
Von Wogau (PPE-DE).
Hr. formand, i nat ved Bodensøen ved Überlingen skete der en forfærdelig flyulykke, idet to fly kolliderede. I øjeblikket taler man om, at der i forbindelse med ulykken er ca. 80 ofre, herunder børn, som var på vej på ferie. Jeg mener, dette er en anledning, hvor Europa-Parlamentet må give udtryk for vores medfølelse med de pårørende til ofrene.
Men det giver også anledning til at tænke over, hvordan en sådan ulykke overhovedet kunne ske, og om opdelingen af flyovervågningen i militære, nationale og europæiske myndigheder, som vi har i dag i Europa, ikke har været en medvirkende faktor. Vi hører i dag stadig oftere beretninger fra piloter om, hvor kompliceret det er blevet at flyve i det europæiske luftrum. Denne forfærdelige ulykke, denne skrækkelige hændelse bør få os til at tage den krævede europæiske luftovervågning meget alvorligt.

Formanden.
Mange tak, hr. kollega. Jeg vil bede formanden om at give udtryk for vores medfølelse med de pårørende.
Cappato (NI).
Hr. formand, jeg bad om ordet for at anmode om et svar fra formandskabet på det spørgsmål, som hr. Turco rejste i går. Over en tiendedel af parlamentsmedlemmerne har stillet et beslutningsforslag for at gøre opmærksom på den alvorlige og systematiske krænkelse af de grundlæggende demokratiske rettigheder i mit land, Italien. Dette beslutningsforslag blev afvist af interne bureaukratiske årsager og stillet igen af en tiendedel af parlamentsmedlemmerne. Nu beder jeg virkelig om, at det denne gang bliver behandlet politisk på Formandskonferencen. Det drejer sig naturligvis ikke kun om de mennesker, der - sådan som hr. Turco meddelte - i deres sultestrejke også ophører med at drikke, og de mennesker, som allerede har sultestrejket uden at indtage vådt eller tørt i flere dage, sådan som vores kollega, Marco Pannella. Der er ikke tale om pressionsmidler, men derimod om ikkevoldelige initiativer med det formål, at magtudøverne - i dette tilfælde de italienske institutioner - overholder de bestemmelser, der gælder for dem. Jeg håber, at dette også vil ske her i Parlamentet, og at vi i det mindste kan drøfte disse spørgsmål politisk. Vi skal selvfølgelig nok forklare alle parlamentsmedlemmerne, hvad det drejer sig om, nemlig hvordan det kan lade sig gøre, at en EU-medlemsstats forfatning konstant er blevet tilsidesat, ignoreret og krænket i over et år, når det gælder det italienske Deputeretkammers sammensætning.

Formanden.
Hr. Cappato, jeg har fået at vide, at De allerede får svar på Deres spørgsmål i dag.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0247/2002 af Färm for Budgetudvalget om 2003-budgettet med henblik på samrådsproceduren inden Rådets førstebehandling (2002/2027(BUD));
A5-0246/2002 af Podestà for Budgetudvalget om 2002-budgettet: Gennemførelsesprofil, overførsler og tillægs- og ændringsbudgetter (2002/2084(BUD));
A5-0248/2002 af Podestà og Buitenweg for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions tillægs- og ændringsbudget nr. 3/2002 for regnskabsåret 2002 (SEK(2002) 626 - 00000/2002 - C5-0000/2002 - 2002/2128(BUD)).

Färm (PSE)
Hr. formand, fru kommissær, kære parlamentsmedlemmer og tilhørere, Europa-Parlamentet forsøger at gøre 2003-budgettet til et rigtigt reformbudget. Der er to centrale elementer i dette. Det ene er naturligvis den historiske udvidelse, og det andet er behovet for at reformere EU inden for forskellige områder.
Størstedelen af budgetarbejdet skal naturligvis gøres til efteråret, men vi håber at kunne løse en række vigtige problemer ved budgetsamrådet i juli i forbindelse med Rådets førstebehandling. Det dokument, der er til debat, og som vi skal stemme om i dag, handler om at give Europa-Parlamentets delegation et særligt mandat inden budgetsamrådet med det danske formandskab og Kommissionen.
I den interinstitutionelle aftale om budgetsamråd nævnes tre kerneområder, nemlig landbruget, fiskeriaftalerne samt den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Jeg har en formodning om, at vi ikke når specielt langt med landbruget og fiskeripolitikken. Hvad angår landbruget, venter vi på Kommissionens forslag til mid term review, og hvad fiskeripolitikken angår, mangler vi fortsat mange konkrete detaljer. Vi vil selvfølgelig alligevel tage disse spørgsmål op.
Med hensyn til landbruget agter vi at fremsætte en del konkrete krav. Reformen af den fælles landbrugspolitik bør nemlig betyde, at der overføres ressourcer fra de traditionelle markedsordninger til udviklingen af landdistrikter. Vi vil også fremsætte en del krav vedrørende miljøet, forebyggelse af nye katastrofer med dyresygdomme m.m. Vi håber på at kunne tage nogle punkter op allerede i juli.
Med hensyn til fiskeriet ønsker vi først og fremmest oplysninger om Rådets fremtidsplaner. Vi håber at kunne finde de nødvendige bevillinger til fortsat at kunne indgå fiskeriaftaler med en række vigtige nationer. Vi håber naturligvis, at det kan ske uden en gentagelse af sidste års dramatik, da hele aftalen med Marokko gik itu og skabte problemer for hele budgetarbejdet. Vi lever fortsat med, at vi også skal opfylde sidste års løfte om yderligere 27 millioner euro i støtte til en modernisering af den spanske og den portugisiske fiskerflåde.
Jeg tror, at vi vil kunne løse nogle detaljer vedrørende disse spørgsmål, men vi har også givet os i kast med nogle andre hovedpunkter. Lad mig starte med udenrigs- og sikkerhedspolitikken. Vi håber, at vi kan få en seriøs debat om de mange nødvendige bevillinger - primært for at der kan indsættes en ny EU-politistyrke i Bosnien som afløser for vores militære styrker. Vi håber også, at vi kan førstebehandle nogle andre vigtige punkter. Vi har i hvert fald brug for lidt flere oplysninger om Kommissionens og Rådets planer vedrørende indsatsen i Afghanistan og Mellemøsten. Det er afgørende for, at vi kan løse budgetproblemerne vedrørende EU's eksterne udgifter.
Vi mener, at der er for få ressourcer. Det er et strukturproblem, at vi har for få ressourcer under udgiftsområde 4, det vil sige udgifter til udenrigspolitik og bistand. Der er behov for tilførsel af nye ressourcer. Det skulle kunne ske i overensstemmelse med de forslag, som Kommissionen har fremsat, men som vi ved, at Rådet ikke synes om, vedrørende et særligt fleksibilitetsinstrument for de eksterne udgifter. Europa-Parlamentet har også præsenteret et andet alternativ, nemlig en mere aktiv anvendelse af nødhjælpsreserven. Det ville være vældig godt, hvis vi kunne finde en løsning på dette problem i løbet af juli måned.
Udvidelsesdebatten bliver formodentlig det altdominerende spørgsmål i juli. Vi skal frem for alt diskutere, hvilke administrative ressourcer, der er nødvendige for at forberede udvidelsen i EU's institutioner. Jeg vil understrege, at vi er meget nøjeregnende på dette punkt. Tidsplanen for udvidelsen skal overholdes. Forberedelserne skal derfor hurtigst muligt gennemføres. Det er meget vigtigt at finde frem til en aftale om administrationsudgifterne under udgiftsområde 5 ved budgetsamrådet i juli.
At vi prioriterer udvidelsen, betyder imidlertid ikke, at vi bare automatisk kan bevilge flere penge til personaleudgifter og andre administrationsudgifter. Vi skal også vise, at vi kan gennemføre nye aktive prioriteter, særligt inden for administrationen. Inden for EU skal vi som i enhver anden moderne forvaltning vise, at vi kan udvikle vores arbejdsområder, omprioritere, effektivisere og modernisere, inden vi kræver flere penge. Budgetudvalget har derfor besluttet at sige nej til brugen af fleksibilitetsinstrumentet for udgiftsområde 5. Vi mener, at det ikke er i overensstemmelse med reglerne. Som udgangspunkt bør vi ikke bruge fleksibilitetsinstrumentet.
Vi ved nu, at Kommissionen beder om midler til 500 nye tjenester for at håndtere udvidelsen. Jeg er overbevist om, at der er brug for disse tjenester, men vi skal ikke desto mindre stille en række spørgsmål, inden vi kan sige ja til en sådan vækst. I dag arbejder mere end 800 mennesker i Kommissionen med udvidelsen - heraf ca. 300 i DG Enlargement. Når den store udvidelse er gennemført, skal det være muligt at omfordele disse ressourcer til arbejdet med et udvidet EU. Vi har således brug for yderligere oplysninger, inden vi kan sige ja til en automatisk udvidelse med 500 tjenester.
Det samme gælder for reformen af foranstaltninger udadtil. I reformen af administrationen af udenrigs- og bistandspolitikken lovede man allerede i 2000, at der skulle gennemføres yderligere reformer og revisioner i 2002. Ifølge Kommissionens Annual policy statement skal der gennemføres endnu en revision af samarbejdet og effektiviteten inden for Generaldirektoratet for Eksterne Forbindelser. Vi ønsker at studere resultaterne af en sådan revision, inden vi siger ja til 500 nye tjenester.
Vi lancerer også to nye projekter. Det drejer sig om et udvidet grænseområdeprojekt om samarbejde mellem små virksomheder i hele EU samt et projekt om en forenkling af hele EU's administration. Det er et utroligt vigtigt projekt.
Podestà (PPE-DE)
Kære kolleger, den betænkning, som vi behandler i dag, og som Budgetudvalget besluttede at udarbejde først på året, tager sigte på at styrke kontrolbeføjelserne, når det gælder gennemførelsen af EU's budget. Med denne betænkning ønsker Budgetudvalget, at man respekterer den institutionelle opgave, det er at vedtage EU's budget, og i henhold til traktaterne skal Parlamentet udføre denne opgave og kontrollere overensstemmelsen mellem det vedtagne budget og den finansielle gennemførelse. Dette viser sig nemlig at være en nødvendig betingelse for overholdelsen af de politiske prioriteringer, som Parlamentet vedtager hvert år i finansdokumentet, og det er en betingelse, som Kommissionen nogle gange har en tendens til at glemme.
Budgetudvalget ønskede at nå to målsætninger, nemlig at give et billede af situationen i første halvår for at finde de første symptomer på en afvigelse fra det vedtagne budget og at meddele Kommissionen retningslinjerne i andet halvår. Den kendsgerning, at der i gennemførelsesperioden for de finansielle overslag 2000-2006 ikke har været nogen forhøjelse af loftet for egne indtægter, gør det i endnu højere grad nødvendigt at nå disse målsætninger, som vil gøre det muligt at forbedre udgifternes kvalitet.
Parlamentets kontrol viser to problemer i den forbindelse, nemlig den overdrevne og undertiden forkerte brug af de finansielle fleksibilitetsinstrumenter og det ringe gennemførelsesniveau, der kendetegner nogle udgiftsområder. For at få en idé om, hvor store beløb der er tale om, behøver man blot at tænke på, at Kommissionen alene i indeværende regnskabsår allerede har fremlagt overførsler til et samlet beløb af 250 millioner euro, og at der f.eks. blev foretaget overførsler af betalingsbevillinger på over 2 milliarder euro i løbet af 2001-budgetproceduren. For at forbedre denne situation fremlægger Kommissionen fra i år en gennemførelsesplan.
Dette nye instrument, som både Parlamentet og Rådet har ønsket, vil gøre det muligt at foretage en mere præcis kontrol af situationen, selv om det stadig ikke er perfekt. Efter vores mening bør Kommissionen nemlig fremlægge denne plan, samtidig med at den indgiver anmodninger til budgetmyndigheden, og Kommissionen bør ligeledes præsentere disse oplysninger på en mere opdelt måde. For at sikre en tættere og mere systematisk sammenhæng med de oprindeligt vedtagne bevillinger bør der i hver overførselsanmodning kort sagt tages højde for det vedtagne budget, den aktuelle gennemførelse, de gennemførelsesprofiler, som Kommissionen har fremlagt, en tidsplan for gennemførelsen af det resterende beløb på den post, hvorfra bevillingerne overføres, og de undersøgelser, som Parlamentets udvalg har foretaget. Hvis disse oplysninger ikke anses for at være tilstrækkelige, bliver overførslen afvist. Overførselsanmodninger, som tager sigte på en reduktion af de budgetposter, Parlamentet har vedtaget, vil således principielt ikke blive godkendt.
Tillægs- og ændringsbudgetter rejser til gengæld en anden slags spørgsmål. De gør det muligt at imødegå uforudsete situationer eller foretage de nødvendige ændringer af budgettet, når regnskabet for det foregående regnskabsår er afsluttet. Det var således takket være TÆB nr. 1, at man fandt en løsning på konventets finansiering, mens TÆB nr. 2, men også TÆB nr. 3 - som vi behandler i dag - praktisk taget har givet medlemsstaterne et samlet beløb tilbage på næsten 14 milliarder euro i uindfriede betalingsbevillinger fra foregående regnskabsår.
For at forbedre EU's resultater og image ønsker man med denne betænkning at opfordre Kommissionen til at fremlægge en plan, som angiver fristerne for de annullerede betalingsbevillinger for 2001, til inden 30. september at fremlægge en nøje vurdering af betalingsbevillingssituationen i 2002 og til at fremskynde betalingerne af gamle forpligtelser eller frigøre disse, også ved at annullere de gamle forpligtelsesbevillinger. Som det er nu, regner Kommissionen med en udnyttelsesgrad på 100% for forpligtelsesbevillingernes vedkommende og på 97% for betalingsbevillingernes vedkommende ved årets udgang. I 2001 lå denne udnyttelsesgrad kun på 72%, og hvis vi når disse resultater, har vi gjort et reelt fremskridt.
Hvad de næste tillægs- og ændringsbudgetter angår, er der ingen tvivl om, at Afghanistans genopbygning og formodentlig også situationen i Mellemøsten kræver nogle ekstra ressourcer. De ekstra bevillinger til Afghanistans genopbygning vil udelukkende kunne benyttes, såfremt Kommissionen er i stand til at påvise, at de bevillinger, der allerede er opført på budgettet, er blevet anvendt korrekt, også under hensyntagen til de andre bidragyderes forpligtelser.
Kære kolleger, som De kan se, er der tale om en betænkning, der er teknisk på visse punkter, men som viser, hvor nødvendigt det er, at alle Parlamentets udvalg gør en indsats for at kontrollere Kommissionen. Jeg kan fortælle, at vi i disse måneder - takket være det glimrende samarbejde mellem alle de forskellige udvalgs budgetordførere - sammen med hr. Färm har oprettet forskellige overvågningsgrupper for de forskellige politikker. Hvis situationen bliver bedre, er det også takket være budgetordførernes undertiden ubemærkede indsats. I fremtiden kan Parlamentets udvalg således gøre Parlamentets demokratiske kontrol af Kommissionen endnu mere virkningsfuld.
Jeg gør opmærksom på, at de uindfriede betalinger den 15. juni beløb sig til over 111.000 milliarder euro, og de overstiger således EU's årlige budget. Selv om dette tal svarer til en naturlig fordeling af betalingerne i tidens løb, er det under alle omstændigheder nødvendigt med en konstant indsats fra Kommissionens side for at mindske fortidens indflydelse. Annulleringen af gamle forpligtelsesbevillinger for 97 millioner er et forsigtigt skridt i den rigtige retning.
Til sidst vil jeg gerne minde om, at selv om samarbejdet med Kommissionen så afgjort har været frugtbart i de seneste måneder, bør vi sandsynligvis alligevel gøre en fælles indsats for, at resultatet i højere grad kommer til at svare til det, som budgetmyndigheden vedtog ved årets begyndelse.

Buitenweg (Verts/ALE)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, ændringen af budgettet for 2002 indeholder også en række administrative udgifter, og det er mit arbejdsområde.
Revisionsrettens forslag om en selvforsikring imod terrorisme er iøjnefaldende. Dermed følger Revisionsretten Parlamentet. Vi vil heller ikke gå med til den absurde forhøjelse af forsikringsselskabernes præmier, som efter den 11. september 2001 ikke længere ville dække risiciene for angreb. Jeg håber naturligvis, at vores forkastelse ansporer forsikringsselskaberne til alligevel at forhandle med os. For hvis selvforsikring bliver et spørgsmål på mellemlang eller lang sigt - der finder nu også udvidelse sted til flere institutioner - skal vi sammen undersøge grundigt, hvordan vi kan dække og løse de risici, som er forbundet hermed for EU-budgettet.
Hr. formand, hr. Podestà talte netop om det enorme overskud på Unionens budget sidste år, 15 milliarder euro er ikke blevet udnyttet. Nu går jeg ikke ind for at bortøde eller pr. definition bruge penge, men vi skal sørge for, at vi reelt indfrier de forpligtelser, som vi har over for vores borgere og borgerne i andre lande.
Det er ikke et engangstilfælde, at der er et overskud. Til næste år vil det også være tilfældet. Som bekendt har strukturfondene de største overskud. Det er logisk, da det er store programmer, som skal sættes i gang. Derfor skal den finansielle ramme ikke følge en lige linje, men en progressivt opadgående. Sært nok vil en række medlemsstater ræsonnere, at det er fordelagtigt at have en ulogisk ramme, som vi har nu, fordi de så forventer at få flere penge tilbage ved årets udgang, og det er for nettoyderne meget fordelagtigt.
Jeg tror, at man også vil ræsonnere sådan med hensyn til Kommissionens embedsmandsapparat. EU får stadig flere opgaver, et større territorium og stadig mere arbejde. Ansættelse af flere embedsmænd kan imidlertid også føre til, at arbejdet reelt bliver udført, at pengene reelt udnyttes, og jeg tror, en række medlemsstater har andre hensigter. Jeg tror, at især nettoyderne synes, at det er fint at indgå forpligtelser, at ansætte for få folk til at sikre gennemførelsen heraf, give Kommissionen skylden for det og ved årets udgang få et par milliarder tilbage.
Hr. formand, til sidst Färm-betænkningen. Jeg vil gerne lykønske min kollega med hans arbejde og allerede nu ønske ham held og lykke med det arbejde, som venter ham. Det er naturligvis et generelt beslutningsforslag, og de endelige beslutninger ligger i fremtiden.
Min gruppe vil efterprøve det endelige budget på mindst tre punkter. For det første en bedømmelse af Kommissionens mid term review af landbrugspolitikken. Hr. Färm tør nu ganske rigtigt bruge ordet "reform". For det andet udvidelsen og for det tredje udgiftsområde 4, foranstaltninger udadtil. Ved begge anliggender drejer det sig om, hvorvidt vi indfrier vores forpligtelser. Hvis det er op til min gruppe, så gør vi det. Det behøver ikke at være gratis, hvis bare det endelige resultat er pengene værd.

Schreyer
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, formålet med denne forhandling er jo, som hr. Färm understregede, at forberede det fælles møde mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen inden Rådets førstebehandling af 2003-budgettet. Det drejer sig i denne forbindelse primært om landbruget og fiskeriet, men også midlerne til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og de administrative udgifter kommer til at spille en stor rolle.
På landbrugsområdet ligger Kommissionens foreløbige forslag på 2 milliarder euro under det maksimale loft. Jeg vil gerne endnu en gang understrege, at dette naturligvis principielt er meget godt, fordi der på landbrugsområdet altid skal være et spillerum til uforudsete begivenheder.
Jeg takker hr. Färm for betænkningen om 2003-budgettet med henblik på forligsproceduren. I betænkningen bemærker De kritisk, om der nu til efteråret skal forelægges en ændringsskrivelse på landbrugsområdet igen, eller om man ikke kunne fremskynde dette. Al erfaring viser, at det netop på landbrugsområdet forholder sig sådan, at forudsigelser om, hvor mange udgifter der er på et år, naturligvis er nemmere at komme med om efteråret end om foråret, fordi de samlede udgifter afhænger så meget af udviklingen i sommermånederne. Det kan man så korrigere for om efteråret.
Jeg vil ligeledes gerne gøre opmærksom på den kraftige ændring af euro-dollars-valutakursen i forhold til Kommissionens foreløbige forslag. Vi havde jo regnet med en euro-dollars-valutakurs på 0,88 cent for 1 euro. Det har jo naturligvis ændret sig meget kraftigt inden for de sidste par uger, hvilket betyder, at margen for landbrugets udgiftsområde 1 allerede er reduceret med 400-500 millioner. Den hidtidige udvikling i euro-dollars-valutakursen betyder altså alene merudgifter på 400-500 millioner euro.
Og så skal jeg måske lige kort sige noget om veterinærudgifterne, idet der kritisk er blevet gjort opmærksom på, at disse falder ifølge Kommissionens forslag. Netop på veterinærområdet påvirkes udviklingen i udgifterne af uforudsete begivenheder, nemlig af eventuelle sygdomme, af eventuelle epidemier. Til dette skal der naturligvis være en margen til rådighed. Om nødvendigt kan bevillingerne øges på dette område.
Der forelægges så også en ændringsskrivelse til fiskeriaftalen i løbet af efteråret. Jeg vil gerne i denne forbindelse endnu en gang gøre opmærksom på - nu ikke i forbindelse med udgiftsområde 4, men med hele fiskeriområdet - at Kommissionen nu også vil stille forslag om en reform af fiskeripolitikken, hvilket vil øge dette udgiftsområde i budgettet med 32 millioner euro, der er øremærket til et søgningsprogram og de tilhørende foranstaltninger, sådan at det næste år via fleksibilitetsinstrumentet vil være nødvendigt at anvende i alt 59 millioner euro til fiskeripolitikken - og i denne forbindelse netop specielt til reduktion af flåden.
Jeg har et par korte bemærkninger til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Jeg takker Europa-Parlamentet for, at det bifalder, at der også skal bevilges flere midler netop til politistyrken i Bosnien, der skal sættes ind i løbet af dette år.
Jeg vil dog også gerne opnå fælles forståelse ved forligsproceduren, når det gælder beslutninger om bedre finansieringssikkerhed i fremtiden. Kommissionen stillede jo forslag om en specifik fleksibilitetsreserve, hvilket Rådet ikke kunne tilslutte sig. Jeg vil gerne slå fast, at Europa-Parlamentet så at sige favoriserer det næstbedste forslag og dermed også er indforstået med i større omfang at anvende nødhjælpsreserven til sådanne krisestyringsopgaver. Måske man så kan nå til enighed om dette ved forligsproceduren.
Et par korte bemærkninger til udenrigspolitikken. På dette område kan jeg fortælle, at Kommissionen forbereder tillægs- og ændringsbudget nr. 4 for indeværende år med den margen på 70 millioner euro, der findes i udenrigspolitikken. Rådet og Parlamentet holdt sidste år dette beløb inden for margenen og sagde, at den først skulle aktiveres, når der forelå mere detaljerede oplysninger om et program for Afghanistan. Det vil De snart få forelagt.
Et par overordnede ord om betalingsbevillingerne. I den forbindelse nævnte hr. Färm også, om man ikke allerede nu kunne opnå enighed om betalingsbevillingerne. Jeg mener, at det er for tidligt, hvilket skyldes spørgsmålet om landbrugspolitikken og ikke mindst euro-dollars-valutakursen, der gælder for hele betalingsbevillingsområdet. Det drejer sig naturligvis ved betalingsforpligtelserne også om at skaffe sig det bedste grundlag for overslagene. Det betyder, at man har brug for flere oplysninger om gennemførelsen af 2002-budgettet, hvilket naturligvis vil være tilfældet, når budgetåret er udløbet. Målet med Deres betænkning, hr. Podestà, er jo at sikre bedre muligheder for at forudse det nødvendige omfang af betalingsbevillingerne og som en konsekvens heraf bedre koordinering med gennemførelsesbudgetterne for det igangværende budgetår.
Jeg vil gerne takke mange gange for Deres betænkning. Men jeg mener også, at det i Budgetudvalget bør diskuteres mere indgående, hvad der egentlig er målsætningen. Vi har på europæisk plan et budget, der indeholder forpligtelsesbevillinger, hvilket betyder, at der altid er uindfriede betalingsforpligtelser. Man kan ikke sammenligne uindfriede forpligtelser (RAL) med forsinkelser i betalingerne. Lad mig udtrykke det på følgende måde: En stor del af de europæiske midler bevilges til infrastrukturen, til investeringer. Investeringer kan ikke sættes i gang i det samme år, som man giver tilsagn om forpligtelsesbevillingerne. Lad mig nævne de transeuropæiske net som eksempel på dette, for hvis forpligtelsesbevillingerne på dette område altid skulle gennemføres samme år, ville det kun være scenarier, man kunne stille op, hvorimod man ikke kunne medfinansiere de konkrete projekter. Derfor akkumuleres der altid betalingsforpligtelser på dette område. Det er naturligvis vigtigt at reducere de hvilende eller de unormale forpligtelser, og jeg mener, at der netop på det udenrigspolitiske område er gjort fremskridt, idet der sidste år i større omfang end hidtil blev gjort brug af betalingsbevillingerne på det udenrigspolitiske område.
De administrative udgifter er et vigtigt punkt. De har optrådt som en rød tråd ved alle forhandlinger om budgetåret 2003. Vanskelighederne består i, at der ikke i budgettet er afsat midler til institutionerne til forberedelsen af udvidelsen, selv om der er enighed om, at institutionerne senest et halvt år før den konkrete dato for udvidelsen skal tage initiativ til en administrativ forberedelse af udvidelsen. Kommissionen havde i sit foreløbige forslag til budgettet afsat et beløb, der kunne dække Kommissionens og andre institutioners udgifter til disse initiativer. Nu har Rådet med hensyn til førstebehandlingen forberedt en beslutning, som Kommissionen absolut ikke kan acceptere. Rådet vil nemlig bevilge sig selv en stigning på 7% i de administrative udgifter, og hvis man til dette lægger bestemte foranstaltninger, som f.eks. udgifterne til oversættelsen af acquis commmunautaire, så indebærer Rådets forslag en vækst på 12% i forhold til 2003, hvilket skal finansieres via en nedsættelse af den tilsvarende bevilling til Kommissionen. Det er et ekstremt unfair forslag, og det kan ikke accepteres af Kommissionen. Jeg håber altså, at der i samråd kan opnås enighed om, at man i første omgang lader dette punkt stå åbent, ikke mindst så vi kan se de interessante forslag fra Europa-Parlamentet. På nuværende tidspunkt ser Kommissionen dog ikke andre muligheder end at forberede anvendelsen af fleksibilitetsinstrumentet.
Jeg har følgende korte bemærkning til tillægs- og ændringsbudget nr. 3: Jeg takker fru Buitenweg og hr. Podestà for deres tilslutning til dette forslag. På den måde bliver hele overskuddet i 2002-budgettet anvendt, og frem for alt får Det Økonomiske og Sociale Udvalg de nødvendige stillinger bevilget, så de i august kan overtage de ekstra opgaver, de får som følge af EKSF-traktatens udløb. Jeg håber, at Rådet i samrådsproceduren - det kan ikke høre mig nu, men jeg fik mulighed for også at sige dette i Danmark i går - viser åbenhed over for Europa-Parlamentets argumenter, for stemningen og åbenheden i forbindelse med samrådsproceduren præger hele forløbet og hele atmosfæren ved budgetforhandlingerne.

Titley (PSE)
Hr. formand, det har været en af Udenrigsudvalgets prioriteter at sikre, at der bliver passet ordentligt på vores delegationer i andre medlemsstater, navnlig i sikkerhedsmæssig henseende. Med hensyn til decentralisering ønsker vi at sikre, at der er en ordentlig infrastruktur til stede for vores delegationer.
For det andet må vi sikre, at vi har en ordentlig civil krisestyringsordning. Hvad Kosovo angår, er vi bekymret over de nedskæringer, der foreslås, og vi har brug for mere information om, hvorfor de er nødvendige. Hvis der blot er tale om, hvordan vi fik en forsyning på forhånd af midlerne for næste år, så er det helt klart ikke så stort et problem.
Hvad udvidelsen angår, er kapacitet, som hr. Färm allerede har angivet, et væsentligt element, som vi må arbejde på i de næste 12 måneder. Jeg føler mig opmuntret over tilsagnet om større aktivitet på tværs af grænserne, men jeg forbliver meget usikker over for den måde, hvorpå Tacis bliver brugt her og nu.
Endelig må vi være klar over, at der altid er en mulighed for, at der kan blive behov for en større intervention i Mellemøsten, og jeg kunne godt tænke mig at vide, hvor pengene skal komme fra.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE)
Hr. formand, fru kommissær, foran os ligger et udpræget - eller i det mindste et planlagt - sparebudget. På landbrugsområdet ligger vi to milliarder euro under Berlin, og Berlin ligger 10 milliarder euro under de tidligere retningslinjer for landbruget, som stadig gælder. Vi befinder os 20 milliarder euro under 126. Vi sender hvert år meget store milliardbeløb tilbage. Altså må Europa-Parlamentet varetage sin opgave og udnytte det budget, som vi har fået lovning på, til at gennemføre fornuftige politiske handlingsplaner. Det gælder også landbruget, og jeg takker hr. Färm for at have gjort opmærksom på de væsentligste punkter på landbrugets vegne.
Netop på landbrugsområdet er der diskussioner, for kommissær Fischler gør brug af vores forslag, idet han hovedsageligt går i retning af en omdirigering fra den første til den anden søjle. Han vil omdirigere en del af omkostningerne ved udvidelsen fra landbrugsbudgettet - men hvad sker der så? Straks bryder en diskussion om at spare ud. Fru kommissær Schreyer, også De deltager i denne diskussion, og det er efter min mening, for at der ikke skal være nogen tvivl, en forkert diskussion, fordi det ikke drejer sig om at spare i landbruget. Der bliver ikke sendt for mange penge til landbruget og til landdistrikterne i Europa, tværtimod - for at understrege dette - de bliver blot sendt de forkerte steder hen. Vi står foran store opgaver, og reformer koster penge. Man kan ikke tale om reformer og i samme åndedrag kræve besparelser, selv om vi godt nok på landbrugsområdet har et sparebudget liggende foran os. Det vil sige, at vi skal nå frem til en balance mellem den første og den anden søjle, hvis der skal opnås accept af reformerne. Radikale besparelser inden for den første søjle vil ikke finde tilslutning.
Jeg giver Dem ret i, at det er nemt at skære rem af anden mands ryg, og det er klart, at nettobidragsmodtagerne har helt andre forestillinger end nettobidragyderne i denne sammenhæng. Det skal der tages hensyn til, men diskussionen må ikke ende som en forkert diskussion om, hvor der kan spares, der skal derimod være fokus på reformerne, og man kan ikke bare sige, at nedskæringer er den bedste landbrugspolitik.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE)
Hr. formand, fru kommissær, først vil jeg bemærke, at gennemførelsen af programmeringen for regionalpolitik, derunder brug af strukturfonde, samhørighedsfonden og Ispa, for perioden 2000-2006 har været meget langsom. Det gør sig også gældende med de nye tiltag, selv om der var forsinkelser med vedtagelsen af retningslinjerne, blev der forelagt er stort antal programmer for Kommissionen, hvilket viser, at det var rigtigt af Parlamentet at forsvare aktionerne, da de knytter et direkte bånd mellem Bruxelles og regionerne. Jeg mener desuden, at vi skal yde bedre rådgivning til ansøgerlandene om, hvordan de kan udarbejde deres programmer og opnå en højere andel fællesskabsfinansiering.
Der er en meget lav gennemførelse under artiklen til finansiering af de europæiske transportnet i dette regnskabsår. Det skyldes måske, at der er nogle transeuropæiske projekter, der er mere interessante for de omkringliggende lande end for landet, hvor projektet findes og størstedelen skal finansieres.
Generelt mener jeg ikke, at kommunerne og regionerne er ansvarlige for de uudnyttede bevillinger. Vi har fra institutionernes side været for lang tid om at vedtage og definere retningslinjerne og programmerne, samtidig med at vi fastsatte en meget stram tidsfrist for brugen af de finansielle midler, to år efter budgetteringen. Det er meget vanskeligt for de regionale og lokale institutioner at overholde denne frist, eftersom fællesskabsgodkendelsen lader vente på sig. De skal desuden overholde bestemmelserne om demokratiske og åbne licitationsprocedurer i udformning og godkendelse af projekter, ansættelse af personale, offentligt udbud af valgte projekter m.m. Som kommissæren sagde, fører det til mere end to års forsinkelse, inden man kan påbegynde arbejdet.
Vi skal ikke minimere fællesskabspolitikken, der sigter på regionerne i Unionen. Tværtimod skal vi styrke den, så vi kan rette op på territoriale uligheder, og vi skal især være mere lydhøre over for de regionale og lokale niveauer. I stedet for at skabe forsinkelser, der også forsinker dem, skal vi sætte os i deres sted og hjælpe dem med at løse de forskellige vanskeligheder og gennemføre deres projekter.

Figueiredo (GUE/NGL)
Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, under debatten i Fiskeriudvalget var der enighed om, at fiskeriet fortsat skal sikres en passende finansiering, hvorfor det er vigtigt at have adgang til hurtige og væsentlige oplysninger om de konsekvenser, som reformen af den fælles fiskeripolitik vil få for 2003-budgettet. Her må der selvfølgelig tages hensyn til Europa-Parlamentets beslutning af 17. januar i år, der afviste Kommissionens ønske om betragtelige reduktioner i strukturstøtten til fiskeriet, men som erklærede sig enig i fiskeriets ønske om fortsat EU-støtte til modernisering af flåden gennem strukturelle foranstaltninger, hvilket Kommissionen som bekendt ikke har inkluderet i sit forslag til omformulering af den fælles fiskeripolitik.
Det er ligeledes vigtigt, at der foreligger mere præcis information om bevillingerne til de internationale fiskeriaftaler, hvor der skal tages højde for de aftaler, der blev indgået sidste år, og udvikling af nye internationale forbindelser. I alle tilfælde støttes forslaget om mobilisering af fleksibilitetsinstrumentet for 27 millioner euro til finansiering af det resterende beløb til programmet for omlægning af den del af fiskerflåden, der opererede i de marokkanske farvande.

Ferber (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først spørger man naturligvis sig selv, om det giver mening, at en del af budgetmyndigheden her via en forhandling og en beslutning i Parlamentet lægger sig fast på sin strategi for en forligsprocedure med Rådet i førstebehandlingen. Jeg vil principielt gerne sætte spørgsmålstegn ved, om det fra Parlamentets side er særlig klogt, når man tager i betragtning, at Rådets tilstedeværelse er relativt begrænset. For så når de oplysninger, som vi gerne vil tale om, ikke frem til den anden del af budgetmyndigheden.
Alligevel takker jeg hr. Färm mange gange, fordi dette naturligvis har givet os mulighed for længe før drøftelsen af de enkelte budgetposter at tænke over, hvordan vi alt i alt vil gribe budgetåret 2003 an. Det har jeg et par bemærkninger til. For det første, så finder jeg det noget mærkeligt, kære fru kommissær, hvis vi på den ene side har et ændringsbudget, hvor vi tilbagebetaler 15 milliarder euro til medlemsstaterne, hvilket altså er i en størrelsesorden, der svarer til langt over 15% af vores budget. På den anden side bliver vi i forbindelse med udarbejdelsen af 2003-budgettet nødt til at anvende fleksibilitetsinstrumentet på nogle områder, hvor det egentlig slet ikke hører hjemme, nemlig for at sikre de administrative udgifter. Her er der noget, som ikke længere stemmer. Det har ikke særlig meget at gøre med budgetmottoet om sandhed, klarhed og gennemsigtighed og med alle de ting, som vi i teorien altid forhandler om her.
Jeg vil også gerne gøre opmærksom på, at fleksibilitetsinstrumentet ikke blev indført i Berlin for at give Kommissionen mulighed for på forhånd at kunne foretage en omfordeling i forbindelse med udarbejdelsen af budgettet, men derimod for at give aktuelle svar på aktuelle politiske udfordringer. Administrative udgifter er ikke aktuelle politiske udfordringer, det er derimod en opgave, som principielt skal løses via budgettet.
Jeg vil også gerne komme ind på den civile krisestyring. De kristelige demokrater har meget store forbehold, hvis der skal skabes en ny sparebøsse, et nyt fleksibilitetsinstrument, der skal anvendes til at finansiere denne type problemer. Jeg har også meget lidt forståelse for, at Kommissionen repræsenterer denne holdning, selv om den er klar over, at Rådet på ingen måde vil kunne tilslutte sig denne. I den forbindelse ville det være ønskværdigt med noget lidt mere intelligent. De kristelige demokrater har foreslået - og jeg håber at flertallet her i Parlamentet også tilslutter sig dette forslag - at vi via en nødhjælpsreserve finder mulighed for at stille budgetmidler til rådighed på dette område og endelig finder en retning, som Rådet også kan gå ind for.
Tillad mig til slut lige at tilføje, fru kommissær, at jeg bliver mere og mere irriteret over, at det hvert år er den samme procedure, der gør sig gældende i forbindelse med støtten til venskabsbyerne. Nu har De igen afsat færre midler til denne udgiftspost. Rådet skærer derefter endnu en gang ned, det er vi jo vant til, og til sidst bliver vi nødt til at øge bevillingerne igen. De ved udmærket, hvad Parlamentet ønsker. Så vi beder Dem om at tage det med i Deres foreløbige forslag til budgettet med det samme. Det er en kamp, som vi ikke nødvendigvis behøver at føre med hinanden.

Wynn (PSE).
Hr. formand, lad os ikke glemme, at Färm-betænkningen handler om at give Parlamentet nogle retningslinjer for det samråd, der finder sted den 19. juli. Hvis dette års samråd på nogen måde bliver lig sidste års, så nærer jeg bestemt ikke noget ønske om at deltage. Jeg kan finde noget langt bedre at foretage mig på en fredag end at sidde ansigt til ansigt med Rådet. Vi taler vores sag inden for de tre områder, der er til drøftelse, og Rådet overhører det hele. De tre områder er landbrug, fiskeri og den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Hvad landbruget angår, kan vi redegøre for de argumenter, som vores kolleger i Landbrugsudvalget er kommet med, navnlig de prioriteter, som de ser for landbruget, og vi kan tale om udgiftsområde 2 og FUSP. Jeg vil gerne tage et punkt op, som blev nævnt af kommissær Schreyer - og det er, hvad jeg hørte gennem den engelske tolkning, ikke den finske tolkning - da hun sagde, at der var brug for 59 millioner euro, og at det var nødvendigt at anvende fleksibilitetsinstrumentet. Et punkt er, at vi endnu ikke har en fælles fiskeripolitik. Hvis og hvornår vi har én, det vil blive et problem for næste år. Vi har imidlertid stadig problemet med de 27 millioner euro, og jeg afventer med interesse, hvad Rådet vil gøre med det beløb den 19. juli. Når vi først kender Rådets intentioner, kan vi træffe nogle beslutninger om, hvad vi selv vil gøre.
Det tredje aspekt er FUSP. Som hr. Titley sagde, vil vi støtte en masse af de ting, der er blevet nævnt, men forøgelsen på 10 millioner euro til FUSP betyder, at noget andet i udgiftsområde 4 må bøde. Det er et dilemma for os.
Der er områder, hvor jeg ville håbe, at vi kunne nå til beslutninger den 19. juli, som gør det umagen værd i det mindste for mig at tage derhen. Det vil være vedrørende udgiftsområde 5 og muligvis vedrørende udgiftsområde 4 - fleksibilitetsinstrumentet, hvis der skal være en sådan ting. Det er klart, at Rådet aldrig vil gå med til et nyt fleksibilitetsinstrument, men hvis vi ved proceduren med fælles beslutningstagning kan nå til en eller anden form for enighed om at bruge de eksisterende nødhjælpsreserver på en lignende måde for udgiftsområde 4, kan vi gøre gode fremskridt.
Men udgiftsområde 5 er det store område. Det er tydeligt, at Rådet vil have, at vi ved deres førstebehandling støtter deres forslag til udgiftsområde 5. Jeg tror ikke, at det er muligt, men hvis vi kunne nå til enighed om, hvad vi ønsker at gøre resten af året, så kan vi nå frem til nogle konklusioner.
Vi bør også alvorligt overveje en forudforsyning for næste år inden for udgiftsområde 5. Hr. Podestàs betænkning har peget på underforbrug i dette års budget. Inden for udgiftsområde 5 var der sidste år et underforbrug på 70 millioner euro. I gennemsnit er der for udgiftsområde 5's vedkommende hvert år et underforbrug på 50 millioner euro. Hvis vi kan tage underforbruget fra i år og anvende en samlet "opsamling" for alle institutionerne, kan det være, at vi kan finde en metode til forudforsyning, så vi kan spare nogen ulejlighed i forbindelse med næste års budget. Hvis vi kan gøre det, vil vi forhåbentlig gøre nogle fremskridt med Rådet, og det vil være umagen værd at deltage i samrådet.

Virrankoski (ELDR).
Hr. formand, jeg vil først takke ordførerne, hr. Färm, hr. Podestà og fru Buitenweg for nogle gode betænkninger. Den pakke, der er fremme, afdækker den øjeblikkelige situation inden for EU's budgetadministration. Den er ynkelig. Af sidste års bevillinger forblev hele 16% af det samlede budgettet eller 15 milliarder euro uudnyttet. Gennemførelsen af budgettet var rekordsvag. De ubetalte forpligtelser er steget til 110 milliarder euro, hvilket er mere end EU's årlige budget. Man kan med god grund spørge, om der overhovedet findes nogen anden organisation i verden, hvis budgetgennemførelse er lige så mislykket.
En specielt svag situation er der for strukturfondenes vedkommende. Ud af bevillingerne forblev 10 milliarder euro uudnyttet, og udviklingen inden for de ubetalte forpligtelser følger trop. Hvor de ved begyndelsen af sidste år var på 38 milliarder euro, er de på et år og fire måneder vokset til 82 milliarder euro. Det viser, at EU's strukturpolitik truer med at kollapse, hvis man ikke gør gennemførelsen af den mere effektiv. Det nuværende system fungerer ikke. Hele lovgivningen må fornyes.
Budgettet for næste år er under omstrukturering. Problemet er betalingsbevillingerne, som er de laveste i årevis, kun 1,03% af Fællesskabets bruttonationalprodukt. Forskellen i forhold til de finansielle overslag er på hele 4,72 milliarder euro, selv om væksten i de ubetalte forpligtelser er eksploderet i hænderne på os. I budgetforslaget havde man ikke forudset en formindskelse af de uindfriede forpligtelser (RAL).
Et andet problem er de administrative udgifter, som overskrider de finansielle overslag med næsten 66 millioner euro. Kommissionen foreslår her, at man anvender fleksibilitetsinstrumentet. Det går min gruppe uforbeholdent ind for. Man skal kunne holde de administrative udgifter under det finansielle loft ved intern rotation og besparelse. Fleksibilitetsinstrumentet er beregnet til at dække uforudsete udgifter.

Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, fru kommissær, budgettet for næste år er lettere end normalt. Dets andel af medlemslandenes samlede bruttonationalprodukt er den laveste i flere år. Desuden ved vi alle, at en del af bevillingerne fortsat forbliver uudnyttede. Effektiviteten af Kommissionens arbejde beskrives gennem den kritik, som hr. Virrankoski allerede har fremført, og som jeg tilslutter mig fuldstændigt. Af en eller anden grund tillader man Kommissionen at gennemføre programmer, som den selv synes er vigtige, og undlade at gennemføre programmer, som Parlamentet finder vigtige.
Den interinstitutionelle aftale om budgettet blev indgået, lige inden Parlamentets mødeperiode begyndte. Visse begrænsninger, som stammer derfra, skaber problemer for udarbejdelsen af næste års budget. Blandt de ømtålelige punkter ved udarbejdelsen af budgettet er udgiftsområde 4, foranstaltninger udadtil, og udgiftsområde 5, administrationsudgifter. Når vi kender EU's husholdning og ved, at en stor del af bevillingerne forbliver uudnyttet, er mange af vores problemer frem for alt budgettekniske og ikke reelle. Vi vrider hænder over ting, hvis gennemførelse ikke skyldes pengenød. I udgiftsområde 4 er der indlagt luft til uindfriede forpligtelser (RAL), og udgiftsområde 5 indeholder allerede stor fleksibilitet, uden at man behøver at forøge den ved at indføre en praksis med det såkaldte fleksibilitetsinstrument.
Vores egentlige problemer har relation til udvidelsen. EU er endnu ikke parat til udvidelsen i 2004. Der mangler relevante sprogkundskaber og behørige lokaliteter. EU sparer hele tiden, så længe udvidelsen ikke er en realitet. I Agenda 2000 var der afsat bevillinger til en udvidelse. Disse bevillinger forbliver uudnyttede, når udvidelsens begyndelse forsinkes i forhold til planen. Man burde sikre, at disse penge anvendes til udvidelsen, når den finder sted, men teknisk er det set fra EU's side penge, der er brugt.
Den andel af bevillingerne inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, som Rådet har ansvaret for, vokser, og også for Rådets økonomi burde man indføre en konsekvent revisions- og dechargeprocedure.

Turchi (UEN).
Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Färm, for det arbejde, han har udført. Vi ved alle sammen, hvor vanskeligt det er at håndtere budgetproceduren, og vi ved, hvilket pres den ansvarlige ordfører fra år til år er udsat for. Tillad mig dog at sige, at situationen forekommer mig meget vanskeligere og meget mere kompleks i år. Teoretisk set er der to år til EU's reelle udvidelse, men i virkeligheden er maskineriet allerede gået i gang, og den nødvendige finansiering skal stå til rådighed på budgettet for 2003, så det bliver muligt at foretage de nødvendige ændringer, ikke mindst på administrativt plan. Det giver næsten sig selv, at jeg fortæller Dem, at vi ikke er klar, og at vi med vores budget ikke ser ud til at kunne imødegå de aktuelle forhold og et finansielt overslag som det planlagte, uden at vi løber en stor risiko i tilfælde af uforudsete begivenheder. Derfor er jeg af den opfattelse, at vi parlamentsmedlemmer bør være modige nok til under forligsproceduren at forlange en politisk løsning på det dødvande, vi befinder os i, og det skal være uden talmanipulation eller halve løfter, som er uværdige for det hverv, vi udfører.
Jeg er ked af, at jeg er nødt til at gentage mig selv, men med fare for at være yderst kedelig at høre på vil jeg gerne endnu en gang slå min holdning fast, og den tager udgangspunkt i én vigtig forudsætning, nemlig at Parlamentet og vi parlamentsmedlemmer har akkurat samme værdighed som Rådet, eftersom vi er en del af budgetmyndigheden, og det betyder, at vi absolut ikke behøver at bøje os for Rådets beslutninger uden videre. Der er bestemt ingen, der siger, at det udelukkende er vores opgave at begrænse de skader, der opstår som følge af en blind politik, som man dog selv har ophøjet til at være den gældende politik. Når det gælder forvaltningen af EU's finanser, er vi nemlig politisk og moralsk ansvarlige over for millioner af europæiske vælgere, og vi kan bestemt ikke fortælle vores vælgere, at vi godt vidste det, og at vi gjorde opmærksom på det, men at Rådet ikke lyttede til os. Derfor vil jeg gerne understrege - også på nuværende tidspunkt og ikke mindst med de problemer, der eksisterer med hensyn til udgiftsområde 5, og de lidt ældre problemer såsom de uindfriede forpligtelser - at vi er nødt til at tvinge Rådet til at finde en politisk løsning med alt, hvad det fører med sig. Det er bedre at gøre et forsøg i dag end at ærgre sig i morgen.

Van Dam (EDD).
Färm-betænkning har en forkærlighed for flere og endnu en gang flere penge til EU-politikken. Selv hvis Unionen er det bedste organ til at overtage stadig flere opgaver fra de nationale regeringer (quod non!), gør gennemførelsen af budgettet denne forøgelse af midlerne til skamme. På grund af stagnerende gennemførelse af fælles politikker var de beløb, som medlemsstaterne krævede tilbagebetalt, i 2001 ikke mindre end 15 milliarder euro. Burde alle alarmklokker ikke gå i gang ved den konstatering?
Betalingerne er så meget bagefter ved forpligtelsesbevillingerne, se punkt 26 i Podestà-betænkningen, at de samlede beløb, som endnu skal gøres betalbare, overgår EU's samlede årsbudget!
Er vi ikke nødt til at konkludere, at Kommissionsapparatet ikke er i stand til at forvalte alle de forpligtelsesbevillinger, som budgetmyndigheden har sadlet Kommissionen op med i de forløbne år, på en god måde? Så budgetteres der da bare for bredt? Fru Buitenwegs komplotteori overbeviser mig ikke.
Jeg slår derfor til lyd for at afstemme bevillingerne efter Kommissionens gennemførelseskapacitet og kun for hensigtsmæssige programmer. Lad Unionen indskrænke sig til de politiske områder, hvor europæisk optræden har en klar merværdi.
Endelig vil jeg gerne understrege punkt 14 i Podestà-betænkningen. Før den 1. september vil vi have nøjagtige oplysninger om den måde, som EU-midlerne udnyttes på hos partnerne i fredsprocessen i Mellemøsten, hvilke kontrolmekanismer der er indbygget, og hvilke sanktioner der anvendes ved misbrug!

Dell'Alba (NI).
Hr. formand, kære kolleger, det er en skam, at ansøgerlandenes repræsentanter ikke er til stede og kan lytte til os under denne forhandling, og at der ikke er lidt flere tilhørere til stede. Hvis det var tilfældet, ville de blive klar over, at denne forhandling under ét mildest talt er noget særpræget. Sådan som mange af vores kolleger har bemærket indtil nu, beder Parlamentet og Kommissionen os nemlig på den ene side om at bruge fleksibilitetsinstrumentets reserve til at dække udgifter, som, når alt kommer alt, er almindelige udgifter, selv om der er tale om ekstraudgifter - her tænker jeg på udgiftsområde 5, og når jeg tænker på, at vi befinder os i en bygning, som vi sagtens kunne undvære, siger jeg til mig selv, at vi måske netop kunne spare nogle penge på dette område - og derfor er man nødt til at "skrabe kistebunden", som vi siger på italiensk. Men på den anden side belaver vi os på at forære vores landes økonomiministre - der har hårdt brug for det - hele 14 milliarder i uudnyttede bevillinger, som det ofte er dem selv, der ikke har benyttet. Så her må man virkelig sige, at "os er der ingen, der narrer", sådan som en stor italiensk humorist sagde. Vi kan med andre ord ikke fortsætte i den retning og sige på EU-topmøderne, at vi ikke har penge til at finansiere udvidelsen, nå frem til - sådan som hr. Virrankoski sagde - det laveste budget i de seneste år for betalingsbevillingernes vedkommende - med et latterligt lille beløb i forhold til de lofter, der bl.a. blev fastsat i Edinburgh - og så stå i denne situation.
Efter min mening er det her, vi skal vise vores reelle troværdighed i de kommende år. Hvis medlemsstaterne mener, at de har brug for de flere tusinde milliarder, som vi tilbagebetaler hvert år til deres underskud, er det et alvorligt problem, men det er et lige så alvorligt problem at komme til at så i en sådan situation.
Dette var, hvad jeg gerne ville understrege i denne forhandling, hvor hverken Kommissionen eller Parlamentet spiller en hovedrolle, og budskabet er således først og fremmest henvendt til Rådet.

Elles (PPE-DE).
Hr. formand, det er altid nyttigt at have en debat inden vores førstebehandling af budgettet med Rådet senere denne måned, men beslutningsforslagene fra hr. Podestà og hr. Färm er i betydelig indre uoverensstemmelse i det mindste set med mine og min gruppes øjne.
For det første har vi på den ene side en underanvendelse af midler, hvor der klart - med den balance, som medlemsstaterne har fået refunderet på 15 milliarder euro for regnskabsåret 2001 - som hr. Färm påpeger, er et betydeligt finansielt og politisk problem, navnlig hvad angår utilstrækkelige betalinger for strukturfondenes vedkommende. Men der har naturligvis, som hr. Virrankoski nævnte, været en dårlig gennemførelse af betalingsbevillingerne til et beløb af 82 milliarder euro. Er det på grund af det, fru Buitenweg nævnte om medlemsstater, som ikke ønsker at anvende disse midler? Er det dårlige procedurer? Er det ren og skær usmidighed? Det kunne også have noget at gøre med medfinansiering, hvor midlerne ikke er tilgængelige i medlemsstaterne, og hvis dette er tilfældet, må vi være forsigtige med de næste skridt vedrørende landbrugspolitikken, for vi kunne komme til at stå med problemer, hvis vi er afhængige af, at medlemsstater gennemfører programmer.
For det andet er der en indre uoverensstemmelse mellem politikken udadtil og forvaltningspolitikken. Vi er rent faktisk ude efter midler til gennemførelse af programmer vedtaget af Rådet eller vores institution i forbindelse med budgetproceduren. Vi ved, at Parlamentet ikke egentlig har godkendt Afghanistan-finansieringen på 1 milliard euro, og alligevel ser vi Kommissionen og Rådet glad og fro agere, som om det var tilfældet.
I lyset af disse to meget uforenelige tilgange forekommer det derfor mig og min gruppe meget logisk, at vi bør bede Kommissionen om større fleksibilitet i den måde, hvorpå finansieringen kan overføres fra den ene del af budgettet til den anden, for på den ene side har vi for lidt, og på den anden har vi for meget. Alligevel ønsker Den Socialdemokratiske Gruppe at slette afsnit 12. Deres ordfører bør begrunde, hvorfor de er imod en sådan logisk tilgang.

Haug (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Podestà-betænkningen om gennemførelsesprofilerne er en meget vigtig betænkning, og allerførst vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Podestà, meget hjerteligt. Og de, der kender mig, ved, at det ikke hører til et af mine sædvanlige ritualer, men jeg synes dog, at Guido Podestà fortjener tak for at have overtaget opgaven fra vores tidligere kollega og hovedordfører for 2002, Carlos Costa Neves, og for, at han har fortsat det arbejde, som jeg påbegyndte i 2001, nemlig at overvåge budgettet i løbet af budgetåret. Det er et meget møjsommeligt arbejde, som ikke er så attraktivt som arbejdet med det kommende budgetår.
Gennemførelsen af budgettet og de finansielle midler til de mål, vi sætter os ved udgangen af et år for det næste, via Kommissionen, fortjener behørig opmærksomhed. Hvis man ser på et budgetårs forløb, kan man nogle gange godt spørge sig selv, om budgetmyndighedernes ønsker i tilstrækkelig grad er blevet opfyldt. I sådan et budgetår vrimler det jo nærmest med ændrings- og tillægsbudgetter og et stort antal overførsler af midler. Ved nærmere analyse kan man derefter slå fast, at det totale antal overførsler af midler udgør en forskydning af midler mellem de enkelte poster på ca. 1% af det samlede budget. Altså ikke særlig meget, kunne man mene. Men mange midler udbetales slet ikke. Flere kolleger har gjort opmærksom på dette. Medlemsstaterne får 15 milliarder euro tilbage fra 2001-budgettet, altså mere end 15 gange så meget, som overførslerne af midler i alt har udgjort.
Selv om Kommissionen godt nok ikke generelt kan beskyldes for at ringeagte vores politiske vilje, så skal vi alligevel alle i fællesskab - alle, det vil i denne sammenhæng ikke kun sige medlemmerne af Budgetudvalget, men også kollegerne i fagudvalgene - hele året sørge for og støtte Kommissionen i, at den ikke taber denne vores politiske vilje af syne. Tillid er godt, kontrol er bedre.
Jensen (ELDR).
Hr. formand, jeg vil som budgetordfører for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender gerne sige, at vi har valgt ikke at afgive udtalelse om 2003-budgettet, fordi vores synspunkter er meget godt dækket af de generelle betragtninger i Färms udmærkede betænkning, men jeg vil dog gerne fremhæve to punkter. For det første den manglende gennemførelse af budgettet for strukturfondene, som allerede er blevet nævnt mange gange i dag. Det samme problem gør sig gældende for Socialfonden, og der er jo ikke tale om langsigtet opbygning af infrastruktur, så jeg synes, det er et punkt, der bør ses på med megen alvor.
Det andet punkt er agenturerne, som vi får stadig flere af. Vi skal sikre, at der ikke sker en overlapning af opgaver, når vi opretter agenturer, men vi skal også sikre, at de kan udføre deres opgaver, og at deres budgetter i 2003 sætter dem i stand til at klare forberedelserne af udvidelsen i 2004.
Endelig vil jeg gerne nævne, at Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender lægger vægt på, at den nye strategi på arbejdsmiljøområdet også prioriteres i budgettet.

Stenmarck (PPE-DE).
Hr. formand, da vi for nogle måneder siden fastlagde retningslinjerne for 2003-budgettet, var der meget stor enighed i Europa-Parlamentet om tre prioriteter for udgiftsområde 5. Det handlede om forberedelsen af den kommende udvidelse, om gennemførelse af nødvendige institutionelle reformer og om at håndtere både udvidelsen og de institutionelle reformer inden for de budgetmæssige rammer. Hvis Det Europæiske Råd på sit møde i København i december beslutter sig for at gennemføre et big bang, hvor der optages 10 nye medlemslande inden det næste valg til Europa-Parlamentet i 2004, bliver det en særdeles krævende opgave. Ingen udfordring er større end denne!
Europa-Parlamentet har med en fremsynet politik længe og målrettet arbejdet for at muliggøre den kommende udvidelse. Det er et arbejde, som nu fortsætter ind i 2003-budgettet. Hvis det skal være muligt at løse alle disse opgaver, skal udvidelsen have absolut førsteprioritet hos alle EU's institutioner, og den skal også have en synlig effekt i det videre budgetarbejde. På denne baggrund er det positivt og glædeligt, at det kommende danske formandskab meget klart har tilkendegivet, at det har udvidelsen som sin absolutte førsteprioritet.
Dette arbejde skal også påvirke EU's egen organisation. I indeværende år har man meget klart markeret - ikke mindst fra Europa-Parlamentets side - at de enkelte institutioner skal forberede sig på udvidelsen inden 2004. Det stiller ganske særlige krav til næste års budget. Samrådet med Rådet om godt et par uger bliver en meget vigtig del af dette arbejde, ikke mindst med hensyn til mulighederne for at nå til enighed om udgiftsområde 5.

Naranjo Escobar (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, ganske kort. Hvis vi over for borgerne vil garantere en god og effektiv forvaltning af EU's ressourcer, skal vi udnytte de sidste års erfaring med den gældende finansielle ramme. Mine damer og herrer, hvad kan vi så konkludere? At vi ikke kan fortsætte med metoder, der fører til så betydelige uudnyttede betalingsbevillinger. Vi kan nævne fejl i overslagene eller mangler i gennemførelsen, men det drejer sig reelt om et strukturelt onde, som vores kollega, hr. Podestà, udtrykte det.
Vores gruppe har i årevis påpeget, at det er nødvendigt at ændre arbejdsmetoderne for at opnå mere effektivitet, åbenhed og smidighed i budgetpolitikkerne. Det er også nødvendigt for at opnå borgernes tiltro til vores europæiske projekt. Når vi deltager i budgetdrøftelser med offentligheden bliver vi opmærksomme på, at vi gør noget forkert.
Parlamentet har på den anden side vist, at vi ønsker og kræver en europæisk forvaltning tilpasset det 21. århundrede, samtidig med at vi kræver effektivitet, kontrol og åbenhed.
I budgettet for næste år står vi over for velkendte og nye problemer, der skal løses. En løsning på disse velkendte og nye problemer kræver først og fremmest, at vi bruger vores sunde fornuft. Det er sund fornuft at være tilbageholdende på udgiftssiden og anmode Rådet om at moderere de administrative udgifters stigning. Hvis vi vil forsvare fællesskabets landbrugs- og fiskeripolitikker, er det sund fornuft at træffe finansielle beslutninger, der afspejler dette og sikrer, at institutionerne lever op til deres forpligtelser. Budgettet for 2003 skal derfor finansiere anden del af omstruktureringen af fællesskabsflåden, der er ramt af den manglende fiskeriaftale med Marokko.
Mine damer og herrer, jeg mener, vi har en forhandlingsmargen, som gør det muligt at opnå enighed. Det er til alles fordel at opnå et positivt resultat under samrådsproceduren. Og det er muligt, hvis vi lader os lede af vores sunde fornuft.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om beretningen fra Det Europæiske Råd og redegørelsen fra Kommissionen om Det Europæiske Råds møde i Sevilla den 21. og 22. juni 2002 samt redegørelsen fra Rådets formandskab (det spanske formandskab).
Jeg vil gerne på alles vegne udtrykke min taknemmelighed over for det spandske formandskab og formanden for Rådet for den høflighed, de har udvist over for Parlamentet og over for mig under deres formandskab. Jeg vil navnlig gerne understrege deres vilje til at arbejde sammen med os om at forsøge at skabe en dialog for fremtiden mellem institutionerne om, hvordan man bedre arbejder sammen og mere specifikt, hvordan vi arbejder sammen på vores borgeres vegne.

Aznar López
Hr. formand for Europa-Parlamentet, hr. formand for Kommissionen, kære medlemmer, da jeg forelagde det spanske formandskabs prioriteter for Dem, lovede jeg at møde op i Europa-Parlamentet for at redegøre for resultaterne af Det Europæiske Råds møde i Sevilla og gøre endelig status over dette halvår.
Jeg vil indlede mit tredje fremmøde for Dem med at give udtryk for min tilfredshed med det arbejde, som institutionerne har udført i løbet af formandskabet, og med de gode forbindelser, som Parlamentet, Rådet og Kommissionen har haft i løbet af disse seks måneder. Det gode samarbejdsklima er især parlamentsformand Pat Cox' fortjeneste. Europa-Parlamentet og dets formand har bidraget væsentligt til formandskabets arbejde. Parlamentet har fulgt den lovgivningsstrategi, der foreslås i Lamfalussy-rapporten, under behandlingen af det sjette rammeprogram for forskning og finansforordningen.
Samtidig har Rådet og Parlamentet i løbet af disse seks måneder vedtaget en endelig tekst om Europa-Parlamentets aktindsigt i Rådets dokumenter om udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitik, og vi har ændret den europæiske lovgivning om den fælles valgprocedure. Af disse grunde glædede Det Europæiske Råd i Sevilla sig over, at den interinstitutionelle dialog har fået et markant skub fremad under det spanske formandskab. Et godt eksempel på det er nedsættelsen af den tekniske gruppe på højt plan vedrørende interinstitutionelt samarbejde, som er et kvalitativt spring i disse forbindelser. Denne gruppe skal skabe grundlaget for den fremtidige interinstitutionelle aftale om bedre og enklere lovgivningsmæssige rammer, som bliver vedtaget i december 2002.
Mine damer og herrer, da jeg forelagde formandskabets prioriteter, erklærede jeg, at Spanien ville arbejde for:
at styrke Unionens reaktion på terrorismen ud fra et perspektiv om oprettelse af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed,
at konsolidere den økonomiske modernisering,
at bidrage til afslutningen af udvidelsesforhandlingerne og
at skabe grundlag for EU's fremtid.
Jeg mener at kunne sige, at der er sket fremskridt på alle disse områder. Formandskabet har styrket foranstaltningerne i EU's handlingsplan til bekæmpelse af terrorisme. Det mål ville ikke have kunnet nås uden Parlamentets og især Kommissionens støtte. Jeg husker tydeligt, at mit sidste fremmøde i Parlamentet fandt sted samtidig med et terrorangreb i Italien. Jeg er overbevist om, at disse handlinger vil blive vanskeligere at udføre efter de foranstaltninger, vi har truffet i disse måneder. Vi har opnået at styrke bekæmpelsen af terrorisme i EU ved bl.a. formelt at vedtage rammeafgørelserne om bekæmpelse af terrorisme, rammeafgørelsen om den europæiske arrestordre og den fælles holdning om indefrysning af tilgodehavender. Alle disse foranstaltninger styrker samarbejdet mellem medlemsstaternes politi og sikkerhedsstyrker, bidrager til at forbedre Unionens internationale samarbejde om bekæmpelsen af terrorisme og udvider området for bekæmpelse af terrorisme til hele dens støttestruktur.
Som et led i oprettelsen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed havde Spanien som en af linjerne i dets formandskab foreslået, at der skabes en fælles asyl- og indvandringspolitik. Europa har brug for indvandring, og det mener de fleste europæere, men i den senere tid har vi været vidne til tilsynekomsten af kriminelle mafiaer, der handler med mennesker. For at bekæmpe den ulovlige indvandring besluttede Det Europæiske Råd i Sevilla at vedtage en samlet og velafbalanceret pakke med foranstaltninger, der har til formål at:
bekæmpe ulovlig indvandring og menneskehandel,
iværksætte en koordineret og integreret forvaltning af Unionens ydre grænser,
fremskynde arbejdet om fastlæggelse af en fælles asyl- og indvandringspolitik og
integrere indvandringspolitikken i Unionens forbindelser med tredjelande.
Lad mig opholde mig ved de to sidste punkter, som har vakt størst opmærksomhed i den offentlige mening.
Det Europæiske Råd har besluttet at fremskynde det igangværende lovgivningsarbejde om fastlæggelse af en fælles asyl- og indvandringspolitik ved at gennemføre en række konkrete aktioner inden for nogle konkrete frister:
Inden december i år fastlægger vi de betingelser, som bestemmer, hvilke lande der er ansvarlige for at behandle asylansøgninger i EU,
inden juni 2003 vedtager vi reglerne for flygtningestatus, familiesammenføring og status som fastboende udlænding, og
inden december 2003 vedtager vi fælles regler for sagsbehandling i asylsager.
Vi mener, at det er nødvendigt at integrere indvandringen i Unionens politikker over for tredjelande under hensyntagen til flere faktorer: intensivering af det økonomiske samarbejde, udvikling af samhandlen, udviklingsbistand og konfliktforebyggelse, for det er med de midler, EU har valgt at reducere de årsager, som ligger til grund for migrationen. Derfor har Rådet erklæret, at det er rede til at styrke samarbejdet med hjem- og transitlandene. Hvis vi ønsker, at Unionens støtte til bekæmpelse af ulovlig indvandring skal være effektiv og troværdig, må vi være i stand til at evaluere den og revidere den ud fra de opnåede resultater for at kunne reagere på et tydeligvis manglende samarbejde om at bremse den ulovlige indvandring. I et sådant tilfælde og under særlige omstændigheder forbeholder Unionen sig ret til at træffe foranstaltninger inden for rammerne af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og Unionens øvrige politikker og med respekt for de indgåede forpligtelser.
Indførelsen af euroen førte til, at Det Europæiske Råd i Barcelona energisk genoptog processen med økonomisk og social modernisering. Som De sikkert husker, evaluerede Parlamentet Det Europæiske Råds møde i Barcelona, da jeg var her den 20. marts. Jeg vil gerne nøjes med at opholde mig ved de økonomiske spørgsmål, når det gælder Det Europæiske Råds møde i Sevilla.
Det Europæiske Råd vedtog under det nyligt overståede møde de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker, hvori det bekræftes, at der skal opnås balance på budgettet i 2004, og at det er nødvendigt at fortsætte med de økonomiske reformer som den eneste måde, hvorpå Unionen kan forøge sin vækst og opnå fuld beskæftigelse, et mål, som vi aftalte for dette tiår i Lissabon.
Efter den milepæl, som Fællesskabets og medlemsstaternes ratificering af Kyoto-protokollen og de gode resultater fra topmødet i Monterrey udgør, har vi nu et solidt grundlag for at tage fat på verdenstopmødet om bæredygtig udvikling i Johannesburg. Topmødet vil være en lejlighed til at nå vores mål om bekæmpelse af fattigdom og miljøforværring og til at fremme udviklingen af de mindst udviklede lande. Disse mål kan blive virkelighed, hvis vi i Johannesburg indtager en afbalanceret holdning til alle aspekter af bæredygtig udvikling. Derfor har Det Europæiske Råd i Sevilla bl.a. fremhævet den indsats, som Unionen har gjort for at fremme initiativer vedrørende vand, energi og sundhed og indtage en ledende og konstruktiv rolle i Johannesburg.
En af formandskabets prioriteter var også at fremme udvidelsesforhandlingerne. Planen for de forhandlinger, som det spanske formandskab havde ansvaret for, var meget krævende. Ved udgangen af dette halvår skulle kapitlerne om regional- og samhørighedspolitik, politikken om institutionerne, de finansielle spørgsmål og kapitlet om landbrug afsluttes. Jeg mener, at resultatet kan betegnes som positivt. Det spanske formandskab har forhandlet om i alt 96 kapitler, hvoraf det har afsluttet 52 foreløbigt og åbnet 22 for første gang. Det betyder, at forhandlingerne er gået ind i sidste fase, og jeg håber, at Det Europæiske Råd under det kommende møde i Bruxelles kan udpege de lande, der kan afslutte forhandlingerne i år.
Lad mig opholde mig et øjeblik ved spørgsmålet om direkte betalinger i landbrugskapitlet. Det var forhandlingernes vanskeligste spørgsmål på grund af visse medlemsstaters særlige interesser. Det Europæiske Råd nåede i Sevilla frem til et kompromis, der gør det muligt for os at indlede forhandlingerne med ansøgerlandene om langt størstedelen af landbrugsspørgsmålene. De øvrige elementer, der mangler i den finansielle pakke for udvidelsesforhandlingerne, vil senest blive meddelt ansøgerlandene i november. På den måde kan Det Europæiske Råd på efterårsmødet beslutte, hvilke ansøgerlande forhandlingerne kan afsluttes med ved udgangen af 2002. I den forbindelse vil jeg også nævne de fremskridt, som Bulgarien og Rumænien har gjort, og opmuntre Tyrkiet til at fortsætte med de nødvendige reformer og opfylde de økonomiske og politiske kriterier, som alle ansøgerlandene skal opfylde.
Mine damer og herrer, som formand for EU indviede jeg Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid den 28. februar i år. I Sevilla forelagde konventets formand, hr. Giscard d'Estaing, en rapport om forløbet af drøftelserne i konventet og i de forskellige fora, hvor det civile samfund bidrager til debatten. Det Europæiske Råd støtter konventets generelle fremgangsmåde.
Et andet emne, som Det Europæiske Råd i Sevilla beskæftigede sig med, var Irlands ratifikation af Nice-traktaten. Ratifikationen af Nice-traktaten er en nødvendig betingelse for, at der kan ske fremskridt, og jeg mener, at erklæringen om Irlands ratifikation af Nice-traktaten, der bekræfter, at denne medlemsstats neutralitetspolitik ikke vil blive berørt efter ratifikationen af Nice-traktaten, er vigtig.
Som De også ved, pålagde Det Europæiske Råd i Laeken Rådets generalsekretær, Javier Solana, at forelægge en rapport om reformen af Rådet. På den baggrund og i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Barcelona præsenterede formandskabet i Sevilla tre grupper forslag om reformen af Rådet. De første havde til formål at ændre Det Europæiske Råds forberedelse, afvikling og beslutninger væsentligt. Det Europæiske Råds møder forberedes af det nye Råd (almindelige anliggender og eksterne forbindelser). Der er også blevet vedtaget andre foranstaltninger, som vil forenkle Det Europæiske Råds arbejde og gøre det mere fleksibelt. Mødernes varighed begrænses, og der skal vedtages klare og koncise konklusioner. I Sevilla er der blevet taget et afgørende skridt, idet det er blevet tilladt Rådet i særlige tilfælde at anvende tendensen i Det Europæiske Råds drøftelser for at gøre fremskridt i visse sager i overensstemmelse med de procedurer, der er fastsat i traktaterne.
En anden gruppe forslag havde til formål at skabe et Ministerråd med mere effektiv og åben struktur og arbejdsgang. Til det formål har Rådet etableret Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser). Dette Råd, der er en nyskabelse, skal forberede og følge op på Det Europæiske Råds arbejde, det vil være kompetent til at koordinere horisontale sager, og det vil gennemføre alle EU's foranstaltninger over for tredjelande. Det Europæiske Råd besluttede i Sevilla også at nedbringe rådssammensætningerne fra 16 til 9, det vedtog regler for samarbejde mellem forskellige formandskaber, og det vedtog regler, der giver offentligheden adgang til Rådets samlinger, når det vedtager retsakter sammen med Europa-Parlamentet efter den fælles beslutningsprocedure.
Endelig har det spanske formandskab indledt debatten om de halvårlige formandskaber i Unionen. Det vil kræve traktatændringer at ændre det nuværende system med halvårlige formandskaber. Denne beslutning bør træffes på den kommende regeringskonference. Under alle omstændigheder bør Det Europæiske Råd i København fortsætte og gå i dybden med disse overvejelser med udgangspunkt i princippet om lighed mellem medlemsstaterne.
Under det spanske formandskab har Unionen også haft mange aktiviteter udadtil. EU's topmøder med USA og Canada har tjent til at styrke den transatlantiske forbindelse. Topmødet med USA har bekræftet Unionens særlige politiske tilsagn over for USA, da der blev vedtaget en aftale om forhandling af en konvention om strafferetligt samarbejde, udlevering og gensidig bistand.
Europa skal støtte Rusland i lyset af præsident Putins åbenbare indsats for at forsvare demokratiet og indlede reformer. Det var vigtigt, at EU's topmøde med Rusland blev en succes. Inddragelsen af bekæmpelse af terrorisme som et nyt aspekt i samarbejdet mellem EU og Rusland, anerkendelsen af Ruslands status som markedsøkonomi og fastlæggelsen af grundlaget for en aftale om Kaliningrad er ting, der skaber optimisme om den fremtidige udvikling af forbindelserne mellem EU og Rusland.
I midten af maj blev det andet topmøde mellem EU og landene i Latinamerika og Caribien afholdt i Madrid. Et af målene med dette topmøde var at fremme den regionale integration i området. Derfor blev man enige om at forhandle om politiske aftaler og samarbejdsaftaler med Mellemamerika og Andesfællesskabet, og den formelle akt om indgåelsen af associeringsaftalen mellem EU og Chile blev undertegnet.
Spanien foreslog også som et prioriteret mål for dets formandskab at fremme Barcelona-processen, som er det eneste forum, hvor israelere og palæstinensere mødes direkte. Derfor kan selve afholdelsen af Euro-Middelhavskonferencen, hvor Europa-Parlamentet var til stede, betegnes som en succes. I Valencia blev associeringsaftalen mellem EU og Algeriet undertegnet, og det samme er i disse dage sket med associeringsaftalen mellem EU og Libanon.
Topmødet vedtog også Euro-Middelhavsrammeprogrammet om retlige og indre anliggender, det vedtog den styrkede facilitet i Den Europæiske Investeringsbank og handlingsprogrammet for dialogen mellem kulturer og civilisationer, og det oprettede Euro-Middelhavsfonden for denne dialog mellem kulturer og civilisationer. Det spanske formandskab har været særligt opmærksomt på den alvorlige krise i Mellemøsten. Derfor er der blevet vedtaget to erklæringer på Det Europæiske Råds møder.
Det spanske formandskab har ikke opgivet at styrke samarbejdet med andre internationale aktører. Betydningen af kvartetten, der mødtes første gang i Madrid, og af den erklæring, som EU, USA, Den Russiske Føderation og FN vedtog, er et bevis på denne indsats, der fortsætter netop i dag, hvor kvartetten repræsenteret ved særlige udsendinge mødes for fortsat at koordinere aktionerne.
At styrke den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik var også en af det spanske formandskabs prioriteter. Det Europæiske Råd vedtog i Sevilla erklæringen om den europæiske sikkerhedspolitiks bidrag til bekæmpelse af terrorisme. På den måde tages der et første skridt til at inddrage bekæmpelsen af terrorisme i sikkerheds- og forsvarspolitikken.
Under det spanske formandskab har EU også bekræftet sin vilje til at gennemføre politimissionen i Bosnien-Hercegovina den 1. januar 2003, og det har givet udtryk for sin vilje til at overtage Amber Fox-operationen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien.
Til sidst vil jeg fremhæve, at det spanske formandskab har taget alle skridt til at opnå en aftale om inddragelsen af de europæiske allierede, der ikke er medlemmer af EU, i det europæiske forsvar. Spanien og EU bør fortsat arbejde aktivt på dette.
Mine damer og herrer, i dag er jeg mødt op i Europa-Parlamentet for at redegøre for resultaterne af det spanske formandskab i EU og især af Det Europæiske Råds møde i Sevilla. Jeg mener, at vi har gjort fremskridt med alle formandskabets prioriteter til trods for de vanskeligheder og usikkerheder, som vi har stået over for i disse måneder. Euroen er blevet indført uden problemer og er blevet accepteret glimrende, Det Europæiske Råd har energisk genoptaget processen for økonomisk og social modernisering af Europa, Unionen har spillet en vigtig politisk rolle i verden, og endelig har vi taget fat på problemerne med ulovlig indvandring, og vi har forstået at reagere resolut på terrortruslen.
Alle disse skridt skal tjene til at forøge vores tiltro til det europæiske projekt, som nu er en afprøvet teori baseret på succes. Denne succes støtter sig på to principper, som vi ikke må glemme: respekt for synspunkter, man ikke deler, og konstant søgen efter ligevægt og lovens magt. Kun ud fra dette dobbelte perspektiv kan vi tage fat på de to mest påtrængende opgaver, som fremtiden byder på: udvidelsen og genforeningen af Europa og den kommende regeringskonference, som skal fastlægge vores institutionelle system.
Jeg vil ikke slutte mit indlæg uden at ønske det bedste for det danske formandskab og uden naturligvis at forsikre det om Spaniens støtte i disse seks måneder, ligesom de har samarbejdet aktivt med os.
Endelig vil jeg slutte, som jeg begyndte, med at takke medlemmerne og Parlamentets formand, hr. Cox, for det arbejde, de har udført under det spanske formandskab. Jeg vil ligeledes takke Kommissionen og kommissionsformand Prodi for deres samarbejde. Uden det samarbejde ville mange af de resultater, som jeg har redegjort for her i dag, ganske enkelt ikke have kunnet opnås.
Prodi
Hr. formand for Parlamentet, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, for det europæiske projekt er 2002 et afgørende år, som er præget af en række processer og udfordringer af den allerstørste politiske og historiske betydning, såsom udvidelsen og drøftelserne om EU's politiske og institutionelle rammer i dag og i morgen. I de seneste måneder har opmærksomheden også været koncentreret om en anden udfordring, nemlig indvandringen, der medfører nye overvejelser om, hvilken ligevægt der skal stræbes efter inden for de europæiske samfund og i forbindelserne mellem Nord og Syd på globalt plan.
Der er tale om meget vanskelige udfordringer. Vi må sige tak til det spanske formandskab, der i de sidste seks måneder har ledet EU's indsats på en dynamisk og klog måde. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke formanden, José María Aznar, hans ministre og alle medarbejderne for det arbejde, der er udført. Jeg skal desuden tilføje, at niveauet for samarbejdet mellem formandskabet og Kommissionen har været overordentlig højt, således at jeg kan sige, at vi nu har fastlagt en metode, som jeg håber kan anvendes af alle kommende formandskaber.
En af EU's succeser i dette halvår er, at tidsplanen for udvidelsen er blevet overholdt. I Sevilla har vi nemlig gjort yderligere fremskridt: Vi har fastlagt fælles holdninger til kapitlerne vedrørende landbruget og strukturfondene, og vi har kortlagt de sidste hindringer, som skal overvindes. Til efteråret skal vi inden Det Europæiske Råds møde i Bruxelles i oktober inden for EU nå til enighed om en række budgetspørgsmål, især spørgsmålet om direkte betalinger til landmændene.
Desuden skal de irske borgere til efteråret på ny stemme om ratificeringen af Nice-traktaten. Jeg stoler fuldt og fast på, at debatten denne gang vil dreje sig om traktatens grundlæggende punkter og ikke om andre spørgsmål, der med urette forbindes med EU, og at den vil føre til et positivt udfald. I den forbindelse betragter jeg Rådets erklæring om overholdelsen af Irlands militære neutralitet som meget væsentlig.
Jeg ser fortsat frem til Det Europæiske Råds møde i København: Skridt for skridt overvinder vi de mulige hindringer for den endelige beslutning om udvidelsen. Den store indsats, ansøgerlandene har gjort i disse år, fortjener at krones med succes. Det kan ikke siges for tit: Udvidelsen og reformerne i forbindelse hermed er og bliver vores vigtigste politiske opgave, og den nuværende Kommission vil ikke spare sig nogen anstrengelser for at nå dette mål, hvis strategiske betydning rækker langt uden for Europa.
På dagsordenen for det netop afsluttede møde i Det Europæiske Råd indtog asyl og indvandring en betydningsfuld plads. I Sevilla sejrede den sunde fornuft, forsigtigheden og mådeholdet. Den illegale indvandring og menneskesmugling er fænomener, der ikke kan accepteres, og EU har slået tydeligt fast, at det vil gøre alt for at bekæmpe dem.
Og der er ikke tale om rene principerklæringer. I Sevilla er der vedtaget nøjagtige retningslinjer og tidsplaner for bl.a. indgåelsen af de tilbagetagelsesaftaler, som der på nuværende tidspunkt forhandles om, og åbning af forhandlinger med de andre lande, som Rådet har peget på; gennemførelse af fælles operationer ved de ydre grænser inden udgangen af 2002; indførelse af en fælles visumordning inden marts 2003. Betydningen af disse datoer må ikke undervurderes. Erfaringen viser, at kun med faste datoer kan vi gøre sammenhængende fremskridt. Og jeg kan forsikre Dem om, at vi vil sørge for, at disse forpligtelser nøje bliver overholdt.
Indvandringen som helhed kræver en samlet indsats, hvor der tages alle de nødvendige hensyn til de forskellige politiske, sociale og menneskelige aspekter. Grænsekontrollen er forbundet med asylpolitikken, sikkerheden for ligebehandling af alle borgere og den indre sikkerhed, og effektiviteten af de forskellige beslutninger og foranstaltninger, der vedtages af EU, afhænger også af forbindelserne med tredjelandene og af det udviklingssamarbejde, vi er i stand til at tilrettelægge.
I ånden fra Tampere har Rådet ikke forsømt nogen af disse aspekter, og det har således udvist stor ligevægt. Det er et tegn, der må berolige alle borgere, både dem, der frygter for fremtiden for de lovlige indvandrere, og som tror på åbne og tolerante samfund, og dem, der frygter den illegale indvandring og dens udbyttere, og som derfor kræver større sikkerhed. En sikkerhed, der afgjort ikke afhænger udelukkende af forvaltningen af indvandringsfænomenet, men også af en række spørgsmål, der skal løses i sammenhæng, og hvor EU virkelig kan gøre en forskel. Mine damer og herrer, den lære, der kan uddrages af Sevilla-topmødet, er, at det er blevet endnu klarere, at visse problemer ikke kan løses på nationalt plan, og at det er nødvendigt, at der vedtages modige og fremsynede politikker og beslutninger på europæisk plan.
Mine damer og herrer, den forestående udvidelse har fremkaldt en reformvind, der gennemblæser hele EU. Aktiviteterne udfoldes to steder: dels i konventet, der står for at afslutte den første fase af sit arbejde, dels i hver af de tre vigtigste institutioner.
Konventet, som ledes af formanden, Valéry Giscard d'Estaing, har til opgave at finde frem til langsigtede løsninger for fremtidens EU med 25 eller flere stater og at overveje, hvilken slags Union vi ønsker for vores verdensdel.
Men som sagt er der andre processer undervejs i EU og processer, som står for døren, sådan som rådsformand Aznar sagde i sin tale, og derfor er det nødvendigt, at vi allerede i dag beslutsomt, hurtigt og konkret reviderer vore institutioners måde at fungere på uden at afvente ændringen af traktaterne og uden at gribe ind i konventets arbejde. Konventet er urørligt, og vi må ikke på nogen måde gribe ind i dets arbejde. Udvidelsens virkning for vores institutioners måde at fungere på skal f.eks. vurderes straks, således at de nødvendige foranstaltninger kan gennemføres senest i begyndelsen af 2004.
Desuden må vi ikke glemme, at fællesskabssystemet bygger på en nøje afstemt ligevægt mellem vores institutioner, der opretholdes af lodder og modvægte og af institutionernes indbyrdes afhængighed. En hvilken som helst ændring i én af institutionerne får således strukturelle virkninger for alle de andre. Derfor er samordningen af og enigheden om de rationaliseringsbestræbelser, der foregår i alle institutionerne, af afgørende betydning. Det glæder mig at se, at den næsten kommer af sig selv. Parlamentets Corbett-betænkning, Solana-rapporten og mine tanker om, hvorledes Kommissionens måde at fungere på kan ændres, går alle i samme retning. De nye regler, der i Sevilla blev vedtaget for Det Europæiske Råd og de andre ministerrådsmøder, og mine tanker om reform af kommissærernes kollegium har mange punkter til fælles. Begge tiltag indebærer, at hver enkelt institutions virksomhed tilrettelægges smidigere og enklere, idet man finder frem til en række væsentlige områder og opgaver, der overlades til samordningsinstanser med et klart afgrænset ansvar.
Derfor er det i denne historiske fase, mine damer og herrer, nødvendigt straks at finde nogle kreative løsninger med de instrumenter, vi har til rådighed, det vil sige med de instrumenter, vi har til rådighed med de gældende traktater. Men som sagt må vi handle på en sammenhængende måde. Dette er også den ånd, der ligger bag vores forslag om bedre lovgivning, den såkaldte better regulation.
Det glæder mig derfor, at Det Europæiske Råd i Sevilla har besluttet at nedsætte en faglig gruppe på højt niveau for interinstitutionelt samarbejde, og at det har opfordret de tre institutioner til inden årets udgang at vedtage en interinstitutionel aftale for at forbedre kvaliteten af vores lovgivning og dens gennemførelse i national ret. Dette er den opgave, der venter på os i den nærmeste fremtid, og jeg er sikker på, at vi vil løse den med et afklaret og ansvarligt sind og i den samarbejdsånd, der nu præger vore forbindelser. Og det er netop denne samarbejdsånd, som jeg gerne vil takke parlamentsmedlemmerne samt rådsformand Aznar og hans medarbejdere for. De har nemlig gjort det muligt at udføre et konkret og aktivt stykke arbejde i dette halvår.
Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil gerne vide, om De har fået noget svar fra Rådet og Kommissionen, fordi jeg nu har hørt dem tale her, men uden at de nævnte de begivenheder ved den spansk-portugisiske grænse, der forhindrede, at portugisiske demonstranter kunne komme til Sevilla, og som indebar anvendelse af vold mod en del personer, deriblandt medlemmer af det portugisiske parlament ...
(Formanden afbrød taleren)

Formanden.
Dette er ikke en bemærkning til forretningsordenen. Vi skal nu til at have en debat i to timer. Den er åben, så alle medlemmer kan stille alle de spørgsmål, de måtte ønske inden for den tid, der nu er fastsat til debat. Jeg vil råde Dem og Deres kolleger til at benytte debatten som den passende procedure, hvis De skulle have et spørgsmål, De ønsker at rejse.

