og den indbyrdes afhængighed mellem nationer yder EU et centralt bidrag til fred og global stabilitet. Europa har politiske og institutionelle muligheder for at reagere konsekvent over for de udfordringer, som globaliseringen skaber inden for økonomi, det sociale område og miljø, og kan derfor påvirke globaliseringsprocessen. Vi har brug for et stærkere strategisk samarbejde med vores partnere for at udvikle en ny global dagsorden, der kombinerer den gensidige åbning af markeder, forbedrede standarder for miljø, det sociale område, finansområdet og intellektuel ejendom med behovet for at støtte udviklingslandenes institutionelle kapacitet.
Som den portugisiske premierminister også annoncerede ved slutningen af det uformelle møde i Lissabon, vil en EU-erklæring om globalisering blive godkendt på det europæiske topmøde den 13. og 14. december. Dette vil være et klart signal til borgerne og til resten af verden om de europæiske lederes ønske og forpligtelse til at stimulere EU's kapacitet til at påvirke dagsordenen for globalisering og finde de rigtige svar.
De udfordringer, der ligger foran os, er både forskelligartede og stimulerende, og det portugisiske formandskab vil fortsætte bestræbelserne på at imødekomme dem. Vi regner med Parlamentets støtte, som vi altid har gjort det, til at fremme og udvikle EU's indsats og den nationale indsats, som aftales på globalt plan, og som sætter Europa i stand til at påtage sig sit ansvar på globalt plan og møde fremtidens udfordringer.
Vi glemmer ofte, hvad Europa betyder for så mange mennesker i denne globaliserede verden. Billederne af migranter, der gør knæfald på vores strande, er en grusom påmindelse om denne virkelighed, og om, hvor privilegerede vi er her i Europa, som er blevet en bastion af håb om, at det er muligt at skabe en model, der kombinerer frihed, økonomisk vækst, social retfærdighed og miljøbeskyttelse baseret på partnerskab, samarbejde og fælles ansvar.
Det er ikke kun vores succes som europæere, det drejer sig om. Et stærkere EU for en bedre verden er mottoet for vores formandskab, og vi er overbeviste om, at Europa skal spille en afgørende rolle for at skabe en mere retfærdig og afbalanceret verden.
José Manuel Barroso
formand for Kommissionen. - (PT) Hr. formand, hr. minister for europæiske anliggender og repræsentant for Rådets formandskab, mine damer og herrer! Globalisering er det centrale tema for denne generation af europæere. Temaet berører alle vores borgeres liv på den ene eller den anden måde, så det er med rette, at det har fået topprioritet på den europæiske dagsorden.
Det er min personlige overbevisning, at den europæiske dagsorden for det 21. århundrede skal udformes med fokus på temaet globalisering, samtidig med at vi naturligvis fastholder de værdier og principper, der altid har været fundamentet for det europæiske projekt. Globalisering skal dog også ses som en mulighed for Europa til at forsvare og fremme dets interesser i en verden, hvor alle i stigende grad er afhængige af hinanden. Det glæder mig derfor at deltage i forhandlingen om dette spørgsmål, som er tilrettelagt af Parlamentet.
Som ministeren lige sagde, har Kommissionens udkast til en meddelelse fra sidste måned om de europæiske interesser været udgangspunktet for fremragende drøftelser på Rådets uformelle møde i Lissabon. Navnlig den stimulerende enighed om vores idéer med hensyn til, hvordan vi skal reagere over for globaliseringen, var opmuntrende for mig. Jeg vil også gerne takke det portugisiske formandskab for dets vedvarende støtte til denne globale europæiske dagsorden og til behovet for at føje en dimension, der kan reagere over for globaliseringens udfordringer, til Lissabonstrategien.
Vi støtter også idéen om en erklæring om globalisering ved Rådets møde i december. Det vil være en fremragende måde at konsolidere denne enighed, som også er blevet fremmet her i Parlamentet gennem udformningen af et fælles beslutningsforslag vedrørende et så vigtigt emne.
EU har faktisk udviklet et gradvist og ægte europæisk svar på globaliseringen, der har opmuntret europæerne til at udnytte fænomenet bedst muligt. Dette svar anerkender de legitime betænkeligheder, som de mennesker, der står over for forandring, har, for vi ikke må glemme, at nogle mennesker kan blive berørt negativt af det, og dem skal vi også have et svar til.
Jeg mener, at vi i Europas interesse skal ramme den rette balance, men det kan under ingen omstændigheder være et frygtsomt eller selvopgivende svar. Det skal være baseret på tillid. Der er faktisk skabt ny interesse i de seneste par måneder: Turbulensen på de finansielle markeder har vist, hvordan den europæiske økonomi er forbundet med den globale udvikling, samtidig med at ekstreme klimaforhold har vist, hvor alvorlige de potentielle konsekvenser af klimaændringer er, og at en reaktion på dette problem i stigende grad er påkrævet. Hver dag ser vi, at job i Europa, energi i Europa, befolkningens sundhed og livskvalitet i hele Europa påvirkes af en global dimension.
Vores udgangspunkt skal efter min overbevisning være tillid. Vi har erfaring som verdens største økonomi og verdens største eksportør. Vi har været foregangsmænd, når det drejer sig om at løse nye problemer - se bare på handel med emissioner - og vi har klare fundamentale regler, der har fungeret godt.
Vi har for det første et ansvar for at beskytte vores borgere uden at være protektionistiske. Vi skal målrette vores politikker, så andre kan benytte den samme rute som os - at åbne op. Vi må ikke lukke dørene. Vi skal i stedet få andre til at åbne deres. Protektionisme for Europa, som er den største eksportør i verden, ville være en selvødelæggende doktrin.
Vi er for det andet åbne, men vi er ikke naive. Det betyder, at vi ikke har planer om at uddele fribilletter til alle, der ikke overholder visse grundprincipper. Det var ånden bag vores nylige forslag om at sikre, at reglerne om energiinvesteringer skulle gælde for virksomheder i tredjelande.
Vi kan for det tredje opnå store fordele ved et regelbaseret system, og EU's erfaring bringer os i en enestående position til at levere et godt grundlag for regulering på globalt plan - en konkret mulighed for at forme globaliseringen. Lad os være ærlige: For at have åbne økonomier skal vi have nogle regler. Markederne kan ikke fungere uden institutioner, og i EU har vi mere end noget andet sted erfaring med at forene forskellige regler, forene forskellige nationale erfaringer. Jeg er derfor overbevist om, at vi er bedre rustet end nogen anden enhed i verden til at forme globaliseringen - ikke til at pålægge, men til at foreslå vores model for denne globaliseringsfase, som vi nu træder ind i.
Vi har også nogle værktøjer, der hjælper os med at møde globaliseringen med tillid. Det har aldrig været tydeligere, at euroen er en stabiliserede faktor i det internationale finanssystem. EU-lovgivningens mulighed for at fastlægge bindende mål for drivhusgasser og vedvarende energi giver os også uovertruffen troværdighed, og vi har i den fornyede Lissabonstrategi en veletableret løftestang for reform i Europa.
Da vi relancerede Lissabonstrategien i 2005, søgte vi at forbedre den på en række måder. Vi forøgede ejerskab og regnskabspligt gennem det fastlagte partnerskab mellem medlemsstaterne og Kommissionen. Vi præciserede det arbejde, der skal udføres, ved at benytte landespecifikke anbefalinger. Hver medlemsstat har nu sit eget nationale reformprogram, og hver medlemsstat accepterer, at man har et kollektivt ansvar for at gennemføre disse reformer. Vi har også fornyet fokus for EU's finansielle instrumenter på vækst og arbejdspladser.
Resultaterne bærer nu frugt. Trods de aktuelle problemer har vi opnået bedre resultater: Der er skabt næsten 6,5 millioner ekstra arbejdspladser i EU's 27 medlemsstater i de sidste to år. Vi forventer, at der vil blive skabt 8 millioner i perioden 2007-2009. Lissabonreformerne har uden tvivl styrket vækstpotentialet for den europæiske økonomi.
Der er dog ikke plads til selvtilfredshed: Opgaven er langt fra afsluttet. Medlemsstaterne og EU skal skubbe på med reform. Det er den bedste metode til at gøre vores økonomier mere modstandsdygtige over for de usikre økonomiske udsigter.
De fire prioriterede områder, der blev fastlagt i 2006, udgør den rigtige ramme for Lissabon: forskning og innovation; et bedre erhvervsmiljø (bekæmpelse af bureaukrati og fremme af bedre betingelser for investering); bedre beskæftigelsesmuligheder og de vigtige emner energi og klimaændringer. Disse områder og definitionen heraf har givet strategien et meget skarpere fokus. Disse områder er naturligvis også tæt forbundet. Vi bliver aldrig en videnbaseret lavemissionsøkonomi uden en højtuddannet arbejdsstyrke eller mere forskning og forbedret innovation.
Jeg vil derfor understrege dette punkt om forskning og innovation. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke Parlamentet for dets støtte til Kommissionens krav om en videntrekant bestående af forskning, uddannelse og innovation. Faktisk vil jeg takke Dem og henlede Deres opmærksomhed på behovet for vores samarbejde for at bevare Galileo-projektet som et storslået europæisk projekt, og jeg vil takke Dem for støtten til EIT-projektet.
Vi gør fremskridt med hensyn til behovet for et europæisk rum til viden. I vores dokument var en af nyhederne faktisk fremlæggelsen af idéen om den femte frihed - friheden til at sprede viden i EU.
Vi kan ikke skabe ny dynamik, hvis vi ikke har det rigtige klima - også for vores små og mellemstore virksomheder. Der er 23 millioner små og mellemstore virksomheder i Europa. Derfor mener jeg, at alle disse områder sammen kan skabe en god cirkel, der kan hjælpe os med at opfylde alle vores mål på én gang.
Mens vi forbereder lanceringen af den næste treårige periode, skal vi opdatere strategien i lyset af de erfaringer, vi har høstet, og de nye omstændigheder. Der skal være større fokus på den sociale dimension. Øgede investeringer i uddannelse og undervisning til alle aldre er det bedste våben mod ulighed og social udstødelse, og - som jeg tidligere har sagt - ikke alle er vindere i globaliseringen. Hvis vi vil sikre os de europæiske borgeres støtte til vores dagsorden, skal vi i god tid inddrage hensyn til den sociale dimension. Derfor har Kommissionen f.eks. foreslået en tilpasning af Globaliseringsfonden, netop fordi vi allerede fra starten anerkendte behovet for at komme med konkrete svar på disse områder.
Jeg glæder mig navnlig over aftalen mellem arbejdsmarkedets parter vedrørende det sæt principper for fleksibilitet og sikkerhed, som Kommissionen foreslog inden sommeren. Ved Rådets uformelle møde i Lissabon modtog vi faktisk meget gode nyheder om aftalen mellem arbejdsmarkedets parter i EU. Jeg håber, at Rådet vil støtte disse principper på dets møde i december. Det giver hver medlemsstat et særdeles godt udgangspunkt for at definere en bedre balance mellem fleksibilitet og sikkerhed på deres arbejdsmarkeder.
Målrettet gennemførelse af enestående reformer, øget vægt på kvalifikationer og uddannelse, konkrete foranstaltninger med henblik på at konvertere Europa til en lavemissionsøkonomi: Det er efter vores mening de prioriterede områder for den næste periode.
De integrerede retningslinjer er et vigtigt instrument i forbindelse med koordineringen, en fælles ramme, hvori de forskellige medlemsstater kan gennemføre deres egne nationale dagsordener for reform. Analyser og feedback fra medlemsstaterne viser, at retningslinjerne fungerer. De er grundlaget for Fællesskabets Lissabonprogram. Min fornemmelse er, at vi ikke skal reparere dem, hvis de ikke er ødelagte, selv om der er behov for at ajourføre dem.
Vi skal også øge indsatsen for at sikre, at Lissabonstrategien gennemføres i samme tempo i alle medlemsstater: Et langsommere reformtempo i én medlemsstat vil have åbenbare følger for de andre. Vi skal i højere grad inddrage parlamenterne, arbejdsmarkedets parter samt de lokale og regionale myndigheder.
Parlamentets engagement i Lissabonstrategien har været afgørende for at fastholde dette momentum. Sammen med næstformanden, Verheugen, og resten af Kommissionen ser jeg frem til at uddybe vores samarbejde, mens vi træder ind i den næste periode for Lissabon.
Sammenhængen mellem globalisering og Lissabon giver os en enestående mulighed for at vise, at den europæiske økonomiske dagsorden i dag ikke kun er valgfrit ekstratilbehør: Den er nøglen, som kan låse op for Europa succesrige fremtid. Økonomisk reform, en global vision, en lavemissionsøkonomi: Disse er indbyrdes forbundne mål, der skal forfølges parallelt, og kun EU kan sikre den rækkevidde og sammenhæng, som Europa har så stort behov for. Kun sammen kan vi forfølge det, som vi i vores dokument omtaler som "den europæiske interesse".
Jeg vil gerne afslutningsvis sige, at jeg i sandhed mener, at det ikke kun drejer sig om den europæiske interesse. Jeg mener, at verden i globaliseringens tidsalder har brug for et mere engageret Europa, hvor vores interesser beskyttes og forsvares, men også hvor vores værdier - nemlig frihed og solidaritet - fastholdes i globaliseringens tidsalder.
(Bifald)
Joseph Daul
Hr. formand, kære Hans-Gert, hr. formand for Rådet, hr. Lobo Antunes, hr. formand for Kommissionen! Globaliseringen er ikke et abstrakt begreb for borgerne. Globaliseringen er en realitet, som påvirker den enkelte europæers dagligdag, og borgerne appellerer til regeringerne og institutionerne om at løse de problemer, der er knyttet til globaliseringen.
Borgerne forventer sig meget af EU på dette område. De forventer beskyttelse og sikkerhed. Dels fysisk beskyttelse mod terrortruslerne og dels beskyttelse mod usikkerheden på de finansielle markeder. Men borgerne appellerer også til os om garantier, hvad angår fødevareleverancer og -sikkerhed. Den forgangne sommer har de stigende kornpriser imidlertid givet anledning til forbrugerprisernes himmelflugt. De europæiske forbrugere skal kunne føle sig sikre på, at billige, importerede varer frembyder alle fornødne sikkerhedsgarantier. Spørgsmålet er særlig aktuelt, eftersom vi nærmer os jul og nytår. Vi bør kunne forsikre forældre og bedsteforældre om, at det legetøj, de giver børnene, ikke udgør nogen sundhedsrisiko.
Globaliseringen skal ikke kun bidrage til øget velstand. Den skal også være retfærdig. Den skal være omfattet af etiske regler, som eksempelvis forbyder udnyttelse af børn. Globaliseringen må ikke være en byrde, der lægges på de svageste, og globaliseringen bør være et middel til bekæmpelse af uligheder, dels internt i det enkelte land og dels landene imellem. Vi har altid været fortalere for frihandel, men frihandelen skal bero på klare regler. EU's åbenhed udadtil er en drivkraft for verdensøkonomien, og talrige virksomheder ønsker at slå sig ned i Europa. De skal imidlertid acceptere vores regler og opfylde vores standarder på områder som sundhed, miljø og forbrugerbeskyttelse.
EU har på 50 år formået at skabe et velfungerende indre marked, hvor harmonisering af medlemsstaternes lovgivning altid har været hovedreglen. EU kan yde en indsats ved at eksportere sin knowhow og højne partnernes standarder, hvad angår produktion og kvalitetskontrol. Flere af partnerne er allerede på rette vej. Det første møde i Det Transatlantiske Økonomiske Råd blev afholdt i fredags i Washington med godt resultat. Det er et positivt tegn. Nu er det vores opgave at styrke indsatsen for at gøre det klart for Brasilien, Kina og Indien, hvilket ansvar der påhviler dem. Vi er knap så strenge over for Afrika.
For at imødegå udfordringerne udefra må vi dels styrke det indre marked ved at øge bevillingerne til forskning og udvikling og dels sikre bedre koordinering af medlemslandenes forskning og innovation. Globaliseringen giver nye muligheder, men den kræver også tilpasning, eksempelvis uddannelse hele arbejdslivet igennem.
Min politiske gruppe hilser de nye initiativer, der følger af Lissabonstrategien for vækst og beskæftigelse, velkommen, og ligeså Kommissionens forslag til "Small Business Act". De små og mellemstore virksomheder er fortsat en vigtig drivkraft, både når det gælder stabilitet, og når det gælder jobskabelse i Europa.
Som politikere stilles vi stadig oftere over for udfordringerne i forbindelse med energiproblemerne. Så længe vi ikke har nogen fælles politik for energi- og miljøsikkerhed, vil EU være sårbart. Og det haster for Europa, eftersom prisen på en tønde olie nærmer sig 100 dollars. Vi har behov for en europæisk energipolitik, som sikrer forsyningerne og sikrer bæredygtig vækst i denne sektor. Vi bør nøje drøfte spørgsmålet om bæredygtig energi, og vi bør undersøge, hvilke muligheder der knytter sig til civil nuklear energi som forsyningskilde.
Drøftelserne bør foregå i åbenhed, således at borgerne bliver bevidste om disse spørgsmål, og således at vi sikrer os deres tilslutning til vores initiativer. Vi ønsker, at drøftelserne resulterer i et renere, mere effektivt og mere sikkert Europa i energimæssig henseende. Europa bør klarlægge sine interesser, ikke blot når det gælder handel og verdensøkonomi, men også når det gælder kultur, sprog og traditioner. Ved at arbejde på at finde fælles svar på globaliseringens udfordringer bliver vi i stand til at beskytte vores borgeres legitime interesser uden at optræde protektionistisk.
(Bifald)
Martin Schulz
for PSE-Gruppen. - (DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Det fremgår af overskriften på denne debat, at Europa-Parlamentet sammen med Rådet og Kommissionen vil drøfte, hvilken rolle Europa, de europæiske institutioner og medlemsstaterne skal spille i forbindelse med globaliseringens chancer og risici. Det fører også til, at vi må gøre det klart - og det bliver også klart i debatten i dag - at der er forskellige måder at se tingene på, og at der finder en konkurrence sted mellem forskellige tilgange til, hvordan man skal håndtere globaliseringens følger.
Forhandlingerne om den beslutning, der skal vedtages i dag, har vist, at der er alvorlig forskel på, ja på mange måder en afgrund mellem det, som den højreorienterede side af Parlamentet forestiller sig, og det, som vi ønsker i Den Socialdemokratiske Gruppe. Derfor vil vi beskrive det, som vi siger under denne debat, som parametrene for vores vurdering af, hvilken rolle institutionerne skal spille, navnlig Kommissionen. For når jeg lytter meget opmærksomt til Dem, også til hr. Daul, så er der nogle ting, vi er enige om, hr. kommissionsformand, men der er også nogle klare forskelle.
