Forberedelse af G20-topmødet den 2. april - med deltagelse af Gordon Brown, Det Forenede Kongeriges premierminister, medlem af Det Europæiske Råd (forhandling) 
Formanden
Mine damer og herrer, kære kolleger! Det er med stor glæde, at jeg kan hilse Det Forenede Kongeriges premierminister, Gordon Brown, velkommen her i dag. Hr. premierminister! Velkommen til Europa-Parlamentet.
(Bifald)
Premierministeren vil fremlægge en redegørelse for Parlamentet om forberedelserne til G20-topmødet i næste uge. Topmødet, som vil finde sted i London torsdag den 2. april 2009, ligger på et kritisk tidspunkt i håndteringen af den aktuelle internationale økonomiske krise og finanskrise. Det udgør en afgørende mulighed for lederne af både den industrialiserede verden og de nye vækstøkonomier for at arbejde sammen om en fælles dagsorden for omgående økonomisk stabilitet og for genopretning på længere sigt. På topmødet i London skal man nå til enighed om de makroøkonomiske politikker og om det lovgivningsmæssige grundlag, der kan føre os gennem krisen og etablere en bedre og mere holdbar ramme for fremtiden.
Som formand for G20 har Gordon Brown udvist aktivt internationalt lederskab under det, der har vist sig at være en af de vanskeligste perioder i nyere tid. Den hast, hvormed han har været med til at udvikle G20 til et nyt værktøj for international økonomisk styring, er både opmuntrende og imponerende. Premierministeren har også gjort et stærkt og positivt indtryk ved at vise, hvordan Det Forenede Kongerige kan arbejde effektivt sammen med sine partnere i EU, for sammen finder vi innovative løsninger på de mange udfordringer, vi i fællesskab står over for.
Jeg har altid ment, at det er afgørende, at Storbritannien spiller en engageret rolle som en central aktør i EU.
(Bifald)
Hr. premierminister! Vi hilser Deres beslutsomhed i forhold til at spille en sådan rolle velkommen.
Det er med stor glæde, jeg giver ordet til Storbritanniens premierminister, Gordon Brown.
(Bifald)
Gordon Brown
premierminister for Det Forenede Kongerige og Nordirland. - (EN) Hr. formand! Jeg vil gerne takke for den store ære, det er for mig at få lov til at tale til Dem, samt for Deres vellykkede formandskab for Europa-Parlamentet. Jeg vil også gerne takke parlamentsmedlemmerne og medlemmerne af Kommissionen samt dens formand, hr. Barroso. Det er takket være indsatsen fra alle jer og fra de generationer, hvis arbejde vi bygger på, at vi i dag nyder godt af et Europa i fred og enighed, hvilket rangerer blandt de fineste resultater i den menneskelige historie, og som i dag er et håbets fyr for hele verden.
(Bifald)
Og hvis nogen i et land eller på et kontinent er det mindste i tvivl om, hvordan den menneskelige vilje og modet hos repræsentanter med en mission kan bygge en ny fremtid ud af tidligere årtiers fortvivlelse, skal de blot tænke på, hvordan europæerne for 60 år siden talte om fast forankrede fjendskaber og forhold, der aldrig kunne repareres. De talte om en hård, lang og bitter kold krig. De troede det ikke muligt, at der nogensinde kunne være helt fred i Europa, og de troede endnu mindre på, at Europa kunne blive forenet og samarbejde.
Lad dem så tænke på, hvordan det nu efter årtiers samarbejde og enhed kun er politiske ekstremiteter, der kan sætte spørgsmålstegn ved, at vi er stærkere og sikrere sammen, end vi nogensinde var hver for sig.
(Bifald)
Den 9. november i år kan vi fejre tyveårsdagen for noget, som for alle os her i mødesalen må tælle som en af de mest definerende begivenheder i vores liv, nemlig Berlinmurens fald. Murens nedrivning skyldtes et beslutsomt folk, der aldrig mere ville lade en barriere, intimidering eller undertrykkelse splitte den europæiske befolkning.