Poettering (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for det spanske formandskab, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, først anbefaler jeg, at vi ved denne forhandling gør, som vi har gjort igennem mange år, og ikke tillader afbrydelser på grund af nogle meldinger, der er irrelevante på nuværende tidspunkt. Hr. formand, jeg vil på vegne af vores gruppe gerne give udtryk for vores tak til og anerkendelse af det spanske formandskab, som har været en succes, hvilket det store bifald fra hele Parlamentet jo også er et udtryk for.
Hr. formand Aznar, De har besøgt Parlamentet tre gange og er dermed også et godt eksempel for andre formandskaber, og jeg håber, at andre formandskaber følger den samme linje som De. Et frit samfund kan kun bestå, hvis vi med beslutsomhed står imod enhver form for terrorisme, og De har, også i lyset af ETA's terrorisme i Spanien, engageret Dem på forbilledlig vis i denne forbindelse, også længe inden den 11. september 2001. Jeg vil gerne på vegne af vores gruppe sige, at vi vil stå sammen med Dem, når det drejer sig om at forsvare friheden og demokratiet mod terrorismen.

Hr. formand, De har tilbagelagt et vigtigt stykke vej i asyl- og indvandringspolitikken - det har De været inde på. Vi går ind for at sikre vores grænser, og vi går også ind for en integreret europæisk beskyttelse af grænserne. Men det er også vigtigt - det har De også været inde på - at vi bekæmper årsagerne til immigrationen med alle midler, forebygger den, og konferencen i Valencia var jo et vigtigt skridt i den rigtige retning for at forstærke dialogen mellem Middelhavslandene. De kristelige demokrater er af den faste overbevisning, at vores forhold til den arabiske og islamiske verden skal styrkes. Vi må ikke sætte lighedstegn mellem terrorisme og den arabiske og islamiske verden, og vi skal gøre alt for, at der netop i Nordafrika opbygges et samfund, der skaber forudsætningerne for, at de unge ikke længere emigrerer, men at de har en fremtid i deres hjemlande.
Hr. formand Aznar, De talte - som hr. kommissionsformand Prodi - om udvidelsen af EU. Jeg vil gerne takke Dem for, at De netop som en repræsentant fra det sydlige EU i spørgsmålet om de centraleuropæiske landes tiltrædelse, men naturligvis også Cyperns og Maltas, har udvist engagement. Jeg har udtrykkeligt mandat fra min gruppe til at sige, at vi finder det uansvarligt, når en regeringschef, nemlig Tysklands forbundskansler, nu knytter betingelser til udvidelsen, idet der nu først skal skabes resultater ved landbrugsforhandlingerne om betalingerne. Det er efter vores mening uansvarligt, fordi det skader tiltrædelseslandenes tillid til EU og i sidste ende medfører, at der gives næring til antieuropæiske stemninger i disse lande. Vi opfordrer Dem derfor til og anmoder Dem om ...
(Tilråb)
... ja, det bryder De Dem ikke om at høre, men jeg siger sandheden, og hvis De også ville kritisere det, hr. kollega, så ville De fremstå lidt mere troværdigt, end De gør nu med Deres tilråb.
(Bifald)
Altså, mine damer og herrer, kære kolleger, hr. formand, De har også engageret Dem kraftigt i stabilitetspagten, og vi siger også i denne forbindelse, at stabiliteten er en forudsætning for tilliden til den fælles europæiske valuta. Det gælder både for store og for små lande - hvis stabilitets- og vækstpagten ikke overholdes, så skal der afsendes et blåt brev, som også skal nå frem til disse lande, og jeg opfordrer alle til at forsvare den europæiske valutas stabilitet.
De talte om konventet. Det glæder mig meget, og vi går ind for, at konventet skal udarbejde fælles løsninger. Under spansk formandskab er det blevet muligt at komme et meget stort skridt videre med den interinstitutionelle aftale om udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitikken. Men nu er der rygter om, at man i Rådets Generalsekretariat overhovedet ikke vil klassificere visse dokumenter. Jeg håber ikke, at det betyder, at man ender med at forholde os dokumenter, men at man, som det spanske formandskab opnåede, virkelig også overholder det, man har aftalt. Vi har stor tillid til den forventede interinstitutionelle aftale, hvis afslutning der forhandles om ikke kun på højt teknisk plan, men også på politisk plan, så vi kan opnå en meget stor forbedring af lovgivningen i EU.
Hr. formand Aznar, jeg vil gerne afslutningsvis ønske Dem tillykke med reformen af Rådet. Det er et skridt i den rigtige retning. Jeg mener, at vi nu har et grundlag, der kan arbejdes videre på også i fremtiden. Jeg takker Dem på vegne af vores gruppe for et vellykket formandskab, og vi har stor tiltro til, at den spanske regering og den spanske ministerpræsident vil sikre, at vi kan fortsætte i den retning, vi har fulgt det sidste halve år, også under dansk formandskab. På den baggrund ønsker jeg Dem og os alle held og lykke i det næste halve år med vores fælles EU.
(Bifald)

Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, på De Europæiske Socialdemokraters Gruppes vegne vil jeg allerførst bifalde formanden for det afgående formandskabs tilstedeværelse og hans inspirerende tale i dag.
Tillad, at jeg indleder med en bemærkning om atmosfæren i Sevilla, der, ud over at være festklædt i påskeugen, er en by, som er kendetegnet ved, at den er hovedstad for tre kulturer. Vi er imod Fort Europa og især imod et Europa, der er uindtageligt for de europæiske borgere, og derfor mener vi, at det bør forklares her, hvorfor man har forhindret europæiske og iberiske borgere - i dette tilfælde portugisere - og parlamentsmedlemmer i at udøve deres rettigheder og tage til Sevilla.

Hvad angår det halvårlige formandskab, kom rådsformanden min kritik i forkøbet. Han kritiserede både her og i Oxford de halvårlige formandskaber. Jeg må sige, at jeg er enig, for man kan naturligvis ikke omskrive Første Mosebog hver sjette måned. Europa starter forfra hvert halve år, og det kan ikke nytte noget. Det nytter f.eks. ikke - og jeg tænker på det spanske formandskab - at Lissabon-processen - som var en afbalanceret proces - genskabes med nye mål. Det er interessant at have energi - og vi går ind for at liberalisere energien, ikke at privatisere den uden videre - men det er nødvendigt at sørge for offentlige tjenesteydelser og jobskabelse.
Hvad angår indvandring og asyl f.eks., blev der for to år siden lavet en samlet strategi i Tampere. Det svenske formandskab rejste det vigtige spørgsmål om vores demografiske situation i Europa. Nu synes det, som om det hele drejer sig om ulovlig indvandring. Er det, fordi det, som de foregående Europæiske Råd har lavet, ikke duer? Vi husker ikke fortiden, og det er et vigtigt punkt, for det skal siges, hr. rådsformand, at De har givet RIA-Rådet nogle meget stramme opgaver. I Europa-Parlamentet har vi inden for rammerne af proceduren med fælles beslutningstagning ventet på, at der blev udarbejdet en set ud fra et europæiske synspunkt mere proaktiv og mindre repressiv indvandringspolitik. Fem direktiver har ventet på, at Rådet gjorde sit arbejde. Det er det første.
(Bifald)
For det andet må jeg sige, at det spanske formandskab - det er ikke det eneste - systematisk har undgået de følsomme emner. Det har vedtaget mange kapitler for udvidelsen, men det skal siges, at det vigtigste står tilbage. Og jeg vil minde om, at Europa-Parlamentet, ligesom ved tidligere udvidelser, altid har sagt, at en udvidelse kræver, at de finansielle overslag revideres, og det gør De ad bagvejen.
De Europæiske Socialdemokraters Gruppe har vedtaget et dokument om den nødvendige reform af landbrugspolitikken, og De gennemfører den privat uden en offentlig debat og uden at lytte til det, Kommissionen foreslår, som kan være diskutabelt, men den er forpligtet til at gøre det.
Og i forbindelse med udvidelsen mener jeg, at hr. Poettering forud for det tyske valg angriber kansler Schröder som kandidat. Han har åbenbart ikke hørt det, som hr. Stoiber siger om udvidelsen, for det er endnu mere radikalt.
(Bifald)
Og jeg vil påpege, at det danske formandskab vil få meget svært ved at løse de udestående problemer fra Sevilla i december.
For det tredje må jeg sige, hr. rådsformand, at De, som er en ægte politiker, har udført Deres arbejde på en sådan måde, at De har brudt med formandskabernes neutralitet. De har ikke tøvet med at sige - om det, der foregår i mit land - at socialdemokraterne har skylden. De har systematisk givet regeringerne fra min politiske familie skylden for problemerne, og De har udpeget de forskellige. Det har de europæiske formandskaber ikke tradition for, og jeg mener, at vi bør vende tilbage til modellen med et mere neutralt formandskab.
Endelig, hr. rådsformand, er der spørgsmålet om demokratisk kontrol og reformen af Rådet. Det er rigtigt, at vi har indgået aftalen om aktindsigt i dokumenter. De har taget skridt til at bringe forhandlingen om bedre lovgivning op på et politisk plan. Men når De siger, at De vil åbne Rådet ved fælles beslutningstagning med Europa-Parlamentet, siger De til os, at vi kan få adgang via internettet. Vi inviterer Dem, når vi træffer beslutning efter den fælles beslutningsprocedure. Det mindste, De kan gøre, er at invitere os officielt, når De træffer beslutning efter den fælles beslutningsprocedure. Vi er ikke bare endnu en del af offentligheden, der skal skaffe sig underretning via medierne.
Tillad mig til sidst, hr. rådsformand, at nævne Deres forslag om et formandskab for Rådet på fem år. I januar sagde jeg, at De kunne være gode værter for konventet, fordi De ikke havde givet udtryk for Deres holdning. Nu, da De åbent har givet udtryk for den, må jeg sige til Dem, at jeg som europavenlig demokrat modsætter mig, at vi genskaber det hellige romersk-germanske rige, og jeg går ind for at bibeholde fællesskabsmetoden.
(Bifald)

Watson (ELDR).
Hr. formand, for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe udgjorde aftalen om indvandring og asyl, som løftede debatten videre end til en søgen efter billige avisoverskrifter og over til kernen af udfordringen, den afgørende test. En tilfældig avislæser kunne i forbindelse med optakten til topmødet i Sevilla have troet, at den spanske ministerpræsident spillede Don José over for Tony Blairs Carmen i et lidenskabeligt, men dødeligt blændværk om at bruge udviklingsbistand som våben i kampen mod illegale indvandrere. Vi bifalder derfor premierminister Verhofstadts og andres succes med at genoprette balancen i Det Europæiske Råds udkast til konklusioner. Det glæder os navnlig, at Rådet pegede på betydningen af økonomisk samarbejde, frihandel, udviklingsstøtte og konfliktforebyggelse, når det gælder tackling af årsagerne til illegal indvandring. Jeg bifalder den vægt, Rådet lagde på at levere incitamenter til udviklingslandene til at samarbejde om styring af migrationsstrømme frem for at suspendere udviklingsbistanden for manglende samarbejde.
Men frem for blot at fastsætte nye mål for at nå fremskridt om indvandring og asyl ville stats- og regeringscheferne gøre et bedre stykke arbejde, hvis de ophørte med at belaste beslutningsprocessen med nationale initiativer og støttede Kommissionens forslag under fællesskabsmetoden. Det betyder, at man gør brug af afstemninger med kvalificeret flertal for at sikre, at beslutningerne kan træffes.
Hvad angår forslagene om reform af forhandlingerne i Rådet er det helt fint, at stats- og regeringscheferne taler om at indføre større gennemsigtighed i Rådets måde at arbejde på. Det vil imidlertid ikke blive nået blot ved at lade kameraerne komme ind i lokalet til en rituel rundbordsdebat og en række afstemninger. Vi har brug for at nå en reel gennemsigtighed ved at give adgang til Rådets dokumenter på internettet lige fra det tidspunkt, hvor de først drøftes af embedsmændene, og op til ministerplan. Det er skammeligt, at Rådets embedsmænd i Sekretariatet nægter at gøre mødedokumenter og unummererede dokumenter offentligt tilgængelige.
Der er uden tvivl brug for en rationalisering af antallet af rådsmøder, men det ville være meget bedre, hvis dette - som kommissionsformanden sagde - skete samtidig med lignende skridt i Parlamentet og i Kommissionen, således at linjerne med hensyn til ansvarlighed og ansvar er klare. Det bekymrer mig også, at afskaffelsen af Rådet (udviklingssamarbejde) kunne ses som en nedprioritering af Unionens rolle på udviklingsområdet, hvilket ikke må få lov til at ske.
Efter topmødet i Barcelona advarede jeg Parlamentet mod en troværdighedskløft, der ville blive dybere, hvis de ambitiøse mål for den økonomiske reform ikke blev implementeret. Jeg opfordrede navnlig til, at der blev gjort fremskridt mod et integreret marked for finansielle tjenesteydelser. Jeg lykønsker derfor varmt det spanske formandskab, som har sikret en aftale om pensionsdirektivet - som har været blokeret i Rådet siden juli sidste år - såvel som en aftale om direktivet om markedsmisbrug, for bag hele tabernaklet om illegal indvandring er det et støt fremskridt med hensyn til tekniske, men vitale spørgsmål som disse, som viser, hvad et formandskab er værd.
Jové Peres (GUE/NGL).
Hr. formand for Parlamentet, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, som jeg sagde til hr. de Miguel under det foregående møde, er dette det første formandskab for EU med variabel geometri.
Den ringe forbindelse mellem den redegørelse for prioriteterne, som hr. Aznar afgav ved begyndelsen af formandskabet her i Parlamentet, og EU's aktiviteter i dette halvår er overraskende. Den tilpasningsevne, som det har vist ved at ændre sine prioriteter, er bemærkelsesværdig. Da det f.eks. viste sig at være vanskeligt at nå målene for udvidelsen, blev spørgsmålet om ulovlig indvandring taget op. Prioriteten om terrorisme var en delvist afgrænset strategi fra det meget bredere mandat fra Laeken, som var centreret om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Der er i virkeligheden ikke sket noget mærkbart fremskridt på dette område, og spørgsmålet om terrorisme har hovedsageligt bestået i den europæiske arrestordre, som allerede delvist blev udformet af det belgiske formandskab.
Dets tilpasningsevne bliver endnu mere åbenbar, hvis vi tænker på, at arbejdet med Kommissionens forslag om indvandring ved formandskabets begyndelse stod stille. I Sevilla forsøgte man at behandle indvandringsspørgsmålet udelukkende og grundlæggende ud fra et repressivt og politimæssigt synspunkt. Heldigvis fik nogle medlemsstater mildnet forslagene på det område.
Man har tilsidesat - i stedet for at udvikle, det ville være mere korrekt - integrationspolitikkerne, sagerne om familiesammenføring, statussen som fastboende udlænding og den fælles regulering af migrationsstrømme.
Deres formandskabs valgsprog, hr. Aznar, var "mere Europa", og den prioritet, der måske havde størst politisk rækkevidde, var den om udvidelsen af EU. Det er rigtigt, at et stort antal kapitler er blevet afsluttet, men de er ikke alle lige vigtige. Landbrugskapitlet var det vigtigste, og inden for det var den direkte støtte langt det vigtigste. Den ramme, som Kommissionen har foreslået for landbrug, er blevet afvist af størstedelen af ansøgerlandene. Samtidig viser fire staters blokering i Rådet (almindelige anliggender) problemets omfang, og der skete ikke de store fremskridt på det område i Sevilla.
Et stort antal medlemsstater ønsker et større marked, men ikke mere Europa. Årsagerne er budgetmæssige, og målet er til dels at afskaffe eller begrænse de få fælles politikker.
Det er faktisk, hr. Aznar, nødvendigt med mere Europa, et større Europa, men ikke et indholdsløst Europa. Det argument, som De brugte inden Det Europæiske Råds møde i Sevilla, om, at nyttesløse bestræbelser fører til tungsind, er uantageligt. Formandskabet bør gøre alt, hvad der står i dets magt for at nå de endelige mål. I Barcelona havde De, hr. Aznar - så vidt jeg husker - ingen problemer med at presse Frankrig til det sidste, hvad angår liberalisering af energiforsyningen på elektricitetsområdet, selv om der var en valgproces i gang i landet. I forbindelse med den igangværende valgproces i et andet land har De imidlertid ikke optrådt på samme måde for at undgå pres om udvidelsen og begrænsning af den fælles landbrugspolitik, ganske givet fordi De anser det for at være en nyttesløs bestræbelse. Uden at Deres optræden omkring liberaliseringerne skal retfærdiggøres, er det indlysende, at De har anvendt to forskellige målestokke.
Deres strategi har også været delvis og afgrænset på de økonomiske områder. De har formået at give Lissabon-processen et meget nyliberalt præg, og De har glemt dens mål om kvalitet i arbejdet, social samhørighed og den sociale dialogs betydning. Man nægter at erkende den nye økonomiske situation, som allerede er langt fra skønnene fra Lissabon. Man holder fast ved en stiv fortolkning af stabilitetspagtens økonomiske retningslinjer, men samtidig "enhver er sig selv nærmest", for at nogle medlemsstater kan få løst deres problemer med at få budgettet til at balancere. Og det kan heller ikke betegnes som mere Europa.
I januar gav De ordret udtryk for Deres ønske om at skabe et område med større økonomisk velstand, der kan beskytte den europæiske sociale model. Det Europæiske Råd i Barcelona og de politikker, som Deres regering forsøger at føre i Spanien, viser det modsatte. Og fra Barcelona til Sevilla, hr. Aznar, blev der varslet en generalstrejke over for Dem. Det kunne ikke være anderledes, for Deres arbejdsmarkedsreform, der skærer ned på arbejdsløshedsunderstøttelsen og gør det billigere at afskedige ansatte, er endnu et eksempel på, hvad det spanske formandskab forstår ved at smidiggøre arbejdsmarkedet.
Under Deres formandskab, hr. Aznar, har EU ikke spillet en rigtig hovedrolle for at finde en retfærdig løsning på konflikten i Mellemøsten, og dets forslag om Latinamerika og Middelhavsområdet har været ufatteligt uambitiøse.
Af disse grunde, hr. Aznar, kan vi ikke vurdere Deres formandskab positivt. De positive aspekter - Galileo-projektet, sygesikringskortet og noget mere - blegner i forhold til de, i hvert fald for os, negative ting, som jeg har forsøgt at skitsere.
Man kan ikke skabe mere Europa med en forværring af de sociale politikker, de offentlige tjenesteydelser eller de fælles europæiske politikker. Det er nødvendigt med mere Europa, men det er også, og især, nødvendigt med et bedre Europa. Det er muligt at skabe et andet Europa - som tusinder af borgere har krævet det i stigende grad for hvert møde i Det Europæiske Råd og især under Deres formandskab i Barcelona, Madrid, Valencia og Sevilla. Mere Europa, ja, men et mere solidarisk og humant Europa i borgernes tjeneste, som er mere til stede på den internationale scene.
Jeg ville også takke Dem, hr. rådsformand, hvis De kunne gøre rede for hændelsen med Portugal i forbindelse med disse demonstrationer.

Frassoni (Verts/ALE).
Hr. rådsformand Aznar, den knappe taletid giver mig ikke mulighed for at komme nærmere ind på de positive aspekter ved Deres formandskab - dem har der trods alt været nogle af, også efter min gruppes mening - men tvinger mig til først og fremmest at understrege nogle bekymrende aspekter.
Hvad asyl- og indvandringsspørgsmålet angår, var vi lettede over, at man i Sevilla ikke støttede Deres forslag om at gøre udviklingsstøtten - som allerede er skandaløst lille - afhængig af EU's krav om at kontrollere den illegale indvandring. Efter vores mening er det ikke ved at følge de laveste instinkter hos partierne på den yderste højrefløj, at man finder en løsning på borgernes legitime bekymringer. Grundlaget for en konsekvent og forstående asyl- og indvandringspolitik eksisterer allerede, nemlig Kommissionens forslag, som efterhånden har ligget stille i Rådet alt for længe. Vi skal følge den almindelige lovgivningsproces, hvis vi skal have succes på dette område.
Ved Deres formandskabs begyndelse gav jeg udtryk for et ønske - nemlig at De ville nyde de seks måneder - og for en kritik over, at jeg i Deres program ikke kunne se en klar definition af Deres syn på EU og institutionernes rolle. I dag kan jeg vist godt sige, at De var så glad for formandskabet, at De præsenterede et syn på EU, hvor det ikke kun er regeringerne, der er EU's herrer, men også rådsformandskabet, som ved at kunne vælges og ved at have en varighed på mere end seks måneder kommer i direkte konkurrence med kommissionsformandskabet og ødelægger den institutionelle balance. Vi er modstandere af denne opfattelse, hr. formand, for vi anser den for at være i modstrid med den tvingende nødvendighed af at gøre EU mere demokratisk og effektivt, og vi håber virkelig, at konventet ikke følger Dem på dette punkt.
Ligesom hr. Watson vil jeg i øvrigt gerne give udtryk for vores bekymring over og modstand imod nedlæggelsen af Rådet (udviklingssamarbejde), for det kan kun betyde, at udviklingspolitikken i endnu højere grad bliver afhængig af de geopolitiske og handelsmæssige prioriteringer i EU og navnlig i de største medlemsstater. Opløsningen af Rådet (udviklingssamarbejde) risikerer desuden at være en forløber for bl.a. nedlæggelsen af Generaldirektoratet for Udvikling, og vi ville gerne have kommissionsformand Prodis forsikringer om, at det ikke er tilfældet.
Jeg vil også sige et par ord om topmødet i Johannesburg. Vi var meget overraskede over, at man i konklusionerne overhovedet ikke nævnte hverken fiaskoen på topmødet i Bali eller EU's initiativer til at iværksætte strategien for bæredygtig udvikling. Denne strategi må ikke udelukkende baseres på en handelsliberalisering og i endnu mindre grad - sådan som Kommissionen også hentyder til - på atomkraft. Hvis det virkelig er EU's strategi i Johannesburg, tror jeg faktisk, at mødet i Johannesburg bliver til Rio -10 i stedet for Rio +10.
Endelig, hr. formand, var vi som miljøforkæmpere ret sikre på, at man ikke ville nå nogen særlige resultater på miljøområdet i løbet af disse seks måneder. Men vi kan være rimeligt tilfredse med - og det var også takket være en omfattende mobilisering af offentligheden, som vi støttede kraftigt - at De ikke havde held med Deres bestræbelser på at udnytte formandskabet til gennemførelsen af den nationale vandplan og ikke mindst til dens EU-finansiering, eller med at få gennemført en reform af fiskeripolitikken i den retning, som den spanske regering ønskede.
Til sidst vil jeg gerne sige, hr. formand, at jeg også godt kunne tænke mig at vide, hvorfor De Grønne var indblandet i problemer ved grænserne til Portugal. Jeg er virkelig nysgerrig efter at høre Deres forklaringer i den forbindelse.

Collins (UEN).
Hr. formand, de væsentlige mål, som det spanske formandskab havde sat sig for sit EU-formandskab, er nået. Forhandlingerne om den kommende udvidelse af EU er skredet frem i et øget tempo, og det er nu sandsynligt, at forhandlingerne med mange af ansøgerlandene kan afsluttes inden udgangen af dette år. Det er en stram tidsramme, men det er en tidsramme, der nu kan nås på grund af de store fremskridt, der er gjort i de sidste seks måneder.
Mødet i Barcelona i det tidlige forår sikrede, at den igangværende udvikling i den europæiske økonomi forbliver en prioritet, der står højt på dagsordenen. EU's regeringer anerkender fuldt ud, at udviklingen i den europæiske økonomi ikke kan nås, medmindre vi benytter os fuldt ud af de nye informationsteknologier, som er i hastig udvikling. Fremme af e-business, e-sundhedsprogrammer, e-forvaltningsinitiativer og eLearning-initiativer i regi af eEurope-handlingsplanen for 2005 er ved at blive gennemført i deres helhed på kryds og tværs af Europa.
Omfanget af bureaukrati for de små og mellemstore virksomheder i Europa udgør stadig en barriere for jobskabelse. Under det spanske formandskab trådte det nye charter om små og mellemstore virksomheder i kraft. Chartret tager sigte på at bistå europæiske virksomheder i bestræbelserne for at vokse og trives.
Reformen af pensionssystemerne i Europa har også været prioriteret. Europas borgere bliver desværre ældre, og EU's regeringer må i gang med en nytænkning for at sikre, at de offentlige og private pensionsordninger både støttes og beskyttes. Vi må gennemføre initiativer, som garanterer, at de ældre i vores samfund kan udfolde sig tillidsfuldt og med en fuldstændig følelse af forsikring om, at deres behov bliver beskyttet fuldt ud.
Fra en irsk synsvinkel var topmødet i Sevilla det vigtigste. Vi er alle her i Parlamentet klar over, at det irske folk afviste bestemmelserne i Nice-traktaten sidste år med en lille margin. En af de ting, der bekymrede mange irere, var spørgsmålet om, hvorvidt Nice-traktaten ville bringe Irlands traditionelle neutralitet i fare. Irske tropper har en stolt tradition for at gøre tjeneste i fredsbevarende og humanitære missioner i udlandet under FN-mandater, og det irske folk ønsker, at dette fortsat skal være tilfældet i fremtiden.
Jeg bifalder de to erklæringer, som man nåede til enighed om i Sevilla, den ene undertegnedes af den irske regering, og den anden vedtoges af Det Europæiske Råd. Disse erklæringer gør det i alt væsentligt meget tydeligt og klart, at Irlands neutralitetspolitik bliver opretholdt fuldt ud. I overensstemmelse med vores traditionelle militære neutralitetspolitik er Irland ikke bundet af nogen gensidig forsvarsforpligtelse. Hvis irske forsvarsstyrker skal gøre tjeneste i udlandet, kræver det godkendelse fra FN, samtykke fra den irske regering og godkendelse fra det irske parlament. Vores europæiske partnere har erklæret, at Nice-traktaten ikke pålægger nogen EU-medlemsstat nogen forsvarsforpligtelse. Jeg håber på, at disse erklæringer fuldt ud vil afklare de politiske bekymringer, som folk havde med hensyn til dette særlige spørgsmål ved den sidste folkeafstemning om Nice-traktaten.
Irlands hjem ligger i Europa både historisk og politisk. Isolation i Europa vil kun bringe økonomisk usikkerhed til vores land, som har et højt niveau af indgående investeringer, der omfatter hundredtusindvis af job. Vi ønsker at sikre, at vi forbliver et populært sted for investorer udefra, som ser Irland som indfaldsporten til det indre marked i Den Europæiske Union. Vi ønsker ikke at bringe noget, som har været en succesfuld jobskabelsesmekanisme, i fare ved at sende stærke signaler ud til investorer om, at vi ikke ønsker at forblive centralt placeret i EU og i det indre marked.
Det står meget klart, at problemet med illegal indvandring i Europa er noget, der skal tackles, og jeg bifalder den aftale, som vores ledere er nået frem til, om at intensivere deres koordinerende bestræbelser til søs og ved landegrænserne for at bremse den illegale indvandring til Unionen. Vi må fortsat koordinere med lande, hvori en meget stor del af den illegale indvandring tager sin oprindelse, og vi må sikre, at de organiserede kriminelle, som er impliceret i den lyssky menneskehandel, bliver arresteret og retsforfulgt for deres kriminalitet. Endelig har det spanske EU-formandskab været et meget succesfuldt formandskab. Det mener jeg helt inderligt. Lad os samarbejde med den danske regering med henblik på at fortsætte fremskridtene i løbet af de næste seks måneder.

Bonde (EDD).
Hr. formand, jeg vil gerne takke det spanske formandskab for tilsagnet om at åbne rådsmøderne for offentligheden under første og sidste behandling. Det er da en begyndelse. Vi overhaler nu Nordkorea, som så er det eneste land i verden, der vil lovgive bag lukkede døre. Men vi er stadig langt fra den åbenhed, der kendetegner vore nationale parlamenter, når de lovgiver. Samtlige andre lande i verden vil stadig være mere åbne end os.
Lad mig også takke den spanske udenrigsminister Piqué for hans tilsagn på Formandskonferencen om at give os alle dokumenter fra Rådets arbejdsgrupper. Hvis det løfte realiseres, vil Spanien kunne gå over i historien som det formandskab, der for alvor åbnede Unionen. Det vil være flot for det land, der traditionelt har bekæmpet åbenheden sammen med Frankrig og Tyskland.
Men i Sevilla blokerede Frankrig og Luxembourg for en mere omfattende åbning af rådsmøderne. Det spanske udkast ville have åbnet alle steder, hvor antallet af stjerner på et dokument angiver, at der er tale om den fælles beslutningsprocedure. Chirac sagde nej sammen med Jean-Claude Juncker. Jeg vil gerne opfordre vore franske og luxembourgske kolleger til at give deres ministre en lektion i åbenhed og parlamentarisk demokrati.
Og så en kommentar til den berømte telefonsamtale mellem Prodi og Aznar. Vil I foreslå en traktatændring, således at alle statsministre får ret til at ringe til kommissionsformanden om søndagen for at få et forslag udskudt og ubekvemme tjenestemænd afskediget om mandagen.

Vanhecke (NI).
Hr. formand, det er beklageligt, men jeg kan kun beskrive topmødet i Sevilla som en forspildt chance, og jeg beklager endnu mere, at det delvis på ny skyldes den belgiske premierminister Verhofstadt, som har saboteret muligheden for langt om længe at gøre noget ved det kæmpestore asyl- og indvandringsproblem. Det til trods for, at der i alle europæiske medlemsstater - det viser f.eks. valgresultaterne de seneste måneder - er et meget stort flertal i befolkningen for at gøre noget ved problemet. 
Jeg er ligeledes ked af at sige, at man lige så blindt marcherer videre i retning af en udvidelse af EU med de europæiske lande fra den tidligere østblok. Selv om jeg personligt, principielt og grundlæggende også er tilhænger af det, mener jeg ikke, at det uden videre kan lade sig gøre uden først at træffe alle nødvendige foranstaltninger, så udvidelsen ikke på ny medfører en enorm befolkningsflytning mod Vest.
I mellemtiden skal det irske folk stemme på ny. Men vi ved allerede, at hvis de ved et uheld ikke stemmer "Ja", så tages der ganske enkelt ikke hensyn til deres "Nej". Det kan ikke længere overraske nogen, at EU stadig mere og af stadig flere borgere betragtes som noget udemokratisk, og at man vender EU ryggen en masse, hvilket er beklageligt.

Formanden.
En række gruppetalsmænd har nævnt spørgsmålet om Parlamentets adgang til følsomme rådsdokumenter under den anden søjle. Jeg vil blot gerne nævne, at uden en målbevidst indsats fra det spanske formandskabs side ville vi ikke have et udkast til interinstitutionel aftale.
Denne aftale blev principielt godkendt af Formandskonferencen. Udkastet vil blive sendt til Udvalget om Konstitutionelle Anliggender og derefter til plenarforsamlingen, formentlig i september. I går aftes drøftede Præsidiet et udkast, som Parlamentet også vil skulle vedtage parallelt hermed, om de interne sikkerhedsforanstaltninger til beskyttelse af følsomme oplysninger på betingelser, som svarer til sikkerhedsgarantierne i Rådet og Kommissionen.
Når Præsidiet har godkendt udkastet, vil også det blive sendt til plenarforsamlingen til behandling sammen med udkastet til interinstitutionel aftale. Uden en meget energisk indsats i de senere uger tror jeg ikke, at vi ville været nået til dette punkt.

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil ikke bruge dette indlæg til lovprisning. Selv om jeg gerne ville gøre det, ville jeg få svært ved at overgå de ord, som f.eks. Rådets generalsekretær, hr. Solana, den britiske premierminister eller den nuværende tyske kansler har anvendt. De har alle det samme politiske tilhørsforhold som hr. Barón, selv om man ikke skulle tro det.
Det er imidlertid rimeligt at sige, at vi på disse seks måneder er kommet længere end nogensinde med de retlige og indre anliggender. Og noget måske endnu vigtigere end at være blevet enige om en fælles definition af terrorhandlinger, at have oprettet Eurojust og at have vedtaget den europæiske arrestordre er efter min mening, at vi har forstået, at terrorismen er et problem og en trussel for alle europæere, og at den derfor kræver foranstaltninger på fællesskabsplan.
Mennesker, der myrder og bruger afpresning og trusler som middel til at nå deres politiske mål, er uden tvivl en trussel for demokratiet og for frihedsrettighederne. Men det gælder også mennesker, der står bag eller samarbejder med terrorister. Der er f.eks. dem, der samarbejder om deres finansiering: det beskyldes Batasunas kasserer for, efter at det franske retsvæsen fandt mere end 200.000 euro i hans bils bagagerum, som han erklærede, at et medlem af Parlamentet havde givet ham. Derfor beroliger det mig meget, og jeg mener, at det bør berolige alle meget, at Europa-Parlamentets Præsidium har taget affære.
Når man taler om krænkelse af menneskerettighederne, er der ikke noget mere frastødende end menneskehandel. Bekæmpelsen af ulovlig indvandring kræver også en indsats på europæisk plan. Min gruppe ønskede ganske vist, ligesom størstedelen af Rådets medlemmer, at nå længere, men vi må efter min mening være tilfredse med det opnåede tilsagn, som er resultatet af kravet om enstemmighed, og som uden tvivl repræsenterer et fremskridt, især for dem, der for kort tid siden demagogisk krævede papirer til alle.
Jeg vil slutte mit indlæg med at gentage nogle ord, der blev udtalt her i Parlamentet i januar 1996 i forbindelse med det foregående formandskab for EU. Ordføreren for min gruppe, Abel Matutes, sagde dengang, at formandskabet ikke tilhører den regering, der forbigående udøver magten, men er et helt lands og alle dets borgeres ansvar. Derfor har Folkepartiet - sagde hr. Matutes dengang - tilbudt det sit loyale samarbejde for at nå de mål, man har sat sig.
Vi har efterlevet det princip, hr. rådsformand, og derfor vil jeg meddele Dem, at vi anser formandskabets lyse og mørke sider for vores egne. Der er nogle, som her i formiddag har forspildt endnu en chance for at vise et minimum af institutionel loyalitet. De vil altid have frihed til fortsat at bringe rent nationale diskussioner op i Bruxelles eller Strasbourg. På den måde har de også lejlighed til først at lide nederlag i debatterne i deres hjemland og dernæst igen lide nederlag i dem her, i Bruxelles eller Strasbourg.

Swoboda (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, som det gælder alle formandskaber er der naturligvis positive og kritiske elementer. Ethvert formandskab har også mulighed for at skyde noget over på de andre medlemsstater. Når vi i dag snarere nævner de kritiske elementer, så er det naturligvis også for debattens skyld.
Et positivt element vil jeg dog gerne nævne, nemlig den interinstitutionelle aftale, som nu skal indgås efter kommissionsformand Prodis og Parlamentets lange forarbejde. Efter mange diskussioner med statssekretær de Miguel er vi nu nået så vidt. Det vil jeg gerne takke Dem, hr. rådsformand, og især hr. statssekretær de Miguel for.
Hvad angår reformen af Rådet, er resultatet jo ikke så gloriøst, især ikke hvad angår gennemsigtigheden, og at gennemsigtigheden kun vedrører en del af lovgivningen og kun i begyndelsen og ved afslutningen og kun i en bestemt form, det er egentlig latterligt. Vi skal da ikke være bange for den gennemsigtighed, der findes i Parlamentet. Det er fuld gennemsigtighed, vi forlanger i hele lovgivningsprocessen også af Rådet.
Hvad indvandringen angår, så fejrer man det nu som en stor succes, at man bekræfter det, der allerede flere gange er blevet bekræftet, nemlig at man i princippet vil realisere Tampere. Men det har man bare ikke gjort. Heller ikke under det spanske formandskab er man kommet særlig langt. Hr. ministerpræsident, De må da ærligt indrømme, at den eneste virkelig "store" ide, nemlig sanktioneringen af oprindelseslandene, ikke har været nogen succes. På grund af vores gruppe er den heldigvis ikke blevet nogen succes, for det ville da også være absurd netop at straffe de fattigste. De, der skal straffes, de, der skal forfølges, er de forbrydergrupper, som stjæler den sidste mønt fra de fattigste, og som lover dem velfærd. Ofte ender det dog derefter med døden i Middelhavet. Samarbejde og hjælp er det, der skal til for at mindske udvandringen fra disse lande, som hører til de fattigste.
Det sidste punkt: Hr. rådsformand, De har, hvis jeg tør tro på avisen Handelsblatt - som normalt er en seriøs avis - sagt, at De mener, de venstreorienterede har mistet orienteringen, at de er bange for den moderne verden, en omskiftelig og innovativ verden. Hr. rådsformand, de venstreorienterede, i hvert fald de socialdemokratiske venstreorienterede er ikke bange for moderniseringen og for ændringer. Vi ved blot, at mange mennesker i vores befolkning er bange for, at disse ændringer og denne modernisering gør, at de mister noget. Der er jo netop ikke kun en vinder, der er også tabere som følge af moderniseringen og i ændringerne. Dem skal vi tage os af. Hvis Socialdemokraterne ikke tager sig af dem, så bliver de ofre for populistiske højreorienterede og populistiske bevægelser. Det kan ikke være i nogens interesse. For disse bevægelser udnytter angsten for indvandringen. Disse bevægelser udnytter angsten for udvidelsen af EU. Men vi ønsker en fornuftigt kontrolleret indvandring. Vi ønsker og har brug for udvidelsen som det næste vigtige og store skridt. Derfor skal Socialdemokraterne også sørge for, at den sociale dimension af moderniseringen, privatiseringen og liberaliseringen, at solidariteten ikke går tabt.
Et EU, som ikke også netop viser solidaritet med de socialt svage grupper i samfundet, kan ikke blive nogen succes. Det er det, Socialdemokraterne står for - vi er ikke bange for reformer. Vi vil hjælpe dem, der er bange for arbejdsløshed og ustabilitet.
Malmström (ELDR).
Hr. formand, jeg har nogle korte kommentarer. Der er brug for en fælles EU-migrationspolitik, men den skal bygge på menneskelighed og fremsynethed og tage hensyn til både vores ansvar over for mennesker på flugt samt til vores fremtidige behov for migrationsbevægelser i beskæftigelsesøjemed. Som liberal glæder det mig således, at der ikke var gehør for de mere repressive forslag i Sevilla, og at Rådet synes at have forstået, at det er bedre at forhindre mennesker i at flygte ved øget handel, bistand og støtte til demokratiets udvikling end ved trusler om sanktioner.
Jeg er overvejende positiv over for reformerne af Rådet. Det er godt, at formerne effektiviseres, at møderne bliver mere åbne, og at topmøderne bliver mindre hektiske. Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt, og forhandlingerne skal være åbne, og dokumenterne skal gøres tilgængelige, hvis man skal tale om en demokratisk lovgivning. Jeg håber, at det danske formandskab kan foregå med et godt eksempel på dette område.
Til slut undrer jeg mig også over det flerårige strategiske program, som Rådet skal vedtage. Det er et spørgsmål, som vi har arbejdet meget med i Europa-Parlamentet og Kommissionen. Hvordan skal disse to institutioner involveres i dette arbejde?

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, fru kommissær. Hr. Aznar, jeg anmoder Dem om ikke at slappe af. Deres gyldne tid med formandskabet er måske ovre i EU, men det er Deres ansvar ikke.
Det mediegardin af succeser, som De har løftet, skjuler ikke de alvorlige spørgsmål, der lurer i horisonten. Deres partifælle hr. Fischlers forslag til reform af den fælles fiskeripolitik og den fælles landbrugspolitik skaber usikkerhed og bekymring blandt vores fiskere og landmænd. De skal bare harmoniseres med vores virkelighed, der for tiden er meget langt væk fra den virtuelle teknokratiske virkelighed, som hersker i Kommissionen.
Det er nu, De skal vise den slagkraft, der hersker i Deres politik der, her, hvor beslutningerne om vores fremtid bliver truffet.
Deres største fortjeneste, det spanske formandskabs største fortjeneste har været dets voluntarisme, dets personales arbejdsiver. Tillykke! Jeg har aldrig før set så mange memorandummer blive forelagt, selv om fremskridtene i forhold til det har været få.
De klippede båndet over til euroens indførelse. Udmærket. Men De værdsatte ikke det forudgående arbejde, som andre havde udført.
Endelig blev Deres indledende forslag om indvandring gudskelov svækket væsentligt, og til manges skuffelse opførte Barcelonas og Sevillas borgere sig ordentligt, og med deres samfundssind forjagede de alle Deres alarmerende forudsigelser. Derfor anmoder jeg formelt om, hr. formand, at de europæiske institutioner lykønsker de to byer med deres opførsel og deres samfundssind og med deres tålmodighed over for disse kostbare og unødvendige magtdemonstrationer.

Blokland (EDD).
Topmødet i Sevilla blev annonceret som et nyt stadium i udviklingen af en europæisk asyl- og indvandringspolitik. Jeg har to bemærkninger hertil.
For det første er jeg lettet over, at forslaget om en europæisk polititjeneste til grænsekontrol og idéen om at reducere udviklingshjælpen til de illegale indvandreres uvillige oprindelseslande ikke er vedtaget. Disse foranstaltninger tog især sigte på symptombekæmpelse og på at holde de illegale væk. På den måde kan man på kort sigt tilfredsstille de ængstelige europæiske borgere, men foranstaltningernes nytte og konsekvenser var ikke tænkt godt nok igennem.
For det andet er det kun en kombination af retfærdig fordeling af velfærd på den ene side og et europæisk asyl- og indvandringssystem, som kan overholdes, på den anden side, som giver et fremtidsperspektiv. Desværre førte topmødet ikke til fremskridt på det område, selv om der længe har foreligget forslag. Jeg kan forstå, at afviste asylsøgere skal vende tilbage til deres oprindelsesland, men hvad sker der med de millioner af illegale indvandrere, som aldrig har søgt asyl? Jeg støtter, at man forsøger at begrænse tilstrømningen, men hvordan vil man sætte udstrømningen i gang?
I betragtning af det prekære emne har jeg forståelse for, at det går så langsomt, men Rådet har kun bekræftet eksisterende beslutninger. Det er ikke et nyt stadium i udviklingen, men stilstand.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Hr. formand, i de sidste seks måneder har det spanske formandskab til trods for mottoet "mere Europa" fremmet de gamle Franco-nationalisters autoritære reflekser. Denne praksis, hr. Aznar, har gjort det meget vanskeligt for Dem at lyde oprigtig. Et tydeligt eksempel var Deres afvisning af at anerkende generalstrejken i anledning af topmødet i Sevilla. Rent faktisk erkendte De og Deres regering ikke, at den strejke overhovedet fandt sted. Den latterlige måde, hvorpå De har ignoreret virkeligheden, er utilgivelig i politik, og derfor afspejler den større euroskepticisme og endog det direkte fjendskab over for Den Europæiske Union Deres formandskabs dårlige køreplan.
Som professor Dominique Réné har udtalt, er 2002 "l'année d'une poussée spectaculaire de l'Euro-phobie, notamment dans les classes populaires européennes" (et år kendetegnet ved en markant stigende euroskepticisme især i de brede befolkningslag).
De er naturligvis ikke den eneste, man kan bebrejde EU's nuværende ynkelige image, fordi kendsgerninger som folkemordspraksis i Tjetjenien, Palæstina og Kurdistan ikke kan skjules. Hr. Aznar, De er en særlig ivrig dyrker af den lære, man kan drage af regeringerne i Rusland, Israel og Tyrkiet. Det kan alle se af Deres stejle ønske om at forbyde Batasuna og alle de baskiske nationalistiske organisationer. Herved har De fremprovokeret det bitreste skænderi med de baskiske biskopper, fagforeninger og et stort flertal af de baskiske borgere siden Francos tid. Deres tid som formand for Rådet er slut, og den baskiske konflikt er der stadig. Den eneste måde, hvorpå De kan komme ud af deres evindelige baskiske mareridt er ganske enkel: De skal blot vågne op. De bør, inden det er for sent, ophøre med at svæve over tinderne.
Señor Aznar ¡aterrice!

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ved ikke, om det var Talleyrand, der sagde, at opposition er kunsten at være imod noget, men på en sådan måde, at man senere kan være for det. Jeg ville sige dette, hr. formand, fordi man i denne type debatter kan se de problemer, som en situation som denne skaber, ud fra forskellige synspunkter, og de er alle sammen gyldige, bortset fra det, der kommer til udtryk hos dem, der udtaler sig på baggrund af en moralsk fattigdom, der udspringer af, at de ikke har taget til orde for at fordømme mord på uskyldige ofre, for det er en krænkelse af disses hukommelse og en latterliggørelse, hr. formand, af Parlamentets holdninger.
Han sagde, hr. formand, at kritik er en sund øvelse, men den skal udøves på visse betingelser. Jeg mener, at det er meget lettere at kritisere end at handle, og det er klart, at den, der gør noget, selv om det ikke altid lykkes 100%, altid fortjener større respekt end en dårlig kritiker.
Udøvelse af kritik, hr. formand, er også lidt ligesom testamenter, hvor det eneste, der gælder, er det sidste. Og det forbavser mig faktisk, at nogle af de erklæringer, der er fremkommet her, synes at være i tydelig modstrid med mere end 30 punkter i de beslutninger, som Parlamentet har vedtaget i forbindelse med topmøderne i Sevilla, Madrid og Barcelona, og som Den Socialdemokratiske Gruppe naturligvis støttede og stemte for.
Desuden rejses der efter min mening, hr. formand, også et spørgsmål om personlig stil. Ethvert menneske har sin egen stil, som det har sin egen næse, og det, at interne debatter og anliggender bringes op i Parlamentet, viser klart, at borgerne vil notere sig den slags handlinger, som ikke er i almenvellets interesse, men er et forgæves forsøg på at sværte den spanske regerings image.
Hr. formand, i denne type debatter drejer det sig udelukkende om at finde ud af, om EU gør fremskridt, uden at de lyse sider skal hæves til skyerne, eller de mørke skal skjules. Jeg mener, at selv om nogle foretrækker at se tingene, som de ønsker, at de var, og ikke, som de er, er det tydeligt, at der er blevet gjort meget i disse seks måneder. Der er blevet gjort et seriøst arbejde, og en opgave, der var fuld af interne vanskeligheder på grund af valgprocesser i nogle medlemsstater og eksterne vanskeligheder på grund af den internationale situation, er blevet udført tilfredsstillende.
Men det er klart, at formandskabet på kun seks måneder ikke med et trylleslag kan løse alle de problemer, der plager EU, som om det rådede over de vises sten, den gule salve eller Fierabras' balsam. Sandheden er, at de andre 14 medlemsstater også har indflydelse, og i denne type situationer, hr. formand, er der noget, som er meget klart: De, der er i den dårligste situation, de, der ikke har fået løst problemet med beskæftigelse og konvergens for at komme ind i den monetære union, er altid dem, der giver de bedste råd.
Jeg beklager, at hr. Barón ikke er i salen lige nu, for han, som har været transportminister, giver os her en lektion i, hvordan man skal navigere, selv om hans skib lækker alle vegne.

Díez González (PSE).
Hr. formand, de, der finansierer terrorismens medskyldige, er en skændsel for Parlamentet.

Den baskiske konflikt skal løses ved, at de, der forfølger og myrder os, holder op med at gøre det og lader os leve i frihed.
Hr. rådsformand, det er rigtigt, at vi kunne have gjort større fremskridt, men også mindre, og at vi kunne have gjort det bedre, men også dårligere. Alt sammen med udgangspunkt i, at der i løbet af et halvårligt formandskab hverken er bragende succeser eller dundrende fiaskoer. På seks måneder er der ikke tid til dundrende fiaskoer, det er ikke muligt, og de relative fiaskoer kan forklares.
Hr. rådsformand, De har selv erkendt, at et skiftende system, der skaber formandskaber, som er forpligtet til at opnå succes, gerne på nationalt plan og på kort tid, er udueligt. Derfor er de reformer af Rådet, der blev aftalt i Sevilla - som allerede er blevet omtalt - et lille, men positivt fremskridt.
Jeg er her ikke for at kritisere Dem, men heller ikke for at rose Dem, og derfor vil jeg gøre status over tre af Deres prioriteter: udvidelsen, den transatlantiske forbindelse og de eksterne forbindelser.
Hvad angår udvidelsen, er jeg nødt til at konstatere, at målene ikke er blevet nået - det har De selv sagt. De kapitler, som formandskabet havde sat sig for at lukke for at opnå Europas genforening og gøre den til virkelighed, er stadig åbne. Det er vanskelige emner, som vækker mange bekymringer i flere medlemsstater, men at afstå fra at fremme en seriøs debat, som kan give os mulighed for at overvinde usikkerheden, er ikke løsningen.
Hvad angår forbindelsen med vores vigtigste allierede, må jeg anerkende, hr. rådsformand, at De har haft en uomtvistelig personlig succes: De er blevet inviteret til Camp David. Men den forbindelse har ikke gavnet Europas forbindelser med USA. De har ikke ratificeret Kyoto-protokollen, de har trukket undertegnelsen af oprettelsen af Den Internationale Straffedomstol tilbage, de tager ikke imod råd vedrørende Mellemøsten, og vores handelskonflikter af enhver art forøges. Kort sagt svækkes vores lederskab.
Hvad angår de øvrige eksterne forbindelser, er det rigtigt, at der er blevet undertegnet en aftale med Chile - som vi lykønsker Dem med - men formandskabet har ikke givet Unionens politik for Latinamerika og Middelhavsområdet den plads, der tilkommer den.
Europa går ikke godt, hr. rådsformand, det går ikke bedre end for seks måneder siden. Jeg ved godt, at det har været vanskelige tider, men politik er til vanskelige tider. Med samme oprigtighed, som jeg tilbød Dem vores støtte for seks måneder siden, må De derfor tro mig, hr. rådsformand, når jeg siger, at jeg havde forventet og ønsket mere. Mere succes, flere fremskridt, færre usikkerheder.
Endelig, hr. rådsformand, havde jeg ikke tænkt mig at vurdere dette formandskab, men Deres udenrigsminister har - som altid - provokeret mig, og det har han gjort ved at sige, at han er temmelig tilfreds. Måske fordi jeg tilhører venstrefløjen og er kvinde, og kvinder og venstrefløjen kræver større ambitioner, vil jeg sige til Dem, at jeg er temmelig utilfreds.
(Bifald)

Dybkjær (ELDR).
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske det spanske formandskab og takke det spanske formandskab, ikke bare statsministeren, men også alle de øvrige ministre, for deres velvillige samarbejde med Europa-Parlamentet. Personligt vil jeg ønske for statsministeren, at han nu får lejlighed til at få lidt ferie, som han forhåbentlig tilbringer med sin dejlige kone.
Det følgende er derfor ikke rettet mod statsministeren personligt, men mod Rådet, og det er spørgsmålet om den illegale indvandring. Man bruger i rådserklæringerne utrolig mange linjer, for slet ikke at tale om sider, på den illegale indvandring. Ingen fornuftige mennesker er tilhængere af illegal indvandring. Spørgsmålet er udelukkende, om man skal gribe fat i årsagerne, eller om man skal skabe et "Fort Europa". Rådet har stort set kun koncentreret sig om et "Fort Europa", og den tekst, der omhandler selve årsagerne, er for svag, og den er for sløj. Der står i den tekst, at Det Europæiske Råd minder om, at økonomisk samarbejde er vigtigt. Ville det ikke være bedre, at Det Europæiske Råd undlod at minde om noget som helst, og i stedet gjorde noget, for det er nemlig det europæiske samarbejde, der kan gøre noget ved disse sager. Vi bliver ved med at få illegal indvandring, hvis ikke vi skaber et fornuftigt samarbejde med udviklingslandene, og så længe vi ikke gør noget, er der ikke noget at sige til, at de kommer til Europa. Det vigtigste er derfor at få skabt et fornuftigt samarbejde.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, der var ikke brug for mere end de måneder, som Deres formandskab har varet, til at lave det om til en karikatur, som var blevet aftalt under de foregående formandskaber om indvandring og asylpolitik, kvinders uddannelse og arbejde samt bæredygtig udvikling.
Udvidelsen, som der var enighed om i Laeken, efterlader De med flere problemer. De har ikke sat skub i rimelige reformer af den fælles landbrugspolitik, den fælles fiskeripolitik eller strukturfondene, som er så vigtige for Unionen, den spanske stat og Galicien. De er ikke kommet videre med Unionens forslag til løsning af den forfærdelige situation mellem Israel og Palæstina, og De har helt svigtet Latinamerika.
De har med uforskammet arrogance blandet Dem i konventet, og De har oven i købet ført Dem frem som Unionens virtuelle præsident.
Under Deres formandskab er alting gået op i sikkerhedsparanoia. Besat af ønsket om kun at fungere som Unionens politichef, kan De som Deres triste eftermæle fremvise, at De har fået gjort indvandring lig med forbrydelse.

Couteaux (EDD).
Hr. formand, der er topmøder, vi har grund til at glæde os over. Blandt dem topmødet i Sevilla, som udmærkede sig ved at være særdeles pædagogisk. Alle kan ud af konklusionerne læse, at EU er præget af magtesløshed. Medlemmerne af denne høje forsamling erklærede at ville tage målrettet fat på indvandringsproblemet, grebet af panik på grund af det, man betegner som populisme - og som i virkeligheden blot er udtryk for de europæiske folks forbitrelse over at se sig frataget rettigheder. Udmøntningen af denne erklæring er imidlertid af beskedent format, som det også var tilfældet i Amsterdam i 1997. Endnu en gang fratager Unionen medlemsstaterne rettigheder og erstatter medlemsstaternes politik med et tomrum. Som hr. Barón Crespo udtalte tidligere under denne forhandling, synes det, som om EU starter helt forfra hver sjette måned. Glimrende formuleret! Gradvist indser befolkningen, at dette er tilfældet, hvorfor forbitrelsen øges. Det kan selvsagt føre vidt.
Når det gælder konklusionerne fra Sevilla, er der et punkt, som i vid udstrækning har været upåagtet, men som fortjener at blive fremhævet. Det drejer sig om punkt 6, hvor Rådet opfordres til at undersøge spørgsmålet om sprog for, som det hedder, "at forbedre den nuværende situation". Der er kun en måde, hvorpå den nuværende situation kan forbedres, nemlig ved at sikre, at parlamentsmedlemmerne kan arbejde på deres modersmål. Der er vi langtfra i dag, eftersom det stadig oftere forekommer, at vi eksempelvis i udvalgene udtaler os om tekster, som kun er til rådighed i den engelske udgave, uagtet forretningsordenens bestemmelser.
Kommer vi på et tidspunkt i en situation, hvor medlemmerne af Europa-Parlamentet må vælges på baggrund af en test af deres engelskkundskaber? Jeg må advare det danske formandskab, når det gælder forslag på dette felt. Det er ikke acceptabelt at vælge et eller to arbejdssprog, for Europa-Parlamentet er ikke en international organisation. Det er heller ikke acceptabelt at skulle vælge et pivot-sprog, som naturligvis bliver engelsk, eller rettere angloamerikansk. Begår man den fejl, kære føderalister, vil der ikke længere være tvivl i borgernes sind. Så har de set EU's sande ansigt. Så har de set klart demonstreret, at EU blot er en brik i det amerikanske imperium, og at EU's egentlige opgave består i at tilpasse alle europæiske nationer til den fremtidige rolle, hvor de gøres til genstand for den altomfattende amerikanisering.

Cappato (NI).
Hr. rådsformand Aznar, der er naturligvis ingen, der kan være uenig i, at det er nødvendigt at bekæmpe den illegale indvandring. Det, som vi til gengæld stiller os uforstående over for, er, at denne bekæmpelse bliver et endnu mere centralt element i forbindelserne til tredjelandene og i samarbejdsaftalerne, end demokratiets og retsstatens fremme er og har været hidtil set ud fra et politisk og konkret synspunkt. Med mine få sekunders taletid kan jeg kun gøre opmærksom på et paradoks i forbindelse med disse overvejelser, nemlig at den kommunistiske diktator Hoxhas Albanien ville have været en perfekt partner set ud fra dette synspunkt. Der var nemlig ingen, som kunne emigrere fra disse lande, og der var ingen, som kunne emigrere fra militærsamfundene. Dette er dog kun et paradoks indtil en vis grad, for bagefter bryder konflikterne netop ud de steder, hvor vi ikke er i stand til at indføre demokrati og en retsstat, sådan som det var tilfældet i Balkanlandene. Og dette er det egentlige problem, som ligger til grund for de ukontrollable flygtningestrømme. Derfor ville det sikkert være bedre, at EU i højere grad koncentrerede sig om de dybereliggende årsager til det uhåndterlige problem med den illegale indvandring i stedet for at koncentrere sig om symptomerne.

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Hr. formand, jeg må indlede med at sige, at alle mine bemærkninger med hensyn til Sevilla-topmødet er blevet ødelagt af hr. Watsons tale. Jeg er bange for, ministerpræsident Aznar, at jeg ikke kan få dette billede af Dem, hvor De forsøger at forføre "Carmen" Tony Blair, ud af hovedet.
Det var min hensigt at indlede med at sige, hvor stor en opmuntring og hvor godt et eksempel De har været for centrum-højrepartierne i Europa. Rigtig mange af de politiske succeser, vi har oplevet i de senere måneder, kan tilskrives den omstændighed, at De har været et godt eksempel. Men når man ser på dagsordenen for topmødet i Sevilla og de områder, hvor vi kunne ønske at se større fremskridt, må jeg sige, at jeg er en smule skuffet over den økonomiske reformpakke. Jeg bebrejder ikke Dem, hr. ministerpræsident, jeg bebrejder genstridige regeringer andetsteds i Europa. Der hersker imidlertid ingen tvivl om, at der er en for stor efterladenhed med spørgsmål i forbindelse med "corporate governance" og med postulatet om, at Lissabon-dagsordenen blot på en eller anden måde vil blive ført ud i livet, uden at der vil ske nogen markante forandringer her i Europa. Ministerpræsidenten forstår det, men jeg er ikke sikker på, at mange af de andre medlemsstaters regeringer gør.
Hvad terrorisme og illegal indvandring angår, er det ganske rigtigt af Dem at have sat disse spørgsmål højt på dagsordenen. Der er blevet sagt meget om dem. Jeg vil blot tilslutte mig bemærkningerne og Deres ønske om at rejse disse spørgsmål som en del af den samlede dagsorden. Hvad udvidelsen angår, er mit parti helt bestemt ude efter betydelige fremskridt med forhandlingerne om den fælles landbrugspolitik og strukturreformen. Vi ser med nogen interesse på det, der kan ske i Irland ved folkeafstemningen, som kan vende som følge af en trylleformular fra vores formand.
Dette fører mig tilbage til billedet af "Carmen" Blair, som holder min opmærksomhed fangen, for når det drejer sig om reform af Rådet - og tanken om at have et femårigt formandskab - ville vi måske betragte Dem som den ideelle kandidat til den rolle, men hr. Blair har fortalt det britiske Parlamentet, at han - og ikke De - er manden, der fastsatte dagsordenen i Sevilla. Han sagde det ikke kun én gang, han sagde det fem gange! Hans minister for europæiske anliggender sagde, at det var hr. Blairs dagsorden, der blev sat. Jeg vil blot bede Dem om at tage hele historien om Carmen op til fornyet overvejelse, for jeg tror ikke, at hun nødvendigvis er en helt pålidelig person at indlade sig med.

Poos (PSE).
Hr. formand, når vi gennemser konklusionerne fra Sevilla og udtalelserne om reformen af Rådet, må vi konstatere, at man kun delvist har fulgt Europa-Parlamentets henstillinger.
Det er et skridt i den rigtige retning at lade Det Europæiske Råd koncentrere sig om hovedopgaven, nemlig at styrke den koordinerende funktion i Rådet (almindelige anliggender) og sikre øget gennemskuelighed. Imidlertid har Det Europæiske Råd ikke være tilstrækkeligt ambitiøst, når det gælder Rådets konkrete arbejdsgang og styrkelsen af samarbejdet med Europa-Parlamentet for at befordre lovgivningsproceduren. Endvidere havde vi foretrukket, at det formelt blev fastslået, at fællesskabsmetoden skulle anvendes på alle trin i beslutningsprocessen.
Endvidere vil jeg gerne tage et andet emne op. Det spanske formandskab fortjener kraftigt bifald for erklæringen om Mellemøsten. Den europæiske holdning, som er udtrykt kort, klart og præcist, adskiller sig på positiv vis fra præsident Bushs henholdende udtalelser.
Varig fred forudsætter, at konfliktens to parter sikrer, at international rets grundlæggende principper respekteres, og FN's resolutioner efterleves. Terrorismen og besættelsen må bringes til ophør. En provisorisk palæstinensisk stat er en illusion, og intetsteds finder man en stat uden grænser. Israel må følgelig trække sig tilbage til grænserne fra 1967 og fjerne de uretmæssige bosættelser. Erklæringen fra Sevilla indeholder krav om, at de militære operationer bringes til ophør. Indskrænkninger i bevægelsesfriheden bør ophæves. Mure skaber ikke fred. Bravo, hr. Aznar. Nu skal De så blot overbevise vores amerikanske venner om, at kun det europæiske syn på spørgsmålet om fred i Mellemøsten kan bringe massakrerne til ophør. Og ganske vist er det korrekt, at udskiftning af de politisk ansvarlige ville forbedre mulighederne for varig fred i Mellemøsten, men, hr. rådsformand, så må jeg bede Dem arbejde for, at hr. Sharon og hr. Arafat forlader den politiske scene samtidig.

Van den Bos (ELDR).
I Sevilla lod regeringscheferne sig slæbe lidt med i en flamencorus. Jeg kan ikke forklare deres beslutning på anden måde. Sluterklæringen talte om "en" tiltrædelsestraktat for alle ansøgerlande, mens man i Laeken talte om traktater i flertal. For ratificeringen betyder det, at de nationale parlamenter kan finde sig i det, og ellers er det bare ærgerligt. Den overalt roste individuelle vurdering omfatter pludselig ikke de nationale folkerepræsentanter. Kommissionen og Rådet skaber hermed et nyt demokratisk underskud. Forbilledet fra de tidligere begrænsede udvidelser går ikke op her, for nu vedrører det ikke mindre end 10 lande, som skal opfylde mange nye krav. Jeg vil gerne have et forklarende svar fra formanden.
Afskaffelsen af Rådet (udviklingssamarbejde) nedprioriterer fattigdomsbekæmpelsen i forhold til udenrigspolitikken. Det er netop nu et forkert signal til den tredje verden. De herrer har åbenbart også fået den udenrigspolitiske paella i den gale hals.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. Aznar, De foreslog os målet om "mere Europa" for Deres formandskab.
I dag er resultatet et mindre solidarisk Europa, indvandringen forveksles med forbrydelse, og mange spaniere glemmer, at de for ikke så mange år siden var nødt til at være indvandrere for at kunne overleve.
Mindre Europa, hvad angår genforening, med den manglende opfyldelse af de frister, der blev fastlagt i Nice for udvidelsen, mindre Europa, hvad angår demokrati, fordi Det Europæiske Råd har øget dets lederes magt i forhold til Parlamentet, mindre Europa, hvad angår økonomisk stabilitet, med smidiggørelsen af den tidligere aftalte plan, mindre Europa, hvad angår udenrigspolitik, med Bush-planen for Mellemøsten, der ignorerer den europæiske holdning, mindre Europa, hvad angår deltagelse, fordi De har forbudt de selvstyrende regioner at tage del i Deres formandskab - til forskel fra de belgiske regioners sædvanlige tilstedeværelse.
Og hvor De kun har tilskyndet til mere Europa ved at fremme sanktioner og straffe over for indvandrernes fattige hjemlande. Det samme, som De har gjort i Spanien med arbejdsløshedsunderstøttelsen og konflikten i Baskerlandet, det vil sige tvang og undertrykkelse.
Heldigvis har andre europæiske ledere ændret Deres plan og Deres globale forslag om sanktioner i tide, og Deres formandskab er endt i en fiasko.

Berthu (NI).
Hr. formand, det spanske formandskab har udmærket sig ved at være parat til at ændre prioriteringer undervejs, idet man har sat bekæmpelsen af illegal indvandring øverst på dagsordenen for Det Europæiske Råds møde i Sevilla. Og med rette. Det Europæiske Råd gjorde for sin del ret i at se bort fra Kommissionens forslag, som var uhensigtsmæssige og pegede i den forkerte retning, og i stedet træffe praktiske og operationelle afgørelser. Man kan forestille sig, hvilken skade Kommissionens integrationsorienterede forslag ville tilføje det europæiske projekt i den offentlige mening i de kommende år. Der var tale om forslag, som prioriterede den frie bevægelighed uden kontrol inden for Fællesskabets rammer, og som prioriterede udbredt modtagelse af tredjelandsstatsborgere højere end beskyttelse af borgernes sikkerhed og den sociale samhørighed i EU-landene.
Det er mit oprigtige håb, at den tid er forbi, om end jeg har mine tvivl. Rådet synes ganske vist i højere grad at have øje for de nødvendige prioriteringer. Når det gælder Kommissionen, synes det til gengæld vanskeligt at få vendt båden.
Vi kan kun opfordre Rådet til fremover på radikal vis at ændre de endnu ikke færdigbehandlede forslag fra Kommissionen om asyl, familiesammenføring, status for personer med længerevarende ophold og midlertidig beskyttelse og opfordre til, at man helt glemmer tanken om et overnationalt korps af grænsevagter. Der bør lægges vægt på konkrete og effektive forslag, som respekterer staternes territoriale suverænitet, og om nødvendigt løsninger med variabel geometri. Som eksempel kan nævnes et fælles visumregister, som ville gøre det muligt at fastslå, hvem der er rejst ind i EU, og hvem der har forladt EU.
Endelig, hr. formand, erindrer jeg om, at Det Europæiske Råds erklæring om Irland kun er tænkt som lokkemad for det irske folk forud for landets anden folkeafstemning om Nice-traktaten. Erklæringen efterlader det indtryk, at man accepterer et Europa a la carte, når det gælder sikkerheds- og forsvarspolitikken, hvilket i virkeligheden langtfra er i overensstemmelse med Nice-traktatens ånd og bogstav.

Morillon (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, da jeg for et øjeblik siden lyttede til formandskabets redegørelse om de mange opgaver, den spanske regering har været stillet over for i de forløbne seks måneder, tænkte jeg, som hr. Prodi, at Spanien i denne korte periode har vist både energi og vid.
EU har under det spanske formandskab fortsat drøftelserne om spørgsmål, som er helt afgørende for Unionens fremtid. Det være sig den nødvendige reform af Rådet set i lyset af udvidelsen, fastlæggelse af en fælles politik, når det gælder asyl, indvandring og integration, eller genoptagelse af Barcelona-processen med henblik på at styrke den gensidige forståelse folkene imellem i Middelhavsområdet. Jeg må afgjort også glæde mig over og lykønske Dem, hr. rådsformand, med de fremskridt, der er gjort på alle disse områder.
Når dette er sagt, må jeg imidlertid beklage, at samme formandskab har kunnet give næring til tanken om en stigende forvridning af de transatlantiske forbindelser mellem USA, som på egen hånd, eller i alt fald stadig mere isoleret, påtager sig byrderne i forbindelse med håndtering af kriser - i Afghanistan, i Mellemøsten, i Kashmir og andetsteds - som fortsat truer freden og stabiliteten i verden, og EU, hvis rolle indskrænker sig til humanitære bistandsaktioner og genopbygning efter kriser, eftersom EU's regeringer ikke har forstået, hr. formand, at deres ønske om at deltage i kriseforebyggelse og -håndtering ikke er foreneligt med den fortsat svage indsats på det forsvarsmæssige område.
Når dette emne bringes på bane, er alle enige om at kræve forbedringer i form af en omlægning af udgifterne, som sikrer en mere afbalanceret og mere gennemtænkt fordeling af opgaverne imellem de europæiske virksomheder, der fremstiller forsvarsmateriel. Et fromt ønske, som imidlertid ikke kan ventes opfyldt, så længe der ikke findes antydning af et europæisk forsvarsbudget, eventuelt i første omgang begrænset til forsknings- og udviklingsaktiviteter.
Hr. formand, der er behov for forbedringer i form af omlægning af udgifterne. Og mener De ikke også, at der, når tiden hertil er inde, skal ske en forøgelse af udgifterne, såfremt vi i Europa ikke blot slår os til tåls med rollen som vasal for den amerikanske militærmagt?