Enhver, som søger jobbet som formand for Kommissionen, nu eller i fremtiden, vil for vores gruppes vedkommende blive målt på nogle vigtige punkter, netop med hensyn til den rolle, som Kommissionen skal spille i den globaliserede økonomi. Den makroøkonomiske politiske koordination, som det så smukt hedder - man kunne også kalde det den fælles økonomi- og finanspolitik - skal tage udgangspunkt i det socialpolitiske princip. Det økonomiske fremskridt i Europa skal føre til, at der kommer større social stabilitet. Europa skal sørge for, at økonomisk fremskridt i verden fører til mere ligeberettigelse i verden. Det er også socialpolitik! Det sociale indadtil og det sociale udadtil er vores fælles målestok.
Økonomisk fremskridt er en grundlæggende forudsætning for social sikkerhed, ikke omvendt, som vi har hørt det i et par indlæg her. At mindre social sikkerhed i Europa skulle være kilden til økonomisk fremskridt, det er en helt forkert model. Hvis man tror, at Europa kan bruges til at nedbryde de sociale sejre, så at sige som en sideeffekt til globaliseringen, så tager man fejl. Deregulerede markeder fører til profitmaksimering og forringelse af sociale standarder. Det er muligvis det billede, som højre side af Parlamentet har. Det er ikke vores billede. Vi siger, at Europas succesmodel har været socialt fremskridt og økonomisk fremskridt - det er to sider at samme sag. Det er der efter vores opfattelse ikke ændret ved.
(Bifald)
Det var en interessant bemærkning fra hr. Daul, den skal Parlamentet også høre: Økonomien først. Nej! Økonomien og det sociale sammen, det er det afgørende punkt, og det er her, højrefløjen i Europa tager fejl. Og vi skal gøre os klart, at flertallet af regeringerne i Rådet er centrum-højreregeringer, og Kommissionen er jo ikke noget socialismens eldorado. De er en centrum-højrepolitiker, og det er de fleste af Deres kommissærer også. Derfor holder vi nøje øje med Kommissionens handlinger, når vi skal vurdere troværdigheden af Deres forklaringer.
Naturligvis skal vi have forskning, innovation og uddannelse, naturligvis skal vi udvikle det indre marked på en måde, som skåner miljøet og stabiliserer de sociale ressourcer. Ja, absolut! Men så skal vi bruge nogle relevante direktivforslag fra Kommissionen. Så skal vi bruge nogle relevante lovgivningsinitiativer, der kan sikre det. Der er nogle positive ansatser, det støtter vi, men der er også noget, vi må undersøge kritisk.
Vi har også brug for en mere effektiv forvaltning. Jeg ved ikke, om man skal kalde det Lissabongovernance, som der står i overskrifterne. Jeg ved ikke, om den almindelige borger på gaden forstår, hvad vi mener med det. Og når De taler om forenkling af forvaltningen og skal bruge den tidligere bayriske ministerpræsident til det - så siger jeg hjertelig tillykke, held og lykke med det!
Men en ting har vi helt sikkert brug for, og her er vi meget enige med Dem, hr. formand for Kommissionen. Denne wildwestkapitalisme, som hersker på de finansielle markeder, og som truer hele samfundsøkonomier, ja, den kræver internationale regler. Så lad os begynde med reglerne i Europa! Derfor forventer vi helt konkret - og det har De vores støtte til - kontrol, gennemsigtighed og i øvrigt også magtbegrænsning for de internationale finanskapitalister. Det er et af de afgørende punkter for socialt fremskridt i Europa.
Til sidst, hr. formand, kære Hans-Gert, mine damer og herrer: Det, vi diskuterer i dag, spørgsmålet om, hvordan vi skal positionere os i globaliseringen, og spørgsmålet om, hvilken indflydelse Europa - og her mener jeg Europa som det institutionaliserede Europa, De som Kommission, vi som Parlament - faktisk kan udøve for at nå de ambitiøse mål, det er også det, vores vælgere vil måle os på. Hvis det kun bliver til, at vi i alle de generelle forhandlinger smukt beskriver, hvad vi ønsker, men ikke træffer de konkrete lovgivningsmæssige foranstaltninger her og i medlemsstaterne, så nytter det ikke noget. Derfor forventer vi, at det, som vi beskriver her, også bliver omsat til konkret politik i vores fælles beslutning.
(Bifald fra venstre)
Formanden
Hr. Schulz! Når De fik lov at overskride taletiden betydeligt, så har det ikke noget at gøre med, hvordan De tiltalte formanden. Overskridelsen vil blive trukket fra Deres gruppes samlede taletid.
Graham Watson
for ALDE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Vi har lige hørt en røst fra fortiden:
(DE) Fortidens tale!
(EN) Andre ved, ofte bedre end os, at vi allerede lever i et globalt samfund. Indien, Kina og Brasilien har fanget mulighedernes bølge, og de rider højt på den, mens alt for mange i Europa frygter, at bølgen vil skylle ind over dem.
Da præsident Sarkozy talte til os i går, talte han om "forskellige mulige fremtider for morgendagens Europa" og lagde op til en drøftelse af vores politikker vedrørende konkurrence, energi og udvidelse.
Hr. Barrosos udtryk under en stor del af talen fortalte os mere end alle hans ord her til morgen. Hvis Europa sidder med hænderne i skødet, fordi de nationale ledere - på grund af borgernes betænkeligheder - udskriver afstemninger om EU's dagsorden, vil vi gå glip af muligheden for at forme globaliseringen til Europas fælles bedste.
Det er ikke borgerne, vi skal overbevise, det er medlemsstaterne. Undersøgelse efter undersøgelse har vist, at de fleste af vores borgere ser EU, ikke den nationale regering, som den, der har de bedste muligheder for at håndtere globaliseringen.
Se, hvordan jordskælvet fra globaliseringen ryster Europa i dets grundvolde. Nogle til højre trækker sig tilbage, når de præsenteres for de globale udfordringer, fra konservatisme til nationalisme eller fra kristeligt demokrati til kristeligt autokrati. Kløften fra globalisering løber lige igennem Parlamentet.
Til venstre holder Kurt Beck og hans venner tiltrængte reformer tilbage. Det så Franz Müntefering, og derfor har han stemt med fødderne. Og dog, de visionære kan se behovet for reform, og de har skrevet det ind i det nye europæiske socialdemokratiske manifest, som meget passende blev vedtaget i Oporto.
Vores politikker er ikke længere opdelt mellem venstre og højre, når det drejer sig om den økonomiske politik, men mellem dem, der reagerer over for de globale udfordringer ved at slå vindebroerne op, og dem, der - sammen med de liberaldemokratiske partier - er fortalere for det åbne samfund.
Hr. Barroso! Flertallet i Parlamentet støtter Kommissionens tilgang til globalisering. Men dette flertal er ikke baseret på én politisk familie. Den kan faktisk sønderrive og sammensætte Europas politiske familier på ny.
Globalisering vil i stigende grad forme vores politikker. Ikke globalisering i den ret smalle økonomiske betydning, som defineret i denne meddelelse - selv om en stabil euro og effektive konkurrenceregler og markedsregulering er i vores alle sammens interesser - men i den bredere, mere holistiske betydning, som omfatter vækst i verdensbefolkningen og migration, klimaændringer og energisikkerhed samt international organiseret kriminalitet med forbindelse til terrorisme.
Er det ikke den begrundelse, vi har brug for, for at handle som ét kontinent, til at udnytte vores kritiske masse til at sætte europæerne i stand til at forme globaliseringen, som det kræves i Kommissionens meddelelse?
Hvis det er tilfældet, hvor er så Deres politikker, hr. Barroso? Deres tidsplan? Deres helhedstilgang? Vi blev lovet handling: I stedet får vi en meddelelse, som er rig på retorik, men fattig på forslag. Dette må ikke blive det sidste ord i Europas svar på globaliseringen. Jeg afventer Deres gennemgang af det indre marked for at se, hvordan de vil skabe vækst og arbejdsplaser i et vanskeligt terræn, og deres politik for legal migration, idet jeg håber den tager hensyn til forholdene i oprindelseslandene.
Mine kolleger og jeg afventer en omgående indsats for at reducere energiforbruget og bekæmpe den grænseoverskridende kriminalitet. Vi mener også, at social sundhed og økonomisk vitalitet er vigtige faktorer. Hvis vi skaber et globalt marked, skal vi have en ny global social kontrakt, der forener de konkurrerende krav om fleksibilitet og retfærdighed, for uretfærdighed ét sted er en trussel mod retfærdigheden alle andre steder, som Martin Luther King sagde.
Det betyder, at EU skal samle Lissabondagsordenen med dens fokus på konkurrenceevnen, Cardiffdagsordenen med dens fokus på sociale rettigheder og Göteborgdagsordenen med dens fokus på miljøet.
Verden har brug for et stærkt EU til at modarbejde uretfærdighed, konflikt og fattigdom, uanset hvor det forekommer, fordi vi er en af de eneste aktører, der kan håndtere globale problemer, og hvis vi ikke går i spidsen, er der ingen, der gør det.
Det betyder, at vi skal standse hykleriet med handelstariffer og skabe en retfærdig aftale for udviklingslandene i Doha, opnå en aftale om CO2-udledning i Bali, hvor vi udnytter vores samlede indflydelse til at få amerikanerne med om bord, og skabe en international tilgang til de finansielle markeder, hvor der fokuseres på lovgivningsmæssigt samarbejde, konvergens mellem standarder og ensartede regler.
For at løse disse udfordringer på en måde, som er retfærdig for alle, har vi brug for mere - og ikke mindre - globalisering. For vi lever i en verden, der er indbyrdes forbundet, en verden, som kræver solidaritet på globalt plan i lige så høj grad som solidaritet mellem de europæiske borgere.
Og vi skal med Victor Hugos ord se frem til den dag, hvor de eneste slagmarker er de markeder, der er åbne for forretninger, og den menneskelige ånd, der er åben for idéer.
Mirosław Mariusz Piotrowski
for UEN-Gruppen. - (PL) Hr. formand! Globalisering er et fænomen, der på mange måder er uigenkaldeligt. Det skal de enkelte lande i EU forstå, og de skal reagere over for disse ændringer på en praktisk måde. EU's handlinger må dog ikke være i strid med de suveræne staters økonomiske interesser, f.eks. ved at vedtage ubegrundede restriktioner mod CO2-emissioner, som vil forårsage alvorlige vanskeligheder for økonomierne i lande, som f.eks. Polen.
På den anden side må disse politiske tiltag ikke føre til tabet af national identitet. Mens landene i Asien på vellykket vis tilpasser sig den nye situation, og deres økonomier vokser hurtigt, drøfter vi i Parlamentet så vigtige spørgsmål som bakspejle på landbrugs- og skovbrugstraktorer og rollen for og vigtigheden af cirkusser i EU og andre lignende forhold.
EU vedtager konstant flere og flere regler og gør det stadig vanskeligere at konkurrere effektivt uden at se virkeligheden, hvilket dagens taler fra den socialdemokratiske repræsentant beviser. Jeg håber, at dagens behandling vil hjælpe med at ændre den måde, hvorpå vi ser globaliseringen i et europæisk perspektiv.
Jean Lambert
for Verts/ALE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Jeg mener, at det, vi har set i denne meddelelse, er en absolut mangel på fantasi i betragtning af alvoren i den situation, vi står overfor.
Vi får i den ingen reel definition af globalisering. Det vedrører normalt den økonomiske side, som jeg nu vil tale om.
Meddelelsen taler om, at vi står over for en tredje industriel revolution. Vi skal efter min mening drage nytte af erfaringerne fra de tidligere industrielle revolutioner. Hvor der ikke blev taget fuld højde for miljømæssige omkostninger, hvor der ikke blev taget fuld højde for de sociale omkostninger. Det antages, at de lave råvarepriser vil vare ved, ofte på bekostning af verdens fattigste lande, at vi kan handle med lande, hvor vi gennemtvinger åbne markeder, hvor der ikke findes en social infrastruktur eller en sund offentlig sektor, at vi skal være opmærksomme på tegn på gensidighed, hvis det ikke sker mellem ligestillede. Der er også tilfælde, hvor vi har overvurderet markedernes rolle, når det drejer sig om at opfylde sociale mål, og der er problemer i forbindelse med økonomisk konsolidering, navnlig når den er baseret på en dårlig økonomi og spekulation og ikke på virkeligheden og derfor bliver særdeles farlig for den økonomiske stabilitet.
Den nye kontekst, som vi står overfor, handler ikke kun om klimaændringer. Den handler om "peak oil", og hvad det vil betyde for udviklingslandenes muligheder. Den handler om milleniumudviklingsmålene.
Det er rigtigt, at vi skal skabe en ny balance mellem handel, den sociale dimension og miljødimensionen. Verdenshandelsorganisationen prioriterer handel frem for produktionsmetoder, frem for alt andet, der giver os ret til at sige, at vi har problemer med den måde, hvorpå varer produceres på, fordi den ikke opfylder vores standarder. Vi har valgt ikke at skrive dette ind i reglerne.
Med hensyn til vækst taler vi stadig som om, kvantitet er det vigtigste, ikke kvalitet og ikke det, der faktisk skabes i vores samfund. Jeg glæder mig over Kommissionens konference om dette i næste uge, men det er en indsats, vi bør arbejde videre med i årevis.
Hvad vil vi gøre med vores landbrugssektor? Med turismesektoren? Med så mange andre sektorer på baggrund af klimaændringerne? Vi er ikke enige i, at vi ikke skal vende tilbage til retningslinjerne og revidere dem. Vi tror, vi er det.
Hvis vi taler om uddannelse og undervisning, kræver den bæredygtige udviklingsstrategi nu, at vi ser på det sammen med klimaændringer og miljøfremskridt. Jeg har ikke hørt reel, seriøs tale om det. Det er slet ingen europæisk strategi for det.
Hvis vi taler om en lavemissionsøkomoni, hvordan vil vi opnå den? Der er ikke noget i denne meddelelse, der giver os tillid inden for nogen af disse områder.
Og vi skal se på spørgsmålet om social integration igen. Lønforskellen mellem mænd og kvinder er der stadig. Vi har stadig brug for lønninger, man kan leve af, og flexicurity skal omfatte finansiel sikkerhed for hver enkelt.
Vi mangler at integrere Lissabon og Göteborg. Det er udfordringen. Dette dokument lever ikke op til den, og det er jeg heller ikke overbevist om, at Parlamentet gør.
Jiří Maštálka
for GUE/NGL-Gruppen. - (CS) Mine damer og herrer! Først og fremmest vil jeg gerne udtrykke min skuffelse over den endelig version af beslutningsforslaget. Jeg er skuffet på to fronter. Det er for det første en skam, at det i så lang tid var umuligt at opnå enighed, og at størstedelen af aftalen først blev indgået i sidste øjeblik og under tidspres, hvilket vi nu betaler prisen for (efter min mening) i form af uforholdsmæssige indrømmelser på grundlæggende områder. For det andet er jeg skuffet, fordi beslutningen ikke afspejler den europæiske interesse, ifølge titlen på dokumentet, og - endnu vigtigere - den afspejler ikke de fleste europæiske borgeres interesser.
Jeg baserer denne dobbelte skuffelse på min analyse af det fælles beslutningsforslag, som på ingen måde anerkender de negative indvirkninger af globaliseringen, og som faktisk ikke tilbyder borgerne andet end en tilgang til at leve med globaliseringen, ligesom de f.eks. skal leve med oversvømmelser. Efter min mening er det umuligt at synes om globalisering eller oversvømmelse, for slet ikke at tale om at leve med dem. Den normale tilgang er at forsøge at påvirke disse processer, at forhindre deres negative indvirkning. Det er der slet ikke tale om i beslutningen: Den foreslår ikke engang en model for bæredygtig global udvikling.
I beslutningsforslaget fra vores politiske gruppe fokuserede vi navnlig på følgende kendsgerninger:
kampen mod fattigdom, da ca. 80 millioner mennesker i EU i henhold til statistikken har en disponibel indkomst på mindre end 60 % af den nationale udlignede medianindkomst
vi understregede behovet for mere effektive metoder til at sikre borgernes rettigheder, herunder adgang til kvalitetsbeskæftigelse og vellønnet beskæftigelse, og minimumsstandarder på det sociale område
med hensyn til Lissabonstrategien understregede vi, at en ny integreret strategi for bæredygtighed og solidaritet er nødvendig for at erstatte den nuværende Lissabonstrategi og skabe et effektivt gennemførelsesværktøj.
I går nåede nogle politiske grupper til enighed om en fælles beslutning og ignorerede forslaget fra vores gruppe fuldstændigt. Ved at gøre det har de tydeligt vist, at de lægger større vægt på økonomiske spørgsmål end på sociale rettigheder og retfærdighed. Af ovennævnte grunde støtter vores gruppe ikke beslutningen.
Godfrey Bloom
for IND/DEM-gruppen. - (EN) Hr. formand! I går nød vi en fantastisk begavet tale af den franske præsident. Jeg lyttede nøje til denne veltalende lille mand. Han var urokkelig fortaler for fri handel. Men hvis andre lande gik ind for protektionisme, gjorde han det selvfølgelig også. Han var urokkelig fortaler for demokrati. Befolkningerne havde ret til at blive hørt, men ville så tilsyneladende blive ignoreret, sådan som befolkningerne i Frankrig og Nederlandene var blevet ignoreret. Han er, som han udtrykte, først og fremmest europæer, men helt igennem franskmand, først og fremmest franskmand, men helt igennem europæer. OK, måske tilsat lidt ungarsk gullasch.
Vi har brug for en europæisk hær, flåde og luftstyrke for at sikre, at vores fredelige europæiske værdier udbredes vidt og bredt, for vi må aldrig gå i krig igen. Vi skal udbygge vores demokratiske institutioner, men tilsyneladende ikke for meget. Franskmændene kan ikke få endnu en folkeafstemning, fordi det kan føre til en britisk folkeafstemning, og vi ved jo alle, at briterne ville afvise den nye forfatning - åh undskyld - traktat.
Vi skal, foreslog han, undersøge os selv nærmere og sikre, at der er mere moderskab, ikke kun for kvinder, men for mænd, mere æblekage, især til de fattige, uanset om de ønsker det eller ej. For at sige det, som det er - og jeg elsker at teste de bedste tolke i verden - det var alt sammen tom luft!
Dimitar Stoyanov
Jeg vil først og fremmest minde Kommissionen og Rådet om, at globalisering ikke er en proces, der eksisterer i sig selv, at Europa er en vigtig faktor i verdenspolitik, og at Europas politik er afgørende for, om globaliseringen udvikler sig.
Og det er netop dette, jeg ikke forstår i Kommissionens strategi. Er Kommissionen villig til at føre en politik, der vil videreudvikle globaliseringen, eller som vil sænke farten for processen? Jeg vil desuden henlede opmærksomheden på den kendsgerning, at det indre marked i sig selv ikke er en garanti for Europas succes i globaliseringsprocessen.
Rådet har erklæret, at det betragter konkurrencedygtighed som meget vigtig, men i øjeblikket er der nye økonomier i EU, der er skrøbelige, og som mangler konkurrencedygtighed selv på det indre marked.
Kommissionen har til gengæld anført, at det betragter udviklingen af Lissabonstrategien som det vigtigste med henblik på at gennemføre Kommissionens planer med hensyn til globalisering.
Især for Bulgarien forventer jeg, at Lissabonstrategien vil mislykkes, fordi mit land, som vi har sagt gentagne gange, ikke var klar, da det trådte ind i EU. Hvordan kan vi så beskytte de europæiske borgeres interesser, hvis vi ikke benytter visse former for protektionisme?