I dag findes der ikke et gammelt Europa, et nyt Europa eller et Vesteuropa. Der findes kun ét Europa, og det er vores hjemlige Europa.
Jeg er stolt over at stå her i dag som brite, som europæer og som repræsentant for et land, der ikke ser sig selv som en ø, der driver bort fra Europa, men som et land i Europas midte - ikke i Europas slipstrøm, men i Europas hovedstrøm.
(Bifald)
Derfor er jeg også stolt over, at et overvældende flertal i det britiske parlament ratificerede Lissabontraktaten.
(Kraftigt bifald)
Efter min mening er Europa i en enestående position til at føre verden an i håndteringen af de helt nye og vigtige udfordringer ved den kommende globalisering. Vi befinder os i en enestående position på grund af det, vi har opnået i EU. Jeg vil gerne takke medlemmerne af Europa-Parlamentet. I kan alle være stolte over det, som vi sammen har skabt - verdens største og stærkeste indre marked, der nu giver nye muligheder for 500 millioner mennesker, samt verdens mest vellykkede indsats med hensyn til økonomisk samarbejde. I skal være stolte over, at det er EU's fortjeneste.
I skal også være stolte over de omfattende rammer for miljøbeskyttelse, som vi opbygger, og som er et grundlæggende resultat af den europæiske koordination, som dette kontinent er det første i verden, der utvetydigt gennemfører på vejen mod at blive en lavemissionsøkonomi.
(Bifald)
I skal også være stolte over, at EU med verdens største bistandsprogram har gennemført det mest vedvarende engagement i at redde og ændre liv overalt i verden.
Mange af de forbruger- og arbejdsstedsrettigheder, vi alle nyder godt af i Europa, er resultatet af kampagner ført af individuelle medlemmer og grupperinger fra Europa-Parlamentet.
Lad os ikke glemme, at EU har verdens mest omfattende sociale beskyttelse i form af et sæt regler og forpligtelser, der blev forbedret for det britiske folk, da - må jeg med stolthed sige - vores regering førte Storbritannien ind i det sociale kapitel.
Hr. formand! Disse europæiske succeshistorier havde ikke været mulige uden det samarbejde mellem befolkningerne, som De og dette Parlament har leveret. Vi ser enhed formidlet af tjenestemænd, der mødes på tværs af grænserne. Vi ser enighed, når ledere møder ledere. Men den varige enighed er den demokratiske enhed, der er rodfæstet i de fælles værdier hos de folk, der nu er repræsenteret her i Europa-Parlamentet, og det er i højere grad end traktater, institutioner og enkeltpersoner disse grundværdier, der binder os tæt sammen - vores tro som EU-borgere på, at frihed, økonomisk fremskridt og social retfærdighed går fremad sammen eller slet ikke.
Disse værdier er rodfæstet i de lektioner, vi har lært af at samarbejde - sandheden om, at frihed aldrig må blive underlagt åben konkurrence, at markeder skal være frie men aldrig værdifrie, og troen på, at det at være fair er vigtigere end laissez faire.
Under den nuværende krise har vi endnu en gang lært, at velstand ikke har stor betydning for samfundet, medmindre den også tjener andre end de velhavende. Rigdomme har kun værdi, når de ikke kun beriger nogle men alle befolkningsgrupper.
Det er ikke kun vores politiske filosofi - i Europa tror vi på disse sandheder, fordi vi har gennemlevet dem i det arbejde, vi har gjort i vores lande.
Midt i den aktuelle globale krise, hvis hastighed og omfang er uden fortilfælde i historien, ønsker jeg under anvendelse af disse værdier, der nu er en del af vores DNA - disse lektioner, som vi har lært i tidens løb i Europa - at drøfte med Dem, hvordan Europa og verden kan vokse med globaliseringens fire udfordringer: finansiel usikkerhed i en verden med øjeblikkelige globale kapitalstrømme, miljøødelæggelse i en verden med energimangler, ekstremismen og dens sikkerhedsmæssige trusler i en verden med hidtil uset mobilitet og voksende fattigdom i en verden med stadigt større uligheder.