Berès (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, jeg vil gerne pege på to forhold.
For det første den del af konklusionerne fra Sevilla, som vedrører reformen af Rådet. Europa-Parlamentet anmodede allerede før Nice-traktaten Rådet om at gennemføre en reform. Når der nu tages et lille skridt i den retning, skal vi naturligvis ikke modsætte os det. Men der er tale om et lille skridt. Meget står tilbage, og jeg hører ikke til dem, som mener, at De ikke skal fortsætte reformen, fordi konventet er i gang. Forvent ikke, at emnet er udtømt, fordi De gør fremskridt. Såfremt der eksisterer en sund konkurrence om at reformere Rådet uden at afvente reformen af traktaten, er det kun godt. Europa-Parlamentet stiller imidlertid større krav, og jeg håber og tror, at konventet også vil stille større krav om åbenhed, om etablering af et kohærent formandskab for Unionen, som sikrer, at der kan træffes afgørelser på effektiv og demokratisk vis.
For det andet er der spørgsmålet om vækst og konkurrenceevne med henblik på fuld beskæftigelse. Der er truffet afgørelser, der er fremsat krav fra Europa-Parlamentets side, og de bør vinde øget genklang. Når det drejer sig om vedtagelsen af de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker, mener vi fortsat, og vil gentage, at Europa-Parlamentet bør spille en større rolle i udarbejdelsen heraf, og at der i højere grad bør tages hensyn til Parlamentets krav.
Hvad angår spørgsmålet om forsyningspligtydelser, blev der i Sevilla peget på en række forhold. Jeg skal dog ikke undlade at give udtryk for vores bekymring, når det gælder det rammedirektiv, man i Barcelona forpligtede sig til at udarbejde. Rygter vil vide, at man måske vil afvente den eventuelle reform af traktaterne, inden man påbegynder udarbejdelsen af det pågældende rammedirektiv. Det vil efter vores opfattelse være en fejltagelse. Vi har behov for rammedirektivet, også inden reformen af traktaterne.

Gasòliba i Böhm (ELDR).
Kære formænd, mine damer og herrer, på vegne af Det Catalanske Demokratiske Konvergensparti og Den Kanariske Koalition kan jeg konstatere, at de resultater, som rådsformanden har redegjort for, udgør betydelige fremskridt, fra Galileo-programmet og liberaliseringen af energisektoren, som blev opnået i Barcelona, til kontrollen med ulovlig indvandring og konsolidering af statussen for regionerne i den yderste periferi i Sevilla.
Men vi mener ikke, at disse fremskridt har givet de mål, som blev fastlagt ved formandskabets begyndelse med valgsproget "mere Europa", tilstrækkeligt indhold. På indvandringsområdet mangler vi større opmærksomhed på samarbejds- og integrationspolitikkerne, inden for udvidelsen, flere resultater med reformen af den fælles landbrugspolitik og de finansielle midler, inden for de institutionelle reformer, større overensstemmelse med Kommissionens og Parlamentets forslag. På internationalt plan og trods fremskridtene og møderne i Valencia, Madrid og Sevilla har vi savnet tilstedeværelse og resultater, hvad angår de latinamerikanske kriser, den fælles holdning om Cuba, processen med afkolonisering af Sahara og kriserne i Mellemøsten. Når alt kommer til alt, noterer vi os fremskridtene, det spanske formandskabs gode forvaltning, men vi ville gerne have kunnet glæde os over "mere Europa" ved denne status.

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Det er tid at gøre status, hr. Aznar. De satte más Europe som overskrift over Deres formandskab. Hvad blev det så til? Hvad blev det til, ud over de fortjenstmedaljer, De tildeler Dem selv? Bekæmpelsen af terrorismen var et af de prioriterede områder. Man har fra Europa-Parlamentets side erindret om, at der ud over den nødvendige indsats til bekæmpelse af terrorismen også burde tages fat på de politiske problemer, og med politiske midler. I stedet for dialogen foretrækker De resolutioner. I Kongeriget Spanien såvel som andetsteds giver politisk blindhed terrorismen ny næring. Udvidelsen var et andet af de prioriterede områder. En forbier, kan man vist sige. Når det gælder den fælles landbrugspolitik, finansiering og støtte til de kommende medlemsstater, har De givet stafetten videre til det danske formandskab.
Endelig topmødet i Sevilla. Vi så en by, som var belejret af demonstranter, et land, som var lammet af generalstrejke. Det var det frygtsomme Europa, det var Le Pens, Haiders, Berlusconis og andres hadefulde Europa, der prægede billedet. Stramningen måtte ramme de mest udsatte på denne klode, de måtte straffes for deres fattigdom. De gav hr. Chirac mulighed for ubesværet at fremstå som fremskridtsvenlig. Hr. Chirac, fremskridtsvenlig! For os, tilhængerne af uafhængighed for Esquerre Républica de Catalunya, er resultatet klart, når der gøres status over formandskabet: Menos Europe", "Bisque Catalunya", "Bisque Europe".
Friedrich (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, EU's fremskridt i forbindelse med bekæmpelsen af illegal menneskehandel og indvandring skal hilses velkommen. Det gælder især den bedre sikkerhed mod falskneri og beskyttelsen af EU's ydre grænser. Det er uholdbart med mere end 500.000 illegale indvandrere pr. år i EU. De udgør en stadig kilde til kriminalitet, undertrykkelse og slaveri, ja en fare for menneskelivet, endda for børn. Menneskehandlere skal derfor straffes lige så hårdt som narkohandlere. Begge udnytter uden skam med økonomisk vinding for øje mennesker, der er i nød.
I forbindelse med østudvidelsen kom den tyske forbundskansler Schröder med det største flop i år, idet han nemlig vil gøre tiltrædelseslandene til gidsler i den interne reform af den europæiske landbrugspolitik. Man kan ikke sætte spørgsmålstegn ved genforeningen af Europa, blot fordi EU indtil videre ikke har været i stand til at blive færdig med sit eget hjemmearbejde til tiden. Den indstilling af den direkte støtte til de europæiske bønder, som forbundskansler Schröder truede med, ville i lyset af amerikanernes aktuelle, drastiske forøgelse af deres betalinger til landbruget have haft katastrofale konsekvenser for den europæiske landbrugspolitiks konkurrenceevne.
Europa skal holde fast i sin kurs, især i svære tider. Forslaget fra Dem, hr. rådsformand Aznar, og også fra Kommissionen, ærede kommissionsformand, udgør et godt grundlag for den videre udvikling af EU. Godt nok hænger resultatet af den anden irske folkeafstemning stadig som et damoklessværd over østudvidelsen. EU skal i den forbindelse forbedre sit overordnede image yderligere for at nå ind til befolkningens hjerter.

Terrón i Cusí (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, som formanden for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, hr. Barón, sagde, genopfindes EU ikke ved hvert formandskab.
De har sagt, hr. Aznar, at Spanien har foreslået en europæiske politik for indvandring og asyl. Jeg mener at huske, at den eksisterede i forvejen. For næsten tre år siden vedtog Det Europæiske Råd i Tampere et program for at harmonisere asylpolitikkerne og for at give EU en fælles ramme for indvandringspolitikkerne. Et program med nogle frister - der ganske rigtigt udløber om to år. Kommissionen har i mellemtiden forelagt alle forslag til en sammenhængende indvandringspolitik: familiesammenføring, integration, håndtering af lovlige indvandringsstrømme for at udfylde de ledige stillinger i EU - måske burde vi gøre os klart, at vi har brug for mere arbejdskontrol og mindre grænsekontrol i EU, det ville også være en måde at gøre fremskridt på - forbindelse med tredjelande om fælles håndtering af migrationsstrømme, fælles udvikling og bekæmpelse af ulovlig indvandring.
Ingen af disse forslag er blevet vedtaget. I Sevilla var De i hvert fald nødt til at bekræfte Tampere-dagsordenen, at bekræfte dens mål efter tre år. Det skaber to følelser i mig: Den ene er håb, for det er det sidste, man mister, men den anden er bekymring over, hvordan De har gjort det. De har vendt op og ned på Tampere-dagsordenen, og det foruroliger mig på mange måder, bl.a. af hensyn til effektiviteten. Bekæmpelse af ulovlig indvandring bør være et forsvar af en lovlig europæisk indvandringspolitik. Hvis det ikke er det, er det bare en kamp mod desperate, en forfærdelig krig mod ulovlige indvandrere, som vi ikke vil kunne vinde.
Hr. rådsformand, i dag eksisterer den europæiske indvandringspolitik, der er nødvendig for det 21. århundrede, ikke, men der eksisterer forslag til, hvordan vi kan få den. Jeg håber, at der sker reelle fremskridt i fremtiden.
Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke det spanske formandskab for at have hjulpet den irske regering, ja, og ratificeringen af Nice-traktaten, ved at dæmpe frygten i det mindste inden for forsvars- og sikkerhedsområdet. Det vil forhåbentlig gøre det muligt for os at få en debat i gang om de reelle spørgsmål i forbindelse med Nice-traktaten og - som kolleger har sagt - vinde det irske folks hjerte og sjæl gennem de to erklæringer, som er blevet vedhæftet konklusionerne fra topmødet i Sevilla, og hvori det udtales, at EU's fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik ikke vil skade Irlands traditionelle militære neutralitet.
Der opstod stor forvirring under den sidste kampagne op til folkeafstemningen om Nice-traktaten med ikke-modbevist skrækpropaganda om, at vi kunne blive tvunget til at deltage i udenlandske missioner mod vores vilje, og selv at værnepligt kunne blive genindført. Vi har nu en såkaldt 'tredobbelt lås', der kræver, at enhver irsk involvering i internationale missioner i udlandet i hvert enkelt tilfælde skal have et FN-mandat såvel som godkendelse af både den irske regering og Oireachtas eller det irske parlament.
Jeg støtter ikke det synspunkt, som mange på nejsiden indtager, nemlig at NATO er verdens bussemand, eller at FN nødvendigvis er universalmidlet mod alle globale onder. Hvis vi skal have et virkelig uafhængigt eller neutralt land, som de selvsamme mennesker hævder, at de ønsker, hvordan kan vi så godkende og tillade en situation, hvor enhver af de fem permanente medlemmer af FN's Sikkerhedsråd kan forhindre Irland i at deltage i EU-missioner, når vi finder, at det er passende? Det, jeg siger, er, at irske udenrigspolitiske beslutninger ikke bør kræve godkendelse fra Moskva eller Beijing. Og ej heller bør vores irske tropper nu trækkes ud af Bosnien-Hercegovina, blot fordi USA, mens vi sidder her, truer med et veto mod en forlængelse af FN-missionen dér.
Til kommissær Prodi siger jeg: Må jeg bede Dem om en afklaring til protokollen af, hvad det helt nøjagtigt var, De sagde i København i går om konsekvenserne for udvidelsen, hvis irerne for anden gang skulle undlade at ratificere Nice-traktaten? Der er uoverensstemmende rapporter og yderligere forvirring i den irske presse i dag. Vi har nu frem for alt brug for et krystalklart lederskab om spørgsmålet om udvidelsen, eftersom det, der udspiller sig på den irske arena, er en fuld afspejling af de - reelle og opfattede - bekymringer, som alle vores borgere ude i marken føler.
Jeg vil slutte af med at sige, at landene i Central- og Østeuropa har lidt meget - først under det fascistiske og derefter under det kommunistiske åg. Det er på høje tid, at de får lov til at slutte sig til den europæiske familie. Det er frem for alt en moralsk nødvendighed. Husk på, hvad kongen af Jordan sagde her i sidste mødeperiode: "Der er ingen fremtid for nogen uden en fremtid for alle".

Van den Berg (PSE).
Hr. formand, antallet af illegale i Europa stiger. Vores statschefer bruger stadig hårdere ord, men de har efter min mening krænket borgernes bekymringer ved i Sevilla at undlade at formulere målsætninger, såsom et europæisk grænsepoliti, en konkret europæisk indvandringspolitik med partnerskabsaftaler med oprindelseslandene og en reel og hurtig støtte til hr. Vitorinos forslag.
Hr. formand, med hensyn til den europæiske sikkerhedspolitik er der gjort fremskridt. Der er indført institutionelle ændringer, men nu er det nødvendigt, at Europa enstemmigt udformer en EU-NATO-traktat for at kunne anvende NATO-fordelene og på den måde blive operationel i tide. Vi håber, at ministrene for udviklingssamarbejde og forsvarsministrene møder hinanden jævnligt og synligt i Rådets udenrigsklub for at vise, at Europas sikkerhedspolitik sætter stort fokus på konfliktforebyggelse og fattigdomsbekæmpelse af hensyn til en mere stabil verden. Parlamentets beslutningsforslag vedrører Rådet (udenrigsministrene og udviklingssamarbejde). Den nye titel, som vi støtter fuldt ud.
Hr. formand, i Mellemøsten vil vi nu sætte al fokus på den internationale konference. PSE-Gruppen understreger, at det palæstinensiske folk selv afgør sit lederskab og ikke præsident Bush. Vi beklager imidlertid meget, at hundredvis af europæere, som ville støtte fredsprocessen, ikke måtte komme ind i Israel, og vi slår fortsat til lyd for en politisk dialog med henblik på to stater, Israel og Palæstina, som begge er sikre og demokratiske. Voldsspiralen, uanset fra hvilken side, er i sidste ende altid negativ for alles ønske om fred.
Hr. formand, med hensyn til forbindelserne EU-Rusland støtter vi de fremskridt, som gøres. Kaliningrad skal endvidere se Schengen-aftalen som ramme for en løsning. Fælles EU-russisk grænsekontrol kan være et første skridt.
PSE-Gruppen er meget bekymret med hensyn til Indien og Pakistan. EU og medlemsstaterne skal gøre en langt større indsats for deeskalering. Pakistan skal opfylde Sikkerhedsrådets resolution 1373, infiltreringen skal ophøre, og på det punkt er det nødvendigt med en bilateral fremgangsmåde, også med hensyn til Indien, og her kan EU bidrage. Jeg håber, at vi kan arbejde multilateralt i modsætning til USA's unilaterale vildspor.

Hernández Mollar (PPE-DE).
Hr. formand, der er et bestemt og reelt faktum, som synes at genere venstrefløjen, og det er, at det har været Spaniens regering, altså ministerpræsident José María Aznars regering, Folkepartiets regering, der både i Tampere og Sevilla har fremmet alle de retningslinjer, som EU har vedtaget for indvandring og asyl.
Sagen er, at den europæiske venstrefløj siger én ting i Europa-Parlamentet, som ikke hænger sammen med det, som deres regeringer - de steder, de findes - gør, den siger noget andet i internationale fora, og den siger det modsatte i de nationale parlamenter eller i medierne. Det kaldes skizofreni, idéforladthed og mangel på politisk strategi. Og ikke nok med det: De opmuntrer til strejke for at vanskeliggøre arbejdet for et topmøde, der - heldigvis med succes - har forsøgt igen at sætte skub i de foranstaltninger, der blev aftalt i Tampere, og at bekæmpe dem, der handler med mennesker.
Jeg mener, at det er vigtigt, hr. rådsformand, at man er klar over, at parlamentarikerne omkring hele Middelhavet, som var forsamlet i Bari og desuden uanset politisk tilhørsforhold, tre dage før topmødet i Sevilla enstemmigt vedtog en beslutning, der klart støtter alle de retningslinjer, som blev aftalt i Sevilla: at fremme integrationspolitikker, der sikrer respekten for de rettigheder og friheder, der gælder for indvandrere, som opholder sig lovligt i EU, og ligeledes disses respekt for deres forpligtelser som borgere og for det civile samfunds værdifællesskab, at gøre associerings- og samarbejdsaftalerne til et instrument til fælles ansvar for håndtering af migrationsstrømme og at vedtage de foranstaltninger, der er nødvendige for at evaluere og garantere den effektive gennemførelse af aftalerne. Og ligeledes at hjemlandene øger deres indsats til bekæmpelse af ulovlig indvandring, at de overvåger og bevogter deres grænser bedre, og at de påtager sig deres forpligtelser til at tage ulovlige indvandrere tilbage.
Mine damer og herrer, de allerede tusinder af døde og forsvundne ved de andalusiske kyster - og hertil kommer dem fra Dover - og det triste syn af skibe fyldt med indvandrere ved de italienske kyster må ikke føre til den mindste smule demagogi eller til uansvarlige partipolitiske beskyldninger, som kun giver skyts til dem, der gør indvandring til en yderligtgående mærkesag med alvorlige politiske følger.
Imbeni (PSE).
Hr. rådsformand Aznar, først vil jeg gerne lykønske det spanske formandskab, for i min egenskab af næstformand med den opgave at følge forligsprocedurerne må jeg sige, at vi har udført et godt stykke arbejde. Vi har vedtaget mange sager, som ikke var nemme, og det er Parlamentets, Rådets og også Kommissionens fortjeneste, eftersom Kommissionen har deltaget aktivt i samarbejdet.
Jeg vil gerne stille rådsformand Aznar og kommissionsformand Prodi et spørgsmål. I det dokument, som blev vedtaget i Sevilla, og som omhandler reformen af Rådet, nævner man et strategidokument, der skal udarbejdes hvert tredje år. Rådet forpligter sig således til at fremlægge sine strategiske valg for en periode på tre år i samråd med Kommissionen, men der er ikke nogen som helst henvisning til Parlamentet. Derfor har jeg to spørgsmål. For det første vil jeg spørge, hvorfor der skal gå tre år, når valgperioden varer fem år. Og for det andet vil jeg spørge, hvorfor man overhovedet ikke nævner Parlamentet.
Jeg vil også gerne give udtryk for en bekymring og komme med en opfordring. Min ven og kollega, hr. Poos, har allerede været inde på holdningsforskellene mellem EU - som Spanien har formandskabet for - og præsident Bush, hvad Mellemøsten angår. Jeg vil gerne spørge rådsformanden, hr. Aznar, om man vil være opmærksom på situationen i Mellemøsten i de næste seks måneder under det danske formandskab, eftersom den danske udenrigsministers udtalelser er fuldstændigt i tråd med præsident Bushs, både når det gælder den internationale konference om Mellemøsten, og når det gælder kvartetten. Det er udtalelser, der bestemt ikke bliver anset for at være fornuftige.
Jeg vil slutte af med følgende spørgsmål. De var til stede her i Parlamentet den 20. marts, hr. formand. Dagen før blev universitetsprofessoren Marco Biagi myrdet af de Røde Brigader i min hjemby. De gav ved den lejlighed udtryk for Deres medfølelse. Hvad ville De sige, hr. Aznar, hvis en minister fra Deres regering sagde om dette offer for terrorismen, at han var skideirriterende - jeg vil gerne bede tolkene om at oversætte ordret - og at han beklagede sig, fordi han ville have sin konsulentkontrakt forlænget? De må ikke kalde mig til orden, hr. formand, for det er ikke mig, der er grov i munden - ordene er den italienske indenrigsministers. Mener De, at man med sådanne udtalelser fremmer bekæmpelsen af terrorisme?

Vidal-Quadras Roca (PPE-DE).
Hr. formand, ved afslutningen på det spanske formandskab vil man kunne sige mange ting om dets forløb, og vi har hørt mange ting denne formiddag, nogle mere heldige end andre. Men ingen, der er den mindste smule objektiv, kan undlade at erkende, at vi ikke har været vidne til et halvår med behandling, med simpel forvaltning eller passiv laden stå til. Er iværksættelsen af et ægte indre marked for energi måske ikke en milepæl, der var utænkelig for kun få år siden? Eller er udformningen og opbygningen af et europæisk satellitkommunikationssystem måske ikke et fremskridt inden for ny teknologi, der ændrer det eksisterende perspektiv radikalt og bryder et monopol, som nogle anså for ubrydeligt? Hvem kan nægte, at der endelig er skabt grundlag for en fælles indvandringspolitik baseret på generøs åbning af vores område for mange mennesker, der lovligt ønsker et bedre liv, samtidig med at man effektivt bekæmper den ulovlige og afskyelige menneskehandel?
Der er sket store fremskridt i forhandlingerne med ansøgerlandene, og kritikken af, at nogle meget følsomme kapitler ikke er afsluttet, er gennemsyret af partiskhed og manglende objektivitet. Der er blevet gjort temmelig meget i den komplekse sammenhæng præget af valg, som Europa har befundet sig i inden for de seneste måneder.
De, der fremkommer med kritik baseret på en påstået ændring af prioriteterne for forløbet, glemmer bevidst den svimlende acceleration ved dette århundredes begyndelse, og betegner det, som rent faktisk har været en bemærkelsesværdig evne til tilpasning og reaktion på problemer, der opstår uventet og kræver omgående reaktion, som vægelsind.
Når alt kommer til alt, hr. rådsformand, lovede De os mere Europa, og mere Europa fik vi. De forelagde et omfattende og stærkt program, og det er i vid udstrækning blevet gennemført. Det spanske halvår blev indledt med et nyt håb om Unionens fremtid, og efter det spanske formandskab mærkes denne entusiasme, til trods for vanskelighederne og forhindringerne, tydeligere end nogensinde før.
Aznar López
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil kort kommentere nogle af de holdninger, som de forskellige grupper og nogle af medlemmerne har givet udtryk for.
For det første vil jeg sige, at formandskabernes opgave, som De alle sammen ved, grundlæggende består i at fremme foranstaltninger, tilskynde til reformer, tage initiativer og især skabe og søge en enighed, som sikrer, at der sker fremskridt, hvilket netop er den europæiske tradition og ledetråden i drøftelserne i Det Europæiske Råd.
Hvad angår spørgsmålene om området med frihed, sikkerhed og retfærdighed og de spørgsmål, der er blevet rejst her i dag, om indvandringspolitikken, vil jeg minde om, at det, der blev videreudviklet i Sevilla, er den generelle plan, den generelle strategi, som blev vedtaget af Det Europæiske Råd i Tampere. Jeg takker for alle påmindelserne om dette, men samtidig vil jeg gøre opmærksom på, at den daværende østrigske kansler, Viktor Klima, i 1998 under østrigsk formandskab pålagde nogle ministerpræsidenter at udarbejde og forelægge nogle forslag og udkast til arbejde, der skulle udføres. Og for Spanien fik jeg fornøjelsen af at udarbejde alle spørgsmål om Unionens tredje søjle.
På grundlag af det arbejde, der blev udført og vedtaget under Det Europæiske Råds uformelle møde i Pörtschach, blev dagsordenen for mødet i Tampere fastlagt. Og det fastlægger for første gang en overordnet ramme for tredje søjle, hvis forskrifter og udvikling naturligvis er baseret på de nye forhold, der opstår, og på selve dynamikken i den proces, der blev fastlagt i Tampere. Sådan opstod Sevilla, som det lige fra begyndelsen fremgik af det spanske formandskabs program.
I den forbindelse vil jeg sige, at der er fire grundlæggende ting, som vi skal handle ud fra, på et område så vanskeligt som indvandringsområdet.
For det første lovligheden. Indvandringen i vores lande skal tage udgangspunkt i lovlighed. Det er nødvendigt, ligesom indvandringen er nødvendig. Det er påkrævet, for at indvandrerne kan blive integreret i vores samfund. Det er helt nødvendigt for planlægningen af migrationsstrømmene, der kun kan baseres på lovlighed. Og det er stærkt tilrådeligt for opretholdelsen af sameksistensen i alle vores samfund og alle vores lande. At forestille sig, at man kan lave en integrationspolitik uden at skelne mellem det lovlige og det ulovlige, og at råbe op om papirer til alle er netop efter min mening at vælge en forkert kurs, skabe konflikt, forhindre integration og fremme demagogi.
Af samme grund er det set ud fra et lovlighedssynspunkt tvingende nødvendigt at bekæmpe ulovlig indvandring. I vores samfund kan vi ikke seriøst sige, at det er lige meget, om man er en lovlig eller en ulovlig indvandrer, for det skader i den sidste ende den, der på lovlig vis har fulgt nogle procedurer for at få beskyttelse og arbejde i et land. Og der er mafiaer, som giver sig af med menneskehandel og ulovlig indvandring, hvilket er en meget rentabel forretning for de mafiaer, som desuden hænger sammen med andre forbrydelser, f.eks. narkotikahandel. Derfor er iværksættelsen af en handlingsplan imod ulovlig indvandring et af de vigtigste elementer fra Sevilla, og det er naturligvis et af de nye elementer, der er iværksat i løbet af denne proces under spansk formandskab.
Jeg synes ærligt talt, at det er fuldstændig vanvittigt at forestille sig, mine damer og herrer, at vi ikke behøver at være særligt opmærksomme på kontrollen med de ydre grænser og løbende forbedre denne kontrol, indtil vi på fællesskabsplan når frem til den løsning, som vi mener bedst kan sikre vores effektivitet, særligt med henblik på udvidelsen. Vi har elementære forpligtelser til at forsvare, kontrollere og overvåge vores ydre grænser, og vi har elementære forpligtelser til at være meget mere effektive gennem fælles visa, ekspertgrupper, sikkerhedsstyrker, arbejdsgrupper og specialstyrker. Vi har mange forpligtelser, og som sagt i endnu højere grad med henblik på udvidelsen.
Endelig er der en vigtig nyskabelse inden for indvandring, som består i, at den skal inddrages i EU's samarbejdspolitik. Det er første gang, det sker, men alle aftaler, som EU undertegner med andre lande, skal fra nu af have en indvandringsklausul, ligesom de har en klausul om bekæmpelse af terrorisme og en om beskyttelse af menneskerettighederne. Alle aftaler, som EU indgår, skal fra nu af have en klausul om bekæmpelse ulovlig indvandring. Det drejer sig ikke om en mere eller mindre skandaløs debat om en eller anden form for sanktion. Det drejer sig om at gøre sig overvejelser og at sige følgende: Hvad sker der, når et land systematisk nægter at overholde aftalerne om tilbagetagelse af ulovlige indvandrere? Hvad sker der, når det tekniske samarbejde til fordel for et land udnyttes til ikke at bekæmpe den ulovlige indvandring, men fremme den? Kan man alvorligt mene, at EU i så fald skal optræde, som om intet var hændt? Skal man fortsat give tekniske eller finansielle midler til lande, der anvender dem til at fremme og ikke modvirke ulovlig indvandring? Det er efter min mening, mine damer og herrer, hverken en sammenhængende, korrekt eller seriøs holdning. Netop derfor mener jeg, at det er meget hensigtsmæssigt, at Unionen forbeholder sig ret til om nødvendigt at handle derefter.
Man tjener altså intet ved ikke at tage fat på de problemer. Man tjener naturligvis heller intet ved, og det er blevet bevist for nylig, at tage fat på dem med demagogi. Og jeg mener heller ikke, at man tjener noget ved sterile debatter om, hvorvidt Europa skal være et fort eller ej. Europa skal være muligt, og Europa har en modtagekapacitet, som skal være baseret på loven, og på den baggrund vil vi uden tvivl lave en positiv indvandringspolitik til fordel for alle.
For det andet er der, hvad angår terrorisme, i flere år og især efter den 11. september 2001 sket en meget vigtig udvikling i Europa. På dette punkt vil jeg sige, mine damer og herrer, at der ikke kan være hverken forståelse for eller støtte til nogen terroraktion, og der kan slet ikke være nogen resignation over for terrorisme. Terrorismen og terroristerne er ikke kun dem, der udgør en udøvende, operativ og morderisk kommando. Det er dem, der støtter, dækker over, hjælper og finansierer terroristerne, som udgør terrororganisationen, ...

... og som er lige så ansvarlige som dem, der udfører terrororganisationens aktioner. Jeg håber, at ingen europæisk institution og ingen institution i nogen af EU's medlemsstater dækker over eller giver plads til dem, der dækker over, finansierer eller støtter terroristerne. For terrorismens eneste skæbne er at blive moralsk, politisk og operativt tilintetgjort. Winston Churchill sagde, at ingen skæbne er forudbestemt til uundgåeligt at ramme os, medmindre vi ikke gør noget for at undgå den. Jeg vil sige, at vi altid skal undgå at støtte, at terrorister kan søge tilflugt i institutionerne for fortsat at begå forbrydelser eller fortsat finansiere eller værne om forbrydelser overalt i EU eller en af EU's medlemsstater.
Hvad angår økonomien, vil jeg sige til Dem, at det grundlæggende element og mål som bekendt er fuld beskæftigelse. Det er vores mål at få fuld beskæftigelse. Der er praktisk talt ingen stat i EU, som ikke i øjeblikket er i gang med arbejdsmarkedsreformer eller sociale reformer i et forsøg på at nærme sig fuld beskæftigelse. Netop de lande, der har de største problemer med arbejdsløshed, bør arbejde hårdest på at få gennemført de reformer. Fuld beskæftigelse i Europa kan opnås ad to veje: Den ene er stabilitetspagten, som er grundlaget for en bæredygtig og stabil vækst i Europa, og den anden er reformpolitikken for at få et mere konkurrencedygtigt, åbent og produktivt område. Vi kan ikke svække stabilitetspagten og afstå fra at lave reformer. Vi skal bibeholde stabilitetspagten og lave reformer. På den måde kan vi fremme vækst, øge konkurrencen og især nå vores mål, som er, at flest mulige mennesker er i arbejde i Europa. Men hvis vi svækker stabilitetspagten og ikke fremmer reformerne, vil vi ikke kunne iværksætte politikkerne for fuld beskæftigelse i Europa ordentligt.
(Bifald)
Tredje overvejelse i forbindelse med udvidelsen. Først en oplysning: Jeg håber og ønsker, at tidsplanen fra Nice bliver overholdt. Tidsplanen fra Nice slutter ved udgangen af 2002. Derfor er vi midt i tidsplanen fra Nice. For det andet: De fælles holdninger om regionalpolitik, institutionel politik, finansiel ramme og landbrugspolitik er vedtaget. Derfor er det mandat, som formandskabet fik til at fastlægge de fælles politikker, blevet gennemført. Inden for den fælles politik mangler der at blive fastsat et finansielt aspekt i den fælles holdning om landbrug, og det vil ske i november. Det skyldes, at man nåede frem til en vanskelig aftale på Det Europæiske Råds møde i Sevilla, hvor den eneste fare var, at man ikke nåede frem til en aftale og dermed bragte udvidelsen i fare. Derfor vil vi kunne træffe beslutninger i november, og i december vil vi faktisk kunne overholde tidsplanen fra Nice.
Det, det drejer sig om, er at få gennemført EU's regelværk og ikke sætte spørgsmålstegn ved andre politikker, det vil sige inddrage de finansielle overslag, Agenda 2000 - som er gældende indtil 2006. At blande de finansielle overslag sammen med udvidelsen er efter min mening en fejl. Og at blande reformerne af politikkerne sammen med udvidelsen er en anden fejl. Og at ønske at blande de tre ting sammen er at satse på, at udvidelsen ikke gennemføres, og det har naturligvis ikke været formandskabets eller den spanske regerings hensigt, og det bliver det heller ikke.
(Bifald)
Hvad angår spørgsmålene om eksterne anliggender, vil jeg sige til Dem, at den fælles holdning om Johannesburg er blevet fastlagt i løbet af disse måneder. I denne fælles holdning er det ret vigtigt at holde sig for øje, at hverken Doha-aftalen eller Monterrey-aftalen, som tog os så lang tid at opnå, bør tages op igen.
Hvad angår reformen af Rådet, vil jeg sige, at der er blevet truffet beslutninger, som ikke kræver traktatændringer. Traktatændringerne var ikke inden for Det Europæiske Råds rækkevidde, og det giver anledning til efterfølgende overvejelser. Reformerne, som ikke kræver traktatændringer, er efter min mening et pænt fremskridt på området. Hvad angår polemikken, dynamikken eller debatten om formandskaberne, er dette et åbent spørgsmål, og der kan argumenteres for mange synspunkter. Sagen er, at hvis man siger, at man ikke går ind for et halvårligt formandskab, og man heller ikke går ind for et formandskab på tre, fire eller fem år, må man sige, hvad man så går ind for, for de Europæiske Råd skal ledes på en eller anden måde: seks måneder, et år eller to år, men på en eller anden måde skal de europæiske formandskaber organiseres. Undtagen hvis det, der foreslås, er, at formandskaberne og Det Europæiske Råd afskaffes, hvilket jeg personligt ikke går ind for.
Mine damer og herrer, vi har afgivet redegørelse for Parlamentet tre gange, og jeg er mødt op i Parlamentet tre gange. Jeg håber og ønsker, at de, der skal lede Det Europæiske Råd i fremtiden, også vil udføre denne opgave med at møde op her for at gøre rede for Det Europæiske Råds møder. Vi står i øjeblikket over for meget store udfordringer - institutionelle, økonomiske, vedrørende udvidelsen, sikkerhed og forsvar - i vores lande og i EU. Vi vil fortsat bidrage til, at EU fortsat gør fremskridt, og at vi virkelig kan nå vores mål og indfri vores ambitioner. Det er det, der gør, at vi efter disse seks måneders arbejde kan være temmelig tilfredse, hvilket er det bedste grundlag for at overdrage fremtiden.
(Bifald)

Prodi
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, forhandlingen i dag har kastet lys over nogle af de væsentlige spørgsmål, som det spanske formandskab har taget op, og som jeg gerne vil vende kort tilbage til.
Det første punkt var en yderligere uddybning af debatten om terrorisme, og her fremgik det tydeligt, at problemerne kun kan løses ved hjælp af et omfattende samarbejde på europæisk plan. I det sidste halvår er der blevet gjort nogle konkrete fremskridt i den retning, både når det gælder tilbagetagelserne, den fælles indsats ved de ydre grænser og det fælles visumsystem. Terrorismen kan ikke bekæmpes med isolerede handlinger, men kun med den samordning, som det er vores pligt at foretage på europæisk plan.
En anden række problemer vedrørte den internationale bistand og det kommende topmøde i Johannesburg. Jeg vil gerne vende kort tilbage til dette punkt, eftersom møderne i dag og i morgen er vores sidste møder før dette meget vigtige topmøde, som finder sted sidst i august. I dette halvår - hvor vi startede i Monterrey og fortsatte i Kananaskis - har vi vendt tendensen til en fortsat reduktion af bistanden til den tredje verden en lille smule. Jeg bruger ordene "en lille smule", fordi jeg på den ene side er tilfreds med, at vi har vendt tendensen, men fordi jeg på den anden side er bekymret over, at dette ikke er sket på en så stærk og afgørende måde, som vi alle sammen ønskede. Min bekymring bliver desuden større, når jeg ser, hvor vanskeligt det var at holde det forberedende møde til Johannesburg, som fandt sted i Bali. Som svar på Deres spørgsmål vil jeg gerne sige, at Kommissionen bestemt ikke vil nedlægge Generaldirektoratet for Udvikling, men tværtimod styrke det. Jeg agter nemlig at iværksætte et EU-initiativ til fordel for Afrika ved at arbejde videre med de NEPAD-linjer, man lagde på G8-topmødet i Kananaskis. Det er absolut nødvendigt, at vi gør en kraftigere og mere energisk indsats for Afrika.
I den forbindelse vil jeg også gerne komme ind på Middelhavsspørgsmålet, som vi er nået et stykke videre med i det forløbne halvår. Også i dette tilfælde er fremskridtet dog stadig ikke tilstrækkeligt, når man tænker på størrelsesordenen af de spørgsmål, som dette område rejser. Alle de ting, vi har sagt i dag om indvandringen, vores sikkerhed og vores forbindelser udadtil, hænger sammen med en stærkere og mere omfattende Middelhavspolitik.
Endelig har vi for udvidelsens vedkommende skabt grundlaget for, at vi kan nå frem til en afslutning i København. Dette var en meget vanskelig målsætning, som formandskabet og Kommissionen stædigt forfulgte, og det gjorde vi med et godt resultat. Der er naturligvis stor opmærksomhed - og også et uløst spørgsmål - når det gælder den kommende afholdelse af disse forhandlinger, og opmærksomheden er ikke mindst rettet mod landbruget. Jeg må sige meget ærligt, at Kommissionens forslag er de eneste, der kan skabe overensstemmelse mellem de forskellige krav og de forskellige forventninger i en situation, hvor budgetterne er begrænsede, men hvor det også er nødvendigt så vidt muligt at imødekomme kravene fra landbrugerne i de eksisterende medlemsstater. Vi har brugt alle de resterende midler, vi havde til rådighed, til den direkte støtte. Vi har sparet kraftigt i de senere år for at nå ned under grænsen på 1,27. Med optagelsen af 10 nye medlemsstater kan vi godt holde os inden for grænsen på 1,27, men så bruger vi også alle vores ressourcer. Efter min mening er dette dog den eneste udvej i fremtiden.
Jeg vil nu give nogle korte svar på de specifikke spørgsmål, der blev stillet. Hr. Bonde henviste til den berømte telefonsamtale mellem rådsformand Aznar og jeg om problemerne med FUSP. Her må jeg sige, at dette er den rigtige metode, at vi har haft mindst 30-40 telefonsamtaler af den karakter i det sidste halvår, og at det netop var dette fortsatte samarbejde, som gav os mulighed for at arbejde for de fælles interesser. Jeg vil faktisk gerne opfordre hr. Bonde til også at ringe til mig, hvis der er noget, så vi kan harmonisere vores arbejde.

Hvad Irland angår, fru Doyle, sagde jeg meget tydeligt i går, at der ikke eksisterer nogen plan for den irske folkeafstemning. Og jeg sagde også, at der hverken er en bagdør eller en sidedør. Jeg udtrykte mig yderst klart, og jeg håber, at man noterer sig denne klarhed på mødet her i dag.
Endelig stillede hr. Imbeni nogle spørgsmål i forbindelse med den årlige planlægning af vores arbejde - hvilket er meget vigtigt - og den treårige planlægning på Det Europæiske Råd i Sevilla. Jeg tror ikke, at det er forkert af mig at betragte denne årlige planlægning som den eneste acceptable løsning inden for de nuværende grænser for institutionsformandskabets varighed, så der bliver mulighed for en konsekvent interinstitutionel kontinuitet, det vil sige en måde at respektere formandskabernes varighed på, idet vi hjælper hinanden med at planlægge på lang sigt. Når det gælder den årlige planlægning, er Kommissionen begyndt at stille nogle indledende forslag i forbindelse med proceduren for offentlig bistand, som har en årlig strategi. Disse forslag inddrager såvel Parlamentet som Rådet og er en konkret måde at begynde at samarbejde på.
Hvad den treårige planlægning angår, mener jeg, at de tre institutioner bør undersøge i fællesskab, hvordan de kan udnytte denne nye idé og undgå, at den bliver en administrativ byrde. I den henseende vil det være hensigtsmæssigt at undersøge, hvordan denne planlægnings varighed kan tilpasses til institutionernes varighed, så de bliver så ensartede som muligt.
Min sidste bemærkning drejer sig også om et spørgsmål, som hr. Imbeni stillede. Jeg vil gerne minde om den sorg, men også om den store anseelse og respekt, som Parlamentet gav udtryk for med hensyn til professor Marco Biagi, som brutalt blev myrdet af terroristerne.
(Bifald)

Formanden.
Vi går nu over til afstemning.
Forenklet procedure 
Forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 69/208/EØF om handel med frø af olie- og spindplanter (KOM(2002) 232 - C5-0301/2002/0105(CNS)): Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter
(Parlamentet godkendte Kommissionens forslag)

Indstilling ved andenbehandling (A5-0235/2002) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af Interbus-aftalen om lejlighedsvis international personbefordring med bus (13262/1/2001 - KOM(2001) 540 - C5-0087/2002 - 2001/0242(AVC)) (Ordfører: Scallon)
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0221/2002) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/68/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om foranstaltninger mod emission af forurenende luftarter og partikler fra forbrændingsmotorer til montering i mobile ikke-vejgående maskiner (5198/1/2002 - C5-0150/2002 - 2000/0336(COD)) (Ordfører: Lange)
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Betænkning (A5-0236/2002) af Nisticò for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om produktion og udvikling af fællesskabsstatistikker om videnskab og teknologi (KOM(2001) 490 - C5-0392/2001 - 2001/0197(COD))
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5-0239/2002) af Jackson for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 86/609/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om beskyttelse af dyr, der anvendes til forsøg og andre videnskabelige formål (KOM(2001) 703 - C5-0605/2001 - 2001/0277(COD)) 
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5-0238/2002) af Jackson for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af ændringsprotokollen til Europarådets konvention om beskyttelse af hvirveldyr, der anvendes til forsøg og andre videnskabelige formål (KOM(2001) 704 - C5-0037/2002 - 2001/0278(CNS))
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5-0240/2002) af Jackson for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Rådets afgørelse om tiltrædelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af protokollen til 1979-konventionen om grænseoverskridende luftforurening over store afstande angående reduktion af forsuring, eutrofiering og ozon ved jordoverfladen (KOM(2002) 44 - C5-0094/2002 - 2002/0035(CNS)) 
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5-0245/2002) af Lehne for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om ophævelse af Efstratios Korakas' immunitet (2001/2230(IMM)) 
Før afstemningen
Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, eftersom afstemningen vedrører mig direkte, vil jeg gerne meddele, at jeg afstår fra at deltage.

Savary (PSE).
Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne takke kollegerne for afstemningsresultatet. Jeg anmoder Dem i øvrigt om venligst at føre til protokols, at ændringsforslag 15 til Turchi-betænkningen er trukket tilbage.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson og Theorin (PSE)
Vi svenske socialdemokrater valgte at stemme nej til ændringsforslag 2, 4 og 5. Vi mener, at de maskiner, som vil blive undtaget i medfør af disse ændringsforslag, er en gruppe meget forurenende maskiner med stor indvirkning på brugernes sundhedstilstand. Det er vigtigt at se på, hvad tungere maskiner betyder for ergonomien, men man skal også se på de emissioner, der først og fremmest rammer brugerne.
Vi mener, at den fælles holdning er bedre. Den giver Europa-Kommissionen mandat til at bevilge en ekstra tidsfrist på op til fem år, så fabrikanterne kan gøre noget ved teknikken. Her skal Kommissionen imidlertid vurdere, om der virkelig er behov for så lang tid, eller om det er fuldt tilstrækkeligt med kortere tid. Det er noget, som ikke nævnes i ændringsforslagene.
Til slut vil vi understrege, at det er vigtigt fremover at tage hensyn til maskinernes vægt i forbindelse med den tekniske og miljømæssige udvikling.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, det er altid vanskeligt at afgive stemmeforklaring under disse forhold.
Vi er af den opfattelse, at Europa-Parlamentet ikke, når det gælder Savary-betænkningen, har truffet det rette valg, til trods for at hr. Savarys betænkning var særdeles interessant. De Grønne mener, at Europa-Parlamentet med de resultater, der foreligger efter dagens afstemning, har forvansket det forslag til direktiv, der behandles i Savary-betænkningen. De Grønne er tilhængere af harmonisering på transportområdet, forudsat at den betegner en udvikling i positiv retning, sådan som EU's borgere kræver. Harmonisering indebærer i så fald flere bestemmelser af social karakter og øget hensyntagen til miljøet. Og De Grønne finder afgjort kun en sådan harmonisering holdbar, hvis den ledsages af en egentlig transportpolitik, som, lad mig understrege det, skal omfatte bestemmelser om modal transport, integrering af miljøomkostningerne i forbindelse med prisfastsættelsen for infrastrukturer, sociale ordninger for ansatte inden for landevejstransporten samt harmonisering, når det gælder fragtmandsvirksomhed.
De Grønne finder i øvrigt ikke, at varernes frie bevægelighed er truet i den aktuelle situation, da der, kære kolleger, hvis man ikke har lov til at køre på landeveje og motorveje i weekenderne, er mulighed for at benytte jernbanen. Den mulighed er til stede hele weekenden, ligesom der er mulighed for at benytte vandvejene, det være sig have eller kanaler. Vi har i Gruppen De Grønne sat vores lid til en sådan harmonisering og til direktivforslaget, i særdeleshed med ændringsforslag 13, som faldt helt i tråd med borgernes forventninger, ikke mindst når det gælder øget sikkerhed på landevejene og øget hensyntagen til livskvalitet. Den foreslåede harmonisering åbnede bl.a. mulighed for, at medlemsstaterne kunne fastsætte yderligere restriktioner, hvilket er i overensstemmelse med den linje, vi ønsker, der skal lægges for EU's politik på dette felt.
Endelig vil jeg knytte en bemærkning til ændringsforslaget om blomster. Gruppen de Grønne mener, det er skandaløst, at Europa-Parlamentet har vedtaget dette ændringsforslag, eftersom der i virkeligheden er tale om en slags trojansk hest, som kan bane vejen for en lang række undtagelser. Vi mener, at der, når man undtager blomster fra direktivet, uundgåeligt vil følge andre undtagelsesordninger.
Hr. formand, kære kolleger, afslutningsvis erindrer jeg om, at alle eksisterende transportpolitikker indeholder krav om reduktion af landevejstransporten. Vi har forpasset lejligheden hertil i dag.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg kørte på motorvejen mellem Brescia, Bergamo og Milano sammen med min ven, Ugo Gustinetti, som har været lastbilchauffør hele sit liv. Det var søndag, og der var ingen biler på vejene, kun vogntog og lastbiler. Ugo sagde til mig: "Hvor er det skønt at køre om søndagen uden trafikken fra alle dem, som tager på ferie! Det er virkelig en fornøjelse, og ved du, hvorfor? Europa-Parlamentet har vedtaget et direktiv af hr. Savary, som fornuftigt nok - det kan man høre på navnet - har sørget for, at arbejdet kommer i første række og fornøjelserne i anden række om lørdagen og søndagen. Det vil sige, at vogntog har fortrinsret på vejene, og at feriebilisterne ikke må køre."
Men det var måske en drøm, hr. formand?

Schierhuber (PPE-DE).
Hr. formand, Unionens fælles fremtid afhænger i afgørende grad af borgernes accept. Det skal vi altid holde os for øje, når vi lovgiver. Jeg har derfor udtalt mig til fordel for at lade bestemmelserne om kørselsforbud falde ind under medlemsstaternes kompetence. Egnede foranstaltninger i forbindelse med kørselsforbuddet i weekender og på søn- og helligdage bør altså træffes af medlemsstaterne, da disse bedst kan reagere på særlige forhold. Forudgående begrænsninger bør af miljø- og sikkerhedsmæssige grunde være tilladt for medlemsstaterne, og det er også ubetinget nødvendigt, at der tages hensyn til særlige geografiske omstændigheder. Det er dog positivt, at der tages særligt hensyn til transporten af letfordærvelige fødevarer som mælk, frugt eller grøntsager.

Ebner (PPE-DE).
Hr. formand, jeg stemte for Savary-betænkningen, også selv om det var forbundet med visse vanskeligheder, fordi den efter min mening er et skridt fremad, men samtidig er et langt mindre skridt end det, jeg kunne have ønsket mig. Jeg mener nemlig, at kørselsforbuddet skulle have været håndteret mere restriktivt, med henblik på miljøbeskyttelsen, med henblik på forbrugerbeskyttelsen, og også på en måde så der blev lagt et pres for at udvikle alternativer, for at tage stilling til alternativer. Jeg mener i øvrigt, at anvendelsen af subsidiaritetsprincippet er nødvendig på dette område, at der også skulle have været mulighed for regionalt skærpede bestemmelser, fordi det i sidste ende også lægger et større pres for at finde de nævnte alternativer. Alligevel mener jeg, at det er et skridt i den rigtige retning, selv om dette skridt snart bør følges op af andre.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Det er logisk at foretage en harmonisering på europæisk plan af kørselsrestriktionerne for lastvogne, idet hver enkelt medlemsstat i dag har sine egne regler på dette felt. Der er imidlertid ingen grund til at lade en sådan harmonisering bero på laveste fællesnævner under indflydelse af transportlobbyernes ønsker. Der er således ingen grund til at begrænse restriktionerne og give de stater, der ser lastvognstransporten som løsenet, mulighed for at lade fragtmændene drive deres virksomhed helt efter eget ønske.
Vi har derfor stemt for alle ændringsforslag, der går i retning af skærpede kørselsrestriktioner "ud fra hensyn til topografi, miljø og trafiksikkerhed".
Disse restriktioner blev ikke vedtaget, hvorfor vi har stemt imod betænkningen.
Generelt kan problemet imidlertid ikke løses ved forskrifter alene. Det er ikke tilstrækkeligt at forbyde varetransport ad landevej lørdag og søndag. Der er behov for, inden for rammerne af offentlige europæiske jernbanetjenester, at udvikle jernbanetransporten og den kombinerede bane-vej-transport.

Raschhofer (NI)
Løsgængerne afviser Kommissionens forslag om harmonisering af bestemmelserne om kørselsforbud for lastvogne i weekender og på søn- og helligdage. Direktivet strider for det første imod subsidiaritetsprincippet og begrænser den nationale kompetence, hvad angår den østrigske færdselslov. For det andet bør man ikke byde transitlandet Østrig en yderligere opblødning af kørselsforbuddene i weekender og på søn- og helligdage, for allerede nu resulterer de stigende trafikmængder i enorme belastninger af vores miljø og den østrigske befolknings sundhed.
Vi skal i langt højere grad rette fokus mod en fælles europæisk trafikløsning og en forstærkning af alternative trafikløsninger.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, helt tilbage i 1963 mødte jeg personligt hr. Turchis far. Han var sømand, og i nat så jeg ham i en drøm. Sammen med sin søn, ordføreren hr. Turchi, styrede han en sejlbåd i et stormfuldt hav. Og mens han styrede båden til havs under stormvejret, sagde han sikkert til sin søn, som endnu ikke var ret gammel: "Kan du se, hvordan man styrer en båd i den rigtige retning, når det er stormvejr? Når du engang i fremtiden er blevet medlem af Europa-Parlamentet, tror jeg også, at du vil kunne styre de europæiske veje i den rigtige retning." Så kunne jeg gøre andet end at følge hr. Turchis angivelser i betænkningen om den retning, vi skal gå i, og om de europæiske veje? Derfor stemte jeg for betænkningen.

Savary (PSE).
Hr. formand, jeg har naturligvis stemt for Turchi-betænkningen, som indebærer, at Fællesskabets finansielle støtte til grænseoverskridende net forhøjes til 20%. Kommissionens forslag er dog efter min opfattelse langtfra på højde med de udfordringer, vi står over for, i særdeleshed når det gælder de nye retningslinjer for bæredygtig mobilitet.
For det første kan den omstændighed, at finansieringsgraden øges, uden at der samtidig sker en forhøjelse af budgetterne, nemt give anledning til skuffelser og til, at der skal træffes særdeles vanskelige valg, når vi får forelagt konkrete sager.
For det andet kan EU ikke i det uendelige optræde som dygtig lovgiver og dårlig betaler. Vi ser de forsinkelser, der optræder i forbindelse med anlægsarbejderne ved Essen. Vi oplever nu, samtidig med at vi får forelagt forslag til en ny politik for bæredygtig mobilitet, som er særdeles krævende med hensyn til offentlige ansporende foranstaltninger, hvorledes Rådet netop har trukket seks nye projekter tilbage eller har udskudt disse projekter, som er helt afgørende for iværksættelsen af Kommissionens nye transportpolitik, og som indgik i forslagene til retningslinjer for udvikling af de transeuropæiske net. Vi kan derfor kun opfordre til, at problemet om finansiering af de transeuropæiske net rejses, og at den europæiske transportpolitik omsider sikres bevillinger, som svarer til ambitionsniveauet på dette felt.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Betænkningen peger på den utilstrækkelige udvikling af de transeuropæiske net både på transportområdet, i særdeleshed når det gælder jernbanenettene, og på energiområdet med hensyn til sammenkobling af energinettene. Den utilstrækkelige udvikling er en af følgerne af, at den europæiske økonomi udvikler sig inden for snævre nationale rammer. Samtidig lider de transeuropæiske infrastrukturer imidlertid også under de "manglende statslige midler", som det hedder i betænkningen.
For at afbøde denne mangel, foreslår ordføreren blot, at man tiltrækker private investorer ved at tilbyde supplerende tilskud.
Vi har stemt imod betænkningen, da vi er modstandere af at anvende offentlige midler til at forøge overskuddene i den private sektor. I øvrigt er ønsket om at styrke sammenkoblingen af gas- og elektricitetsnettene ikke begrundet i ønsket om at sikre en mere effektiv energiforsyning på europæisk plan, men derimod i ønsket om at åbne gas- og elektricitetsmarkederne for den frie konkurrence. I Frankrig er det således ensbetydende med, at der tages endnu et skridt i retning af privatisering af elektricitets- og gasforsyningsvirksomhederne EDF og GDF, hvilket vi må tage klart afstand fra.
I stedet for at begunstige store virksomheder og deres aktionærer yderligere burde vi skærpe beskatningen af disse, således at medlemsstaterne eller Fællesskabet kunne finansiere et transportnet, som var på højde med det 21. århundredes krav. Vi nærer dog ingen illusioner om, at sådanne initiativer iværksættes af de nuværende europæiske institutioner, som fuldt og helt varetager den private sektors interesser.

Meijer (GUE/NGL)
I de forløbne årtier var opmærksomheden først og fremmest rettet mod anlæggelsen af nationale motorvejsnet og derefter bygningen og udvidelsen af lufthavne. Først i de seneste år investerer de fleste medlemsstater i forbedring af jernbanerne og til tider også i den indenlandske skibsfart. En del højhastighedslinjer anlægges på bekostning af forbedring og opretholdelse af jernbanetransporten over korte afstande. I forbindelse med dyre godsjernbanestrækninger, såsom Betuwe-linjen i Nederlandene, er det usikkert, om de reelt vil blive udnyttet, så længe virksomhederne fortsat kan vælge at transportere deres varer billigere ad landevejen, og så længe der er mangel på tilsluttende jernbanekapacitet i nabolandene. 
Samtidig med disse omstridte investeringer er det et faktum, at et integreret europæisk jernbanenet, som passerer nationale grænser, bjergkæder og stræder, endnu ikke eksisterer. 
Hr. Turchi har ret, når han konstaterer, at investeringer i jernbaner og indenlandsk søfart sakker agterud, og at der gøres for få fremskridt med bygningen af tunneller gennem Alperne og Pyrenæerne. For at standse den travle lastbiltrafik igennem bjergene og undgå de lange omveje, som passagertog skal følge, skal de pågældende tunneller have førsteprioritet. Forhøjelsen af medfinansieringen til 20% er i den forbindelse acceptabel, men må ikke kræves til alle mulige andre projekter. Så er der nemlig ikke mere at fordele, og så fortsætter stagnationen.

Miranda (GUE/NGL)
Med dette forslag, som ordføreren tilslutter sig, ønsker Kommissionen først og fremmest at sikre finansieringen af 12 prioriterede energiprojekter, idet den dog samtidig satser på at gennemføre beslutningerne fra Barcelona om liberalisering af energisektoren. Det er med dette formål, at den forhøjer Fællesskabets finansieringsandel fra 10% til 20%.
Ud over en ændret prioritering i forbindelse med de transeuropæiske net ændrer forslaget også endnu en gang på tyngdepunktet, der bliver flyttet til Østeuropa, til skade for de nuværende samhørighedslande, som f.eks. Portugal, der kun marginalt omfattes af forslaget.
Forslaget angiver et yderligere behov for 150 millioner euro i de finansielle overslag for perioden 2000-2006. Kommissionen agter imidlertid ikke blot at finansiere de 100 millioner euro med midler fra de interne politikkers aktuelle loft, hvilket vil medføre meget stramme rammer for dette udgiftsområdes andre poster, men ønsker også at reallokere de resterende 50 millioner euro af de transeuropæiske nets aktuelle bevillinger. På disse betingelser kan vi ikke støtte forslaget.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, man sætter punktafgifterne ned på biobrændstoffer. Punktafgifter er et ord, der - fordi jeg omgås pensionister, men også som følge af min personlige erfaring - får mig til at tænke på spiritus, øl, vin og Martini. Derfor er det en god og fornuftig ting at sætte punktafgifterne ned. Jeg sagde "Martini", men hvorfor gjorde jeg det? Det gjorde jeg, fordi jeg om kort tid tilfældigvis skal deltage i et møde, der afholdes af den ansete Kangaroo Group, og hvor grev Martini di Montelera er gæst, og jeg får den fornøjelse at blive officielt modtaget. Så hurra for nedsættelsen af punktafgifter på alle produkter! Hurra for øl, vin og Martini!

Schierhuber (PPE-DE).
Hr. formand, det glæder mig meget, at man i denne betænkning har optaget forslaget fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, så det nu er og fremover vil være muligt at opnå fuldstændig fritagelse fra forbrugsafgifter på biobrændstoffer og mineralolier, der fremstilles af disse grundstoffer. Det er dog meget smerteligt for mig, at det kun skulle være muligt til 2010. Men jeg håber, at det på et senere tidspunkt vil være muligt at skabe denne afgiftsfritagelse, for de producenter, der skal gøre de nødvendige investeringer, har også brug for en vis grad af sikkerhed. Biodiesel udgør et vigtigt bidrag i bestræbelserne på at opfylde Kyoto-forpligtelserne og gør os uafhængige af fossile brændstoffer.
Til slut vil jeg gerne på det kraftigste understrege, også med henblik på udvidelsen, at bæredygtig produktion af råstoffer sikrer eksisterende og nye arbejdspladser i landdistrikterne.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Det virker absurd at drøfte eventuelle fordele ved biobrændstoffer uden at drøfte kontrollen med de samlede energiressourcer fra olie- til vindenergi over kerneenergi. Hvis der er et område, hvor der burde foregå en bevidst planlægning på verdensplan, er det på området for energiproduktion og -transport og for energiressourceforvaltning, så meget desto mere som valget mellem de forskellige energikilder kan få overvældende konsekvenser for jordens fremtid.
Det er et område, som domineres af nogle af verdens mest magtfulde truster, hvis eneste formål er at maksimere deres indtjening, ligegyldigt hvad det kommer til at koste for menneskeheden. Disse truster har midlerne til at påtvinge hele jorden deres valg og udnytte staterne og deres skattepolitik til at fremme den mest indbringende energiform. "EU's energiafhængighed", som rapporten jamrer over, viser sig i virkeligheden ikke i forhold til producentlandene, men i forhold til disse truster.
Hvis man skal drøfte valget mellem de forskellige energiformer på et ordentligt grundlag, skal man indføre en obligatorisk kontrol med trusternes strategier og endda retningslinjer for deres forskning.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Meijer (GUE/NGL)
Brugen af motorbrændstoffer burde ikke støttes af skattemyndighederne, og blanding med naturolie gør svindel lettere. Selv forholdsvis miljøvenlige biobrændstoffer kan anvendes som middel til at fremme og retfærdiggøre væksten i biltrafikken. Det er bedre at gå ind for mere offentlig transport, fordi denne transport nemmere kan benytte energi fra vand, vind og sol. Denne energi er fortsat det bedste brændstofvalg for transportmidler.
Naturligvis foretrækkes vegetabilske produkter frem for boring eller udgravning af mineraler, hvor landskabet ofte ødelægges og forgiftes. Forbrændingen af disse fossile brændstoffer bidrager i høj grad til opvarmningen af jorden. Flere vegetabilske brændstoffer betyder, at det er nødvendigt med flere hektarer landbrugsjord, og at denne jord udpines kraftigt. På det samme jordareal kan der ikke dyrkes fødevarer til den voksende verdensbefolkning. Sandsynligvis fremmer disse såkaldte miljøvenlige brændstofferr udvidelsen af landbrugsarealet på bekostning af de allerede stærkt angrebne tropiske regnskove. 
Ikke desto mindre er det foreløbig forsvarligt med en lavere afgift på biobrændstof, som giver færre miljøproblemer, som middel til at påvirke forbrugernes og de erhvervsdrivendes adfærd. I den forbindelse er det faktisk ikke nødvendigt med EU-regler, for det skal medlemsstaterne selv kunne klare. Når ordføreren foreslår at forstærke denne frihed, er jeg enig med ham.

Souchet (NI)
 Det er helt berettiget, at medlemslandene anvender en differentieret beskatning, som skal fremme konkurrenceevnen for biobrændstoffer, der er genanvendelige og ikke bidrager til drivhuseffekten. Medlemsstaterne skal kunne udvikle punktafgifterne på motorbrændstoffer til en slags grøn skat, som rammer de fossile brændstoffer hårdere end den vedvarende energi på grund af førstnævntes negative eksterne omkostninger.
I min egenskab af ordfører for Landbrugsudvalget glæder jeg mig over Parlamentets vedtagelse af mine vigtigste ændringsforslag, som var vedtaget enstemmigt af udvalget, nemlig total afgiftsfritagelse for brændstoffer, der anvendes ved fremstillingen af biobrændstoffer, hvilket allerede er tilfældet med fremstillingen af olieprodukter, afskaffelsen af den fuldstændigt tilfældige grænse på 50% af punktafgiftssatsen, nødvendigheden af at undgå, at støtten til biobrændstoffer udmønter sig i en import af biomasse, som snyder EU for fortjenesten ved reduceret emission af drivhusgasser og samproduktion af foderproteiner, som kan anvendes til dyrefoder, og som vi har stor mangel på.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, hr. Rübig foreslår oprettelsen af et uafhængigt europæisk kontor, som står for alle kontroller af den nukleare sikkerhed. Dette ville være - og er, hvis det lykkes - en stor bedrift. Hr. Rübig er dog kendt her i Parlamentet for at være de små og mellemstore bedrifter og virksomheders repræsentant. Derfor glæder det mig at se, at han endelig belaver sig på at stå i spidsen for en stor bedrift, nemlig at oprette dette fællessskabsorgan for nuklear sikkerhed. Derfor stemte jeg for betænkningen.

Meijer (GUE/NGL)
Atomenergi er meget omstridt, men efter mange års ro som følge af katastroferne i Harrisburg og Tjernobyl planlægger man på ny at bygge nye atomkraftværker. Så længe der er atomenergi, til fredelige eller militære formål, vil risiciene fortsat være store. Det er ikke kun eksplosions- eller smeltningsfaren i forbindelse med sådanne anlæg, som truer livet i et stort område, men der er ligeledes radioaktive restprodukter med en ufattelig lang halveringstid. Netop disse restprodukter er attraktive for kriminelle og terrorister, som gennem trusler om at sprede farlige stoffer vil tvinge andre til overgivelse. 
Ordføreren er efter min mening for optimistisk, hvis han tror, at den slags problemer helt kan undgås ved hjælp af bedre kontrol. Kontrollen er imidlertid yderst nødvendig under de nuværende forhold. Det er den mest nyttige opgave for det, der resterer af Euratom, den europæiske institution, som i sin tid blev oprettet til fremme af omfattende anvendelse af atomenergi. Der skal helt klart oprettes et uafhængigt kontor for atomsikkerhed og -beskyttelse, som kan kontrollere alle udbydere i medlemsstaterne og i fremtidige medlemsstater med hensyn til atomkraftværkernes og atommaterialets sikkerhed. Endvidere støtter jeg forslaget om at afvise enhver produktion af atomvåben i EU, og det samme gælder forslaget om kontrol med henblik på at forhindre en sådan produktion.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, med denne betænkning ønsker man navnlig at fremme europæiske biograffilm, men også andre audiovisuelle værker. Så måske får vi endelig - som jeg allerede har været inde på tidligere - en europæisk produktion af biograffilm. Men her tænker jeg også på en film om Europa-Parlamentet, hvor Europa-Parlamentets hovedpersoner er hovedpersoner. Måske kan vi så se kommissær Monti som kriminalbetjent? Hr. Vaatanen er chaufføren, kommissionsformand Prodi er selvfølgelig præsten, for ikke at tale om gruppeformand Watson, som spiller kollegerektoren, og kommissæren, fru Reding, som er den trofaste hustru. De, hr. næstformand Provan, kan kun være den skotske milliardær, og endelig er der fru Plooij-van Gorsel, som spiller pin-up. Og hvem er morderen? Måske hr. Fatuzzo?

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Støtten til produktion og distribution af biograffilm og andre audiovisuelle værker i EU, især over for dominansen fra de tilsvarende amerikanske, der dækker 66% af markedet, er af meget stor kulturel og politisk betydning. Men der er kun gjort meget små fremskridt til trods for de gentagne forhandlinger og foranstaltninger. Efter vores mening skyldes det, at emnet bliver behandlet inden for rammerne af markeds- og handelskonkurrencen.
Betænkningen udtrykker bekymring over situationen og fremsætter nogle forslag til beskyttelse af værdier, der generelt er rigtige, men som forbliver en ønskeliste. Betænkningen beskæftiger sig mere med, hvilket land værkerne stammer fra, end med deres kvalitet, mens man sætter sin lid til, at sektoren vil komme ind under reglerne for det indre marked, altså en yderligere kommercialisering. Man foreslår, at der oprettes et økonomisk selvstændigt apparat for de audiovisuelle og kulturelle arrangementer, som skal erstatte den kvalitative konkurrence med en kulturelt homogeniserende røverkule, en konkurrencemæssig "Euro-Hollywood"farce.
Problemet er efter vores mening ikke, at vi skal konkurrere med den amerikanske dominans gennem markedslovene, men at der skal skabes muligheder for udvikling, udveksling og berigelse af alle folkelige og nationale kulturer både inden for og uden for EU. En sådan politik vil bidrage til at fastholde kvaliteten over for subkulturen, uanset oprindelsesland.
Derfor har parlamentsmedlemmerne fra Grækenlands Kommunistiske Parti undladt at stemme, idet vi vurderer, at der er enkelte positive elementer i betænkningen.

Beazley (PPE-DE)
Den britiske delegation af PPE/DE-Gruppen tager forbehold med hensyn til afsnit 35, hvori det kræves, at man går over til kvalificeret flertal for traktatens artikel 151.
Til trods for dette forbehold støtter delegationen den samlede holdning i Vander Taelen-betænkningen.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi har ikke afvist betænkningen, for vi støtter fri adgang for alle til biografer og kultur, hvilket langtfra er tilfældet nu. Vi har imidlertid nægtet at stemme for betænkningen, som - hvilket er topmålet, når man tænker på dens politik! - beskylder Kommissionen for at negligere den industrielle side af det audiovisuelle område... for at kræve flere tilskud til den investerede kapital i sektoren. Vi er ikke imod at støtte skabelsen og udbredelsen af værkerne. Men ordførerens omsorg går i højere grad til kapitalejerne end til seerne.
Man burde f.eks. støtte de kommuner, som har svært ved at yde tilskud og derfor ved at holde liv i de små biografer, som spiller en vigtig rolle og sikrer udbredelse af værkerne for små midler til et bredt publikum, og man burde opfordre andre kommuner til at følge dem. Men det er ikke det, betænkningen vil, når den slår til lyd for at finansiere forskning og udvikling af e-biografen og indretning af biografer med dyrt udstyr og fastslår, at den vil overlade resten til markedet. Kort sagt vil man endnu en gang for at udvikle en såkaldt "underkapitaliseret" industri, for det private marked kaster sig ikke ud i noget uden sikkerhedsnet, få det offentlige til at finansiere fremtidige private indtægter.

Kuntz (EDD)
Nærværende betænkning udforsker interessante veje til sikring af vedligeholdelse og styrkelse af EU-medlemsstaternes biografindustri.
At satse på biograffilm og andre audiovisuelle værkers dobbelte kulturelle og industrielle natur er ikke intellektuelt tilfredsstillende, eftersom idéen med en fortsat satsning inden for sektoren netop skulle være, at man først og fremmest fremmede den kulturelle dimension. Men ikke desto mindre hænger bevarelsen af en troværdig europæisk biograffilmproduktion over for Hollywoods superproduktioner nødvendigvis sammen med opblomstringen af store industrikoncerner, som er i stand til at svare igen med masseproduktion.
Derudover er de fleste af betænkningens forslag værd at kigge nærmere på. Fra samfinansiering af arbejdet med digitalisering af arkiverne til støtte til fremvisningsudstyret over en opfordring til afgiftslettelser fra medlemsstaternes side på audiovisuelle produkter og tjenester - skildringen af de planlagte foranstaltninger er omfattende. Man kan håbe, at gennemførelsen heraf giver mulighed for en reel fremgang for de industrier og tjenester, som er knyttet til den audiovisuelle sektor.
Hvad angår udarbejdelsen af nye juridiske harmoniseringsstandarder mellem de forskellige nationale lovgivninger, er det ikke i sig selv et problem, men det er nødvendigt at undgå, at disse tilnærmelser bliver brugt som undskyldning for at fremme en illusorisk europæisk kultur.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er personligt af den opfattelse - og det gælder også for Pensionistpartiet, som jeg er repræsentant for - at det er vigtigt at støtte den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, sådan som der står i dette forslag til et forlig om budgettet. Jeg mener nemlig, at EU kun kan vokse sig stort, når det får et fælles forsvar, og når det får mulighed for også at intervenere på det militære område for at bevare sin demokratiske karakter. Dette - nemlig en styrkelse af EU's fælles sikkerhedspolitik - er efter min mening den eneste måde at gå fra et teoretisk og bureaukratisk EU på til et virkelig stærkt EU, som er førende på verdensplan.

Hyland (UEN)
Jeg vil gerne have mine årsager til at stemme imod visse afsnit i hr. Färms betænkning her i dag ført til protokols, navnlig de afsnit, der behandler landbruget.
Vi er alle klar over, at Kommissionens forslag om midtvejsevalueringen af den fælles landbrugspolitik efter planen vil blive offentliggjort i næste uge. Jeg er stærkt imod alle forsøg på at forvandle denne evaluering til en reform. Den aftale, man nåede frem til i Berlin i 1999 om Agenda 2000, gælder stadig og vil blive evalueret inden udgangen af 2006, således at man kan behandle de næste finansielle overslag. En grundlæggende reform af den fælles landbrugspolitik er hverken nødvendig eller ønskelig på dette stadium. Markederne er rimeligt stabile, og de lofter, man nåede til enighed om i Berlin, er ikke truede.
Hvad søjlen om udvikling af landdistrikter angår, forventes Kommissionen at foreslå en obligatorisk modulation fra direkte betalinger, og det er også blevet foreslået af hr. Färm. Jeg afviser dette koncept og støtter konceptet om frivillig modulation, som de 15 medlemsstater nåede til enighed om i Berlin. Jeg støtter fuldt ud målene for udviklingen af landdistrikter, men jeg tror fuldt og fast på, at direkte betalinger er et nøgleelement, hvis man skal holde de små familielandbrug i live og bevare landsamfundene over hele Irland.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, alle ved, at hr. Podestà er en yderst ligevægtig og fornuftig næstformand for Europa-Parlamentet. For lidt siden lukkede jeg dog øjnene, og da så jeg, at han var blevet Afghanistans nye konge med krone, scepter, langt skæg og stor magt. Men hvorfor var han det? Jo, det var han, fordi der i punkt 13 i hr. Podestàs betænkning står, at Europa-Parlamentet "gentager, at det støtter genopbygningen af Afghanistan" og er villig til at bruge den humanitære bistand på en korrekt og effektiv måde for at hjælpe det afghanske folk. På det tidspunkt, hvor jeg så ham i min drøm, var dette forehavende lykkedes for ham, og derfor havde afghanerne - som var lykkelige over at have fået denne store hjælp fra hr. Podestà - besluttet at krone ham til konge af Afghanistan.

Miranda (GUE/NGL)
Denne betænkning begår tre dødssynder. Den accepterer uden forbehold udgiftsloftet for de nuværende finansielle rammer, der er klart utilstrækkelige; den ønsker, at Kommissionen skal fremlægge forslag om at institutionalisere en reallokeringspolitik for de budgetlagte bevillinger med henblik på større fleksibilitet og smidigere overførsler mellem sektorer og udgiftsområder; og den overdriver bevidst kritikken af gennemførelsen af strukturfondene, også ved ikke at tage hensyn til de vilkår, som en finansiel ramme er underlagt i dens implementeringsfase, eller de betingelser, som gennemførelsen af stabilitetspagten stiller.
Hvad angår den sidste synd, er to formål tydelige. Den lave gennemførelsesgrad skal bruges som argument for at begrænse Fællesskabets udgifter til samhørighedslandene (det samme sker med samarbejds- og udviklingspolitikken) op til udvidelsen og for at imødekomme nettobidragydernes interesser, og der skal gennemføres "reformer" i strukturfondenes bestemmelser i forbindelse med midtvejsrevisionen af Agenda 2000. Af disse årsager kan vi ikke stemme for betænkningen.

Formanden.
Stemmeforklaringerne er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.35 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0220/2002) af Kauppi for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Den Europæiske Centralbanks årsberetning for 2001 (C5-0196/2002 - 2002/2092(COS)).
Velkommen til formanden for Den Europæiske Centralbank, hr. Duisenberg. Det er en stor glæde og ære for os, at De er til stede. Vi er alle spændt på at høre Deres beretning set i lyset af euroens stigende værdi!