Det åbne samfund, som Graham Watson taler om, er ganske enkelt forræderi mod de svageste økonomier i EU. Hvis vi sætter global solidaritet højere end solidaritet i EU, hvad skal vi så overhovedet med EU?
I den sammenhæng vil en fremtidig udvikling af globalisering med svage økonomier, der lider under store handelsunderskud og manglende konkurrenceevne selv på det indre marked, fortsætte med at lægge pres på disse økonomier, indtil de nærmer sig sammenbrud, og disse økonomier, som har kæmpet for at komme i gang med en normal udvikling, vil falde sammen som et korthus.
Jana Bobošíková
(CS) (Begyndelsen af talen kunne ikke høres) ... at yde en indsats, så Europa bliver en så stærk aktør på verdensmarkedet som muligt. For at opnå det skal forhandlingerne om verdenshandelen dog afsluttes, støtten til de europæiske landbrug skal sænkes, og de amerikanske toldgebyrer skal reduceres. Det er også nødvendigt at optræde mere fast over for Kina i Verdenshandelsorganisationen og systematisk anvende antidumpingforanstaltninger. Hvis vi vil håndtere globaliseringen effektivt, skal vi fjerne byrden med overdreven lovgivning, der hæmmer små og mellemstore virksomheder. Det er, hvad Barroso-kommissionen havde lovet, men så sad den fast ved begyndelsen af vejen.
EU ville også blive stærkere, hvis Tyrkiet og Ukraine blev medlemmer, og hvis EU indgik et egentligt økonomisk partnerskab med Rusland. Migrationspolitikken er usund. I stedet for at være slutdestinationen for fattige, burde Europa være slutdestinationen for de hjerner, der i dag rejser til Kina og USA. Hvis vi reelt ønsker at overvinde udfordringerne i forbindelse med globaliseringen, skal vi først og fremmest give EU mulighed for at tale med én stemme på den internationale arena - ellers vil vi ikke blive taget alvorligt. Jeg håber, at stats- og regeringslederne vil komme til den samme konklusion i december.
Til sidst et par kommentarer. Min kollega, Martin Schulz, talte om kapitalismen fra det vilde vest, der hersker på de finansielle markeder. Det var den retorik, der blev brugt i tiden med dyb kommunisme, hvor de finansielle kapitalister blev omtalt som "Wall Street-gangstere". Vi ved alle, hvad denne holdning i sidste ende betød for økonomierne i østblokken.
Timothy Kirkhope
- (EN) Hr. formand! Jeg vil gerne takke formændene for Rådet og Kommissionen for deres erklæringer om dette spørgsmål, som er grundlæggende for Europas fremtid.
For at overleve og skabe fremgang skal Europa se udfordringerne fra globaliseringen i øjnene, og vi skal vokse med disse udfordringer og se muligheder og ikke kun trusler. At opfylde Lissabondagsordenen er afgørende for Europas fremtidige velstand, og vi skal sikre, at vi endelig opnår en aftale i forhandlingerne i Verdenshandelsorganisationen. Vi skal reformere den fælles landbrugspolitik, og vi skal sikre ikke kun vores egne landmænd, men også landmændene i udviklingslandene en retfærdig aftale. Vi skal skubbe hårdere og hurtigere på dagsordenen for deregulering, så virksomhederne og industrien får frihed til at konkurrere på konkurrencedygtige vilkår med Kina og Indien, og vi skal gøre reelt fremskridt med hensyn til at støtte forbundskansler Merkels indsats for at skabe et transatlantisk fælles marked.
Jeg glæder mig over den nylige udtalelse fra formanden for Kommissionen om globalisering, hvori han siger, at EU's raison d'être for det 21. århundrede er klar: at ruste Europa til en globaliseret verden. Og for at gøre det skal vi, sagde han, investere i mennesker, i vækst, i arbejdspladser, i energisikkerhed, i bekæmpelse af klimaændringer og i at sikre forbrugerne mere retfærdig handel. Han fortsatte med at sige, at protektionisme ikke kan gøre Europa rigere. Protektionisme vil forarme, ikke beskytte, vores borgere. Det er en vigtig udtalelse, en udtalelse, som alle europæiske regeringer burde bemærke i dag.
Inden for finansielle tjenester og regnskab er de europæiske standarder hurtigt ved at blive til globale standarder, og det er jeg stolt af. Vejen frem i Europa er radikal reform af den europæiske sociale model, øget fleksibilitet på arbejdsmarkederne og yderligere indsats for at fjerne regulering og reducere byrden på virksomhederne.
Vi skal selvfølgelig føre an, når det drejer sig om at håndtere klimaændringerne, og jeg glæder mig over Parlamentets beslutning om at medtage luftfartsemissioner og emissionshandelsordningen, et andet tegn på vores vilje til at lede det globale samfund.
I kampen mod fattigdom skal vi sikre, at EU's programmer er troværdige, omkostningseffektive og målrettede. Vi skal forbedre handelsmulighederne for udviklingslandene og gøre en reel forskel i Afrika.
Vi skal være stolte over vores resultater, men der er stadig mange muligheder, vi skal gribe.
Robert Goebbels
(FR) Hr. formand! Under forhandlingerne om udkastet til beslutning om globaliseringens udfordringer fik jeg et klart indtryk af kløften mellem Europa-Parlamentets venstre- og højrefløj. Mine kolleger i PPE-Gruppen og i ALDE-Gruppen søgte at kritisere de millioner af borgere, som sætter spørgsmålstegn ved globaliseringens lyksaligheder, når de kan konstatere, hvorledes stillinger nedlægges som følge af virksomhedsflytninger, fusioner og overtagelser, eller når de sammenligner deres beskedne indkomster med de overvældende bonusbeløb, der tilflyder direktørerne - som i øvrigt prædiker løntilbageholdenhed.
Globaliseringen er efter min opfattelse en nødvendig proces, navnlig for at give de fattigste lande adgang til den internationale samhandel, således at de kan sikre borgerne en højere levestandard. Vi bør imidlertid ikke lade os narre af slogans! Det perfekte, frie marked, som er højt besunget af den liberale fløj, er en myte. Konkurrencen er nødvendig, men den er aldrig fri.
Lad os tage energimarkedet som eksempel. 90 % af verdens energiressourcer kontrolleres af suveræne stater. Oliemarkedet domineres af et kartel. Et andet kartel er under opbygning og vil bemægtige sig gasmarkedet. Prisdannelsen er ikke gennemskuelig og omfatter kun knap 40 % af verdenshandelen. En tredjedel af slutprisen tilfalder en lang kæde af mellemhandlere, som udgøres af spekulanter, der slet ikke yder noget økonomisk bidrag. Når sådanne spekulanter og deres "specialkøretøjer" sætter sig fast, pumper centralbankerne milliarder i det finansielle system for at undgå systemiske risici, men i virkeligheden sikrer de spekulationen.
Nogle få topledere forgyldes, men millioner af forbrugere ender med at være forgældede og må sælge deres bolig til spotpris. På seks måneder har hen ved en halv million amerikanere måttet erklære sig personligt konkurs. Den europæiske økonomi står i stampe. Kommissionen nedjusterer sine økonomiske forventninger, men selv samme Kommission lader det blive ved velkendte, manende ord i stedet for politiske forslag. Vi har afgjort behov for øget vækst og jobskabelse takket være bedre koordinering og øget forskning og udvikling. Vi har afgjort behov for at se den nye sociale virkelighed i øjnene.
Men hvor er budgetterne hertil? Hvor er midlerne? Hr. Barroso ønsker ikke at forbedre de integrerede retningslinjer for vækst og beskæftigelse. Højrefløjen nægter at diskutere økonomisk samordning. Sarkozy taler i svulstige vendinger om alt og intet, men har ikke en eneste gang i løbet af sit tredive minutter lange indlæg brugt ordet "social". Alle meningsmålinger bekræfter, at borgerne ønsker øget fokus på sociale spørgsmål, øget sikkerhed, øget købekraft og bedre offentlige tjenester.
Borgmestrene i 10 europæiske hovedstæder har netop underskrevet en erklæring med det sigte at forsvare offentlige tjenester, som er tilgængelige for alle. Hvad gør Kommissionen? Den skjuler sig bag den ynkelige protokol til den fremtidige traktat, som kun sikrer subsidiaritet, når det drejer sig om ikke-markedsmæssige tjenester. Dermed nedbrydes de offentlige tjenester, europæerne efterspørger. Min gruppe kan ikke acceptere Kommissionens gåen på kompromis. Sammen med borgmestrene, Regionsudvalget, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og fagforeningerne vil vi kæmpe en politisk kamp for et mere socialt Europa, hvor offentlige tjenester har høj prioritet.
(Bifald)
Margarita Starkevičiūt
- (LT) Mange EU-borgere er bekymrede over ændringerne i deres liv som følge af globaliseringen, og vores pligt som politikere er at give svaret. Meget ofte opfordrer Parlamentet medlemsstaterne til at udforme en fælles strategi, men jeg vil gerne understrege, at vi skal starte med os selv. Udformningen af denne beslutning har været meget hårdt arbejde, og det har ikke været let at kombinere udtalelserne fra alle udvalgene i én generel udtalelse. Jeg foreslår derfor, at vi oftere forsøger at kombinere udtalelserne fra forskellige udvalg og forskellige beslutninger i en generel udtalelse, så vi kan give EU-borgerne et koordineret svar om det, vi faktisk agter at gøre.
Et andet vigtigt spørgsmål er vores rolle som global aktør. Jeg understreger, at vores rolle i verden bør være en aktiv rolle. EU er i øjeblikket den største union som følge af udvidelse og som følge af nye muligheder. Vi skal nødvendigvis spille den største rolle, uanset vores vilje eller modvilje til at påtage os den. Det virker alligevel, som om vi nøler, som om vi venter på, at en anden kommer med løsningen. Vores udenrigspolitik gennem den eksterne dimension i Lissabonstrategien bør være aktiv.
Med hensyn til indenrigspolitik vil jeg gerne understrege vigtigheden af, at vi reviderer fores prioriteringer. I henhold til den seneste forskning sakker EU ikke bagud med hensyn til produktivitetsvækst på grund af mangel på computere eller højteknologisk udstyr. Årsagen er, at vi har administrative problemer. Vi udnytter ikke det indre marked fuldt ud, og vi skaber ikke positive betingelser for bevægeligheden af varer og udvidelsen af det finansielle marked. Endnu et spørgsmål: Er det rigtigt, at EU's hovedprioritet for fremtiden er udviklingen af teknologier? Er der mulighed for, at fødevareproduktion kunne blive hovedprioriteten, som eksperterne advarer os om?
Vi bør kort fortalt udvikle en ny holdning til vores økonomiske marked og prioritere udvidelsen af det hjemlige marked. Hvad angår socialpolitik, som er nævnt her ved mange lejligheder, er jeg enig: Ja, den bør være en af hovedprioriteterne på vores dagsorden, men den bør også være aktiv. Vi skal fralægge os tendensen til at støtte bestemte mennesker. Vores rolle skal være at skabe muligheder for borgerne, så de kan forsørge sig selv. Mennesker skal ikke skubbes ud i en situation, hvor de er gratister. De skal være aktive markedsdeltagere. Derfor vil det være klogt at investere i de sociale områder, som i fremtiden vil hjælpe med at akkumulere intellektuel kapital og sikre, at produktiviteten stiger.
Til sidst vil jeg gerne understrege betydningen af øget koordination mellem EU's institutioner. Denne beslutning og dagens behandling er eksempler på god koordination. Jeg håber, at vi fremover vil få mulighed for at drøfte disse spørgsmål, ikke kun på aftenmøder, men også om dagen.
Seán Ó Neachtain
(GA) Hr. formand! Det er i EU's interesse, at vi har et retfærdigt internationalt handelssystem i WTO-regi. Det kan derfor ikke accepteres, at Doha-forhandlingerne kun fokuserer på yderligere indrømmelser fra EU med hensyn til landbrug, som trods alt kun tegner sig for 5 % af verdenshandelen. Hvad med de andre 95 %? Kan det dreje sig om overgivelse?
Efter min mening er kommissær Mandelson alt for villig til at give op, når det drejer sig om EU's landbrug. Han taler i øjeblikket for en sænkning af importafgiften for landbrugsvarer på 46 %. Men, som præsident Sarkozy sagde i går her i Parlamentet, vi skal fastholde vores hjemlige fødevarekilder. USA har f.eks. endnu ikke gjort indrømmelser overhovedet på landbrugsområdet. Det kan vi se af det seneste amerikanske lovforslag om landbrug.
Vi skal opnå fremskridt i WTO-forhandlingerne inden for industri, handel og tjenester. Den gennemsnitlige tarif på 4 %, som gælder i EU, står fast på 4 %, mens den tilsvarende tarif er 30 % i Asien og Sydamerika. Når de indiske og kinesiske markeder åbnes inden for software og telekommunikation, vil der være chance for at skabe vækst drevet af konkurrence. Forenkling bør endvidere ikke kun gælde for toldprocedurer, men også for kommende handelsordninger.
Pierre Jonckheer
(FR) Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen! Efter min opfattelse mangler der et væsentligt element i det dokument, vi har fået forelagt, og det samme var tilfældet i hr. Barrosos tale. Der mangler en egentlig analyse af de forslag, der stilles angående velfungerende internationale finansmarkeder, internationale skatteparadiser, bekæmpelse af international økonomisk kriminalitet, international skat og kapitalbevægelser i egentlig forstand.
Den internationale debat bør efter min opfattelse i højere grad sætte fokus på den faktiske virkelighed på dette område. Jeg sporer ikke, hverken i det skriftlige materiale eller i kommissionsformandens ord, noget, der blot minder om skarpe politiske initiativer, når det gælder disse emner, som trods alt er særdeles alvorlige. Jeg må uvægerligt drage en parallel til klimaændringerne og de forhandlinger, der forestår på Bali, hvor den finansielle dimension vil få afgørende betydning, navnlig med henblik på at hjælpe de mest udsatte lande til at kunne undertegne den anden Kyotoprotokol.
Vi ved alle, at det kræver meget betydelige offentlige midler. Hvor skal de komme fra? Jeg erkender, at det er særdeles vanskeligt at få denne debat sat øverst på dagsordenen i de internationale fora, men magter vi det ikke, eller undlader vi det, mener jeg, det vil skade vores egne internationale politikker.
Den anden kommentar, jeg gerne vil fremsætte, vedrører den globale kamp for standarder, navnlig miljøstandarder og sociale standarder, men først og fremmest miljøstandarder.
Kommissionens meddelelse er holdt i generelle vendinger, påpegede hr. Watson, og jeg deler hans synspunkt. I Kommissionens meddelelse hedder det således: "Som et resultat af sektormæssige, bilaterale drøftelser med tredjelande er man nu ved at finde frem til en ny, international fremgangsmåde, hvor der fokuseres på samarbejde om regulering, konvergens af standarder og ækvivalente regler." Jeg vil imidlertid gerne spørge Kommissionens næstformand, hvad det præcist betyder for bevarelsen af de europæiske miljøstandarder. Hvad betyder det for den fremtidige udvikling af disse standarder? Og hvad betyder det konkret for indsatsen for at fremme disse standarder på internationalt plan, som hr. Barroso omtalte?
Min bekymring øges, når jeg læser avisernes artikler om de igangværende forhandlinger mellem EU og Sydkorea og kan konstatere, at vores holdning, hvad angår opretholdelsen af standarder, i alt fald når det gælder sociale standarder, er mindre kontant end USA's.
De skylder os en udførlig besvarelse af disse spørgsmål.
Sahra Wagenknecht
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Globaliseringen er ikke nogen naturproces, selv om det nogen gange bliver fremstillet sådan, den er i sig selv et resultat af vores politik. Den er blevet skabt politisk med hver enkelt foranstaltning til yderligere deregulering og liberalisering af de internationale kapitalbevægelser. Den skabes politisk, hver gang et udviklingsland presses til at åbne sit kapitalmarked og tillade udenlandske overtagelser. Den skabes af industrilandene og ikke mindst af EU.
Det, begrebet globalisering dækker, er jo ikke så meget internationaliseringen af økonomien, som det er formueejeres, bankers og koncerners magt, som ikke længere hindres af national regulering, til uden hensyn til sociale konsekvenser at sende deres penge derhen, hvor de giver det største afkast. Det indbefatter så også magten til at spille de enkelte lande ud mod hinanden i konkurrencen om virksomhederne og på den måde fremtvinge stadig bedre forudsætninger for at maksimere profitten.
Det er præcis, hvad der skjuler sig bag målsætningen om konkurrenceevne - lavere virksomhedsskatter, ødelagte sociale systemer, brutal løndumping. Med andre ord en stadig mindre kontrolleret kapitalisme. Derfor har globaliseringen naturligvis ikke kun tabere, den har også nogle meget mætte vindere. Til dem hører ikke mindst de europæiske koncerner, som i takt med globaliseringen har udviklet sig til globale aktører, og hvis afkast i de seneste år virkelig ikke lader noget tilbage at ønske. Men det store flertal får ikke gavn af denne udvikling. Tværtimod. Utøjlet kapitalisme, det er de kapitalstærkes ret, og det er undertrykkelse og udbytning af de kapitalsvage.
Den foreliggende beslutning, som sminker sådanne forhold, vil vores gruppe ikke stemme for. Vi vil i stedet fortsat kæmpe for en anden økonomisk ordning i Europa, for en samfundsorden, hvor mennesker ikke kun er omkostningsfaktorer, og hvor landene er mere end blot steder for økonomisk aktivitet.
Witold Tomczak
(PL) Hr. formand! Vi skal skelne mellem de to begreber: fænomenet globalisering og globalisme.
Globalisering er resultatet af udviklingen af nye teknologier på områder som transport, kommunikation samt indsamling og behandling af data. Globalisering åbner nye muligheder, men skaber også nye trusler. Hvordan vi vil udnytte den, er op til os.
Globalisme på den anden side er en ideologi, der søger at skabe en supranational global magt. Den er imod frihed for folk og nationer og arbejder for at styrke de få med mest kapital og en global infrastruktur på en måde, som vil sætte dem i stand til at realisere deres egne egoistiske interesser inden for rammerne af et globalt land, og handler ikke til folks og nationers bedste. Den er kort sagt en totalitært ideologi. Den er i strid med pacifistiske idealer og fremmaner trusler om krig.
Europa fristes nu til at underminere dets egne nationers rettigheder for at styrke den rolle, der spilles af dets kosmopolitiske eliter i verdens aktiviteter. At give efter for denne fristelse ville være at bortviske de europæiske nationers flere hundrede år gamle arv, som respekterer menneskerettigheder og rettighederne for menneskelige samfund.
I globaliseringens tidsalder vil Europas bedrift være respekt for menneskerettigheder, for familiers og nationers rettigheder, udtrykt gennem udviklingen af institutioner, der garanterer respekt for deres resultater. Europas bedrift vil være at vise andre befolkninger og nationer i verden, hvordan der kan skabes en situation med frihed og værdighed for borgerne. Det ville være en katastrofe, hvis Europa fulgte vejen til totalitær globalisme.