Jeg ønsker også at drøfte, hvordan vi - med en global økonomi, der forvaltes korrekt af os, der samarbejder - kan gøre milliarder af mennesker i Asien og andre steder, hvoraf mange kun producerer deres varer, til morgendagens forbrugere af vores varer, hvordan vi i løbet af de næste 20 år kan se den største vækst nogensinde i middelklassejob og -indtægter, og hvordan vi trods alle de aktuelle problemer forude kan se en verdensøkonomi, der bliver dobbelt så stor, og som skaber nye muligheder for os alle i alle vores lande.
Jeg ønsker at drøfte, hvordan vi på basis af en verden, der i dag ser ikkebæredygtig, usikker og ulige ud, kan opbygge et ægte globalt samfund, der er bæredygtigt, sikkert og fair for alle.
Lad mig gentage, at EU efter min mening er i en enestående position til at tage teten i opbygningen af denne fremtid, netop fordi vi gennem de seneste 60 år har bevist, at vi som Europa kan imødegå og overvinde udfordringerne ved samarbejde på tværs af grænser, ved koordinering mellem folk og ved at skabe enhed ud af mangfoldighed.
Nogle af jer ved, at jeg i mange år har arbejdet for et globalt Europa samt for de nødvendige økonomiske reformer til dets gennemførelse. Jeg ved, at nogle kritikere har antydet, at jeg i højere grad støttede en global indsats, fordi jeg i mindre grad støttede en europæisk indsats. Men denne sag har ligget mig så stærkt på sinde i de seneste år, netop fordi jeg brændende ønsker, at Europa skal være førende på verdensscenen, og fordi de europæiske lande, der er mødtes om værdierne frihed, fairness og ansvarlighed, har så meget at tilbyde verden, at den også forenes.
Jeg ønsker en globalisering, der er åben, frithandlende og fleksibel, men som også er reformerende, inddragende og bæredygtig. Det er det budskab, som Europa i disse i økonomisk henseende meget krævende tider kan sende til og dele med resten af verden.
Som De ved, hærges verden af en international orkan. Intet europæisk land er immunt over for følgerne heraf. Den rammer alle virksomheder, alle arbejdstagere, alle husejere og alle familier.
Lad os være ærlige over for hinanden. Vores globale økonomiske system har udviklet sig og er blevet forvredet på måder, der er i strid med de værdier, vi hylder og støtter i vores familier, i vores samfund og i alle andre dele af vores liv. Disse værdier handler f.eks. om at være fair over for andre og om at tage ansvar, belønne hårdt arbejde og ikke belønne uansvarlige udskejelser.
Komplekse produkter såsom bankderivater, der angiveligt skulle sprede risikoen i verden, har i stedet spredt smitte. Vi kan ikke længere tillade, at risici overføres i verden uden ansvar. Efter min mening bør enhver del af det, der har været et skyggebanksystem, nu komme ind under tilsynsnettet.
(Bifald)
De grænser, som man er blevet enige om at opstille i et land eller en region, overhales af den globale konkurrence mellem alle lande. Efter min mening er det ikke nok at fremme selvregulering og tillade et tilbundsgående væddeløb. Vi er også nødt til at enes om internationale normer for gennemsigtighed, offentliggørelse og - ja - også lønninger.
(Bifald)
På samme måde som globaliseringen har overskredet de nationale grænser, ved vi, at den også har overskredet de moralske grænser. Som vi har opdaget på vores bekostning, er problemet med utøjlede frie markeder på en ukontrolleret markedsplads det, at de kan reducere alle forhold til transaktioner, alle motivationer til egeninteresser og alle værdifølelser til forbrugervalg og prisskilte.