Duisenberg
Hr. formand, for seks måneder siden var vi vidne til en milepæl i Europas historie, nemlig lanceringen af "euroen, vores penge" i dens synlige form. Europas borgere kan nu konkret se - og nyde gavn af - euroen, og den hurtige udskiftning af de tidligere nationale valutaer i begyndelsen af i år vidner om en succesrig lancering af eurosedler og -mønter.
2001 bød på et særligt udfordrende miljø for Den Europæiske Centralbanks pengepolitik. De stadig mørkere økonomiske udsigter blev ledsaget af kortsigtede opadrettede prispres fra forskellige kilder, hvilket gjorde det svært at føre pengepolitik. Denne opgave blev yderligere vanskeliggjort af den meget store usikkerhed, som fulgte efter terrorangrebene i USA den 11. september.
Som sædvanlig skulle ECB's pengepolitiske reaktion være fremadrettet og fokusere ikke blot på udviklingen på kort sigt, men også på risiciene for prisstabiliteten på mellemlang sigt. Ud fra denne synsvinkel kunne vi se, at inflationspresset på mellemlang sigt rent faktisk var vigende. ECB tog hensyn til dette ved at nedsætte renten fire gange i 2001 med i alt 150 basispoint. Som følge heraf nåede den laveste budrente for ECB's primære markedsoperationer - den vigtigste af vores officielle rentesatser - op på 3,25% i november 2001. ECB's officielle rentesatser er forblevet uændrede siden november, og de korte og lange realrenter har set i et historisk perspektiv været meget lave.
Den gennemsnitlige årlige inflationsrate i 2001 lå ifølge det harmoniserede forbrugerprisindeks på 2,5%. Inflationen var i 2001 berørt af de forsinkede virkninger af importprisstigningerne i 2000 og af den nye indvirkning af husdyrsygdomme på priserne på uforarbejdede fødevarer. Vi er ikke tilfredse med et sådant resultat, som ikke er i overensstemmelse med prisstabilitet. Det må imidlertid anerkendes, at de faktorer, som bidrog til dette resultat, var uden for ECB's herredømme. Rent faktisk påvirker pengepolitikken inflationen med forsinkelse, og den kan ikke kontrollere den på kort sigt.
Vi er glade for, at vores politik sidste år blev vel modtaget af både iagttagere og markeder. Rent faktisk pegede både obligationsrenteniveauet og en række andre indikatorer for de økonomiske aktørers inflationsforventninger på fortsat tillid i hele 2001 til, at ECB kan fastholde prisstabilitet på mellemlang sigt.
Der herskede - og hersker stadig - nogen bekymring med hensyn til den eventuelle indvirkning af overgangen til eurosedler og -mønter på inflationen i euroområdet, som også afspejler sig i beslutningsforslaget om ECB's Årsberetning, der er udarbejdet af Deres Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål. Ja, stigningen i den årlige inflation i forbrugerpriserne i euroområdet fra 2,0% i december 2001 til 2,7% i januar 2002 er desværre af mange blevet sat i forbindelse med overgangen til eurosedler og -mønter. I virkeligheden bidrog andre faktorer til denne stigning, såsom prisstigningen på grønsager som følge af dårligt vejr, navnlig i Sydeuropa, og højere tobaksafgifter i en række eurolande. Men det må også erkendes, at der navnlig i en række sektorer med et lavt konkurrenceniveau kan have været tale om en række opadrettede prisjusteringer i forbindelse med overgangen til eurosedler og -mønter. Der forekom imidlertid også prisfald i euroområdet i forbindelse med overgangen til eurosedler og -mønter, og statistiske oplysninger har hidtil bekræftet, at virkningen på det samlede prisniveau har været behersket. 
Hvad angår den nuværende økonomiske situation, har de økonomiske vilkår gradvist ændret sig i de sidste par måneder. Terrorangrebenes indvirkning på tilliden til økonomien er efterhånden forsvundet, og den økonomiske aktivitet har stabiliseret sig. Selv om der stadig hersker usikkerhed om det igangværende opsvings styrke, er det mest sandsynligt, at den økonomiske aktivitet gradvist vil tiltage og nå et niveau, der er i overensstemmelse med trenden i den potentielle vækst, senere i år.
Hvad angår den monetære udvikling, oplevede vi en stor efterspørgsel efter likvide og sikre aktiver i efteråret sidste år, navnlig i forbindelse med usikkerheden på finansmarkederne efter terrorangrebene. Vi oplevede en vis afdæmpning i begyndelsen af 2002, men de nyeste data viser en ny stigning i efterspørgslen efter likvide aktiver. Endvidere er faldet i væksten i udlån til den private sektor standset, og efterspørgslen efter kredit er øget på det seneste. Denne udvikling bør overvåges nøje, da den kan være tegn på opadrettede risici for prisstabiliteten, navnlig under et økonomisk opsving.
Samlet set er udsigterne for prisstabiliteten nu mindre gunstige end i november 2001, da vi sidst justerede ECB's officielle rentesatser. Inflationen er hidtil faldet mindre kraftigt, end vi forventede ved årsskiftet. Dette skyldes igen de midlertidige faktorer, jeg nævnte tidligere, og den nye olieprisstigning i første kvartal 2002. På nuværende tidspunkt vil vi, selv om euroens appreciering vil bidrage til at lette inflationspresset, fortsat overvåge alle relevante udviklingstendenser nøje på baggrund af risiciene for, at afvigelserne fra prisstabilitet, som har efterfulgt de usædvanlig mange opadrettede inflationsstød i de sidste par år, kan slå igennem på inflationsforventningerne på længere sigt og derved potentielt berøre løn- og prisfastsættelsen. 
For at fastholde prisstabiliteten er det meget vigtigt med en moderat lønudvikling også fremover. I denne henseende er vi bekymret over den seneste udvikling i lønningerne flere steder. Betydningen af en lønudvikling, der er i overensstemmelse med vores definition af prisstabilitet, kan ikke fremhæves nok. En moderat lønudvikling er en væsentlig faktor, når det gælder om at fremme beskæftigelsesvæksten og skabe de rette betingelser for en bæredygtig stigning i den potentielle vækst i euroområdets økonomi.
Aktuelle estimater af trenden i den potentielle vækst i euroområdet er i størrelsesordenen 2-2½%, og der er store muligheder for at øge den potentielle vækst i euroområdet. ECB vil yde sit bidrag ved at fokusere på fastholdelse af prisstabilitet på mellemlang sigt. Men andre politiske aktører må også påtage sig et ansvar. De overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker for 2002, der lige er blevet godkendt i Sevilla, lægger med rette vægten på behovet for yderligere strukturreformer i euroområdet. Jeg kan forstå, at dette synspunkt også er med i beslutningsforslaget.
Den fremtidige velfærd for borgerne i euroområdet vil også i høj grad afhænge af en forsigtig finanspolitik. Vores monetære unions solidaritetspagt kræver, at alle deltagere fastholder et mellemlangt sigte i overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagten. Dette medfører, at budgetstillingen i alle lande skal være tæt på balance eller i overskud i hele konjunkturcyklen, så de automatiske stabilisatorer kan fungere problemfrit. Vi har set en række foruroligende tendenser i nogle landes finanspolitik i de sidste par måneder. Vi vil derfor minde de lande, der endnu ikke har nået en budgetstilling i balance, om betydningen af at opfylde deres forpligtelse til at indhente de andre lande i euroområdet inden 2003/2004. 
Lad os nu se på nogle af de andre spørgsmål i beslutningsforslaget om ECB's Årsberetning. Vi bifalder den klare støtte til ECB's pengepolitiske strategi, som der gives udtryk for i forslaget. Beslutningsforslaget konkluderer, at der ikke må lægges for stor vægt på de kortsigtede bevægelser i de monetære aggregater, og at der ikke bør være mekaniske reaktioner på afvigelser i M3-væksten fra referenceværdien. Dette er i fuld overensstemmelse med ECB's pengepolitiske strategi og praksis. Den første søjle i vores strategi, som tildeler analyse af den monetære udvikling en fremtrædende rolle, er baseret på empiriske beviser på et tæt og stabilt forhold mellem pengemængde og priser i euroområdet på mellemlang sigt. Der er endnu ikke noget, der peger på, at denne forbindelse er blevet svækket med tiden. ECB er fuldt ud klar over, at den monetære udvikling på kort sigt kan blive genstand for porteføljeomlægninger, som ikke er direkte forbundet med fremtidige udgiftsbeslutninger. Det, der betyder noget, er at identificere og forstå de underliggende årsager til den monetære udvikling for at kunne vurdere konsekvenserne for risiciene for prisstabilitet på mellemlang sigt. I denne henseende har analysen af den monetære udvikling også i det forløbne år fungeret som retninglinje i forbindelse med udformningen af ECB's pengepolitik. 
Dette fører mig videre til et andet punkt, der er nævnt i beslutningsforslaget, nemlig betydningen af, at en centralbank tager hensyn til priserne på aktiver, når den vurderer risiciene for prisstabilitet, og ikke indfører moral hazard på finansmarkederne ved uhensigtsmæssige reaktioner på en urimelig udvikling i aktivpriserne. ECB er helt enig i dette synspunkt. Den overvåger nøje udviklingen i aktivpriserne som indikatorer for pengepolitikken, men den hverken tager sigte eller reagerer mekanisk på dem.
Hvad angår den foreslåede godkendelse af ECB's Styrelsesråds makroøkonomiske fremskrivninger, vil jeg gerne atter en gang præcisere disse fremskrivningers rolle for ECB's pengepolitiske beslutningsproces. Fremskrivningerne spiller en vigtig, men ikke altafgørende rolle for os. De udgør et vigtigt teknisk bidrag fra ECB's og de nationale centralbankers stab, idet de sammendrager og vurderer konsekvenserne af en stor mængde oplysninger for den fremtidige inflation på en sammenhængende måde. Vi er imidlertid fuldt ud klar over vanskelighederne ved at udarbejde fremskrivninger. Vi anerkender især, at det er umuligt at sammendrage alle de informationer, der skal til for at vurdere fastholdelsen af prisstabilitet i en enkelt fremskrivning. I lyset af vanskelighederne ved at udarbejde prognoser på langt sigt og usikkerheden med hensyn til den relevante økonomiske model gør vi os ikke til talsmænd for brug af en enkelt fremskrivning til at analysere risiciene for prisstabilitet. Vi ser derfor eksplicit på mange andre indikatorer og analyser inden for rammerne af vores strategi med to søjler, og vi forsøger ikke at skjule, hvor kompliceret pengepolitisk beslutningstagning er, bag udarbejdelsen af en enkelt fremskrivning fra Styrelsesrådet. 
Fremskrivningerne afspejler Eurosystemets stabs ekspertskøn, og vi foretrækker at holde dette adskilt fra Styrelsesrådets skøn vedrørende den samlede vurdering af risiciene for prisstabilitet. Derfor er vores beslutning om klart at adskille udarbejdelsen af fremskrivninger fra Styrelsesrådets analyse fuldt ud gennemsigtig, da den ærligt afspejler beslutningsprocessen i ECB.
Hvad kommunikation angår, har vi altid valgt en tilgang, der sikrer et højt niveau af gennemsigtighed og klarhed i vores budskab. Vores månedlige pressekonferencer er nøglen i denne henseende. Vores kommunikations rettidighed og detaljeringsgrad er uden sammenligning. Samtidig har vi ikke ændret vores synspunkt med hensyn til offentliggørelsen af mødereferater. Vi er bange for, at offentliggjorte mødereferater - eller en procedure, hvor rådsmedlemmmernes forskellige meninger offentliggøres (selv uden at nævne navne) - i lyset af den multinationale sammenhæng, som Styrelsesrådet arbejder i, kunne føre til et unødigt pres på de nationale centralbankchefer til at afvige fra et euroområdeperspektiv. Dette kan ikke være i euroområdets interesse, ikke mere end hvis Styrelsesrådet skulle ophøre med at tale med én stemme. 
Beslutningsforslaget foreslår ligeledes, at opgørelsen af stemmer inden for Styrelsesrådet bør offentliggøres anonymt. Som jeg nævnte i min sidste tale, nærer jeg nogen tvivl om, hvorvidt dette ville give større klarhed for markederne eller større gennemsigtighed end nu. Under alle omstændigheder mener jeg, at det er meget vigtigt, at vi i vores kommunikation fortsat lægger vægt på de økonomiske begrundelser for de pengepolitiske beslutninger frem for på et mønster af forskellige synspunkter i Styrelsesrådet. 
Til slut vil jeg gerne kort vende tilbage til overgangen til eurosedler og -mønter. Med en fælles valuta har vores borgere nu et fælles symbol på en europæisk identitet, som de bruger i deres hverdag. Ja, euroen har skabt grundlaget for yderligere integration - på det politiske, det økonomiske og det finansielle område. I den forstand kan "euroen, vores penge" give en ny og mere solid basis, som vi kan bygge en "stadig snævrere union" på.
Formanden.
Mange tak, hr. formand Duisenberg, De har også fans på tilhørerpladserne, men desværre må de ikke klappe med. Medlemmerne her i Parlamentet må dog gerne klappe.

Kauppi (PPE-DE)
Hr. formand, hr. Duisenberg, ærede kolleger, stabilitets- og vækstpagten er en nødvendig del af euroområdets troværdighed. De foranstaltninger, som regeringerne i euroområdet har truffet, for at gøre den offentlige økonomi sund, har skabt basis for en bæredygtig økonomisk vækst og en styrkelse af euroen. Selv om jeg ikke i dette øjeblik ser behov for at ændre den stabilitets- og vækstpagt, som blev indgået i 1997, støtter jeg alligevel tanken om, at også medlemslandenes eventuelle uindfriede pensionsforpligtelser og det nuværende beskatningsniveau burde tages i betragtning, når man bedømmer, hvor godt eurolandene lever op til stabilitets- og vækstpagten. Man giver jo fondsbaserede pensionsforpligtelser og lavt beskatningsniveau større spillerum i en krisesituation.
Euroen er i løbet af de seneste måneder blevet styrket i forhold til dollaren. Selv om paritet ikke i sig selv har økonomisk betydning, er den dog en psykologisk betydningsfuld indikation af markedernes og de økonomiske aktørers tillid til euroområdets stabilitet og en udvikling, der bedømmes positivt. Jeg tilslutter mig ECB's bedømmelse, når det anføres, at en styrkelse af euroen set i forhold til dollaren er positivt, når styrkelsen af valutakursen sker kontrolleret og ikke for hurtigt. De øgede private investeringer inden for euroområdet viser, at investorerne har større tillid til euroområdets fremtid end til USA's økonomiske prognoser på mellemlang sigt. Enron, Xerox, Worldcom og eventuelle nye tilfælde af samme slags vil sandsynligvis kun styrke denne udvikling.
Det rejser spørgsmålet om, på hvilken måde en styrkelse af euroen påvirker inflationstrykket. Vi har i de seneste dage hørt modstridende budskaber, bl.a. fra hr. Eichel og hr. Solbes. Man har f.eks. hævdet, at euroens paritet set i forhold til dollaren mindsker presset, som kan få renten til at stige. Andre har derimod været bekymret over euroens styrkelse i forhold til dollaren, bl.a. kommissær Solbes i et interview sidste lørdag. Og hvorledes skal man i denne forbindelse opfatte ECB's intervention på valutamarkedet sidste fredag i samarbejde med den japanske centralbank? Jeg ville gerne høre hr. Duisenbergs syn på dette spørgsmål og specielt på, om en styrkelse af euroen i forhold til den amerikanske dollar muliggør, at renteniveauet kan holdes på det nuværende niveau. Inflationen er jo i øjeblikket på 1,7%, det laveste siden december 1999.
Sidste uges tal for M3-væksten var højere end forudset. Det rejser spørgsmålet om, hvorledes denne omstændighed påvirker ECB's nuværende monetære politik. Det fundamentale spørgsmål vedrører hele den første søjles rolle. Vi støtter den anden søjles strategi. Mange forskere erkender forholdet mellem penge og inflation på lang sigt. Administrationen af første søjle er imidlertid indviklet og passer ikke altid til den daglige beslutningsproces. Jeg ville ønske, at ECB detaljeret ville forklare indholdet af første søjle og situationen inden for dens monetære politik.
På tidspunkter, hvor markedets volatilitet er høj, er ECB's åbenhed vigtigere end nogensinde. Jeg vil også benytte lejligheden til at takke Den Europæiske Centralbank og dens formand for den forbedrede informationspraksis og den positive indstilling under den igangværende pengepolitiske dialog med Parlamentet.
Samtidig opfordrer Parlamentet i sin betænkning Styrelsesrådet for Den Europæiske Centralbank til at udnytte den mulighed, EU-traktaten giver, til at træffe afgørelser gennem afstemning. Dette muliggør, at man, når der er behov for det, kan reagere hurtigt på udviklingsændringer. Man burde også offentliggøre Styrelsesrådets afstemningsresultater. En anonym offentliggørelse af afvigende meninger og eventuelle afstemningsresultater ville i sig selv styrke markedernes tillid til den Europæiske Centralbank. En forøgelse af den tilgængelige information giver mulighed for at opstille bedre prognoser for den fremtidige udvikling.
Ærede kolleger, hr. Duisenberg, vores medborgeres holdninger danner basis for vores aktiviteter. To tredjedele af euroområdets forbrugere tror, at priserne ved overgangen til euroen blev hævet og produkterne dyrere sammenlignet med et normalt årsskifte. Denne følelse blandt forbrugerne får dog ikke støtte af statistikkerne. Foranstaltningerne til stabilisering af medlemslandenes økonomi har de seneste tre år ført til en meget lav gennemsnitlig inflation. De enkelte, og i bruttomålestok yderst små prisforhøjelser, der forekom inden for servicesektoren, blev af forbrugerne oplevet overraskende kraftigt. Vi bør således også fremover være opmærksomme på at holde medborgerne grundigt informeret om euroens udvikling.
Ifølge forskningsresultater kan over 60% af forbrugerne stadig ikke gennemskue produkters priser i euro. Jeg opfordrer derfor medlemslandene til at bevare den dobbelte prismærkning, således at vi alle får mere tid til at vænne os til vores nye penges dimensioner. Der må ikke opstå afbræk i prisbevidstheden, og forbrugerne skal også fortsat ved deres købsbeslutninger kunne forebygge unødig inflation. Dobbelt prismærkning garanterer også, at den kommende centraleuropæiske ferieperiode kan forløbe glat og problemfrit.
I sidste uge sov en person, som var en meget central person for vores diskussion i dag, ind i en alder af 88 år. Hr. Pierre Werner var Luxembourgs statsminister gennem lang tid og en af euroens fædre. Han skabte i 1970'erne en rapport, som blev opkaldt efter ham, Werner-rapporten, som skabte grundlaget for oprettelsen af Den Europæiske Centralbank. Jeg vil også gerne som ordfører for Europa-Parlamentet dedicere den sidste del af mit indlæg til hr. Werners minde. Hr. Werner var en mand af store visioner. Den Europæiske Union bunder i fælles visioner, vores kontinents medborgeres og statsmænds syn på, hvorledes man burde løse de fælles europæiske udfordringer. Vi må bevare disse visioner, de fælles målsætninger og også de fælles vedtagne principper om en ansvarlig og bæredygtig økonomisk politik i vores sind, når vi søger efter løsninger på vores kontinents politiske og økonomiske spørgsmål.
Karas (PPE-DE).
Hr. ECB-formand, hr. parlamentsformand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne opdele mine kommentarer i fire dele. For det første tak til ordføreren for en meget omfattende betænkning, som både vurderer ECB's beretning og udvider og supplerer den med fremtidens krav, også dem fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. For det andet tak til Dem, hr. formand Duisenberg, og til ECB's Direktion for det gode samarbejde med Parlamentet og især med vores udvalg, selv om vi stadig kan blive bedre på begge sider. Vi bestræber os på den ene side på at intensivere den monetære dialog, gøre den mere spændende, stille klarere spørgsmål og lokke tydeligere svar ud af Dem, og fra Deres side forventer vi et intensiveret informationsarbejde over for offentligheden.
Det er ofte ikke let for borgerne at følge med i ECB's beslutninger. Vi ved imidlertid alle, at Den Europæiske Centralbanks politik har direkte indvirkning på købemønsteret og på valutaen. Derfor er det nødvendigt med et intensiveret informationsarbejde for at skabe mere gennemsigtighed og større accept hos Europas borgere og for at opnå øget økonomisk dynamik inden for rammerne af det, De sagde.
Vi vil gerne ønske Dem tillykke, ikke kun med Deres arbejde og Deres balance, men især også med Deres aktiviteter i forbindelse med den 11. september, hvor det gjorde et positivt indtryk, at det i samarbejde med Federal Reserve Bank med de koordinerede rente- og likviditetspolitiske foranstaltninger fra Den Europæiske Centralbank som umiddelbar reaktion på angrebene lykkedes at forhindre en truende finanskrise. Også tillykke med succesen i forbindelse med indførelsen af de kontante europenge, hvor vi dog står over for det problem, at vi på den ene side har statistikker, som viser en gnidningsløs indførelse, men på den anden side kan konstatere en stor usikkerhed hos borgerne, og derfor har vi også søgt at øve indflydelse på det i punkt 18 i beslutningsforslaget.
Jeg vil gerne benytte talen i dag som anledning til at præcisere, at stabilitets- og vækstpagten er en del af euroens og ECB's succes, og at vi afviser alle forsøg på ud fra en kortsigtet dagspolitisk opportunisme at omfortolke og udhule stabilitets- og vækstpagten. Der er behov for yderligere strukturreformer og reformer i forbindelse med udvidelsen fra politikernes og fra ECB's side. Vi håber, at De vil fortsætte Deres succesrige arbejde og også mestre disse udfordringer.
(Bifald fra højre)

Randzio-Plath (PSE).
Hr. formand, Den Socialdemokratiske Gruppe støtter ordførerens betænkning. Det er rigtigt, at Den Europæiske Centralbank i lyset af dette års præsentation især skal gratuleres med, at det er lykkedes at gøre det synligt inden for eurozonen, hvor vigtig euroen er som svar på eksterne chok, men også med den vellykkede indførelse af eurosedler og -mønter.
Vi kan registrere, at ikke alle borgere er tilfredse med de nye penge. Men Europa har trods alt vist, at det kan præstere noget, når det står sammen. 64% af alle borgerne føler sig ifølge en rundspørge langt om længe lidt mere som europæere med euroen på lommen. Sådan skal det være!
Det er ikke, som det skal være med borgernes prisfornemmelse, fordi den reelle, statistisk registrerbare og yderst lave prisstigning i eurolandene ikke svarer til den inflation, som folk føler, der er. Derfor var det rigtigt, at Europa-Parlamentet hele tiden har satset på en informationskampagne, at det hele tiden har satset på, at indførelsen af euroen ikke kun skulle forstås som en teknisk omstilling, men også som en omstilling af stor psykologisk betydning. Derfor er det også vigtigt, at vi sender positive signaler. Den kendsgerning, at forbrugerne siden i går mærker valutaunionens fordele, når de hæver penge på deres kort, er meget vigtig. Yderligere fordele vil f.eks. blive tydelige nu i ferietiden. Det kan man sikkert også takke Europa-Parlamentets anstrengelser for.
Lad mig kort komme ind på bekymringen over opskrivningen af euroen. En langsom kurve for tilnærmelsen til paritet mellem dollar og euro vil sikkert være at foretrække. Men den lader sig ikke styre. Derfor kan det imidlertid ikke understreges nok, at de faldende importpriser i denne fase med et svagt opsving i eurozonen giver mulighed for et positivt miljø for en ekspansiv pengepolitik og i hvert fald ikke skaber behov for beslutninger om at ændre renten i nogen retning. Det er Unionen henvist til for at holde Lissabon-processen i gang.
Den Europæiske Centralbank bærer et stort ansvar. Vi må håbe, at koordineringen af den økonomiske politik langt om længe faktisk vil skabe et positivt miljø for alle aktører. Udviklingen af pengemængdeaggregaterne har ikke været så positiv i den seneste tid. Den indeholder dog også et positivt element, fordi den er udtryk for et opsving, for den er et signal om, at virksomhederne optager kreditter til investering i en kommende økonomisk vækst, hvilket er livsvigtigt for Europa.
Jeg tror også, det er vigtigt at skabe endnu større gennemsigtighed i Den Økonomiske og Monetære Union. Jeg satser stærkt på, at Den Europæiske Centralbank vil være åben for Parlamentets argumenter om, at vi vil kende alle beslutningsgrundlagene bag de pengepolitiske beslutninger. Det er også godt for Den Europæiske Centralbanks troværdighed.
Den Europæiske Centralbank har til opgave at bidrage til den økonomiske stabilitet. Jeg satser i høj grad på, at Den Europæiske Centralbank også fremover vil kræve økonomisk stabilitet og, til forskel fra den amerikanske centralbank, ikke ligefrem gennem pengepolitikken vil støtte, at der kan opstå spekulative bobler. ECB må heller ikke fremover tillade nogen moral hazard gennem sin egen adfærd!

Huhne (ELDR).
Hr. formand, eftersom der er et meget stort mål af enighed her i Parlamentet om grundtrækkene i politikken over for ECB, vil jeg gerne understrege en særlig foranstaltning, som vi har i beslutningsforslaget, og som vi har anmodet om tidligere uden at have fået et formelt svar fra Styrelsesrådet i Årsberetningen, og jeg håber, at der vil blive rettet op på dette. Det er spørgsmålet om offentliggørelse af opgørelsen over stemmer på anonym basis, således at markederne og Parlamentet kan vurdere meningsskiftet over tid. 
De har, hr. Duisenberg, tidligere gjort indsigelse mod et sådant skridt, eftersom Styrelsesrådet har tilbøjelighed til at træffe beslutninger med samstemmighed. Det glædede mig, at De oplyste i udvalget, at De med tiden ville tage dette op til overvejelse. Jeg håber, at De vil beslutte Dem for at træffe beslutninger med flertalsafstemning, både fordi dette vil føre til en mere effektiv beslutningstagning, og fordi De bliver opfordret til det i traktaterne.
Jeg vil gerne gøre det klart, at jeg ikke er enig i kritikken det sidste år om, at ECB har handlet for lidt og for sent. Rent faktisk nedsatte ECB for første gang renterne i maj 2001 til trods for en fortsat inflationsstigning, som endnu ikke havde nået sit højdepunkt på 3,4%. De har med nød og næppe overholdt Deres monetære referenceværdier, og i 26 ud af 41 måneder har De ladet inflationen overskride Deres mål. Dette er en pragmatisk institution. Vi ved imidlertid fra Ministerrådet, at afstemninger med samstemmighed, dvs. enstemmighed, er langsommere og vanskeligere end flertalsafstemninger. 
Alene derfor vil det være fornuftigt, hvis ECB i fremtiden anvender flertalsafstemning. Den kendsgerning, at de nuværende procedurer ikke har ført til fejl, er ikke noget argument imod at forbedre dem, navnlig eftersom det er, hvad traktaten kræver. Artikel 10 i protokollen om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker fastslår klart, at Styrelsesrådet skal agere med simpelt flertal. 
Derfor håber jeg, at Styrelsesrådet også vil tage sine traktatforpligtelser til efterretning i den måde, hvorpå den træffer beslutninger med flertal.

Kaufmann (GUE/NGL).
Hr. formand, i årsberetningen fra ECB kritiseres det, at de fleste eurolande i 2001 ikke kunne nå deres budgetmål. Tyskland, Frankrig, Italien og Portugal måtte endnu en gang registrere relativt store underskud. Der advares om, at underskuddene kan blive endnu større. Med andre ord er den budgetkonsolidering truet, som ud over bevarelsen af prisstabiliteten er det andet hovedmål for den europæiske økonomiske politik. Der opnås altså ikke nok stabilitet, og der skabes heller ikke rum for politisk udformning, hvilket ikke er mindre vigtigt. Desværre bliver dette spørgsmål ikke behandlet tilstrækkeligt i Parlamentets betænkning.
I modsætning til hr. Karas mener jeg, at stabilitets- og vækstpagten med rette er omdiskuteret. Den befinder sig efter min opfattelse i en alvorlig krise, fordi den er for ufleksibel på grund af den vilkårligt fastsatte 3%-grænse. I tider med stagnation og recession viser dens bånd sig at være gift for et økonomisk opsving. Det er ikke tilfældigt, at eurozonens finansministre allerede har opfordret Kommissionen til i højere grad at tage hensyn til cykliske udsving ved bedømmelsen af medlemsstaternes budgetsituation. Jeg plæderer derfor udtrykkeligt for en reform af stabilitetspagten og for at supplere den med en beskæftigelsespagt, som kræver en omfattende koordinering af medlemsstaternes økonomiske politik.
Stabilitetspagten er faktisk ikke hugget ud i marmor, som det forlød fra det nu konservativt regerede Frankrig. Målet må være, at der hurtigt skabes spillerum for en anticyklisk økonomisk politik. Naturligvis må man ikke tabe gældsbegrænsningen af syne. Det må heller ikke være således, at nogle lande beriger sig på andres bekostning ved at øge deres gæld, uden at de straffes med højere renter. Stabilitetspolitik må på den anden side heller ikke begrænses til pengeværdien, men især må den ikke skade den sociale balance i samfundet.

Berthu (NI).
Hr. formand, årsberetningen fra Den Europæiske Centralbank for 2001, som synes velovervejet, teknisk og afklaret, lader næsten ikke ane, at dette som det foregående år har været katastrofalt for euroen på valutamarkederne. En diskret grafik på side 59 viser imidlertid et langt dybere fald i den europæiske valutakurs end samtlige de udsving, som de nationale deltagervalutaer har oplevet siden 1994. På samme måde viser grafikken på side 65 over nettokapitalstrømmene i euroområdet i 2000 og 2001 nogle omfattende valutaudførsler, som vidner om investorernes manglende forkærlighed for vores område eller valuta eller begge dele.
Men, vil man uden tvivl indvende, beretningen fra Den Europæiske Centralbank har gjort ret i ikke at insistere på disse lidet opmuntrende aspekter, eftersom euroen nu har det bedre, og nedgangstiderne er et overstået kapitel. Det er et udsagn, der bør efterprøves. For øjeblikket er det ikke euroentusiastiske investorer, man ser, men snarere en vis dollardistancering, som er forbundet med, at gassen er gået af den teknologiske ballon, med de økonomiske skandaler og især, må vi ikke glemme, den store renteforskel, som modarbejder den amerikanske valuta.
Dollarens ulykke skaber således momentan lykke for euroen, men vi må fortsat være forsigtige, for de underliggende problemer for den europæiske valuta er stadig de samme. Først og fremmest er den europæiske vækst fortsat svag, og euroens ikrafttræden har ikke stimuleret den på trods af løfter herom. Og især eksisterer det store spørgsmål omkring fremtiden og den problematiske sameksistens mellem en fælles valuta og en uharmonisk økonomisk og social zone, hvis underafdelinger kan divergere, fremdeles.
For at råde bod på dette drømmer nogle om en mere eller mindre tvungen integration. For vores vedkommende, hr. formand, håber vi, at Europa på trods af denne ubehagelige situation fortsat vil vide at bevare sin fleksibilitet og liberale tilgang til tingene.

Goebbels (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, til forskel fra hr. Berthu mener jeg, at Den Europæiske Centralbank kan bryste sig af et resultat, som er mere end tilfredsstillende. Euroen er en succes, for der er allerede mere end 50 lande, som har et vekselsystem, hvor euroen i hvert fald delvist fungerer som reference. Vores fælles valuta er blevet dollarens ligemand. Da euroen svækkedes i forhold til dollaren, skabte visse kommentatorer tvivl om det såkaldte fravær af strukturreformer i Europa.
Som en logisk følge burde den nuværende styrkelse af euroen over for dollaren være konsekvensen af en vellykket strukturpolitik i EU, medmindre udviklingen i vekselkursen mellem dollaren og euroen mindre skyldes den grundlæggende økonomi end de finansielle markeders vekslende humør. Efter den irrationelle overflod på børsmarkederne og efter at gassen er gået af ballonen på den såkaldt nye økonomi, er tiden inde til at ophæve fortryllelsen. Virtuelle børsgevinster har udmøntet sig i reelle tab. Niveauet af virksomhedernes og de privates gældsætning er mere end bekymrende. Hertil kommer, at mange forkæmpere for den nye økonomi viser sig at være manipulatorer og svindlere. Under den økonomiske krise i Asien gav mange kommentatorer "the crony capitalism", det vil sige den eksisterende overbærenhedskapitalisme i disse lande, skylden. Øjebliksbilledet i USA, men også i Europa, viser os, at læremestrene fra Wall Street, City og andre steder havde indrettet sig komfortabelt i en slags selvbetjeningsbutik, hvor virksomhedsledere, handelsvekselerere, analytikere og revisionskontorer gensidigt har betjent hinanden.
Faktisk oplever finansverdenen for øjeblikket en slags snigende krak, som ikke kan undgå at minde os om krisen i 1929 og årene derefter. I den forbindelse er den internationale finansverdens omfattende reformer bydende nødvendige. Centralbankerne, især FED og ECB, skal stille forslag til en bedre regulering og en bedre overvågning af de finansielle markeder inklusive hedge funds. Traktatens artikel 110, stk. 1, giver det europæiske centralbanksystem ret til at afgive henstillinger og udtalelser. Jeg håber inderligt på nogle henstillinger fra ECB om at bekæmpe overbærenhedskapitalismen, indføre en bedre regulering og overvågning og kort sagt skabe betingelser for at genvinde den brede offentligheds tillid til en mere moralsk finanssektor. Det er ikke faren for inflation, der truer os på nuværende tidspunkt, men faren for kollaps på finansmarkederne. ECB kan ikke komme uden om sit ansvar. I øvrigt ville ECB's appeller om løntilbageholdenhed være langt mere troværdige, hvis hr. Duisenberg viste sig lige så tilbageholdende over for kapitalejerne.
(Bifald fra venstre)

Solbes
Hr. formand, meget kort. Først og fremmest vil jeg takke for muligheden for at deltage i forhandlingen om Den Europæiske Centralbanks årsberetning.
Jeg vil gerne takke Parlamentet, og især Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og ordføreren fru Kauppi for den fortræffelige betænkning. Kommissionen er enig i mange elementer i betænkningen. Deriblandt, og særligt, den positive evaluering af Den Europæiske Centralbanks politik.
Jeg vil kun komme ind på to punkter i dagens forhandling, som Kommissionen lægger særlig vægt på.
For det første, stabilitets- og vækstpagtens rolle i den nuværende proces. Vi mener, at pagten har bidraget til en hurtig tilpasning af budgetpolitikkerne i forbindelse med den økonomiske afmatning. Medlemsstater med afbalancerede budgetter har kunnet bruge de automatiske stabilisatorer som modvægt til den lavere vækst. Og som noget nyt er der ingen lande med underskud, der har ført ekspansiv skattepolitik, uden berettigelse. På den anden side har medlemsstaterne kunnet fortsætte deres skattereformpolitikker, som uden tvivl vil være med til at fjerne stivheden i udbuddet.
Jeg mener, at kombinationen af politikker i Den Økonomiske og Monetære Unions første år, samlet set, på passende måde har bidraget til økonomisk vækst og makroøkonomisk stabilitet.
I den senere tid har vi også set, hvordan en kombination af pengepolitik, der sigter på vækst, og en mere fleksibel skattepolitik har støttet en regelmæssig genopretning. Men manglen på skattemæssig konsolidering i 2002, da den økonomiske vækst blomstrede, har medført nogle af de hindringer, vi nu står over for, især i lande med stort underskud. Vi mener derfor, at vores vigtigste opgave i øjeblikket er at fortsætte den skattemæssige konsolidering og strukturreformerne med henblik på at forbedre vores vækstkapacitet.
For det andet, hvad angår euroen og dens indflydelse på priserne, har Eurostat, med brug af kvartalsoplysninger, konkluderet, at euroens indflydelse på inflationen i første kvartal i 2002 i sammenligning med sidste kvartal i 2001 udgjorde 0,16%. Det er selvfølgelig et tal, man skal bruge varsomt. Dels fordi det er vanskeligt at foretage disse udregninger, dels fordi vi mener, der er usædvanlig stor vækst inden for nogle tjenesteydelser og forbrugsgoder, som kan medføre, at borgerne får indtryk af, at stigningen har været større, end den reelt er, selv om tallet er korrekt, og dels fordi euroen også på mellemlang sigt skal bidrage til en bedre konkurrenceevne og økonomisk dynamik samt et prisfald til fordel for forbrugerne.
Det var mine kommentarer. Nu vil jeg overlade ordet til formanden for Den Europæiske Centralbank, hr. Duisenberg, som sikkert vil komme med yderligere oplysninger.

Duisenberg
Hr. formand, først vil jeg gerne som fru Kauppi hylde afdøde Pierre Werner, en af stifterne af Den Europæiske Union, som vi aldrig vil glemme. Da jeg den 2. januar overrakte hr. Werner en mindefyldepen for at fejre, fremhæve og takke ham for hans bidrag til Den Europæiske Union, kunne han ikke længere tale, men de tårer, der løb ned over kinderne på ham, sagde mere end ord.
Flere medlemmer har igen talt om mere gennemsigtighed og navnlig offentliggørelse af mødereferater eller, som hr. Huhne sagde, i det mindste en opgørelse over stemmer i Styrelsesrådet. Jeg har allerede givet et formelt svar i min indledende udtalelse, men jeg vil gerne tilføje, navnlig som svar til hr. Huhne, at beslutningstagning med samstemmighed ikke nødvendigvis betyder, at der er enstemmighed i den betydning, at alle, hvis der var en afstemning, ville stemme det samme.
At træffe beslutning med samstemmighed betyder, at de konklusioner, som Styrelsesrådet når til som helhed vedrørende en bestemt beslutning, i en bestemt retning, eller med hensyn til ikke at ændre noget, støttes af hele Styrelsesrådet, af nogle mere entusiastisk end af andre, men at de ikke kræver en afstemning. Man må også huske på, at selv om Styrelsesrådets medlemmer kommer fra alle medlemsstaterne, repræsenterer de ikke deres medlemsstater, hverken som nationale centralbankchefer eller repræsentanter for deres centralbank. De er til stede som enkeltpersoner og er fuldstændig uafhængige.
Det gælder også for beslutningsprocessen, og vi ønsker for enhver pris at fastholde, at Styrelsesrådets beslutninger er beslutninger truffet af et kollegialt organ, og at hvert enkelt medlem af dette organ vil forsvare resultatet af visse drøftelser, som om han havde været 100% entusiastisk med hensyn til disse beslutninger. De vil blive støttet af hele Styrelsesrådet. Vi ønsker ikke at underminere den holdning i Styrelsesrådet.
Med hensyn til priser og virkningerne af omkostningerne ved overgangen, som flere medlemmer har nævnt, er det rigtigt, at mange af de prisstigninger, der er blevet observeret, af offentligheden er blevet tilskrevet overgangen til eurosedler og -mønter og afrundingseffekterne i forbindelse hermed. Dette gælder navnlig de varer, vi køber til daglig. F.eks. betaler man ikke husleje hver dag, så det giver ikke anledning til problemer. Man køber ikke en pc hver dag, så det giver overhovedet ikke anledning til problemer, for priserne på det område er blevet nedsat. Men man bemærker det i cafeteriaer, på caféer eller restauranter, eller når man forsøger at parkere sin bil det sædvanlige sted.
Samlet set har Eurostat statistisk skønnet, at af den inflationsstigning på 0,8%, der blev registreret i første kvartal i år, kan mellem 0 og 0,16% tilskrives overgangen til eurosedler og -mønter. Der er imidlertid en forskel mellem den opfattelse, folk som helhed har, og de statistiske kendsgerninger, der viser, at inflationen, som vi forventede, endelig synes at være på vej ned. Vi er klar over Eurostats seneste foreløbige estimat af inflationen i juni, som siges at være 1,7%, en nedgang på 0,3% fra maj. Selv om det endelige tal skulle være marginalt højere end 1,7%, er der en nedadgående tendens. Det er også rigtigt, at vi i ECB forventer, at inflationen i resten af året og til næste år vil ligge omkring 2%, og vi befinder os således i en situation, hvor vi må være yderst årvågne med hensyn til risikoen for, at tallet kan overskride 2% grænsen på mellemlang sigt.
Der er risici, både opadrettede og nedadrettede. De opadrettede risici definerede jeg som stammende fra den monetære udvikling og muligvis fra aktuelle løntendenser, hvis tidligere inflationstal får indflydelse på nye lønaftaler. Disse risici er ved at aftage - og det er jeg taknemmelig for - som følge af euroens seneste appreciering, og således afvejer vi hele tiden disse risici. På det sidste møde i Styrelsesrådet i begyndelsen af juni, der var helliget pengepolitikkens stramhedsgrad, kom vi til den konklusion, at risiciene er der, at der synes at dukke afdæmpende virkninger op, og at vi må vente og se, hvordan tingene udvikler sig.
Hvad angår hr. Berthus spørgsmål om investeringsbeslutninger over for Europa, som nu synes at være lidt mere attraktivt på grund af valutakursen end tidligere, vil jeg gerne sige, at tiden med voldsom kapitaludstrømning fra Europa til især USA synes at være slut, både hvad angår direkte investeringer og porteføljeinvesteringer. Der er ting, der peger på, at strømmen i nogle tilfælde er vendt, og udstrømningen er faldet voldsomt, for at sige det mildt.
Når man skal fastslå, om Europa er et attraktivt sted for potentielle investorer, herunder udlændinge, hvad enten det drejer sig om direkte investeringer eller porteføljeinvesteringer, er valutakursen kun ét af de hensyn, der tages i betragtning, og endda et af de mindre vigtige. Vi må skabe klimaet i Europa ved vores politikker, ved vores lønudvikling og ved vores miljø, så vi gør Europa til et mere attraktivt sted at investere, end det øjensynligt har været i de seneste år. Også derfor er det så vigtigt, at vores stats- og regeringschefers intentioner om at presse på med fuld styrke for at gennemføre strukturreformer omsættes til handling, jo før jo bedre.
For at slutte af med hr. Goebbels' spørgsmål kan jeg sige, at ECB, hvad lovgivningen om finansmarkederne angår, fuldt ud støtter handlingsplanen om finansielle tjenesteydelser og vil gøre alt, hvad der står i dens magt for at fremme gennemførelsen af planen og fremme den videre harmonisering af lovgivningerne vedrørende kapitalmarkedsinstrumenter, således at vi får et mere gennemsigtigt og sammenligneligt kapitalmarked i Europa.
Hvad tilsyn angår, vil ECB gøre alt, hvad der står i dens magt for at opfylde sit traktatmandat om at fremme en smidig udførelse af tilsynspraksis. Jeg må imidlertid erindre Dem om, at dette er det eneste mandat, som traktaten giver ECB, og ikke tilsynspraksis selv eller formuleringen af den lovgivning, der er i kraft. Vi kan fremme den, vi kan bane vejen for den, vi kan agere som katalysator for godt samarbejde, men i princippet henhører tilsyn under subsidiaritetsprincippet. Vi gør og vil fremover gøre vores yderste for at opnå netop dette.
Jeg håber, at jeg har besvaret de væsentligste spørgsmål.
Goebbels (PSE).
Hr. formand, jeg takker Dem for at have fået ordet.
Hr. Duisenberg, jeg havde et lille ekstra spørgsmål til Dem. De siger retteligt, at traktaten kun tildeler Dem begrænsede kompetencer på området for økonomisk overvågning. Artikel 110 giver Dem imidlertid muligheden for at afgive henstillinger og udtalelser. Vil De gøre brug af denne beføjelse i traktaten?

Duisenberg
Hr. formand, at bruge den artikel til særlige foranstaltninger inden for banktilsynsområdet eller finansforordningen generelt og omfatte andre finansielle brancher på det område ville efter min opfattelse være at overskride vores bemyndigelse ihukommende, at traktaten er så restriktiv med at give et præcist ansvar med hensyn til banktilsyn til Den Europæiske Centralbank.

Formanden.
Endnu en gang tak.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0229/2002 af Trakatellis for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om sporbarhed og mærkning af genetisk modificerede organismer og sporbarhed af fødevarer og foder fremstillet af genetisk modificerede organismer og om ændring af direktiv 2001/18/EF (KOM(2001) 182 - C5-0380/2001 - 2001/0180(COD));
A5-0225/2002 af Scheele for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer (KOM(2001) 425 - C5-0368/2001 - 2001/0173(COD)).

Trakatellis (PPE-DE)
Hr. formand, vi drøfter i dag et forslag til lovgivningsmæssig beslutning om en forordning om sporbarhed og mærkning af genetisk modificerede organismer og sporbarhed af fødevarer og foder fremstillet af genetisk modificerede organismer og ændring af direktiv 2001/18 om udsætning af genetisk modificerede organismer i miljøet.
Det er et vigtigt mål at sikre en harmonisering af reglerne i EU for at opnå en høj effektivitet af det indre marked og en bedre information til forbrugerne. Men desværre giver hverken Kommissionens forslag eller de ændringsforslag, der er blevet vedtaget i Miljøudvalget, nogen garanti for, at disse mål bliver nået. Tværtimod åbner de vejen for svindel og bedrag, vildledning af forbrugerne, fordrejning af priser og konkurrenceforvridning og dårligere behandling af producenter og virksomheder inden for EU.
Nærværende forslag angår også Cartagena-protokollen om biosikkerhed, men den indeholder ikke nogen bestemmelse om sporbarhed af stoffer afledt af genetisk modificerede organismer. Dette faktum giver ikke nogen juridisk sikkerhed og er en svaghed, måske endda en hindring for at indføre regler inden for Fællesskabet ikke kun for de interne fællesskabsprodukter, men også og især for de importerede. Det skyldes, at der ikke findes nogen juridisk forpligtelse til at opgive alle oplysninger om ethvert stadie af produktionsprocessen. Man åbner således vejen for enhver form for bedrag og vildledning for producenter og leverandører i tredjelande. Resultatet bliver en konkurrenceforvridning, idet producenterne i EU er forpligtet til at følge forordningen, mens producenter og leverandører i tredjelande kan forsikre, at deres produkter produceres af naturstoffer, uden at nogen kan kontrollere eller konstatere, om det i virkeligheden forholder sig sådan. I tilfælde af, at det kun er EU, der indfører sporbarheds- og mærkningskrav for importerede produkter og kontrolforanstaltninger uden tilstrækkelige videnskabelige garantier, kunne der opstå handelsuoverensstemmelser med tredjelandene, og sagen kunne blive indbragt for WTO.
I stedet for at forslaget fremmer en fremtidsteknologi såsom bioteknologi, som der er international anerkendelse af vil være meget lovende for det menneskelige samfund i det 21. århundrede, får denne teknologi tværtimod dødsstødet. Jeg undrer mig derfor og må spørge mig selv, hvem der udarbejder sådanne forslag. Alt, der vedrører fødevarer, har hidtil været baseret på analyser med videnskabelige metoder, f.eks. kontrollen af svindel med fødevarer, af BSE, dioxiner osv. Så for at den forhåndenværende forordning kan blive fuldstændig effektiv, må den kombineres med videnskabelige metoder til påvisning af eksisterende forskelle mellem produkter produceret af genetisk modificerede organismer og konventionelle produkter. Desuden er de metoder, vi råder over i dag, tilstrækkeligt følsomme til at opspore genetisk modificeret DNA eller genetisk modificeret protein. På grundlag af disse analytiske teknikker skelner jeg som ordfører mellem følgende kategorier: Produkter af første kategori er dem, der indeholder modificeret DNA eller protein, og som vi derfor kan anvende sporbarhed og mærkning over for. Men den anden kategori er produkter, der stammer fra genetisk modificerede organismer, men som ikke indeholder hverken DNA, protein eller andet karakteristisk materiale end konventionelle produkter. Men når vi behandler fuldstændigt ens produkter forskelligt med hensyn til mærkning, så forskelsbehandler vi dem, så de ikke får samme mulighed for succes på markedet, og naturligvis fordrejer det priserne og vildleder køberen, der muligvis kommer til at betale for meget. Den slags behandling fører altså til markedsforvridning, fremkalder forvirring hos forbrugeren og åbner i realiteten vejen for bedrag, idet mærkningen ikke kan kontrolleres, og man heller ikke videnskabeligt kan kontrollere, om det er rigtigt, hvad der står på etiketten. Jeg mener derfor, at det er helt tydeligt, at Kommissionens forslag er så selvmodsigende, også efter at det har været gennem Miljøudvalgets behandling, at det, hvis vi accepterer dets principper, vil føre til ophævelsen af ethvert videnskabeligt og fornuftsbaseret grundlag og indføre fødevaremærkning på grundlag af politiske og/eller ideologiske overbevisninger og opfattelser. Kød, smør og ost fra dyr, der f.eks. spiser GMO-produkter i 10 dage eller i 20 dage, skal mærkes. Det er den logiske følge af Kommissionens forslag.
Jeg tror derfor, hr. formand, at vores Kommission har fremsat sit forslag under pression om ophævelse af moratoriet. Forslaget er fuldstændig uanvendeligt. Det giver ikke nogen retssikkerhed, for det kan umuligt blive godkendt af noget kompetent organ, såsom domstolene. Derfor er mit forslag om at forbinde sporbarhed og mærkning med princippet om bestemmelse og opsporing af genetisk modificeret DNA og protein det eneste praktisk anvendelige for GMO-produkter, idet det gennem videnskabelig kontrol sikrer, at forordningen bliver anvendt.

Breyer (Verts/ALE).
Hr. formand, det var ikke Miljøudvalgets holdning, og desværre holdt hr. Trakatellis sig ikke til den gængse praksis med at præsentere Miljøudvalgets betænkning, han gengav desværre sin egen holdning. Det synes jeg er meget ærgerligt og beklageligt, men jeg beder Dem som formand om fremover at være opmærksom på, at ordførerne gengiver udvalgets holdning. Hvis de ikke kan det, bør de i det mindste holde sig til praksis og sende betænkningen tilbage i stedet for at gengive deres personlige mening som udvalgets holdning.
Formanden.
Det var nu ikke ligefrem et indlæg til forretningsordenen, De kom med der!

Scheele (PSE)
Hr. formand, kære kolleger, det forordningsforslag, som jeg er ordfører for, drejer sig om godkendelse og mærkning af genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer, og denne forordning skal naturligvis ses i tæt sammenhæng med forordningen om sporbarhed. Jeg bifalder - og det er også resultatet i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik - som mange andre det kommende gyldighedsområde for mærkning af ligeværdige produkter, som Kommissionen har foreslået, altså af produkter, som fremstilles af genetisk modificerede ingredienser, og hvor den genetiske forandring ikke længere kan påvises i det endelige produkt. Det er et stort fremskridt i EU-lovgivningen, og man opfylder dermed et mangeårigt ønske fra forbrugernes side.
Denne ændring vil også føre til, at en række fødevarer, som ikke er mærkningspligtige i dag, bliver mærket. Efter den nuværende lovgivning kan en olie bestå af 100% genetisk modificeret majs uden at skulle mærkes. Systemet med sporbarhed gør denne mærkning mulig. Ganske vist lader man, som vi netop har set det, i diskussionen som om, dette var den første lovgiving, hvor forbrugerne får informationer, hvis sandhedsindhold ikke kan dokumenteres med analytiske metoder, men der findes i EU allerede lovbestemmelser, f.eks. den foreskrevne oprindelsesangivelse for mange fødevarer, f.eks. frugt og grøntsager, som er baseret på et effektivt sporbarhedssystem, altså på dokumenter.
For at sikre størst mulig valgfrihed for forbrugerne kræver Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik også mærkning af animalske produkter og enzymer. Eftersom vi naturligvis følger diskussionerne i Rådet, ganske vist udefra, gør vi os ingen illusioner. Det vil med stor sandsynlighed ikke komme med i den foreliggende lovgivning. Jeg mener imidlertid, at det er virkelig nødvendigt at tage hul på disse emner og fortsætte den politiske diskussion om dem. En ting står nemlig klart. Spørgsmålet om, hvorvidt enzymer og animalske produkter skal mærkes, vil sikkert ikke være klaret med den foreliggende lovgivning.
I forbindelse med mærkningen er det løbende blevet diskuteret, om man skal mærke med "genteknikfri". Under alle disse diskussioner har jeg helt klart sagt, at det ville være acceptabelt for mig som et supplerende koncept, men aldrig som alternativt koncept. I Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik var der en diskussion om netop dette emne, hvor det blev sagt: Det, som Kommissionen har fremlagt, det sender vi retur, og vi vil kun have en "genteknikfri"etikettering.
Kommissionens forslag indeholder en grænseværdi for teknisk uundgåelige og tilfældige forureninger. Vi er nok alle enige om, at vi har brug for en sådan grænseværdi. Her skal det præciseres, at denne grænseværdi netop gælder for disse teknisk uundgåelige forureninger. Det bliver ofte hævdet - og jeg har også læst det i mange avisartikler - at EU nu beslutter, at der først skal mærkes fra 0,5 eller 1%. Det er naturligvis noget vrøvl.
Jeg - og med mig flertallet i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik - finder det uacceptabelt, at disse grænseværdier også skal gælde for de GMO'er, som ikke er godkendt i EU. Med hensyn til grænseværdiens størrelse håber jeg, at flertallet i Parlamentet vil støtte ændringsforslag 162-164, som min gruppe har stillet, og som fastsætter en grænseværdi på 0,5%, og hvor det også kræves, at der skal være lavere grænseværdier, hvis videnskabelige og teknologiske fremskridt gør det muligt.
Jeg har igen fremsat yderligere to punkter, og de er også blevet vedtaget af udvalget. Det drejer sig ganske vist om en centralisering af godkendelsesproceduren, men også om de nationale myndigheders rolle, især med hensyn til miljøvurderingen. Ifølge Kommissionens forslag skal Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet fremover gennemføre miljøvurderingerne. Det tror jeg ikke er adækvat, og jeg ønsker ikke at sætte udsætningsdirektivet, som blev vedtaget for kort tid siden, nemlig i 2001, ud af kraft, men at lade kompetencen på dette område ligge hos medlemsstaternes ansvarlige myndigheder. Desuden handler flere af mine forslag om at styrke offentlighedens krav på information, og jeg håber, at også det store flertal i Parlamentet - som i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik - vil støtte disse rettigheder for offentligheden.
Seppänen (GUE/NGL)
Hr. formand, fru kommissær, vi har at gøre med en meget kompliceret sag. Selv om udtalelsen fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik virker temmelig enstemmig, var der adskillige aspekter, der blev afgjort ved afstemning med kun en stemmes forskel. Man kan sige, at udvalget var delt i to, og at de, der var i mindretal, med stor tilfredshed har opdaget, at Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik repræsenterede deres holdning bedre end deres eget udvalgs udtalelse.
Når man manipulerer med gener, er resultatet sorter og arter, som ikke opstår i naturen af sig selv. Ingen ved på forhånd, hvad der sker, når man slipper genmanipulerede organismer ud i naturen. De kan blive krydset med naturligt forekommende arter, og der kan opstå former, som man ikke havde forudset, da man manipulerede med generne. Man må gå frem med yderste forsigtighed.
Der er god grund til at kræve, at man kan spore alle genmanipulerede organismer tilstrækkelig langt tilbage i tiden. Allerede i Cartagena-protokollen om biosikkerhed krævede man en specificering af GMO'ernes identitet. Industriudvalget taler mere på vegne af producenterne, og ønsker ikke en sådan specificering.
Det er også i forbrugernes interesse at kunne vælge deres mad, og de har ret til det. Derfor foreslår man en tvungen mærkning af GMO-produkterne. På baggrund af mærkningen kan forbrugerne undgå de produkter, som de ikke ønsker at anvende. Ved afstemningen i Industriudvalget var der et knebent flertal for at afvige fra Kommissionens oprindelige forslag. Udvalget mener, at mærkningen skal foregå på den måde, at et produkt mærkes, hvis det er GMO-frit, og ikke hvis det indeholder genetisk manipulerede organismer. Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har indtaget en anden holdning end Industriudvalget i denne sag, og dets holdning svarer vist bedre til en forøgelse af forbrugernes valgmuligheder.

Redondo Jiménez (PPE-DE)
Hr. formand, vi behandler i dag to betænkninger, en om sporbarhed og mærkning af fødevarer og foder med GMO'er, og en anden om tilstedeværelsen af GMO'er i fødevarer og foder. Det er spørgsmål, der skal løses for at leve op til Rådets frist for genetisk modificerede organismer. Man skal forlige de forskellige prioriteter, men man skal tage højde for følgende. For det første forbrugerens ret til oplysninger. For det andet sundheds- og miljøprioriteter. Og for det tredje det indre markeds funktionsdygtighed. Det er ikke en let opgave, men det er nødvendigt.
Men til kommentarer som f.eks., at generne slipper ud i miljøet ... mine damer og herrer, jeg ville påskønne en højere grad af nøjagtighed i indlæggene. Jeg har aldrig hørt om et gen, der er sluppet fri for derefter at flyve rundt i luften. Jeg mener, vi skal være fornuftige og seriøse, vi skal bringe orden i Kommissionens to forslag, som er meget fornuftige, og søge at tilpasse vores forslag til markedets og forbrugernes behov.
Vores hovedprioritet skal være at informere forbrugeren, og sætte ham i stand til at vælge. Den anden prioritet at garantere sundheden. Og den tredje prioritet fortsat at respektere det indre marked og den frie bevægelighed samt at stille samme krav til tredjelande, som vi stiller til os selv. Vi kan ikke acceptere andre regler, og vores forbrugere må ikke drukne i genetisk modificerede organismer uden mærkning fra andre lande, blot fordi vi ikke er i stand til at fastholde vores bestemmelser over for internationale organisationer.
Hr. formand, jeg ved godt, at jeg har overskredet min taletid, men jeg beder om lidt fleksibilitet, da ingen fra min gruppe får ordet. Jeg vil gerne pointere, at mærkning ikke medfører øget sikkerhed. Jeg mener ikke, at det er Parlamentets kompetence, et politisk organ, at fastsætte en regel om at gå fra 0,5% til 0,3%. Det skal besluttes i en forvaltningskomité, efter nøje overvejelse. Afslutningsvis ...
(Formanden afbrød taleren)

Gebhardt (PSE)
Hr. formand, fru kommissær, hr. kommissær, Miljøudvalget har overtaget en hel række ændringsforslag fra Retsudvalget, og det er fint. Disse ændringsforslag betyder trods alt for det første, at tvetydigheder ophæves, f.eks. ændringsforslag 22, som præciseres, idet det siges, at udvalgsproceduren kun vil blive anvendt, hvis det drejer sig om at optage nye produkter i denne forordnings anvendelsesområde og under ingen omstændigheder det modsatte. Jeg tror, at den slags præciseringer altid er velkomne.
For det andet handler det om kohærensen i lovgivningen, og det bør under alle omstændigheder undgås, at de kompromiser, som man tidligere med stort besvær har opnået i novel food-forordningen og i udsætningsdirektivet, nu udhules gennem nye ordninger, som kommer på bordet nu.
For det tredje handler det om borgernes berettigede krav på adgang til informationer. Den bevidste forbruger kan imidlertid kun findes, hvis vi også fortsat giver ham gennemsigtighed og åbenhed. Vi taler her i Parlamentet meget om frihed, gennemsigtighed og solidaritet. Lad os omsætte ordene til gerninger, så borgerne frit kan beslutte, hvad de vil indtage, og hvad de vil lade samle støv på butikkernes hylder, ved at vi gennemfører en klar mærkning af produkterne.
Hertil hører naturligvis også spørgsmålet om grænseværdierne, og som De ved, har Retsudvalget ikke truffet nogen beslutning om det. Da der forelå meget forskellige forslag for udvalget, blev disse ændringsforslag trukket tilbage med den begrundelse, at Miljøudvalget havde større overblik over denne sag, men jeg vil ikke lægge skjul på, at jeg fortsat betragter en grænseværdi på 0,1% som værd at stræbe efter.

Sommer (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, hvad skal man bruge genetisk modificerede planter til? Ved at ændre på nogle få elementer i det genetiske materiale skal en plante tilpasses bedre til negative miljøpåvirkninger, f.eks. skadedyrsangreb eller konkurrence fra ukrudt. Den bliver mere modstandsdygtig i sig selv. Anvendelsen af ukrudts- og insektbekæmpelsesmidler kan reduceres betydeligt. Miljøet aflastes. Hvad kvalitet og næringsværdi angår, adskiller disse genetisk modificerede fødevarer sig på ingen måde fra traditionelle fødevarer. Det sikres gennem omfattende test.
I Parlamentet er der vidt forskellige meninger om de foreliggende kommissionsforslag om sporbarhed og mærkning. Det ved vi. På ét punkt er vi enige. Forslagene er ikke særligt vellykkede. Det er uforståeligt, hvorfor Kommissionen ikke vil regulere det hele samlet i en enkelt forordning. En sådan omfattende og fælles ordning ville så også have kunnet omfatte området såsæd, som i dag, hvad vi heller ikke forstår, behandles i udvalgsproceduren, altså praktisk talt under udelukkelse af Europa-Parlamentet.
Trods disse mangler vil vi dog ikke sende Kommissionens forslag tilbage, fordi enhver yderligere forsinkelse ville være gift for situationen for genetisk modificerede produkter inden for EU. Det de facto-moratorium, som har eksisteret i nogle år, ville så fortsat eksistere.
I de to kommissionsforslag handler det om at sikre en klar, troværdig information til forbrugerne med hensyn til genetisk modificerede organismer i fødevarer og foder. Naturligvis går jeg også fuldt og helt ind for omfattende information til forbrugerne. Det er klart! Men en sådan information kan kun opnås, hvis man kun mærker de produkter som GMO-holdige, som virkelig indeholder GMO'er. Her er det øverste bud videnskabelig påviselighed ved hjælp af genetisk modificeret DNA eller proteiner eller i fremtiden måske ved hjælp af andre nye analysemuligheder. En sådan produktrelateret mærkning er den eneste gangbare vej. Her går Kommissionens forslag i den forkerte retning. En såkaldt procesbaseret mærkning af fødevarer og foder uafhængigt af påviseligheden af den genetiske modifikation i slutproduktet er ganske enkelt ikke praktikabel, den indbyder til snyd. Som konsekvens ville Europa blive overskyllet af en bølge af formodede skandaler, og forbrugernes tillid til vores fødevarer, som er af høj kvalitet, ville blive yderligere rystet, uden at det var nødvendigt.
Af samme grund må det afvises at udvide mærkningspligten til animalske produkter som kød, æg og mælkeprodukter, som stammer fra dyr, der på et eller andet tidspunkt har været i kontakt med genetisk modificeret foder. En sådan mærkningspligt ville være lige så absurd som den for fødevarer, som fremstilles under anvendelse af genetisk fremstillede eller modificerede hjælpestoffer, f.eks. enzymer, fordi der i begge tilfælde ikke findes nogen som helst genetisk modifikation i fødevaren selv. Der er ingen forskel i forhold til konventionelle produkter.
Det samme gælder også for stærkt raffinerede produkter som spiseolie eller sukker. Der er påviseligt ingen genetisk modifikation tilbage i produktet. Hvorfor så mærke?
En sådan metode med mærkning af ethvert produkt, som bare har set en GMO, ville modarbejde idéen om forbrugeroplysning og -information. Så ville nemlig næsten alle fødevarer skulle mærkes med "fremstillet under anvendelse af GMO'er eller af GMO'er".
Et andet centralt spørgsmål er grænseværdien for utilsigtet eller teknisk uundgåelig forekomst af GMO'er i produkter. I Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik blev grænseværdien for utilsigtet eller teknisk uundgåelig forekomst af GMO'er mod PPE-DE-Gruppens stemmer nedsat fra 1% i Kommissionens forslag til 0,5%. Vi er dog enige om, at denne grænseværdi alene er en politisk værdi og ikke har noget videnskabeligt fundament. Som politisk størrelse må denne værdi imidlertid orientere sig efter, hvad der er praktikabelt, hvad der kan lade sig gøre. Grænsen for, hvad der kan lade sig gøre, er imidlertid mere end nået allerede med en undergrænse på 1%. En grænseværdi på 0,5% kan ganske enkelt ikke overholdes i dag. Det ville være en forhindringsværdi, en forhindringsgrænse.
På dette punkt var Kommissionens forslag imidlertid yderst uheldigt formuleret, det skal også siges. Naturligvis skaber det ubehag, når talen er om GMO'er, der ikke er godkendt i EU. Det associerer man med noget i retning af magtesløshed. I grunden handler denne grænse om en især i overgangsfasen nødvendig toleranceværdi for GMO'er, som på grund af de facto-moratoriet endnu ikke har fået nogen godkendelse, men som i EU har gennemgået de videnskabelige udvalgs prøvninger med det resultat, at de ikke er til fare for den menneskelige sundhed og for miljøet. De er modne til godkendelse, de står i venteposition. Det rigtige begreb ville altså være preauthorized. Jeg vil forsøge at forankre dette begreb i lovgivningen.
Lund (PSE).
Hr. formand, de to forordningsforslag og betænkninger, som vi behandler i dag, er vigtige supplementer til direktivet om udsætning af GMO'er, som vi vedtog sidste år. Regler om sporbarhed og mærkning er selvfølgelig helt nødvendige, dels for at foretage en effektiv kvalitetskontrol men også for, at man kan trække produkter tilbage fra markedet, hvis der opstår uforudsete negative virkninger for vor sundhed eller miljøet, og endelig også for at give forbrugerne et reelt forbrugsvalg mellem GMO-produkter eller ikke-GMO-produkter. Derfor kan jeg fuldstændig bakke op om linjen fra Miljøudvalget - den vil sikre, at vi får et effektivt sporbarhedssystem, og at vi som forbrugere får et frit valg. Vi får oplysninger, om et produkt består af eller indeholder genmanipulerede organismer, og vi får også oplysning, om et produkt er fremstillet af genmanipulerede organismer. Det gælder selvfølgelig også animalske produkter som mælk, æg og kød, der stammer fra dyr, der er fodret med GMO-produkter. Vi har som forbrugere selvfølgelig krav på at få oplysning, både om indhold og om produktionsmetode for de fødevarer, vi indtager. Jeg kan tillige støtte, at grænsen for utilsigtet forurening med genmanipulerede organismer sættes så lavt som overhovedet muligt og højst på 0,5%.
Lad mig dernæst gøre en bemærkning om de multinationale kemikoncerner, som står bag GMO-produkterne, og i øvrigt også den engelske regering, som jo indtager den mærkelige holdning, at der ikke skal være mærkning, bortset fra at virksomhederne skal have lov til at mærke deres varer GMO-frie. Det ville jo være en katastrofal løsning. For det første vil ordningen nok ikke blive brugt ret meget af virksomhederne - det ville jo være frivilligt. Alene af ansvarsmæssige grunde vil ikke ret mange firmaer bruge den. Men det andet er, at forbrugerne bliver ladt fuldstændig i stikken med en sådan ordning. Alle de produkter, der ikke er mærket GMO-frie, kan jo enten være GMO-produkter eller ikke-GMO-produkter. Det får forbrugerne i så fald ikke nogen oplysning om, og det er selvfølgelig også hensigten bag kemiindustriens ønske.
Endelig vil sporing af GMO'er blive helt umuliggjort, hvis man ikke mærker positivt omkring GMO i alle produktions- og distributionsled. Så har man jo ingen mulighed for at finde tilbage til GMO'er, som måtte vise sig at have negative virkninger for vores sundhed eller miljøet. Set i historiens lys, må man unægtelig undre sig over, at netop den engelske regering går ind for en ordning, der hindrer sporbarhed på fødevareområdet. Markedsføringsstrategien fra industrien for GMO-produkter forstår jeg simpelthen ikke. Man argumenterer hele tiden for så lidt oplysning til forbrugerne som muligt. Tror man virkelig, at der på den måde kan skabes tillid til genmanipulerede fødevarer? Det er jo helt uforståeligt, og derfor kan jeg kun sige, at jeg til gengæld godt forstår et stort flertal af forbrugerne i Europa. Når man hele tiden møder den holdning, at forbrugerne skal vide så lidt så muligt, betyder det, at de ikke har tillid til disse produkter.
Sterckx (ELDR).
Hr. formand, det minder lidt om en græsk tragedie. Uanset hvad man vælger, så ender det altid skidt. Efter min mening står vi i dette tilfælde over for en sådan tragedie. Målsætningen er klar, og det er vi enige om. Forbrugerne skal have valget mellem GMO-fri og ikke-GMO-fri, og mærkningen skal være klar og pålidelig. Vi skal til dels vurdere på grundlag af papirbeviser. Vi skal opbygge et system, som vi kan stole på, og det er ikke nødvendigvis kun videnskabelige test.
Vores gruppe ville ikke mærke processer, hvormed der laves fødevarer, altså proceshjælpemidler. Vi diskuterer fortsat produkter afledt af dyr, som på et tidspunkt er blevet fodret med GMO'er. Men hvis de to områder medregnes, skal vi mærke næsten alt, og så er spørgsmålet, om det hjælper forbrugerne? Får de så et klarere overblik? Derfor slår vi til lyd for oprettelsen af et GMO-fri-system, hvilket en række distributionskæder allerede bruger som argument. Det store problem med papirbeviser er svig. Hvis vi ikke opretter et godt og pålideligt system - i betragtning af at det især vedrører lande uden for EU - kan vi blot vente på den første skandale.
Med hensyn til tærskelværdien støtter min gruppe 0,5% eller lavere for uforudset tilstedeværelse.
Tallene fra Eurostat viser klart, at et flertal af forbrugerne ønsker god mærkning, men skal vi følge Kommissionens system? Giver det de nødvendige garantier til at kontrollere de videnskabelige data i en samlet handel med en række produkter? Er vi så sikre på, at det reelt er en god mærkning? Det er endvidere spørgsmålet, om vi, hvis vi mærker maksimalt, det vil sige også enzymer og animalske produkter, så ikke mærker næsten alle produkter, og får forbrugerne noget ud af det? Efter min mening er den bedste kombination at kombinere et ikke-GMO-mærke med et GMO-mærke for produkter, som også kan indeholde disse. Det system er heller ikke vandtæt, det er heller ikke perfekt, men jeg mener, at der i min version af den græske tragedie falder færrest ofre.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Hr. formand, spørgsmålet om genetisk modificerede afgrøder og levnedsmidler kan betragtes fra flere forskellige synsvinkler. Vores gruppe lægger vægt på biodiversitet, miljø, sundhed og levnedsmiddelsikkerhed. Vi prioriterer også forbrugernes grundlæggende ret til selv at vælge, hvad de vil købe og spise. Spørgsmålet kan desuden betragtes ud fra et magtperspektiv. En stor del af magten over vores levnedsmidler og afgrøder ligger hos de multinationale selskaber, der undertiden sælger genetisk modificerede frø, der er direkte afhængige af deres egne bekæmpelsesmidler. Alle disse ting kan være medvirkende årsager til, at man som forbruger fravælger genetisk modificerede produkter.
Videnskaben er ikke enig om genmodificeringsteknikkens velsignelser på levnedsmiddelområdet. Teknikken er omstridt, og vores viden på området vokser hurtigt. Der hersker ikke mindst usikkerhed om konsekvenserne for biodiversiteten og for allergikere. Derfor skal forsigtighedsprincippet anvendes, og vi støtter medlemslandenes ret til at standse den kommercielle dyrkning af genetisk modificerede afgrøder.
Når Kommissionen har søgt at modernisere EU's politik på området, er regler vedrørende sporbarhed, mærkning og virksomhedernes ansvar gjort til betingelser for politikken. Vi mener, at man i konsekvens heraf som et minimumskrav ikke skal tillade kommerciel dyrkning af genetisk modificerede afgrøder, før disse ændringer er gennemført i de nationale lovgivninger.
Hvad angår mærkning og sporbarhed, må udgangspunktet være at skabe et omfattende system, der giver forbrugerne ret til at vælge. Det betyder, at man også skal mærke de varer, der er fremstillet ved hjælp af genetisk modificerede produkter - f.eks. kød fremstillet ved brug af genetisk modificeret foder. Iblanding af rester fra ikke-tilladte genetisk modificerede produkter skal naturligvis ikke være tilladt. Hvad angår utilsigtet iblanding af rester fra genetisk modificerede afgrøder, bør grænseværdien være så lav som overhovedet muligt. Vi mener, at forslaget om 0,5% er alt for højt, men at det kan være et udgangspunkt, som sidenhen kan sænkes.
Det er bemærkelsesværdigt, at de, der normalt forsvarer forbrugernes valgfrihed på markedet, nu ikke vil give forbrugerne denne valgfrihed gennem en effektiv mærkning af genetisk modificeret mad. Kan det være, fordi man ved, at de fleste forbrugere vil bruge en sådan valgfrihed til at fravælge de genetisk modificerede produkter?
Et system med mærkning af produkter, der ikke indeholder genetisk modificerede organismer, vil være en langt dårligere løsning end den, der her foreslås. Et sådant system går ud fra, at genetisk modificeret mad er reglen, og at GMO-fri mad er undtagelsen. Vi ønsker, at det modsatte skal være tilfældet.
Vi ved, at der i dette spørgsmål er et hårdt pres fra industrien og fra visse nationale regeringer om at stemme imod den linje, der blev vedtaget i Miljøudvalget. Jeg vil gerne opfordre parlamentsmedlemmerne til at påtage sig et ansvar for miljøet og forbrugerne og støtte Miljøudvalgets linje i dette spørgsmål i stedet for at give efter for industrien eller f.eks. Downing Street 10.

Breyer (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, afstemningen i morgen er lakmusprøven i Europa-Parlamentet på, om vi skaber større gennemsigtighed for forbrugerne, eller om vi bøjer os for industriens interesser og fortsat i al hemmelighed pådutter dem genmanipulerede fødevarer. Hvis vi ikke vedtager den vidtgående mærkning og den dermed forbundne sporbarhed, vil det være en forbrugerpolitisk falliterklæring for Parlamentet og et knæfald for genteknikinteresserne. Falder sporbarheden og gennemsigtigheden, bliver forbrugernes rettigheder trådt under fode. Derfor appellerer jeg især til PPE-DE-Gruppen om at opgive sin blokadeholdning og stille sig på forbrugernes side og ikke blive ved med at forsøge at umyndiggøre dem.
Det er jo helt uacceptabelt, at koldpresset olie eller tomater skal mærkes, fordi det kan påvises, og at den samme olie, så snart den er blevet opvarmet, eller den samme tomat, så snart den er blevet lavet til ketchup, ikke skal mærkes. Vi har brug for en omfattende mærkning, fordi forbrugerne har ret til at vide, hvad det er, de spiser. Markedet skal beslutte, det vil sige forbrugerne. Vi må virkelig se dem som myndige forbrugere og under ingen omstændigheder umyndiggøre dem. Senest siden BSE-skandalen ved vi også, at forbrugerne vil vide, hvordan og med hvad dyrene bliver fodret.
Vi er naturligvis helt klart modstandere af en grænseværdi for ikke-godkendte genfødevarer, for dermed ville Kommissionens målsætning om at sørge for større fødevaresikkerhed virkelig blive ført ad absurdum. Kun de ting, som udtrykkeligt er godkendt, må markedsføres. Alt andet ville være helt uacceptabelt og vende op og ned på fødevarelovgivningen. Også værdien på 1% for godkendte produkter er alt for høj og alt for vilkårlig efter vores mening. Det ville betyde, at der i en gennemsnitlig skibsladning med genteknikfrie sojabønner kunne være iblandet over 3.000 t genetisk modificerede sojabønner. Endelig må Kommissionen også fremlægge flere sikkerhedsforanstaltninger for at forhindre, at der opstår forurening, for vi har virkelig brug for mere mærkning og større sikkerhed for forbrugerne.

Nobilia (UEN).
Hr. formand, vi er ikke uden videre modstandere af GMO'er og deres anvendelse. Vi går tværtimod ind for, at deres anvendelse reguleres, hvilket verdenssituationen i øvrigt også kræver. På verdensplan er der nemlig 50 millioner opdyrkede ha med GMO, mens der kun er 12.000 i Europa. Dette burde få os til at gøre noget ved den situation, som europæisk forskning befinder sig, samt Europas rolle i WTO og den ofte vilkårlige og ukontrollerede brug af GMO-holdige produkter i udviklingslandene. Det burde ligeledes give anledning til debat om værdien af at beskytte den biologiske mangfoldighed og betydningen af den garanti og sikkerhed for forbrugerne, som videnskaben endnu ikke er i stand til at sikre os. Dette er dog ikke den rigtige lejlighed.
Det, som vi dog stiller os tvivlende over for i de pågældende forslag og i ordførernes arbejde i den forbindelse, er den måde, man undertiden fortolker Cartagena-protokollens principper på. Det lader nemlig til, at forsigtighed og gennemsigtighed, som er denne protokols grundlæggende principper, undertiden ligefrem bliver fortolket på en forvrænget måde, navnlig hvis man læser den anden forordning, nemlig den om sporbarhed og mærkning. Man ser ikke skyggen af en standardiseret metode, som attesterer, at de erhvervsdrivende har truffet alle de nødvendige foranstaltninger for at undgå kontaminering, og der er ikke taget højde for en myndighed, som certificerer disse foranstaltningers gennemførelse, ligesom der i øvrigt heller ikke er overensstemmelse mellem de tilladte kontamineringsmængder. Det samme gælder for de prøver, der skal indleveres sammen med ansøgningen om tilladelse, og hvor prøveudtagningen er overladt til ansøgernes eget skøn. Det synes desuden ikke at være hensigtsmæssigt at lade de erhvervsdrivende stå for påvisningen af de videnskabelige undersøgelsers kvalitet, som i øvrigt er subjektiv, eftersom ikke engang Cartagena-protokollen tager ansvarsspørgsmålet ordentligt op, men udsætter behandlingen heraf - og endda også af begreberne - til fire år efter selve protokollens ikrafttrædelse.
Desuden skal det siges, at hvis målsætningen er sporbarhed i henhold til forsigtighedsprincippet, er det uforståeligt, hvorfor den tilladelse, der gives, skal gælde i 10 år ifølge den ene forordning, mens den dokumentation, som tilladelsen gives på baggrund af, kun skal gemmes i fem år ifølge den anden forordning. Vores håb i forbindelse med ordførernes og ikke mindst fru Scheeles arbejde - der trods alt har forbedret Kommissionens forslag - er, at disse aspekter, som vi stiller os tvivlende over for, bliver ændret, så man i det mindste opnår en funktionel sammenhæng.

Blokland (EDD).
I debatten om genetisk modificerede organismer kan vi ikke indskrænke os til de tekniske diskussioner. Der skal ligeledes fokuseres på de etiske aspekter. Vi må udnytte Guds skaberværk til at klare vores fødevarebehov. Det betyder imidlertid ikke, at vi må angribe den levende naturs individuelle karakter. Involverede virksomheder påstår imidlertid, at bioteknologien er nødvendig for løsningen af fødevaremanglen.
Problemet er ikke, at der ikke er tilstrækkelig føde, men at den ikke er godt fordelt. Desuden er pengemangel ofte grunden til, at mennesker ikke har mad. Når man ser på hungersnøden i de sydlige lande i Afrika, står det klart, at problemerne ikke kan løses med bioteknologi.
Sidste år vedtog vi et direktiv, som muliggør markedsføring af genetisk modificerede fødevarer på visse betingelser. Betingelserne er beskyttelse af miljøet og sundheden, valgfrihed for forbrugerne og "forureneren betaler". Hvis industrien ikke opfylder disse betingelser, skal vi afskaffe markedsføringen af genetisk modificerede fødevarer.
Jeg er bange for, at der ikke kan sikres reel valgfrihed til trods for de strenge mærkningsbetingelser. Utilsigtet forurening vil altid finde sted. Jeg mener endvidere, at GMO-frie produkter ikke skal være dyrere end GMO-produkter.

Thomas-Mauro (NI).
Hr. formand, når vi udtaler os om Scheele- og Trakatellis-betænkningerne om genetisk modificerede produkter, skylder vi os selv at bidrage til defineringen af en pålidelig sikkerhedsstrategi for genetisk modificerede fødevarer for at genoprette troen på den politiske diskurs på området.
Hvad angår anvendelsesområdet for den foreslåede lovgivning, vurderer vi, at mærkningen skal finde anvendelse på GMO'erne og de fødevare- og foderprodukter, de indgår i, og at den skal baseres på fuldstændig sporbarhed af GMO'erne uden begrænsning af identificeringskriterierne for genetisk modificeret DNA, netop for at overholde det fulde forsigtighedsprincip.
Vi forkaster til gengæld de ændringsforslag, som forsøger at fremme en mærkning af typen "ikke-GMO" og/eller "uden GMO", for denne foranstaltning ville påføre "uden GMO"branchen ekstra produktionsomkostninger.
Hvad angår forbudte GMO'er i EU, slår vi til lyd for en nultolerance. Det ville faktisk være modsigende på den ene side at styrke godkendelsesproceduren for GMO'erne og på den anden at acceptere forekomsten af ikke-godkendte GMO'er i vores fødevarer. Hvad angår fritagelse for mærkning i tilfælde af utilsigtet spredning af GMO'er, som er tilladt i Europa, støtter vi 0,5%-tærsklen.
Vi er imidlertid godt klar over, at eftersom identificeringen af GMO-produkterne er vanskelig, vil alene tilstedeværelsen af en sådan tærskel give problemer. Den slags modsætninger, som kun findes i GMO-debatten, skal løses hurtigst muligt i vores samfund, som har mere og mere tendens til at beslutte sig, når det står over for angst og trusler, i en grad så disse i dag er blevet mere styrende end risikoen selv.
Grossetête (PPE-DE).
Hr. formand, GMO-debatten har ofte skabt langt mere forvirring end klarhed. Det ser vi endnu en gang i Europa-Parlamentet i aften. Vi bør afholde os fra ethvert spektakulært og medierettet initiativ og i stedet støtte en pragmatisk og videnskabelig tilgang til emnet for at undgå enhver form for pression eller følelsesmæssig overvejelse. Det alt for store antal ubegrundede kritikpunkter, når det gælder GMO'erne, afspejler ikke denne videnskabelige tilgang. Lad os ikke glemme, at genteknikken har gjort det muligt at notere store fremskridt på bl.a. det farmaceutiske område. Vi kan ikke tillade, at forskningen bremses på den måde.
Derimod skal vi sørge for, at fødevarer og foder ikke udgør nogen risiko for menneskers og dyrs sundhed eller miljøet, og for, at anvendelsen af genetisk modificerede organismer ikke skaber sådanne risici. Vi bør beskytte forbrugerne imod enhver eventuel fare og tale åbent om fordele og ulemper ved GMO'erne, idet vi fortæller forbrugerne, hvilke risici vi udsætter os for ved at ville vende ryggen til denne teknologi. Sikkerheden er dog den vigtigste ingrediens i vores fødevarer. Derfor skal forsøgene med GMO'er ske i henhold til princippet om videnskabelig validering "etape for etape" og ifølge ensartede og centralt fastlagte kriterier, som ledsages af al den gennemsigtighed, der kræves både omkring betingelserne for forsøgene og de opnåede resultater. Faktisk gør det, at vi i dag råder over 15 forskellige godkendelsessystemer, blot forvirringen større på områder, hvor vi snarere har brug for harmonisering.
Jeg ville derfor gerne dele nogle bekymringer med Dem, som er skabt af visse af forslagene i disse betænkninger. Jeg gør opmærksom på, at vores troværdighed afhænger af de tekster, som vi godkender, og de realistiske foranstaltninger, som udspringer heraf. Vi ved, at kontamination af fødevarer eller utilsigtet tilstedeværelse af GMO'er er mulig. Men vi mangler stadig at kunne identificere dem med sikkerhed. Forskerstanden anbefaler en tærskel på 1% og sår stærk tvivl om muligheden for at sænke denne tærskel til 0,5%, og det forekommer ganske rigtigt både urealistisk og uforsvarligt på nuværende tidspunkt.
Eftersom grænsen for angivelse af GMO'er i fødevarer skal være realistisk, fører spørgsmålet os videre til mærkningen. At fortælle forbrugeren, at man kan garantere fødevarer uden GMO'er, ville være det samme som at lyve for ham. Gennemførelsen af denne politik kræver naturligvis en styrkelse af den videnskabelige validering samt gennemførlige kontroller og sanktioner.
Jeg håber, at EU vil informere forbrugeren bedst muligt for at give ham en reel valgfrihed, og at det vil videregive pålidelige informationer om GMO'er, særligt igennem en klar og læselig mærkning, utvetydig men uden overdrivelser, det vil sige baseret på et system, der kræver fuld og troværdig information om tilstedeværelsen af GMO'er og heraf afledte produkter baseret på identificering og analyse af modificerede DNA og proteiner. At man nu vil udvide dette krav til mærkning af fødevarer fremstillet af dyr opdrættet med GMO'er skaber problemer og kan forstyrre informationen. Hvis de to betænkninger skal være effektive, skal de være ensrettede. Jeg er bekymret for den manglende kohærens, der kunne opstå ved afstemningen om de to betænkninger. Hvad gør vi, hvis begge betænkninger afviger fra en fælles retningslinje? Hvordan forklarer vi denne uoverensstemmelse til offentligheden? Hvordan gennemfører vi disse foranstaltninger, som i sidste ende ikke kan gennemføres?