Jean-Claude Martinez
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Globalisering, internationalisering eller "planetisering", som den franske jesuit Teilhard de Chardin nok ville have sagt, er en kendsgerning. Vi står nu over for anden globaliseringsbølge, som er mere omfattende end den, der fandt sted i 1990'erne, eftersom den både omfatter finanser, økonomi, sprog, indvandring og ideologi og beror på en altdominerende model, nemlig markedsmodellen.
Globaliseringens negative konsekvenser er lige så uomtvistelige. I Syd drejer det sig om rovdrift på ressourcerne, i Indien og Kina påvirker globaliseringen mennesker, jord, skove, have og floder, og menneskerettighederne bringes i fare. I Nord drejer det sig om virksomhedsflytninger, nedlæggelse af arbejdspladser og finansiel destabilisering af de sociale ordninger. Endvidere drejer det sig om risikoen for, at Europa som følge af befolkningens aldring og udgifterne til plejekrævende ældre omdannes til et "geriatrisk" Rwanda, med alt hvad det indebærer af ringeagt for livet og krænkelse af menneskerettighederne.
Hvordan reagerer vi, når vi stilles over for disse kendsgerninger? Vi reagerer med en blanding af besværgelse, bagatellisering og "trylleformularer". Hvad angår besværgelserne, er det i øjeblikket et spørgsmål om debatter og resolutioner. De politiske besværgelser består af henvisninger til Lissabonstrategien og den mest konkurrencedygtige økonomi i verden. Det vækker minder om Khrusjtjovs indsats i FN i 1960'erne og hans bestræbelser for at indhente det kapitalistiske system. Det er Harry Potters svar på globaliseringen.
Vi reagerer også med bagatellisering. Det bedste eksempel herpå er Globaliseringsfonden, som blot rummer nogle håndører. Da vi ikke kan kontrollere begivenhederne, tyer vi til det overnaturlige. I Faderens, Sønnens og Helligåndens navn - i Adam Smiths, David Ricardos og markedsmodellens navn - ofrer vi toldafgifterne på globaliseringens og frihandelsideologiens hellige alter. I første omgang reduceres de, og i sidste ende ophæves de helt.
Det er i sandhed tilflugt til "trylleformularer". Det er imidlertid Europas store fortjeneste for 2.500 år siden at have peget på den logiske tankegang, på fornuften. Fornuften tilsiger os, at frihandel er påkrævet, men beskyttelse af sociale og kulturelle værdier er lige så påkrævet. Vi må således bringe frihandel og menneskers sikkerhed i samklang.
Der findes rent faktisk en ny toldteknologi, som gør dette muligt, nemlig fradragsberettigede toldafgifter. Det vil sige, at toldafgifterne ganske vist bæres af eksportøren, men at der ved betalingen åbnes en "toldkredit" af tilsvarende størrelse, og de erlagte afgifter kan fratrækkes eksportørens omkostninger til køb i importørens land. Den nye generation af toldafgifter, som er variable, kan tilbagebetales, handles og godskrives, vil sætte os i stand til at løse det udbredte problem med økonomiske, sociale og miljømæssige asymmetrier i den internationale samhandel mellem Nord og Syd.
Jim Allister
(EN) Hr. formand! For en stadig større del af vores vælgere er globalisering lig med nedbrydning, idet fabrik efter fabrik lukkes og flytter mod øst.
For blot to uger siden bekendtgjorde Seagate Technology i Limavady, min valgkreds, at virksomheden ville lukke. Det betød 960 mistede arbejdspladser og en lille by i krise. Det er ikke kun udsigten til billig arbejdskraft, men også vores lammende byrde af regulering af den europæiske industri, som ødelægger vores produktion.
Præsident Sarkozy havde ret i går, da han fortalte os, at EU har ret til at beskytte sig selv mod sådanne uhyrligheder. Jeg ville ønske, vi gjorde det. To omgående skridt ville hjælpe: sænkelse af tærsklen for Den Europæiske Fond for Tilpasning til Globaliseringen. Tab af et tusinde arbejdspladser i Paris er skidt, men for en lille by som Limavady er det katastrofalt. Så tærsklen bør være lavere for mindre økonomier. For det andet skal EU slække dets forbud mod statsstøtte, så ting som mindre skattenedsættelser for industrien kan hjælpe med at holde produktionen flydende. Jeg opfordrer Kommissionen til at reagere positivt på disse to konkrete forhold.
Werner Langen
(DE) Hr. formand! Når man har lyttet til talerne her, særligt fru Wagenknechts og hr. Schulz', så må man konstatere, at de handlede om en tid, som heldigvis er overvundet. Det var floskler fra den socialistiske mølkiste, som overhovedet ikke bringer os videre.
Alle her i salen ved, at det kan lade sig gøre at have økonomiske frihed, velstandsudvikling og den sociale model samtidig. Det er Europa det bedste eksempel på. På samme måde, som vi har indført euroen som internt fitnessprogram på det indre marked i Europa, har vi Lissabonstrategien med alle forbehold og alle problemer som fitnessprogram i globaliseringskonkurrencen. Vi har bestemt ingen grund til at skamme os. Det er totalt virkelighedsfjernt, som der bliver talt om det her.
Globaliseringen er drivfjederen for demokrati og velstand for de underudviklede lande. Det er jo ikke sådan, at der kun findes negative eksempler, som det blev dokumenteret i de sidste taler, tværtimod profiterer alle af det - udviklingslandene, de nyindustrialiserede lande, og også de udviklede lande, som har skabt sig en for stor stat, som man ikke længere kan betale. Vi kan ikke dreje udviklingen tilbage, og Europa er en model for hele verden. Hvorfor fortier vi egentlig det? Hvorfor siger vi kun de negative ting?
Naturligvis kan man tale om wildwestmanerer på de finansielle markeder. Ja, vi har brug for en international koordinering. Vi har brug for en international begrænsning, et internationalt tilsyn. Men hvem har her talt om, bortset fra hr. Goebbels, at der også findes negative tendenser, som ligger i systemet, og som vi endnu ikke har kunnet begrænse? I Japan gælder den regel, at den øverste leder maksimalt kan tjene 20 gange så meget som den gennemsnitlige arbejder. Med hvilken begrundelse tillader man i Europa og USA tusinde gange så meget? Det kan vi tale om, men man skal ikke fordømme globaliseringen generelt, som giver os flere muligheder, som kombinerer frihed og velstand.
Anne Van Lancker
(NL) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer! Det er positivt, at Kommissionen anerkender den eksterne dimension som et nyt element i Lissabonstrategien, men vi må frem for alt ikke glemme, at globaliseringen også har konsekvenser for vores interne europæiske politik.
Det er sandt, at Lissabonstrategien har bidraget til økonomisk vækst og beskæftigelse, men ikke alle har haft gavn heraf. Globaliseringen har i Europa skabt en væsentligt dybere kløft mellem uddannede og uuddannede.
Det glæder mig således, at Kommissionen og Rådet (arbejds- og socialministrene) fremover vil lægge øget vægt på den sociale dimension. Alt for mange - personer med kort uddannelse, handicappede, ældre arbejdstagere og indvandrere - har ikke adgang til solid faglig uddannelse og gode beskæftigelsesmuligheder. Seks millioner unge forlader skolen uden afgangseksamen, 72 millioner lever marginaliseret og i fattigdom, og i Europa har vi endog 14 millioner fattige arbejdstagere.
Økonomisk velfærd bør komme alle til gode. Derfor vil jeg gerne sætte fokus på yderligere tre forhold.
For det første står det klart, at der i den nye generation politiske instrumenter til gennemførelse af Lissabonstrategien i langt højere grad bør sættes fokus på social integration, lige muligheder, bekæmpelse af fattigdom og god social beskyttelse. Den sociale dimension bør igen være en del af de integrerede retningslinjer for vækst og beskæftigelse.
For det andet bør der lægges større vægt på, at medlemsstaterne opfylder de tilsagn, de giver med hensyn til beskæftigelse og uddannelse. Økonomisk vækst skaber ikke automatisk gode job. Det kræver utvetydige, bindende tilsagn fra medlemsstaternes side.
For det tredje bør der i langt højere grad arbejdes i partnerskab. En god vækststrategi, job og social integration forudsætter også, at de nationale parlamenter, lokale og regionale myndigheder, arbejdsmarkedets parter og civilsamfundet bidrager.
Vi er derfor i min gruppe af den opfattelse, at den nye generation instrumenter til gennemførelse af Lissabonstrategien ikke blot kan være "business as usual". Der er, hr. kommissær, mange gode grunde til at foretage en kritisk justering af Lissabonpakken.
Bernard Lehideux
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Den tilbagevendende debat for og imod globaliseringen er lige så meningsfuld som en debat den 25. december for og imod vinteren.
Det væsentlige for os i den forbindelse er ene og alene, om EU vil forsøge at vende denne uundgåelige udvikling til borgernes fordel. Borgerne forventer effektive reformer, som fremmer beskæftigelsen og støtter dem i foranderlige tider.
Hidtil har Lissabonstrategien beklageligvis mest af alt mindet om en "venten på Godot". Der tales meget om den, vi venter i fortvivlelse på dens virkeliggørelse, men vi møder den aldrig. Det er medlemsstaterne, som sidder med nøglen til Lissabonstrategiens succes, og de må finde ressourcerne til at virkeliggøre de mål, de har sat sig. Vi forventer, at de tager initiativer og foretager en objektiv og fuldstændig evaluering af resultaterne.
Jeg vil ikke tegne et udelukkende dystert billede af situationen. Der er også lyspunkter, såsom Den Europæiske Fond for Tilpasning til Globaliseringen. Den fungerer, selv om der endnu ikke er foretaget nogen vurdering af den faktiske virkning. Der er i øvrigt grund til at understrege, at arbejdsmarkedets parter i Europa for første gang i historien er nået frem til en samstemmende analyse af de udfordringer, arbejdsmarkederne står over for. Man er også nået til enighed om at anmode medlemsstaterne om at føre en politik, som beror på flexicurity-modellen, der forener de to elementer, fleksibilitet og sikkerhed, for såvel arbejdstagere som arbejdsgivere.
Afslutningsvis opfordrer jeg Dem, hr. Barroso, til ikke at ofre Lissabonstrategiens sociale dimension med henvisning til, at den skader vores konkurrenceevne. Borgerne forventer, at EU er lydhør over for deres bekymringer, og virksomhederne forventer, at EU iværksætter en politik, som imødegår udbredt social dumping.
Wojciech Roszkowski
(PL) Hr. formand! Kommissionens meddelelse indeholder mange ord om EU's rolle i globaliseringsprocessen, men den giver ingen specifikke svar på de spørgsmål, vi stiller os selv. Jeg tvivler.
Dokumentet giver det indtryk, at gode EU-regler garanterer vækst i EU og velstand for borgerne. Men vækst og velstand afhænger af indsatsen fra borgerne, som skal være mere effektive og produktive end tidligere, og som også skal være mere effektive og produktive end borgerne i andre lande.
God regulering er ikke nok til at sikre fremtidig økonomisk vækst i EU. Det er heller ikke nok til at ligestille de økonomiske niveauer i de nye og gamle medlemsstater, som vokser hurtigere end EU-gennemsnittet. Virkningerne af økonomisk migration fra lande med lave arbejdskraftomkostninger til lande med høje arbejdskraftomkostninger er ikke nok.
Den fremtidige økonomiske vækst i EU afhænger af EU's konkurrenceevne, men i stedet fokuseres der i Kommissionens meddelelse på beskyttelse af sociale gevinster. Det er alt sammen meget godt, men de er ikke årsagen til væksten, men resultatet af væksten. Mens vi beskytter disse sociale gevinster, må vi ikke glemme, at vækst kommer fra innovation, forbedret organisatorisk effektivitet, større produktivitet og konkurrencedygtighed.
Jill Evans
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne takke Kommissionen og Rådet for deres erklæringer. Jeg er enig i, at EU har mulighed for at påtage sig en meget positiv rolle. Men til dato har den økonomiske globalisering ført til acceleration af miljøforringelser, dårlige betingelser for arbejdstagere og stigende social ulighed.
Lokalt forbinder man globaliseringen med jobusikkerhed og endnu værre tab af arbejdspladser inden for produktion og tjenester, hvilket jeg selv oplevede i mit lokalsamfund i Wales, hvor jeg bor, tidligere i år, hvor Burberry-fabrikken lukkede, og man mistede flere hundrede arbejdspladser i et meget fattigt område, et konvergensområde.
Det er blevet nemmere for virksomheder at flytte og finde den billigste arbejdskraft uden at bekymre sig om konsekvenserne af deres handlinger, trods frivillige aftaler om virksomhedernes sociale ansvar, der som i Burberrys tilfælde ser fine ud på papiret, men ikke har nogen praktisk betydning.
Konsekvenserne er ødelæggende for lokalsamfundene, og disse lokalsamfund er jo, som vi allerede har hørt, nøglen til arbejdspladser og vækst, selve formålet med Lissabondagsordenen. Alt dette skaber desillusionering, når det gælder politik, idet det viser, at markedet er stærkere end demokratiet.
EU kan hjælpe ved at sikre, at arbejdsmarkedstandarderne og de sociale standarder i hele verden forbedres, og at der tages højde for omkostninger til klimaændringer i markedsprisen for at undgå miljødumping. Som følge af globaliseringen er social beskyttelse endnu vigtigere for arbejdstagerne og for samfundene.
Jeg er enig i, at vejen frem er at støtte de små virksomheder og sikre kvalitetsarbejdspladser, der er bæredygtige på lang sigt, og jeg håber, at forslaget vedrørende en lov om små virksomheder kan hjælpe med at opnå dette på lang sigt.
Ilda Figueiredo
(PT) Fru formand! I denne behandling bør det understreges, at EU's succes afhænger af, hvordan vi reagerer med hensyn til solidaritet samt økonomisk og social samhørighed. Når EU fortsat lider under et højt fattigdomsniveau, der påvirker 17 % af befolkningen, eller ca. 80 millioner mennesker i EU-27, når beskæftigelsesusikkerheden stiger, og procentdelen af fattige arbejdstagere stiger, skal vores grundlæggende prioritet være at opgive de nyliberale politikker og prioritere beskæftigelse med rettigheder, anstændige lønninger, forbedret social beskyttelse og offentlige tjenester af høj kvalitet til alle til støtte for mikrovirksomheders og små virksomheders investeringer og en mere retfærdig fordeling af de producerede midler med henblik på at fremme reel konvergens mellem medlemsstaterne, skabe udvikling og socialt fremskridt og gennemføre en samarbejdspolitik med landene i den tredje verden.
Patrick Louis
(FR) Fru formand, mine damer og herrer! Borgerne, som også er arbejdstagere, forbrugere og skatteydere, har klart erkendt, at EU, som det ser ud i dag, ikke er noget værn mod globaliseringens excesser, men snarere et springbræt til sådanne excesser.
I 20 år har man lovet os guld og grønne skove takket være euroen og åbningen af grænserne. Det skete eksempelvis for at få os til at stemme for Maastrichttraktaten i 1992. Ikke desto mindre er produktionsapparatet ved at flytte herfra, hvilket efterlader millioner af arbejdsløse, uudnyttede industriområder og øde landdistrikter.
Når vi her i Europa-Parlamentet hører præsident Sarkozy argumentere for en indsats for at beskytte Europa, skulle man tro, han havde stemt nej til Maastrichttraktaten og Lissabontraktaten. Det er glimrende, når han anslår en gaullistisk tone og erklærer sig beredt til i WTO at modsætte sig enhver forhandling, som vil skade nationale interesser. Men han glemmer, at Frankrig ikke har vetoret, og at det udelukkende er en EU-kommissær, der forhandler, og at denne konsekvent lader hånt om det mandat, medlemsstaterne giver ham.
Tilsvarende er det en illusion, når hr. Sarkozy - igen fuldt berettiget - angriber den uafhængige Europæiske Centralbank i Frankfurt for at indtage en enøjet inflationsbekæmpende holdning. Hvem skal vi tro? Ham, der står foran de snurrende kameraer og proklamerer Frankrigs suverænitet, eller ham, der opgiver denne til fordel for en europæisk traktat? Sandheden er, at Lissabontraktaten bekræfter de eksisterende traktaters logik, som forhindrer os i at styre euroens kurs, beskytte vores markeder og forsvare os i de globale handelsforhandlinger.
Vist er beskyttelsen af borgerne nævnt som et mål i traktaten, men det er blot en politisk erklæring, som ikke hviler på noget juridisk fundament. Det er markant, at traktaten styrker såvel Kommissionens som Den Europæiske Centralbanks magt og uafhængighed og dermed frihandelstankegangen. Protokol nr. 6 til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab bekræfter, i lighed med traktatens artikel 3 og 4, dogmet om uhæmmet konkurrence, som lader hånt om nationale interesser, grænser og demokratiske hensyn.
Vi er af den opfattelse, at franskmændene og europæerne ønsker noget andet. Lad os rehabilitere ægte frihandel, den samhandel mellem nationerne, som gør dem rigere uden at berøve dem deres beskyttelse og deres identitet.
Udo Bullmann
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! Kommissionen vil i de næste tre år stille forslag om en ny økonomisk, social og miljøpolitik for EU. Det er godt, for hidtil er der jo ikke kommet noget! Papiret fra oktober, som er anledning til vores diskussion her, er et kort papir - det er i øvrigt altid godt, når man fremlægger et kort papir - men det er også et fladt papir, det er et tyndt papir, som ikke siger noget om, i hvilken retning rejsen skal gå.
Kommissionen må hjælpe os med en selvmodsigelse og løse denne selvmodsigelse: Ser man på forsiden, indledningen, debatten i dag i Parlamentet, så er det tale om kæmpe udfordringer - globalisering, klimaændring, diskussionen om de internationale finansielle markeder, de store udfordringer, som vi står over for i alle medlemsstater. Men når vi så følger diskussionen videre, når vi kommer til det praktiske, så lyder det: Nej, vi har ikke brug for ændringer i retningslinjerne for den praktiske politik. Det er uforståeligt! Det er helt uforståeligt, fordi det naturligvis fører til spørgsmålet om, hvad det egentlig er for en snak om globaliseringen. Er det en undskyldning for ikke at handle i den praktiske gennemførelse af vores socialpolitik, vores miljøpolitik og vores økonomiske politik, eller er det virkelig en chance for at se virkeligheden i øjnene og give menneskene i EU's lande svar på deres påtrængende spørgsmål og behov?
Jeg har et par spørgsmål mere. Hvis det er rigtigt, at vores fremtid er det økologiske industrisamfund, hvorfor er det så så vanskeligt i Kommissionen, med Kommissionen og også i Parlamentet at tale om den fornuftige investeringspolitik, som vi har brug for at kunne klare det? Hvorfor kan vi ikke tale om bygningssaneringsprogrammer, hvorfor kan vi ikke tale om moderne transportmidler og transportsystemer, som vi har brug for for at kunne klare det? Hvorfor er det nærmest forbudt at tale om en god investeringspolitik? Og hvorfor står det ikke i Kommissionens program? Hvorfor står det ikke - jeg håber, der kommer ændringer - også i arbejdsprogrammet for Lissabon?