Et godt samfund og en god økonomi har ikke desto mindre brug for en stærk fornemmelse for værdier. Ikke værdier, der udspringer af markedet, men værdier, som vi tilfører markedet; dvs. solide dyder som ærlighed, ansvarlighed, fairness og vurdering af hårdt arbejde - dyder, som ikke kommer fra markedet, men fra hjertet.
Så med udgangspunkt i dagens forhandling vil jeg foreslå, at vi i Europa som led i forberedelserne til næste uges topmøde i London spiller en central rolle med hensyn til at erstatte det, der engang blev kaldt for Washingtonkonsensus, med en ny og principiel økonomisk konsensus for vores tid.
Med alle disse globale problemer kan vi ikke blive stående. Vi er nødt til at skride til handling. Vi har selvfølgelig et valg, og jeg ved, at nogle føler sig fristet til at møde denne nye usikkerhed med en tilbagetrækning, hvor de forsøger at føle sig sikre ved at trække vindebroen op og stille uret tilbage. Men hvis der er noget, som vi ved fra forhistorien, er det, at protektionisme er defaitismens, tilbagetrækningens og frygtens politik, og at den i sidste ende ikke beskytter nogen som helst.
(Bifald)
Lad os i stedet for at søge hen imod isoleringens klipper i fællesskab udstikke en samarbejdskurs. Det er i alle vores nationale interesser. Derfor foreslår jeg, at Europa tager føringen med en dristig plan om at sikre, at alle kontinenter nu træffer de ændringer i deres banksystemer, der kan bane vejen for fælles velstand, at alle lande deltager i et samarbejde om at fastsætte globale standarder for finansforordninger, og at alle kontinenter tilfører de nødvendige ressourcer for at sikre økonomisk vækst og job.
Hvad er dagsordenen? Først og fremmest er markedet til for at tjene os. Det er ikke os, der skal tjene markedet. Derfor har vi i Storbritannien, i andre europæiske lande og i går i USA fjernet usikkerheden fra banksektoren for atter at sætte gang i udlånene til de folk, der har brug for dem for at komme videre med deres dagligdag i denne usædvanlige tid. Efter min mening vil de fælles principper bag de amerikanske, britiske og europæiske planer for at rydde op i bankernes regnskaber medvirke til at genopbygge tilliden og genskabe kreditgivningen til den bredere økonomi.
For første gang nogensinde i vores verden er vi enige, hvilket afspejles i Larosièrerapporten, Paul Volckers G30-rapport, Turnerrapporten i Det Forenede Kongerige og reformen for finansiel stabilitet, der for at beskytte folks sparepenge gennem reguleringsstandarder skal gennemføres på tværs af Europa og i hele verden, og som skal gennemføres og overvåges fuldt ud ikke bare i ét land men på alle verdens kontinenter.
Jeg tror, at vi for første gang også kan blive enige om de store ændringer, der er nødvendige for en koordineret indsats, der vil markere begyndelsen til enden for offshore-skattelylande og offshore-centre.
(Bifald)
Lad os sammen sige, at vores bestemmelser bør gælde for alle banker alle steder og til enhver tid uden undtagelser for et skyggebanksystem og uden muligheder for, at skatteunddragere, der nægter at betale deres rimelige andel, kan gemme sig noget som helst sted i verden.
Vi ved også, at en verdensomspændende skattemæssig og monetær stimulering af økonomien kan være dobbelt så effektiv i hvert enkelt land, hvis den vedtages af alle lande. I år ser vi de vist nok største rentesænkninger nogensinde i verden, ligesom der gennemføres den største skattemæssige stimulering, som verden nogensinde er blevet enig om.
Jeg er sikker på, at topmødet i London kan bygge videre på den indsats, som Det Europæiske Råd og G20's finansministre vedtog for nogle få dage siden. Vi vil gøre, hvad det kræver at skabe de nødvendige job og den nødvendige vækst. Jeg tror, at hele Europa vil give præsident Obama ret i, at vores aktioner skal være vedvarende og solide, indtil økonomien er genoprettet.