Bowe (PSE).
Hr. formand, jeg bifalder Kommissionens forslag. Det er et ægte og hæderligt forsøg på at imødekomme offentlighedens krav med hensyn til dette spørgsmål. Ordførernes betænkninger har været et ægte forsøg på at forbedre dette forslag.
Det betyder, at vi befinder os et skridt tættere på at have en ordentlig og rationel anvendelse af genmodificeringsteknologien i Europa. Jeg håber, at det er et skridt tættere på at få ophævet moratoriet, således at vi kan begynde at godkende nye genetisk modificerede produkter, som vil være til gavn for alle, og anvende den nye lovgivning, som jeg var forfatter til sidste år. Den yder en meget større beskyttelse end den lovgivning, som nu anvendes i de afgrødeforsøg, der for nærværende finder sted i EU.
Vi må fortsat stille spørgsmål. Er dette virkelig at give offentligheden det, den ønsker? Når medlemmer af offentligheden kontakter mig pr. e-mail, postkort, telefon eller personligt, siger de ikke "giv os en chance for at spise fødevarer, der indeholder under 1% GMO". De siger "give os en chance for at vælge at spise fødevarer, som ikke indeholder GMO, som er GMO-fri, således at vi kan foretage et ægte valg mellem GMO og ikke GMO".
Det mener jeg ikke, at dette forslag gør. Det vil mærke fødevarer, som indeholder en betydelig mængde GMO, men det vil efterlade mange forskellige stoffer og produkter, som ikke er mærket, men som indeholder GMO, på supermarkedets hylder. Offentligheden vil blive vildledt, offentligheden vil blive forvirret, offentligheden vil ikke have tillid til de mærkningssystemer, som vi foreslår til gavn for dem her i Parlamentet.
Vi må lægge hovederne i blød igen. Jeg har mine tvivl med hensyn til, om forslaget i dets nuværende form, medmindre det bliver ændret godt og grundigt, vil være til gavn for offentligheden. Vi må fortælle folk sandheden om, hvad der er i deres mad. 99% af sandheden er ikke ærligt, det er ikke godt nok, det er ikke de nødvendige 100%.
Davies (ELDR).
Hr. formand, bekymringer hvad angår GMO'ers virkning på menneskers sundhed bliver hos mange af os overskygget af tvivl om deres virkning på andre plante- eller dyrearter og om en håndfuld virksomheders kontrol med frøbanken for verdens kornsorter. Men det er dyrs og menneskers sundhed, som er det spørgsmål, vi har liggende foran os, og ELDR-Gruppen er forenet i sin tro på, at produkter bør mærkes klart, således at forbrugerne kan træffe et ordentligt valg.
Vi er imidlertid ikke enige om, hvordan man på den klareste måde når dette resultat. Et flertal accepterer Kommissionens forslag, men ønsker, at produkter med mere end 0,5% GMO eller mindre, hvis det er praktisabelt, bliver mærket som sådan. Der bør fastsættes regler om sporbarhed, således at dette bliver gjort, selv når tilstedeværelsen af genetisk modificeret DNA ikke kan fastslås. Men vi risikerer at overvælde forbrugeren, hvis vi mærker alle levnedsmidler, der er fremstillet af produkter, som hidrører fra dyr fodret med GMO'er.
Jeg er imod, at der tages skridt, som i sidste ende vil føre til, at kun GMO-fri eller ikke-GMO-produkter bliver mærket, hvis noget sådant er muligt, for det vil føre til, at normale fødevarer bliver klassificeret som specielle, og føre bevisbyrden og omkostningerne væk fra GMO-producenterne. Det kan være, at vi bliver nødt til at gøre dette til sidst, men ikke endnu. Genetisk modificerede afgrøder har potentialet til at yde større fordele, men de udgør også trusler mod miljøet. Der er brug for regler for handel, men jeg vil ikke blive ked af det, hvis forbrugerpræferencen forhaler tempoet i udviklingen af GMO'er og giver os mere tid til at vurdere de fulde konsekvenser af deres brug.

Papayannakis (GUE/NGL).
Hr. formand, i dag drøfter vi ikke, om genetisk modificerede fødevarer er gode eller dårlige eller farlige for vores helbred, eller om der er begrundet mistanke herom. I dag drøfter vi, om vi vil sikre forbrugernes ret til at kende og vælge mellem de produkter, de bliver tilbudt.
For at det kan ske, må produkterne kunne identificeres og være forsynet med en mærkat, der viser denne identifikation. Det er i dag teknisk muligt, at identifikationen svarer til produktets reelle historie. Hvad det er produceret af og på hvilken måde. Jeg er således ikke enig i noget ændringsforslag, der sigter på at begrænse sporingen af genetisk modificerede organismer og begrænse den til kun at gælde for det endelige produkt, når vi ifølge Kommissionens forslag kan få et system, der giver os flere oplysninger om alle produktionsled, så vi på den måde opnår et mere præcist og komplekst billede af det endelige produkts oprindelse.
Den basale anvendelse af sikkerhedsprincippet og kampen for fri information og borgerens frie valg taler til fordel for, at vi støtter Kommissionens grundlæggende forslag og styrker den retning, de går i, og at vi ikke i Parlamentet indtager mere konservative holdninger, der kan anklages for at være holdninger, der skjuler oplysninger. Til denne støtte medregner jeg naturligvis også behovet for at kunne spore genetisk modificerede organismer i dyrefoder, og jeg vil gerne tilføje, hr. formand, at grænsen på 1% i forbindelse med en eventuel forurening forekommer mig meget høj. Jeg har hørt, at 0,1% er opnåelig, så jeg forstår ikke, hvorfor vi ikke lovfæster den grænse.
Endelig vil jeg gerne bede Kommissionen om følgende: Den har indført et centralistisk kontrolsystem, især gennem princippet om fødevaresikkerhed. Men af mange grunde og på grund af de numre, som nogle kunne finde på med midlertidige tilladelser, bør man efter min mening sikre, at de nationale myndigheder kommer til at spille en stærk rolle i kontrollen.

Evans, Jillian (Verts/ALE).
Hr. formand, disse betænkninger handler om at give folk valget, om de vil spise genetisk modificerede fødevarer eller ej. Den eneste måde at gøre dette på er ved en effektiv mærknings- og sporbarhedsordning, som vil fortælle forbrugerne nøjagtigt, hvad de ønsker at vide, hvilket er, hvorvidt fødevarer eller foderstoffer er produceret ved brug af GMO'er. Dette betyder mærkning af fødevarer eller foderstoffer, som indeholder GMO'er eller er blevet fremstillet med GMO'er, således at folk, når de tager en pakke eller dåse ned fra en hylde i en forretning, kan se, om dette er et genetisk modificeret produkt eller ej. Denne effekt vil ikke nås med en GMO-fri mærkning.
Bortset fra vanskeligheden med at sikre, at produkter er 100% GMO-fri, hvorfor skal vi lægge al ansvaret, udgiften og ulejligheden på dem, som ikke bruger GMO'er? Det vil få priserne til at stige for GMO-fri varer og bringe dem uden for mange forbrugeres rækkevidde. De, der bruger GMO'er, bør have en retlig forpligtelse til at mærke dem og tage alle de skridt, som er nødvendige, for at undgå kontaminering af konventionelle eller økologiske produkter.
At tale om tærskelværdier for utilsigtet eller uforsætlig kontaminering, men derefter gøre dem, som ikke bruger GMO'er, ansvarlige for at leve op til disse tærskelværdier, er i modstrid med princippet om, at "forureneren betaler". Vi bør forkaste enhver tærskelværdi for ikke-tilladte GMO'er, som ikke bør have lov til at komme ind på markedet. I tilfælde af godkendte GMO'er, bør vi imidlertid kun acceptere den lavest mulige tolerancetærskel. Dette betyder, at der vil blive taget hensyn til de seneste videnskabelige og teknologiske data.
Jeg ved fra reaktionen fra folk i min valgkreds, at forbrugerne er særdeles bekymrede over dette spørgsmål og går stærkt ind for sporbarhed og mærkning af genetisk modificerede fødevarer og dyrefoder. Jeg ved også, at mange større frivillige organisationer, forbrugerorganisationer og supermarkeder stærkt støtter en sådan ordning.
Jeg håber, at Parlamentet i morgen vil vedtage en streng ordning, som giver forbrugerne et reelt valg og den tillid, som de kræver af os.

Kronberger (NI).
Hr. formand, i diskussionen om anvendelse af genteknisk manipulerede fødevarer står vi i dag ca. samme sted som for 25 år siden i diskussionen om atomkraften. Talrige undersøgelser viser, at det er helt uden betænkeligheder. Man må gå ud fra, at de fleste af disse undersøgelser er blevet finansieret af industrien, som drager økonomiske fordele af genmanipulationen. Anerkendte forskere i Skotland, f.eks. professor Pusztai, er i modsætning hertil kommet til det resultat, at der f.eks. ved dyreforsøg er konstateret alvorlige sundhedsskader som følge af genteknisk manipulerede kartofler.
Principielt er det problematisk at lade forbrugerne selv afgøre, om de vil indtage genteknisk manipulerede fødevarer eller ej, fordi videnniveauet om de mulige konsekvenser selv hos højtuddannede personer er meget lavt. Mærkningspligten skal derfor anvendes yderst restriktivt. Grænseværdien skal være så lav som muligt.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Det er ikke den første debat om fødevarer og GMO'er, som jeg blander mig intensivt i. Jeg vil endnu en gang gerne minde om debatten om nonfoodforordningen for ca. fem år siden. Min gruppe og jeg mente dengang for det første, at GMO'er i fødevarer er i orden, hvis forbrugerne ønsker det, men så skal vi vælge et sikkert og gennemsigtig system, hvor der kun må bruges GMO'er, som er tilladte og derfor sikre.
For det andet skal forbrugerne have valgfrihed. Det vil sige, at de skal informeres, skal være informeret optimalt for at kunne træffe deres eget valg.
Hr. formand, de to udgangspunkter var dengang i forbindelse med nonfoodforordningen grunden til, at vi klart var imod "may contain"-mærket. "May contain"-mærket informerer nemlig ikke, og derfor er der ingen, der bliver klogere. Vi har, eller rettere jeg har på vegne af vores gruppe ved ændringsforslag til nonfoodforordningen introduceret, at når der findes et genetisk ændret DNA i fødevarerne, så skal de mærkes. Jeg kan huske levnedsmiddelindustriens protester dengang, og jeg kan ligeledes huske mange organisationers gode støtte, også støtten fra den nederlandske forbrugerstyrelse på det tidspunkt.
Hr. formand, forbrugerne har med det forslag, som vi behandler i dag, men også i den nuværende praksis ingen valgfrihed, selv om der er dem, der påstår noget andet. Hvorfor? Ganske enkelt fordi der i det såkaldte trash hold må være et minimum på 1% ændret DNA i fødevarer, uden at de skal mærkes. For klarhedens skyld, Kommissionen bekræfter nu denne ikke-mærkning under 1%. Det betyder, at der markedsføres fødevarer, som ikke er mærket, men alligevel indeholder næsten 1% ændret DNA.
Det foreliggende forslag fra Kommissionen gør forbrugernes valgfrihed endnu mere ugennemsigtig, fordi man har set bort fra princippet om den analytiske sporbarhed i slutproduktet. Det princip har vi altid slået til lyd for med den 1%-grænse, hvorunder der ikke mærkes. Det nye er, at alle tilsætninger til slutproduktet, som videnskabeligt set stammer fra eller produceres ved hjælp af GMO'er, nu skal mærkes. Det kan i praksis føre til, at når der tilsættes sukker, C-vitamin eller et fyldstof til en flaske frugtsaft, hvorom det videnskabeligt er fastslået, at det efter de mange forarbejdningsstadier kan stamme fra genetisk modificeret majs, skal denne flaske frugtsaft mærkes som genetisk modificeret.
Det er bizart, hr. formand. En ifølge videnskaben for 1/1000 ændret DNA skal mærkes, mens flasken uden C-vitamin ikke skal mærkes, selv om den kan indeholde 1% ændret DNA.
Hr. formand, kære kolleger, på den måde skal titusindvis af produkter mærkes, selv om det ikke kan bevises, at de indeholder GMO'er. Tænk f.eks. på osten på en pizza eller mælken i et stykke chokolade. Hr. formand, at indføre papirtigeren er efter min mening at mislede forbrugerne. Derfor er jeg imod forslaget. Jeg vil sammen med mine kolleger gøre en stor indsats for oprigtige, objektive og sporbare oplysninger til forbrugerne, hvor man virkelig har mulighed for at vælge.

Sacconi (PSE).
Hr. formand, den dominerende holdning i Miljøudvalget - ikke mindst takket være vores ordførers glimrende arbejde - styrker det særligt strenge mærknings- og sporbarhedssystem, som Kommissionen har foreslået, i den nødvendige grad. Det er EU's vigtigste pligt at sørge for den størst mulige sikkerhed i alle produktions- og distributionskædens forskellige led og at give en korrekt information om de fødevarer, der sælges på markedet. Herefter er det op til forbrugerne at vælge, om de ønsker at købe genetisk modificerede fødevarer eller ej. Denne valgfrihed forudsætter dog et strengt og sikkert mærkningssystem, hvor det angives, om produkterne består af eller indeholder genetisk modificerede organismer, men også, om produkterne er fremstillet af disse organismer eller ved hjælp af disse organismer.
Derfor må vi kraftigt afvise PPE-DE-Gruppens forsøg på at foreslå plenarforsamlingen den indfaldsvinkel, som allerede blev forkastet i Miljøudvalget. At nøjes med en mærkning af fødevarer eller foder med analytisk sporbart DNA eller modificerede proteiner - og således vende op og ned på Kommissionens indfaldsvinkel - ville faktisk være ensbetydende med at bane vejen for en slags kolonisering af det europæiske landbrugsfødevaresystem. Her gælder det nemlig ikke blot den potentielle sundhedsrisiko eller princippet om gennemsigtighed over for forbrugerne, men også - og måske ikke mindst - beskyttelsen af de almindelige og de økologiske fødevarer.
Det virker måske som en overdrivelse, men afstemningen i morgen er vigtig for europæerne. På den ene side må og skal vi bidrage til at fjerne deres usikkerhed, og på anden side må og skal vi styrke mangfoldighedens Europa, for mangfoldigheden er i høj grad med til at forene Europa.

Olsson (ELDR).
Hr. formand, det er godt, at vi nu har fået et par direktiver, der handler om mærkning af genetisk modificerede organismer. Jeg tror imidlertid, at de kommer for sent - ca. 10-15 år for sent - da der allerede nu anvendes GMO'er ved fremstilling af rigtigt mange af vores fødevarer.
Da mennesket for ca. 10.000 år siden begyndte at dyrke afgrøder og holde husdyr, begyndte man også at forædle egenskaberne i naturen. Nu kan vi ikke blot vælge mellem forskellige planter og individer men også mellem forskellige egenskaber hos de enkelte individer. Det er det samme mål, som vi har haft i tusindvis af år, men vi har fået nye metoder. Jeg vil indrømme, at jeg tror på videnskaben og denne teknik, og jeg mener, at vi skal bruge vores viden, men at vi også skal være opmærksomme på, at ny viden altid indebærer flere risici og kræver øget forsigtighed. I denne forbindelse er det vigtigt at tage hensyn til to ting, nemlig om menneskets sundhed eller miljøet trues.
Mange mennesker er urolige. Vi har grund til at tage denne uro alvorligt. Forbrugerne kræver mærkning, og forbrugerne har altid ret. Som politikere må vi påtage os vores del af ansvaret. Hvis man tager det miljømæssige aspekt alvorligt - hvilket jeg gør i modsætning til Trakatellis - skal alle fødevarer mærkes, også i de tilfælde, hvor der ikke kan registreres GMO, eller hvor de blot har været brugt som hjælp ved produktionen. Jeg støtter derfor fuldt ud Miljøudvalgets forslag. Jeg støtter desuden en del af de mere vidtgående ændringsforslag fra PSE-Gruppen og Gruppen De Grønne. Jeg finder det utroligt vigtigt, at også vi, der tror på selve teknikken, er ærlige.

Fiebiger (GUE/NGL).
Hr. formand, det er et must, at fødevarerne skal kunne spores fra marken til butiksdisken. Parallelt hermed skal der være en frivillig vej for producenterne for en gennemsigtig kvalitetssikring, som garanterer millioner af forbrugere en høj sikkerhed. Desværre er fremgangsmåderne i medlemsstaterne endnu for forskellige og for uoverskuelige. Uden streng kontrol vil det ikke gå, og enhver form for misbrug i forbindelse med etiketteringen skal udelukkes. Forbrugerne kræver naturlige fødevarer og er modstandere af anvendelse af enhver form for teknologi til fødevarefremstilling. Mærkning og sporbarhed garanterer ikke automatisk sikkerhed. Den største risiko ligger i godkendelsesprocedurerne for genetisk modificerede organismer i Fællesskabets fødevarekæder, når disse er i modstrid med de generelle produktstandarder i WTO-reglerne.
Kommissionens planer med hensyn til reformen af den fælles landbrugspolitik vokser dag for dag. De påtænkte forandringer er en provokation mod medlemsstaternes medbestemmelsesrettigheder og deres interesseorganisationer. Desuden ændres landbrugets funktion til en slags beskæftigelsesselskab, hvor administrations- og kontrolsystemet får større betydning end den gode faglige praksis. Genfremsættelsen af idéen om gradueret støtte hører hjemme i afdelingen for politiske fejlbeslutninger og er derfor uacceptabel. Den foreliggende betænkning peger langt ud i fremtiden. Det bør en reform også kunne sige om sig selv.

Lannoye (Verts/ALE).
Jeg vil målrette mit indlæg imod to vigtige aspekter af Kommissionens forslag, som i deres helhed bevæger sig i den rigtige retning. Der er imidlertid stadig en række huller, som efter min mening har kunnet udfyldes af Miljøudvalget, og jeg håber, at plenarforsamlingen følger sidstnævntes forslag.
De to omtalte punkter er for det første indførelse af en tolerancetærskel på 1% for ikke-godkendte GMO'er, for så vidt deres tilstedeværelse er utilsigtet eller teknisk uundgåelig. Det er fuldstændigt inkonsekvent, for hvis der er tale om en ikke-godkendt GMO, skal den ikke befinde sig i vores fødevarer. Det er et forslag, som opfordrer til svindel, et synligt overgreb på ånden og bogstavet i direktiv 2001/18/EF, som blev vedtaget sidste år. Det er derfor uacceptabelt.
Og for det andet er det spørgsmålet om sameksistens mellem GMO-afgrøder og ikke-GMO-afgrøder. At behandle det ved at fastsætte kontamineringstærskler er en helt igennem utilstrækkelig løsning. Det er vigtigt at sætte spørgsmålstegn ved sagens realitet, nemlig ved operatørernes juridiske ansvar. Kort sagt skal de landmænd, der dyrker eller vil dyrke GMO'er, sørge for at træffe alle nødvendige foranstaltninger imod kontaminering af de oprindelige og de biologiske produkter. Det er princippet om, at forureneren betaler, der gælder, og det er tilfældet i en sag som denne. Jeg håber derfor, at afstemningen i morgen falder til den side.

Souchet (NI).
Hr. formand, kære kolleger, jeg tror, at det ville være yderst snæversynet at tro, at de to betænkninger, som vi i dag har til behandling, kun skaber problemer omkring fødevaresikkerhed. De egentlige udfordringer med genetisk manipulation er faktisk af etisk og miljømæssig art. Etisk, fordi manipulation af kromosominformation har andre begrænsninger end grænserne for, hvad der er teknisk muligt, og miljømæssig, fordi man, når man indfører fremmede gener i kulturplanter, frivilligt løber den risiko at sprede uønskede gener i den vilde flora.
Jeg underkender ikke de nye muligheder, som genteknikken bringer i form af forbedrede kulturplanter i forhold til de klassiske planteudvælgelsesmetoder. Forskningen skal selvfølgelig fortsætte, men på et tidspunkt skal vi have drøftet spørgsmålet om, præcis hvortil man har lov til at lege troldmandens lærling med selve kernen i alt levende. Vi må blot konstatere, at indtjeningen på GMO'erne indtil videre er langt mere mærkbar for de amerikanske frøleverandører end for landmændene eller forbrugerne.
Der er opstået en meget stærk strømning imod GMO'erne hos forbrugere, landmænd og borgere i almindelighed. Den lovgivende myndighed skal lytte til dem. Hvad angår industrien, skal den fastlægge tolerancetærskler, som skal overholdes, og sørge for, at disse tærskler gennemføres med samme konsekvens for importprodukter fra tredjelande som for EU-produkter. Hvad angår forbrugerne, skal den lovgivende myndighed kræve en mærkning, som forudsætter nogle mængder, der rent faktisk kan måles helt præcist med de nuværende videnskabelige metoder.

Hyland (UEN).
Hr. formand, jeg er glad for, at dagens debat er blevet udformet som en forhandling under ét af spørgsmål om fødevare- og foderstofsikkerhed. Da den blotte omtale af termen "GMO" er nok til at tiltrække mediernes opmærksomhed, er det vigtigt, at vi sætter tingene i perspektiv.
Vi beskæftiger os med dette anliggende som del af en generel interesse for forbrugernes velfærd på baggrund af nylige forskrækkelser i forbindelse med fødevarer og foderstoffer. Jeg mener, at det er vigtigt at bevæge sig væk fra de følelsesladede aspekter i debatten og fokusere på vores rolle som europæiske lovgivere, som er at garantere forbrugerne, at vi har etableret en retlig ramme, som garanterer den bedste kvalitet og de sikreste produkter. Derudover bør de have de klareste og mest fuldstændige oplysninger om alle de fødevarer, de konsumerer, således at de kan træffe oplyste valg.
Det er vigtigt, at lovgivere lytter til alle sider og når frem til den rette balance ledet af det uangribelige princip om sikre fødevarer til vores borgere. Her mener jeg, at Kommissionen som helhed har fremsat et meget afbalanceret forslag. Der skal være mærkning og gennemsigtighed, og der skal være retningslinjer om ingredienser.
Jeg er ude af stand til at støtte en række ændringsforslag, der søger at gå videre end nødvendigt. Mange af de ændringsforslag, der er blevet vedtaget i udvalget, vil placere den europæiske landbrugsindustri i en særdeles ufordelagtig position i forhold til vores handelspartnere, for ikke at nævne, at vi vil risikere at komme i karambolage med vores WTO-forpligtelser. I sidste ende bør vi undgå komplikationer, der ikke giver vores forbrugere nogle konkrete fordele og kun giver ammunition til dem, som hævder, at EU skaber byrdefuld overregulering.
Tilvejebringelse af fuldstændig information betyder, at forbrugerne har et valg. Hvis forbrugerne ønsker at købe fødevarer, der hidrører fra dyr, som ikke er blevet fodret med genetisk modificerede foderstoffer, så kan de gøre det ved at købe økologiske varer. Lad os se realiteterne i øjnene og basere vores beslutninger på videnskabelige overvejelser. I fremtiden er det sandsynligt, at flere og flere foderstoffer vil hidrører fra genetisk modificerede afgrøder. Jeg mener, at sikkerhedsforanstaltningerne er på plads til at garantere, at disse foderstoffer alle er blevet afprøvet og testet, inden de indgår i fødekæden.
Hvis en forbruger beslutter, at han vil undgå sådanne produkter, er det hans ret. Det er vores ansvar at tilvejebringe oplysninger til forbrugeren, så han kan træffe sit valg. Det ville være forkert at give efter for forsøg på at dæmonisere genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer. Lad os lytte til solid videnskabelig rådgivning og have tillid til vores eget fødevaresikkerhedssystem, som efter min opfattelse ikke står tilbage for noget.

Purvis (PPE-DE).
Hr. formand, bioteknologi er et centralt emne i Lissabon-processen om at gøre Europa til den mest dynamiske og konkurrencedygtige videnbaserede økonomi i verden. I overensstemmelse med denne ambition er bioteknologien en topprioritet i det sjette rammeprogram for forskning, som vi godkendte for nylig. Fremskridt inden for afgrødebioteknologi giver løfter om væsentlige fordele for vores miljø og forbrugere. Hvis vi for et øjeblik kunne tænke på andres interesser, vil den kunne blive af uvurderlig gavn for dem, som er sultne eller blinde og syge i den tredje verden.
Det er derfor skammeligt, at vi bøjer os i støvet for den destruktive dagsorden, som præsenteres for os af organisationer som Friends of the Earth og Greenpeace, som har til hensigt at tage offentligheden ved næsen med ubegrundede skrækhistorier. Det er helt klart deres formål at forhindre alle fremskridt inden for dette meget lovende videnskabelige område, for det er, hvad de foreliggende tekster i Trakatellis- og Scheele-betænkningerne betyder.
Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi forstod disse konsekvenser for industrien, vores landmænd, vores internationale handelsforbindelser, vores videnskabelige miljø, og ja, for vores forbrugere. Det stemte for et GMO-frit og praktisk talt GMO-frit mærkningssystem, som ville være let anvendeligt og langt mindre bureaukratisk og mere i overensstemmelse med forbrugernes ønsker om enkle og ligetil oplysninger - langt mere ligetil end det foreliggende forslag fra Kommissionen - for ikke at tale om den absurde tekst, der ligger foran os.
Visse medlemsstater vil også i allerhøjeste grad foretrække denne løsning. Jeg vil bede Kommissionen om at huske på, at denne mulighed, når det kommer til fælles beslutningstagning, har støtte i Parlamentet. Hvis den virkelig står inde for sin bioteknologiske handlingsplan, bør den overveje denne mulighed nærmere. Ja, jeg opfordrer Kommissionen til her i eftermiddag at udtale, at denne mulighed stadig kan være åben.

Corbey (PSE).
Kære kolleger, forbrugerne har krav på at vide, hvad de spiser. Hvis der er genetisk modificerede ingredienser i, skal det stå klart angivet. Hvis der er anvendt GMO'er i produktionsprocessen, skal det være synligt. Efter min mening kan man gå vidt og følge ordføreren. Vi skal imidlertid være klar over, hvad det betyder. Hvis vi følger ordførerens forslag, skal mindst 80% af levnedsmidlerne mærkes som GMO-holdige om kort tid. Næsten 100% af de bearbejdede og emballerede levnedsmidler får et GMO-mærke. På den måde mister oplysningerne deres betydning for de valg, som forbrugerne træffer. Vi skal endvidere være klar over, at vi hermed definitivt giver genetisk modifikation en vigtig plads i fødevareproduktionen. Det er efter min mening i orden, for der kan være mange fordele ved genetisk modifikation, og det er godt, hvis GMO-tabuet brydes, men jeg er bekymret. Man kan nemt regne ud, at bioteknologien hermed vil fortrænge den normale produktion uden anvendelse af genteknologi, og det skal undgås. Derfor slår jeg til lyd for at indføre et GMO-fri-mærke ud over ordførerens forslag. Hermed mener jeg virkelig GMO-fri, hvilket vil sige 0% GMO'er og ingen brug af GMO'er under produktionen. Med GMO-fri-mærket gives der ligeledes et incitament til den GMO-frie produktion, og der skal udpeges GMO-fri områder. Det har samtidig en økonomisk fordel. GMO-fri varer bliver på den måde til at betale for alle, og GMO-fri varer må efter min mening ikke blive til elitefødevarer. Forbrugerne har ligeledes krav på at kunne vælge GMO-frit til rimelige priser.
Et andet punkt vedrører tredjelandenes stilling. I al nyere fødevarelovgivning har vi sørget for, at import fra tredjelande skal opfylde europæiske standarder. Tredjelandene kan imidlertid fortsat henvise til lighed. Desværre ser det ud til, at vi vælger en anden fremgangsmåde og i praksis umuliggør import fra tredjelande. Med denne Fort Europa-fremgangsmåde isolerer vi os fra verden og vender udviklingslandene ryggen. Det er efter min mening uacceptabelt.
Endelig vil jeg gerne ønske begge ordførere held og lykke og især et godt samarbejde, for jeg tror, at det i øjeblikket er meget vanskeligt at opnå en god holdning i Parlamentet.

Patakis (GUE/NGL).
Hr. formand, medlemmerne af Grækenlands Kommunistiske Parti kan på ingen måde tilslutte sig det direktiv, der frigiver genetisk modificerede organismer, for vi mener ikke, at det sikrer den offentlige sundhed og miljøet, men kun nogle få multinationale selskabers fortjenester. Disse kommer i øvrigt til at kontrollere fødevareproduktionen på den mest kvælende måde.
I den videnskabelige udviklings navn, som de store, multinationale fødevareselskaber udnytter, argumenterer man for menneskelig indgriben i levende organismers genetiske koder på et tidspunkt, hvor ingen kan garantere for følgerne af de ændrede livsformer, idet man hverken kan forudsige dem eller forestille sig dem tydeligt, tværtimod vil man først blive bevidst om dem efter de katastrofer, som de måtte medføre.
Selv om vi anser Europa-Parlamentets ændringsforslag for meget positive, er der seriøs mulighed for, at de medfører negative resultater, eftersom ansvaret for etiketternes egnethed fjernes fra de ansvarlige nationale institutioner og lægges over på forbrugerne, der ikke altid har evne eller de fornødne kundskaber til at kunne vurdere dem. Også i det tilfælde, at forslagene vil føre til gode resultater, vil de tidsmæssige frister for nytten være begrænset, eftersom hele forureningsproceduren og Kommissionens forslag om, at produkter med op til 1% genetisk modificerede organismer skal anses for at være rene, vil føre til, at alle produkter om få år er forurenet, især de vegetabilske på grund af krydsformering.
Vi er ret nervøse for, at man vil forsøge at sætte en beroligelse af den offentlige mening, en nedtoning af farerne og skabelsen af et klima for accept af modificerede organismer i fokus for at kunne begunstige de multinationale fødevarevirksomheder og mangedoble deres fortjenester ved at tillade farlige marginer, der kan undergrave forbrugernes sundhed og økosystemets balance.

Auroi (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, hovedudfordringen i direktivet - og det er Kommissionens ønske - er at få en klar mærkning, både af fødevareprodukter og dyrefoder eller enzymer.
Faktisk er det på sin plads at gentage her, at vi, når vi spiser dyrene, i virkeligheden også optager det foder, som de har spist. Så forbrugerne såvel som et stort antal landmænd vil vide, hvad dyrene spiser.
Selv om jeg i begyndelsen blev udnævnt til ordfører for udtalelsen i min egenskab af medlem af Landbrugsudvalget i dette spørgsmål, følte jeg mig forpligtet til ikke at afgive denne udtalelse i mit eget navn, fordi mine kolleger - hvilket fru Redondo, som er en erklæret produktionstilhænger og forsvarer af genetisk modificerede organismer, illustrerede for et øjeblik siden - tværtimod i den grad har villet skabe forvirring i debatten.
Derfor er jeg lykkelig for at kunne følge fru Scheele og Miljøudvalget, som ikke blot kræver en klar mærkning, men som også sænker sporbarhedstærsklen til 0,5%. Videnskaben fortæller os i dag, at de kan spore fødevarer med et GMO-indhold på helt ned til 0,01%. Derfor er det helt igennem muligt at fortælle forbrugerne det, de ønsker at vide.
Den anden ting, som man især ikke må glemme, er, at kravene skal være de samme for importprodukter, således at forbrugeren både føler sig sikker på de produkter, som kommer udefra, og de produkter, som stammer fra EU. Det er på den måde, og kun på den måde, at vi reelt opnår at berolige og forsone forbrugere og producenter.

Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, for det første må jeg spørge om, hvorfor vi overhovedet har to betænkninger. Er det blot for at stille to GD'er tilfreds, som ikke har kunnet komme frem til et fælles forslag? Lad mig sige, at De har skabt yderligere forvirring - som om det var nødvendigt - med hensyn til dette særlige emne, og jeg er skuffet, fordi vi nu ser to komplet forskellige tilgange til det samme spørgsmål, som overhovedet intet har gjort for at kaste lys og ikke hede over det emne, vi har liggende foran os.
For mange er bare udtrykket 'genetisk modificeret organisme' et begreb taget lige ud af en science fiction-fortælling. Den videnskabelige kendsgerning ved genteknologi er imidlertid, at denne teknologi allerede har øget livskvaliteten for så mange, og med et afbalanceret og praktisk regulerende miljø har den en spændende fremtid foran sig inden for hele det farmaceutiske område såvel som inden for lægemiddel-, fødevare- og foderstofområdet for blot at nævne nogle stykker.
Vi må få ophævet moratoriet og indtage en rationel regulerende holdning til genteknologien for at gøre det muligt for forbrugerne at foretage oplyste valg. Jeg må imidlertid sige, at jeg er yderst skuffet over industriens manglende forsvar af sine produkter og processer, ja, og selv deres markforsøg, mod ubegrundede skrækhistorier. Det er virkelig jammerligt. De fortjener ikke, at nogen af os rejser os her for at forsvare deres produkt eller deres fremtid, for de har stukket hovedet i busken fra første dag og har gjort det til en meget vanskelig opsamlingsopgave nu at få gang i en rationel og fornuftig debat på dette område. De må tage ansvaret for at have undladt at forsvare deres produkter.
Det bekymrer mig også, at tilgangen i nogen grad mangler videnskabelig stringens på dette område. Jeg støtter fuldt ud min kollegas, hr. Trakatellis', tilgang. Hvis det, vi gør, og den lovgivning, vi vedtager, ikke er solidt baseret på videnskabelig stringens, bringer vi alle EU's lovgivningsprocesser i vanry, og det er den vej, vi går med mange af de spørgsmål, der rejses i disse betænkninger. Ikke blot mangler vi videnskabelig stringens i vores tilgang, men vi vil uden tvivl geråde i konflikt med WTO.
Vi har brug for en forsigtighedstilgang, men den må ikke være præventiv. Der vil være en meget vigtig og central rolle at spille for den nye Fødevaresikkerhedsautoritet inden for hele dette område, herunder den strenge risikovurdering af alt genetisk modificeret foder, inden dets anvendelse bliver tilladt i EU. Der findes ikke nogen analytisk metode, som gør det muligt at fastslå, om animalske produkter hidrører fra dyr opfodret med genetisk modificeret foder, og en insisteren på en sådan mærkning vil åbne mulighed for vildledning, svig, konkurrenceforvridning m.v. Den eneste måde, hvorpå man kan kontrollere det, vil være ved kontrolbesøg på bedrifter med endnu en hær af inspektører. Send os venligst ikke ud i den boldgade igen.
Endelig en indtrængende bøn på vegne af whiskyindustrien. Hvad er overgangsperioden? De lagrer deres whisky i op til 12 til 20 år. Hvis vi skal til at insistere på mærkning med tilbagevirkende kraft, hvordan vil de så være i stand til at konkurrere? Kunne De føre whiskyindustriens fremtid til protokols? De er særlig bekymrede.

Stihler (PSE).
Hr. formand, jeg skulle lige til at ønske mine forældre velkommen her i Parlamentet, men jeg fik at vide, at jeg skulle være tilbage kl. 21.00. Jeg ved ikke, om det er lykkedes for dem at finde vej tilbage herind endnu. Hvis de ikke vidste noget om GMO'er før kl. 15.45, så ved de helt bestemt mere om dem nu.
I år er spørgsmålet om GMO'er et brændende og kontroversielt emne. Det har været et væsentligt spørgsmål i det skotske parlament. I den walisiske forsamling taler man om et GMO-frit Wales. Der udføres p.t. afgrødeforsøg i Skotland. Et forsøg er for nærværende undervejs i en lille landsby i Munlochy, på Black Isle, hvor lokalsamfundet endog har våget over det sted, hvor der udføres et omfattende forsøg. Man kan ikke komme uden om dette spørgsmål.
En række fødevareforskrækkelser i det sidste årti har betydet, at forbrugerne ønsker at være sikre på, at det, de spiser, er sikkert. For nærværende hersker der stor frygt med hensyn til genetisk modificerede fødevarer. Selv om der foreligger dokumentation for, at genetisk modificerede fødevarer er sikre, er folk usikre på indvirkningen på miljøet og det klart ukendte. Hvordan beroliger vi folk med hensyn til dette spørgsmål? Hvordan skaber vi røre om spørgsmål som disse - som fru Scheele sagde? Mærkning og sporbarhed er ét svar. Den eneste måde, hvorpå man kan vinde forbrugernes tillid, er ved at tilbyde et helt sporbart, gennemsigtigt og pålideligt informationssystem. Sporbarhed lægger bevisbyrden på producenten. Hvad enten tærskelværdien er 1% eller 0,5%, hvis det er muligt, udgør det et fremskridt.
Hvad emnet mærkning angår, ønsker folk så mange informationer som muligt. Denne bør hvile på kvalitetsinformation. Det er af uhyre stor betydning. En GMO-fri-mærkning har været på tale. Der er et stort potentiale der, men den kan også vildlede forbrugerne på grund af uforsætlig kontaminering. Der findes regler for GMO-fri-mærkning i Tyskland, Østrig og Nederlandene, men producenterne kan ikke garantere, at produkterne er fuldstændig GMO-fri. Disse produkter bør ikke blive et dyrt nichemarked. Fru Scheeles kommentar til emnet er velkommen.
Denne debat vil fortsætte. Vi har ikke råd til at lade denne lejlighed til at få en ordentlig og praktisk ordning om sporbarhed og mærkning af GMO'er gå fra os. Som der står i en artikel i The Guardian i dag, står vi ved en skillevej. Afstemningen i morgen vil afgøre fremtiden for genetisk modificerede fødevarer i Europa.

De Roo (Verts/ALE).
Hr. formand, 70% af de europæiske borgere vil ikke spise GMO-fødevarer, men vi spiser alle, ubemærket, GMO-fødevarer. F.eks. Magnum-is, som er lavet med bearbejdet gensoja. Ifølge Unilever, regeringerne i Det Forenede Kongerige og Nederlandene skal der ikke ændres noget ved det. De kristelige demokrater, højreliberalisterne og David Bowe og Socialdemokraterne vil heller ikke ændre noget. 
Forbrugerne har imidlertid krav på at få oplysninger om, hvorvidt de spiser genfødevarer. De kristelige demokrater og højreliberalisterne vil holde de europæiske borgere uvidende. De har ét sikkert argument, nemlig at det foreslåede system kan medføre svig. Svig finder imidlertid også sted ved fødevarernes oprindelse og mærkningen af økologiske fødevarer, og dengang stemte de kristelige demokrater og højreliberalisterne for. De kristelige demokrater og De Liberale vil lade vores borgere spise genfødevarer ubemærket. Føj, hvor ulækkert!

Formanden.
Ærede medlemmer, det er mig en stor glæde at kunne byde velkommen til en delegation fra Taiwans parlament, som har taget plads i den officielle loge. Delegationen ledes af hr. Huang, og på alles vegne håber jeg, at De får held og lykke i Deres arbejde og et behageligt ophold i Europa-Parlamentet.
Formanden.
Her afbrydes forhandlingen om Trakatellis- og Scheele-betænkningerne indtil kl. 21.00 i aften. Ifølge dagsordenen går vi nu over til Kommissionens meddelelse om virksomheders sociale ansvar.

Formanden.
Forhandlingen om Kommissionens meddelelse sker efter "catch-the-eye"-metoden i henhold til forretningsordenens artikel 38.

Diamantopoulou
Hr. formand, det glæder mig at kunne oplyse, at Kommissionen i dag har vedtaget vores nye strategi om virksomhedernes sociale ansvar (CSR). Dette dokument er en opfølgning på grønbogen om virksomhedernes sociale ansvar, som vi offentliggjorde sidste sommer, og efter seks måneders konsultation har vi modtaget et meget stort antal meget konstruktive og positive reaktioner fra hele Unionen.
Jeg vil gerne lykønske og takke Parlamentet, og navnlig ordføreren, hr. Howitt, for hans bidrag til konsultationen om grønbogen om virksomhedernes sociale ansvar. I en nøddeskal er det grundlæggende mål med denne strategi at styrke den rolle, virksomhederne spiller, når det gælder om at arbejde sig frem mod bæredygtig udvikling i Europa og udenfor. Bæredygtighed er ikke kun et anliggende for ledelse eller individer, det er et anliggende for virksomheden.
CSR handler om virksomheder, der indarbejder sociale og miljømæssige hensyn i deres virksomhedsdrift og i deres samspil med deres interessenter på frivillig basis. Mange virksomheder har allerede anerkendt betydningen af CSR, og som følge heraf er ordninger af dette tilsnit skudt op som paddehatte. Den Europæiske Union kan imidlertid yde en merværdi ved at hjælpe interessenterne med at gøre disse CSR-ordninger mere gennemsigtige, mere åbne og i sidste ende mere troværdige.
Virksomhedernes sociale ansvar og virksomhedsledelse er to sider af samme sag. "Grønvaskning" af ens sociale og miljømæssige præstationer er lige så dårligt som "hvidvaskning" af profitten. Derfor erkender stadig flere virksomheder, at det sociale ansvar ikke mere blot er en opgave for marketingafdelingen.
Den nye strategi for virksomhedernes sociale ansvar, som blev vedtaget i dag - og som blev foreslået af mig og hr. Liikanen, kommissæren med ansvar for erhvervsanliggender - søger at supplere eksisterende initiativer taget af virksomhederne selv og af internationale organisationer såsom OECD og FN.
Denne strategi støtter virksomhedernes og andre interessenters bestræbelser på at skabe en bedre afvejning af de økonomiske, sociale og miljømæssige behov i en globaliseret økonomi. Den søger at øge kendskabet til virksomhedernes sociale ansvar gennem udveksling af god praksis, forskning i virksomhedens interesse i CSR og udvikling af færdigheder i ansvarlig ledelse.
Hvad er det så, vi rent konkret har fremsat i dag? Lad mig nævne tre hovedpunkter. For det første foreslår vi, at der etableres et "European Multi-Stakeholder Forum". Hvem er det rettet mod, hvad er dets formål, og hvad skal det foretage sig? Dette forum vil samle ledende europæiske organisationer, der repræsenterer arbejdsgivere, arbejdstagere, forbrugere og det civile samfund såvel som virksomhedsnetværk på tværs af Europa. Dette forum vil udveksle god praksis og søge konsensus om ledende principper for CSR-redskaber såsom adfærdskodekser, afrapportering, mærkningsordninger og evalueringsmekanismer. Dette imødekommer en af henstillingerne til Kommissionen, som blev fremsat i Howitt-betænkningen om grønbogen.
Efter vores opfattelse kunne forummet spille en central rolle ved at søge at skitsere en fælles EU-tilgang baseret på ledende principper vedtaget af virksomheder og interessenter. Kommissionens strategi om at fremme CSR bygger på virksomhedsbestræbelsernes frivillige karakter. Forummets rolle vil være at øge konsensus mellem virksomheder og andre interessenter. Dette vil hjælpe virksomhederne med at få mest muligt ud af deres CSR-indsats.
For det andet vil strategien støtte bestræbelserne på at fremme CSR i små og mellemstore virksomheder, bl.a. gennem oplysningskampagner og kapacitetsopbygningsinitiativer, for det er ikke tanken, at CSR på nogen måde skal være de store multinationale virksomheders enemærker.
Endelig vil Kommissionen arbejde på at integrere CSR-principper i hele rækken af EU-politikker: beskæftigelses- og social- og arbejdsmarkedspolitikken, virksomheds-, udviklings- samt handelspolitikkerne og politikken vedrørende offentlige indkøb.
Hvad opfølgning angår, vil forummet blive anmodet om inden sommeren 2004 at forelægge en rapport om sit arbejde til Kommissionen, som derefter vil evaluere dets resultater, træffe afgørelse om dets fremtid og overveje, om der skulle være behov for andre initiativer, der bl.a. involverer virksomheder og andre interessenter, til fremme af ansvarlig virksomhedsførelse.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Kommissær, jeg bifalder i høj grad Deres kommentarer. De er som så ofte meget kloge. Jeg sætter særlig pris på den måde, hvorpå De atter har understreget betydningen af frivillige initiativer, som mange af os mener er meget vigtige, når det gælder om at opnå succes med CSR. Jeg sætter endvidere pris på den måde, hvorpå De har fremhævet, at anvendelsen af CSR spreder sig som paddehatte.
Jeg er sikker på, at De, ligesom vi alle her i Parlamentet forhåbentlig vil gøre det, bifalder bekendtgørelsen i gårsdagens Financial Times om, at en række erhvervsledere vil etablere et CSR-akademi ved INSEAD i Fontainbleau på fredag. Det viser, at virksomhederne allerede har forstået budskabet, som nu vil strømme gennem flere og flere niveauer af erhvervslivet. Vi bør støtte Dem og det arbejde, De gør, og sikre, at vi anerkender, at "frivillig karakter" er ledetråden i alt, hvad vi gør fra nu af.

Howitt (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for hendes venlige ord og lykønske hende og kommissær Liikanen inderligt med denne hvidbog. Jeg er meget glad for at kunne gentage Parlamentets støtte til udviklingen af en europæisk ramme for virksomhedernes sociale ansvar. Jeg takker navnlig kommissæren for at have ændret dens fokus og for at have fremsat vores forslag om et forum med mange interessenter og om et større engagement i den internationale dimension og den internationale indvirkning, som europæiske virksomheder udøver over hele verden.
Jeg vil gerne stille kommissæren tre spørgsmål:
For det første siger kommissæren med rette i afsnit 7.6, at offentlig finansiel støtte til virksomheder fra medlemsstaterne bør betinges af overholdelse af etiske standarder. Vil kommissæren bekræfte, at hun vil anvende dette argument over for Kommissionens egen bistand til virksomheder?
Vil kommissær Diamantopoulou for det andet gentage den forsikring, hun kom med til Parlamentet den 30. maj om, at Kommissionen, hvis virksomhederne ikke gør fremskridt med deres årlige sociale og miljømæssige rapporter inden for to år, vil overveje at gøre en sådan afrapportering obligatorisk?
Kunne kommissæren endelig, når Kommissionen i afsnit 4.3 siger, at den vil drøfte CSR-relateret lovgivning med medlemsstaterne, sige, hvad det er for en lovgivning, hun har i tankerne?

Jensen (ELDR).
Hr. formand, også jeg skal udtrykke min glæde over, at det frivillige element er blevet fremhævet i denne meddelelse om virksomhedernes sociale ansvar. Det var noget, vi lagde megen vægt på, da vi havde udtalelsen fra Parlamentet, og i den sammenhæng lagde vi også vægt på udvekslingen af best practice. Jeg vil gerne spørge kommissæren, hvordan dette multistakeholder-forum skal organiseres. Vi foreslog, at man benyttede sig af Dublin-instituttet, der i forvejen har erfaring med udveksling af god praksis mellem arbejdsmarkedets parter og har et stort netværk. Er det involveret i dette multistakeholder-forum? Er de omkostninger, der skal være i forbindelse med information af små og mellemstore virksomheder om virksomhedernes sociale ansvar, indregnet i budgettet?

Liikanen
Hr. formand, jeg takker alle medlemmerne af Parlamentet for deres store interesse i og støtte til dette forslag. Kommissionen gjorde sit bedste for at tage hensyn til kommentarerne fra Deres side.
Hvad angår det, der nu vil ske, er det meget vigtigt, at vi respekterer ånden i meddelelsen, hvor vi siger, at forummet nu har en væsentlig rolle at spille. Alle interessenter vil forsamles i forummet og nå frem til konklusioner, og derefter vil vi foretage en vurdering. Hvis vi nu på forhånd udtaler os om konklusionerne, inden forummet er etableret, vil vi ikke handle på en korrekt måde.
For det andet blev hele tanken om virksomhedernes sociale ansvar lanceret af Jacques Delors for år tilbage, da han vendte sig til virksomhederne og bad om deres støtte og bidrag til vedtagne europæiske mål. Det har været en frivillig aktivitet. Det er meget vigtigt, at der fuldt ud bliver taget hensyn til denne aktivitet, når det fremtidige arbejde, og herunder fora, bliver planlagt. Jeg er sikker på, at fru Diamantopoulou er langt bedre bekendt med Dublin-Instituttets arbejde og dets erfaringer på dette område, og jeg er sikker på, at Kommissionen er rede til at tage hensyn til dette.
Hvad de etiske kriterier for fællesskabsfinansiering angår, ville det være helt utænkeligt, at der kunne ydes nogen form for fællesskabsfinansiering på basis af kriterier, som ikke fuldt ud respekterer etiske standarder, som vi deler i vores traktater og vores værdier. Hvis der findes nogle tilfælde, som måtte vise det modsatte, må vi handle i overensstemmelse hermed.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil gerne besvare to spørgsmål. Det første angår hr. Howitts spørgsmål om, hvad vi mener med forslaget om CSR vedrørende medlemsstaternes lovgivningsmæssige rammer. Vi har allerede data om eksisterende lovgivning i alle medlemsstater, og det ville være meget nyttigt, hvis vi kunne udbrede kendskab til bedste praksis, ikke kun hvad virksomhedspraksis angår, men også regeringspraksis, således at vi kan se, om der kommer succesfulde resultater ud af en forpligtelse eller en lovgivning i en medlemsstat. Vi kan derefter udbrede resultaterne til de andre medlemsstater.
Som hr. Liikanen har sagt, kan vi ikke på forhånd bedømme de endelige resultater, efter at forummet har eksisteret i to år. Vi håber i meget høj grad, at vi som følge af dette kæmpemæssige og meget konstruktive bidrag fra virksomheder og andre interessenter i vores konsultationsproces vil have en konkret rapport i midten af 2004, og at Kommissionen vil fremlægge sit initiativ på basis af denne rapport.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, det sociale ansvar i virksomhederne er en ægte udfordring. Virksomheder består jo af arbejdstagere og arbejdsgivere. Min bekymring er, at der sidste år var en stigning i antallet af konkurser i Europa på 19%, i Tyskland på 32%. Det betyder, at alene i Tyskland har 50.000 virksomheder måttet give op, og derved har over 100.000 arbejdstagere mistet deres job. Derfor ville det interessere mig at høre, hvilke arbejdsgiverorganisationer De vil integrere her, og om De i den forbindelse også vil drøfte modeller for optimal uddannelse og efteruddannelse.

Diamantopoulou
Der findes naturligvis virksomhedsnetværk, som allerede er meget aktive med hensyn til dette spørgsmål om virksomhedernes sociale ansvar, og naturligvis findes der europæiske samtalepartnere, som repræsenterer virksomheder og SMV på europæisk plan.
Hvad problemet om tab af arbejdspladser angår - for det er sandt, at der har været tab af et meget stort antal arbejdspladser i de sidste par år - vil jeg gerne minde Dem om, at der er et andet initiativ fra Kommissionen vedrørende social omstrukturering. Dette initiativ blev lanceret for et par måneder siden, og det opfordrer arbejdsmarkedets parter til at samarbejde med lokale myndigheder og regeringer med henblik på at finde nye måder, hvorpå man kan redde arbejdspladser.

Purvis (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne spørge lidt mere til dette forum. Hvor stort er det? Hvor ofte vil det mødes? Hvor vil det mødes? Hvor meget vil det koste? Hvem skal betale for det? Kan De give mig nærmere oplysninger om dette?

Diamantopoulou
Hr. formand, omkring 40 organisationer vil deltage i dette forum. Det vil mødes to gange om året, og der findes ikke noget konkret budget til at servicere forummet. Der er et internt budget, som vedrører Kommissionen og aspekter i forbindelse med organiseringen af forummet, men ikke hvad angår deltagerne.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Hr. formand, blot et opfølgende spørgsmål. Vil forummets møder være åbne for offentligheden? Vil medlemmer af Europa-Parlamentet således være i stand til at deltage som observatører ved nogle af disse møder?

Diamantopoulou
Alle observatører ved dette forum og naturligvis Parlamentet vil blive inviteret lige fra begyndelsen, og der vil også komme observatører fra internationale organisationer. Vi må også have deltagere fra den tredje verden, eftersom der er en international dimension i virksomhedernes sociale ansvar.

Rübig (PPE-DE).
Fru kommissær, jeg vil gerne holde fast i mit spørgsmål. Hvor mange af de 40 organisationer vil arbejdsgiversiden sende repræsentanter til? Har man allerede en idé om det?

Diamantopoulou
Nej, jeg kan ikke være mere konkret denne gang. Når vi er klar, vil vi bekendtgøre det i Parlamentet.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Mødet afbrydes i to minutter. Spørgetiden til Kommissionen begynder kl. 18.00.
(Mødet udsat kl. 17.58 og genoptaget kl. 18.00)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B5-0253/2002). Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Første del
Formanden.
Spørgsmål nr. 54 af Ewa Hedkvist Petersen (H-0487/02):

Om: Foranstaltninger til sikring af retssikkerheden
I forbindelse med godkendelse af en europæisk arrestordre i den svenske Rigsdag indledtes en debat om retssikkerheden. De retningslinjer, som findes i dag, for hvordan medlemsstater skal opfylde kravene til retssikkerhed, er alt for vage. For at kunne fortsætte det retlige harmoniseringssamarbejde må der indføres nye klare regler. Ellers er der fare for, at reformerne medfører øget usikkerhed og mistillid til projektet. Der bør f.eks. findes en øvre grænse for, hvor længe mistænkte kan tilbageholdes inden rettergang.
Kommissionen forelagde i begyndelsen af dette år et høringsdokument for dette område. Hvilke konkrete foranstaltninger agter Kommissionen at træffe på baggrund af høringsprocessen?

Vitorino
Hr. formand, medlemmer af Europa-Parlamentet, fru Hedwig Petersen, Kommissionen offentliggjorde et høringsdokument om de proceduremæssige garantier for sigtede og tiltalte i straffesager på Generaldirektoratet for Retlige og Indre Anliggenders internethjemmeside. Svarfristen var den 15. april 2002. Efter analyse af svarene agter Kommissionen at træffe følgende konkrete foranstaltninger. Der vil blive arrangeret et ekspertmøde i september, hvor de forskellige foranstaltninger, der var til høring, vil blive diskuteret. På grundlag af denne diskussion vil Kommissionen ved udgangen af 2002 fremlægge en grønbog om garantier i straffesager, der formodentlig også vil omhandle spørgsmålet om en øvre grænse for, hvor længe mistænkte kan tilbageholdes inden rettergang.
Ud over det arbejde, der allerede er gjort om de almindelige forhold i forbindelse med proceduremæssige garantier, har Kommissionen taget hul på problematikken om varetægtsfængsling og alternativer hertil. Dette spørgsmål bliver genstand for en anden grønbog, der skal fremlægges sidst på året eller i begyndelsen af 2003, og som skal omhandle retssikkerhed for varetægtsfængslede. Ifølge afgørelser fra Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg kan spørgsmålet om den øvre grænse for, hvor længe mistænkte kan tilbageholdes inden rettergang, ikke besvares ved at angive et bestemt antal dage, uger, måneder eller år eller ved forskellige grænser afhængigt af lovovertrædelsens karakter. De europæiske instanser med beføjelser på menneskerettighedsområdet har godkendt meget vide grænser for varetægtsfængsling, helt op til to et halvt år.
Tilbageholdelse kan imidlertid kun begrundes, hvis den anses for nødvendig af hensyn til opnåelse af et legitimt mål. Når Menneskerettighedsdomstolen skal vurdere, om den europæiske menneskerettighedskonventions bestemmelser er blevet overholdt, navnlig artikel 5, stk. 3, ser den altid på, om begrundelserne for begæring om varetægtsfængsling er rimelige i forhold til bestemmelserne om respekt for den personlige frihed og formodningen om uskyld, som altid forudsættes ved tilbageholdelse uden dom.
Rammeafgørelsen om den europæiske arrestordre hviler på princippet om gensidig anerkendelse, hvilket også forudsætter gensidig tillid mellem medlemsstaternes retsvæsner. Med henblik på den gensidige tillid og respekt, som fordres af et ægte område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, må bestemmelserne om de proceduremæssige garantier for sigtede og tiltalte i straffesager være de samme i hele EU. Personer, der rejser ud, må kunne nære tillid til de bestemmelser, der gælder dér, og som bør give dem samme beskyttelse, uanset hvilken medlemsstat der er tale om, så deres fri bevægelighed ikke hindres af frygt for at møde et retsvæsen, der ikke tilbyder dem tilstrækkelig beskyttelse.

Hedkvist Petersen (PSE).
Tak, hr. kommissær, for svaret. Når vi i EU træffer rammeafgørelser, der betyder, at EU-borgere kan udleveres og retsforfølges for forbrydelser i alle medlemslande, så skal vi også sikre retssikkerheden. Det fremgik også af Deres svar, hvilket jeg er meget glad for. Det er et af de fundamentale principper for EU, der nævnes i statutterne om grundlæggende rettigheder. Borgerne skal vide, hvilke rettigheder de har.
Jeg lyttede med stor interesse til det, kommissæren sagde om arrestationstider. Det er klart, at der er forskellige årsager til, at der findes forskellige arrestationstider, men det er vigtigt, at borgerne ved, hvilke tider der er gældende, og at man også kan få en arrestationsbeslutning genprøvet. Jeg vil derfor gerne vide, om retten til genprøvning af arrestationer kan blive et element i spørgsmålet om arrestationstider. Jeg vil også gerne vide, om der er behov for en eller anden EU-funktion for at garantere den retssikkerhed, jeg vil have, og som Kommissionen åbenbart vil fremsætte et forslag om.

Vitorino
Fru Hedkvist Petersen, jeg er helt enig med Dem, og jeg vil gerne fremhæve, at den europæiske arrestordre skal respektere de grundlæggende rettigheder, herunder ikke mindst de principper, der er indeholdt i EU-traktatens artikel 6, der henviser til den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, hvad angår proceduremæssige garantier. I spørgsmålet om den personlige frihed er den europæiske menneskerettighedskonvention klar, idet den fastsætter, at enhver, der berøves friheden ved anholdelse eller anden tilbageholdelse, har ret til at indbringe sagen for en domstol.
Kommissionen agter i forlængelse af denne høring at undersøge, om der er behov for EU-lovgivning for at tilnærme udformningen af disse regler, som alle medlemsstaterne har, og som også er indeholdt i den europæiske menneskerettighedskonvention, for på den måde at styrke den gensidige tillid mellem medlemsstaterne og samtidig give retssikkerhedsmæssige garantier. Jeg håber sidst på året at kunne forelægge Parlamentet og Rådet konklusionen på disse overvejelser.

Formanden.
Spørgsmål nr. 55 af Marit Paulsen, overtaget af Olle Schmidt (H-0493/02):

Om: Koncentration inden for fødevaresektoren
Fødevaresektoren i Europa er præget af en klart stigende koncentration, hvor en række dagligvarekæder sætter sig på stadig større dele af markedet. Et alt for nært samarbejde, især på indkøbssiden, mellem disse store kæder truer den frie konkurrence og det frie forbrugsvalg. Desuden opstår der en alvorlig risiko for, at regionale produkter og mindre producenter udkonkurreres, idet de ikke kan have så store mængder på lager, som stordriftssystemet forudsætter.
Har Kommissionen set sig foranlediget til at analysere ejendomskoncentrationen inden for dagligvarehandlen i Europa? Hvad er i givet fald Kommissionens konklusioner med hensyn til truslen mod valgfriheden og den europæiske mangfoldighed på fødevareområdet? I fald der ikke har fundet nogen undersøgelse sted, mener Kommissionen da ikke, at en sådan snarest bør gennemføres?

Bolkestein
Det ærede medlem har ret, når han peger på, at vi i de senere år har været vidne til en række koncentrationer mellem store detailkæder i Europa, og her har Kommissionen været nødt til bl.a. at se på sådanne transaktioner som Rewe/Meinl, Carrefour/Promodes og Ahold/Superdiplo. Kommissionen vil sædvanligvis se på parternes stilling ved at skelne mellem de forskellige produktkategorier og distributionskanaler.
I tilfældene Carrefour/Promodes og Rewe/Meinl har Kommissionen f.eks. iagttaget, at i de tilfælde, hvor en særlig kundes andel af en særlig leverandørs omsætning når over et vist niveau opstår der risici for, at leverandøren må dreje nøglen om, hvis han mister denne særlige kunde. Kommissionen vil derfor undersøge, om parternes respektive og kombinerede andele i deres leverandørers omsætning når kritiske tærskler.
I de tilfælde, hvor leverandører står over for et begrænset antal magtfulde kunder, som hver repræsenterer en betydelig andel af deres omsætning, kan der opstå en risiko for, at der skabes en samlet dominerende stilling for indkøbernes del.
I Carrefour/Promodes-afgørelsen vurderede Kommissionen denne risiko på det franske marked, men konkluderede, at de kriterier, der var nødvendige for at opnå en samlet dominerende stilling, ikke var opfyldt. En anden faktor, der tages hensyn til i forbindelse med vurderingen af markedspositionen på indkøbsmarkedet, er den eventuelle vertikale integration i produktionen fra detailkædens side eller dens strategiske brug af egne varemærker. Analysen af indkøbsmarkedet vil være særlig relevant i de tilfælde, hvor den sammensmeltede enhed bliver en væsentlig aktør på detailmarkedet. Som det må fremgå tydeligt af, hvad jeg lige har sagt, forbliver Kommissionen opmærksom på spørgsmålet om købekraften for detailkædernes vedkommende.

Schmidt, Olle (ELDR).
Jeg skal gøre mit bedste for at erstatte spørgeren, Marit Paulsen.
Hr. kommissær, jeg opfatter Deres svar således, at De egentlig deler spørgerens bekymring. Spørgsmålet indeholder en påstand om, at situationen er meget alvorlig i hele Europa, og det kræves, at Kommissionen vedtager særlige foranstaltninger, og undersøger situationen. Af kommissærens svar forstår jeg, at De er enig i, at der er brug for en sådan undersøgelse. Både vi og spørgeren ønsker, at kommissær Bolkestein i dag kan love, at sagen ikke blot følges nøje, men at man også er villig til at træffe foranstaltninger og gennemføre en undersøgelse og en analyse.
Afslutningsvis vil jeg blot fortælle hr. Bolkestein, at der i mit hjemland Sverige, hvor vi har de højeste levnedsmiddelpriser, er en bevægelse i gang for at skabe bedre forudsætninger. Vi ved nemlig, at fødevarepriserne udgør en meget stor del af europæernes faste månedlige udgifter, specielt for dem, der tjener mindst.

Bolkestein
Jeg forstår meget vel de bekymringer, der er blevet ytret af det ærede medlem, som lige har talt, og hans frygt for, at mangfoldigheden i fødevaresektoren kan blive reduceret. Jeg vil gerne gentage, at Kommissionen har set på de seneste udviklinger inden for dette område. Ja, dette er faktisk afspejlet i de seneste beslutninger, som Kommissionen har truffet i Carrefour/Promodes-sagen, som jeg omtalte tidligere.
Selv om Kommissionen ikke for nærværende har nogen officiel holdning til eventuelle fremtidige udviklinger i denne sektor, ønsker den at understrege, at den med samme omhu som tidligere vil analysere og træffe beslutning om den potentielle indvirkning af eventuelle fremtidige koncentrationer på det relevante område. Jeg vil gerne forsikre fru Paulsen og hr. Schmidt, hendes afløser, om, at Kommissionen vil holde aktivt øje med denne sag. Alt afhænger af, om der først bliver foretaget en korrekt analyse. Hvis omstændighederne er sådan, at Kommissionen bør indtage en holdning på dette område, kan jeg forsikre fru Paulsen og hr. Schmidt om, at den ikke vil tøve med at gøre det.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, handelskæderne råder som regel over en særdeles god egenkapital, hvilket naturligvis ikke er tilfældet for deres konkurrenter, de små og mellemstore virksomheder. Tværtimod. En stor del af de små og mellemstore virksomheder råder ikke over nogen egenkapital, og heller ikke over nogen risikokapital. Hvilken virkning tror De, Basel II vil have på det? Har De opstillet en slags samfundsøkonomisk Basel II-åbningsbalance for at se, hvordan disse nye regler vil påvirke vores små og mellemstore virksomheder?

Bolkestein
Jeg vil gerne klart udtale, at Kommissionen er af den opfattelse, at Basel II-forhandlingerne vedrører bankers og ikke detailkæders kapitaltilstrækkelighed, hvad enten de er velfinansierede eller ej.
Basel II vedrører bankers kapitalgrundlag. Små og mellemstore virksomheder bliver også drøftet i Basel, fordi de navnlig i Tyskland finansieres ved langfristede lån. Disse lån vurderes af banker på en anden måde end kortfristede lån, og derfor er hele spørgsmålet om små og mellemstore virksomheder blevet inddraget i Basel-drøftelsen.
Dette er formentlig hverken tiden eller stedet til en drøftelse af, hvordan Basel-forhandlingerne forløber, men jeg forbliver til det ærede medlems disposition med yderligere oplysninger om dette område. Jeg vil gerne forsikre medlemmerne om, at hele Basel II-drøftelsen tager fuldt ud hensyn til de små og mellemstore virksomheders stilling.
I disse drøftelser er vi ved at arbejde os frem mod en tilfredsstillende løsning, som vil tage passende hensyn til de små og mellemstore virksomheders interesser. I den forstand mener jeg ikke, at det ærede medlem har nogen grund til at bekymre sig.

Formanden.
Spørgsmål nr. 56 af Brian Crowley (H-0500/02):

Om: Euroen og bankgebyrer
Har Kommissionen kendskab til, at banker i eurozonen opkræver gebyrer ved hævning fra pengeautomater i en anden medlemsstat? Er den enig i, at sådanne gebyrer på eurotransaktioner er urimelige og imod formålet med euroen? Vil den omgående undersøge og aflægge rapport om denne sag?

Bolkestein
Hr. Crowleys spørgsmål vedrører hævning af penge fra pengeautomater. Kommissionen er klar over, at gebyrerne ved hævning af eurosedler i euroområdet varierer, hvis transaktionen finder sted uden for bopælslandet.
Situationen ændrede sig imidlertid i går, den 1. juli, idet forordning 2560/2001 om grænseoverskridende betalinger i euro blev vedtaget den 19. december sidste år. Gebyrerne på hævning af euro fra pengeautomater og brug af eurobetalingskort skulle være det samme for både indenlandske og grænseoverskridende transaktioner fra i går. Indtil i går kunne udstedere af betalingskort pålægge et andet sæt gebyrer ved grænseoverskridende eurotransaktioner, men det er ikke længere muligt.
For nærværende fastslår lovgivningen, at de gebyrer, der gælder for en indenlandsk pengeoverførsel - det vil sige hævning af kontanter fra pengeautomater - skal være de samme, som anvendes ved grænseoverskridende transaktioner. Et kendetegn ved den forordning, jeg lige har nævnt, er enkelhed. De regler, der fastslår identiske gebyrer, er nemme at forklare for turister, der bruger et betalingskort eller et bankkort til hævning fra pengeautomater. Kommissionen udstedte en pressemeddelelse i slutningen af juni, hvori den forklarede de nye regler, som jeg går ud fra vil være til hr. Crowleys tilfredshed.
Europa-Parlamentet spillede en vigtig rolle i forbindelse med udarbejdelsen af forordningen, der er et eksempel på de praktiske fordele, som en fællesskabsaktion kan yde alle borgere i Europa og andre lande, såfremt de måtte opholde sig i euroområdet - fordele, som viser sig, så snart de ønsker at hæve penge fra en pengeautomat.

Crowley (UEN).
Jeg takker kommissæren for hans svar.
Jeg må erklære en personlig interesse i dette anliggende. Som én, der har en bankkonto i Bruxelles og lejlighedsvis kommer til Strasbourg, har en bankkonto i Irland og rejser til andre lande, har jeg i mine transaktionsgebyrer på det seneste bemærket enorme omkostninger pr. transaktion, navnlig her i Frankrig i forhold til i Belgien.
Det glæder mig, at forordning 2560 fra 2001 nu er trådt i kraft fra den 1. juli. Jeg bifalder ligeledes, at vi har en pressemeddelelse fra Kommissionen om dette. Men hvis vi opdager, at bankerne har undladt at opfylde deres forpligtelser vedrørende lignende eller lige store gebyrer både i hjemlandet og i udlandet, og hvis vi finder ud af, at der bliver tillagt ågerrenter af banker for brug af et kort fra en medlemsstat til en anden, hvad kan en individuel forbruger så gøre uden at måtte gennem hele svadaen med indgivelse af en officiel klage til Kommissionen?
Hvilke foranstaltninger har Kommissionen truffet for at sikre, at offentligheden er fuldt ud informeret om disse regler og om deres rettigheder? En forpligtelse for bankerne til at sætte opslag op i alle deres afdelinger, som omtaler disse regler og bestemmelser, kunne måske være én måde.

Bolkestein
Hr. Crowley indledte med at sige, at han har en personlig interesse i sagen. Må jeg svare med at sige, at vi alle har en personlig interesse i sagen. Det gælder for alle borgere i euroområdet, som rejser til udlandet, og som ønsker at hæve penge fra en pengeautomat. Det er en vare, der er tilgængelig for alle borgere, og alle de, der forlader deres eget land for at tage til en anden del af euroområdet, vil være glade for det.
Hr. Crowley spørger ligeledes om, hvad brugere af pengeautomater kan gøre, hvis de finder ud af, at gebyret for kontanter hævet i udlandet ikke er det samme som gebyret for kontanter hævnet derhjemme. Der er tre måder, hvorpå brugere kan opnå oprejsning. For det første kan de gå til en bank og klage og spørge, hvorfor banken ikke gør, som loven foreskriver. Dette kan opfølges skriftligt, og jeg er sikker på, at banken vil tage det til efterretning. Det er den anden måde at opnå oprejsning.
Hvis brugeren imidlertid er af den opfattelse, at bankens svar er utilstrækkeligt, kan han henvende sig til en bankombudsmand. På fransk hedder det en médiateur bancaire. Han kan opnå en sådan ombudsmands tjenester på internettet via "FIN-NET". Her leveres en liste over alle sådanne ombudsmænd, som kan beskæftige sig med alle problemer af denne art. Hvis dette ikke virker, kan den pågældende henvende sig til myndighederne i sin medlemsstat, for i dette tilfælde, som i andre, udføres håndhævelsen her af de nationale myndigheder. Jeg er sikker på, at de nationale myndigheder i Irland vil være tilstrækkeligt vågne og aktive til at hjælpe enhver utilfreds kunde med at opnå, hvad han ønsker. Disse tre måder at opnå oprejsning på skulle være tilstrækkelige.
Hvad det sidste punkt angår, om hvordan Kommissionen har i sinde at fortælle alle 370 millioner borgere i Europa om denne facilitet, vil jeg først gerne sige, at den turist, der rejser til udlandet, i det mindste inden for euroområdet øjeblikkelig vil kende til denne facilitet, for når han trækker kontanterne ud af væggen, vil han se på kvitteringen, hvad gebyrerne er. Han kan tænke tilbage på, hvad der skete derhjemme, og vil således øjeblikkelig vide, om loven er overholdt eller ej.
For det andet er bankerne forpligtet til at informere kunder ikke kun om de gebyrer, de opkræver i forbindelse med pengeoverførsler eller for hævning af penge fra pengeautomater i udlandet, men også til at informere alle deres kunder, hvis der sker en ændring i gebyrsatsen. En af de andre bestemmelser i denne forordning handler om gennemsigtighed. Eftersom der er gennemsigtighed, vil kunderne vide, hvad de bliver anmodet om at betale, og de vil kunne sammenligne det med det, andre banker opkræver. Konkurrencen vil på denne måde forhåbentlig sørge for, at der bliver opkrævet de lavest mulige gebyrer af kunden.
Jeg håber, at dette svar tilfredsstiller hr. Crowley. Jeg håber, at han er glad for situationen, som jeg er sikker på, at han har ønsket at se i mange måneder.

Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, det ville være af ganske almen interesse med en forespørgsel til Kommissionen om, hvorvidt ærede hr. Crowleys spørgsmål indvirkede på tidsplanen for gennemførelse af sagen, eller om det blot var et tilfælde. De forstår sikkert, at sagen er af en vis interesse for medlemmerne. Samtidig udtrykker jeg min glæde over, at sagen er kommet i orden.

Bolkestein
Jeg er ikke sikker på, om jeg forstod spørgsmålet, men jeg tror, at det ærede medlem gerne vil have, at jeg skal sige, om hr. Crowleys spørgsmål var organiseret af Kommissionen i dag, således at det hele kunne forklares igen offentligt i Parlamentet.
Jeg kan forsikre det ærede medlem om, at Kommissionen er meget ferm og aktiv, når det gælder om at organisere tilstrækkelig støtte til det, den gør, men i dette tilfælde var det en ren tilfældighed. Hr. Crowley og jeg har ikke truffet hinanden så ofte. Jeg kender ikke hans telefonnummer. Jeg er sikker på, at han ikke behøver nogen sufflering fra en kommissær for at stille spørgsmål i Parlamentet om noget, han gerne vil vide.
Denne forordning om ændringer for hævning af kontanter blev vedtaget meget hurtigt af både Rådet og Parlamentet. Jeg kan ikke huske noget andet tilfælde, hvor en forordning er blevet godkendt og vedtaget så hurtigt. Det er, fordi offentligheden har ønsket denne form for forordning i mange år. Fru Korhola lagde netop vægt på dette. Heldigvis er Kommissionen nu i stand til at forsikre parlamentsmedlemmerne om, at situationen - hvad hævning af kontanter angår - er, som Parlamentet ønsker det. Til næste år er der en mulighed for, at det samme også vil gælde for andre pengeoverførsler.

Formanden.
Spørgsmål nr. 57 af Bernd Posselt (H-0513/02):

Om: Aftale med Den Tjekkiske Republik om traditionelle tilberedningsmåder
I de tjekkiske medier verserer stadig beretninger, hvorefter den yderst populære pølsespecialitet "Utopenec" (en pølse, der marineres i et glas med eddike, paprika og løg og spises efterhånden, og som i restauranter ind imellem også opbevares i et lukket glas) og den traditionelle snapsebrændingsmetode i forbindelse med den berømte Slivovitz fra Mähren vil blive forbudt efter Den Tjekkiske Republiks tiltrædelse af EU. Har EU i mellemtiden truffet aftaler med Den Tjekkiske Republik om bevarelse af disse traditionelle tilberedningsmåder, og hvor langt er man nået i forhandlingerne?

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, til hr. Posselts spørgsmål vil jeg gerne sige følgende: Kommissionen er ikke bekendt med, at Den Tjekkiske Republik skulle have ansøgt om dispensation fra Fællesskabets fødevareretlige aquis for "Utopenec"pølsen. Kommissionen går derfor ud fra, at fremstillings- og salgsmetoderne for "Utopenec"pølsen er i overensstemmelse med Fællesskabets fødevaresikkerhedsbestemmelser eller i det mindste vil være det fra tiltrædelsestidspunktet.
Fra Den Tjekkiske Republiks side er der i løbet af forhandlingerne heller ikke modtaget nogen ansøgning om registrering som traditionelt eller lokalt produkt for "Utopenec"pølsen, selv om der er indgivet sådanne ansøgninger for andre produkter. Den Tjekkiske Republik har dog meddelt, at den efter tiltrædelsen vil indsende yderligere registreringsanmodninger.
Hvad slivovitsen angår, er dens fremstillingsmåde ikke i overensstemmelse med Fællesskabets begrebsdefinition for frugtbrændevin, som er fastsat i artikel 1, stk. 4, i forordning 15/76, fordi der tilsættes ætylalkohol, altså industrialkohol. I henhold til denne forordning må en drik, som tilsættes ætylalkohol, i sin præsentation på ingen måde føre den generelle betegnelse frugtbrændevin. Fællesskabet mener derfor ikke, at en permanent undtagelse fra definitionen for frugtbrændevin for den tjekkiske slivovits er acceptabel. En mulighed vil være, at man fortsat benytter navnet slivovits for denne tjekkiske spiritus, men at man enten betegner den som spiritus og ikke som frugtbrændevin, eller at man ændrer fremstillingsmetoden, så den opfylder reglerne for frugtbrændevin.

Posselt (PPE-DE).
Mange tak, hr. kommissær, for det meget præcise svar. Emnet spiller en stor rolle i den tjekkiske indenrigspolitik og fremhæves meget kraftigt af EU-skeptiske kræfter. Derfor takker jeg for præciseringen vedrørende slivovitsen, og jeg må samtidig sige, at for mig er slivovitsen fra Mähren en af de bedste, der overhovedet findes. Hvad "Utopenec"pølsen angår, vil jeg undersøge sagen. Jeg vil kun gøre Dem opmærksom på, at det åbenbart drejer sig om en hygiejnebestemmelse. Jeg vil gerne bede Dem om at undersøge sagen nærmere og især også ved lejlighed meddele mig, hvilke specialiteter der er ansøgt om dispensation for.