Når vi tale om dannelsestrekanten - nødvendigheden af uddannelse og innovation - hvorfor kan vi så ikke gøre ungdomspagten praktisk og garantere alle unge i EU en kvalificeret uddannelse, så de med sagkundskab og intelligens kan deltage i omformningen af industrisamfundet? Det er de praktiske udfordringer, vi skal komme med et svar på!
Marco Cappato
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Efter min mening har der også været talere i denne behandling, der satte økonomisk frihed i modsætning til sikringen og beskyttelsen af sociale rettigheder og kampen mod fattigdom.
Dette modsætningsforhold mellem økonomisk frihed og sociale rettigheder er en overlevering fra det forrige århundrede og gælder ikke længere for europæisk politik. Vi har uden tvivl pligt til at sikre, at reglerne anvendes med fuld respekt for økonomisk frihed mod monopoler, til at sikre gennemskueligheden af de finansielle markeder og til at sikre, at der betales for omkostningerne i forbindelse med miljøforurening. Det er uden tvivl grundlæggende! Hvad angår sociale rettigheder, hindres vi nu i at hjælpe de fattigste i vores lande af gamle sociale sikringsordninger, der er baseret på virksomhederne og organiseret arbejdskraft, som ikke hjælper de arbejdsløse eller dem, der stadig er uden for de sociale garantier og den sociale beskyttelse.
I mit land, Italien, har vi en ordning, der mere eller mindre tvinger mennesker til at gå på pension, når de fylder 58 eller 59, samtidig med at kun 20 % af de arbejdsløse har en form for social beskyttelse. Det er det problem, de fattigste står overfor: ikke globalisering eller økonomisk frihed, men den kendsgerning, at de sociale sikringsordninger er gamle, forældede og bagud. Disse ordninger skal tages op til fornyet overvejelse, og her kan Lissabonstrategien og Kommissionen hjælpe.
Ryszard Czarnecki
(PL) Fru formand! Jeg vil ikke gentage de samme gamle banale udtalelser om fordelene ved globalisering. Det ville være gavnligt, hvis Parlamentet kunne fremlægge en kritisk udtalelse vedrørende globalisme.
For mig kan vores behandling bedst illustreres ved hjælp af ordene fra den canadiske filosof John Ralston Saul. Jeg dedicerer hans ord til det kor, der synger globaliseringens lovpris, og som i dag synger den samme sang i Parlamentet. Globalisme er en ideologi, som henter mange elementer fra den typiske vestlige religion. Globalisme er troen på en enkelt idé, der udelukker alternative synspunkter. Det grundlæggende element er en overbevisning om, at økonomi står højere end andre områder af livet, og visheden om, at alle økonomiske teorier bortset fra liberalisme er mislykkede, og at der ikke er andre muligheder.
Denne overbevisning har sin oprindelse i den kendsgerning, at liberalisme skaber globale kræfter, der understøtter liberalisme som den rigtige vej fremad og får andre tilgange til at fremstå som ukorrekte. Men globalismen tager fejl i troen på, at økonomi er motoren bag civilisationen. I de sidste 20-30 år har vi lært at se på alt ud fra økonomiske betingelser. Selv Marx gik ikke så langt. Han sagde, at økonomi er vigtigt, men gik ikke så langt som til at sige, at alt skal ses gennem profittens prisme.
Kyriacos Triantaphyllides
- (EL) Fru formand, mine damer og herrer! Det emne, som Kommissionen har fremlagt i dag, er fuld af modsætninger. Lad mig fremhæve to punkter:
For det første understreger Kommissionen, at stigningen i tilpasningsevnen skal intensiveres i forhold til globaliseringen for at sikre levedygtigheden for borgernes levestandard. Det er ikke den situation, vi har i dag, i betragtning af den forfejlede Lissabonstrategi. Sandheden er, at disse politikker vedrørende intensiveret konkurrence forstærker ulighederne med hensyn til velstand og produktionsevne, og kun Kommissionen kan se, at velstanden forbedres, eller at uligheden i udviklingen udlignes mellem medlemsstaterne.
For det andet kan vi i dokumentet se, at Kommissionen arbejder mod et socialt Europa, en idé, vi har hørt så meget om, men som vi aldrig selv har set tegn på. Lad mig komme med et simpelt eksempel: Siden 2002 er prisen på brændstof til biler steget med 35-50 % i medlemsstaterne. Det rammer sammen med mange andre faktorer dem, der har lave indtægter, og ingen af Kommissionens socialøkonomiske strategier giver tilsyneladende en løsning.
Daniel Caspary
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! Vores europæiske interesse i at overleve i globaliseringens tidsalder, det betyder frem for alt, at vi skal udnytte vores chancer. I offentligheden diskuterer vi alt for tit de konsekvenser, der er negative. Vi diskuterer det, når virksomheder afskaffer arbejdspladser eller må flytte dem til udlandet. Men vi taler alt for lidt om alle de gode ting, der opstår.
Når jeg f.eks. ser på min valgkreds, min hjemregion, så går 74 % af industriproduktionen i min valgkreds til udlandet. Vi har helt klart fordel af globaliseringen. Også i min hjemregion bliver medarbejdere desværre afskediget fra virksomheder, som ikke er profitable længere, men langt flere kan blive ansat i andre virksomheder, som profiterer af globaliseringen, som har indstillet sig på den, og vores arbejdsløshed falder markant. Det taler vi desværre alt for sjældent om.
EU har en vigtig rolle i udformningen af globaliseringen. 480 millioner europæere skal i fællesskab forfægte deres interesser og værdier. Vi er allerede i dag den mest åbne samfundsøkonomi, men vi har brug for markedsadgang i hele verden. Vi må være mere opmærksomme på gensidighed. Ikketoldmæssige handelshindringer og lignende er uholdbart. Vi skal kunne forsvare os mod unfair handelsmetoder. Til det formål har vi brug for handelsbeskyttelsesinstrumenter. Og til det formål har vi brug for en kommissær, som repræsenterer EU udadtil uden at være utroværdig og arrogant, men som offensivt forsvarer vores handelsinteresser kollegialt og tillidsfuldt. Vi skal beskytte intellektuelle ejendomsrettigheder bedre, vi skal arbejde mere for globale regler og standarder, vi skal styrke WTO, og vi har brug for det transatlantiske partnerskab.
Når vi har gjort dette hjemmearbejde, og når Kommissionen har gjort dette hjemmearbejde, så kan vi virkelig gøre brug af globaliseringen og udforme den, så vi også i fremtiden kan sikre vores borgere et liv i frihed og velstand.
Edite Estrela
(PT) At opnå succes i globaliseringens tidsalder er en stor udfordring for EU. Spørgsmålet er, hvordan konkurrencedygtighed kan forenes med social samhørighed, eller med andre ord, hvordan globalisering kan forenes med regulering.
Lissabonstrategien giver svaret, og Lissabontraktaten vil fremme beslutningsprocessen, men succesen vil frem for alt afhænge af, at Europa opfatter globalisering som en mulighed i stedet for som en trussel. Vi skal forstå, hvad der sker med Kina og Indien. Kina har overtaget Storbritanniens, Frankrigs og Italiens placeringer som de mest industrialiserede nationer, har overhalet USA som den største eksportør af teknologiske produkter og har akkumuleret enorme finansielle reserver.
Hvad angår Indien, kender kun få navnet "TATA". Men i 2006 havde TATA's datterselskab, der producerer biler, en højere børsnoteret værdi end General Motors, mens ingen havde hørt om MITTAL-koncernen, før den forsøgte en fjendtlig overtagelse af ARCELOR, hvilket udløste panik i Paris, Bruxelles og Luxembourg.
Vi må dog ikke glemme den anden side af det asiatiske mirakel. Det er en historie af lidelser som følge af Beijing-regeringens samarbejde med de vestlige multinationale selskaber, der har flyttet deres fabrikker for at udnytte den billige arbejdskraft, og manglen på en velfærdsstat.
Det er dog i Asien, at kampen mod den globale opvarmning vil blive vundet eller tabt. Europa skal stå fast og kræve gensidighed i den internationale handel, men må ikke systematisk vedtage protektionistiske politikker. Det er sandt, at den kinesiske konkurrence er uretfærdig på grund af lave lønninger, manglen på politiske rettigheder og fagforeningsrettigheder, forfalskninger og den undervurderede valuta. Alt dette er sandt. Det er dog også sandt, at der er 800 millioner kinesere og 700 millioner indere, der er ivrige for at få en minimumsløn og kræve større social retfærdighed. Det er udfordringerne for Europa og en bedre verden.
Sarah Ludford
Fru formand! Jeg deler den opfattelse, at vores reaktion på globaliseringen ikke skal baseres på frygt, men på en følelse af mulighed blandet med intelligent tilpasning.
Som det hedder i beslutningen, er EU som global aktør blandt dem, der opnår størst fordele ved en åben verdensøkonomi. Der fremgår ikke altid af mængden af europæiske antiglobaliseringsretorik. Jeg er enig med Ryszard Czarnecki i, at liberalisme har spredt sig til hele verden. Men i modsætning til ham er jeg glad for det.
EU kan kun nå sin målsætning ved at være aktiv og organiseret på verdensarenaen, og det gælder især migration. Jeg er taknemmelig for at se, at et afsnit, som jeg har udformet for ALDE-Gruppen, er medtaget næsten uændret i den endelige beslutning. Jeg mener virkelig, at migration fortjener at være et prioriteret område på EU's dagsorden på lige med klimaændringer og energi. Vi oplever presset udefra, og vi ser de sociale spændinger og endda racismen i selve EU. Men der er stadig ingen samlet EU-politik vedrørende legal og illegal immigration eller vedrørende integration.
Endelig må vi ikke glemme potentialet for global kommunikation og især internettet for at fremme menneskerettighederne. OK, det er måske ikke så uundgåeligt, som vi engang troede - hvis man f.eks. ser på den censur, der så effektivt udøves af Kina - men globaliseringen og internettet og andre globale kommunikationsformer kan udnyttes, så de gør gavn. Det er også en del af globaliseringen.
Jan Tadeusz Masiel
(PL) Fru formand, mine damer og herrer! Ligesom barndommen i menneskets liv efterfølges af en pubertetsperiode, så er globaliseringen en naturlig fase i menneskehedens udvikling og den næste udfordring for den.
I denne vanskelige drøftelse af dette ukendte spørgsmål, som er i konstant forandring, vil jeg gerne sige, at alle de foregående taler fra både venstre og højre side af Parlamentet paradoksalt nok havde ret i en væsentlig grad.
Det vigtigste er, at der er et reelt behov for at etablere ordentlige retningslinjer og regler for at sikre en retfærdig fordeling af fordelene ved globalisering. Da det af selve definitionen af globalisering fremgår, at det er et udbredt fænomen, er det ikke kun EU, der bør have sådanne institutioner og regler - de skal accepteres af hele verden. Hr. Barroso havde fuldstændig ret i at sige, at EU kan og skal foreslå verden en afbalanceret og retfærdig globaliseringsmodel.
Georgios Toussas
- (EL) Fru formand! Emnet i dagens drøftelser er fejlfortolket. Succes i globaliseringens tidsalder sikrer hverken europæiske interesser eller velstanden for arbejdstagerne i EU, den sikrer kun kapitalens interesser. Inden for rammerne af globalisering søger den nye orden, der skabes af virksomhedsinteresser og multinationale selskaber på EU-plan og på internationalt plan, at multiplicere kapitaloverskuddet gennem intensiveret udnyttelse af arbejdskraften.
Præsident Sarkozys udtalelser i går om globalisering bekræfter EU's afhængighed af storkapitalen. De understreger intensiteten af de intraimperialistiske konflikter og hensigten om at bruge EU som rambuk mod andre store imperialistiske centre og navnlig mod de resultater, som arbejdstagerne har opnået, og deres berettigede krav. Fællesnævneren for alle disse bestræbelser er et direkte angreb mod arbejdstageren. Lavere lønninger, længere arbejdstid, tilpasning til kapitalens behov, øget pensionsalder, flexicurity og omstruktureringen af arbejdsmarkedet er kernen i Lissabonstrategien.
Vi mener derfor, at den barske virkelighed for millioner af arbejdstagere ikke kan vurderes med hensyn til globalisering. Der er heller ingen, der er overbeviste af Kommissionens og Rådets erklæringer om miljøbeskyttelse.
Robert Sturdy
- (EN) Fru formand! Det er meget vanskeligt for kommissær Verheugen at lytte til alt, hvad der bliver sagt i Parlamentet, men der er selvfølgelig rejst nogle meget skarpe punkter, og jeg håber, han tager dem i betragtning.
Jeg lyttede til formand Barrosos tale. Jeg mener, at han kom med et budskab, som jeg fuldt ud tror på, nemlig at globalisering er her til gavn for EU. Georgios Toussas har lige talt meget ihærdigt om arbejderklassen. Men hvis vi ikke havde globalisering, hvis vi ikke havde industri og erhverv i EU, ville der ikke være arbejdspladser til befolkningen. Hvad der faktisk bekymrer mig, er det, som præsident Sarkozy sagde i går. Vil vi få et gammelt Frankrig, et protektionistisk Frankrig, eller vil vi få et Frankrig, der favner en ny generation? Jeg kommer til at tænke på dengang, hvor kineserne skulle underskrive erklæringen om optagelse i Verdenshandelsorganisationen i USA. Det var lykkedes præsident Clinton at undgå, at de underskrev den, i 10 år. Da præsident Bush underskrev den, så hans rådgivere tilbage og sagde "Åh, Kina har underskrevet den! Hvad har vi gjort?" Det, de har gjort, har faktisk åbnet op for en række muligheder for os.
Vi skal se Kina og Indien som muligheder. Vi skal ikke slå vindebroerne op, bemande bastionerne og lukke dørene, fordi Europa har en fantastisk mulighed her, og vi skal udnytte den. Daniel Caspary talte med rette om beskæftigelsen i sin valgkreds. Jeg ved, at det er vanskeligt at fastholde beskæftigelsen, men hvis vi ikke giver os selv mulighed for at være en del af et globalt marked, kommer vi ingen vegne. Jeg mener, vi har fantastiske muligheder, hvis vi kan favne dem. Vi skal undersøge forskellige ting, herunder frihandelsaftaler. Marokko har netop indgået en frihandelsaftale med USA. Det skal vi undersøge.
Til sidst vil jeg anmode Kommissionen om at lade virksomhederne og industrien komme videre med det, de skal. Vær forsigtig med at indføre lovgivning, som kan skade Europas muligheder.
Pervenche Berès
(FR) Fru formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet! Hr. Barroso udtalte for et øjeblik siden, at EU har de bedste forudsætninger for at lægge et godt fundament for global regulering. Det er korrekt, men det kræver, at vi også gør vores hjemmearbejde. De såkaldte "retningslinjer" for den økonomiske politik og for beskæftigelsesområdet er et af de værktøjer, vi har til rådighed til at imødegå disse udfordringer. Jeg frygter, at Kommissionen forsøger at skjule disse helt nødvendige retningslinjer bag globaliseringens slør. De er imidlertid nyttige og bør tages op til revision.
En sådan revision er for det første påkrævet, fordi stats- og regeringscheferne på Det Europæiske Råds møde i marts vedtog den bedst mulige strategi for EU's imødegåelse af globaliseringen, de energimæssige udfordringer og klimaændringerne. Udnytter vi i EU ikke alle til rådighed værende midler, herunder - og måske endda først og fremmest - retningslinjerne, i bestræbelserne for at følge denne strategi, kommer vi ingen vegne. Vi vil i så fald blot skabe desillusion med hensyn til EU's evne til at imødegå globaliseringens udfordringer.
Revisionen er for det andet påkrævet, eftersom hr. Almunia selv har anerkendt, at valutakurserne, oliepriserne og "subprime"krisens faktiske indvirkning på EU's økonomi vil indebære, at EU må revidere forventningerne til den økonomiske vækst. For Unionen som helhed sker der således en nedjustering fra 2,9 % til 2,4 % og for euroområdets vedkommende fra 2,6 % til 2,2 %.
For det tredje er revisionen påkrævet, eftersom vi skylder at indfri borgernes forventninger til EU. Og uanset hvad Nicolas Sarkozy måtte mene, er det sociale Europa et helt konkret emne, som vi må forholde os til. I modsat fald vil vi i den nærmeste fremtid opleve, at de europæiske borgere vender os ryggen.
Endelig er revisionen påkrævet, eftersom kommissær Almunia for første gang i dag anerkender, at det i den aktuelle internationale kontekst især, om ikke udelukkende, er det interne forbrug, der trækker den europæiske vækst i positiv retning.
Kan man på baggrund af denne situation, hvor der sker omfattende forandringer, forestille sig, at den eneste konstant skulle være retningslinjerne? Kan man forestille sig, at det eneste instrument, EU råder over til virkelig at udstikke kursen for medlemsstaternes økonomiske og sociale politik, skulle forblive uændret?
Jeg beder Dem, hr. kommissær, meddele kommissionsformand Barroso, at der er behov for at ændre retningslinjerne, og at der er behov for, at EU tager hensyn til den nye kontekst og sikrer, at man internt råder over instrumenter, som gør det muligt på bedst mulige vis at imødegå globaliseringens udfordringer.
Wolf Klinz
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! De, som verbalt går ind for en mere retfærdig verden, er ikke blege for at udpege globaliseringen som årsagen til vanskeligheder i den hjemlige økonomi. Derfor kræver de mindre marked, mere regulering og flere statslige indgreb. Globaliseringen er ellers en ægte chance for en win-win-situation, fordi den giver de nyindustrialiserede lande og efternølerne i verdensøkonomien mulighed for at komme med og giver os mulighed for at udvikle nye markeder for krævende kvalitetsprodukter, investeringer og tjenesteydelser.
Men hvis vi skal kunne udnytte disse muligheder, må vi gøre vores hjemmearbejde - endnu større anstrengelser inden for uddannelse, efteruddannelse - især af arbejdsløse unge - og livslang læring, endnu mere forskning og udvikling, endnu flere investeringer i innovation og økologi, endnu større kreativitet i udformningen af værdiskabelseskæder og processer i vores økonomi, endnu mere frit erhvervsliv. Hvis globaliseringen ikke bliver hindret, fører den til mere åbne markeder og mere konkurrence. Alle forbrugere profiterer af det.
Lad os modstå fristelsen til at ville beskytte vores økonomi! Denne beskyttelse ville meget hurtigt udarte til ren protektionisme. Lad os i stedet fremme de iboende kræfter i vores økonomi, som stadig fornyer sig! Lad os investere i fremtidens teknologier, så vil vi også vinde fremtiden!
Ewa Tomaszewska
(PL) Fru formand! Økonomien skal være til gavn for befolkningen og ikke omvendt. Naturlige forskelle i tempoet for bevægeligheden af kapital og arbejdskraft i globaliseringens tidsalder skaber en spiral med forringede beskæftigelsesstandarder. Produktionen flyttes til områder med endnu lavere lønninger og endnu farligere arbejdsforhold. Dette fører til tab af arbejdspladser for arbejdstagere i regioner med højere beskæftigelsesstandarder og reduktion af arbejdstagernes købekraft, hvilket dæmper efterspørgslen efter forbrugervarer.