Vi har også et ansvar over for de arbejdsløse. Jeg synes ikke, at folk skal være arbejdsløse i månedsvis uden at blive tilbudt en uddannelse, et job eller hjælp til at få et job, og jeg synes heller ikke, at unge, der forlader skolen, skal være uden skolegang eller arbejde i ret lang tid, uden at de får chancen for at få erhverve sig de færdigheder, de har brug for i fremtiden.
Jeg synes også, at vi under denne krise skal træffe hasteforanstaltninger og gøre en seriøs og storstilet indsats for at skabe et lavemissionsopsving og gøre vores økonomier bæredygtige. Europa førte an under den industrielle revolution, og nu kan det føre an i en lavemissionsrevolution gennem investeringer i energieffektivitet, ekspansion af vedvarende energikilder og atomkraft, CO2-opsamling og -lagring, udvikling af det intelligente net og en kommercialisering af eldrevne køretøjer og køretøjer med et meget lavt emissionsniveau. Derfor er jeg stolt over at være en del af den europæiske 2020-pakke om energi og klimaændringer, som vi vedtog i december 2008 - en beslutning her i Europa-Parlamentet, som også opstiller de højeste standarder for globalt lederskab på vejen mod den klimaaftale, som vi alle ønsker os i København senere på året.
(Bifald)
Det, som vi nu oplever i nogle af landene i Central- og Østeuropa, viser, hvorfor vi på ny skal opbygge det økonomiske samarbejde for at hjælpe lande i nød.
En ny og reformeret International Valutafond, der forhåbentlig får flere repræsentanter fra vækstøkonomierne, og som skal have mindst 500 mia. USD i ressourcer - dobbelt så meget som i dag - skal have bemyndigelse til at hjælpe lande, der oplever en kapitalflugt, med at omstrukturere kapaciteten i deres banker og sætte dem i stand til at retablere udlånet til deres industrier. Jeg ønsker mig en International Valutafond, der ikke kun reagerer på kriser, men som forebygger kriser, og jeg ønsker mig en Verdensbank, der har de fornødne ressourcer til at forhindre fattigdom og til at fremme verdenshandelen midt i handelskreditternes sammenbrud.
På samme måde som vi husker og fejrer, at EU og Europa-Parlamentet har gennemgået en vellykket udvidelse med nye medlemmer af familien, vil jeg nu sige til EU's østeuropæiske medlemsstater, at vi ikke agter at lade jer i stikken i nødens stund. Vi vil gøre vores yderste for at støtte jer.
(Bifald)
Lad os heller ikke glemme, at den aktuelle krise for de hundredvis af millioner mennesker i de fattigste lande, der er røget ud i ekstrem fattigdom, ganske enkelt er et spørgsmål om liv og død. Den barske sandhed er den, at fordi banker kan krakke, og markeder og handel kan bryde sammen, vil en halv million ekstra børn - 10,5 mio. børn i alt - dø i år, fordi de i bogstavelig forstand er for fattige til at leve. 10,5 mio. børn er ikke kun statistik. Det er først et barn, så endnu et barn, så et tredje barn og så et fjerde. Hvert enkelt barn er ikke kun et barn, men nogens barn. De repræsenterer hver især en begravelse, der aldrig skulle have fundet sted. Hvert enkelt af dem er et liv, der kunne være reddet. Det er en tragedie, der berører mit og Deres inderste væsen.
(Bifald)
Vanskelige tider må aldrig blive en undskyldning for at vende ryggen til verdens fattigste eller for at lade det faktum, at der er fallerede banker, føre til eller retfærdiggøre brudte løfter om bistand. I stedet for at lade vores løfter om fællesskabsstøtte gradvist blegne til først hensigter, derefter vage forhåbninger og til slut tragisk stille forræderier, bør vi i stedet forstærke indsatsen for at sørge for, at vi i vores generation endelig gør fattigdom til historie.