Fischler
Hr. formand, hr. medlem, Deres sidste ønske om at give Dem en liste over de produkter, der er ansøgt om dispensation for, vil jeg gerne opfylde, det er overhovedet ikke noget problem. Til det andet spørgsmål, om alle fødevarefremstillingsbestemmelserne er overholdt i forbindelse med pølsefremstillingen, skal det siges, at tjekkerne naturligvis har mulighed for at tilpasse det inden tiltrædelsen, og eftersom de ikke har anmeldt det som forhandlingsemne, er de også forpligtet til det. I øvrigt er jeg Dem egentlig meget taknemmelig for, at De har taget spørgsmålet op, for det er virkelig sådan, at europakritiske kræfter i Den Tjekkiske Republik igen og igen udsender den slags avisænder, som savner ethvert grundlag.
Formanden.
Spørgsmål nr. 58 af Lennart Sacrédeus (H-0496/02):

Om: Ståltoldafgifter og beskæftigelsen i Europa
USA har vedtaget at indføre told på 30% af den stål, der produceres uden for USA for at beskytte den indenlandske produktion. EU har for sit vedkommende reageret på dette ved at lægge toldafgifter på amerikanske produkter. Har Kommissionen foretaget beregninger af, hvilke virkninger de amerikanske toldafgifter vil få for beskæftigelsen inden for stålproduktionen i Europa? Har man i så fald også statistikker for de enkelte lande, således at man kan aflæse, hvorledes man beregner, hvorledes produktionstabet påvirker de enkelte medlemslande i EU?

Lamy
Som svar på de amerikanske beskyttelsesforanstaltninger har EU fastlagt en trepunktsstrategi, hvis formål er at hævde vores rettigheder inden for en multilateral handelsramme. For det første ønsker vi et sagsanlæg ved WTO for at opnå forbud mod de amerikanske foranstaltninger. For det andet en vedtagelse af en europæisk modforanstaltning, som er udformet på en sådan måde, at den bevarer adgangen til det europæiske marked, samtidig med at den beskytter det imod handelsstrømme, som, når de er udelukket fra det amerikanske marked, vil flyde tilbage mod det europæiske marked. Og for det tredje et erstatningskrav imod USA for de tab, som de europæiske eksportører har lidt på grund af de amerikanske foranstaltninger, hvilket er vores fortolkning af WTO's bestemmelser om beskyttelsesklausulerne.
Vi har endnu ikke indført ekstra toldafgifter på de amerikanske produkter, men vi har nu en forordning fra Rådet, som blev vedtaget den 13. juni, og som giver Unionen mulighed for at ophæve tarifbestemmelserne, hvilket er WTO's korrekte betegnelse for dem, for visse amerikanske produkter fra den 18. juni 2002.
Vores hovedmål er på kort sigt at opnå en række fritagelser og/eller kompensationer, hvilket kan kræve en udsættelse af forhandlingsfristen, og som aftalt med Rådet vil vi udarbejde en sagsrapport inden den 19. juli. Det er set i lyset af denne rapport og vores henstillinger, at der vil eller ikke vil blive truffet beslutning om at pålægge ekstraafgifter på en begrænset række amerikanske produkter til en værdi af ca. 400 millioner euro.
Den omtalte forordning fastlægger forhøjelser af toldafgifterne på et handelsbeløb, der svarer til den påførte skade, det vil sige på et langt større beløb, mere end to milliarder euro, hvis USA ikke trækker deres foranstaltninger tilbage efter WTO's dom, det vil sige omkring midten af 2003.
Spørgsmålet er, hvilken virkning de amerikanske tiltag har på beskæftigelsen? En evaluering af de amerikanske tiltags virkning på beskæftigelsen i stålindustrien i Europa er både vanskelig og forhastet. Vanskelig, fordi de amerikanske tiltag kun har en begrænset levetid, og fordi de europæiske stålindustrivirksomheder efter forhøjelsen af stålpriserne i USA og andre steder har tendens til at holde fanen højt nogle måneder og derfor ikke skiller sig af med de arbejdere, som de har oplært, og som er kompetente og produktive. Forhastet, fordi denne virkning afhænger af omfanget af de fritagelser, vi opnår hos den amerikanske regering, og også af de afsætningsmuligheder, som de europæiske stålindustrivirksomheder finder på andre markeder for produkter, som ikke længere har adgang til de amerikanske markeder. Når det er sagt, er det klart, at de europæiske stålindustrivirksomheder, som skal betale disse toldafgifter, der kan løbe helt op i 30% oven i prisen, er yderst ugunstigt stillet i forhold til de virksomheder, som ikke skal betale afgifter. Så på nuværende stadie kan vi ikke give flere tal. Vi råder ikke over nogen specifikke statistikker over virkningen af de amerikanske tiltag i de enkelte medlemslande, eftersom dette foregår på unionsbasis, og vores forhandlingspartnere er stålindustrivirksomhederne, hvoraf de fleste nu dækker flere lande i Europa. Paradoksalt nok er det snarere i USA, at beskæftigelsen risikerer at blive ramt, især i de sektorer af den amerikanske økonomi, som anvender stål, og som sandsynligvis bliver hårdest ramt på kort sigt på grund af deres manglende evne til at overføre prisstigningerne på deres egne kunder eller på grund af, at en sådan situation tvinger sidstnævnte til at vende sig mod andre kontinenter.

Sacrédeus (PPE-DE).
Jeg takker kommissær Lamy for svaret. Jeg kan forstå, at det kan være et klogt forhandlingsoplæg ikke at komme med en for tidlig vurdering af, hvor mange arbejdspladser, hvor store eksportindtægter og hvor store udførselsmængder vi mister. Kan kommissæren tænke sig på et senere tidspunkt, når det bliver nødvendigt, at fremdrage nogen form for statistisk materiale? Mange almindelige borgere bekymrer sig nemlig over konsekvenserne for fremtiden. Jeg tænker bl.a. på menneskene i en række landsbyer i mit hjemland Sverige - f.eks. borgerne i Borlänge i Dalarna, hvor der ligger et stort stålværk.
Vurderer De, at der bliver tale om en langvarig konflikt med USA? Eller tror De på, at EU's planlagte modforanstaltninger vil få USA til at besinde sig?

Lamy
Vores målsætning, hr. Sacrédeus, er, at der ikke bliver noget, der hedder "senere", det vil sige, at amerikanerne ophæver disse tiltag hurtigst muligt, nemlig før de bliver forbudt af WTO - hvilket selvfølgelig ville være den bedste løsning, men lidet sandsynligt, når sandt skal siges - eller når de bliver forbudt af WTO, hvilket burde ske mere eller mindre omkring midten af næste år.
Så det er et "senere", som ikke er "alt for sent", og det er vores hovedmålsætning.
I mellemtiden vil vi udnytte alle vores rettigheder i WTO til at lægge pres på USA for, som jeg sagde, at opnå kompensationer og/eller fritagelser, således at konsekvensen for vores stålindustrier, efterhånden som amerikanerne tilstår os nogle fritagelser, som i virkeligheden er undtagelser fra toldforhøjelsen til fordel for vores eksportører, bliver så positiv som muligt. Der er allerede annonceret en række fritagelsespakker, andre vil komme til, og vores opgave er at opretholde det nødvendige pres. Vi benytter os af de foranstaltninger, som WTO giver os lov til i overensstemmelse med vores interesser og det faktum, at USA i sidste ende skal rette sig ind efter den internationale lovgivning.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke kommissær Lamy hjerteligt for hans strategi i denne sag. For det første tror jeg, at en konsekvent gennemførelse af vores rettigheder på WTO-niveau er et vigtigt fundament. For det andet fører denne manglende konkurrence på det amerikanske marked for stålprodukter i sidste ende til højere priser i USA og også til kvalitetsproblemer med stålprodukter, hvilket igen betyder for den europæiske industri, at der er større chancer for salget af højt forarbejdede produkter fra EU. Kan man her på grundlag af statistikkerne allerede se, at europæiske produkter kan afsættes med væsentligt større succes på det amerikanske marked?

Lamy
Hr. Rübig, svaret på Deres spørgsmål er ja. De amerikanske beskyttelsesforanstaltninger har medført en mærkbar prisstigning på det amerikanske marked. Endvidere følger priserne på det europæiske marked i øvrigt for øjeblikket en modsat tendens på kort sigt. Prisforskellen mellem det amerikanske og det europæiske marked er forøget. For at tage eksemplet med varmtvalsede produkter er prisen i Europa på ca. 250 euro pr. t imod 400 euro pr. t i USA. Forskellen er således ret betragtelig.
Forskellen kan sammenlignes med en boble, som er skabt af de amerikanske beskyttelsesforanstaltninger, og som skaber en mere komfortabel pris-, rentabilitets- og likviditetssituation for de amerikanske industrivirksomheder. Det er meningen, forklarer man os, at disse skal bruge denne boble til omstruktureringer. Hele spørgsmålet er så, hvorvidt der på den meget korte frist, som WTO giver dem, og som vi giver dem, er en fornuftig chance for, at den amerikanske industri omstrukturerer og løser de problemer med deres konkurrenceevne, som ligger til grund for deres vanskeligheder. Vi har endnu ikke svaret på dette spørgsmål, men min personlige prognose er desværre forbeholden.
Derudover tror jeg, at vi forsøger at beskytte Unionens interesser og hævde de internationale handelsregler. Hvis alle WTO-medlemslande begyndte at anvende beskyttelsesklausulen i den fortolkning, som amerikanerne i dag benytter sig af, ville der helt sikkert herske kaos på en række verdensmarkeder. For at berolige hr. Rübig skal han vide, at når Ministerrådet og Parlamentet står samlet bag forhandleren, er dennes opgave lettet betydeligt.

Purvis (PPE-DE).
Wall Street Journal kom til den konklusion, at hr. Bushs skift til at erklære disse ståltariffer i marts fulgt af hans landbrugsstøtte og hans protektionisme, hvad angår tømmer, over for Canada var vendepunktet fra at være et frihandelsregime til et protektionistisk "USA-først"regime. Mener De, at dette er tilfældet, eller er Deres ven, hr. Zoellick, og hr. Bush stadig ægte frihandelsfolk?

Lamy
Hr. Purvis tvinger mig til at kommentere nogle avisartikler, hvilket altid er ekstremt farligt, men lad os sige, at jeg endnu en gang ikke er helt enig i, hvad Wall Street Journal skriver. Det er sket før og vil uden tvivl ske igen. På nuværende tidspunkt tror jeg, at det ville være overdrevet at kalde amerikanernes foranstaltninger for et vendepunkt i deres handelspolitik. Det er i det mindste, hvad både hr. Bush under EU-topmødet og hr. Zoellick, som jeg regelmæssigt står i kontakt med, har fortalt os. Min egen udlægning er en bekræftelse af, at det især drejer sig om resultatet af en valgfeber - som forhåbentlig er midlertidig - snarere end en total retningsændring.
I virkeligheden vil fredsdommer Purvis om nogle uger afsige sin dom, når det sidste punktum sættes i sagen om Fast Track-lovgivningen, som fremover benævnes Trade Promotion Authority. Den dag, hvor Kongressen, det vil sige Senatet og Repræsentanternes Hus, enten giver eller nægter den amerikanske regering beføjelse til at forhandle både på multilateralt og bilateralt niveau, vil vi se, om amerikansk politik reelt fortsætter med at praktisere en handelsliberalisme, som ganske vist som sædvanlig sine steder er gennemhullet af afvigelser for at beskytte USA's interesser, eller om vi tværtimod endnu en gang vil opleve langt vanskeligere perioder, i hvilket tilfælde vi utvivlsomt må revidere vores egne programpunkter omhyggeligt.

Formanden.
Spørgsmål nr. 59 af Margrietus J. van den Berg (H-0508/02):

Om: TRIPs-aftalen og adgang til medicin
Kommissionen bedes oplyse, hvilke fremskridt der er blevet gjort inden for WTO med hensyn til at opfylde de forpligtelser, der er angivet i Doha-erklæringen, for at sikre, at TRIPs-aftalen ikke hindrer lande, hvor der kun findes en lille medicinalindustri eller slet ingen, i at få adgang til medicin?
Kan Kommissionen bekræfte, at EU vil presse på for at nå frem til en løsning, som sikrer WTO-medlemslande adgang til medicin på samme vilkår som dem, der nævnes i Doha-erklæringen om TRIPS og medicin?
Er Kommissionen enig i, at en aftale, der tillader produktion til eksport inden for rammerne af artikel 30 i TRIPs-aftalen, tydeligt er i overensstemmelse med de hensigter, der ligger bag indgåelsen af Doha-aftalen, idet det sikres, at enhver beslutning om obligatoriske licensaftaler træffes i forbrugermedlemsstaten.

Lamy
Spørgsmålet omhandler den intellektuelle ejendomsret og adgangen til medicin. Som De ved, fastlægger Doha-erklæringen om intellektuel ejendomsret og folkesundhed, at WTO's særudvalg hurtigst muligt skal finde en løsning på de problemer, som de WTO-medlemmer, hvis produktionskapacitet på medicinalområdet er utilstrækkelig eller ikke-eksisterende, eller som har vanskeligt ved at udnytte tvangslicenserne effektivt, støder på.
De fattige lande har i virkeligheden hverken tilstrækkelig behændighed eller evne til at forhandle med de medicinalvirksomheder, der er etableret i lande, som har muligheden for at udstede tvangslicenser. Det er således fuldt ud muligt, at de har sværere ved at udnytte store prisreduktioner på livsvigtig medicin end andre. For vores vedkommende mener vi, at en hurtig løsning er en løsning, der gør det muligt at råde bod på situationen i WTO inden årets udgang.
Der er afholdt flere møder i WTO's særudvalg for nylig. I marts fremlagde Unionen en meddelelse, der foreslog to løsninger. Den ene er baseret på fortolkningen af artikel 30 i TRIPs-aftalen og den anden på en ændring af artikel 31. Vi var således det eneste WTO-medlem, der forelagde et dokument, som klart tog stilling. De andre medlemmers indlæg var mundtlige, og der blev lagt fire forslag på bordet om enten at fortolke artikel 30, ændre artikel 31, dekretere stop for tvistbilæggelse eller fastlægge en ordning med afvigelser.
Særudvalget afholdt et nyt møde i sidste uge, og der fremlagde vi et nyt dokument, som var affødt af vores overvejelser og behandling af de forskellige forslag, og som foreslår en ændring af artikel 31. Vi foreslår at tilføje et nyt stykke til denne artikel, som fastlægger en klart defineret undtagelse fra en begrænsning i omtalte artikel 31 på området for udstedelse af licenser til eksport af medicinalprodukter fremstillet under tvangslicens.
Vi vurderer for vores vedkommende, at som tingene ser ud lige nu, anerkender artikel 30, som er et alternativ, kun alt for begrænsede undtagelser fra de rettigheder, som er forbundet med eksklusivlicenser, og at den løsning, som vi foreslog i Doha, går ud over de i artikel 30 fastlagte rammer. I øvrigt skal vi tage hensyn til vores partneres holdninger og foreslå en løsning, som vi i sidste ende mener er acceptabel for hovedparten af WTO-medlemmerne. En ændring af artikel 31 ville set fra den synsvinkel have en større fremtid end en afklaring af artikel 30. De omhandlede udviklingslande, som er vores største bekymring, har givet udtryk for, at de var villige til at behandle vores forslag til ændring af artikel 31.
Faktisk mener vi, at en tilføjelse af en bestemmelse til aftalen om intellektuel ejendomsret ville være en klar, juridisk holdbar og permanent løsning, som ikke ville forstyrre den nuværende lovramme, det vil sige bestemmelserne i artikel 31. Aftalen med de foreslåede ændringer ville klart fastlægge, at et land, der ikke er i stand til at producere et medicinalprodukt, kan bede et andet land om at udstede en licens med henblik på eksport. Nærværende forslag forekommer os at være det mest enkle og i sidste ende det, som med størst sandsynlighed vil kunne løse det problem, som nævnes i Doha-erklæringen, som forpligter os til at finde en løsning på spørgsmålet. Det er vores holdning. Der vil blive givet udtryk for andre holdninger i Genève, og vi vil fortsætte i samme ånd som hidtil med at forsøge at finde en løsning, der forener på den ene side de overordnede principper om intellektuel ejendomsret med på den anden side de fattigste landes adgang til medicin, som er absolut livsvigtig for dem.

Van den Berg (PSE).
Jeg vil gerne takke kommissæren for svaret. Parlamentet har sammen med ham efter min mening succesfuldt kæmpet for gennembruddet i Doha på dette punkt. Kommissæren forkaster frafaldelse, et forbud eller en undtagelse som løsning, og det er vi enige med ham i.
Om artikel 30 og 31 siger han, at hans hensigt er at få støtte til konkret at kunne gøre det, som vi slår til lyd for. Vi er naturligvis klar over det pres, som USA samt en række medlemsstater udøver. Sandsynligvis er det medicinalindustrien, der står bag dette. Spørgsmålet er, om man, når man anvender artikel 31 - og De ved, at vi venter på den juridiske udtalelse, som Parlamentet har anmodet om - kan gå ud fra, at det land, som på et tidspunkt anmoder om at indføre et andet lands licens, selv må træffe afgørelse om sundhedssituationen i landet? Mange jurister påstår, at når det vedrører artikel 31, så ligger den beslutning ikke længere hos det pågældende land, men på WTO-plan. På det punkt vil vi gerne have sikkerhed.

Lamy
I realiteten indrømmer jeg, at den måde, De fremstiller problemet på, hr. van den Berg, er korrekt. Vi bliver nødt til, som jeg allerede har understreget, at forene de overordnede principper om intellektuel ejendomsret med situationen i disse lande, som ikke har nogen medicinalindustri, og deres evne til at skaffe sig generiske lægemidler takket være importprodukter.
En afvigelse forekommer os at være en dårlig idé, for det drejer sig kun om en midlertidig løsning, som på en eller anden vis anbringer et plaster på såret, mens man venter på bedre tider. Jeg mener ikke, at det er den rigtige måde at forene de to krav, som vi skal opfylde, på, heller ikke set med offentlighedens øjne.
Vi er mere positivt stemt for artikel 31 end artikel 30. Hvad angår artikel 31, er spørgsmålet om, hvorvidt de lande, der kræver import af generiske lægemidler, befinder sig i en nødsituation, ikke et spørgsmål, som nødvendigvis skal forelægges WTO. Vi kan i fællesskab, som vi gjorde med artikel 6 i Doha, udarbejde en bindende definition af begrebet national nødsituation.
Jeg gør opmærksom på, at det land, der ønsker at importere medicinalprodukter i det omtalte tilfælde med artikel 31 skal henvende sig enten til et industrialiseret land, som råder over produktionsmulighederne og er indehaver af en tvangslicens, eller til et andet udviklingsland. Hvis sidstnævnte løsning vælges, finder det udviklingsland, som får til opgave at levere de omtalte generiske lægemidler, nødvendigvis en interesse heri.
Jeg mener derfor, at der ud fra dette synspunkt ikke er nogen risiko for, at systemet er for lukket, hvilket forekom mig at bekymre Dem. Jeg mener tværtimod, at det netop er ved at søge tilflugt til artikel 30, at vi akkumulerer nogle krav, som gør adgangen til medicin endnu vanskeligere.

Formanden.
Spørgsmål nr. 60 af Mihail Papayannakis (H-0469/02):

Om: Besøg af en delegation fra Kommissionens miljødirektorat i Grækenland
En delegation fra Kommissionens miljødirektorat aflagde for nylig for anden gang i løbet af tre måneder et besøg i Grækenland for at undersøge baggrunden for visse beskyldninger, der er blevet rettet mod landet.
Kan Kommissionen oplyse, hvilke konklusioner denne delegation er nået frem til ved undersøgelsen af de ovennævnte beskyldninger? Hvordan har Kommissionens delegation vurderet overtrædelserne af Fællesskabets miljøbestemmelser i Grækenland? Har de græske myndigheder meddelt Kommissionens delegation de foranstaltninger, som de har truffet for at efterkomme Domstolens dom på grund af den mangelfulde beskyttelse af Caretta-caretta-skildpadderne?

Wallström
I forbindelse med møder mellem Kommissionen og de nationale myndigheder for at undersøge anvendelsen af fællesskabslovgivningen i medlemsstaterne - de såkaldte pakkemøder - besøgte en delegation fra Kommissionens Generaldirektorat for Miljø Grækenland i maj i år.
Hovedformålet med mødet var at drøfte spørgsmål i forbindelse med luftforurening. Kommissionen forespurgte bl.a. om, hvilke foranstaltninger de græske myndigheder havde truffet for at gennemføre direktiv 96/61, det såkaldte IPPC, til national lovgivning, og så nærmere på tekniske spørgsmål i forbindelse med overtrædelser og klager over dårlig anvendelse af direktiv 84/360 vedrørende bekæmpelse af luftforurening fra industrielle anlæg. De græske myndigheder leverede endvidere ajourførte oplysninger om flere andre overtrædelser, herunder sagen om caretta caretta-skildpadderne.
De græske myndigheder har lovet at sende Kommissionen detaljerede svar vedrørende alle disse sager. De oplysninger, der måtte være indeholdt i disse svar, vil blive vurderet med henblik på at kontrollere, om Grækenland har opfyldt sine forpligtelser i henhold til Det Europæiske Fællesskabs miljølovgivning. Navnlig hvad angår foranstaltninger, som tager sigte på at efterkomme Domstolens dom vedrørende den manglende etablering og gennemførelse af et effektivt system til streng beskyttelse af caretta caretta-havskildpadderne, har de græske myndigheder beskrevet beskyttelsessystemet, som indeholder de lovgivningsmæssige og konkrete beskyttelsesforanstaltninger. Den skriftlige anmeldelse til Kommissionen er undervejs.

Papayannakis (GUE/NGL).
Fru kommissær, hvis jeg forstår det rigtigt, siger De, at De i øjeblikket overhovedet ikke har evalueret de svar, som De fik i Grækenland. Ikke på et eneste punkt? Jeg ville især gerne tage Caretta-caretta-skildpadderne som eksempel, som De selv var inde på. Jeg ved ikke, hvad De har modtaget på skrift, men både jeg personligt og forskellige miljøorganisationer har allerede bevidnet efter besøg på lokaliteterne, at man overhovedet ikke anvender de ting, som er nedfældet på papir. Hvornår ser vi så en evaluering fra Deres side af de svar, som De fik?

Wallström
Vi har endnu ikke modtaget svarene, anmeldelserne fra Grækenland. Vi forventer at modtage anmeldelsen om caretta caretta-sagen i juli. Hvad angår resten af de spørgsmål, der blev rejst ved dette såkaldte "pakkemøde", forventer vi svar inden udgangen af dette år.
Vi får en chance for at vurdere dem, så snart vi har modtaget dem og vil så vende tilbage til disse spørgsmål.

Formanden.
Spørgsmål nr. 61 af Nuala Ahern (H-0482/02):

Om: Tritium-målinger ud for den walisiske kyst
Hvordan vurderer Kommissionen rapporten fra Det Forenede Kongeriges "National Radiological Protection Board" (det nationale radiologiske beskyttelseskontor), der blev udsendt i maj 2002, vedrørende mængden af radioaktivt tritium målt i havet ud for Wales' vestkyst og Bristol-kanalen, og har måling af tritium-udslip fra medlemsstaterne udgjort en del af Kommissionens radioøkologiske undersøgelse Marina II?

Wallström
Kommissionen har hørt om det videnskabelige papir, der blev offentliggjort i tidsskriftet Radiation Protection Dosimetry i maj 2002, og den dermed forbundne offentliggørelse fra det britiske National Radiological Protection Board om samme emne. Begge publikationer henviser til RIFE-rapporten (radioaktivitet i fødevarer og miljøet), der er udsendt af det britiske Food Standards Agency og den skotske miljøstyrelse. Denne rapport omfatter målte koncentrationer i fisk ud for Wales' kyst og Bristol-kanalen nær Cardiff.
Resultaterne af disse undersøgelser viser øgede niveauer af tritium i fisk og muslinger fanget tæt på et industrielt anlæg, der fremstiller radioaktive materialer til brug i medicin, i forskningen og i industrien. Direktiv 96/29/Euratom om grundlæggende sikkerhedsstandarder angiver de tilladte koefficienter pr. indtaget enhed ved nedsvælgelse både for organisk bunden tritium og for tritium i vand. Selv hvis man antager et fiskeforbrug over gennemsnittet, resulterer de målte niveauer af tritium i fisk fra Cardiff Bugt i strålingsdoser, der ligger langt under den årlige tilladte mængde for almindelige mennesker.
Henvisninger til tritium-udslip i havmiljøet og spørgsmålet om organisk bundet tritium er medtaget i Marina II-undersøgelsen om radiologisk eksponering i Det Europæiske Fællesskab for radioaktivitet i nordeuropæiske have. Denne undersøgelse vil blive offentliggjort i slutningen af august 2002.

Ahern (Verts/ALE).
Tak for Deres svar, kommissær. Jeg går ud fra, og jeg ville gerne høre et udtryk for bekymring fra Dem over, at de nukleare tilsynsmyndigheder har fejlberegnet sundhedsrisiciene fra en af verdens mest udbredte nukleare forureningskilder. Sandsynligheden for, at voksne udvikler cancer efter at have været eksponeret for tritium, er dobbelt så stor som tidligere antaget, og denne særlige tritium blev sluppet ud af en fabrik.
Udslippet af tritium fra BNFL Sellafield oparbejdningsanlægget i Cumbria og Chapelcross Nuclear Power Station, for blot at nævne et udslip, er enormt stort - millioner af liter af tritiumholdigt vand og tritiumholdig luft hvert år. Rent faktisk kan den omhandlede dosis være 12 gange farligere for børn ifølge en nylig undersøgelse.
Jeg mener, at dette er en væsentlig årsag til bekymring, eftersom tilsynsmyndighederne har foretaget en fejlberegning. Jeg er glad for, at De siger, at det vil blive nævnt i Marina II-undersøgelsen. Men eftersom disse kendsgerninger først for nylig er kommet frem i lyset, forekommer det lidet sandsynligt, at undersøgelsen kan behandle spørgsmålet særlig nøje, og jeg vil gerne have en forsikring fra Dem om, at der vil blive fulgt seriøst op på dette.

Wallström
Der er altid grund til bekymring, når vi ser ændringer og en forøgelse af udslip i vores farvande. Vi antager også, at de britiske myndigheder vil se alvorligt på dette. Jeg har forstået, at de har indledt en undersøgelse af problemet og vil se på årsagerne til forøgelsen af doserne.
Det er også et spørgsmål for Kommissionen i den forstand, at EU-lovgivningen ikke indeholder bestemmelser om de maksimalt tilladte niveauer af tritium i fødevarer. Sammen med International Commission on Radiological Protection og en gruppe eksperter nedsat i henhold til artikel 31 er Kommissionen for nærværende ved at drøfte muligheden for at fastsætte maksimalt tilladte niveauer af tritium i fødevarer. Det er en vigtig information for Dem, og Marina II-undersøgelsen vil naturligvis også skulle se nærmere på dette spørgsmål. Vi tager det alvorligt, vi vil fortsætte vores drøftelser, og vi vil helt bestemt foretage en opfølgning. Det er en forpligtelse for os at følge disse sager meget nøje og sikre, at vi handler i overensstemmelse hermed.

Formanden.
Spørgsmål nr. 62 af Carlos Bautista Ojeda (H-0471/02):

Om: "Pescaíto Frito" (friturestegte småfisk)
Ved Kommissionen, om kommissionsmedlemmet med ansvar for fiskeri, Franz Fischler, ved, hvad "pescaíto frito" er? Ved Kommissionen, hvor disse "pescaíto", som konsumeres af de fleste sydeuropæiske borgere, kommer fra? Er den klar over, hvilken eller hvilke flåder det er, der fanger de "pescaito", der dagligt konsumeres i Andalucien? Har Kommissionen kendskab til, hvilke forpligtelser med hensyn til miljøbeskyttelse og bevarelse af fiskebestandene de tredjelande er underlagt, som nu fanger "pescaíto"?
Er Kommissionen klar over, at de fiskerflåder, der indtil for et par år siden fangede småfisk til "pescaíto frito", var de eneste, som overholdt de biologisk betingede fiskeristop, og nu er de eneste, som er lagt til ophugning?
Hvorfor altså de tilbagevendende forsøg på at stramme den samme skrue med forslagene til en fælles fiskeripolitik, som med handelsaftaler af enhver art begunstiger tredjelande, der ikke overholder de biologisk betingede fiskeristop eller træffer foranstaltninger til bevarelse af bestandene, og desuden åbner mulighed for, at enorme industriflåder, nogle af disse tilhørende europæiske rederier, forsyner os med småfisk til "pescaíto frito"?
Mener Kommissionen ikke, at det, der under dække af bæredygtighed i virkeligheden sker med dens forslag til en fælles fiskeripolitik, er, at den ikke-industrielle fiskerflåde, som er den eneste, der skaber beskæftigelse samtidig med at miljøet respekteres, forsvinder til fordel for en stærkere industriflåde, som ikke tager hensyn til bevarelse af bestandene?

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, til medlemmets spørgsmål kan jeg forsikre Dem, at jeg ikke blot ved, hvad pescaíto frito er, men at jeg også flere gange har spist denne ret i Spanien. Jeg ved også, at pescaíto frito ofte tilberedes af fisk, som ikke har de mindstemål, der er foreskrevet i EU-lovgivningen. De fisk, der anvendes til det, fanges både af tredjelande og af den europæiske flåde. Både for landingerne fra Fællesskabet og for den importerede fisk gælder imidlertid de samme mindstemål, som i begge tilfælde skal kontrolleres af myndighederne i medlemsstaterne. I denne forbindelse vil jeg gerne pege på, at vi efter flere inspektioner i Spanien er kommet til den konklusion, at kontrollerne i dette land er meget mangelfulde, fordi der findes store mængder undermålsfisk på markederne. Det har vi taget konsekvensen af og indledt en sag om overtrædelse af traktaten mod Spanien.
Kommissionen er også informeret om, at disse fisk tidligere blev fisket af den spanske flåde under Marokko-aftalen. Som De ved, lod det sig desværre ikke gøre at forny denne aftale, men EU har taget sit ansvar på sig og vedtaget foranstaltninger til fordel for de berørte skibe og besætninger.
Endelig vil jeg gøre Dem opmærksom på, at vi i vores forslag til reform af den fælles fiskeripolitik klart går ind for et ansvarligt og bæredygtigt fiskeri, også i farvandene uden for EU. Inden for rammerne af vores fiskeriaftaler vil vi hjælpe tredjelandene med at forvalte deres bestande bæredygtigt. Det omfatter naturligvis også fangst og markedsføring af unge fisk.
På Deres sidste spørgsmål må jeg helt klart svare, at vores reformforslag på ingen som helst måde sigter mod at udslette nogen del af EU-flåden. De vil ikke finde nogen holdepunkter i vores forslag for, at den industrielt fiskende flåde foretrækkes frem for de små kystfiskere. Vi foreslår at reducere fiskeriindsatsen de steder, hvor det er nødvendigt, nemlig for de truede bestande, og det er ensbetydende med færre dage på søen. Hver medlemsstat kan så selv ud fra sociale og økonomiske synspunkter afgøre, hvordan den vil fordele dagene på søen mellem skibene og dermed også mellem større og mindre skibe.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. kommissær, med al respekt brugte jeg udtrykket "pescaíto frito". Jeg brugte et talesprogsudtryk, som vi har i Andalusien for frisk fisk, der spises dagligt, som er friskfanget, og som steges i kvalitetsolie, som De ved.
Sagen er den, at sammenbruddet i forhandlingerne med Marokko sammen med forslagene til den fælles fiskeripolitik med kriterier om bæredygtighed, som også ligger os på sinde, vil medføre at kystfiskeriet praktisk talt forsvinder. Mit spørgsmål til Dem hr. kommissær er, nu hvor vi alle ønsker bæredygtighed, vil De takke ja til en invitation fra mig og min gruppe til at besøge de andalusiske fiskere, at tage med ud at fiske med os et par dage, at se problemerne knyttet til bæredygtighed, de sociale og økonomiske problemer samt alternativerne? De vil således opnå større troværdighed bag Deres holdning, og det vil være af stor betydning for borgerne og for de kriterier, som vi, fiskeriets venner, ønsker at formidle.
Vi er bekymret for fiskebestandene - vi ved, at de er overfiskede - men vi overlader havet til industriflåder, der, som De ved, ikke respekterer de biologisk betingede fiskeristop, og uden kontrol af net, hvilket vi ellers kontrollerer hos kystfiskerne.
Jeg vil, med fuld respekt, gentage min invitation hr. Fischler.

Fischler
Hr. formand, hr. medlem, først vil jeg gerne takke Dem hjerteligt for denne indbydelse til at komme til Andalusien. Jeg elsker denne del af Spanien, som De ved. Det skal naturligvis organiseres, men jeg er i hvert fald principielt indstillet på selvfølgelig også at komme til Andalusien, ligesom jeg rejser til mange andre dele af EU's kystregioner.
Nu til selve sagen. Jeg forstår Deres bekymring for de mindre fiskere, og det er rigtigt, at der er en tendens til, at de mindre skibe står svagt i konkurrencen med de store skibe. På det tidspunkt, hvor vi i Kommissionen traf beslutning om fiskerireformforslagene, sagde vi også, at vi er indstillet på i forbindelse med forhandlingerne i Rådet sammen med medlemsstaterne og naturligvis også sammen med Parlamentet at diskutere mulighederne for yderligere at hjælpe specielt småfiskerne ved kysterne. Her har vi absolut samme opfattelse. Også jeg mener, at vi må gøre alt for at bevare småfiskeriet langs kysterne.

Marinos (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil også gerne give udtryk for min bekymring og stille kommissæren et spørgsmål. Jeg er lystfisker, og som sådan kan jeg konstatere, og jeg tror, at det er en generel konstatering, at fiskeriet især i Middelhavet kontrolleres af store fartøjer, trawlere, hvis net bogstaveligt talt skraber hen over bunden og ødelægger ikke blot fiskenes yngel og rogn, men også plantelivet, så bunden ændres til en ørken. Jeg vil gerne spørge, i hvor høj grad interessen egentlig gælder størrelsen af de fisk, der fanges, om de er større eller mindre. Vi taler nemlig ikke om fiskenes størrelse, men om en total ødelæggelse af bundens flora. Og eftersom jeg konstant ser disse fartøjer bogstaveligt talt ødelægge havbunden, i hvert fald i mit land, Grækenland, vil jeg gerne spørge, om det er tilladeligt, og om man har i sinde at træffe nogen foranstaltning for at forhindre denne ødelæggelse.

Fischler
Hr. formand, hr. medlem, mine damer og herrer, spørgsmålet om, hvordan man kan sikre et bæredygtigt fiskeri i Middelhavet, er et meget vigtigt spørgsmål. Her vil jeg gerne minde Dem om, at De i de forslag, som vi har fremlagt, vil se, at det er planlagt at lave en særskilt meddelelse til Parlamentet og Rådet, som udelukkende skal omhandle en handlingsplan specielt for Middelhavet.
Her drejer det sig om meget, meget mere, ikke kun om industrien eller de store skibe, som også fisker i dele af Middelhavet. Her drejer det sig først og fremmest om, at vi desværre i forbindelse med Middelhavet, f.eks. i forhold til det nordøstlige Atlanterhav, har langt færre videnskabelige data til rådighed, og at der heller ikke findes nogen instans, som kunne sammenlignes med ICES for det nordøstlige Atlanterhav. Det drejer sig altså i første omgang om, hvordan eller hvorfra vi kan få de data, som er nødvendige for at kunne træffe fornuftige forvaltningsafgørelser.
Det andet punkt, det drejer sig om i Middelhavet, er - det har De helt ret i - at det ikke kun er EU's skibe, der fisker dér, men også skibene fra Middelhavets øvrige kyststater. Netop i Ægæerhavet er der som bekendt hele tiden problemer med et naboland til Grækenland. Vi må overveje, om ikke det er muligt, at vi i dette område får opbygget en regional forvaltning, som inkluderer tredjelande. Og endelig må vi også gå ind i de sociale og socioøkonomiske særegenheder ved middelhavsfiskeriet.
Men det gælder helt klart, at i forhold til Atlanterhavet er andelen af små skibe mange gange større i Middelhavet, og nu som før udøves den største del af fiskeriaktiviteten af de små skibe, ikke af de store.

Formanden.
Spørgsmål nr. 63 af John Joseph McCartin (H-0474/02):

Om: Forøgelse af fiskerikapaciteten gennem en udvidelse af den irske fiskerflåde
Kan Kommissionen bekræfte presseforlydender om, at et nyt fiskerfartøj "Atlantic Dawn" (144 m lang og med den største fiskerikapacitet i verden) er blevet optaget i det irske fiskerfartøjsregister og har fået tilladelse til at fiske efter de irske kvoter? Kommissionen bedes endvidere oplyse, om en del af den eksisterende kapacitet svarende til det nye fartøjs kapacitet er blevet lagt op eller på anden vis neutraliseret, og om den har indstillet sine retlige skridt mod den irske regering som følge af, at indregistreringen af så meget fiskerikapacitet var i modstrid med den fælles fiskeripolitik?

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, Atlantic Dawn er nu registreret korrekt i det officielle irske register for fiskerfartøjer og er dermed også optaget i EU's flådekartotek. Dette fiskerfartøjs aktiviteter er imidlertid den irske regerings sag og ikke Kommissionens. Medlemsstaterne har pligt til at overholde de målsætninger med henblik på fangstkapacitet og fiskeriindsats, som er fastlagt for dem i det flerårige udviklingsprogram. Så længe disse tal ikke overskrides, må medlemsstaterne anvende deres registrerede skibe, som de vil. Atlantic Dawn har ret til at fiske i europæiske farvande under irske kvoter.
Hvad FUP-målene angår, så overskrider Irland i øjeblikket kapacitetsmålene i sit pelagiske segment. Derfor har Kommissionen anlagt sag om overtrædelse af traktaten mod Irland. Irland har derpå reduceret sin kapacitet på dette segment og informeret Kommissionen om, at man inden udgangen af denne måned vil trække yderligere fangstkapacitet tilbage for at opfylde målene. Vi må se, om det så virkelig sker i løbet af denne måned, og vi følger fortsat nøje denne udvikling.

McCartin (PPE-DE).
Mens vi på mange måder bifalder det fremskridt, som indførelsen af dette særlige fiskerfartøj indebærer, og vi bifalder moderne teknologi, synes det alligevel i en situation, hvor fiskere ikke kan finde tilstrækkelige bestande til at begrunde den kapacitet, der allerede er til stede, mærkeligt at indføre et nyt fartøj, som kan få tilladelse og godkendes, og som kan fange halvdelen eller måske to tredjedele af hele den irske kvote.
Jeg har forstået det sådan, at Europa-Kommissionen har anlagt sag mod den irske regering med hensyn til dette fartøj, og at sagsanlægget nu er blevet trukket tilbage. Kan Kommissionen forklare, hvad der er sket, og hvorfor den ikke p.t. ser nogen ulovlighed, hvorimod den irske regering for et år siden syntes at overtræde den fælles fiskeripolitiks forordninger ved at tillade dette fartøj i fællesskabsfarvandene?

Fischler
Hr. formand, jeg vil gerne endnu en gang gentage, hvad det helt nøjagtigt handler om her. Sagen er, at den irske regering har ansøgt om at optage dette skib, som er et meget stort skib, et af de største overhovedet, i flåderegistret, og at det i starten tog lidt tid, før Irland overhovedet kunne opfylde forudsætningerne for registreringen. Ifølge de meddelelser, som Kommissionen har fået, er disse forudsætninger opfyldt, eller den irske regering har meddelt, at de vil blive opfyldt. Det har så vist sig, at der i det pelagiske segment er en overskridelse af FUP-målene. Derpå anlagde vi sagen. I forbindelse med denne sag har den irske regering nu meddelt os, at den reducerer kapaciteten yderligere, så den samlede kapacitet i dette segment ikke længere bliver overskredet. Hvis det er tilfældet, har vi ikke længere basis for nogen sag.
Men det er i sidste ende den irske regerings beslutning. Hvis den irske regering mener, at det ud fra dens synspunkt er bedre at fordele tilsvarende kvoteandele til dette ene store skib og til gengæld mindre til andre mindre skibe, så kan vi ikke skride ind over for det. Det har vi ikke noget retligt grundlag for.

McKenna (Verts/ALE).
Jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Fru Jacksons spørgsmål, spørgsmål nr. 67, skulle have været behandlet sammen med dette. Måske vil der, hvis fru Jackson kommer ind, blive tid til, at hun kan stille et tillægsspørgsmål, for de to spørgsmål omhandler samme emne.
Jeg vil gerne spørge kommissæren, om hr. McHugh, ejeren af Atlantic Dawn, har ansøgt om at få lov til at anvende fiskeriaftalen mellem EU og Mauretanien? Atlantic Dawn og Veronica lander fisk i Las Palmas. Hvad gør Kommissionen, eftersom Veronica nu sejler under bekvemmelighedsflag, for at stoppe Veronica i at lande fisk i Las Palmas?
Når De nævner nedskæringen af kapaciteten i den irske flåde, overser De den kendsgerning, at Veronica er nedskæringen, og at fartøjet nu sejler under bekvemmelighedsflag, hvor det kan fiske uden nogen form for kontrol. Jeg troede, at Kommissionen ville slå hårdt ned på hele denne problematik.
Helt ærligt, De har ikke besvaret hr. McCartins spørgsmål om, at De to gange har anlagt sag mod Irland, hvor den ene sag vedrørte dette fartøjs indregistrering. Det var registreret som et handelsflådefartøj og derefter givet tilladelse til at fiske. Den irske regering begik en fejl, og nu har hr. McHugh fundet måder at komme uden om Kommissionen på for at gøre tingene lettere for sig selv. Så vidt jeg kan se, står registreringsproblemet stadig ved magt, for det er nu i flåden, men det var uregelmæssigt til at begynde med.

Formanden.
Ja, fru McKenna, jeg er klar over, at spørgsmål 67 minder om spørgsmål 63, men Kommissionen har forelagt det som et andet spørgsmål, og det er blevet accepteret. Fru Jackson vil under alle omstændigheder stille et tillægsspørgsmål, som sikkert vil supplere svaret på spørgsmålet.

Formanden.
Spørgsmål nr. 67 af Caroline F. Jackson (H-0505/02):

Om: Fartøjet "Atlantic Dawn" og det mauretanske fiskeri
Kan Kommissionen bekræfte, at det irske fartøj "Atlantic Dawn", der er baseret i Las Palmas, for øjeblikket fisker i mauretanske farvande i henhold til EU-fiskeriaftalen eller en privat aftale med det pågældende land, idet det har omgået bestemmelserne vedrørende størrelsen af trawlere ved at blive indregistreret ikke som en trawler, men som et handelsskib? I bekræftende fald, hvad gør Kommissionen ved det, da den ikke kan lægge hele ansvaret for dette over på de mauretanske myndigheder?

Fischler
Hr. formand, som De med rette konstaterede, svarer det spørgsmål, som medlemmet nu har stillet, faktisk ordret til det spørgsmål, som fru Jackson stillede. Jeg vil gerne besvare dette spørgsmål også. Måske skal jeg begynde med det.
Det er sådan, at der i aftalen med Mauretanien blev indført en størrelsesbegrænsning for det pelagiske segment på 9.500 BRT, hvilket betyder, at Atlantic Dawn ikke har mulighed for at fiske inden for Mauretanien-aftalen. Det har imidlertid ikke noget med bekvemmelighedsflag at gøre - Atlantic Dawn har efterfølgende truffet et privat arrangement og fisker med en privat licens i mauretansk farvand. Ejeren af Atlantic Dawn har fået denne licens direkte fra den mauretanske regering, og det ligger derfor uden for vores indflydelsesområde. Vi kan jo kun kontrollere den del, der er dækket af aftalen. Hvad den mauretanske regering derudover træffer af aftaler med andre stater eller med private, det har vi ingen indflydelse på.
For at der ikke skal opstå misforståelser i spørgsmålet om sagen om overtrædelse af traktaten, vil jeg gerne præcisere, at jeg sagde, at vi fortsat har den situation, at Irland med hensyn til det pelagiske segment befinder sig uden for FUP-målene. Derfor kører denne sag også fortsat. Men Atlantic Dawn er lovligt registreret, og sagen mod Atlantic Dawn er derfor blevet indstillet.

Jackson (PPE-DE).
Atlantic Dawn synes at være noget af et mysterieskib, som opererer uden for Irlands kyst, i Mauretanien, eller hvor det end måtte være. Jeg har et meget enkelt spørgsmål til Kommissionen. Blev Atlantic Dawn bygget med støtte fra EU-budgettet, der gik til Irland for at hjælpe med dette eller ej? Og i bekræftende fald hvor mange penge?

Formanden.
Hr. kommissær, De kan svare nu, eller efter næste spørgsmål, hvis De ønsker yderligere inspiration.

Fischler
Hr. formand, så enkle spørgsmål behøver jeg ikke fem minutter til. Der er sådan, at Atlantic Dawn ikke får støtte fra EU, og der er derfor ingen EU-penge med i spillet. Jeg vil imidlertid gerne pege på, at det ikke er noget, som kun gælder for et irsk skib. F.eks. fisker hollandske skibe med private licenser i marokkansk farvand. Heller ikke her har vi nogen mulighed for at gribe ind. Her må vi holde os til de nationale love. Vi kan jo ikke marchere ind i Mauretanien eller Marokko, fordi de giver en licens til et privat skib.

Formanden.
Spørgsmål nr. 64 af Camilo Nogueira Román (H-0476/02):

Om: Den danske fiskerflådes fangster til forarbejdning til fiskemel og fiskeressourcerne i EU-farvandene
Danmark har som bekendt en privilegeret stilling med hensyn til fiskerirettigheder i EU-farvandene, idet landet kan fiske lige så meget som Frankrig og Spanien tilsammen. En stor del af disse rettigheder vedrører fangster beregnet til forarbejdning til fiskemel. Ifølge kommissær Fischler er fiskemelet bestemt til akvakulturer og fangsterne i den forbindelse har ingen betydning for de fiskebestande og arter, der fanges med henblik på direkte menneskeligt konsum.
Hvilke tal foreligger der for forbruget af fiskemel i akvakulturer? Hvilke objektive oplysninger foreligger der som belæg for, at disse fangster til industribrug er uden betydning for tilstanden af de bestande, der fanges til menneskeligt konsum?

Fischler
Hr. formand, anvendelsen af fiskemel og fiskeolie i akvakulturen er steget stærkt i de sidste år, især fordi omfanget af akvakulturen som sådan er steget stærkt. Den internationle sammenslutning af fiskemels- og fiskeolieproducenter oplyser, at man i 1990 anvendte 10% af fiskemelet og 16% af fiskeolien i akvakulturen. I 2000 var disse andele steget til 35% for fiskemel og 60% for fiskeolie. Man kan gå ud fra, at den vækst vil fortsætte.
De danske landinger, som forarbejdes til fiskemel og fiskeolie, ligger i størrelsesordenen 1-1,5 millioner t fisk årligt. De vigtigste arter er tobis med 60%, brisling med ca. 20%, sperling med ca. 6% og blåhvilling med ligeledes 6%. Alle disse bestande administreres med TAC og kvoter på grundlag af videnskabelige rapporter fra ICES. ICES bedømmer hvert år tilstanden for de vigtigste fiskebestande, som udnyttes erhvervsmæssigt, og af disse vurderinger fremgår det, at bifangsten af konsumfisk i industrifiskeriet i dag er lille, og at udviklingen af bestandene af konsumfisk kun i ringe grad påvirkes heraf. Indtil 1996 blev der i industrifiskeriet i Nordsøen, Skagerak og Kattegat stadig fanget sild, hvilling og kuller som bifangst. I 1996 indførte EU så bestemmelser om bifangst og et omfattende overvågnings- og kontrolsystem, og siden da er bifangsterne virkelig gået massivt ned, og der er ikke længere nogen fare for konsumfiskene. Under ICES findes der også en arbejdsgruppe om fiskeriets indvirkning på økosystemerne, og denne gruppe har også vurderet de indirekte konsekvenser af fangst af større mængder industrifisk på den marine fødekæde. Gruppen har ikke fundet belæg for, at fangsten af industrielt udnyttede arter begrænser konsumfiskebestandenes produktivitet. Med hensyn til fiskeriet af blåhvilling har ICES advaret om, at der her kan forekomme bifangst af større mængder af unge fisk af samme art. Vi har derfor også allerede henvendt os skriftligt til ICES med en anmodning om videnskabelig rådgivning om, hvordan disse bifangster kan undgås i fremtiden.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg må lige, før jeg stiller mit spørgsmål, erkende, at de tal, som jeg har anført for de danske fangster i sammenligning med de spanske og franske, var forkerte. De er ikke lige så store som de spanske og franske, men seks gange større end de spanske og seks gange større end de franske. Danmark har på grund af det såkaldte princip om relativ stabilitet 44% af fangstrettighederne i Fællesskabets farvande, mens Frankrig og Spanien tilsammen kun har 13%. De tal, som kommissær Franz Fischler har fremlagt, finder jeg temmelig forvirrende, og jeg håber så, at den arbejdsgruppe, der undersøger indvirkningen på ressourcerne af konsumfisk, bliver færdig med sit arbejde, inden reformen af den fælles fiskeripolitik skal sættes i værk.
Jeg vil i alle tilfælde gerne stille det følgende spørgsmål. Det er hævet over enhver tvivl, at der i øjeblikket er EU-lande, der er privilegerede med hensyn til fangstrettigheder, og jeg spørger derfor: Kan der laves en reform af den fælles fiskeripolitik uden anvendelse af det antieuropæiske princip om relativ stabilitet? Hvilke politiske grunde er der til at bevare det, sådan som man vil i grønbogen og nu også i reformen af den fælles fiskeripolitik?

Fischler
Hr. formand, hr. parlamentsmedlem, at Danmark fisker seks gange så meget som Spanien og Frankrig tilsammen, er vist et rygte, men jeg tror ikke, der er megen mening i, at vi står her og kaster tal i hovedet på hinanden. Jeg foreslår derfor, at vi skriftligt sender Dem de relevante data om omfanget af industrifiskeriet og de konkrete mængder. Så har De det hele sort på hvidt. Det tror jeg er det enkleste.
Et helt andet emne er spørgsmålet om den relative stabilitet, som De berørte. Her drejer det sig især om to ting. På den ene side om fortsættelsen af tolvmilegrænsen og seksmilegrænsen og på den anden side om den relative stabilitet med hensyn til fordelingen af TAC og kvoterne. De ved selv, at der indtil nu har eksisteret en særbestemmelse, som går tilbage til Spaniens og Portugals tiltrædelsestraktater, og denne bestemmelse udløber med udgangen af i år, men De må tro mig, når jeg siger, at udløbet af denne bestemmelse betyder, at samme love kommer til at gælde for alle, også Spanien og Portugal, og dermed også samme principper for fastsættelse af TAC og kvoter, og at der skal anvendes samme principper med hensyn til adgangen til farvandene. Det vil vi også sørge for, og De kommer til at opleve det første gang, når TAC og kvoter for det kommende år skal fastsættes i slutningen af indeværende år.

Miguélez Ramos (PSE).
Jeg har et meget enkelt spørgsmål til kommissæren, som måske snarere er knyttet til de forrige spørgsmål, men jeg kom for sent til at kunne stille mit tillægsspørgsmål.
Mener De, hr. kommissær, at situationen, som De og nogle medlemmer gjorde rede for - at enorme fartøjer fra medlemsstater fisker i fiskebanker, hvor fællesskabsflåden arbejder på at bevare ressourcerne - er retfærdig? Eller mener De, at det er en situation vi skal undgå, f.eks. ved brug af en række mekanismer, der skal iværksættes nu, mens vi i de kommende måneder drøfter reformen af den fælles fiskeripolitik?
Mener De, at man skal tillade, at store fartøjer, der ikke modtager fællesskabsstøtte, udøver et stort pres på ressourcerne i fiskebanker, som fællesskabsflåden har forladt, eller hvor der er meget høje fællesskabskrav om bevarelse af ressourcerne?
Det er mit spørgsmål.

Fischler
Hr. formand, fru medlem, dette emne kan vi godt diskutere, for Kommissionen mener generelt, at det er meningsløst at anvende betydelige EU-midler til nyanskaffelse af skibe, og at det ville være bedre at bruge pengene på at sørge for, at de fattige småfiskere, som har store økonomiske vanskeligheder, kan få bedre muligheder i fremtiden.
Det er et af grundkoncepterne i den reform, som vi foreslår. Det vil vi helt sikkert få rig lejlighed til at diskutere med hinanden igen.

Formanden.
Spørgsmål nr. 65 af María Izquierdo Rojo (H-0497/02):

Om: Tobaksrygning
Hvor mange kvinder er beskæftiget med tobaksdyrkning inden for EU? Hvor mange unge landbrugere?

Fischler
Hr. formand, til dette spørgsmål vil jeg gerne sige, at Kommissionen ganske vist ved, hvor mange virksomheder i EU, der producerer tobak. Det er ca. 100.000 virksomheder. Fordelingen af de beskæftigede i tobaksektoren efter de kriterier, som medlemmet nævnte - altså hvor mange af disse 100.000, der er unge landmænd, og hvor mange der er kvinder - det har vi desværre ingen statistisk information om, og derfor kan jeg ikke nævne noget tal, som kunne besvare Deres spørgsmål.

Izquierdo Rojo (PSE).
Hr. formand, jeg har et spørgsmål om opretholdelsen af og støtten til tobaksdyrkning i Granada. Vil Polens optagelse - tobaksdyrkende land - eller handelsstrømmen med Zimbabwe kunne medføre en nedgang i mængden af dyrket tobak i Granada-provinsen?
Den første del af kommissærens svar, om kvinder, er meget mangelfuldt. Jeg kan godt fortælle, hvor mange kvinder der er beskæftiget med tobaksdyrkning i Granada, men det er overraskende, at De som kommissær for dette område, en vigtig dyrkning i Europa, ikke ved, hvor mange kvinder - det var det, jeg spurgte om - eller unge landbrugere der findes i sektoren.
Jeg vil under alle omstændigheder bede Dem om at svare på mit tillægsspørgsmål. Det er et spørgsmål fra tobaksdyrkerne i Granada, som er bekymret, fordi det forlyder, at de vil lide under Polens optagelse og handlen med Zimbabwe. Måske kan De fjerne denne bekymring.

Fischler
Hr. formand, fru medlem, tro mig, jeg er også ked af, at jeg ikke kan give Dem denne information om beskæftigelsen af kvindelig arbejdskraft i tobaksavlen. Men det statistiske kontor har desværre ikke de nødvendig tal til at foretage en skelnen mellem mandlig og kvindelig arbejdskraft. Det var måske et initiativ, som vi kunne opfordre det statistiske kontor til, at det fremover også indsamler sådanne data kønsspecifikt.
Hvad angår Deres andet spørgsmål, kan jeg ikke se, at Polens tiltræden til EU skulle udgøre et særligt problem for tobaksavlen som sådan i EU. Det problem, som vi vil få i EU i fremtiden, vil især være bestemt af, at der jo findes et initiativ fra Parlamentet om at indstille støtten til tobaksavlen. Der kan jeg se, at der vil komme et problem, fordi det naturligvis vil have sociale konsekvenser for de berørte avlere.
Men Polens tiltræden til EU vil næppe give ændringer i avlsmønsteret. Desuden må De ikke glemme, at det netop inden for tobaksavl jo meget ofte kommer an på de sorter, der dyrkes. De står ikke i direkte konkurrence med hinanden.

Miguélez Ramos (PSE).
Eftersom vi er i gang med at reformere den fælles landbrugspolitik, eftersom man opfordrer landbrugene til multifunktionel dyrkning, beskyttelse af landdistrikterne ved hjælp af diversificering, og eftersom man - f.eks. på Rådet (landbrug) den 27. maj 2002 - anerkender, at kvinderne spiller en vigtig rolle for diversificeringen i landdistrikterne, vil jeg spørge kommissæren, om Kommissionen måske skulle overveje noget lignende for reformen af den fælles fiskeripolitik, da - og det har jeg sagt mange gange - der er mange kvinder beskæftiget i sektoren. Og de, der ikke direkte er beskæftiget i sektoren, spiller en sekundær rolle som støtte for ægtefællen - og det er endda mere alvorligt, da deres arbejde er usynligt og ikke giver anerkendelse, hverken af social eller økonomisk art.
Jeg vil gerne spørge kommissæren, om Kommissionen har planer om et dokument eller handlinger inden for området?

Fischler
Hr. formand, fru medlem, jeg er helt enig med Dem i, at de kvindelige arbejdspladser spiller en stor rolle i fiskerisektoren, ikke kun i forarbejdningssektoren. I forarbejdningsindustrien, i konservesindustrien, arbejder der jo rigtig mange kvinder, men også inden for selve fangstaktiviteterne spiller kvinder en voksende rolle. Det er absolut værd at overveje, især i forbindelse med fiskeristrukturpolitikken og fremtiden for fiskeristrukturpolitikken, hvor det jo gælder om at udvikle støtten, at optage specifikke foranstaltninger for kvinder ligesom i udviklingspolitikken inden for landbruget.
Jeg vil ikke her og nu love, at vi vil fremlægge et særskilt dokument, men jeg vil overveje det, og jeg vil tage dette anliggende op på en relevant måde og også meddele Dem, hvordan vi vil gøre det.

Formanden.
Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, og i betragtning af at spørgsmål nr. 67 er besvaret sammen med spørgsmål nr. 63, vil spørgsmål nr. 66 og 68-86 blive besvaret skriftligt.
Spørgetiden er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.45 og genoptaget kl. 21.00)

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE).
Fru formand, fru kommissær, hr. Trakatellis og fru Scheele har fremlagt et omfattende arbejde, som skal bidrage markant til at forbedre informationen, gennemsigtigheden og valgfriheden for de europæiske forbrugere. Sundhed for mennesker og dyr har første prioritet. Det vigtigste kriterium må imidlertid være, at disse lovmæssige rammebetingelser er til at håndtere. De skal især være i overensstemmelse med WTO-reglerne, og de må ikke hindre udviklingen af bioteknologien i Europa gennem overbureaukratisering. Vi har for det første brug for en ordning, som kan håndteres i praksis, om den utilsigtede og teknisk uundgåelige forekomst af GMO'er i produkter, som ikke er genteknisk modificerede. Den grænseværdi på 1%, som er foreslået i Kommissionens forslag, er fornuftig og realistisk og en orienteringshjælp for producenter og forbrugere. Grænseværdien er vigtig for sameksistensen mellem forskellige dyrkningsformer, da man i naturen teknisk aldrig helt kan udelukke f.eks. pollenflugt.
Det andet meget vigtige punkt er, at man kun mærker de produkter, som videnskabeligt påviseligt indeholder GMO'er, mens der ikke er nogen mening i at mærke for ingredienser, som er isoleret af genetisk modificerede planter, da der f.eks. i olier, sukker og smagsforstærkere ikke længere findes GMO'er i slutproduktet. Også mærkning af kød, æg og mælk fra dyr, som på et eller andet tidspunkt er blevet fodret med GMO-foder, må afvises, for det er vildledende for forbrugeren. Jeg går ind for produktorienteret mærkning og er udtrykkeligt modstander af en procesorienteret mærkning, som af tekniske grunde ikke kan kontrolleres. Mærkning bør kun ske, hvor der også er mulighed for påvisning og dermed kontrol af mærkningsbestemmelserne.

Scheele (PSE).
Fru formand, nu er jeg lidt forvirret. Jeg havde jo fem minutters taletid i starten, og jeg kunne naturligvis sige mange ting, men jeg ville gentage mig selv. Holdningen fra min side er klar, og eftersom det allerede er sent, vil jeg gerne spare de to minutters taletid.

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE).
Fru formand, fru kommissær, hr. kommissær, betænkningerne af hr. Trakatellis og fru Scheele hører jo nært sammen. Det er der allerede blevet sagt meget om i dag under denne forhandling.
I den offentlige mening i Europa afviser man i vidt omfang anvendelse af moderne bioteknologi uden for laboratorier. Der er imidlertid forskellige aspekter i denne sag. Undersøgelser har dokumenteret, at de fleste mennesker føler sig for dårligt informeret til at nå frem til en klar holdning. Godt 86% af de adspurgte i EU sagde, at de gerne ville vide mere, før de indtager GMO-fødevarer. Forskerne udleder af deres resultater, at fødevarer fra genteknisk produktion vil have et marked i Europa, hvis de byder på klare fordele. For forbrugerne bør muligheden for valgfrihed imidlertid stå i forgrunden. Forbrugerne ønsker at kunne vælge frit mellem GMO-produkter og traditionelle produkter.
De nye mærkningsdirektiver har vi jo diskuteret heftigt i dag. Efter min mening bør mærkning kun ske, hvor der også er mulighed for påvisning og dermed kontrol af mærkningsbestemmelserne. Hvis der ikke kan påvises genetiske modifikationer i selve produktet, som det f.eks. er tilfældet for kød, mælk og æg, som stammer fra dyr, der er fodret med genetisk modificeret foder, er jeg imod dette krav. Og en ting, som er meget vigtig for mig, er, at jeg ikke vil gå ind for ukalkulerbare hæftelsesrisici for virksomhederne. Derfor er det helt nødvendigt, at der fastsættes praktikable grænseværdier. Derfor plæderer jeg for en generel grænseværdi på 1%. Kommissionen peger i sit arbejdspapir på, at et totalt forbud ikke kan gennemføres i praksis, og mange af mine kolleger har jo allerede omtalt de usikkerhedsmomenter, som vi har i naturen. Det har jeg ikke noget nyt at føje til.

Fiori (PPE-DE).
Fru formand, vi går selvfølgelig fuldstændigt ind for vedtagelsen af en lovgivning, som sikrer et højt beskyttelses- og sikkerhedsniveau for forbrugerne og miljøet, men vi går også ind for foranstaltninger, der gennemføres på en sikker og gennemsigtig måde, og en af disse foranstaltninger er så afgjort mærkningen, som efter vores mening bør foretages med et kontrolsystem, der kan efterprøves videnskabeligt.
Selv om jeg gerne vil takke de to ordførere for det meget store stykke arbejde, de har udført, når det gælder et så komplekst og vanskeligt spørgsmål, må jeg sige, at de to betænkninger indeholder nogle aspekter, som vi stiller os tvivlende over for. Det er f.eks. tilfældet med den vilkårlige nedsættelse til 0,5% af tolerancetærskelen - der førhen var sat til 1% - for den utilsigtede forekomst af genetisk modificeret materiale, og det er tilfældet med det, der efter vores mening gør autorisationsproceduren mere kompliceret uden at medføre nogen forbedring af sikkerheden eller andre fordele for forbrugerne. Et andet punkt, vi stiller os tvivlende over for, er manglen på hensigtsmæssige procedurer for den utilsigtede forekomst af spor af genetisk modificerede produkter.
Jeg vil gerne knytte en bemærkning til begrebet "utilsigtet forekomst", som er et begreb, der anvendes for at angive et ikke tilstræbt indhold af små mængder af et bestemt, atypisk materiale i et andet materiale. Når det gælder landbruget - der som altid er en særlig sektor - forholder det sig sådan med de dyrkede plantesorter, planter eller såsæd, at der undertiden også kan opstå en utilsigtet forekomst, når pollen fra sorter, der dyrkes på marker, som ligger i nærheden i hinanden, flyver fra den ene mark til den anden.
Hvad den almindelige landbrugspraksis angår, sætter punkt 9 i forslaget os dog rent faktisk i en vanskelig situation. Det er vigtigt, at vi undgår tærskler, som ikke tager hensyn til virkeligheden.

Flemming (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, fru kommissær, først tillykke til de to kommissionsmedlemmer. Jeg synes, De har leveret et meget ambitiøst oplæg, en god basis for en diskussion med Parlamentet. Men når man tænker på, at 70-80% af alle de fødevarer, der i dag findes i handlen, ville skulle mærkes, hvis alle Deres forslag blev vedtaget, så må man, som den store socialdemokratiske tænker David Bowe her i Parlamentet, nok sige: Nå ja, ville det ikke være smartere, hvis vi vendte det hele på hovedet og kun mærkede positivt? Jeg gratulerer David Bowe med hans ærlige og storartede tale.
Vi foregøgler naturligvis forbrugerne, at hvis det blandt de mange mærkede produkter endelig lykkes dem at finde noget, hvor der ikke står GMO på, så er disse sidste 20% helt rene. Det ved forbrugeren imidlertid ikke, måske skal han heller slet ikke vide det. Han er i hvert fald ilde stedt, for det bliver jo værre endnu. En procent - måske er der alligevel noget i. Og straks er vi fremme ved en skønhedskonkurrence: 0,5%, 0,1%, mener fru Gebhardt. Jamen, hvorfor så ikke 0,01%? Vores store videnskabsmand Trakatellis siger, at om få år vil vi kunne påvise det hele. Så er vi endelig så vidt, at vi kan mærke 99% af alle fødevarer. Hvad skal den arme forbruger gøre? Han er ikke ekspert. Vi er i det hele taget meget onde ved forbrugerne, for vi siger jo til dem, at denne ene procent skal man ikke mærke for, medmindre producenten har vist ond vilje og med vilje ikke har gjort det, eller han ikke kan fremlægge dokumentation. Hvad kommer det egentlig forbrugerne ved? Er det sundere eller mindre sundt for forbrugerne, om producenten kan fremlægge dokumentation eller ej? Det er en farce! Det er sådan et cirkus, at jeg virkelig godt kan forstå, hvis forbrugerne - og jeg er også forbruger - undrer sig over, hvad politikere kan brygge sammen.
Kære fru kommissær og kære hr. kommissær, min tillid til Dem er grænseløs. Kommissionen foreslog den 12. januar 2000 i hvidbogen om fødevaresikkerhed, at den skulle fremlægge en forordning om mærkning af GMO-fri fødevarer. Som supplement til Deres forslag ville det være en smuk, passende lejlighed. De Liberale har været så venlige at fremsætte det som ændringsforslag. I Østrig har vi valgt denne fantastiske østrigske vej. Jeg vil ikke sige, at De skal gå frem på østrigsk maner, fru kommissær, selv om vi altid gerne vil invitere Dem til at komme til Østrig og vandre i bjerge med os. Men vi har tid til inden andenbehandlingen at gå denne gode vej, nemlig som supplement også at mærke positivt. Så kan man være meget tilfreds med Deres forslag, fru og hr. kommissær. Jeg har tillid til Dem!

Klaß (PPE-DE).
 - (DE) Fru formand, mine damer og herrer, hvis genetisk modificerede organismer var farlige, skulle man forbyde dem straks. Det er vi enige om, og vi ville straks gøre det. I dag drejer det sig om mærkning, om sporbarhed. Forbrugerinformation er det øverste bud, valgfrihed - det går vi alle ind for. Forbrugerne skal selv kunne afgøre, hvad de vil sætte på bordet, og til det formål har vi brug for en mærkning.
I EU har en række genetisk modificerede organismer allerede været underkastet en bedømmelse i de videnskabelige udvalg, og i denne forbindelse blev det konstateret, at disse stoffer ikke udgør nogen fare for sundhed eller miljø. Alligevel er netop også den information vigtig, når det drejer sig om fødevaresektoren, og vi tror, at accepten af at anvende genteknikken vil vokse. I henhold til Kommissionens forslag skal GMO'er nu mærkes over en maksimumsværdi på 1%. Med et ændringsforslag, som blev vedtaget i udvalget imod PPE-DE-Gruppens stemmer, skal denne grænseværdi nu sættes ned til 0,5%.
Det gælder for alt, hvad vi forlanger, at vi ikke må tabe forordningernes anvendelighed og gennemførlighed af syne. Her er det også et spørgsmål, om man overhovedet kan undgå en utilsigtet forurering. Realiteten viser, at nultolerance næsten aldrig kan garanteres. Og særligt problematisk - og jeg gentager endnu en gang, hvad kollegerne netop har sagt - er kravet om, at alle kødprodukter, æg og mælk fra dyr, som er blevet fodret med GMO eller med foder med GMO-bestanddele, skal mærkes. Hvis slutproduktet hverken indeholder DNA eller genetisk modificeret protein, kan det da ikke være rigtigt, at der alligevel skal mærkes for GMO. Der kan da i sidste ende kun stå det på, som virkelig er i. Hvilken landmand, hvis dyr går ude på engen, kan garantere, at dyrene ikke indtager GMO, som spredes med vinden? Denne kendsgerning og selv små andele i foderet ville have som konsekvens, at alt kød i sidste ende skulle mærkes som genetisk modificeret. Og det er en uacceptabel situation for Europas landmænd og for forbrugerne. For forbrugerne, fordi de ville skulle bearbejde intetsigende informationer, og for landmændene ville det betyde et teknisk uløseligt problem. Det er heller ikke acceptabelt af den grund, at landmændene jo i sidste ende ikke selv kan gøres ansvarlige for indførslen og udbredelsen af GMO'er.