Hvis EU vil opnå succes i globaliseringen, skal vi finde effektive værktøjer til at bekæmpe social dumping og fastholde og beskytte Europas sociale dimension.
Piia-Noora Kauppi
(EN) Fru formand! Jeg mener, at Kommissionens bidrag til debatten om globalisering er et meget vigtigt bidrag.
Globaliseringen er efter min mening ikke en trussel, men en mulighed. Europa er i en god position til at vokse med udfordringen. Vi har højtudviklede infrastrukturer, uddannelsessystemer, teknologier og kapitalmarkeder og levende hjemmemarkeder, der er ved at tage form.
Det kan ikke understreges kraftigt nok, at Europas styrke ligger i et indre marked, der fungerer som springbræt for vores virksomheder globalt. Virksomheder skaber innovation i hele Europa. Deres udbredelse, som sikrer velstand til Europa, skal ikke belastes af bureaukrati. Jeg siger dette specielt henvendt til kommissær Verheugen. Mindskelse af bureaukratiet i Europa er et centralt spørgsmål i forbindelse med globaliseringen og Europas konkurrencedygtighed. Vi skal navnlig fokusere på de små og mellemstore virksomheder. Det er det rette fokus for Kommissionens opmærksomhed. Meget er blevet opnået, men f.eks. skattehindringer hæmmer stadig virksomhederne i Europa.
Stærke virksomheder kan ikke eksistere uden en arbejdsstyrke, som risikerer meget snart at være en knap ressource i Europa. Europas demografi kræver immigration. Her er andre regioner i verden langt foran os, hvilket kan ses i deres økonomiske resultater. Det er et vanskeligt spørgsmål, der kræver afbalancerede overvejelser af alle interesser, ikke mindst arbejdsgivernes interesser. Det er selvfølgelig et EU-spørgsmål, fordi konkurrencedygtighed ikke kan skabes uden en mobil arbejdsstyrke. Planer som f.eks. "det blå kort" hilses velkommen til det formål.
Et andet element, der skulle kunne bevæge sig mere frit og konstant, er kapital. Finansiel stabilitet er en absolut nødvendighed for et konkurrencedygtigt og økonomisk sikkert Europa. De finansielle markeder er globalt en af Europas stærke sektorer, en af vores mest vindende industrier. Innovation takket være markedsbestemt regulering, som ikke er lig med "laissez-faire", som også her vil gøre det nemmere for sektoren at fungere på tværs af Europa, er afgørende.
Hvad angår verden udenfor, skal Europa cementere sig som en stærk global aktør. Vi har brug for enhed fra EU's medlemsstater, og Kommissionen kan bidrage til at skabe denne enhed.
Jan Andersson
- (SV) Fru formand, hr. kommissær, hr. fungerende formand Rådet! Jeg vil hellere se på mulighederne ved globalisering i stedet for problemerne, men det afhænger af, hvordan vi handler i Europa. Jeg er enig i, at vi skal investere i forskning og udvikling, at vi skal foretage mere langsigtede investeringer i et godt miljø, og at vi skal investere i mennesker og livslang læring, men hvad Kommissionen glemmer, dvs. fejlen i Kommissionens dokument, er, at vi overser den sociale dimension.
Tendenserne i Europa i dag peger mod god vækst og flere arbejdspladser, men også øget udstødelse, større forskelle og flere usikre arbejdspladser - flere arbejdspladser, ikke mindst i Tyskland, som man ikke kan forsørge sig med, og hvor man er afhængig af sociale ydelser som supplement til lønnen. Vi skal kæde vækst og beskæftigelse sammen med en social dimension, som reducerer forskellene mellem mennesker og regioner i Europa. Det blev drøftet under debatten i Guimarães, som jeg deltog i under mødet for ministre for beskæftigelse og sociale anliggender.
Det portugisiske formandskab søger at skubbe spørgsmålet om integrerede retningslinjer frem og ændre dem med henblik på at gøre den sociale sammenhæng meget tydeligere og meget mere integreret.
Det ønsker Kommissionen dog ikke at gøre. Kommissionen ønsker ikke at ændre retningslinjerne. Retningslinjerne skal ændres. I vores beslutning er vi nået til enighed om, at vi ønsker nye retningslinjer, der integrerer den sociale dimension og selvfølgelig også omhandler spørgsmålene om sikkerhed under forandring og "flexicurity". Kommissionen bør også tage dette med, så vi får en stærkere sammenhæng mellem spørgsmålene om vækst og den sociale dimension.
Vi skal også integrere Lissabonstrategien. Den er i øjeblikket ikke integreret på nationalt, regionalt eller lokalt plan. Der er mange mennesker, der ikke er bevidste om Lissabonstrategien. Vi skal integrere den og få arbejdsmarkedet og civilsamfundet til at arbejde med henblik på at sikre, at disse spørgsmål - den sociale dimension, vækst og beskæftigelse - behandles som vigtige og integreres.
Samuli Pohjamo
(FI) Fru formand! Jeg vil gerne tilføre denne behandling et nordligt perspektiv. For omkring to år siden arbejde jeg i en regional udviklingsorganisation tæt på den nordlige polarkreds og den russiske grænse. For den afsidesliggende region var globaliseringen både en trussel og en mulighed. Vi begyndte udviklingsarbejdet i tillid til vores egen evne til at udnytte fordelene ved globalisering. Virksomheder, den offentlige sektor, uddannelsessystemet og universiteter kombinerede deres ressourcer for at skabe et produktivt innovationsmiljø. Kompetencebasen blev styrket gennem netværkssamarbejde med globale kompetencenetværk i Lissabonstrategiens ånd. Samtidig blev bæredygtige energiprojekter sat i værk. Resultaterne er opmuntrende. Et særligt eksempel er den hurtige vækst i den internationale turisme i området. Jeg mener, at denne region kan være en nyttig model for andre områder i Europa, og EU bør gøre det nemmere at udføre denne form for arbejde.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Fru formand! Europa har vundet anseelse takket være det indre marked, åbningen af det indre marked og åbningen af verdensmarkedet - ja, takket være globaliseringen. Det har skaffet os alle både velfærd og et stabilt demokrati. Vi bør derfor vogte os for en alt for defensiv strategi - og jeg tænker i den forbindelse på handelsaspekterne - og navnlig for protektionistiske handelsinstrumenter.
Europas konkurrenceevne er bedre tjent med en åben holdning til verden, og jeg mener derfor, det er vigtigt, at der i højere grad lægges vægt på at åbne tredjelandes økonomiske markeder, navnlig i de nye industrilande som Indien, Brasilien og Kina. Der er et kæmpe potentiale for vækst i disse markeder, hvilket giver europæiske virksomheder og europæisk økonomi et gigantisk vækstpotentiale. De nye vækstøkonomier må så efterfølgende åbne deres markeder for vores virksomheder, også når det gælder tjenesteydelser. Af hensyn til gensidigheden opfordrer jeg Kommissionen til under forhandlingerne navnlig at lægge behørigt pres på disse lande.
Vi deltog i en delegation fra Udvalget om International Handel, som besøgte Singapore. Der oplevede vi, hvordan amerikanske virksomheder opnår langt bedre adgang end de europæiske virksomheder. Og det bør vi ikke acceptere. Der er således behov for en offensiv indsats. Vi er trods alt verdens største økonomi. Forener vi kræfterne effektivt, må det også være muligt at anvende dem på en sådan måde, at de pågældende markeder åbnes. Jeg tænker i denne forbindelse på at få afskaffet importafgifterne og de ikketoldmæssige handelshindringer. Også når det gælder strategien for markedsadgang er det vigtigt at prioritere de nye vækstøkonomier højt.
Katerina Batzeli
- (EL) Fru formand, hr. kommissær, hr. fungerende formand Rådet! Europa er blevet bedt om at vise borgerne en anden side af globaliseringen. Det er ikke siden med uhæmmet konkurrence, men siden med social solidaritet, omfordeling, spredning og kulturelle værdier.
I denne interne dialog og i enhver åbning af EU over for resten af verden gennem økonomiske sociale og miljømæssige politikker samt politikkerne vedrørende sikkerhed, bæredygtig udvikling og immigration skal Kommissionen fremme og styrke EU's kulturelle etos. Kommissionen skal direkte fremme følgende områder inden for kultursektoren i det årlige lovgivningsarbejde, i Lissabonstrategien og i processen med at styrke traktaten efter reformen:
For det første skal Kommissionen styrke de kulturelle industrier baseret på innovative tjenester af høj kvalitet, samtidig med at den europæiske økonomi tilføres væsentlige muligheder for produktivitet og innovation. Denne sektor er af stor betydning for den tværkulturelle dialog.
For det andet skal den styrke "videntrekanten" bestående af forskning, uddannelse og innovation. Det støttes desværre endnu ikke af retsforskrifter, selv om det bør være et af EU's mål.
Innovation inden for kultur bør ikke være en luksus, der nydes af få multinationale selskaber, men en horisontal politik for små og mellemstore virksomheder.
Kommissionen og Rådet skal tage tydeligt stilling med henblik på at møde udfordringerne ved globaliseringen. Det skal de gøre gennem en åben dialog, i første omgang med de nationale parlamenter. Globalisering kan fremlægges som en del af den europæiske historie, hvis den kan bibringes den europæiske kulturs etos.
Sharon Bowles
- (EN) Fru formand! Globalisering får skyld for alt lige fra befolkningseksplosion over klimaændringer til udnyttelse. Men det er kun menneskehedens produkter, ligesom konkurrence er det. Darwin kaldte det naturlig udvælgelse.
De europæiske borgere er skræmte. Vi skal rigtigt nok uddanne den, men ikke ved at sige, at vi har brug for en politik på EU-niveau for at møde udfordringerne i en globaliseret økonomi. Det skræmmer mig, når det anføres, at vi ikke har en politik.
EU har unik magt på supranationalt niveau til at forme tingene og udfordre excesser. I juli hed det i Financial Times, at Bruxelles var verdens lovgivningsmæssige hovedstad, som ikke kan ignoreres fra Washington til Tokyo. Hvis vi har denne magt, så lad os bruge den, men med skønsomhed. Hvad er formålet med en dagsorden for konkurrencedygtighed, hvis den ikke har til formål at fastholde vores position i verden? Hvad er formålet med et indre marked, hvis vi ikke kan gennemføre det ordentligt? Hold op med at komme med halvhjertede undskyldninger. EU fokuserer absolut på at møde udfordringerne. Vi skal bare komme i gang, inden den naturlige udvælgelse indhenter os.
Cristobal Montoro Romero
- (ES) Fru formand! Repræsentanter for Rådet og Kommissionen, globaliseringen er en fordel for Europa, og Europa bør fremme globaliseringen.
Vi står med en om end stadig langsom, men uomgængelig opløsning af verdens grænser, som har været i stand til at få mere end 400 millioner mennesker ud af fattigdommen på mindre end 20 år, og for første gang, i 2007, bliver Kina det land og det område i verden, som bidrager mest til væksten i verdensøkonomien. Kina og ikke EU!
Det betyder kort sagt, at globaliseringen er en udfordring, men også en stor chance. Det er en udfordring i den forstand - og det er vi forpligtet til at forklare de europæiske borgere - at åbningen betyder større vækst, mere velfærd og mere beskæftigelse. Det, der gør mig bekymret, er, at jeg igen hører ordet "beskytte" her i salen.
Protektionisme er det samme som at sige nej til globaliseringen og til EU. Det er ikke nødvendigt at beskytte borgerne, når borgerne spiller hovedrollen i deres egen økonomiske vækst og velfærd. Vi skal give borgerne denne mulighed tilbage, og derfor skal vi også se selvkritisk på EU.
For vi gør ikke vores pligt i EU, når vi har en utilstrækkelig vækst, når vi er medansvarlige for krisen på de globale finansmarkeder og ikke mindst, når vi ikke gør alt det, vi skal, for i vores hus, i vores hjem at fremme de små og mellemstore virksomheders vækst, så de kan skabe mere beskæftigelse, for vi får brug for endnu flere job end dem, der vil blive et resultat af omtalte åbning.
Lissabondagsordenen er reelt vores pejlemærke, dvs. at færdiggøre det indre marked, at sikre sunde offentlige finanser, at reformere og modernisere vores arbejdsmarked, at satse på miljøet og den vedvarende energi, og, kort sagt, at åbne Europa er det samme som at skabe større social samhørighed i Europa.
Enrique Barón Crespo
- (ES) Fru formand! Hr. formand for Rådet, hr. næstformand i Kommissionen, mine damer og herrer, jeg synes, at det er meget belejligt, at forhandlingen om globaliseringen har fundet sted under det portugisiske formandskab, for Portugal har jordkloden på sit flag, eftersom portugiserne var i front, da europæerne begyndte globaliseringen, for globaliseringen er ikke en pest, som vi bliver ramt af. Vi europæere indledte globaliseringsprocessen i renæssancen - og vores udvikling var ikke så langt fremme som kinesernes og indernes - og det er sådan, at resten af verden ser os.
Med Lissabontraktaten bliver vi også pionerer inden for det, som jeg vil kalde den postimperialistiske globalisering. Vi skal ikke erobre nye kontinenter. Det, vi gør, er at komme med et svar, hvor vi frivilligt forener staternes og borgernes værdier, og vi kan være et eksempel i forbindelsen med den globalisering, der er mest brug for, nemlig den politiske og sociale globalisering.
For her er der blevet talt om den hårde og ukontrollerede økonomiske globalisering til trods for, at der f.eks. står en europæer i spidsen for Den Internationale Valutafond. Vi er den største blok i WTO, og vi har et konkret ansvar. Hvad er det, der mangler? Det er netop, at vi er i stand til at finde svar i den globaliserede verden, der er på linje hermed. Der er nærmere bestemt to meget vigtige udfordringer, hvor vi er nødt til at være meget aktive. Vi skal ikke kun være aktive på det økonomiske område, og når det drejer sig om den teknologiske udvikling. Vi skal også være aktive, når det drejer sig om at forsvare de universelle menneskerettigheder, især arbejdstagernes rettigheder - og her har vi IOT - og dernæst er der brug for den nødvendige forhandling og den nødvendige politik for at håndtere klimaændringerne.
Jeg synes under alle omstændigheder, og nu slutter jeg, fru formand, ikke, at europæerne kan tillade sig at have et pessimistisk syn på globaliseringen. Vi har selv søgt den, og nu skal vi komme med innovative svar.
Jerzy Buzek
(PL) Fru formand, hr. formand! Det er tydeligt, at vi ikke kan løse alle problemer med en erklæring og en foranstaltning til fremme af Lissabonstrategien. Erklæringen fra Rådet og Kommissionen er dog god, fordi den påpeger, at globalisering ikke er en forbandelse og ikke nødvendigvis er en trussel. Den kan faktisk være noget positivt for Europas borgere, og det er borgerne og deres aktiviteter, der skal være den primære rettesnor for EU's indsats.
Jeg går ind for alle fire aktivitetsområder. Dvs. først og fremmest videntrekanten, navnlig innovation, hvor jeg mener, at det er afgørende, at vi handler hurtigt for i det mindste at lancere Det Europæiske Teknologiske Institut.
Det andet er erhvervsmiljøet, som omfatter et fuldstændigt åbent og frit indre marked uden monopoler, men med åben konkurrence og mindre bureaukrati, hvilket er noget som næstformanden i Kommissionen, Günter Verheugen, kæmper så modigt for.
Det tredje er menneskelige ressourcer, som omfatter problemerne med migration og primært modvirkning af hjerneflugten, som betyder bedre uddannelse, attraktive investeringer og en social dimension for EU baseret på økonomiens resultater.
Det fjerde og sidste område er energi og klimaændringer, som omfatter en fælles energipolitik, som efter min mening er noget, vi alle er opmærksomme på, og reduktion af emissioner. En reduktion i drivhusgasserne i EU alene kan dog på ingen måde redde verdens klima. Vi skal derfor have et EU med politisk styrke, fordi kun et stærkt EU kan påvirke USA, Kina og Indien til at overholde retningslinjerne for klimabeskyttelse.
Hvad angår reduktion af emissionerne i EU: Ja, jeg går ind for det, men jeg går også ind for et EU med politisk styrke, og det betyder fuld ratificering af den europæiske traktat så hurtigt som muligt.
Gary Titley
- (EN) Fru formand! Forhåbentlig, og jeg siger forhåbentlig, vil Lissabontraktaten repræsentere slutningen af et kapitel i EU's historie, nemlig kapitlet om EU's vækst, samlingen af og freden og stabiliteten på kontinentet, fjernelsen af handelshindringerne og de økonomiske barrierer mellem medlemsstaterne og den institutionelle udvikling, der var nødvendig for at opnå disse resultater. Men nu skal vi begynde på et nyt kapitel, et kapitel, hvor vi ser udad mod de stigende udfordringer ved globalisering.
Vi har brug for et globalt Europa, som fastlægger en helt ny dagsorden for globaliseringen, som er baseret på principperne om åbenhed, retfærdighed og betydningen af samarbejde mellem medlemsstaterne. Vi ved, hvad disse udfordringer er - de er blevet grundigt undersøgt under disse forhandlinger. Klimaændringer og migration er efter min mening de to største, men vi skal fastholde høj vækst og arbejdspladser. Vi skal have en moderne og effektiv social dagsorden. Vi skal håndtere terrorisme og kriminalitet, og vi skal fremme sikkerheden ud over vores egne grænser og bekæmpe fattigdom. Som Sharon Bowles sagde, har vi politikker på disse områder. Men lad os sige det lige ud: Udviklingen er sket langsomt, den har været ujævn, og den har ikke altid været særlig effektiv.
Hvis vi virkelig skal håndtere globaliseringen, skal vi have et radikalt og fundamentalt skifte, ikke kun i vores politikker, men i hele vores tænkemåde i EU. Vi skal nu kun fokusere på handling og opfyldelse. Vi skal sikre, at medlemsstaterne opfylder deres løfter, men vi skal have en EU-ramme. Hvad vi vikke har, er 27 medlemsstater, der alle gør, som de siger, at de vil gøre, og vores fokus skal nu rettes mod opfyldelse af løfter og realisering af hele det potentiale, som EU har.
Alexander Radwan
(DE) Fru formand! Globalisering på to minutter - jeg prøver. Min første bøn er, at vi behandler emnet globalisering ærligt i diskussionen. Den region, hvor jeg kommer fra, Bayern, lever for 50 % vedkommende af eksport. Mange mennesker er kritiske over for globaliseringen, men hvis man spurgte dem, om de var enige i, at man ikke længere skulle betjene verdensmarkederne, så ville de ikke være enige.
Og hvis vi spørger folk på tilhørerpladserne her, om de ville være indforstået med ikke at købe billige produkter - elektriske artikler, tekstiler eller fra andre områder - så ville ingen være indforstået. Alle ved, at importen fra disse lande fører til, at inflationen er så lav, som den har været i de seneste år. Det hører med til ærligheden, selv om vi jævnligt taler om, at globaliseringen er en trussel.