(Bifald)
Sammen kan vi yde det største skattemæssige incitament, den største rentesænkning, den største reform i vores internationale finansielle system, de første internationale principper vedrørende banklønninger og bankstandarder, den første omfattende globale indsats mod skattely samt for første gang i forbindelse med en verdensomspændende krise en ny og supplerende hjælp til de fattige.
Hvordan skaber vi global enighed om de nødvendige globale ændringer? Lad mig sige, at en af de største muligheder foran os består i, at Europa og alle andre kontinenter samarbejder. I dag vil jeg også gerne understrege, at Europa og USA kan arbejde tættere sammen.
I går talte jeg med præsident Obama om, hvad jeg ønsker at tale om i dag - en ny æra af øget samarbejde mellem Europa og USA. Aldrig i de seneste år har vi haft et amerikansk lederskab, der er så opsat på at samarbejde på alle niveauer med Europa om finansiel stabilitet, klimaændringer, sikkerhed og udvikling. Sjældent har et sådant samarbejde haft så indlysende fordele for hele verden.
Hvis vi starter med topmødet mellem EU og USA om nogle få dage, hvor Obama kommer til Prag, kan vi ændre dette topmøde fra et almindeligt årsmøde til et ustoppeligt progressivt partnerskab, der skal sikre den globale forandring, som verden nu har brug for.
Tænk på alle de fremskridt, som vi - Europa og USA - kan samarbejde om at gennemføre i en ny æra af transatlantisk samarbejde. Lad os samarbejde om en ny global klimaændringsaftale - en klimaændringsaftale, som forbundskansler Merkel tog initiativ til på G8-topmødet i 2005 - om de største nedskæringer i CO2-emissioner, som verden nogensinde har set. Lad os samarbejde i Europa og USA om at bekæmpe den voksende terrortrussel fra Pakistan og Afghanistan, der når som helst kan ramme gaderne i vores lande.
Nu hvor Frankrig under ledelse af præsident Sarkozy atter kommer med i NATO's centrum, skal Europa og USA samarbejde om at skabe noget, der engang var en drøm, men som efter min mening nu er muligt - en verden, hvor atomvåben ikke hastigt spredes, og hvor atommagterne enes om ægte nedskæringer i deres arsenaler af atomvåben.
(Bifald)
Lad os også samarbejde om en uopsættelig nødvendighed, som vi alle ønsker at se i vores levetid, og noget, som alle partier her i Europa-Parlamentet nok tørster efter, nemlig fred i Mellemøsten med et sikkert Israel side om side med en levedygtig palæstinensisk stat.
(Bifald)
Men den mest umiddelbart tiltrængte gave, som vores europæisk-amerikanske samarbejde kunne resultere i, er, at der som følge af vores foranstaltninger bliver flere job, flere virksomheder og mere handel, når vi i fællesskab imødegår og får bugt med disse store finansielle udfordringer i vores tid.
Ifølge et citat fra en af de allermest berømte europæere, Michelangelo, er det bedre at sigte for højt og fejle end at sigte for lavt og få succes. Det er det valg, som vi ifølge Michelangelo nu står over for, for når jeg kigger rundt i mødesalen i dag, ser jeg, at vi alle ikke kun er vidner og tilskuere, men potentielle skabere af forandring, hvor vi har friheden til at forme vores egen skæbne.
Europas befolkning skal ikke styres af begivenheder. Uanset hvad de er, kan vi styre dem. Så lad folk sige om os, at når tiderne og nedgangen var værst, så bevarede vi troen på fremtiden, mens vi i fællesskab omdannede og fornyede verdensordenen for vores tid.
Jeg tror først, at det er når historiebøgerne er skrevet, at vi fuldt ud vil kunne fatte omfanget af de ekstraordinære udfordringer, som alle lande på alle kontinenter skal løse som følge af den aktuelle globalisering. Der er tale om mere end et øjebliks forandring i vores fælles historie. Det er en verden i forandring, og vi skal minde os selv om, at de mest skelsættende årtier i den europæiske historie aldrig er blevet forstået fuldt ud, mens de stod på.