Wallström
Fru formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg vil først og fremmest takke ordførerne hr. Trakatellis og fru Scheele, men jeg vil også takke for en livlig og interessant debat. De forslag, vi diskuterer i dag, er koblet sammen med mange vigtige og generelle spørgsmål. Offentligheden er meget urolig over håndteringen af genetisk modificerede organismer. Det er vores pligt som lovgivere at sikre forbrugernes sundhed og sikkerhed og beskytte den biologiske mangfoldighed. Vi skal desuden sikre, at vores medborgere får mulighed for selv at vælge, hvad de vil konsumere på baggrund af pålidelige oplysninger. Markedsføringen af genetisk modificerede produkter skal derfor reguleres på en måde, der sikrer en høj grad af sikkerhed, gennemsigtighed og pålidelighed.
Direktiv 2001/18/EF, "Novel Food"forordningen samt forslaget om genetisk modificerede levnedsmidler og dyrefoder tager alle udgangspunkt i disse behov. Tilladelser til markedsføring af genetisk modificerede produkter skal derfor ifølge denne lovgivning samt i overensstemmelse med forsigtighedsprincippet sikre et højt beskyttelsesniveau for menneskers sundhed og for miljøet. I EU-systemet indgår kravet om en omfattende risikovurdering, inden produkter markedsføres. Sporbarhed gør det lettere at vedtage foranstaltninger, efter at et produkt er blevet markedsført, og man så f.eks. kan overvåge det pågældende produkt eller trække det tilbage. Det bliver således også lettere at give korrekte informationer til alle aktører i hele produktions- og distributionskæden.
Ifølge dette forslag skal genetisk modificerede produkter følges på alle stadier i markedsføringen. Endvidere skal alle produkter, der indeholder genetisk modificerede organismer, være mærket i de enkelte deletaper af markedsføringen. Det endelige mål er, at sådanne informationer skal give forbrugerne og offentligheden mulighed for selv at træffe et valg. Vi mener at disse foranstaltninger er et vigtigt skridt på vejen til at genskabe forbrugernes og offentlighedens tillid. I forslaget opstilles en række entydige forpligtelser for operatørerne, uden at de vil medføre unødvendige eller urimelige byrder for operatører eller kontrolmyndigheder.
En række vigtige punkter er taget op i ændringsforslagene fra Europa-Parlamentet. Det drejer sig f.eks. om omfanget. Spørgsmålet om, hvorvidt produkter fremstillet af dyr, der har fået genetisk modificeret foder, skal omfattes af forslaget, vil blive behandlet i detaljer af min kollega, David Byrne. Jeg vil imidlertid nævne, at Kommissionen har overvejet dette spørgsmål meget nøje i forbindelse med forslagets udarbejdelse. Efter mange diskussioner og samråd konkluderede vi, at det ville være uigennemførligt og uforeneligt med gældende fællesskabslovgivning. Kommissionen kan derfor ikke støtte ændringsforslag med dette indhold.
En række ændringsforslag har til formål at begrænse Kommissionens forslag. Disse forslag begrænser sporingskravene til produkter, hvor det er muligt at påvise spor af DNA og proteiner. Det vil tillade en relevant mærkning af produkter, der er fremstillet at genmanipulerede organismer, men som ikke længere indeholder modificeret DNA eller protein. Det vil imidlertid medføre en række begrænsninger, hvilket blev afdækket under vores forberedende arbejde. Den vigtigste indvending er, at det ikke vil garantere forbrugernes mulighed for at træffe et valg på et tilfredsstillende grundlag. Derfor kan Kommissionen ikke acceptere disse ændringsforslag.
Hvad angår formålet, er det vigtigt at tænke på, at selv om sporbarhed fremmer gennemførelsen af sikkerhedsforanstaltninger, hvor sådanne er nødvendige, kan det ikke betragtes som en sikkerhedsforanstaltning i sig selv. Forsigtighedsprincippet kan derfor gennemføres for love vedrørende udstedelse af tilladelser på baggrund af en risikovurdering men ikke for gennemførelsen af et sporbarhedssystem inden for rammerne af dette forslag. Kommissionen kan derfor heller ikke støtte ændringsforslag 2 og 6, der kobler forsigtighedsprincippet sammen med forslaget.
Jeg vil også påpege, at sporbarhed ikke udgør noget redskab til at behandle spørgsmålet om sameksistens. I den meddelelse om biovidenskab og bioteknik, der blev vedtaget i januar i år, har Kommissionen påtaget sig at behandle spørgsmålet om sameksistens mellem organiske, konventionelle og genetisk modificerede afgrøder. I dette forslag behandles blot spørgsmålet om sporbarhed og mærkning af genetisk modificerede organismer. En sådan sporbarhed og mærkning kan ikke fungere som instrument til behandling af sameksistens, da dette spørgsmål forudsætter beslutninger vedrørende landbrugets produktionssystem. Kommissionen kan derfor ikke acceptere ændringsforslagene vedrørende dette spørgsmål, det vil sige hele ændringsforslag 27 samt dele af ændringsforslag 3.
Der er andre ændringsforslag, som vedrører sporbarhedskravet. Med hensyn til de informationer, der skal videregives for at sikre sporbarheden, er det vigtigt at huske, at formålet med sporbarhed for genetisk modificerede organismer er et andet end for produkter, der fremstilles af genetisk modificerede organismer. Det er vigtigt at kunne identificere genetisk modificerede organismer, der bevidst udsættes i miljøet til dyrkning, da sådanne produkter indeholder levedygtige genetisk modificerede organismer, der kan formere og sprede sig. Derfor præciseres det i forslaget, at operatørerne skal kunne anføre, præcist hvilke genetisk modificerede organismer der indgår i produkterne, samt at disse oplysninger skal videregives til den operatør, der tager imod produkterne. De potentielle risici for miljøet fra produkter, der indeholder genetisk modificerede organismer, og som agtes anvendt direkte som fødevare, som foderstof eller til forarbejdning, er derimod begrænsede, da disse organismer ikke skal dyrkes.
Kommissionen finder det derfor både hensigtsmæssigt og tilstrækkelig, at produkter, der indeholder genetisk modificerede organismer, og som agtes anvendt direkte som fødevare, som foderstof eller til forarbejdning - også som massegods - ledsages af dokumentation herfor samt af en fortegnelse over de særlige koder for de genetisk modificerede organismer, der kan tænkes at indgå i det pågældende produkt eller den pågældende transport. Disse informationsbestemmelser er i overensstemmelse med bestemmelserne vedrørende grænseoverskridende transporter i protokollen om biosikkerhed. Kommissionen mener, at vi ikke bør gå længere end bestemmelserne i protokollen om biologisk sikkerhed for at kunne garantere harmoniserede og samstemmende procedurer i handlen med tredjelande.
Kommissionen kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 16 og 41, der går ud på, at operatørerne med de særlige koder præcist skal anføre, hvilke genetisk modificerede organismer der indgår i en transport. Kommissionen mener også, at opbevaringen af informationer og dokumentation af sporbarhedshensyn bør begrænses til fem år. Der findes ingen praktisk begrundelse for at forlænge denne periode fra fem til 10 år. Det vil pålægge operatørerne unødvendige ekstra byrder. Kommissionen kan derfor ikke acceptere ændringer vedrørende en forlængelse af denne tidsfrist til 10 år, det vil sige ændringsforslag 17 og 22.
Kommissionen er enig med Europa-Parlamentet i, at bestemmelserne i dette forslag er forenelige med bestemmelserne i direktiv 2001/18/EF, og at de ikke på nogen måde begrænser dem. I den forbindelse er det nødvendigt at ophæve artikel 4, stk. 6, i direktivet, ifølge hvilken medlemsstaterne skal vedtage foranstaltninger for at sikre sporbarhed i alle stadier af markedsføringen af genetisk modificerede organismer. Hvis ikke artikel 4, stk. 6, ophæves, er det indlysende, at nationale foranstaltninger vil kunne optræde parallelt med de foranstaltninger, der omfattes af forslaget, hvilket ville kunne forstyrre det indre marked og føre til retlig usikkerhed.
Kommissionen kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 28 og 33, da de bevarer sporbarhedskravet i det pågældende direktiv. På samme måde afviser Kommissionen ændringsforslag 32, der vil betyde, at nye tilladelser forbydes, indtil de genetisk modificerede organismer tildeles særlige koder i henhold til dette forslag. De nuværende fællesskabsrammer vedrørende udstedelse af tilladelser indeholder allerede en række betingelser for tilladelse af genetisk modificerede organismer og genetisk modificerede fødevarer, bl.a. at de ikke må have negative virkninger for menneskers sundhed og miljøet. Hvis de nuværende kriterier for udstedelse af tilladelser udvides til at omfatte de særlige koder i henhold til dette forslag, vil det indføre et element af usikkerhed om fællesskabslovgivningens gennemførelse, hvilket Kommissionen ikke kan acceptere.
Afslutningsvis vil jeg sige nogle ord om utilsigtet forekomst og tærskelværdier. Et vigtigt spørgsmål er den utilsigtede, men teknisk uundgåelige forekomst af genetisk modificeret materiale i konventionelle produkter. I dag dyrkes der genetisk modificerede afgrøder på over 50 millioner ha rundt omkring i verden. Det betyder, at genetisk modificeret materiale utilsigtet og uundgåeligt forekommer i importerede produkter og i særdeleshed i massegods beregnet til fødevarer, dyrefoder og bearbejdning. Det er nu et faktum, som næppe er til at komme udenom. En fortsat fastlåsning af udstedelsen af tilladelser i EU vil blot forværre situationen, da vi så vil se spor af et stigende antal genmanipulerede organismer, der ikke er autoriseret af EU.
Fællesskabslovgivningen indeholder allerede bestemmelser om mærkning af tærskelværdier for utilsigtet forekomst. Det er en logisk følge heraf, at utilsigtet forekomst under særlige omstændigheder også fritages fra forskrifterne om mærkning og sporing i dette forslag. At fastsætte tærskelværdier er en mangefacetteret opgave, og Kommissionen er af den opfattelse, at den mest effektive løsning opnås med et sektorbaseret afsæt. Kommissionen kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 45 og 56, hvori det foreslås at overføre kompetencen til at etablere tærskelværdier for fødevarer, dyrefoder og bearbejdning fra forslaget om fødevarer og foderprodukter.
Jeg gentager, at Kommissionen fuldtud støtter princippet om at opstille tærskelværdier for utilsigtet forekomst, sådan som det foreslås i ændringsforslag 2. Forslaget om at medtage en artikel, der opretter sådanne tærskelværdier, er imidlertid mere relevant for forslaget om genmanipulerede fødevarer og dyrefoder.
Fru formand, for at fremme behandlingen har jeg samlet Kommissionens detaljerede stillingtagen til samtlige ændringsforslag. Denne sammenfatning vil blive vedlagt det fuldstændige forhandlingsreferat

Byrne
Må jeg først udtrykke min tak for alt det arbejde, der har fundet sted i de forskellige udvalg med hensyn til dette forslag om en forordning om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer, og jeg vil også takke ordførerne for Deres store arbejde - og Kommissionens personale i begge GD'er, som har arbejdet hårdt i det sidste par år for at kunne forelægge dette forslag.
De spørgsmål, der er rejst i denne forbindelse, er komplicerede og følsomme og giver ofte anledning til stærke følelsesmæssige reaktioner og delte meninger. Afstemningen i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik resulterede hyppigt i ændringsforslag, som blev forkastet eller vedtaget med en meget ringe margin. Dette understreger emnets vanskelige karakter - men tjener efter min mening også til at vise, at Kommissionens forslag rammer et godt, følsomt og afbalanceret kompromis mellem de forskellige synspunkter.
Jeg har ikke i sinde at komme ind på hvert enkelt ændringsforslag, men vil i stedet gerne fokusere på fire større spørgsmål. Det første er forslagets anvendelsesområde. Der er ændringsforslag, der foreslår at udvide forslagets anvendelsesområde til tekniske hjælpestoffer og animalske produkter hidrørende fra dyr opfodret med foder fremstillet på grundlag af genetisk modificerede organismer og også at begrænse forslagets anvendelsesområdet til produkter hidrørende fra GMO'er, som indeholder sporbar ændret DNA eller proteiner.
I forbindelse med udarbejdelsen af forslaget overvejede Kommissionen omhyggeligt, hvilke produkter der burde omfattes af dets anvendelsesområde. Vi besluttede kun at medtage produkter, der er fremstillet på grundlag af GMO. Tekniske hjælpestoffer er ikke omfattet af forordningen om nye levnedsmidler, da de ikke anses for at være levnedsmiddelingredienser. Det er også grunden til, at tekniske hjælpestoffer i henhold til fællesskabslovgivningen ikke er omfattet af mærkningen af det endelige produkt. For at opretholde konsekvensen mener Kommissionen ikke, at det vil være passende at kræve tilladelse og mærkning af genetisk modificerede tekniske hjælpestoffer uden at have de samme krav for konventionelle tekniske hjælpestoffer.
For første gang omfatter Kommissionens forslag konkret genetisk modificerede foderstoffer. Men at udvide dets anvendelsesområde til sådanne produkter som mælk, æg og kød fra dyr, der er opfodret med foder fremstillet på grundlag af GMO, ville afvige radikalt fra den eksisterende levnedsmiddellovgivning vedrørende animalske produkter. Kommissionen mener ikke, at det er hverken muligt eller praktisabelt at medtage produkter hidrørende fra dyr, som er opfodret med foder fremstillet på grundlag af GMO, i forordningens anvendelsesområde. Kommissionen forkaster derfor ændringsforslagene herom.
Lad mig nu komme ind på de ændringsforslag, der blev stillet i sidste uge, og som tager sigte på at begrænse forslagets anvendelsesområde både med hensyn til tilladelse og med hensyn til mærkning.
Kommissionen foreslår, at man udvider de nuværende mærkningskrav og kræver obligatorisk mærkning af fødevarer, fødevareingredienser og dyrefoder fremstillet på grundlag af GMO, selv når ændret DNA eller protein ikke er til stede - det vil sige ikke er sporbar i fødevarerne, dyrefoderet eller i en ingrediens. Det klassiske eksempel er madolie, som hidrører direkte fra genetisk modificeret majs, genetisk modificerede soyabønner eller genetisk modificerede rapsfrø. Gennem raffineringsprocessen er alt transgenetisk materiale blevet fjernet. Derfor opstår spørgsmålet - bør det mærkes som genetisk modificeret eller ej? Sikkerheden er ikke på tale her. Den behandles i tilladelsesprocessen. Mærkningen tjener det formål at informere forbrugerne og brugerne og gøre det muligt for dem at foretage et valg.
En ting, der står uhyre klart for mig, er, at produkters genetisk modificerede oprindelse er noget, der virkelig betyder noget for et stort antal forbrugere. Vi ved også, at mange af medlemsstaterne ønsker en obligatorisk mærkning af produkter afledt af GMO. Nogle af dem har klart angivet, at de ikke vil støtte tilladelsen af nye GMO'er, hvis der ikke bliver fremsat krav om mærkning og sporbarhed af produkter afledt af GMO. De, der taler imod obligatorisk mærkning af alle produkter afledt af GMO, uanset om der er ændret DNA eller protein til stede, indtager den holdning, at kontrollen med denne forpligtelse er uhåndterbar, og at det vil føre til massiv svindel.
Lad mig udtrykke meget klart, at jeg ikke kan acceptere dette argument. Jeg kan ikke acceptere, at retlige krav ikke kan håndhæves, hvis overholdelse ikke kan kontrolleres via analytiske metoder. Realiteten er den, at et stort antal lovgivningsmæssige krav og rettigheder lige fra obligatorisk mærkning af produkters geografiske oprindelse til intellektuel ejendomsret håndhæves uden at ty til fysisk kontrol. Ingen af de praktiske vanskeligheder, der forudses i forbindelse med GMO-mærkning, har vist sig uovervindelige i disse sammenhænge. Ja, netop det krav, som vi drøfter her i dag, gælder allerede i mange dele af Fællesskabet, om end indført af virksomheder inden for fødekæden frem for gennem fællesskabslovgivning.
Jeg har endnu ikke mødt nogen virksomhedsleder, som vil indrømme, at han eller hun ikke kender til oprindelsen af de ingredienser, han eller hun bruger. Det er der en god grund til. At indrømme, at man ikke ved, om ens input er genetisk modificeret eller ej, er også på samme måde at indrømme, at man ikke ved, om man måske anvender en ikke-tilladt GMO. Det er formentlig af netop samme grund, at de, der foreslår obligatorisk mærkning af produkter, der ikke indeholder ændret DNA eller protein, også foreslår, at man undtager disse produkter fra tilladelse.
Jeg er bange for, at dette vil være fuldstændig uacceptabelt for Kommissionen. Det vil være at sætte tiden fem år tilbage, før vedtagelsen af forordningen om nye levnedsmidler, til netop det tidspunkt, hvor der var ved at dukke en international samstemmighed op, navnlig i Codex Alimentarius, om, at alle produkter fremstillet på grundlag af GMO'er burde underkastes en godkendelsesproces, inden de blev bragt på markedet. Budskabet til vores forbrugere vil være uacceptabelt. Budskabet lige nu er: "Vi er kede af det, men vi kan ikke fortælle Dem, om denne spiseolie er genetisk modificeret eller ej". Hvis disse ændringsforslag blev vedtaget, ville vi være nødt til at tilføje: "? og vi er også kede af, at vi, hvis den er genetisk modificeret, ikke kan fortælle Dem, om den GMO, hvorfra den hidrører, var tilladt eller ej".
Jeg vil endelig komme ind på spørgsmålet om GMO-fri-mærkning. De har allerede forstået, at Kommissionen ikke kan acceptere GMO-fri eller ikke-GMO-fri som et alternativ til obligatorisk mærkning af GMO-afledninger. Jeg mener imidlertid ikke, at det ændringsforslag, der er blevet stillet til den foreslåede forordning i forhold til en frivillig GMO-ordning, er hensigtsmæssig. Men lad os se på dette igen ved andenbehandling.
Jeg vil også komme ind på, at offentligheden vil blive vildledt af det forslag, vi fremsætter, hvis vi lod fremgå, at der skulle være en GMO-fri-ordning. Der er en overvældende risiko for, at offentligheden ville blive vildledt af en GMO-fri-mærkningsordning, eftersom sådanne garantier ikke kan gives til offentligheden, og hvis vi forsøgte at gøre det ved en obligatorisk mærkningsordning understøttet af fællesskabslovgivningen, ville vi løbe den risiko at bringe lovgivningen i vanry. Derfor tænkte vi længe og inderligt på det efter at have indsat dette mål i hvidbogen om levnedsmiddelsikkerhed for to år siden. Jeg må sige til Dem, fru Flemming, at vi efter at have overvejet det kom til den konklusion, at dette ikke var vejen frem af netop de grunde, som jeg har fremdraget. Derfor er vi fremkommet med dette særlige forslag.
Hvad angår miljørisikovurderinger, udfordrer en række ændringsforslag forslaget om, at Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet skulle udføre disse som en del af den samlede vurdering af genetisk modificerede levnedsmidler eller foderstoffer.
Rent faktisk ville disse ændringsforslag effektivt fornægte den foreslåede forordnings status af sektorlovgivning inden for den betydning, der er fastsat i direktiv 2001/18. Fru Doyle spurgte tidligere om, hvorfor vi fremlægger to retsforskrifter og gør forvirringen større. Det retsforskrift, som kommissær Wallström er ansvarlig for, er et horisontalt retsforskrift ligesom direktiv 2001/18. I direktiv 2001/18 blev det forudset, at der ville blive tale om sektorlovgivning, som ville blive udarbejdet, når tiden var inde. Det er det retsforskrift, som jeg er ansvarlig for - fødevare- og foderstoflovgivningen. Det var et krav, som Parlamentet stemte om i 2001/18, som opfordrede til sektorlovgivning. Det er det, Kommissionen gør. Det har været målet fra begyndelsen. Det er det, Parlamentet allerede har stemt for.
Kommissionen finder, at disse krav i fuld udstrækning er opfyldt ved det fremsatte forslag til en forordning om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer.
På samme måde ville det fornægte "en dør, en nøgle"princippet. Dette ville føre til, at virksomhederne skulle indsende mere end en ansøgning for samme GMO, selv om ansøgningerne ville indeholde stort set samme information. Efter min mening er "en dør, en nøgle"forslaget grundlæggende og en kæmpemæssig fordel ikke kun for ansøgerne, men også for forbrugerne. Kommissionen kan derfor ikke acceptere de ændringsforslag, der kræver, at miljørisikovurderingen for GMO'er omfattet af fødevare- og foderstofforslaget kun skal gennemføres under direktiv 2001/18.
Der er blevet stillet en række ændringsforslag med det formål at øge informationskravene i forslaget. Kommissionen vil være rede til at acceptere nogle af ændringsforslagene om en yderligere forøgelse af informationsniveauet for offentligheden, men jeg finder det ikke hensigtsmæssigt eller fornuftigt at forsøge at ændre almindelige komitologiregler via dette instrument.
Det er også vigtigt, at vi ikke glemmer virksomhedernes intellektuelle ejendomsret. Her vil jeg gerne henlede opmærksomheden på artikel 31 i forslaget, som efter min mening giver den rette balance mellem beskyttelse af sådanne legitime rettigheder og interessen for gennemsigtighed.
En række ændringsforslag foreslår, at meget små spormængder af ikke-tilladte GMO'er og genetisk modificeret materiale ikke bør accepteres i fødevarer og foderstoffer.
Det ville simpelthen ikke være muligt eller praktisabelt, hvis forslagene ikke muliggjorde en tolerance - under visse omstændigheder - for små spor af GMO'er eller genetisk modificeret materiale i fødevarer og foderstoffer. Ja, selv når en operatør gør en indsats for at undgå at anvende GMO'er og genetisk modificeret materiale, kan spor være teknisk uundgåelige under dyrkning, høst, transport og forarbejdning.
Jeg har sagt det før, og jeg vil sige det igen. Hvad enten vi synes om det eller ej, er dette blevet en realitet. Vi er nødt til at leve i den virkelige verden. Dette er ikke et problem, som kun gælder for GMO'er. I forbindelse med produktion af fødevarer, foderstoffer og såsæd er det praktisk taget umuligt at nå frem til slutprodukter, som er 100% rene og helt fri for fremmede stoffer.
I EU har de videnskabelige udvalg allerede vurderet en række GMO'er og har konkluderet, at de ikke udgør nogen risiko for miljøet eller for folkesundheden. Nogle af disse GMO'er har imidlertid afventet endelig godkendelse i nogen tid.
Jeg finder det derfor fornuftigt, at forslaget tillader forekomsten af disse GMO'er og dette genetisk modificerede materiale, som er blevet fundet sikkert ved en komplet positiv risikovurdering foretaget af EU's videnskabelige udvalg, i fødevarer og foderstoffer i en maksimal mængde af 1%. Dette på betingelse af, at tilstedeværelsen af GMO'er er uforsætlig eller teknisk uundgåelig. Det blev antydet tidligere af hr. Lannoye, at vi muliggør tilstedeværelsen af op til 1% ikke-tilladt genetisk modificeret materiale. Det er ikke korrekt. Vi må foretage en klar sondring mellem ikke-tilladt genetisk modificeret materiale, som der ikke er indsendt nogen ansøgning om, og genetisk modificeret materiale, som der er indsendt en ansøgning om, hvor der er blevet foretaget en videnskabelig vurdering af det videnskabelige udvalg, en risikovurdering har været positiv til fordel for ansøgningen, men hvor der endnu ikke er udstedt nogen tilladelse på grund af eksistensen af moratoriet. Der er her tale om to forskellige situationer. Det er for sidstnævnte type, at vi tillader tilstedeværelsen af op til 1%, ikke i førstnævnte. Det er en vigtig sondring, som jeg gerne ser Parlamentet tage til efterretning.
Andre ændringsforslag foreslår, at der fastsættes et maksimal mærkningstærskelværdi for uforsætlig tilstedeværelse af tilladt genetisk modificeret materiale på en halv procent (0,5%). Jeg mener, at vi bør følge det princip, der er fastsat i direktiv 2001/18, som fastslår, at der skal fastsættes tærskelværdier i forbindelse med komitologiproceduren for at tage hensyn til teknologiske og videnskabelige fremskridt. Jeg mener, at det er den rigtige måde at gøre det på, for reaktionen kan foregå hurtigere i komitologiproceduren eller den sekundære lovgivningsprocedure end ved at inkludere dette i et retsforskrift, som det er foreslået i ændringsforslaget. Hvis vi nogensinde skulle få brug for at ændre, må vi gøre det ved de normale procedurer, som vi er vant til, og som meget vel kan tage mere end et eller to år at gennemføre.
Jeg gentager, at Kommissionen finder, at de to forslag sammen udgør et godt og afbalanceret kompromis mellem forskellige synspunkter. Desuden mener jeg helt bestemt, at de også leverer den rigtige tilgang til at skabe offentlig tillid og social accept af anvendelsen af bioteknologi i landbrugsfødevareproduktionen. Jeg håber, at Parlamentet forstår ræsonnementet bag beslutningen om at forkaste eller kun delvis at acceptere nogle af de stillede ændringsforslag. En fuldstændig liste over Kommissionens holdning til hvert enkelt ændringsforslag vil blive leveret til Parlamentet. Jeg vil ikke læse dem op et for et, men jeg regner med, at den vil blive vedlagt protokollen fra dette møde

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0234/2002) af Trakatellis for Europa-Parlamentets Delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om vedtagelse af et program for Fællesskabets indsats inden for folkesundhed (2003-2008) (PE-CONS 3627/2002 - C5-0204/2002 - 2000/0119(COD)).

Trakatellis (PPE-DE)
Fru formand, vi drøfter i dag det fælles udkast til afgørelse om vedtagelse af et fællesskabshandlingsprogram inden for folkesundhed i årene 2003-2008, som en delegation fra Parlamentet i Forligsudvalget enstemmigt vedtog med Rådet den 8. maj. Det omtalte fælles udkast udgør det ønskværdige resultat af et langvarigt arbejde, der begyndte for to år siden, og jeg vil i den forbindelse ikke undlade at fortælle, at det har været særdeles konstruktivt både med hensyn til samarbejdet mellem de tre organer og med hensyn til den endelige udformning af selve programmet. Oprettelsen af et fællesskabshandlingsprogram inden for folkesundhed er EU's første samlede aktion inden for beskyttelse af folkesundheden. I dag er unionsborgerne yderst bekymret for beskyttelsen af folkesundheden. Sundhed bør have højere prioritet end politiske og økonomiske kompromiser. Det sikres ved det program, der fra den 1. januar 2003 skal erstatte Fællesskabets sektorvise og opsplittede sundhedsaktioner med et mere integreret program, der især retter sig mod forebyggelse af sygdomme, og som vil bidrage til at indføre kvalitative standarder for folkesundhed.
Programmet tager højde for de erfaringer, vi har opnået gennem de otte gamle programmer, og det arbejde, der er foregået i nettet til epidemiologisk overvågning af og kontrol med overførbare sygdomme i Fællesskabet, og forsøger at følge en mere samlet og holistisk strategi for sundheden. Dets tre generelle mål er for det første bedre information med henblik på udbyggelse af folkesundheden, for det andet hurtig og koordineret reaktion på sundhedsrisici og for det tredje håndtering af sundhedsdeterminanter på grundlag af sundhedsfremme og sygdomsforebyggelse samt kendskab til folkesundhedens udvikling inden for alle politiske aktiviteter.
De faktorer, der skyldes livsstil, såsom rygning, alkohol og mad, og de større socioøkonomiske og miljømæssige faktorer udgør sammen med de genetiske faktorer hovedårsagerne til sygdomme. Programmet, der skal supplere de nationale politikker, sigter på at opnå et højt niveau af somatisk og psykisk sundhed og velvære og større ligestilling i sundhedsspørgsmål i hele Fællesskabet.
Jeg vil her gerne komme med en lille evaluering af arbejdet i Forligsudvalget, som virkeligt har forbedret teksten og Rådets fælles holdning. Budgettet på 312 millioner euro er væsentligt højere end den sum på 280 millioner, som Rådet havde foreslået, og ligeledes højere end den sum på 300 millioner euro, som Europa-Kommissionen havde foreslået. Stigningen kommer til at dække programmets ambitiøse mål og kravene fra eventuelle yderligere ekstraaktioner.
Der er tale om en bemærkelsesværdig bedrift, eftersom det ifølge Parlamentets oplysninger kun er anden gang, siden samrådsproceduren begyndte, at det beløb, der endeligt vedtages, er højere end det, som Europa-Kommissionen har foreslået. Yderligere fastslår Kommissionens meddelelse med hensyn til artikel 7 om finansieringen, at den finansielle ramme skal genforhandles såvel ved optagelsen af de nye stater som ved forberedelserne til revisionen af de finansielle perspektiver.
For at sikre en effektiv anvendelse og koordinering af programmet har Europa-Kommissionen fremsat en ny meddelelse om strukturelle reformer, så programmet kan fungere endnu bedre. Endelig er de fleste af Europa-Parlamentets ændringsforslag, 37 ud af de 50, der blev fremsat ved andenbehandlingen, blevet godkendt af Rådet, enten som de var eller omformuleret, og indgår nu i det fælles udkast. De angår bekæmpelse af sundhedsrisici, der skyldes naturlige, kemiske eller biologiske kilder, nødsituationer, strategier for vaccinationer og immuniseringer, psykisk sundhed og immunitet over for antibiotika, altså virkelige og meget, meget vigtige problemer for folkesundheden.
Jeg er af den mening, at en styrkelse af Fællesskabets fundament forudsætter konvergenser, ikke kun inden for økonomiske politikker, men også på delområder, såsom sundhedsområdet. Jeg respekterer fuldt ud subsidiaritetsprincippet, for det giver os mulighed for at skride til nye konvergenser, som udvider den europæiske integration, og jeg mener, at det nye program er begyndelsen på en sådan proces på det så livsvigtige sundhedsområde.
Jeg vil gerne slutte min tale med personligt at takke alle medlemmerne i delegationen, som har arbejdet for et tilfredsstillende forligsresultat, Kommissionen og hr. Byrne samt det spanske formandskab for dets konstruktive samarbejde med Parlamentets delegation med henblik på at opnå en aftale, der gør, at programmet hurtigt kan træde i kraft. Derfor opfordrer jeg Europa-Parlamentet til at vedtage programmet, så det så vigtige og banebrydende program kan gå i gang.

Tannock (PPE-DE).
Fru formand, jeg vil indlede med at lykønske min ven, ordføreren professor Trakatellis, med hans fremragende arbejde. Bemærkelsesværdigt nok lykkedes det ham faktisk i samrådet at øge finansieringen ud over Kommissionens oprindelige forslag til 380 millioner euro over fem år, hvilket står i kontrast til Rådets oprindelige forslag på kun 280 millioner euro.
EU's indsats på folkesundhedsområdet er stadig efter nogens mening kontroversiel, for ikke blot er der risiko for dobbeltarbejde med Verdenssundhedsorganisationens europæiske aktiviteter, men der er også potentielt en konflikt med den kendsgerning, at ydelse og finansiering af sundhedstjenester udelukkende er medlemsstaternes kompetenceområde. Hvis EU-initiativer fremhæver bedste praksis eller stimulerer efterspørgslen efter dyre behandlinger eller sygdomsforebyggelsesforanstaltninger, kan dette føre til budgetproblemer for medlemsstaterne.
Ikke desto mindre er der med det fokus, der er sat på livsstilsændringer som sundhedsdeterminanter med særlig fokus på informationsformidling om rygning, overdrevent alkoholforbrug, ernæring og motion, taget et væsentligt skridt hen imod en reduktion af denne risiko. Der er brug for en snarlig reform af EU's hykleri, idet det stadig yder støtte til tobaksavlere i en størrelsesorden af omkring 1 milliard euro om året.
Der er nogle, der hævder, at de beløb, der anvendes på EU-niveau sammenlignet med de nationale sundhedsudgifter, er så bittesmå, at det er tvivlsomt, om vi kan nå noget meningsfuldt på EU-niveau. Ikke desto mindre gik jeg til trods for det, jeg har sagt, konstruktivt ind i debatten ved førstebehandlingen sammen med en række af mine kolleger i det konservative parti for at fremhæve spørgsmålet om mental sundhed som et prioriteret behov og behovet for at etablere formelle strukturer, som skal koordinere de uensartet finansierede aktiviteter og samle hele programmet med direktion og ledelse. Behovet for at udvikle konsensusudtalelser om bedste praksis er vigtigt, og det er af stor betydning at forpligte ansøgerlandene, som ofte er så langt bagud på dette område.
Til sidst er det meget passende med et hurtigt varslingssystem, som kan reagere på overhængende sundhedstrusler, som vi har set det med dioxinskandalen i Belgien eller BSE-krisen. Det er den slags ting, der vil bringe EU tættere på Europas folk, som højst sandsynligt kerer sig mere om sundhedspolitikken end om noget andet emne på den politiske dagsorden.

Malliori (PSE).
Fru formand, hr. kommissær, vi befinder os i dag i den sidste fase af vedtagelsen af et ambitiøst program om folkesundhed. Programmet indeholder tre mål, nemlig bedre information med henblik på en udbygning af folkesundheden, hurtig reaktion på sundhedsrisici og håndtering af sundhedsdeterminanter på grundlag af sundhedsfremme og sygdomsforebyggelse. For at kunne realisere det er det nødvendigt at oprette et redskab til at sikre konstant overvågning og koordinering, styrke effektiviteten og informere medlemsstaterne om bedste praksis og en samlet evaluering af programmet. På det punkt tror jeg, at vi har opnået et kompromis, der garanterer en ordentlig realisering af programmet, der går i den retning, som Parlamentets ændringsforslag tilstræber. Et andet vigtigt punkt angår Europa-Parlamentets forslag til bekæmpelse af nødsituationer herunder også terrorhandlinger. På det punkt er det kompromis, der blev opnået med Rådet, tilfredsstillende.
Jeg vil også gerne kommentere programmets budget. Hvis vi vil leve op til det konkrete programs krav og mål, bør vi efter min mening sikre de fornødne ressourcer. Europa-Parlamentet havde foreslået et beløb på 380 millioner euro, som jeg mener, at Rådet burde have godkendt, idet en stor del af disse penge allerede vil være brugt på eksisterende programmer inden slutningen af 2002. Desuden skal det nye program ikke kun angå de 15 medlemsstater, men også de 10 nye medlemmer.
Til de oprindelige mål blev der efter terrorangrebet den 11. september tilføjet en aktion mod biologisk terrorisme. Selv om det endelige beløb på 312 millioner euro, der blev vedtaget, er større end Kommissionens og Rådets oprindelige forslag, synes jeg ikke, at det er tilstrækkeligt. Men det glæder mig, at den ansvarlige kommissær, hr. Byrne, har erklæret, at vi skal genforhandle den finansielle ramme efter de nye staters optagelse. Det bidrog i øvrigt afgørende til den endelige afstemning under forliget.
Endelig vil jeg gerne takke ordføreren for det gode samarbejde og de anstrengelser, han har lagt for dagen, så vi i sidste ende kunne opnå et ordentligt forlig.

Ries (ELDR).
På vegne af Den Liberale Gruppe vil jeg også gerne give udtryk for tilfredshed. Jeg vil gerne understrege, at det resultat, vi er nået frem til, ikke havde været muligt uden dr. Trakatellis' ihærdighed, og heller ikke uden det konstruktive samarbejde mellem Parlamentets delegation, det spanske formandskab og kommissær Byrnes tjenestegrene.
På trods af barske forhandlinger, som hovedsageligt har omhandlet budgettet, har de tre institutioner først og fremmest villet sende et fælles budskab til de europæiske borgere. Sundheden er fra nu af en af vores hovedprioriteringer, og det må vi prise os lykkelige over, for det var på høje tid, at Europa så at sige "behandlede sin sundhedstilstand" og endelig fik en global og integreret strategi på området. Fødevareusikkerheden og den øgede indtagelse af alkohol og tobak hos især de unge kræver mere end nogensinde en sådan koordineret indsats på fællesskabsniveau med henblik på sygdomsforebyggelse.
Hvad angår forværringen af katastrofer som aids eller tuberkulose eller f.eks. de omtalte bioterrorhandlinger, som er kommet på banen, krævede de, at Unionen besad denne evne til hurtig reaktion. Det giver masser af grunde og bekymringer, som retfærdiggør et tilsvarende budget for de kommende seks år. Nu er dommen faldet, budgettet bliver således på 312 millioner euro samt en erklæring fra Kommissionen, der fastlægger en genbehandling af den finansielle ramme set i lyset af udvidelsen samt nye finansielle overslag. Det er ganske vist mindre end de 380 millioner, som vi havde håbet på, men det er ikke desto mindre langt mere end de 280 millioner, som Rådet oprindeligt havde budgetteret med. Kompromiset er således en sejr for Europa-Parlamentet, kan man godt sige, og den politiske vilje har her vundet over den dogmatisme, der hersker på budgetområdet.

González Álvarez (GUE/NGL).
Fru formand, jeg vil gerne - som andre alle har gjort - takke hr. Trakatellis for hans vedholdenhed.
Som man påpeger i det endelige dokument, siger WHO, at de fem vigtigste årsager til sygdom er neuropsykiatriske lidelser, kræft, hjerte-kar-sygdomme, utilsigtede kvæstelser og luftvejssygdomme, som i stadig stigende grad forværres af antimikrobiel resistens.
Vi mener, at de otte tidligere programmer prøvede - og bidrog til - at forebygge en del af disse sygdomme. Men dette handlingsprogram - som snart iværksættes - skal, ud over at supplere de nationale politikker, sigte mod at nå de tre mål, der er fastlagt i dokumentet, nemlig information, viden og handlingskapacitet over for uventede risici. Programmet skal desuden fremme sundhed og forebygge sygdom. Vi tror, at det vil bidrage til at reducere uligheder, også ved en evaluering af sociale, miljømæssige og økonomiske forhold, der har indflydelse på sundheden. Vi mener, at det er nødvendigt at inddrage samfundet, ngo'er og fagbevægelser - som det også er nævnt i dokumentet - for at opnå succes med programmet.

Byrne
Fru formand, jeg er Parlamentet meget taknemmelig for dets indsats med at udvikle dette ambitiøse nye program sammen med os og Rådet. Gennem hele processen med fælles beslutningstagning, har De lagt et enormt stykke arbejde i det - ved at analysere de forskellige spørgsmål og foreslå nye idéer og tilgange.
Der hersker ingen tvivl om, at programmet er blevet styrket betydeligt derved, og at det vil levere et fast grundlag for udviklingen af Fællesskabets sundhedsstrategi, herunder nye arbejdsområder, såsom udvikling af en vaccinationsstrategi og imødegåelse af truslen om bioterrorisme. Deres indsats har yderligere styrket de tre mål, som Kommissionen har sat sig lige fra begyndelsen med sit forslag.
Det er en forbedring af sundhedsinformationsvirksomheden, en hurtig reaktion på trusler mod sundheden og håndtering af sundhedsdeterminanterne.
Disse tre aktionsområder imødekommer de europæiske borgeres prioriteter og bekymringer og vil gøre programmet direkte relevant for dem.
Takket være Deres udholdenhed og ikke mindst de personlige bidrag fra professor Trakatellis og næstformand Imbeni nåede man frem til en realistisk aftale ved forligsproceduren.
Efter min opfattelse når resultatet en rimelig og håndterbar balance mellem omfanget af de aktiviteter, der skal gennemføres, de foranstaltninger, der skal træffes for at gennemføre programmet - de såkaldte strukturelle ordninger - og programmets samlede budget.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på de to erklæringer fra Kommissionen for at hjælpe med til at nå til en aftale om disse spørgsmål. Den første vedrører budgettet. Den blev indgået for at tage hensyn til bekymringer udtrykt af Europa-Parlamentets delegation om, hvorvidt budgettet på 312 millioner euro var tilstrækkeligt for programmet, navnlig med henblik på den forestående udvidelse af EU.
Kommissionen erklærede, at programmets finansielle rammer revideres i forbindelse med både tiltrædelsen af nye medlemsstater og forberedelsen af revisionen af de finansielle overslag under hensyntagen til etableringen af de strukturelle ordninger og udviklinger vedrørende nøgleprioriteter, og finansielle forslag vil om fornødent blive fremsat.
Vi kom også med en erklæring om gennemførelsen af programmet. Den understreger vores fulde enighed med Parlamentet om, at der er behov for at sikre, at dette vigtige program fungerer så effektivt som muligt.
I erklæringen afklarede vi en række skridt, som vi har til hensigt at tage. De omfatter en tidlig nedsættelse af programudvalget, en hensigtsmæssig organisering af Kommissionens egne afdelinger, at der bliver gjort brug af videnskabelige og tekniske eksperter for at øge vores kapacitet og forfølgelse af mulighederne for udlægning af opgaver - navnlig etablering af et forvaltningsorgan.
Det er nu op til Kommissionen at sikre, at programmet virkelig kommer i gang i begyndelsen af næste år. Vi vil naturligvis holde Dem informeret om de fremskridt, der gøres, i overensstemmelse med gældende regler.
Jeg vil slutte af med atter at takke ordføreren, professor Trakatellis, Miljøudvalget, ja, og hele Parlamentet for deres fremragende arbejde med dette program. Jeg er fuld af tillid til, at den endelige version, som er kommet ud af arbejdet, vil gøre det muligt for os at yde et reelt bidrag til at forbedre de europæiske borgeres sundhed.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0243/2002) af Lisi for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 96/82/EF af 9. december 1996 om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer (KOM(2001) 624 - C5-0668/2001 - 2001/0257(COD)).

Lisi (PPE-DE)
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, de dramatiske uheld, der for nylig har ramt den kemiske industri og ikke mindst miljøet og den befolkning, som bor i nærheden af disse virksomheder, kunne ikke undgå at påkalde sig EU's opmærksomhed. Uheldene i Baia Mare og Aznalcollár - men ikke mindst uheldene i Toulouse og Enschede - er blevet synonymer på miljømæssige og menneskelige tragedier, som vi ikke kan undgå at komme med en klar løsning på. Det var i denne vanskelige sammenhæng, at Kommissionen forelagde Parlamentet og Rådet sit forslag til ændring af direktiv 96/82/EF af 9. december 1996 om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer, bedre kendt som "Seveso II-direktivet".
Dette forslag er resultatet af et grundigt stykke videnskabeligt arbejde. Kommissionen skal således have tak for sin vilje til at tage svaghederne ved direktiv 96/82/EF op på en konstruktiv måde, som i dag giver os mulighed for at sende et klart budskab til både den kemiske industri og befolkningen. Vi vil gøre alt for, at der bliver vedtaget nogle hensigtsmæssige kontrolforanstaltninger, som bliver overholdt.
Som ordfører har jeg forsøgt at prioritere en metodisk indfaldsvinkel, der både er baseret på de foreslåede ændringers videnskabelige grundlag og på vurderingen af deres konsekvenser for Europas økonomiske system. At medtage eller styrke forsigtighedsbestemmelserne er bestemt ikke let, og derfor er vi så afgjort nødt til at finde den rette balance mellem nødvendigheden af at foretage nogle ændringer, der er bæredygtige for den kemiske industri, og nødvendigheden af at sende offentligheden et klart budskab om sikkerhed.
Den metode, som vi skal anvende til at finde ud af, hvilke ændringer der skal foretages, ligger fast. Den skal nemlig baseres på en beskrivelse af de uheld, der har fundet sted, så vi sørger for, at disse uheld ikke gentager sig. Forslaget ændrer i praksis to vigtige typer kriterier, nemlig grænseværdierne for den mængde stoffer, som virksomhederne ligger inde med, og medtagelsen eller omklassificeringen af nye farlige aktiviteter og stoffer, så man styrker kontrollerne og bliver bedre til at hindre uheldene. Alt dette vil naturligvis medføre en betydelig forøgelse af det antal virksomheder, der berøres af det nye direktiv, men vi må ikke glemme, at det gælder den offentlige sikkerhed og miljøets beskyttelse mod stoffer, der risikerer at medføre uoprettelig skade. Derfor vil jeg gerne benytte denne metode til kort at præsentere de væsentligste ændringer, som Kommissionen har foreslået, og de ændringsforslag, som Parlamentet har stillet.
Uheldene i Baia Mare i Rumænien og Aznalcollár i Spanien fik Kommissionen til også at medtage minedriftsaktiviteter og affaldshåndteringsanlæg under direktivets anvendelsesområde. Efter forslag fra ordføreren fastsatte Miljøudvalget de nærmere betingelser for denne medtagelse og fastlagde, at "Seveso II-direktivet" gælder for alle virksomheder, som fremstiller eller forarbejder farlige stoffer, uanset forarbejdningstypen. Vi præciserede dog også, at det udelukkender drejer sig om aktive virksomheder, miner eller stenbrud og ikke blot om lagerområder.
Desuden fik det dramatiske uheld i Enschede Kommissionen til at ændre bestemmelserne om sprængstoffer. På trods af parlamentsmedlemmernes forskellige forslag anså vi Kommissionens forslag for at være det mest velegnede til at opnå den målsætning, vi har sat os. Endelig er der i dag stadig et betydeligt spor i den kollektive bevidsthed efter uheldet i Toulouse, som gav sig udslag i et klima med voksende usikkerhed. Af tekniske og tidsmæssige årsager behandlede Kommissionen ikke spørgsmålet om ammoniumnitrat, men med Kommissionens fulde støtte har både Parlamentet og Rådet nu sørget for at udbedre denne mangel.
Spørgsmålet om ammoniumnitrat er meget komplekst og krævede en lang række drøftelser for at fastlægge, hvilken opdeling og hvilke tærskler der var egnede til at begrænse risikoen for uheld mest muligt for de forskellige typer ammoniumnitrats vedkommende. Det gælder om at finde ud af, om vi skal holde os til nogle strengere tærskler på EU-plan, eller om vi i henhold til traktatens artikel 176 skal give de medlemsstater, der anser dette for at være nødvendigt, mulighed for at vedtage nogle mere restriktive bestemmelser, hvilket de i øvrigt allerede kan gøre.
Personligt vil jeg gerne endnu en gang stille Parlamentet et ændringsforslag, der tager sigte på indførelsen af en højere tærskel for den fjerde kategori af sammensatte produkter af ammoniumnitrat, så man uden risiko for fejl sikrer, at landbrugsbedrifter udelukkes fra direktivets anvendelsesområde. Der er desuden endnu en mulighed, som jeg vil nævne meget kort, og som vi har medtaget i vores betænkning, nemlig at anmode Kommissionen om inden for en rimelig tidsfrist at udarbejde et forslag til os med det formål at fastlægge de kriterier og den metodik, der skal anvendes i forbindelse med den fysiske planlægning - som er et andet alvorligt problem, der er opstået - det vil sige disse virksomheders placering. Endelig - og det er det allersidste punkt - vil jeg gerne minde om, at Kommissionen har forsøgt at styrke det aspekt, der vedrører informationen til offentligheden. Det er et aspekt, der efter vores mening er særlig interessant, og som vi ikke mindst skylder vores medborgere.
Til sidst vil jeg gerne takke alle de kolleger, der har deltaget og samarbejdet, og udvalgets sekretariat.

Corbey (PSE)
Når det er for sent, griber vi ind. Det er desværre alt for sandt, men nu skal der gribes sikkert og grundigt ind. I Seveso og Bhopal har alvorlige ulykker fundet sted. Det har ført til foranstaltninger, men hver gang var de ikke tilstrækkelige. Og hver gang skete der på ny en enorm tragedie.
I Enschede viste det sig, at den nuværende Seveso-lovgivning er utilstrækkelig. En fyrværkerifabrik, som ikke var omfattet af direktivet, ødelagde et helt boligkvarter. De menneskelige lidelser var store, og man sørger fortsat over ofrene. Beboerne i dette boligkvarter var ikke underrettet om fyrværkerifabrikkens tilstedeværelse, og myndighederne var kun i et meget begrænset omfang informeret. Derfor er en skærpelse af reglerne indlysende.
På vegne af Industriudvalget slår jeg til lyd for fire ændringer.
For det første en nedsættelse af grænseværdierne. Det drejer sig især om ammoniak, nitrat og eksplosive stoffer.
For det andet en forbedring af informationspligten. Oplysninger må ikke tilbageholdes på grund af industrielle hemmeligheder eller faren for terrorisme. Det er for latterligt.
For det tredje skal der være et bedre samarbejde og en bedre koordinering i Bruxelles, for vi skal tage maksimalt ved lære af næsten-katastrofer. Det kan lade sig gøre, hvis det organiseres gennem Kommissionen og de fælles institutioner.
Endelig, og det er et vigtigt punkt, som hr. Lisi også var inde på, skal vi have en nøjagtig fastsættelse af en sikker afstand. Det står klart, at farlige virksomheder ikke hører hjemme i boligkvarterer. Der skal udarbejdes en aktiv politik for at fjerne dem. Om muligt også med støtte fra europæiske fonde. Der skal endvidere være klarhed om, hvad der præcist er en sikker afstand. Kommissionen skal udarbejde retningslinjer herom.
Skærpelse af reglerne er én ting. Overholdelsen af reglerne er noget andet. Vi kan lave så mange regler, som vi vil, men hvis de ikke gennemføres i kommunal praksis, så giver det i sidste instans ikke noget resultat. Kommunikationspligten finder lige så vel anvendelse på Parlamentet, Kommissionen og de nationale myndigheder. Sikkerhed er ikke kun et spørgsmål om regler, men også om kultur. Det er en offentlig opgave at fremme den kultur aktivt. Når det drejer sig om sikkerhed, må vi aldrig henfalde til sløvhed.

Ferreira (PSE).
Fru formand, fru kommissær, hr. ordfører, vi husker alle de seneste industrikatastrofer, som har bragt sorg over Europa.
Disse ulykker fandt sted på trods af den gældende lovgivning. Derfor bør vi stille endnu strengere krav og hjælpe med til at forebygge ulykker mest muligt ved at prioritere tre indsatsområder. Først og fremmest selve produkterne, dernæst produktionsstederne, deres struktur og geografiske placering, og endelig menneskene, både alle lønmodtagerne og den del af befolkningen, der lever og arbejder i nærheden af industriområder.
Hvad angår produkterne, er det allerede blevet nævnt, at Kommissionen har revideret listen og grænseværdierne for at tage hensyn til både de forskellige ulykker, som har fundet sted, samt til den videnskabelige udvikling. Vi har imidlertid fundet det nødvendigt også at ændre grænseværdierne for ammoniumnitrat for at tage hensyn til ulykken i Toulouse.
Hvad angår produktionsstederne, fastlægger lovgivningen allerede risikoanalyser. Vi må imidlertid give de ansvarlige myndigheder mulighed for at kræve, at sådanne virksomhedsanalyser eventuelt vurderes af en uafhængig ekspert i tvivlstilfælde.
Hvad angår de menneskelige ressourcer, viser det sig nødvendigt med en efteruddannelsesindsats, fordi det er et middel til bedre forebyggelse af ulykker. Efteruddannelsen skal ligeledes henvende sig til de ansatte i underleverandørvirksomhederne, som arbejder på området, en gruppe, som viser sig at være større og større.
Det er bydende nødvendigt at mobilisere i virksomhederne, men også eksternt, for i tilfælde af ulykker er det i anden ombæring de befolkningsgrupper, der opholder sig i nærheden af industriområderne, som samtidig bliver ofre. Det er således nødvendigt at involvere dem i iværksættelsen af eksterne nødplaner ved at give befolkningsrepræsentanter mulighed for at deltage i rådgivende udvalg og også ved at informere hele befolkningen om risici og forholdsregler i tilfælde af problemer.
En af vores målsætninger er at gøre borgerne til fuldgyldige aktører med hensyn til deres egen sikkerhed. Dette vil ikke ske ved en eventuel aktindsigt alene. Derfor skal vi med jævne mellemrum gennemføre informationskampagner rettet mod de involverede befolkningsgrupper. Beskyttelsesforanstaltningerne for de omkringboende skal tage hensyn til den vanskelige sameksistens mellem farlige installationer og beboelsesområder. Miljøudvalget har vedtaget nogle ændringsforslag i den forbindelse. Gruppen De Grønne og min gruppe har stillet to ændringsforslag, som beder eksekutivudvalget om at udvikle en metodologi til definering af sikkerhedsafstande for fremtidigt byggeri og beboelsesområder, men også om at tage hensyn til andre kriterier under de nuværende vurderinger. Nærværende forslag forekommer os uundværlige, men hvis de skal komme helt til deres ret, skal de ledsages af et retligt ansvar, som skal pålægges de ansvarlige byplanlægningsmyndigheder. Det er årsagen til, at vores gruppe har stillet et ændringsforslag herom.
Der er dog stadig sket alt for mange ulykker siden vedtagelsen af det første direktiv i 1976. Det er nu på tide at gennemføre denne lovgivning. Det skylder vi alle ofrene for disse ulykker.

Ries (ELDR).
Jeg vil gerne ligesom mine kolleger takke vores ordfører, hr. Lisi, for kvaliteten af hans indsats på et meget teknisk, men også yderst følsomt område for offentligheden.
I begyndelsen skulle Seveso III-direktivet blot være et forbedret Seveso II-direktiv, vil jeg kalde det. Efter de dramatiske begivenheder i Baia Mare og Enschede, sigtede revideringen af direktivet hovedsageligt mod at udvide anvendelsesområdet til også at omfatte minedrift og at sænke grænserne for pyrotekniske stoffer.
Den 21. september sidste år ændrede situationen sig med katastrofen på AZF-fabrikken i Toulouse, som var en yderst grusom påmindelse om virkeligheden. Hvis en lov skal være effektiv, skal den først og fremmest være ordentligt gennemført. Det har tydeligvis ikke været tilfældet i "den lyserøde by". Der var nemlig ikke foretaget nogen risikovurdering for den bygning, hvor eksplosionen fandt sted, og heller ikke nogen fornyet vurdering - helt tilbage fra 1995 - af den producerede og oplagrede ammoniumnitrat, hvilket er årsagen til, at jeg, uden at betvivle de fremragende bestemmelser om risikovurdering, som allerede er fastlagt i Seveso II-direktivet, stemmer for at styrke virksomheders forpligtelser. Artikel 9 er direktivets rygrad. Vi må derfor handle forud og sørge for, at sikkerhedsrapporten bliver udarbejdet med størst mulig gennemsigtighed og er genstand for opdatering, så snart der indtræffer en større ændring på produktionsstedet.
Den Liberale Gruppe glæder sig i den sammenhæng over udvalgets vedtagelse af ændringsforslag 17 og 19.
Hvad angår sikkerhedsrapporten og i højere grad et andet afgørende punkt i revideringen, nemlig byplanlægning omkring industriområder, kan jeg konstatere, at medlemsstaterne anvender yderst forskellige for ikke at sige i visse tilfælde modsatrettede metoder til fastlæggelse af risikoområder, og derfor glæder vi os over udvalgets vedtagelse af ændringsforslag 20, som sigter mod på sigt at fastlægge en fælles europæisk udregningsmetode. Som en repræsentant for Kommissionen har udtrykt det over for de nationale franske parlamentsmedlemmer efter katastrofen i Toulouse, vil en procedure, der forsøger at harmonisere tiltagene uden at harmonisere de bagvedliggende filosofier, aldrig kunne lykkes.
Derfor og for at opnå kohærens er Den Liberale Gruppe ligeledes positivt indstillet over for ændringsforslag 55 på området. Det forekommer os stadig af sikkerhedshensyn centralt, som ændringsforslag 39 fastslår, at sænke grænserne for kategori 4-ammoniumnitrater, som består af overskydende materiale, og som eksploderede i AZF-fabrikkens lagerhal.
Min konklusion er, fru formand, at de ansvarlige nationale myndigheder skal sørge for, at de forpligtelser, som allerede påhviler produktionsstederne, overholdes, forpligtelser, som nu vil blive styrket med Seveso III-direktivet.
Vores hovedopgave er at blive ved med bekæmpe denne banalisering af risiciene i visse industrisektorer i mindet om de 52 ofre fra Toulouse og Enschede samt alle de andre.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, ni måneder efter katastrofen på AZF-fabrikken i Toulouse kunne vi have stemt om et nyt direktiv, som vi kunne have kaldt Toulouse, som det blev foreslået i oktober 2001.
Af mangel på et Toulouse 1-direktiv stiller vi os tilfredse med Seveso II-direktivet og revideringen heraf. Vi vil imidlertid heller ikke kaste barnet ud med badevandet. Ifølge undersøgelsesresultaterne har AZF-fabrikken ikke overholdt bestemmelserne i Seveso II-direktivet. Så man kan vanskeligt udtale sig om dets effektivitet. Og det er fordi, De Grønne har viljen til at sikre maksimal sikkerhed i højrisikoområderne, at vi støtter hr. Lisis betænkning og ønsker ham tillykke. Faktisk forbedrer den Kommissionens revideringsforslag, og den giver f.eks. mulighed for bedre at indkredse spørgsmålet om ammoniumnitrater. Som et meget positivt punkt forhøjer den nye klassificering antallet af produktionssteder, som hører under Seveso-direktivet.
Vi beder samtidig om, at De støtter ændringsforslag 49-55 og især de to sidste. Således gør ændringsforslag 54 det muligt at udvide risikoafstanden til de nye højrisikoinstallationer ved f.eks. at tilføje ejendomme, transportveje, industrianlæg og rekreationsområder. Med disse ændringer kunne det reviderede Seveso II-direktiv blive et værdifuldt værktøj til egnsplanlægning i EU.
Det andet ændringsforslag, som jeg gerne vil forsvare, omhandler udarbejdelsen af passende minimumssikkerhedsafstande mellem kommende anlæg, som er dækket af direktivet, og de sårbare områder, der er anført under punkt 1. Vi vurderer faktisk, at det er af altafgørende betydning, at Kommissionen inden for de næste tre år præsenterer en metodologi, som er udarbejdet i samarbejde med medlemsstaterne, til at fastlægge denne minimumssikkerhedsafstand.
Endelig, kære kolleger, ønsker jeg at gøre opmærksom på, at den franske regering i går besluttede at genopstarte en del af AZF-fabrikken i Toulouse, på trods af at befolkningen kræver, at den flyttes væk fra beboelsesområderne.
Med gennemførelsen af det således ændrede Seveso II-direktiv ville AZF være blevet lukket for ikke at have gennemført EU-lovgivningen. EU ville således være på bølgelængde med befolkningerne og deres krav om sikkerhed.

Blokland (EDD).
Mange tak, fru formand, et vigtigt aspekt, som har forværret ulykkerne i Enschede og i Toulouse, er de involverede virksomheders beliggenhed lige i nærheden af boligområder. Det viser, at byplanlægning er af meget stor betydning for at undgå fremtidige ulykker eller minimere virkningen af sådanne ulykker så meget som muligt.
Vi er derfor på sin vis enige i de foreslåede ændringer af direktivet i forbindelse med aspektet byplanlægning. Det er meget vigtigt, at farlige virksomheder på sigt adskilles fra boligområder eller steder, som besøges ofte af befolkningen.
Jeg vil gerne understrege, at det efter min mening er en vigtig opgave for de enkelte medlemsstater. Byplanlægning er et emne, som hvert land selv skal og kan være ansvarligt for, især når det drejer sig om beskyttelse af egne indbyggere. Vi er derfor tilfredse med Kommissionens tilsagn om at ville forstærke samarbejdet med medlemsstaterne med hensyn til artiklen om byplanlægningen. Jeg vil endvidere gerne takke fru Wallström for, at hun så hurtigt har indfriet det løfte, som hun i sin tid gav til en delegation fra Nederlandene.

Wallström
Fru formand, jeg vil starte med at takke ordførerne, hr. Lisi og også fru Corbey, for Deres store arbejde. Jeg ved også, at de er meget interesseret i dette vigtige spørgsmål.
Den 3. oktober sidste år kom jeg med en erklæring her i Parlamentet om ulykken i Toulouse. Jeg foreslog, at vi skulle gøre noget ved denne ændring. I mellemtiden har jeg været i stand til at indarbejde en række konklusioner fra Toulouse-ulykken i forslaget om ændring. Jeg er imidlertid stadig overbevist om, at det ikke er på grund af mangler i Seveso II-direktivet, at ulykken i Toulouse fandt sted. Jeg er heller ikke af den opfattelse, at lovgivning er det eneste middel til at sikre sikkerhed på arbejdspladsen. Sikkerhed består af en mosaik af faktorer, men ansvaret ligger først og fremmest hos operatørerne af farlige anlæg. Derefter er det de offentlige myndigheders opgave at kontrollere operatørerne og inspicere arbejdspladserne.
Efter min mening - og jeg synes ikke at være den eneste med den mening - var Toulouse i langt højere grad et problem med praktisk anvendelse af lovgivning end et problem med mangelfuld lovgivning. Så længe vi står over for problemer med håndhævelse, bør vi snarere koncentrere vores indsats om et godt samarbejde både med industrien og de offentlige myndigheder for at forbedre sikkerheden i praksis og ikke med lovens bogstav.
Så Kommissionens forslag tog ikke sigte på en større revision af Seveso II-direktivet. Som De ved, har Seveso II-direktivet erstattet det oprindelige Seveso-direktiv fra 1982, som havde været i kraft i mere end 15 år. Seveso II udgjorde selv en væsentlig revision af den europæiske lovgivning om større risici og har kun været gældende i tre år. Jeg understreger derfor, at Kommissionen ikke har til hensigt at gå fra Seveso II til Seveso III på dette tidspunkt.
Når dette er sagt, må jeg med beklagelse sige, at kun nogle få af de 55 stillede ændringsforslag rent faktisk kom ind på spørgsmål, som var rejst i Kommissionens forslag. De fleste af de øvrige ændringsforslag synes at være blevet udviklet under indflydelse af den tragiske ulykke i Toulouse og behandler spørgsmål, som ikke relaterer til direktivets anvendelsesområde.
Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på, at AZF-arbejdspladsen i Toulouse ulig Baia Mare og Enschede var fuldt ud dækket af Seveso II-direktivet. Det er blevet udtalt gentagne gange, herunder i rapporten fra den undersøgelseskommission, der var nedsat af den franske nationalforsamling, at Seveso II-direktivet bidrager i betydelig grad til at forbedre sikkerheden. Desuden vil nogle af de foreslåede ændringer rent faktisk øge papirnusseriet uden nogen direkte indvirkning på sikkerheden. Jeg vil give Dem nogle eksempler. Kommissionen har dog studeret alle de stillede ændringsforslag nøje med henblik på at acceptere så mange som muligt. Så vi har valgt en meget positiv tilgang.
Lad mig komme med nogle detaljerede kommentarer til nogle af de stillede ændringsforslag. For det første hvad minevirksomhed angår, kan Kommissionen ikke gå ind for at slette ordene "kemisk og termisk" som foreslået i ændringsforslag 6. I denne sammenhæng forkaster vi også ændringsforslag 43, hvori det foreslås, at der henvises til rammedirektiverne om vandpolitiske foranstaltninger og farligt affald. Efter vores mening bør Seveso II-direktivet kun finde anvendelse, når der er kemiske processer involveret, og der finder oplagring af kemiske stoffer sted. Det er ikke tænkt som minelovgivning eller affaldslovgivning, og det fremtidige direktiv om mineaffaldshåndtering bør omfatte sikkerhedsaspekter i forbindelse med bortskaffelsesfaciliteter.
For det andet hvad eksplosive stoffer angår, er definitionen af de to nye kategorier af eksplosive stoffer resultatet af en konsultation af interessenterne, der havde til formål at styrke direktivet uden samtidig at lægge urimelige byrder på industrien. Kommissionen forkaster derfor ændringsforslag 49. Medlemsstaterne har mulighed for at gøre brug af artikel 176 i EF-traktaten og indføre lavere tærskelværdier på nationalt plan, som Nederlandene har gjort.
Hvad ammoniumnitrat angår, kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 39, principielt ændringsforslag 48 og til dels ændringsforslag 53. Jeg kan også informere Dem om, at Rådets holdning til ammoniumnitrat er næsten identisk med de stillede ændringsforslag, og dette er et tegn på et godt samarbejde mellem Rådet, Parlamentet og Kommissionen og vil i høj grad lette en aftale.
Hvad fysisk planlægning angår, anerkender jeg Parlamentets stærke ønske om at styrke artikel 12 i Seveso II-direktivet. Kommissionen vil derfor acceptere ændringsforslag 13 og til dels ændringsforslag 54, men forkaster ændringsforslag 51 og 55. Kommissionen er desuden af den opfattelse, at udviklingen af incitaments- og/eller finansieringsordninger for flytning af anlæg er en opgave, der tilfalder medlemsstaterne, og kan derfor heller ikke acceptere ændringsforslag 31.
Der kan siges mere om fysisk planlægning, og jeg forstår, hvor vigtigt Parlamentet finder dette. Vi vil helt bestemt følge op på dette, og vi har også haft europæiske workshopper om fysisk planlægning. Som følge heraf blev det besluttet at genetablere en europæisk arbejdsgruppe om fysisk planlægning med indragelse af alle interessenter på alle niveauer for at udvikle en harmoniseret vejledning om teknisk rådgivning, hvor der tages hensyn til industrielle risici i forbindelse med fysisk planlægning. Det er det, Parlamentet beder om i ændringsforslag 30.
Der er andre ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan acceptere. Jeg vil komme med et par eksempler. Ændringsforslag 35 foreslår, at der indføres en ny artikel om personaleuddannelse, som vil tvinge industrielle operatører til at forelægge de kompetente myndigheder en uddannelsesrapport hvert andet år. Uddannelsesspørgsmålet behandles imidlertid i tilstrækkelig grad i bilag III og bilag IV. Eftersom sikkerhedsrapporten skal påvise, at sikkerhedsstyringsaspektet er blevet indført, må den nødvendigvis indeholde information om personaleuddannelse. Vi går ikke ind for det dobbeltarbejde, der ville være at skulle udarbejde en særskilt rapport om uddannelse.
Sidst men ikke mindst tager flere ændringsforslag endog sigte på at bestemme, hvordan offentligheden bør informeres - aviser, post, internettet - og går så vidt som til at pålægge borgmestre for kommuner visse forpligtelser. Dette rejser ikke blot spørgsmålet om subsidiaritet, men også følgende spørgsmål: Skal tilvejebringelsen af information være en envejsaktivitet eller mener vi, at ansvarlige borgere bør udøve deres ret aktivt ved at rekvirere information? En af kernenyhederne i Seveso II-direktivet er, at det giver flere rettigheder til offentligheden, men det rammer også en fin balance mellem aktiv og passiv information, og pålægger således industrielle operatører, offentlige myndigheder og borgere et lige ansvar.
Lad mig bekræfte Kommissionens holdning til ændringsforslagene. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 1, 2, 8, 27, 32, 37, 39, 40, 42 og 45. Kommissionen kan principielt acceptere ændringsforslag 9, 13, 16, 18, 23, 24, 46 og 48 og til dels ændringsforslag 7, 17, 25, 26, 30, 50, 53 og 54. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 3 til 6, 10 til 12, 14, 15, 19 til 22, 28, 29, 31, 33 til 36, 38, 41, 43, 44, 47, 49, 51, 52 og 55.
Som konklusion - og undskyld, at jeg har talt så længe - vil jeg gerne understrege, at det er i vores fælles interesse - Europas borgeres interesse - at få dette forslag vedtaget og håndhævet snarest. Jeg vil derfor bede Dem om at acceptere Kommissionens synspunkt - som i det store og hele deles af Rådet - og ikke betragte det foreliggende forslag som en lejlighed til at foretage en større revision af Seveso II-traktaten. Som De kan se, har jeg allerede gjort en bestræbelse på at acceptere så mange af Deres ændringsforslag som mulig og går således allerede videre end til vores indledningsvise intention. Jeg lover, at Kommissionen inden for tidsrammen for det sjette miljøhandlingsprogram vil påtage sig at indsamle alle erfaringer, der er gjort med anvendelsen af det nuværende direktiv, og forelægge et nyt forslag om en mere omfattende revision af Seveso II, såfremt det måtte være nødvendig. Tak for debatten.
Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0223/2002) af Van Lancker for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder om seksuel og reproduktiv sundhed og rettigheder (2001/2128(INI)).

Van Lancker (PSE)
Hr. kommissær, kære kolleger, før jeg indleder debatten, vil jeg gerne takke de kolleger, som på konstruktiv vis har prøvet at opnå en så bred aftale som muligt om dette emne. Jeg ved, at det for en række kolleger var et følsomt emne, og jeg er meget taknemmelig for deres indsats.
Jeg vil gerne bruge min taletid på at fjerne to misforståelser, som er opstået på grund af en aggressiv e-mailkampagne, som vi i de seneste dage alle er blevet udsat for.
For det første slår betænkningen ikke til lyd for harmonisering af lovgivning på europæisk plan. Den pålægger hverken medlemsstaterne eller ansøgerlandene noget. Vi er fortsat overbevist om, at lovgivning og foranstaltninger skal være medlemsstaternes kompetence, og betænkningen tager derfor fuldt ud hensyn til subsidiaritetsprincippet. Betænkningen opfordrer til at iværksætte en læreproces på europæisk plan, indhente oplysninger om situationen i medlemsstaterne, undersøge, hvordan medlemsstaternes politik om seksuel og reproduktiv sundhed og rettigheder hænger sammen, og hvilke foranstaltninger der giver gode resultater.
Kære kolleger, jeg har grund til at holde dette indlæg. For det første er der utallige områder, hvor EU har startet en sammenligning af bedste praksis, om gensidig læring og udveksling af oplysninger. For mindre end en time siden behandlede vi Trakatellis-betænkningen om en europæisk sundhedsstrategi, hvori en tilsvarende fremgangsmåde forsvares og fremmes inden for rammerne af et handlingsprogram. Seksuel og reproduktiv sundhed skal være en del af en sundhedsfremmekampagne, og derfor kan jeg ikke se, hvorfor det ikke finder anvendelse her.
For det andet, når vi taler om udviklingspolitisk samarbejde, slår Parlamentet og hele EU med rette til lyd for, at seksuelle og reproduktive rettigheder skal være en del af en god politik om udviklingssamarbejde. Det ville være meget mærkeligt, hvis vi slår til lyd for det over for udviklingslandene, mens de europæiske stemmer bliver tavse i det øjeblik, hvor det drejer sig om vores egen politik. Der er i øvrigt grunde nok til at være bekymret. Der er meget store forskelle i medlemsstaterne med hensyn til seksuel og reproduktiv sundhed. 
Hvordan kan det være, at i en række ansøgerlande ligger aborttallet op til 10 gange højere end i de medlemsstater, som klarer sig bedst inden for dette område? Det er forståeligt, fordi prisen på antikonception i en række ansøgerlande udgør op til 1/3 af kvindernes løn, mens aborter er gratis. Det er da ikke sådan en politik, vi vil fremme! 
Et andet eksempel. Hvordan kan det være, at der i en række lande har været en utrolig stigning i antallet af uønskede graviditeter blandt teenagere, mens det lykkes for andre lande at løse det problem? Er teenagerne så forskellige, eller er politikken så anderledes? Derfor, kære kolleger, skal vi lære af hinanden uden at harmonisere.
Anden fordom. Det er ikke en abortbetænkning. Tværtimod, betænkningen søger at finde løsninger, som sætter kvinder i stand til at vælge, om og hvornår de vil have børn, og hvor mange børn de vil have, og til at opleve deres seksualitet på en sund måde. Det vil sige, at betænkningen vil undgå uønskede graviditeter og derfor lige så vel aborter. I punkt 8 står der klart, at abort ikke bør fremmes som en familieplanlægningsmetode. Vi skal imidlertid udvikle en tresporspolitik.
Et første spor er åben seksualundervisning og information. Alt for mange unge mennesker tror, at man ikke kan blive gravid ved det første samleje, eller får deres seksuelle opdragelse gennem pornofilm. De oplysninger skal handle om indgåelsen af forhold og forsvarlig omgang med hinanden. Hvis seksualundervisningen reduceres til biologi, går det galt.
Det andet spor er, at alle kvinder skal kunne træffe et frit valg med hensyn til deres seksuelle og reproduktive sundhed. Det vil sige, at de skal have adgang til en bred skala af antikonceptionsmidler og gode tjenester og kunne få oplysninger om fordelene og ulemperne. Det valg er der ikke, hvis kvinder skal betale op til 1/3 af deres løn. Det betyder også, at vi skal gøre en ekstra indsats for de grupper, som vi ikke når ud til i øjeblikket. Alle kampagner, som siger, at det er racehygiejnisk snak, er løgnagtige. Jeg er overbevist om, at nødprævention også skal være en del af konceptet. Det omfatter også fortrydelsespillen. Jeg håber, at PPE-Gruppen fortsat støtter de ændringer, som begge grupper har stillet.
Det tredje spor er det mest kontroversielle. Jeg mener også, at abort skal være en sidste løsning i en politik om seksuelle og reproduktive rettigheder for kvinder, hvis antikonceptionen har slået fejl. I de fleste lande er abort i øvrigt legaliseret. Lad os endelig ikke lukke øjnene for abortturismen, for de obligatoriske flytninger, som en række kvinder må finde sig i, fordi de har fejlet i forbindelse med forebyggelse. Det medfører en alvorlig social uretfærdighed, fordi kun de, der er heldige nok, har råd til rejsen. Medlemsstaterne opfordres i øvrigt i betænkningen til ikke at retsforfølge de kvinder, som alligevel har fået foretaget en ulovlig abort. Hermed gentager vi blot det, som blev sagt på FWCW + 5-konferencen.
Endelig, fru formand, inden denne debat har vi haft gang i rigtig mange diskussioner. Lige før dette møde forsøgte man at nå frem til maksimal enighed. Jeg håber, at de anstrengelser bliver belønnet i morgen, og at Kommissionen støtter os i at iværksætte et initiativ.
Müller, Emilia Franziska (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, seksuel og reproduktiv sundhed og rettigheder er en problematik, som vi i europæisk kontekst skal behandle med stor følsomhed. Det gælder frem for alt om at tage højde for den mangfoldighed af kulturer, religioner og traditioner, som er forenet i EU, og at sætte de etiske aspekter i forgrunden. Netop på abortlovgivningsområdet og udformningen af sundhedssystemet har EU ingen kompetence. Det er medlemsstaternes opgave. Subsidiaritetsprincippet skal anvendes fuldt ud på dette følsomme område og må ikke ignoreres. Også den reproduktive sundhed hører under medlemsstaternes kompetenceområde. EU's opgave er her nænsomt at udarbejde nogle retningslinjer og fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne.
Den foreliggende betænkning begrænser sig til andre emner, som ikke er nævnt i titlen. Det omtalte begreb "nødforebyggelse" er således absolut vildledende. I klare ord drejer det sig om fortrydelsespillen, og den er entydigt ikke nogen forebyggelse, men ganske simpelt en tidlig abort. Det hermed forbundne krav om at fremme abort og fortrydelsespillen i EU og i tiltrædelseslandene som standardpraksis uden formaliteter er uacceptabelt. PPE-DE-Gruppen er klart imod en legalisering af abort. Vi har desuden i mange europæiske stater i forfatningen forankret retten til statslig beskyttelse af det ufødte liv. Ingen har ret til at bestemme over en andens liv. Anderledeslydende krav modsiger ånden i vores humanistiske kultur.
Betænkningen tager ikke højde for de nødvendige forudsætninger for effektiv prævention. Man nævner slet ikke det gensidige ansvar i et forhold eller forældrenes og familiens uundværlige rolle i oplysningen, to afgørende forudsætninger for at undgå uønskede graviditeter. Med denne betænkning sender vi ikke kun et vildledende signal til medlemsstaterne i EU, særligt til Irland, men også til ansøgerlandene. Jeg har fået mange breve og opringninger - ligesom De alle har - fra bekymrede organisationer og enkeltpersoner i ansøgerlandene. Menneskene der har gennem lang tid lidt under udemokratiske regimer, som vilkårligt kontrollerede alle livets områder, selv de mest intime. Det er en af grundene til, at den foreliggende betænkning ikke kun bekymrer menneskene i de central- og østeuropæiske lande, den vækker angst og mistro over for EU. Den stiller grundlæggende krav til regeringerne i ansøgerlandene, mens disse på ingen som helst måde er involveret i beslutningsprocessen. Det er i modstrid med vores demokratiske forståelse. Chartret om grundlæggende rettigheder forpligter os på menneskets værdighed og beskyttelse af livet. Subsidiaritet og bevarelse af den kulturelle mangfoldighed hører til grundprincipperne i EU. Det må vi ikke glemme, når vi i morgen stemmer om denne betænkning.
Gröner (PSE).
Hr. formand, jeg vil især gerne sige tak til fru Van Lancker, som har gjort sig stor umage for at opnå konsensus her i Parlamentet. Det er et meget prekært område - det er allerede blevet nævnt - som jo griber ind i borgernes mest intime sfære. Hvad drejer det sig egentlig om i denne betænkning? Det drejer sig om den ret, som ingen her i Parlamentet i sidste ende ville lade nogen fratage sig. Det drejer sig om retten til at bestemme over sin egen krop. Den kan man ikke forholde kvinderne, den må man heller ikke forholde de mindre privilegerede i EU, den må man ikke forholde de borgere, som kommer ind i EU i fremtiden. Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder har uden tvivl anerkendt medlemsstaternes primære kompetence, når det gælder sikring af seksuel og reproduktiv sundhed og rettigheder.
EU har imidlertid også et stort ansvar, som vi også fremførte i Beijing under verdenskvindekonferencen som forkæmpere i verden. Vi forsvarede dengang det begreb, at seksuel sundhed og reproduktive rettigheder skulle sikres. Fru Van Lancker har fulgt disse deviser meget konkret og præsenteret en hel række eksempler på bedste praksis i betænkningen. Det vigtigste er og bliver en god opdragelse til en egenansvarlig seksualitet. Her må man nænsomt vejledes af eksperter. Vi har brug for dækkende professionelle rådgivningssteder, det må medlemsstaterne sørge for. Man må gå kønsspecifikt frem over for de unge mennesker, og man må overtage en gensidig agtelse og et gensidigt ansvar for seksualiteten.
I medlemsstaterne skal det sikres, at unge kvinder, som bliver gravide, ikke bliver udelukket fra uddannelse. Det er desværre stadig realiteten i vidt omfang. Det har vi oplysninger om i hvidbogen om ungdommen. Her må vi tilbyde en integreret politik, og derfor skal Europa-Parlamentet og Kommissionen også handle på dette område.
Vi må se nærmere på situationen i ansøgerlandene. Her findes der næsten ikke præventionsmidler til overkommelige priser, og abort er ofte et middel i familieplanlægningen. Som det siges meget klart i Van Lancker-betænkningen, er det noget, vi må forhindre! Abort kan aldrig være løsningen, det er den uønskede graviditet i sig selv, der skal forhindres. Baggrunden er sandsynligvis et ønske om at holde kvinder hen i afhængighed, og jeg er meget rystet over den aktion, som også er taget op igen her i Parlamentet, nemlig at man med en halv sandhed, med tvivlsomme midler skræmmer millioner af kvinder med den påstand, at abort skulle øge risikoen for brystkræft. Man bruger uunderbyggede påstande til at skræmme millioner af kvinder og afskære dem fra deres rettigheder. Det finder vi os ikke længere i, og derfor håber jeg, at vi i morgen får et stort flertal for Van Lancker-betænkningen.
Van der Laan (ELDR).
Mange tak, hr. formand. Forløbet frem imod denne betænkning har mildt sagt været bizart. Fornuftige tekster om seksualitet, som burde være så indlysende, at man næsten kunne kalde dem åbne døre. Alligevel er der medlemmer i Parlamentet, som mener, at betænkningen skal undergraves. Meget bizart.
Efter min gruppes mening henhører disse spørgsmål under medlemsstaternes kompetence. Men når man har besluttet at lave en betænkning, så arbejder vi konstruktivt med for at opnå et godt indhold, hvilket er lykkedes for fru Van Lancker. Det vil vi gerne lykønske hende med. Hun slår med rette til lyd for gode foranstaltninger.
Seksuel oplysning er meget vigtig for at forebygge uønskede graviditeter og sygdomme. Det fremgår klart af statistikkerne. Derudover, hvilket fru Gröner allerede sagde, er det en ret at råde over sin egen krop og seksualitet. Efter min mening er det en grundlæggende rettighed, som skal sikres ikke kun i Europa og ansøgerlandene, men overalt i verden.
De fleste EU-lande har gode lovmæssige ordninger om fødselsbegrænsning og abort. I de lande er sundhedsrisiciene aftaget. Det ville derfor være helt utroværdigt, hvis vi i morgen vedtager ændringer, som sætter Van Lancker-betænkningen et skridt tilbage i forhold til de gode ordninger i medlemsstaterne. ELDR-Gruppen er derfor imod langt de fleste af de stillede ændringsforslag, fordi de kan undergrave den meget afbalancerede tekst. Især på de to mest prekære punkter støtter vi den nuværende tekst. Fortrydelsespillen skal være billig og kunne købes i butikker, og abort skal være sikkert og legalt. De, der ikke støtter det, risikerer, at meget sårbare kvinder og piger på ny ender i baglokalerne med strikkepinde. Hvis det er det signal, som Parlamentet giver i morgen, så vil min gruppe ikke være med.
Fraisse (GUE/NGL).
Hr. formand, kære kolleger, jeg ville blot kommentere et ændringsforslag, som stilles os i morgen, og som består i at ville ændre overskriften på betænkningen ved at fjerne ordet "rettigheder".
Vi befinder os i et Parlament og i demokratier, og vi har gennemført to FN-konferencer, en om befolkning i 1994 i Kairo og en om kvinder i 1995 i Beijing. Og hvad var resultatet af de to konferencer? På den ene side, at spørgsmålet om svangerskabsforebyggelse og forplantning var en menneskeret, og på den anden side, i 1995 i Beijing, at det var en kvinderet. Menneskerettigheder og kvinders rettigheder er under alle omstændigheder rettigheder. Så vi meddeler en personlig rettighed, vi driver ikke befolkningsstyring.
I de e-mails og i den syndflod af post, som jeg modtager, ser jeg, at man udelukkende taler om befolkningsstyring, kvinders fødedygtighed, den aldrende befolkning, de europæiske landes fødselsunderskud - man kunne også tale om fødselstal, hvorfor ikke - og det er, hvad jeg kalder befolkningsstyring. Det har intet med rettigheder at gøre. Jeg tror således, at ændringsforslaget er tilstrækkeligt repræsentativt for den polemik, som vi oplever her. Hvis vi accepterer at leve i en retsstat, kan vi gå så langt som til at sige, hvad jeg siger, at retten til svangerskabsforebyggende midler og fødselskontrol er kvindernes Habeas Corpus. Vi har fastslået, at vores krop tilhører os for 30 år siden. Det er det, vi kalder Habeas Corpus, det er den korrekte oversættelse af det engelske our bodies, our selves. Det kaldes Habeas Corpus.
Så hvis vi forbliver i den tankegang, skal vi ikke henfalde til fantasier om den genbekræftede subsidiaritet i artikel 1. Vi skal ikke fantasere over aborten, som ville blive det vigtigste svangerskabsforebyggende middel. Ingen har lyst til at abortere, ingen ønsker en abort for nogen anden. Det har intet at gøre med svangerskabsforebyggelse. Så hvis vi derfor forbliver i den tankegang, mener vi, at kvinders rettigheder er lige så meget værd som menneskerettigheder, og det er ud fra den tankegang, at jeg mener, at vi, hvis vi ikke skal modsige os selv, bliver nødt til at stemme for Van Lancker-betænkningen.
Sörensen (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, indledningsvis vil jeg gerne lykønske ordføreren med den måde, som hun har udarbejdet denne velunderbyggede betænkning på. Fru Van Lancker har ikke kun taget meget hensyn til alle grupper, men også til de forskellige prekære holdninger i grupperne.
Det står klart, at betænkningen vedrører et prekært emne. Den vedrører et spørgsmål, som i høj grad kræver en klar politik. I øjeblikket er der store forskelle mellem medlemsstaterne med hensyn til kvinders rettigheder, når det gælder seksuel og reproduktiv sundhed. Det vil sige, at også retten til at bestemme, hvad der sker med ens egen krop, er forskellig i medlemsstaterne. Alle medlemsstater skal påtage sig deres del af ansvaret i den forbindelse.
I en række medlemsstater er det endnu ikke muligt at afbryde en graviditet på en legal og sikker måde. Som følge heraf ser vi oftere og oftere "abortshopping". Anne Van Lancker har netop været inde på det. Kvinder tager derhen, hvor de kan få det gjort. På den måde tog ikke mindre end 6600 kvinder fra Irland til Storbritannien sidste år for at få afbrudt en graviditet. Antallet stiger hvert år. Min kollega kan fortælle om det, for hun kommer fra Irland.
Sådanne tal viser, at det er noget, som rammer næsten alle familier på et eller andet tidspunkt, især i de lande, hvor seksualoplysningen og adgangen til antikonceptionsmidler er mangelfuld. Jeg kan godt forstå de mennesker, som er imod legalisering af abort, men har vores politikere ret til at fratage kvinder deres ret til at afbryde en graviditet? Alle politikere skal være sig deres opdragende rolle bevidst, og netop derfor skal vi undgå, at graviditet i fremtiden bliver en eventuel risiko, som skal forsikres. Det må under ingen omstændigheder være muligt, uanset under hvilket pres, at gå over til graviditetsafbrydelse uden kvindens tilladelse.
Endelig er sagens kerne derfor beskyttelse af gravide kvinder på den ene side og på den anden side accepten af, at det fortsat er kvinderne, som i sidste ende bestemmer, hvad der sker med deres krop. Der ligger derfor en meget stor opgave for medlemsstaterne i at undgå graviditetsafbrydelser, som ikke foretages af specifikke kvinderelaterede årsager, såsom fattigdom, karriere eller stigmatisering. Vi stemmer for i morgen.