Europa skal udforme globaliseringen, for hidtil har den været til gavn for os som producenter og som forbrugere. Derfor handler det f.eks. - og det er meget vigtigt for kommissær Verheugen og for Europa - om afbureaukratisering. Her taler jeg ikke kun om Kommissionen, men også om Parlamentet og Rådet. Vi taler nu om globalisering, men senere vil vi vedtage et direktiv om jordbundsbeskyttelse, som skaber mere bureaukrati. Vi skal altså også være konsekvente i vores handlinger i Europa. Og vi skal forme Europa!
Når vi ser på subprimekrisen i USA, så skal man forstå, at internationale finansielle markeder er flettet ind i hinanden, og at vi europæere skal være med til at forme dem. Hvordan håndterer vi ratingagenturer, hvordan håndterer vi hedgefonde? Her har den ansvarlige kommissær McCreevy desværre hidtil ikke været i spidsen for bevægelsen for at sætte standarder for amerikanerne og andre markder, tværtimod halter Europa bagefter.
Men jeg er fast overbevist om, at Europa er godt forberedt på globaliseringen. Vi profiterer af den, det skal vi forklare folk, vi skal arbejde for mindstestandarder - selv om det ikke bliver europæiske standarder - og så er vi forberedt og i form og høster fordele af globaliseringen. Beslutningen om, hvorvidt globaliseringen finder sted eller ej, bliver ikke truffet i Bruxelles eller Strasbourg.
Magda Kósáné Kovács
(HU) Tak, fru formand! Jeg taler som repræsentant for en region, der ikke selv kunne vælge skæbne efter krigen. Der var pigtråd mellem vores land og den mere heldige del af Europa, men selv ikke det var i stand til at stoppe de uventede virkninger af globaliseringen.
I 2000 begyndte vi at få kendskab til konkurrencedygtighed og solidaritet i strategien for arbejde og arbejdstagere og i Lissabonstrategien. Siden er vægten mange gange tippet mod realiseringsbetingelserne for kapitalen, og det blev frygtet, at strategiens menneskelige ansigt ville blive udvisket.
Konkurrencedygtighed og arbejde er uomtvisteligt og historisk set uadskillelige begreber, og vi begynder at indse, at værdigt arbejde kun er en del af et værdigt liv. Et værdigt liv omfatter grundlæggende sikkerhed, et bidrag til et sundt liv og udvikling, ingen diskrimination og acceptable leveforhold.
Men Europa skal ikke kun se sig selv som en, der forsvarer værdier, men også som en, der former generationers drømme og skaber muligheder for de europæiske borgere og alle, der kommer fra tredjelande, der ønsker at gøre noget. Og netop derfor skal solidaritet ikke længere kun være et slogan. Det skal være chancen for mennesker, der kan gøre noget, eller det skal sætte dem i stand til at gøre det.
Arbejdsmarkedet og kapitalen, der kræver gevinst, er hensynsløst selektive, og nye menneskelige ressourcer kræver investeringer til en pris, der er højere end den pris, som kapitalen, der kan flyttes stadig nemmere, skal betale for arbejdskraft. Værdiernes Europa kan ikke acceptere, at unge, der er i begyndelsen af deres karriere, ældre, der er isolerede af fattigdom, alle, der er tvunget til at lære nye kompetencer, og sigøjnere bærer byrden af mange former for forskelsbehandling, ikke har arbejde. For at sikre, at byrden af forskelsbehandling ikke vejer så tungt på de kommende generationers skuldre, skal de fællesskabsmidler, der bruges på os, ikke kun holde dem inden for rammerne af et acceptabelt liv, men fortsat øge udsigterne for den europæiske konkurrencedygtighed.
Georgios Papastamkos
- (EL) Fru formand! Den konklusion, der naturligt må drages af behandlingen, er, at projektion af den europæiske model til den globale storskærm medfører både risici og muligheder.
Generelt opfatter de europæiske borgere globalisering som et eksternt fænomen, der ikke har nogen åbenbar europæisk retsforskrift eller politisk intervention. Det er derfor op til den europæiske handlingsplan at vise, at en synlig, målelig europæisk interesse faktisk forsvares, samtidig med at den globale forståelse fremmes.
Hvad angår EU's eksterne handelsdagsorden, mener jeg, at vi bl.a. skal prioritere sikring af gensidighed for markedsadgang og konkurrence på lige vilkår, som den franske præsident, hr. Sarkozy, skarpt understregede i går i Parlamentet.
Den strenge europæiske retlige ramme for miljøbeskyttelse og beskyttelsen af folkesundheden for forbrugere og arbejdstagere er et væsentlig tegn på EU's politiske og institutionelle modenhed. Hvis dette ikke på lang sigt skal udgøre en konkurrencemæssig ulempe for EU, skal de andre førende internationale aktører komme med en tilsvarende indsats.
Gensidighedsforholdet mellem de interne og eksterne aspekter af Lissabonstrategien vil hjælpe med at fremme den europæiske model på den globale forvaltningsarena. Det er dog i strid med den lavere grad af forskriftsmæssig strenghed og retligt bindende fuldstændighed i både Verdenshandelsorganisationen og andre internationale organisationer. EU opfordres til at spille en ledende og konstruktiv rolle inden for rammerne af øget internationalt samarbejde. EU opfordres til at prioritere gennemførelsen af bindende forpligtelser og vedtagelsen af internationale standarder af hensyn til forskriftskonvergens, der kan eskaleres vertikalt.
Stephen Hughes
- (EN) Fru formand! Denne behandling er nået vidt omkring, og jeg vil til sidst bringe den tilbage til et fokus på socialpolitik som en produktiv faktor.
Lanceringen af pakken med integrerede retningslinjer skulle efter hensigten sikre afbalanceret gennemførelse af de økonomiske, sociale og bæredygtighedsmæssige strenge af Lissabonprocessen, men i virkeligheden har det været et tilfælde, som ikke har været præget af integration, men af subordination, når vi ser på retningslinjerne for beskæftigelsen. Retningslinjerne for beskæftigelsen er blevet næsten usynlige, hvilket skjuler de meget store forskelle i medlemsstaternes resultater i forhold til de indikatorer og mål, de skulle opfylde under beskæftigelsesstrategien, på områderne for ungdomsarbejdsløshed, integration af ældre arbejdstagere - en række faktorer. I nogle medlemsstater er udgifterne til livslang læring og aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger faktisk faldet i de sidste fem år, ikke forbedret, men faldet. Det er katastrofalt for Lissabonprocessen som helhed.
Beskæftigelsesstrategien skal derfor synliggøres meget mere i den næste Lissabonperiode. Et andet punkt - den fælles beslutning, som vi forhandler her i dag, understreger i flere tilfælde behovet for at sikre anstændigt arbejde og fokusere på kvaliteten af arbejde. Dette fokus hjælpes ikke af Kommissionens fokus på idéen om beskæftigelsessikkerhed i modsætning til jobsikkerhed, hvilket gentages i både grønbogen om arbejdsretten og meddelelsen om flexicurity. I vores arbejde med flexicurity i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender præciserer vi, at både beskæftigelsessikkerhed og jobsikkerhed er vigtige elementer.
Hvad en fleksibel virksomhed i hastig udvikling har behov for - en virksomhed, der ændrer produktionslinje hver sjette måned, it-konfiguration hver fjerde måned - er en fleksibel, uddannet, loyal og engageret arbejdsstyrke, ikke et tilfældigt og fragmenteret arbejdsmarked. Vi vil derfor gøre vores bedste for at udforme et godt sæt principper for flexicurity, men de skal så føre til en ændring af retningslinjerne. Formand Barroso sagde tidligere "Hvis det ikke er i stykker, skal det ikke repareres". Jamen, det er i stykker, og det skal repareres.
Philip Bushill-Matthews
Fru formand! Jeg lykønsker Kommissionen for en fremragende meddelelse, og jeg vil blot fremhæve følgende fire punkter.
Det første vedrører videnøkonomien. Jeg mener, at den måde, det er udtrykt på i meddelelsen, om at fri bevægelighed for idéer og forskere måske skal ses som EU's femte frihed, er en smuk måde at udtrykke det på, og jeg ser gerne, at dette videreudvikles.
Som reaktion på det, som Stephen Hughes lige sagde, mener jeg, at dette punkt i virkeligheden afspejler, hvor vi er, i diskussion i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, at vi ønsker at bevæge os væk fra idéen om blot simpel jobsikring mod beskæftigelsessikring ved at fremme beskæftigelsesegnetheden og ved at styrke kompetencerne. På den måde kan succes for Europa i globaliseringens tidsalder betyde succes for hver enkelt - for befolkningen - hvilket er det, som EU i højere grad burde handle om.
Det andet punkt vedrører de små og mellemstore virksomheder. Der henvises til en lang række forslag, som fremsættes ved udgangen af 2008. Det glæder mig, men der er et "men": Lad os ikke flytte fokus til nye forslag til aftaler i morgen, inden vi har fokuseret på at opfylde de eksisterende forpligtelser, der kræver handling i dag. Her vil jeg henlede opmærksomheden, navnlig kommissær Verheugens opmærksomhed, på reduktionen på 25 % i forenklingen af den eksisterende EU-lovgivning. Lad os se nogle reelle resultater på hele dette område, hellere i dag end i morgen, da dette især vil gavne de små og mellemstore virksomheder. Jeg opfordrer i den forbindelse til en generel revision af arbejdstidsdirektivet, hvor der i meget højere grad kræves mere laterale overvejelser af os alle - og jeg mener alle, også medlemmerne af Parlamentet.
Det tredje punkt - det indre marked. Det er godt nok at tilføje en ekstern dimension, men lad os blive færdige med den interne dimension først og færdiggøre vores eget indre marked, inden vi udvikler store ambitioner udenfor. Jeg vil gerne sige til både Martin Schulz og Stephen Hughes, at jeg er helt enig i, at dette ikke kun skal gennemføres af hensyn til vores økonomiske fremskridt, men også, fordi det vil sikre socialt fremskridt.
Endelig vil jeg personligt sige, at det eneste, jeg snubler over i meddelelsen, er den allerførste linje på forsiden, der hedder "Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget". Jeg anerkender, at Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget findes, selv om jeg aldrig har fundet ud af, hvorfor, men undlad venligst at ophøje dem til samme niveau som de to beslutningstagende institutioner.
Miroslav Mikolášik
(SK) Fænomenet globalisering bliver mere og mere mærkbart. I en sådan situation skal EU reagere ret hurtigt og afgøre, om Europas konkurrencedygtighed ikke kun er blevet bevaret, men også er vokset, og om Lissabonstrategien, det værktøj, der skal sikre, at dette sker, kan komme med løsninger navnlig på områderne for innovation, energi, migration, uddannelse og demografi. Alt dette skal fremme vækst og evnen til at skabe arbejdspladser.
Nye udfordringer dukker op i forbindelse med miljøet, f.eks. CO2-udledninger, brugen af pesticider, bekymringer over rene vandreserver og -kilder samt beskyttelsen af jord og landbrug. Sidst, men ikke mindst, er der også udfordringerne i forbindelse med sundhed og epidemier samt bekæmpelse af fedme, hjertekarsygdomme og den stigende forekomst af alle former for kræft.
Globaliseringen skaber nye udfordringer inden for sikkerhed og migration, og der er større risiko for kriminalitet og terrorisme. Vi vil meget snart se de sidste rester af jerntæppet og det delte Europa falde, når ni nye medlemsstater optages i Schengen-området. Vi skal gøre alt, hvad der er muligt, for at vogte dette fælles område fuldstændigt, så illegale migranter, der forværrer sikkerhedssituationen i medlemsstaterne ikke kan komme ind. På den anden side er jeg fortaler for en ansvarlig tilgang på området for arbejdstilladelser til legale migranter. Vi skal overveje det grundigt, og vi skal vælge kvalificerede arbejdstagere til de beskæftigelsessektorer, der har størst behov.
Jeg mener desuden, at EU's ældre medlemsstater - og jeg vil bede Kommissionen bemærke dette - skal afskaffe de meningsløse begrænsninger for beskæftigelse af borgere fra de nye medlemsstater. I dagens situation er dette en uforståelig anakronisme.
Tokia Saïfi
(FR) Fru formand! EU bør ikke se sig selv som offer for globaliseringen og give borgerne det indtryk, at de er fanget i en udvikling, de ikke kan påvirke. Spørgsmålet er derfor ikke, om globaliseringen er et gode eller et onde. Spørgsmålet er, om vi er parate til at påvirke den og regulere den. For at imødegå den udfordring må EU bringe konkurrenceevne og økonomisk og social samhørighed i samklang. I den proces indgår styrkelsen af de multilaterale regler.
I et åbent økonomisk system er iagttagelse af konkurrencereglerne og etablering af et pålideligt og retfærdigt marked, som tager hensyn til miljømæssige og sociale standarder, den bedste garanti for, at forbrugernes og borgernes rettigheder respekteres. Så længe vi ikke har noget regelsæt, som er internationalt anerkendt, er det således afgørende at bevare og ikke svække vores nuværende kommercielle forsvarsmidler. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan bekæmpe dumping. Det er rent faktisk muligt at beskytte Europas borgere uden at ty til protektionisme. Der skal også i Europa investeres i de sektorer, som er afgørende for Europas tyngde på den internationale scene fremover, nemlig forskning, innovation og udvikling af rene teknologier.
Endelig bør vi fra europæisk side støtte dem, som har vanskeligst ved at drage nytte af globaliseringen ved at styrke de midler, der beror på solidaritet, eksempelvis gennem Den Europæiske Fond for Tilpasning til Globaliseringen og flexicurity-modellen. Det er i Europas interesse, når det drejer sig om at imødegå den internationale konkurrence, at komme tilpasningerne i forkøbet og igangsætte reformer. EU har alle fornødne evner og ressourcer til at tage udfordringen op.
Eija-Riitta Korhola
(FI) Fru formand! Vellykket globalisering er afgørende for den europæiske velstand. Det er producenten af EU's væsentligste indhold. Nu, hvor den treårige periode for den fornyede Lissabonstrategi nærmer sig sin afslutning, skal vi navnlig fokusere på den eksterne dimension. Jeg vil primært fremhæve tre elementer.
For det første medvirker energi, dvs. forsyningen og tilstrækkeligheden heraf, til at hæve og sænke landenes position i den globale konkurrence. Europas situation forekommer ikke at være en lykkelig situation. Faldet i selvforsyningen af energi er en alvorlig udfordring for EU. Selv nu importerer vi halvdelen af vores energi fra lande uden for EU, og afhængigheden af import forventes at stige. Ud over at gøre en målrettet indsats for at øge selvforsyningsgraden for energi skal vi have en stærk udenrigspolitik vedrørende energi, en fælles stemme, solidaritet og importsikkerhed.
Det andet centrale spørgsmål er klimaændringer, et globalt fænomen, der har negativ global indvirkning på miljøet, økonomien og samfundet, og som kræver globale løsninger. Unilaterale handlinger fordrejer konkurrencen og forårsager kulstofudsivning. Følgende skal prioriteres højt, når det drejer sig om globalisering: uundgåeligheden af en global ordning for handel med emissioner, tvungen deltagelse i en sådan idé for alle industrialiserede lande og økonomier i vækst og fjernelse af hindringer for markedsadgang for ren teknologi.
For det tredje skal EU altid huske Schumans genialitet, dvs. at i vores succeshistorie vil økonomien blive brugt til at tjene fælles målsætninger, menneskets bedste, fred og stabilitet. Vores kulturelle tradition forpligter os til at efterstræbe en mere human verden, som respekterer menneskerettigheder. Først da kan globalisering være i alles interesse. Først da kan vi forhindre, at verden glider ud af vores hænder.
Panayiotis Demetriou
- (EL) Fru formand, hr. fungerende formand Rådet, hr. kommissær! De europæiske borgere møder tilsyneladende det historiske fænomen globalisering med skepsis - mange faktisk med frygt og en fuldstændig negativ holdning. Det skyldes den revolution, der finder sted i den globale økonomi og Europas sociale fabrik. Fordomme, frygt og frem for alt manglende handling og passiv observation af udviklingen er dog ikke en måde at måde den nye verdensorden. Situationen kan ikke vendes tilbage igen. Globalisering er her for at blive, uanset om vi kan lide det eller ej. Den store globale landsby er ved at blive bygget, som formand Barroso sagde.
EU skal beskytte de europæiske interesser. Vi skal derfor involvere os i globaliseringsprocessen på en metodisk, planlagt, kollektiv og dynamisk måde med henblik på at udvikle tilstrækkelige regler for gennemførelsen af det nye verdenssystem. EU skal bevæge sig fremad. Vi skal have de europæiske borgeres og selvfølgelig verdens borgeres velfærd som mål. Som et samfund baseret på principper og værdier skal EU prioritere dets fokus på mennesket og fremme det internationalt. Vi skal konvertere økonomisk konkurrence til ægte kappestrid med henblik på at fremme frihed, demokrati, princippet om lighed, social retfærdighed, respekt for menneskerettigheder, miljøbeskyttelse og fredelig sameksistens mellem nationer og individer. Det er den rolle, som EU kan og skal spille i globaliseringsprocessen.
Marianne Thyssen
- (NL) Fru formand! Det er på høje tid, vi får denne debat. Globaliseringen er en kendsgerning. Hver generation har sine udfordringer, siger man. Vores udfordring består i så fald i at reagere så hensigtsmæssigt som muligt på de nye vilkår, globaliseringen indebærer.
Det er selvsagt ikke den mest hensigtsmæssige reaktion at modsætte sig globaliseringen, selv om der er nogle, der stadigvæk ønsker, vi skal gøre det. De kan vi ikke, og det vil vi ikke. Det ville i øvrigt være særlig kontraproduktivt for Europa, som i allerhøjeste grad er afhængigt af omverdenen, når det gælder råstoffer, energi, afsætningsmarkeder og endog arbejdskraft som følge af befolkningens aldring.
Vi bør derimod reagere ved at følge globaliseringen tæt og give den en mere hensigtsmæssig form. Det forudsætter, at der træffes aftaler og fastsættes standarder på globalt plan. I Europa har vi stor erfaring med indgåelse af aftaler inden for Fællesskabets rammer. Lad os udnytte denne erfaring til i højere grad at markere os på den internationale scene.
Det bør vi gøre med den fornødne selvsikkerhed og inspireret af de værdier, som vi også baserer os på i vores optræden indadtil, og som vi har formuleret så godt i reformtraktaten og i chartret om grundlæggende rettigheder.
Det er et godt tegn, at vi har kunnet fastslå, at Kommissionens arbejds- og lovgivningsprogram for 2008 vil være koncentreret om ønsket om at håndtere globaliseringen på mere hensigtsmæssig måde. Det vidner om, at spørgsmålet tages alvorligt. Globaliseringen var også blandt de emner, der blev drøftet på det uformelle Lissabontopmøde, hvilket er udtryk for, at der er behov for en ny ekstern dimension i forbindelse med Lissabonstrategien.
Som koordinator i vores politiske gruppe, når det gælder Lissabonstrategien, vil jeg gerne understrege, at denne strategi har sat gang i tingene. Vi er snublet og har rejst os igen, og nu kan vi efterhånden se, der sker fremskridt. Den første treårscyklus efter midtvejsevalueringen nærmer sig sin afslutning, og det kan være nødvendigt at foretage en ny justering. Det vil jeg gerne gøre mig til fortaler for. Lad os fokusere mindre på mål, procenter og statistikker og mere på faktiske målsætninger, nemlig innovation, et godt erhvervsklima, konkurrenceevne, vækst og flere og bedre job.
Endelig bør vi arbejde hen imod det endemål, vi forhåbentlig alle er enige om, nemlig gode muligheder for anstændig livskvalitet for så mange som muligt.
Zuzana Roithová
(CS) Europas evne til tidligere at have håndteret den moderne tid må beundres, men når det handler om globalisering, er vi ikke sikre på, hvordan vi skal finde en passende strategi, der vil sætte Europa i stand til at spille en central rolle. Det første skridt i denne søgning er at forstå, at Lissabonstrategien mangler en ekstern dimension, og at den skal blive en del af en mere kompleks økonomisk og social strategi. Denne strategi skal effektivt identificere konflikten mellem en stærkt reguleret europæisk økonomi og den liberaliserede globale handel og skal give os et værktøj til at minimere denne konflikt, som gør Europa meget mindre konkurrencedygtig.
De to grunde, der berettiger til regulering i et fælles økonomisk område, er retfærdig konkurrence og et højt niveau af forbrugerbeskyttelse. Begge disse undermineres dog i stigende grad af strømmene af billige varer fra tredjelande og efterligninger. Vi står over for skræmmende opgaver, f.eks. kontrol af den gigantiske mængde af importerede varer, der ikke overholder de europæiske sikkerhedsstandarder.
Det centrale element i vores komplekse strategi skal være at fremme konvergensen af reguleringsmekanismer, dvs. at skabe globale regler og standarder, ikke kun tekniske, men også økologiske, sociale og sikkerhedsmæssige regler og standarder. Vi kan fremme denne proces ved konstant at insistere på respekt for menneskerettigheder i tredjelande. Ytringsfrihed vil sætte borgerne i disse lande i stand til at kræve højere leve- og arbejdsstandarder og vil derved bidrage til konvergens fra den anden side.
Vores nye energipolitik giver et godt svar på udfordringen i forbindelse med globalisering og sætter et godt eksempel. Vi skal dog også revidere vores øvrige politikker, som efterfølgende vil indgå i en relevant og kompleks strategi for håndteringen af globaliseringen. Vi skal afskaffe relikter som f.eks. landbrugspolitikken.
Hvis vi fortsat vil være en vigtig aktør på den globale arena, skal vi ikke kun reagere. Vi skal aktivt samarbejde for at fastlægge globale konvergensregler både i og uden for EU. Europa skal ændres i beskedent omfang. Hvis ikke, må vi forvente samme skæbne som den kogte frø: Vandet vil gradvis komme i kog, også vil det være for sent at hoppe ud af gryden.
Hans-Peter Martin
(DE) Fru formand! Europa er godt forberedt på globaliseringen, sagde Alexander Radwan. Men den nye globalisering har jo stået på i 18 år nu! Og vi glider direkte fra globaliseringsfælden - fra "var" og "blev", denne fortrængning af den brede massevelstand og angrebet på demokratiet - til Europafælden, fordi politikkens syndefald i sin tid var, at det ikke lykkedes at få en fornuftig Nicetraktat. Man udvidede overilet i stedet for at uddybe.
Derfor er problemets kerne i dag bureaukratiet, ødslen med milliarder og - ja - også en forkert politisk rekruttring af eliter i Europa. Det er netop De, hr. kommissær Verheugen, et eksempel på. De ulykkelige personlige angreb på Dem startede, da De forsøgte at få bureaukratiet under kontrol. Nu sidder der en ny, som man forsøger at vippe af pinden, vi får se, hvad han kan stille op med bureaukratiet.
Det kommer ikke til at fungere på den måde! Hvis ikke det lykkes os, vil EU fortsat være politisk handlingslammet, og vi vil ikke kunne klare globaliseringens udfordringer.
Manuel Lobo Antunes
fungerende formand Rådet. - (PT) Fru formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Dette har været en lang og udførlig behandling, og af alle de behandlinger, jeg har deltaget i på formandskabets vegne, har denne haft den længste liste over deltagere og medlemmer, som ville bidrage med deres mening. Dette er tydeligvis et meget aktuelt emne af stor betydning, men lad os ikke lyve for os selv: Det er også et vanskeligt og kontroversielt emne, der har genereret en lang række udtalelser, analyser og bemærkninger. Jeg antager dog, at vi i fællesskab kan konkludere, at globalisering er her for at blive, og at den vil udvikle og manifestere sig på nye måder.
Vi kan ikke vende om, der er ingen vej tilbage, og vi kan ikke ændre historien. Globalisering i sig selv er resultatet af vores rejse mod fremtiden. Hvad vi skal gøre, hvad vi skal analysere, og hvad vi skal beslutte, vedrører naturligvis, hvordan vi skal udnytte og opnå flest fordele ved globalisering, samtidig med at vi reducerer eller eliminerer alle de kendte risici i forbindelse hermed og altid husker - hvilket er meget vigtigt for mig - at globalisering skal tjene mennesket og borgerne og ikke omvendt. Det er ikke menneskeheden, borgerne eller individerne, der skal tjene globaliseringen.
Der er heller ingen tvivl om, at vi i Europa skal udruste vores virksomheder, både store, små og mellemstore, med værktøjer og politikker, som sætter dem i stand til at møde udfordringerne i forbindelse med den økonomiske globalisering, hvis vi fuldt ud skal kunne udnytte det, som globaliseringen kan tilbyde. Vi skal forbedre kvalifikationerne og uddanne de europæiske borgere, og vi skal reformere vores sociale model. Det er ikke et spørgsmål om at reducere eller svække denne model, det er faktisk det modsatte. Vi skal styrke den og tilpasse den, så den kan møde de udfordringer og trusler, der skabes af globaliseringen. På miljøområdet skal det anerkendes, at EU har bevist sin evne til at beskytte miljøet, og EU har bevist sin kapacitet til at føre an og vise vejen ind i fremtiden, som ingen anden regional blok i verden har gjort det. Det viser de forhandlinger, der indledes i Bali i december, tydeligt.
Endelig vil jeg også henvise til den "eksterne dimension" i Lissabonstrategien, som er tæt forbundet med globalisering. Idéen er at opfordre andre, der deler denne vej, disse vanskeligheder og disse udfordringer i forbindelse med globaliseringen, til at dele vores økonomiske, sociale og miljømæssige værdier og principper og naturligvis at tydeliggøre, at globalisering kun vil være til gavn for alle, hvis vi faktisk kan enes om en social, økonomisk og miljømæssig verden, som reelt er reguleret for og til tjeneste for alle. Dette aspekt er fundamentalt. Lad os ikke være naive. Jeg mener, at vi, som jeg har sagt, med solide politikker, solide principper og solide værdier kan opnå det, som er et grundlæggende mål for os: globalisering til tjeneste for menneskeheden.
Günther Verheugen
næstformand i Kommissionen. - (DE) Fru formand, mine damer og herrer! Kommissionens meddelelse om Europas interesse, som var grundlaget for dagens debat, er kun en slagt impulsreferat. Det er ikke Lissabonplanen for de næste tre år. Det er et dokument, som skulle sætte gang i diskussionen i Det Europæiske Råd og i Europa-Parlamentet, så Kommissionen kan inddrage resultaterne af denne diskussion i de forslag, der skal stilles til den næste Lissaboncyklus. Disse forslag bliver først udarbejdet i december. De foreligger ikke i dag, og derfor tager de medlemmer fejl, som har kritiseret Kommissionen for ikke at have stillet konkrete forslag.
Det var ikke det, det handlede om i dag. I dag handlede det for Kommissionen om at høre, hvad De, de europæiske vælgeres repræsentanter, kunne give Kommissionen med på vejen for formuleringen af disse forslag. Og her vil jeg gerne reagere positivt på meget af det, der er blevet sagt her.
Retningslinjerne vil fortsat være det centrale instrument for den nye Lissabonpakke. Formanden præciserede også, at instrumentet har vist sig at være egnet, og instrumentet som sådan vil vi ikke ændre, men det vil naturligvis blive formuleret således, at vi kan tage højde for de sidste tre års erfaringer og lægge større vægt på de spørgsmål, som er trådt mere i forgrunden i de sidste tre år.
Jeg vil nævne et par eksempler på det. Vi må lægge større vægt på at kombinere emnerne konkurrenceevne, energi og miljø. Det er blevet forlangt flere gange under debatten i dag. Det er helt rigtigt. Det skal være slut med de isolerede politikker. Vi har brug for en fuldt integreret model. Vi må lægge større vægt på at udarbejde konkrete forslag til, hvordan vi skaber den globale konkurrence, som vi jo ønsker, på lige og fair betingelser, altså konkurrenceevnens eksterne dimension. Vi skal lægge langt større vægt på den sociale opfølgning af den strukturelle ændring. Og det fornemmede jeg også var det helt store spørgsmål i debatten i dag på tværs af grupperne. Det er jo også berettiget.
Det vil jeg gerne kommentere. Jeg mener, det er en forkert opfattelse at betragte investeringer i social stabilitet og social sikkerhed som gaver, som velgørenhed. Det er tværtimod også investeringer i den økonomiske ydeevne. For det er jo helt klart, at Europas økonomiske ydeevne bestemmes af, at vi har en højt motiveret, højproduktiv arbejdsstyrke, og det har vi, fordi vi har et højt lønniveau og et højt niveau for social sikkerhed.
Økonomiske og sociale hensyn står ikke i modsætning til hinanden, tværtimod supplerer og forudsætter de to ting gensidigt hinanen, som det er blevet sagt flere gange i dag. Det mener jeg er et meget vigtigt synspunkt. Jeg vil også gerne påpege, at spørgsmålet om arbejdsevne må stilles langt skarpere end hidtil på baggrund af, at vi i stadig flere regioner og sektorer oplever mangel på uddannet og kvalificeret arbejdskraft. Jeg tror, vi er enige langt hen ad vejen.
Jeg vil imidlertid også gerne påpege, at også Kommissionen mener, at den turbulens på de finansielle markeder, som vi har oplevet i den seneste tid, må give anledning til international, multilateral handling. Det kan man ikke bare lade køre, for det er rigtigt, som det er blevet sagt, at der er tale om en indbygget, strukturel defekt i det internationale finansielle system. Det handler ikke om individuelle svigt hos direktørerne, som nu bliver sendt ud i kulden med fratrædelsessummer på mellem 100 og 200 millioner dollars, det handler om en strukturel defekt.
Jeg vil gerne komme med tre ganske korte bemærkninger til den store debat om globaliseringen, der har fundet sted her i dag. For det første er det så svært at finde en fælles europæisk politik i denne debat, fordi der ikke er enighed om, hvad Europas interesse egentlig er. I vores daglige arbejde bliver vi nemlig hele tiden konfronteret med forskellige definitioner på Europas interesse. Alt efter den aktuelle situation er Europas interesse lave priser i supermarkedet i det ene medlemsland eller et højt beskæftigelsesniveau i industrien i et andet land. Og det er modsætning, som ikke lige lader sig løse. Eller et højt beskæftigelsesniveau i stålindustrien i Lüttich - et helt aktuelt eksempel - eller et højt niveau for miljøstandarderne i den europæiske emissionshandel. Vi står hele tiden over for disse konflikter, og der er ikke nogen fælles linje blandt de 27 medlemsstater i spørgsmålet om, hvad der er Europas interesse her.
For det andet kan vi ikke bare sige, at globaliseringen var god, så længe den bestod i, at de rige lande i nord beherskede de fattige lande i syd. Så længe var den god, og nu er globaliseringen dårlig, hvor landene i syd er blevet konkurrenter. Det går ikke. Og det går heller ikke at stille krav om høje økologiske og sociale standarder til de regioner, der er under udvikling, men ikke være indstillet på at ændre sin egen politik.
Jeg hører i dag i Europa, at Kina og Indien må ændre deres økologiske og sociale standarder. Det er jo rigtigt, men kineserne og inderne oplever det som ren europæisk protektionisme, for vi lagde grunden til vores velstand ved at bruge lavere sociale standarder og lavere økologiske standarder, og nu siger vi til de andre, at vi vil beholde det, vi har, men I må ikke få det.
Denne politik, mine damer og herrer, er dømt til at mislykkes. Det kan jeg forsikre Dem. Det eneste,der fungerer, er, at vi må vise disse samfundsøkonomier under udvikling, at der er mulighed for en anden vej. At det er muligt at forvandle den økologiske og sociale udfordring til en økonomisk chance. Derfor økologisk industripolitik.
Dette punkt tror jeg, vi langt hen ad vejen er enige om, og på denne baggrund vil Kommissionen nu arbejde intensivt med at fremlægge forslagene til den næste Lissaboncyklus. De vil så blive behandlet på rådsmødet i marts, så Europa-Parlamentet vil få lejlighed til at sige sin mening om de konkete aktioner og de konkrete forslag før den endelige beslutningstagning i marts næste år.
(Bifald)
Formanden
Thank you for the summing-up, Commissioner.
Jeg har modtaget syv beslutningsforslag,jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Abbreviated in accordance with Rule 142 of the Rules of Procedure)
Edit Herczog  
skriftlig. - (HU) Fru formand, Rådet, Kommissionen, mine damer og herrer! Den fremadskridende globalisering betyder, at flere og flere lande bliver demokratiske og går over til fri global handel. Det illustrerer som sådan succesen for Europas halve århundrede med fred og demokrati. På den anden side viser den kendsgerning, at nogle lande opnår fordele i den internationale handel ved at bruge illegale instrumenter, at overgangen til forfatningsmæssighed og ikke er perfekt med det samme. Det er netop derfor, at Europas mål fortsæt skal være fremme og styrkelse af demokrati.
Hvor succesrige vi vil være i den globale konkurrence, der skabes i denne forbindelse, afhænger af os. Som forfatter til Parlamentets betænkning om globalisering ved jeg, at vi har erkendt udfordringerne, og nu er tiden inde til handling.
Vi skal huske, at den velstand, vi nyder i dag, også skal nydes af vores børnebørn og på en måde, så andre mennesker i verden i mellemtiden kan udvikle sig på samme måde. Vil de have energi? Vil de have et miljø, man kan leve i? Det er, hvad den europæiske energipolitik og opbygningen af en lavemissionsøkonomi handler om.
Vi skal sikre, at alle mennesker i Europa, uanset deres oprindelse og situation, og alle virksomheder, uanset deres størrelse og hjemsted, kan udvikle deres talenter og deres bedste kompetencer. Det er, hvad lige muligheder, opbygningen af et videnbaseret samfund, innovationspolitik og den nye europæiske politik vedrørende små og mellemstore virksomheder handler om.
Vi skal gå over til den digitale alder, og vi skal sikre e-integration på alle områder og for alle.
Kort sagt: Vi har alle værktøjer, vi skal bare gøre det. Lad os komme i gang!
Janusz Lewandowski  
skriftlig. - (PL) Globalisering er en proces, der ikke kan standses, men EU's succes i denne globalisering er ikke givet på forhånd. Det er rigtigt, at Lissabonstrategien, som den har været gennemført indtil videre, ikke er nogen opskrift på succes. Faktisk er det kun en papirstrategi, og allerede halvvejs i 2005 var det tydeligt, at hovedmålsætningen, som var kapløbet mod USA på områderne for konkurrencedygtighed og innovation, ikke var blevet opfyldt.
I mellemtiden er andre udfordringer dukket på i form af den økonomiske offensiv fra Kina, Indien og andre asiatiske lande. Indtil videre har mængden af fornuftige målsætninger skjult, at der ikke er politisk mod til at gennemføre strukturreformer på nationalt niveau, som er det niveau, hvor muligheden for et innovativt og dynamisk Europa afgøres. På grund af denne mangel på mod søger EU efter erstatningsløsninger, f.eks. ved at sætte sin lid til en radikal ændring af fællesskabsbudgettet, hvilket medfører øgede offentlige udgifter til forskning og udvikling. Det er ikke nok, hvis det ikke ledsages af en evne til at påtage sig risici i forbindelse med støtte til innovative virksomheder fra den private finansielle sektor.
En løsning i form af Det Europæiske Teknologiske Institut illustrerer tendensen til institutionelle løsninger, mens Den Europæiske Fond for Tilpasning til Globaliseringen viser omfanget af de overdrevne europæiske bekymringer. Det rigtige svar på udfordringen i forbindelse med globalisering er fuld liberalisering af markedet og modig reform af den europæiske sociale model.
Joseph Muscat  
skriftlig. - For at få succes i denne epoke af globalisering skal EU udvikle en europæisk politik vedrørende direkte udenlandske investeringer.
Vi har brug for en politik, der omhandler:
indgående direkte udenlandske investeringer, der er direkte investeringer i EU, som kommer fra andre lande i verden
udgående direkte udenlandske investeringer, der er direkte investeringer i andre lande, som kommer fra EU
interne direkte udenlandske investeringer, der er direkte investeringer i en EU-medlemsstat, som kommer fra en anden EU-medlemsstat.
Det er korrekt, at vi har elementer af en sådan politik, f.eks. det syvende rammeprogram, som fastlægger betingelserne for at tiltrække investeringer i forskning og udvikling.
Men det er kun én del, om end den er vigtig, af historien.
Fakta og tal viser den store betydning af direkte udenlandske investeringer i den moderne verdensøkonomi og Europas direkte udenlandske investeringer set i forhold til resten af verden.
Disse kendsgerninger viser, at vi har brug for en overordnet FDI-politik for Europa, hvis vi vil lægge reel vægt på Lissabonmålene og høste de maksimale fordele ved FDI for befolkningerne.
Alexander Stubb  
skriftlig. - I dag finder europæerne det naturligt at rejse med rygsæk i Latinamerika, chatte med venner fra Afrika på internettet og bestille cd'er fra USA. Takket være globaliseringen bliver verden mindre. Især den unge generation betragter Europa som deres have og hele verden som deres hjemby.
Alligevel har termen globalisering en negativ klang. En fælles frygt er, at som følge af globaliseringen vil lande med lave arbejdskraftomkostninger frarøve Europa dets arbejdspladser.
EU spiller en væsentlig rolle, når det drejer sig om at ændre disse holdninger. Og det har EU gjort - ved at vise, at sammen er medlemsstaterne stærke nok til ikke kun at overleve globaliseringen, men at opnå fordele ved den. Som nævnt i erklæringen er Europa verdens største eksportør af varer og tjenester og den andenstørste destination for direkte udenlandske investeringer. Og når vi taler om beskæftigelse: Alene i 2006 blev der samlet skabt 3,5 millioner nye arbejdspladser!
Der er selvfølgelig ting, der skal forbedres: Europas innovationspolitik trænger til forbedring, der kræves global markedsregulering, og forebyggelse af klimaændringer burde ikke kun være Europas problem. Alligevel er jeg, når alt kommer til alt, ikke i tvivl om, at EU vil bestå globaliseringstesten i bedste stil.