Angelilli (UEN).
Hr. formand, selv om jeg anerkender ordførerens indsats - og med fare for at gøre mig upopulær - er jeg absolut ikke enig i denne betænkning. Jeg er ikke engang enig i det sprog, der bruges i betænkningen, og som er meget langt fra min personlige holdning og fra holdningen hos mange katolske, men også ikke-katolske kvinder, som er overbevist om livets, familiens og moderskabets værdier. Jeg kan se - blot for at komme med et eksempel - at man i hele teksten igen og igen taler om reproduktive rettigheder og om fertilitetsbevidstgørelse. Det er definitioner, der efter min mening ærligt talt er bedre egnet til at beskrive kvæg end til at beskrive kvinder og således mennesker.
Det ville nemlig være mere respektfuldt at tale om retten til moderskabet, et bevidst moderskab og opdragelse til kærlighed. Jeg er dog ikke mindst af den opfattelse, at bortset fra nogle generelle udtalelser, som man derfor generelt kan være enig i, er hele betænkningen fokuseret på nødvendigheden af at fastslå retten til prævention og navnlig til nødprævention, det vil sige fortrydelsespiller, samt abort både i medlemsstaterne og ansøgerlandene. Alt dette er uacceptabelt, fordi det krænker subsidiaritetsprincippet og således de enkelte medlemsstaters frihed til at vælge deres egen sundhedspolitik, men også og ikke mindst fordi man banaliserer brugen af abort og nægter enhver sand respekt for livet og det ufødte barns rettigheder.
Der er desuden tale om et forslag, hvor der kun siges meget få konkrete ord om en seriøs solidaritets- og familiepolitik og en politik for at beskytte enlige mødre. I forslaget nævnes der overhovedet ikke noget om alle de lovbestemmelser og former for god praksis til støtte for moderskabet, som konkret kan hjælpe de kvinder, der venter et barn, og få dem til at fravælge en abort ved at tilbyde et program med økonomisk støtte og en ordentlig social og psykologisk bistand. Derfor stemmer min gruppe imod denne betænkning, hr. formand.

Sandbæk (EDD).
Hr. formand, i 1994 var der 179 lande, alle EU-lande inklusive, som vedtog ICPD-programmet om universel adgang til reproduktiv sundhed i år 2015. Man kunne have forventet, at der ville være sket fremskridt på dette område siden 1994, men det modsatte er desværre tilfældet: de arabiske lande har indgået en uhellig alliance med præsident Bush om at forhindre FN's arbejde i at opnå ICPD-målene. Jeg har netop været i den amerikanske kongres i Washington i forbindelse med en høring om Bush' Mexico City Policy. Jeg var sammen med et medlem af den russiske Duma, som kunne meddele, at efter at IPPF har sørget for reproduktive sundhedsfaciliteter i Rusland, er aborttallet blevet formindsket med hele 25%. Hvorfor? Svaret er ganske logisk. Hvis man er blevet uønsket gravid og henvender sig om abort på en klinik i stedet for selv at foretage aborten, bliver man altid oplyst om andre muligheder end abort, man bliver oplyst om, hvordan man i fremtiden kan undgå uønsket graviditet, og man bliver gjort opmærksom på en eventuel smittefare med hiv. De politikker, som man i denne betænkning foreslår, at medlemslandene indfører, vil altså ikke føre til flere, men til færre aborter. Derfor er den kampagne, som abortmodstandere har ført mod betænkningen, absurd og i visse tilfælde direkte usmagelig. Jeg tænker på den mail, som er blevet sendt af The Truth of God, som påstår, at man i virkeligheden vil indføre racehygiejne for at slippe af med de fattige, og at IPPF er blevet grundlagt af det engelske Eugenic Society. Sådanne henvendelser er en fornærmelse mod vor intelligens, men burde også følges op med et sagsanlæg for bagvaskelse.
En stemme for denne betænkning er en stemme for at sikre alle menneskers grundlæggende ret til at træffe frie og informerede afgørelser i deres følelsesmæssige, seksuelle og reproduktive liv og at sikre, at alle har de samme muligheder for at udvikle og beskytte deres seksuelle og reproduktive rettigheder - ikke mindst at blive beskyttet mod hiv-smitte. Ønsket om at sikre basale rettigheder burde være nok til at stemme for betænkningen. At mindske risikoen for udbredelsen af hiv gør det uomgængeligt at stemme for betænkningen.

Bonino (NI).
Hr. formand, nogle gange lader det virkelig til, at vi stadig siger de samme ting, selv om der går flere år eller flere årtier. Jeg kan fortælle, at alle medlemsstaterne - og jeg vil gerne understrege, at det var dem alle sammen - af deres egen frie vilje undertegnede FN's erklæring om reproduktive rettigheder i 1995. Man kan mene, hvad man vil om denne betegnelse, men medlemsstaterne har allerede gjort dette af deres egen frie vilje. Det er således ikke EU, som tvinger nogen til noget, hvilket i øvrigt også understreges i betænkningen, hvor man bekræfter, at dette område hører under medlemsstaternes kompetence. Og jeg vil gerne gentage, at de i 1995 selv skrev under på alt dette. Men hvis der er noget, som vi til gengæld må bemærke ved betænkningen, er det måske, at man i betænkningen ikke kommer tilstrækkeligt ind på kvindernes frie valg af moderskabet, at man ikke siger noget om kunstig befrugtning - der er et spørgsmål, som man f.eks. drøfter meget i mit land i denne tid - og at man i betænkningen ikke er tilstrækkeligt ambitiøs, når det f.eks. gælder RU 486. Dette er snarere forsigtighedsbegrænsningerne ved denne betænkning, som jeg alligevel stemmer for. Jeg vil dog gerne gentage, at det efter min mening er en betænkning, der er en gentagelse af nogle dokumenter, som medlemsstaterne allerede har vedtaget, og hvor der efter min opfattelse ikke gøres de store fremskridt. I betragtning af den politiske uenighed vil jeg gentage, at jeg stemmer for.
Vi kunne måske godt have været lidt mere ambitiøse, når det f.eks. gælder de nye teknikker, som videnskaben stiller til rådighed for kvinders reproduktive sundhed og rettigheder. At dette emne stadig er et kvindespørgsmål, kan vi desværre se her i Parlamentet. Selv om børn og familie netop burde være et parspørgsmål, viser selve Parlamentets sammensætning tydeligt - og måske forholder det sig virkelig sådan - at det i den sidste ende er et spørgsmål, som udelukkende kan overlades til kvindernes frie valg.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Hr. formand, fru Van Lanckers betænkning behandler et emne, som i særlig grad har beskæftiget Udvalget om Kvinders Rettigheder og min politiske gruppe, men ingen af os særskilt.
Vi har således fået mulighed for at konstatere to ting. På den ene side det informationstomrum, der findes i det moderne samfund om emner, der vedrører seksuel og reproduktiv sundhed, såsom overførbare sygdomme, metoder til bekæmpelse af dem, svangerskabsforebyggende metoder og deres fordele og ulemper, og på den anden side de forskelle og tomrum, der findes i nogle lande, med hensyn til familieplanlægningspolitikker, seksuel opdragelse samt seksuelle og reproduktive sundhedstjenester, så vi har aftalt at udveksle praktiske resultater og at fremme moderne politikker.
Vi har haft en tidssvarende dialog med de politiske grupper og repræsentanter for det europæiske samfund i udvalget, og vi er enige i den betydning, som alle mener disse spørgsmål har for de europæiske borgeres moderne liv, især kvindernes. Men vi har også konstateret noget andet, og vi har fået, hvad jeg vil kalde særdeles voldsomme reaktioner fra regeringer, politiske partier og repræsentanter for kvindeinstitutioner, fordi vi - i det mindste ved opfordringer og vejledninger for ikke at sige afgørelser - behandler emner, der ikke ligger inden for EU's ansvarsområde. Denne bekymring har for min gruppe været et politisk budskab af særlig betydning i en tid, hvor vi forsøger at afstikke grænser for vores ansvarsområder på europæisk og nationalt plan og overbevise EU's og ansøgerlandenes befolkninger om, at vores arbejde foregår med respekt for demokrati, subsidiaritet og kulturelle særkender, men vi fik beskeden, at vi ikke har kompetence til at bede medlemsstaterne om at legalisere aborter eller at undlade at retsforfølge kvinder, der får foretaget illegal svangerskabsafbrydelse, eller bede dem åbne mulighed for, at der uden recept kan udleveres fortrydelsespiller. Vi bringer forvirring og mistro til borgerne.
Da jeg og mine kolleger fra Udvalget om Kvinders Rettigheder besøgte Polen, hr. formand, betonede vi alle, hvor vigtigt det er, at der foregår en dialog om kvinders rettigheder på alle niveauer og i alle livets sfærer, og at politikkerne udvikler sig og tilpasser sig de sociale og medicinske forhold, men at Europa ikke har i sinde at udjævne ideologier, etiske holdninger og overbevisninger endsige kulturelle særkender.
Jeg anerkender ordførerens gode hensigter og forsøg på at opnå enighed om en tekst, og personligt havde jeg håbet på, at vi kunne ende med en tekst, der var acceptabel for os og for EU's befolkninger. Desværre er budskabet i betænkningen ikke et, som vi i Gruppen for Det Europæiske Folkeparti og De Europæiske Demokrater mener, at Europa-Parlamentet bør sende, og derfor vil vi ikke stemme for betænkningen.

Torres Marques (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke Anne Van Lancker, der har forstået med kløgt, indsigt og mod at behandle det vanskelige emne seksuel og reproduktiv sundhed og rettigheder. Hendes betænkning, som jeg finder fremragende, har ikke desto mindre været genstand for store diskussioner og voldsomme meningstilkendegivelser. Det utvivlsomt mest omstridte punkt drejer sig om abort, skønt betænkningen tidligt understreger, at abort ikke bør fremmes som en familieplanlægningsmetode. Abort bør ses som den sidste udvej, og betænkningen angiver adskillige måder, hvorpå det lader sig opnå.
Abort er imidlertid en ulykkelig social kendsgerning, og det er først og fremmest kvinderne, der må bære skylden, smerten og den fysiske og psykiske vold, som abort betyder. Derfor er der i alle EU-lande med undtagelse af Irland og Portugal fundet lovlige løsninger, så samfundet giver alle kvinder ret til, hvis de ønsker det, at få foretaget abort under medvirken af en læge. At få foretaget abort er frygteligt i sig selv. Det behøver ikke også blive betragtet som en forbrydelse af domstolene og i massemedierne! Denne betænkning giver for mig anledning til håb for kvinderne i mit eget land og til, at de kan tro på, at vi her i Europa-Parlamentet kæmper for, at alle skal have lige rettigheder, at der skal være tolerance og solidaritet, at hykleriet skal ende, og at der skal værnes om alle kvinders sundhed og værdighed. Hvor der er behov for tolerance, respekt og solidaritet er svaret undertiden grænseløs obskurantisme og ubønhørlig strenghed. Ved en ikke-forpligtende folkeafstemning i Portugal, thi mindre end en tredjedel af befolkningen stemte, var der flertal for ikke at afkriminalisere abort. Situationen er fra dengang til nu kun blevet værre. Beviset herpå er, at utallige kvinder er blevet slæbt for retten, at jeg selv er blevet bombarderet med post fra aktivister fra nejsiden for at stemme imod betænkningen, og - som topmålet - at en forening "til forsvar for livet" netop har indgivet klage ved en portugisisk domstol over Anne Van Lancker. For 300 år siden havde de anmeldt hende til inkvisitionen! Det er trist, men sådan er situationen stadig Portugal, og det er derfor for os portugisere meget vigtigt, at denne betænkning bliver vedtaget, og vi at mærker Europas solidaritet i en så følsom sag.
Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, kære kolleger, jeg takker Anne Van Lancker for den betænkning, som hun lægger frem. Det er et fremragende arbejde, der lægger sig tæt op ad sluterklæringerne på FN-konferencerne i Kairo og Beijing, og som ønsker, at der skal ske udveksling af bedste praksis inden for reproduktiv sundhed og kvindernes rettigheder og værdighed. Som det for nylig er blevet så tydeligt demonstreret i Portugal, da 17 kvinder blev trukket igennem en ydmygende retssag, med blotlæggelse af deres privatliv i alle detaljer, anklaget for at have fået foretaget en ulovlig abort - hvad der ikke blev fundet bevist undtagen i et enkelt tilfælde - og hvor en ung kvinde urimeligt blev dømt, er dette ikke vejen til at bekæmpe ulovlig abort. Også fordi den, der har penge, altid kan tage til et land, hvor det er lovligt at få foretaget abort, sådan som portugiserne f.eks. kan få det gjort i nabolandet Spanien.
Da det jo er rigtigt, som betænkningen siger det, at abort ikke bør fremmes som en familieplanlægningsmetode, er det helt afgørende, at der findes en social- og sundhedspolitik, der mindsker behovet for abort, særligt ved at fremme seksualundervisning og familieplanlægning for unge, så uønskede graviditeter undgås især blandt teenagere. Det er imidlertid lige så afgørende, at abort for at sikre kvinders reproduktive sundhed og rettigheder gøres legal, sikker og tilgængelig for alle, som det hedder i betænkningen, men tilgængelig for alle kvinder uanset deres økonomiske situation, og ikke kun for dem, der kan få det foretaget på en god klinik i nabolandet. Dét er hykleri og må stoppes hurtigst muligt!

Ribeiro e Castro (UEN).
Hr. formand, ingen af de spørgsmål, som denne betænkning behandler, er et anliggende for Fællesskabet, men derimod for de nationale politiske organer. Vi burde derfor hverken drøfte dem nu eller stemme om dem i morgen. Dette uhyrlige overgreb på folkenes selvbestemmelsesret og frie samvittighed når sit absurde højdepunkt i punkt 28, hvor man ønsker, at vores skatteydere skal tvinges til at finansiere indsatsen i tredjelande til fordel for en aktivistisk dagsorden om at fremme abort. Det er i det hele taget betænkningens største svaghed: åbenbar desorientering og almindelig stor forvirring. Den blander isoleret set positive ting, f.eks. afvisning af abort som familieplanlægningsmetode, indsats med henblik på færre tilfælde af abort, seksualundervisning betragtet ud fra en holistisk og positiv synsvinkel med udgangspunkt i gensidig respekt og ansvar, sammen med andre ting, der repræsenterer diametralt modsatte opfattelser, eller som bevisligt fører til det modsatte resultat. En global gennemførelse af denne bunke retningslinjer, der i mange lande har været fremherskende, og som betænkningen har samlet, vil derfor uundgåeligt føre til katastrofale resultater, hvoraf nogle også erkendes i betænkningen, som de mange teenagesvangerskaber og den foruroligende stigning i udbredelsen af seksuelt overførte sygdomme trods de mange initiativer for at oplyse befolkningen herom.
Ifølge pressen skulle mit eget land være et af de direkte mål for denne betænkning. Portugal afholdt for fire år siden en folkeafstemning om fri abort, og det blev "retten til liv", der vandt. Jeg er derfor ked af at se nogle ad hoc-føderalister benytte Fællesskabet som en slags appelinstans og forsøge dette lille trick for at omgøre det, som folkets frie vilje har besluttet. Givet, selvfølgelig, at debatten fortsætter. Men denne debat, som er en debat om en alvorlig sag, drejer sig ikke om kvindens rettigheder, men om barnets rettigheder, det barn, der endnu ikke er født. Det er det, der deler os, ikke den persons krop, der vælger, men den persons liv, der ikke vælger. Betænkningen tager parti for den stærke part imod den svage. Den svage part er ofte kvinden, forladt af sin mand eller partner, eller presset af sine omgivelser til en abort, som hun inderst inde ikke ønsker. Men den svage part er altid og uden undtagelser det fremvoksende barn i en sårbar og forsvarsløs tilstand. Det er de svage parter, der har brug for samfundets og lovgivningens beskyttelse, og som bønfalder os om at give dem denne beskyttelse. I mit land har vi valgt at gøre det sådan, for vi har ønsket at tage den svages parti. Og det er vores ret at gøre sådan, så længe lovgivningen er sådan, og så længe folkeviljen ønsker det sådan.

Belder (EDD).
Mange tak, hr. formand. Hvor bliver ansøgerlandene glade. De involveres aktivt i næsten alle punkter i betænkningen. Endelig accepteres de helt.
Desværre er det modsatte tilfældet. De er godt nok anledningen til betænkningen om seksuel og reproduktiv sundhed og rettigheder, men på en ubehagelig måde. Parlamentet pålægger ansøgerlandene sine egne, tidsbundne normer om abort, konception og seksualoplysning om fri sex.
Det ligger nemlig bag de flotte ord. En livsvision, hvori den individuelle seksuelle og reproduktive selvbestemmelse lovprises som ideal, mens der ties om skyggesiderne, som er retsløse, ufødte børn, kvinders og mænds beskadigede liv og fordrejede opfattelser af kærlighed og sex.
Århundredgamle værdier som troskab og kærlighed inden for et ægteskab, sådan som det står i Bibelen, er fortsat de bedste garantier for menneskets velvære. I betænkningen leder man imidlertid forgæves efter væsentlige oplysninger, som fremmer menneskers fysiske og åndelige sundhed.
Det, der er tilbage, er en betænkning om et politisk område, som ikke vedrører EU, men som ikke desto mindre vil tvinge ansøgerlandene til at overtage den herskende gudløse moral uden nogen form for respekt for deres selvstændighed.

Montfort (NI).
Nærværende betænkning er resultatet af en besynderlig procedure. Først og fremmest foragt for subsidiaritetsprincippet, for det drejer sig i virkeligheden om EU's indblanding ikke blot i medlemsstaternes anliggender, men også i ansøgerlandenes, igennem dets ønske om at tvinge dem til at indføre bestemmelser, som er i modstrid med deres etiske holdninger, som betingelse for deres optagelse i Unionen. Dernæst er seksuelle og reproduktive rettigheder ikke nævnt i en eneste traktat eller europæisk konvention og heller ikke i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Det er i øvrigt besynderligt, at retten til forplantning består af et udvalg af procedurer, som netop undgår omtalte forplantning.
Endelig er det uansvarligt ukritisk at udsætte meget små børn for seksualundervisning. Undervisning på dette område er forældrenes og familiens ansvar. Desuden kan man ikke reducere seksualundervisningen til svangerskabsforebyggelse eller betragte abort som en metode til familieplanlægning. Skulle abort være den eneste løsning på en gravid kvindes ulykke? Seksualundervisning er tværtimod en oplæring i frihed, ansvarlighed og respekt for sin egen og næstens krop. Respekt for den menneskelige værdighed og omsorg for kvinder i vanskeligheder ville have ledt os til mere ansvarlige tiltag, som udviste mere respekt for livet. Sådan blev det desværre ikke, og derfor vil jeg stemme imod betænkningen.

Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, den foreliggende betænkning gør de emner, den behandler, en bjørnetjeneste - hvad enten man er for valg eller for liv, fordi den foregiver at diktere medlemsstaterne en vis retning i forhold til noget, som er de vigtigste subsidiaritetsanliggender for medlemsstaterne. Hverken Europa-Parlamentet eller Kommissionen har nogen kompetence på dette område. Det kan være nyttigt at drøfte disse spørgsmål og tirre dem frem, men denne betænknings timing, og jeg kan forstå, den var længe undervejs, forårsager sideløbende stor skade, hvilket måske ikke var hensigten.
Jeg udtaler kategorisk, at selv i dag finder man emnet for denne betænkning på websteder i Irland, og det bliver brugt af "nej til Nice"kampagnen til at slå folk som mig selv, som ville være del af "ja"kampagnen i forhold til Nice-traktaten, oven i hovedet med. Det bliver allerede brugt på websteder, herunder et parlamentsmedlems websted, til at sige, at dette er, hvad Europa handler om. Se, hvad de vil gøre, hvis du rækker dem en lillefinger. De vil diktere os etiske spørgsmål. Jeg beder Dem, kære kolleger - hvad Deres holdning til de vigtige emner i den betænkning end måtte være - om ikke at lade det, vi gør i vores Parlament, blive misbrugt af disse mennesker.
Jeg er særlig følsom over for spørgsmålet i Irland lige nu. Det er ikke kun i vores interesse i Irland, at vi ratificerer Nice-traktaten, det er også af interesse for alle tiltrædelsesstaterne, som ønsker at slutte sig til den europæiske familie. Disse tiltrædelsesstater har selv kontaktet mange af os og lederne af mange grupper om de ekstra problemer, som denne betænkning giver anledning til.
Jeg ved personligt, at tre tiltrædelseslande har alvorlige problemer. De har en kamp med at vinde deres folks hjerte og sind for at slutte sig til Europa, ligesom vi har det i Irland lige nu med hensyn til ratificeringen af Nice-traktaten. Jeg bekymrer mig ikke så højt om, hvad Deres syn er på dette spørgsmål. Det er sekundært lige nu i forhold til de skader, som denne betænkning sideløbende skaber i tiltrædelsesstater og i Irland. Det bekymrer mig i høj grad.
Ret så mange andre anliggender er blevet rejst. Personligt har jeg ikke så mange problemer med fortrydelsespillen. Jeg anser den ikke for at være abortfremkaldende. Nogle af mine kolleger, der ligesom jeg vil stemme imod denne betænkning, er måske ikke enige med mig i det. Men vi kan lige så godt få ret på de biologiske fakta. Det er nødprævention. Pillen er ikke abortfremkaldende, for det befrugtede æg sætter sig ikke fast før op til 72 timer efter befrugtningen. Der kan ikke være tale om abort, når man ikke er gravid. Lad os holde os til fakta.
En stor del af betænkningen er efter min mening meget dårligt udarbejdet og gentager sig selv. Men det vigtige punkt er, at dette er et subsidiaritetsspørgsmål, og vi må ikke lade det fremgå, at det er noget andet. Vi har ingen kompetence her i Parlamentet. De skader, der sideløbende forvoldes her og nu er store. Det beklager jeg.

Bastos (PPE-DE).
Hr. formand, denne initiativbetænkning lider under flere alvorlige mangler. Den første angår det subsidiaritetsprincip, som fællesskabsretten hviler på.
Beslutningsforslaget krænker dette princip, der forpligter til ikke blot at respektere, men også stimulere medlemsstaternes selvbestemmelse på områder under deres kompetence og undgå unødvendig indblanding i den enkelte stats indre anliggender. EU skal afholde sig fra at gribe ind i det, der er medlemsstaternes kompetence. Det er mere end indlysende, at denne betænkning omhandler spørgsmål, der ligger uden for EU's kompetence, ikke mindst på det sundheds- og retspolitiske område.
En anden mangel har at gøre det alvorlige forhold, at dette forslag bevidst og demonstrativt ignorerer folkets vilje, således som den frit og demokratisk er kommet til udtryk i de folkeafstemninger, som nogle medlemsstater har ladet afholde om afkriminalisering af abort, f.eks. Portugal. Målet med at få vedtaget dette forslag er, at det skal udgøre et pressionsmiddel, der igen kan bringe abortdiskussionen på den politiske dagsorden i nogle medlemsstater. Det vil have den meget uheldige konsekvens at vække mistillid hos borgerne ikke kun i medlemsstaterne, men også i ansøgerlandene, hvorfor denne betænkning er til ringe gavn for EU.
EU er en politisk model, der hviler på kulturel mangfoldighed og respekt for den historiske og etiske arv i hver enkelt af de nationer, som Unionen er sammensat af. EU's videre udvikling må lægge vægt på disse værdier. En stærkere europæisk indstilling forudsætter netop respekt for forskellene og en styrkelse af pricippet om, at beslutningerne skal træffes så tæt på EU's borgere som muligt. Disse to forudsætninger mangler i den betænkning, som vi i dag har til diskussion.
Af disse årsager kan vi ikke genfinde os selv i dette forslag, og vi har derfor ikke andet alternativ end at stemme imod. Et sidste ord som tak for den indsats, som Emilia Müller har ydet som skyggeordfører i denne omstridte betænkning, hvor hun ikke har sparet på kræfterne for at gøre den bedre.

Karamanou (PSE).
Hr. formand, jeg synes, at vi skylder fru Van Lancker en varm tak og alle mulige lovord, fordi hun tog initiativ til den vigtige betænkning, der har åbnet for dialog og påpeget et problem, der berører den hårde kerne af rettigheder og grundlæggende friheder for halvdelen af jordens befolkning, nemlig kvinderne. Selv om man i de seneste år har kunnet konstatere forbedringer i kvinders seksuelle og reproduktive sundhed, viser indikatorer fortsat høje tal for aborter, især blandt teenagere, lav anvendelse af svangerskabsforebyggende metoder og en opblussen af seksuelt overførte sygdomme.
Men værst af alt er det tilbageskridt til anakronistiske og formørkede opfattelser af seksuelle rettigheder, svangerskabsforebyggelse, ligestilling mellem kønnene og kvinders ret til selvbestemmelse, som man ser mange steder i Unionen. Meget karakteristisk for situationen er de konservative og religiøse kredses aktioner, der for tiden oversvømmer os med forskellige tryksager og forsøger at afværge en vedtagelse af denne vigtige betænkning.
Under dække af at ville beskytte liv foreslår de i realiteten at gøre aborter strafbare, at skyde skylden på kvinderne og endog at forfølge dem, som vi har set det i Portugal. Der er tale om de velkendte fjender af ligestilling mellem kønnene og kvinders rettigheder, og vi ved, at når de taler om moral, mener de som regel den dobbeltmoralske forskelsbehandling mellem de to køn.
Naturligvis er der ikke nogen, der udelukkende foreslår abort som svangerskabsforebyggende middel, men den sker ofte af nødvendighed, og som regel udføres den på grund af ulykkelige sociale, økonomiske, psykologiske og kulturelle vilkår. Er der nogen, der er i tvivl om, at mange graviditeter er resultat af en eller anden form for voldsudøvelse mod kvinder? Men bort set fra kvindernes sundhed og rettigheder, bør vi så ikke sørge for, at børnene bliver født i omgivelser, hvor de er velkommen, så man sikrer, at de udvikler sig normalt psykisk, fysisk og mentalt? Det er værd at betone, at oplysninger viser, at antallet af aborter er meget lavt der, hvor man tilbyder gratis reproduktive og svangerskabsforebyggende sundhedstjenester, i de lande, hvor man giver materiel hjælp til gravide, der står over for vanskeligheder, såsom f.eks. ugifte, og der, hvor en liberal lovgivning om svangerskabsafbrydelse er knyttet sammen med en seriøs og effektiv seksuel opdragelse og information af især de unge.
Som konklusion mener jeg, at EU og Rådet samt ansøgerlandene bør intensivere deres forsøg på at opprioritere eksistensen af en samlet europæisk politik for reproduktiv sundhed med særlig vægt på forebyggelse, svangerskabsforebyggelse og seksuel opdragelse og information til de unge. Subsidiaritetsprincippet må under ingen omstændigheder blive et skalkeskjul for, at Europa-Parlamentet ikke kan tage stilling i et så vigtigt spørgsmål.

Bordes (GUE/NGL).
Vi vil stemme for betænkningen, fordi den foreslår en politik, der fremmer seksualundervisning og svangerskabsforebyggelse, fordi den tydeligt fastslår, at abort skal legaliseres og gøres sikker og tilgængelig for alle, og fordi den opfordrer regeringerne til at afholde sig fra retsforfølgelse af kvinder, som har fået foretaget en illegal abort.
Jeg beklager imidlertid, at betænkningen nøjes med at anbefale eller opfordre regeringerne i stedet for at forpligte dem til at gennemføre bestemmelser i så henseende i deres lovgivning. Som enhver anden kvinde betragter jeg ikke abort som et normalt svangerskabsforebyggende middel. Men kvindens ret til at råde over sin egen krop burde være en umistelig rettighed. Det er oprørende, at denne rettighed i visse EU-lande sjofles i lovgivningen og i andre lande i handlinger. Og jeg finder det ekstremt chokerende, at talere i selve Europa-Parlamentet vover at modsætte sig de få forbedringer, som betænkningen foreslår, og stemmer imod med henvisning til både barbariske og reaktionære idéer.

Vanhecke, Frank (NI).
Mange tak, hr. formand, af hensyn til det sene tidspunkt og den begrænsede taletid indskrænker jeg mig til én grund ud af den ikke desto mindre lange række af grunde til at forkaste betænkningen. Jeg ser for nemheds skyld bort fra, at Parlamentet slet ikke har kompetence med hensyn til grundlaget for betænkningen, og at det, som foreligger, faktisk skal betragtes som en form for ideologisk beskæftigelsesterapi, som den 117. krænkelse af subsidiaritetsprincippet og som et forsøg på at pålægge ansøgerlandene abortpraksis som en slags acquis communautaire, og det er på enhver måde uacceptabelt.
En basal grund. Jeg kan slet ikke forstå, hvordan man så nonchalant kan betragte afbrydelsen af et liv gennem abort som en slags sejr inden for området for menneskerettighederne. Jeg vil gerne starte en debat med mennesker, som anmoder om forståelse for nødstilfælde, men den nærmest ukamuflerede abortpropaganda i betænkningen er mig imod. Jeg mener i øvrigt, at afbrydelsen af liv er det modsatte af reproduktiv sundhed. 
Faktum er i øvrigt, at rigtig mange aborter, størstedelen, skyldes, at forældre ikke har de materielle midler til at få børn, f.eks. fordi ægteskabet fortsat straffes fiskalt, fordi børnepengene er for få, eller fordi vores samfund ikke værdsætter familierne. Ikke desto mindre er der i Europa et meget stort problem, som naturligvis ikke kan løses ved hjælp af abort, men ved hjælp af en gennemtænkt positiv familiepolitik og en gennemtænkt børnevenlig politik.

Avilés Perea (PPE-DE).
Hr. formand, initiativbetænkningen om seksuel og reproduktiv sundhed har været genstand for stor debat, hovedsageligt fordi den berører et område, der stadig er medlemsstaternes kompetence. Det hører under subsidiaritetsprincippet, og selv om man anerkender det med et ændringsforslag fra min gruppe, har betænkningen til formål at opnå samme politiske linje i alle EU's lande. Det vil sige, at alle lande skal have samme lov om et område, der hører under subsidiaritetsprincippet, og som er en del af overbevisninger, traditioner og national lovgivning.
Der er mange positive ting i betænkningen, især oplysning om, og forebyggelse af seksuelt overførte sygdomme, bedre seksualundervisning i skolerne og forbedret adgang til sundhedstjenester og familieplanlægning, især for de unge.
Det er rigtigt, at der blandt de unge er et stigende antal uønskede svangerskaber, også blandt de helt unge. Men vi kan ikke acceptere, at man fremmer fri abort som løsning på problemet. Formålet med initiativbetænkningen er at indføre fri abort og fortrydelsespillen i medlemslandenes og ansøgerlandenes lovgivning som et effektivt middel mod uønskede svangerskaber. Det er uacceptabelt for mange europæere, ud fra både et moralsk og sundhedsmæssigt synspunkt. Man inkluderer ansøgerlandene, der ingen mulighed har for at deltage i debatten, og man forudser deres holdning.
Det er nødvendigt at informere de unge og give dem mulighed for at forebygge uønskede svangerskaber. Det offentlige sundhedssystem og skolerne må påtage sig den opgave, men vi må ikke glemme, at forældrene spiller en vigtig rolle og derfor nødvendigvis skal inddrages.
Jeg beklager, at vi ikke har opnået større enighed om nøgleelementerne. Jeg håber, at det kan ske under afstemningen, hvis nogle af talerne kunne mildne eller moderere deres ekstreme holdninger. Hvis det ikke sker, kan jeg, som resten af min gruppe, ikke stemme for betænkningen.

Ghilardotti (PSE).
Hr. formand, i disse dage er jeg og mange af mine kolleger blevet oversvømmet af e-mails og faxer med kraftige opfordringer til at stemme imod fru Van Lanckers betænkning, fordi man mener, at den opfordrer til at gøre abort lovligt i hele Europa. Det er en meget alvorlig misinformationskampagne, som dele af højrefløjen har sat i gang, og som vi kraftigt må forkaste. I betænkningen behandler man det vanskelige spørgsmål om seksuel og reproduktiv sundhed og rettigheder, og man kommer ind på de aspekter, der vedrører kvinders reproduktive sundhed og præventionsformernes udbredelse. Man beskæftiger sig indgående med en politik for de unges sundhed og seksualoplysning og naturligvis også med uønsket graviditet og abort.
Dette spørgsmål behandles dog i forbindelse med de henstillinger, der rettes til medlemsstaterne og ansøgerlandene om at beskytte kvinders reproduktive sundhed og rettigheder. Ordføreren kommer med talrige henstillinger, der tager sigte på forebyggelse. Medlemsstaternes og ansøgerlandenes regeringer opfordres til at bestræbe sig på at føre en social- og sundhedspolitik, som gør det muligt at reducere aborttallet, og det skal navnlig ske ved at indføre et netværk af rådgivnings- og familieplanlægningstjenester.
I betænkningen foreslås det, at man sikrer en neutral og videnskabelig information om den reproduktive sundhed, herunder forebyggelse af uønsket graviditet. Det understreges, at graviditetsafbrydelse ikke må betragtes som en familieplanlægningsmetode, og at man for at beskytte kvinders reproduktive sundhed og rettigheder bør gøre abort lovligt, sikkert og tilgængeligt for alle.
Erfaringen fra de lande, hvor der eksisterer en lov om graviditetsafbrydelse, viser i øvrigt, at antallet af aborter falder, hvis de lovliggøres og foretages på sikre steder, under streng lægekontrol og uden sundhedsrisici. I Italien faldt antallet af aborter f.eks. med 40% fra 1980 til 1998.
Med denne meget velafbalancerede betænkning krænker fru Van Lancker ikke subsidiaritetsprincippet. Hun foreslår ikke EU-institutionerne, at de skal overtage medlemsstaternes kompetencer og ansvar, men anbefaler dem en forebyggelsespolitik - nemlig seksualoplysning - og minder alle om, at ikke mindst kvinder har ret til seksuel og reproduktiv sundhed.

Zrihen (PSE).
Men hvad er det egentlig for en forhandling, der foregår imellem os, med hensyn til denne betænkning? Man kunne tro, at det var administrative forhandlinger. Det er ikke, hvad det er, det drejer sig derimod om en forhandling om personlige rettigheder, og de reproduktive rettigheder, som vi taler om i aften, udgør endnu en etape.
Hvis den første generation af grundlæggende rettigheder behandlede civile og politiske rettigheder, har den anden generation koncentreret sig om sociale rettigheder, og endelig er der så os, som taler om reproduktive rettigheder og om kvindekroppens rettigheder.
Vi befinder os for øjeblikket i den fase, hvor vi skal definere disse rettigheder, og i den retning støtter WHO's opfattelse af sundhed som en grundlæggende rettighed vores bestræbelser på at udarbejde en ramme, der fastlægger den reproduktive sundhed i juridisk forstand. Men vi skal være fuldt bevidste om, at mulighederne inden for forplantning i Europa og resten af verden ikke er frie. Hvis mænd og kvinder skal opnå denne frihed, er det derfor nødvendigt, at de får adgang til information om de forskellige valgmuligheder og deres respektive konsekvenser, heraf nødvendigheden af undervisning i seksual- og følelsesliv, som spiller en helt afgørende rolle.
Men denne undervisning er formet af de forskellige politiske, kulturelle og familiemæssige kontekster, og udfordringen er derfor stor med hensyn til at opbygge et rum for en eventuel forhandling, som udviser respekt for individet og dets kultur, en forhandling, hvor respekten for det enkelte individ skal forpligte os til en undervisning, som berører alle spørgsmål og under ingen omstændigheder censurerer informationen.
I dag sigter de offentlige politikker i mange lande imod at give kvinderne selvstændighed via en række tiltag og herunder bl.a. undervisning, som skal berøre alle livets spørgsmål for at være et demokrativærktøj. At udelukke nogle aspekter er at give sig i kast med censur og obskurantisme og ikke at respektere individernes evne til selv at vælge, hvad de vil beskæftige sig med. At tilnærme lovgivning og livets realiteter til hinanden er at skabe rammer for et samfunds frigørende udvikling. Dette er endnu et signal og endnu et projekt, som Europa kan fremhæve, og som vi kan være stolte af.

Hermange (PPE-DE).
Mine kære kolleger, det er ikke sådan, at der på den ene side er barbarer og på den anden civiliserede mennesker, på den ene side reaktionære og på den anden fremskridtsstøtter, på den ene side moralske og på den anden amoralske mennesker. Forhandlingen skal foregå med respekt for både den ene og den anden, og i den forbindelse bør vi både takke fru Van Lancker og skyggeordføreren for vores gruppe, fru Müller, for den måde, hvorpå de har arbejdet sammen. Men det ændrer ikke ved, at forhandlingen ikke er tidssvarende. Og fru Van Lancker indrømmer det selv i sin betænkning, hvor hun siger, at "den lovgivningsmæssige eller forskriftsmæssige politik vedrørende kvinders reproduktive sundhed henhører under medlemsstaternes kompetence..." Det beslutningsforslag, som vi drøfter i dag, og som utvivlsomt er blevet godkendt ved en fejltagelse af Parlamentets Præsidium i henhold til institutionens initiativret, forekommer mig således at mangle grundlag, hvilket forstærkes yderligere af det faktum, at vi for en måned siden - det er i sandhed paradoksalt - vedtog Lamassoure-betænkningen om fordeling af kompetencer mellem Fællesskabet og medlemsstaterne, og vi bør derfor selv gennemføre det, vi har vedtaget. Det er den første grund til, at jeg ikke vil stemme for betænkningen.
Den anden grund er spørgsmålet om, hvordan man gennemfører normer på alle områder? Der er en række kulturforskelle, men hvis norm er den rigtige? Lad mig give et eksempel. I Frankrig har vi indført en lov om fortrydelsespillen. Lad os sige, at vi går ud fra den franske lovgivning. Den er fuld af huller. Hvorfor? Fordi fortrydelsespillen i dag er tilladt i Frankrig og udelukkende uddeles på skolerne - den kan ikke godkendes på hospitalerne - men skolerne er kun åbne 150 dage ud af 365. Skal vi henholde os til en anden lovgivning? Vi vil imidlertid altid finde huller inden for disse rammer. Hvad er rammerne for god praksis?
Og den tredje grund, som virkelig kræver et svar, er, at jeg tror, at foreningen af de længere abortfrister og de videnskabelige fremskridt, som i dag gør det muligt at afsløre eventuelle abnormiteter hos det ufødte barn tidligere og tidligere tillige med bioetikkens fremskridt - og en række læger, som ikke er af den mindst progressive type, her tænker jeg f.eks. på professor Nisand i Frankrig - i fremtiden direkte eller indirekte et eller andet sted risikerer at føre til en statsracehygiejne, som forekommer mig at være i modstrid med skabelsen af et menneskenes Europa, som vi alle beder om.

Formanden.
Tak, fru Hermange.
I min egenskab af medlem af Præsidiet gør jeg opmærksom på, at det er Formandskonferencen, som sætter dagsordenen.

Valenciano Martínez-Orozco (PSE).
Hr. formand, i Van Lancker-betænkningen kommer man ind på forebyggelse, uddannelse og sundhed, men nogle grupper har prøvet at ændre det til en betænkning om abort. De lyver, manipulerer, afpresser og bruger tvang. De går så langt som til at sige, at abort medfører brystkræft. Vi har været udsat for et fuldstændigt uacceptabelt pres.
Van Lancker-betænkningen har til formål at sætte en stopper for hykleri, f.eks. at give nogle kvinder mulighed for at vælge, de privilegerede, mens de andre kvinder nægtes det frie valg. Kvinder på et højt socioøkonomisk niveau kan løse problemet. De, der ikke får løst problemet, er kvinder med få muligheder. Og den tager sigte på at stoppe hykleriet med dårlig seksualundervisning i samfund, hvor man desuden nægter abort.
Hr. formand, de spanske kvinder rejste til London for at få en abort. I dag rejser portugiserne til Spanien. Er det retfærdigt, klogt og fornuftigt? Giver det overhovedet mening inden for EU?
I Van Lancker-betænkningen er der retningslinjer, hvis formål er at nedsætte antallet af aborter. Bedre forebyggelse, bedre undervisning, færre aborter. Van Lancker-betænkningen er velafbalanceret, og ordføreren har været fleksibel og generøs over for de højreorienterede grupper i forhandlingen om ændringsforslag, men højrefløjen vil ikke forstå. De forstår ikke, måske fordi de ikke deltager i forhandlingen, de siger deres mening, og så går de.
Vi mener, at der er mange kvinder i EU, og udenfor EU, der afventer resultatet af denne betænkning. Betænkningen skal vedtages af Europa-Parlamentet, da mange kvinder venter på Parlamentets vejledning. Så vil afpresserne også lære en lektie, når plenarforsamlingen på torsdag vedtager Anne E. M. Van Lanckers strålende betænkning.

Martens (PPE-DE).
Hr. formand, jeg beklager, at et flertal af gruppeformændene og Formandskonferencen har accepteret, at betænkningen sættes på dagsordenen.
Emnet henhører ikke under europæisk kompetence, hvilket allerede er sagt. Det er endvidere forbavsende, fordi Socialdemokraterne og De Liberale sidste år nægtede at føre en debat om et lige så prekært emne, aktiv dødshjælp, fordi en debat om sådan et emne åbenbart ikke henhørte under EU's kompetence. Nu placeres der lige før udvidelsen hurtigt en initiativbetænkning på dagsordenen med store konsekvenser for ansøgerlandene, uden at de er blevet involveret. Om dem, men uden dem. Det giver ikke stor tillid til den fremtidige demokratiske beslutningsproces. 
Vedtagelse af betænkningen er en risiko for udvidelsesprocessen. Fru Doyle var også inde på det, og jeg tænker her på Polen, afstemningen i Irland etc. Jeg håber, at alle, der stemmer i morgen, er bevidste om det.
Jeg har fået mange negative reaktioner fra forskellige europæiske lande, fra Øst- og Vesteuropa, og i dag fra Det Europæiske Lægmandsforum i Erfurt.
Emnet er vigtigt, hr. formand, og hænger sammen med enkelte aktuelle spørgsmål, såsom stigningen i seksuelt overførte sygdomme, de mange uønskede graviditeter, også blandt unge, de mange legale og illegale aborter og de eventuelle negative følger for kvinder, betydningen af forhold og familie, betydningen af opdragelse inden for det område etc. Desværre blev det for størstedelens vedkommende ikke behandlet i betænkningen - især i den oprindelige version. I modsætning til det, som er sagt her, drejede det sig især om retten til, adgangen til - helst gratis - og oplysning om abort og prævention. Læs punkterne efter. Der står næsten ingenting om ovennævnte punkter, om mulig forebyggelse af uønskede graviditeter eller f.eks. mænds ansvar i spørgsmålet. Jeg er glad for, at i hvert fald min gruppes ændringsforslag herom er blevet vedtaget.
Betænkningen skulle ikke have været på dagsordenen, fordi emnet ikke hører under vores kompetence. Det er af flere grunde heller ikke en god betænkning. Til trods for de få forbedringer er den ensidig og til tider ikke korrekt. Ukorrekt, når betænkningen er for positiv med hensyn til resultaterne af den vidtgående liberale abortlovgivning og den nemme adgang til antikonceptionsmidler. Undersøgelser viser, at de ikke er en garanti for et lavt aborttal.
Betænkningen er endvidere meget modstridende. Ifølge betænkningen er abortlovgivningen medlemsstaternes kompetence, men der slås til lyd for legalisering i alle lande. For dem, der kaldte det højreorienteret propaganda her i aften, læser jeg lige et uddrag af punkt 12: "...henstiller til, at abort gøres legal, sikker og tilgængelig for alle".
I betænkningen står der, at der er for få statistiske oplysninger, men der drages ikke desto mindre konklusioner og sammenligninger. Desuden, hr. formand, vidner den om et menneskesyn, som ikke tiltaler mig. Den er kun skrevet ud fra et rettighedsperspektiv og ikke ud fra et ansvarsperspektiv. Min gruppe har stillet kompromisændringsforslag, som skal fjerne de skarpe kanter. Jeg har forstået, at Socialdemokraterne og De Liberale for en stor dels vedkommende ikke kan leve med dem. De vil have deres egen mening igennem i Parlamentet, selv om emnet ikke hører under vores kompetence, selv om det er en risiko for tiltrædelsesprocessen, og selv om det er paternalistisk over for tiltrædelseslandene.
Jeg har forståelse for mange af problemerne, men jeg kan ikke forstå, hvorfor betænkningen skal på dagsordenen nu. En forkert vej for et alvorligt problem. Politisk set lidet strategisk.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne komme med en bemærkning til forretningsordenen. Det er blevet antydet i denne debat, at medlemmerne bør stemme imod denne betænkning, fordi den kunne have en negativ effekt på folkeafstemningen om Nice-traktaten i Irland. Må jeg bede medlemmerne om at se bort fra dette. Det irske folk er i stand til at klare sig selv. De behøver ikke at blive beskyttet mod sig selv, og de kan ikke lide at blive behandlet som børn og blive bedt om at forlade lokalet, når man drøfter sex.

Jeg vil også gerne sige, at, hvis mænd kunne blive gravide, ville der ikke være noget problem med abort nogen steder i verden.

Formanden.
 Kære kollega, jeg tror, at De får svært ved at forklare os, hvilket punkt i forretningsordenen Deres indlæg refererer til, så jeg er tvunget til at fratage Dem ordet, men jeg tror, at alle har forstået Dem.

Byrne
Jeg er glad for at have fået denne lejlighed til at tale på Europa-Kommissionens vegne ved afslutningen af plenarforsamlingens debat om denne betænkning.
Fru Van Lanckers betænkning behandler en lang række vigtige spørgsmål, som er blandt de mest følsomme og vigtige sundhedspolitiske og etiske spørgsmål, som vores samfund står over for i dag. Jeg vil indlede med at anerkende den indsats, som ordføreren har gjort for at imødekomme den retlige orden i EU. Som ordføreren med rette erkender, har EU ikke kompetence til at beskæftige sig med anliggender vedrørende sundhedspleje. Det fremgår klart af traktaten.
I traktatens artikel 152, stk. 5 fastslås det, at "Fællesskabets indsats på folkesundhedsområdet fuldt ud respekterer medlemsstaternes ansvar for organisation og levering af sundhedstjenesteydelser og medicinsk behandling." Jeg vil derfor understrege, som betænkningen også gør det, at leveringen af sundhedsplejeydelser henhører under medlemsstaternes ansvar. Dette gælder også politikken med hensyn til levering af seksuelle og reproduktive sundhedsydelser.
Her bemærker jeg, som fru Van Lancker har sagt, at det store flertal af henstillinger i betænkningen er rettet mod medlemsstater og tiltrædelseslande. Det vil være op til dem at overveje, hvordan de mest hensigtsmæssigt kan reagere i overensstemmelse med deres egne forfatningsmæssige og retlige rammer.
Lad mig benytte mig af denne anledning til at understrege, at Kommissionen ikke har nogen ambition om at blive engageret i systemer til levering af sundhedsydelser eller medicinsk behandling. For nærværende har vi ikke den fornødne kompetence til at blive det. Jeg forudser ikke, at denne situation vil ændre sig i fremtiden. Subsidiaritet er det underliggende princip i forbindelse med levering af sundhedsydelser, og det bør respekteres.
Lad mig udtrykke mig klart. Kommissionen vil ikke komme med nogen forslag inden for områder, der har noget at gøre med levering af sundhedsydelser. Det er medlemsstaternes ansvar.
Så mens en fuldstændig og ærlig debat om væsentlige sundhedsspørgsmål er meget vigtig, må vi også respektere sondringen mellem medlemsstaternes og Fællesskabets kompetencer, når vi overvejer generelle henstillinger inden for følsomme områder.
Der er helt klart vigtige kulturelle, etniske, etiske og religiøse forskelle mellem vores borgere, når det gælder disse sager. Når vi fremhæver betydningen af seksuel og reproduktiv sundhed og rettigheder, bør der udvises følsomhed over for de forskellige holdninger i vores medlemsstater til sådanne spørgsmål som abort. Spørgsmål om seksuel og reproduktiv sundhed er kerneemner i debatten om sociale og sundhedsmæssige emner i Europa i dag. Disse spørgsmål berører vores borgeres liv på en måde, som andre emner ikke gør. Derfor er det emner, der bedst besluttes så tæt på de berørte som muligt. Men når det drejer sig om at udvikle en folkesundhedspolitik, er der en række spørgsmål, der kræver betydelig overvejelse og analyse. Og betænkninger som den, vi drøfter i aften, giver en indsigt i de komplekse spørgsmål, der berører vore dages politiske beslutningstagere.
Inden for alle aspekter af seksuel og reproduktiv sundhed er det sådan, at jo bedre informeret og uddannet de enkelte er, jo større er chancen for, at de vil undgå faldgruber ved at tage ansvar for deres egen sundhed og velvære. Individer må naturligvis i ofte meget vanskelige situationer i det virkelige liv bevæge sig fra at absorbere information til at udvikle en helhedsorienteret forståelse for, hvordan disse spørgsmål indvirker på deres liv.
I denne debat er en stor del af opmærksomheden rettet mod kvinders ansvar og rettigheder, når det gælder deres helbred og velvære. Jeg mener imidlertid, at opmærksomheden i øget omfang bør rettes mod mændenes ansvar på dette område. Alt for ofte overser vi betydningen af at forbedre mænds uddannelse for at få dem til at ændre adfærd, holdninger og engagement. Jeg håber, at vores medlemsstat vil lægge større vægt på uddannelse og information rettet mod mænd, når det gælder dette vigtige område.
Kommissionens rapport fra 1997 om kvinders sundhedssituation i Det Europæiske Fællesskab leverede også en nyttig analyse. Den henledte opmærksomheden på, at spørgsmål om seksuel og reproduktiv sundhed er vitale spørgsmål for kvinder i den fødedygtige alder. Der er arbejde i gang med folkesundhedsindikatorer i Europa-Kommissionen. Eksperter er ved at udvikle indikatorer, som vil levere grundlaget for indsamling og analyse af sundhedsinformation i Europa. Disse indikatorer vil omfatte en række indikatorer, som ser på forskellige aspekter af reproduktiv og seksuel sundhed.
Kommissionen er klar til at indsamle data og foretage statistiske og epidemiologiske undersøgelser på grundlag af indsamlede data. Jeg må imidlertid understrege, at kvaliteten af et sådant arbejde vil afhænge af kvaliteten og sammenligneligheden af de data, som medlemsstaterne leverer.
Inden for det nye folkesundhedsprogram vil den tredje streng behandle sundhedsdeterminanter i forbindelse med sygdomsforebyggelse og sundhedsfremme. Dette gælder også for seksuel og reproduktiv sundhed.
Som det er tilfældet med sundhedsfremmeprogrammet, kan tiltrædelseslandene deltage. Den lokale sundhedsfremme- og sygdomsforebyggelsesstrategi er imidlertid medlemsstaternes ansvar. Dette vil omfatte sundhedsuddannelses- og sundhedsfremmeprojekter på skoler, som kan trække på de videnskabelige data, der er genereret af denne analyse.
Hvad angår den amerikanske regerings "Mexico City Policy", som nævnes i rapporten, ser Europa-Kommissionen sig ikke i stand til hverken at kommentere eller reagere på den. Dette spørgsmål er fuldt ud op til den amerikanske regering. Jeg har derfor begrænset mine kommentarer her i dag til de områder, hvor Kommissionen har kompetence.
Må jeg slutte af med at understrege betydningen og følsomheden af de spørgsmål, der drøftes i dag, og som er blevet rejst og efterforsket som følge af fru Van Lanckers arbejde.

Formanden.
 Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
(A5-0203/2002) af Quisthoudt-Rowohl for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om ændret forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om deltagelsesregler for virksomheder, forskningscentre og universiteter og regler for formidling af forskningsresultater gældende under gennemførelsen af Det Europæiske Fællesskabs rammeprogram 2002-2006 (KOM(2001) 822 - C5-0017/2002 - 2001/0202(COD));
(A5-0205/2002) af Quisthoudt-Rowohl for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om ændret forslag til Rådets afgørelse om deltagelsesregler for virksomheder, forskningscentre og universiteter gældende under gennemførelsen af Det Europæiske Atomenergifællesskabs rammeprogram 2002-2006 (Euratom) (KOM(2001) 823 - C5-0236/2002 - 2001/0327(CNS)).

Quisthoudt-Rowohl (PPE-DE)
Hr. formand, deltagelsesregler for et forskningsprogram - hvad kan det handle om? Jo, der findes penge til forskningsaktiviteter, vel at mærke penge, som - det vil jeg gerne understrege kraftigt - kommer fra det offentlige. Det er offentlige penge, skatteyderne finansierer forskningsaktiviteter. Der udskrives projekter, der indsendes ansøgninger, og på et eller andet tidspunkt kommer bevillingen - eller den kommer ikke. Hvad var det, der var vigtigt for os? Allerførst at licitationen naturligvis skal være klar, entydig og enkel. Så det er muligt at skrive klare, entydige og enkle ansøgninger. Derfor går vi ind for en procedure i to trin, som også tidligere har vist sig at være velegnet. Kommissionen er gået ind på dette forslag fra os. For det andet er det naturligvis vigtigt, at der kan ske en hurtig bedømmelse, at man ikke skal sidde så længe og vente på at få afgjort, om dette projekt nu bliver godkendt eller ej. For os i Parlamentet var det vigtigt, at der ud over de selvfølgelige kriterier om excellens og innovation også bliver taget højde for bløde kriterier. Jeg tænker f.eks. mange damer er jo netop gået - på kvinders deltagelse i forskningen. Det er også vigtigt, at der finansieres en europæisk merværdi. Med andre ord skal der komme mere ud af det fælles arbejde, end hvis hver enkelt forsker alene for sig selv.
At arbejde sammen betyder solidaritet mellem medlemmerne i denne gruppe. Det betyder også solidaritet i ansvaret, hvis noget skulle gå galt, hvad ingen naturligvis forventer. Men her bør solidariteten på den anden side ikke gå så vidt, at der, som Kommissionen havde foreslået, opstår en solidarisk hæftelse for alle deltagere. Dette er nu alligevel gennemført godt. Fælles hæftelse inden for visse grænser - ja. Det er lykkedes os at finde en god middelvej mellem den nødvendige solidaritet og den enkeltes ansvar.
Naturligvis skal pengestrømmen være fleksibel, men også kontrollerbar. Og pengene skal bruges målrettet. Det vil jeg komme med et eksempel på. Generelle beløb, ja, når de er nødvendige. Men kun, når de knytter sig til faktiske merudgifter for den europæiske forskning og kan dokumenteres, selv når bilaget først fremlægges efterfølgende. Med andre ord, ekspertisenetværk, fælles europæisk forskningsrum, ja, men ikke i form af et eller andet ikke rigtig måleligt samarbejde. Også her er det lykkedes os at videreudvikle Kommissionens forslag i den retning, De havde tænkt Dem.
Det var desuden et vigtigt punkt i diskussionen for os i Parlamentet, at Kommissionens forslag gav os det indtryk, og jeg siger her helt bevidst "gav os det indtryk" - vi talte længe om det og endte også med at komme til en anden konklusion - at Kommissionen egentlig ville trække sig en lille smule tilbage. At den bare ville sige, der er en projektansvarlig, han får pengene, og han er ansvarlig for det hele. Det lader sig ikke gøre. Vi kan ikke fritage vores udøvende magt fra dens ansvar. Den hæfter for de beløb, den bevilger, og den er den eneste, som kan gøres direkte ansvarlig over for Revisionsretten. Det er altså takket være talrige kollegers medarbejde efter min mening lykkedes ud fra et godt forslag at formulere en endnu bedre sluttekst.
Jeg vil gerne sige et par ord om proceduren, fordi denne procedure er ret usædvanlig. Det drejer sig her for den første betænknings vedkommende om en betænkning med fuld medbestemmelse, når det gælder betænkningen om Euratom, har vi jo kun rådgivende funktion. Men lad os holde os til den første betænkning og medbestemmelsen. Der er tale om fælles beslutningsprocedure, og det vil lykkes os at vedtage en tekst efter kun én behandling. Hvorfor? Vi har haft et fremragende samarbejde med Rådet, og jeg vil her gerne fremhæve statssekretær Marimón. Han har personligt gjort en meget stor indsats for, at vi kunne nå til enighed ad samtalens vej, gennem dialog. Jeg må imidlertid også sige, at jeg har mødt stor vilje til dialog hos Kommissionen. Generelt var der fra alle sider en meget stor åbenhed over for de andres standpunkter, og det er lykkedes at udforme en tekst, som blev godkendt af Rådet allerede efter afstemningen i udvalget. Så at sige som forskud på afstemningen, som i morgen - det går jeg ud fra - vil falde ud med stort flertal for betænkningen. At der opstår en sådan enighed efter førstebehandlingen er kun muligt på grund af den store samarbejdsvilje hos alle parter, hvilket jeg her gerne vil takke hjerteligt for.
Jeg vil også gerne takke alle kollegerne fra de andre grupper. Der var nogle særlige betingelser på grund af mit forbigående handicap - De har jo alle set mig køre rundt her hele tiden - og disse særlige betingelser førte med sig, at der fra alle sider - fra Kommissionens side, fra Rådets side, fra kollegernes side - er blevet vist hensyn - endnu en gang tak for det - men også at der blev udviklet fleksibilitet og innovative arbejdsmetoder. Disse kvaliteter - fleksibilitet, innovative arbejdsmetoder - ønsker jeg for alle deltagerne i det sjette rammeprogram, ønsker jeg også for Kommissionen, som jo nu naturligvis vil påtage sig sit arbejde med at fordele penge. Vi vil i de næste år følge den i dette arbejde med et kritisk, men også velvilligt øje.

Marques (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi drøfter et forslag fra Kommissionen om deltagelsesregler for virksomheder, forskningscentre og universiteter og regler for formidling af forskningsresultater gældende under gennemførelsen af Det Europæiske Fællesskabs rammeprogram 2002-2006.
Jeg vil gerne takke ordføreren for det fremragende arbejde, som hun har forelagt os, og som jeg giver min fulde støtte. Ligesom ordføreren finder jeg, at Kommissionens fremgangsmåde er positiv, idet den sigter mod at lette adgangen til finansieringstilskud ved hjælp af en forenkling af reglerne og en større fleksibilitet for modtagerne. Jeg glæder mig således over de nye mål, der er opstillet: enkle og forståelige deltagelsesregler, en hurtigere og slankere forvaltning og beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser.
Tillad mig så, at jeg som medlem valgt i en region i den yderste periferi, Den Autonome Region Madeira, koncentrerer sidste del af mit indlæg om et spørgsmål, der direkte angår regionerne i den yderste periferi. I kompromisændringsforslagets begrundelse, punkt 9, anføres det, at det sjette rammeprograms aktiviteter skal fremme deltagelse fra regionerne i Fællesskabets yderste periferi. Også det foregående rammeprogram gav udtryk for, at der skulle tages hensyn til disse regioners særlige forhold.
I et ændringsforslag har jeg imidlertid advokeret for, at vi bør gå endnu videre, også for at følge op på nævnte motivering, fordi jeg mener, at det er vigtigt, at der i de programmer, der udarbejdes i den yderste periferi, lægges større vægt på kriteriet merværdi for Fællesskabet. En sådan større vægt vil have stor betydning, fordi det derved undgås, at regionerne i den yderste periferi straffes, navnlig på grund af vanskeligheden ved at finde eksterne partnere, som er indstillet på at indgå et partnerskab med institutioner, der er hjemmehørende i regionerne i den yderste periferi, uanset projekternes kvalitet. Når man går ind for fuldstændig lighed mellem deltagerne og bredt samarbejde også med nye deltagere, vil den større vægt på kriteriet merværdi for Fællesskabet være afgørende for at sikre adgang til det sjette rammeprogram for projekter fra disse regioner.

Formanden.
Eftersom vi har passeret midnat, vil jeg gerne gøre vores tolke opmærksom på, at forhandlingerne vil vare endnu et lille kvarters tid. Jeg takker dem for deres tålmodighed.

Linkohr (PSE).
Hr. formand, i tilslutning til Deres bemærkning vil jeg gerne sige god morgen. Måske er dette også et tegn på den nye begyndelse, som vi har i sinde med det sjette forskningsrammeprogram. Min tak gælder også ordføreren. Det siger jeg ikke bare af høflighed, for jeg synes, vi har haft et godt samarbejde og i vidt omfang har fulgt ordførerens forslag. Jeg vil gerne endnu en gang udtrykkeligt takke for initiativet.
Hvad nu disse deltagelsesregler angår, så må jeg sige, at vi har pålagt Kommissionen et stort ansvar, og dermed kræver vi også meget af den. Jeg er ikke misundelig på Kommissionen, for det bliver meget vanskeligt at gennemføre det sjette forskningsrammeprogram, hvis jeg f.eks. tager beslutningen om, at Kommissionen skal begrunde enhver eventuel beslutning om at afvise et forslag. Det er et af vores gamle krav, men med de titusinder af projekter er det et enormt ansvar for Kommissionen. Hvis den klarer det, tager jeg hatten af, for det vil sikkert være medvirkende til, at mange menneskers begejstring for at deltage i det europæiske forskningsprogram ikke aftager. Men let bliver det ikke.
Den store vanskelighed med det sjette forskningsrammeprogram er dog, at så mange medlemsstater deltager i det. 15 medlemsstater plus de stater, som vil optages i EU, plus EØS-staterne, plus Israel og fremover også Schweiz. Det betyder, at der er rigtig mange deltagere, og at "forvalte" dem, det vil sige at gennemføre forskningsrammeprogrammet korrekt, det bliver ikke let. Jeg forstår også ønsket om at stable så store projekter som muligt på benene, ekspertisenetværk, integrerede projekter og så videre, og formentlig vil dette også være fremtiden for det europæiske forskningsprogram. Det betyder imidlertid, at de andre, de mindre projekter især, i stadig stigende omfang vil skulle overtages af medlemsstaterne og regionerne, det vil altså føre til en stærkere arbejdsdeling mellem EU og medlemsstaterne.
Det glæder mig meget, at spørgsmålet om en procedure i to trin er blevet beskrevet nærmere. Af denne totrinsprocedure forventer jeg lettelse, alt efter hvordan man gennemfører den. Kommissionen har jo visse erfaringer med det. Jeg håber, det vil lykkes den at gøre det endnu bedre. Jo hurtigere vi gennemfører det sjette forskningsrammeprogram, jo flere penge sparer vi. Parlamentet har ydet sit bidrag til det, der er konsensus om det. Nu gælder det om at fordele pengene så hurtigt som muligt. Jeg ønsker Dem held og lykke med det, hr. kommissær.

Plooij-Van Gorsel (ELDR).
På vegne af Den Liberale Gruppe vil jeg gerne lykønske fru Quisthoudt med hendes solide betænkning og især med hendes slagfærdige forhandlingsevner i løbet af den uformelle trilog, både med det spanske formandskab, men især også med Kommissionen.
Det spanske formandskab har gjort et godt arbejde i denne sag. Resultatet er nu, at vi i løbet af én behandling kan vedtage reglerne for deltagelse i rammeprogrammet, så det sjette forskningsrammeprogram kan gå i gang til tiden. Det er gode nyheder for alle forskere i Europa, men også for forskningsmiljøet og innovationen i Europa. For nylig viste det sig nemlig, at EU sakker endnu mere agterud med hensyn til forskning og konkurrenceevne. Forskellen mellem Europa og USA i investeringer i forskning er steget meget i løbet af de seneste år. I 1994 var forskellen på 51 millioner euro årligt, og det er i år 2000 steget til ikke mindre end 124 millioner euro.
Ud over de nationale myndigheder skal erhvervslivet investere mere. Det kræver, kære kolleger, imidlertid et langt bedre investeringsmiljø at gøre det attraktivt for virksomheder at investere i Europa. Den private sektors deltagelse i rammeprogrammet skal ligeledes fremmes. Derfor er det vigtigt, at Parlamentet har fået sin vilje med hensyn til deltagernes ansvar i et konsortium i rammeprogrammet. Det kan ikke være rigtigt, at hvis én deltager bryder kontrakten, så er de andre deltagere solidarisk og individuelt ansvarlige, sådan som Kommissionen slog til lyd for? Rådet forstod det heldigvis, så teksten kunne ændres.
Jeg vil endvidere sige, at Kommissionens behandling af kontrakter giver alt for mange problemer. Betalinger finder sted alt for sent, og det administrative pres er for stort. Det medfører især problemer for de små og mellemstore virksomheder. Kommissionen vil på den måde få problemer med at indhente gode projekter, fordi innovative virksomheder ikke længere vil deltage. Det skyldes bl.a. annulleringen af projekter uden angivelse af årsager. Sådan en situation er ikke et incitament til den private sektor og vil ikke resultere i større investeringer i Europa og bestemt ikke til 3% af BNP, sådan som Kommissionen gerne ser.

Piétrasanta (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, fru ordfører, kære kolleger, Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance har inderligt ønsket, at iværksættelsen af rammeprogrammet blev forenklet og gjort mere menneskelig, for at sige det rent ud. Fru Quisthoudt-Rowohl, som jeg skylder stor tak for hendes disponibilitet og foranstaltninger fulde af fornuft om deltagelsesreglerne, leder os på rette vej. Jeg understreger, at tiltrædelseslandene for første gang vil nyde de samme rettigheder som medlemsstaterne, og de europæiske videnskabelige samarbejdsorganisationer og de associerede lande vil kunne deltage på lige fod med de etablerede foretagender i medlemslandene.
Jeg glæder mig også over at se, at tredjelandenes organisationer kan deltage fuldt ud i rammeprogrammets projekter. Det er især vigtigt for vores gruppe, som ønsker at intensivere forskningen i samarbejde med udviklingslandene og landene i Middelhavsområdet og Latinamerika. I betragtning af de nye forvaltningsbestemmelser - som især er kommet til med de nye værktøjer - bliver det utvivlsomt nødvendigt at optimere administrationen under iværksættelsen af programmet, samtidig med at vi dog afholder os fra at holde på formelle forligsprocedurer. I den forbindelse takker vi Rådet, repræsenteret ved hr. Marimón, der har været meget optaget af spørgsmålet, for at have tilsluttet sig vores forslag, som skulle fremskynde tingene. Derfor ville det glæde os at holde en fortsat regelmæssig kontakt med Parlamentet og Kommissionen, hvilket sagtens kan lade sig gøre takket være hr. Busquins velvillige hjælp, især med henblik på en eventuel opdatering under midtvejsevalueringerne i 2004.

McNally (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren, som har brugt sine erfaringer fra det femte rammeprogram og sine faglige erfaringer som videnskabsmand til stor gavn for os alle, navnlig efter sin ulykke.
Jeg vil gerne takke hr. Busquin, en fremragende kommissær, som sammen med sit personale har været meget dygtig til at sikre, at vi kunne opnå et resultat tidligt i processen. Vi ønsker naturligvis alle at takke hr. Marimón for hans tålmodighed og gode humør. Jeg takker også det videnskabelige miljø, som ikke var længe om at give os rådgivning og pege på, at det havde brug for enkelthed, hurtigere forvaltning og finansiel støtte.
Disse nye instrumenter er spændende, men vi må være sikre på, at mange mennesker ikke forhindres i at deltage i programmerne på grund af deres manglende kendskab til dem. Ansvar så ud til at være et stort problem, men heldigvis blev det overvundet.
Jeg vil gerne pege på betydningen af ændringsforslag 29 for Parlamentet og dets sidestykke i Euratom-programmet, ændringsforslag 38, som tilføjer kriterier, som kan og bør tages i betragtning, herunder aktiviteter, der øger kvinders rolle inden for forskningen, og som søger synergi med uddannelse. Nem adgang betyder, at udbredelse bør være relativt uproblematisk, men Parlamentet anser udbredelse som et vigtigt stadium i denne proces. De kan være sikre på, at vi meget omhyggeligt vil følge op på det sjette rammeprogram, besøge projekter, tale med videnskabsfolk og anmode om evalueringer.
Med vedtagelsen i morgen af fru Quisthoudt-Rowohls betænkning vil sidste brik i puslespillet endelig være på plads. Takket være hr. Caudron og ordførerne om særprogrammerne har vi arbejdet effektivt, og nu har vi masser af tid til, at vores videnskabsfolk kan forberede det i bevidstheden om, at det er vores mål at gøre det sjette rammeprogram effektivt, godt forvaltet, let at deltage i og udadleligt fra et finansielt synspunkt. Tak igen til alle berørte.

Busquin
Hr. formand, mine damer og herrer, sammen med selve beslutningen om rammeprogrammet og særprogrammerne udgør reglerne for deltagelse og formidling det tredje element i gennemførelsesordningen for rammeprogrammet for forskning.
Det er en ikke uvigtig del af programmet. Faktisk udgør reglerne for deltagelse den juridiske og økonomiske ramme, som går forud for iværksættelse og finansiering af forskningsaktiviteterne under det sjette rammeprogram.
Jeg vil gerne rette en varm tak til ordføreren, fru Quisthoudt-Rowohl, for hendes yderst omfattende bestræbelser på at udarbejde et forslag til disse regler i snævert samarbejde med interventionsområderne.
Jeg vil også takke medordførerne hr. Linkohr, fru Plooij-Van Gorsel, hr. Piétrasanta og hr. Alyssandrakis samt udvalgsformanden hr. Westendorp for den fine stemning, de har skabt under drøftelserne.
Og De har ret, fru Quisthoudt-Rowohl, i at understrege, at denne aftale er et resultat af en intens indsats under de frugtbare drøftelser, hvor alle har deltaget. Jeg vil gerne ligesom De understrege det spanske formandskab og særligt hr. Marimóns rolle, og jeg tror, at det opnåede resultat understreger vores fælles vilje til forenkling og lempelse i forhold til det foregående program, samtidig med at vi bevarer den nødvendige gennemslagskraft.
Den nye model er baseret på et princip om øget autonomi for konsortier, som vil blive styrket igennem mere fleksible regler og kontrakter og en mærkbar lempelse af de administrative krav, som påhviler dem.
Intentionen var faktisk at gøre disse regler enklere, lettere og mere brugsvenlige, mere læselige og forståelige for deltagerne og mere fleksible uden dog af den grund at miste gennemslagskraft.
De har også ret i at gentage, fru Quisthoudt-Rowohl, at i forhold til at Kommissionen ville give slip på samtlige de privilegier og i den forbindelse ansvarsområder, som tilhørte den, især i forbindelse med vurdering og udvælgelse af, hvilke forslag der skal finansieres, så var udvælgelsen af deltagere, der skal nyde godt af fællesskabsfondene, og fastlæggelsen af et effektivt system til kontrol af de finansierede projekter og af de betalingsbeslutninger, der skal træffes, blot et vagt forsøg. De har lagt meget vægt på, at hele solidaritetsprocessen skal forstås ud fra denne ramme.
Selvfølgelig er reglerne også til forskel fra de for øjeblikket gældende regler blevet tilpasset for at tage hensyn til de nye tiltag, som er opstået med det sjette rammeprogram og herunder først og fremmest indførelsen af nye finansielle støtteinstrumenter. Blandt de største ændringer, hvoraf nogle så dagens lys på Parlamentets initiativ, er bl.a. den kendsgerning, at deltagelse i et forskningsprojekt - bortset fra i særlige tilfælde - er åben for enhver retlig enhed og ikke blot de retlige enheder, som har en specifik forskningsaktivitet. En anden ændring er, at ansøgerlandenes og EU-medlemslandenes organisationer er blevet stillet på lige fod, hvad angår betingelserne for deres deltagelse - hvilket er et stærkt politisk signal i en tid, hvor man taler om udvidelse. At åbne mulighed for deltagelse og finansiering af retlige enheder, som er etableret i tredjelande, der er omfattet af de internationale samarbejdsprojekter, udvider også området for det europæiske forskningsrum. Og så kan vi også nævne indførelsen af muligheden for fuld deltagelse af internationale organisationer af europæisk interesse, reducering af antallet af standardkontrakter og en ny procedure for kontrakters ikrafttræden, forenkling af finansieringssystemerne, budgettilskud og integrationstilskud til henholdsvis integrerede projekter og ekspertisenet, anvendelse af revisionserklæringer til berigtigelse af deltagernes udgifter for at opnå større økonomisk sikkerhed, men med færre procedurekrav, og endelig forenkling af reglerne om intellektuel ejendomsret med princippet om en fælles definition af en samlet ramme og generelle principper, som skal overholdes, hvor de nærmere bestemmelser kan variere alt efter projekttype.
De tilbundsgående og vedvarende drøftelser om alle disse punkter og mange andre, som har fundet sted i Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen, har gjort det muligt at nå frem til en aftale.
Kommissionen kan derfor formelt godkende det fælles kompromisændringsforslag, som former denne aftale, og jeg tror, at Rådet har givet udtryk for samme holdning.
Blandt de kompromisforslag, som jeg ønsker at fremhæve, vil jeg især nævne, at vi har forøget minimumsantallet af obligatoriske deltagere fra to til tre, indført mulighed for evaluering af de modtagne forslag i to omgange, begrænset den anonyme evaluering af forslag til visse særtilfælde, opstillet en mere udtømmende liste over kriterier til evaluering af forslag, kriterier, som kan være obligatoriske eller valgfri som de aktiviteter, fru McNally understregede, der sigter mod at øge kvinders indflydelse i forskningen og skabe synergier med undervisning på alle niveauer. Vi har klarlagt, hvordan deltagernes ansvar skal fordeles, defineret beregningsmetoden for Fællesskabets økonomiske bidrag til ekspertisenettene - det er et spørgsmål, som har skabt megen diskussion - og indført begrebet konsortiumaftale som et centralt værktøj i fastlæggelsen af forskningsprojekter.
Jeg vil sige én ting om reglerne for deltagelse i Euratom-programmet. De ligner stort set de regler, som er defineret for rammeprogrammet, og er derfor acceptable. Det eneste ændringsforslag, som ikke er dækket af kompromiset, foreslår en finansieringsgrad for "fusionssammenslutningerne", som desværre ikke kan lade sig gøre på dette niveau og inden for den fastlagte budgetramme. Kommissionen kan ikke godkende det, men vi forsøger at finde frem til et kompromis.
Hr. formand, mine damer og herrer, på trods af vanskeligheder og takket være ordførerens bestræbelser og viljekraft bliver deltagelsesreglerne for det sjette rammeprogram godkendt i morgen, håber jeg, ved førstebehandlingen. Det kan man kun glæde sig inderligt over. Det er et grundlæggende element for det videnskabelige samfund og virksomhederne i iværksættelsen af dette rammeprogram, som er et af det europæiske forskningsrums værktøjer. Jeg tror, at det videnskabelige samfund allerede delvist har forstået budskabet. Vi har modtaget mere end 15.000 interessetilkendegivelser, som vil blive offentliggjort. Dette giver os mulighed for at forberede iværksættelsen af rammeprogrammet på de bedste betingelser inden årets udgang.
Jeg vil endnu en gang takke Parlamentet for dets mere end konstruktive indsats.

Formanden.
 Tak, hr. kommissær.
Jeg vil også på egne vegne takke vores ordfører, som virkelig har gjort sig store anstrengelser på trods af et mindre helbredsproblem for at udarbejde denne dobbelte betænkning. Det skal hun have dobbelt tak for.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Jeg vil hæve mødet, idet jeg takker alle kolleger og tolke for deres tid og tilstedeværelse.
(Mødet hævet kl. 24.25)

Betænkning af Scheele (A5-0225/2002)

Kommissionen kan acceptere følgende 16 ændringsforslag: 13, 16, 17, 18, 19, 31, 70, 78, 110, 115, 119, 123, 124,145, 146, og 147.
Kommissionen kan ikke acceptere følgende 47 ændringsforslag principielt, delvist eller med forbehold af redaktionelle ændring:
Principielt: 10, 36, 64 og 144.
Med forbehold af redaktionelle ændringer: 1, 3, 12, 15, 20, 23, 28, 30, 34, 38, 45, 55, 56, 71, 75, 77, 80, 82, 89, 90, 101, 112, 114, 117, 118, 121, 138, 141, 165, 166 og 168.
Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag delvist: Ændringsforslag 37 (første sætning - med forbehold af omformulering), 41 (første sætning), 44 (det hele undtagen de sidste tre ord - med forbehold af omformulering), 57 (det hele undtagen "de lokale myndigheder" - med forbehold af omformulering), 67 ("men indeholder ingen genetisk modificerede organismer", "med en skrift af mindst samme størrelse som..." - med forbehold af omformulering), 68 ("men indeholder ingen genetisk modificerede organismer", "med en skrift ..." - med forbehold af omformulering), 69 ("men indeholder ingen genetisk modificerede organismer", " med en skrift..."), 81 (første sætning - med forbehold af omformulering), 86 (første sætning), 102 (det hele undtagen "de lokale myndigheder" - med forbehold af omformulering), 103 (det hele undtagen "de lokale myndigheder" - med forbehold af omformulering), 134 ((a) og (b) - med forbehold af omformulering).
Kommissionen kan ikke acceptere følgende 107 ændringsforslag hverken helt eller delvist: 2, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 11, 14, 21, 22, 24, 25, 26, 27, 29, 32, 33, 35, 39, 40, 42, 43, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54,58, 59, 60, 61, 62, 63, 65, 66, 72, 73, 74, 76, 79, 83, 84, 85, 87, 88, 91, 92, 93, 94, 95, 96, 97, 98, 99, 100, 104, 105, 106, 107, 108, 109, 111, 113, 116, 120, 122, 125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 135, 136, 137, 139, 140, 142, 143, 148, 149, 150, 151, 152, 153, 154, 155, 156, 157, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 164, 167, 169 og 170.
Betænkning af Trakatellis (A5-229/2002) 
Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag: 1, 11, 13, 15 og 51.
Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag delvist eller principielt.
Delvist: 3, 12, 29, 30 og 44 (med forbehold af omformulering).
Principielt: 5 (med forbehold af yderligere tekst), 9, 10, 14, 24, 31, 35, 36, 46, 47 og 54 principielt.
Kommissionen kan ikke acceptere følgende ændringsforslag: 2, 4, 6, 7, 8, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 25, 26, 27, 28, 32 og 33, 34, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 45, 48, 49, 50, 52, 53, 55 og 56.
Fælles holdning til ændringsforslagene
Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag: 1, 11, 13, 15 og 51.
Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag delvist eller principielt.
Delvist: 3, 12, 29, 30 og 44 (med forbehold af omformulering).
Principielt: 5 (med forbehold af yderligere tekst), 9, 10, 14, 24, 31, 35, 36, 46, 47 og 54 principielt.
Kommissionen kan ikke acceptere følgende ændringsforslag: 2, 4, 6, 7, 8, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 25, 26, 27, 28, 32 og 33, 34, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 45, 48, 49, 50, 52, 53, 55 og 56.