Hvis man ser tilbage på renæssancen, der er en af de største perioder, som verden nogensinde har set, kan vi ikke knytte dens indvirkning på verden sammen med en enkelt dato eller person eller et enkelt gennembrud. Eller oplysningstiden - vi kan ikke med sikkerhed sige, hvornår, af hvem eller hvordan den blev søsat. Vi kan blot sige, at Europa eller verden af i dag ikke kunne eksistere uden den. Når vi ser tilbage på den industrielle revolution, kan vi ikke pege på den dag, hvor den blev fløjtet i gang, eller pege på en enkelt opfinder eller iværksætter eller et enkelt forvaltningsudvalg, der førte tilsyn med den. I dag kan vi kun sige om de begivenheder, der ikke blev forstået fuldt ud dengang, at vi alle nyder godt af dem.
I denne generation står vi over for en verden i forandring, som vi endnu ikke forstår fuldt ud, hvor vi hverken kan fremskynde eller forsinke fremskridtet med den myriade af beslutninger, som vi træffer hver dag. I denne verden af utrolig forandring - med klimaændringer, miljøkrav, energibehov, terrorrisici, fattigdom og uligheder der skal tackles, og en finanskrise der skal håndteres - skal vi ikke trække os tilbage til den protektionisme, der er vejen til undergang.
Lad dette være vores arv - at vi forudså og derefter skabte et ægte globalt samfund for vores nye tider, at vi i stedet for at lade globaliseringen være en kraft til uretfærdighed og ulighed har gjort globaliseringen til en kraft for retfærdighed på globalt plan, og at vi stillet over for den vanskeligste udfordring - et forenet Europa baseret på fælles idealer og værdier - var med til at bygge denne verden på ny.
(Vedvarende bifald)
Formanden
Hr. premierminister! Jeg vil gerne på vegne af Europa-Parlamentet takke Dem for et yderst bemærkelsesværdigt indlæg her i Europa-Parlamentet.
(Bifald)
Nu er det mig en fornøjelse at give ordet til Kommissionens formand, hr. José Manuel Barroso.
José Manuel Barroso
Hr. formand! G20-topmødet i London bliver en milepæl i den globale reaktion på den globale krise. Jeg er overbevist om, at det bliver et vellykket møde under ledelse af premierminister Brown.
Initiativet vedrørende en global løsning på en global krise kom fra Europa. Jeg erindrer, at både præsident Sarkozy og jeg selv tog til Camp David for at foreslå en global løsning for præsident Bush. G20-topmødet i Washington i november 2008 var netop resultatet af denne fælles indsats.
Europa har derfor et særligt ansvar i den aktuelle G20-proces. Vi vil gerne have et vellykket London-topmøde, og jeg er overbevist om, at det bliver en succes. Europa står samlet i London med et samlet budskab. De 27 medlemsstater i Det Europæiske Råd enedes i sidste uge om en proaktiv dagsorden for London. Vi ønsker konkrete resultater vedrørende en stimulering af verdensøkonomien og vedrørende reguleringen af alle finansielle aktører fra banker til hedgefonde og til nye regler for kreditvurderingsbureauer.
Vi skal gøre det klart, at der ikke er nogen skarp sondring mellem at stimulere økonomien og forbedre lovgivningen. Der er brug for begge dele. Og vi skal gå endnu videre. Vi skal også forkaste alle former for økonomisk nationalisme og protektionisme, og vi skal forny vores forpligtelser over for udviklingslandene og sikre os, at Europa respekterer millennium-udviklingsmålene.
Den økonomiske afmatning er meget alvorlig, så det er nødvendigt med en koordineret stimulering af økonomien ved at støtte den generelle efterspørgsel. EU gør allerede meget på denne front. Vores overordnede finanspolitiske indsats, der kombinerer en diskretionær indsats og automatiske stabilisatorer, svarer til næsten 4 % af BNP.
Nu skal vi gøre en stor indsats for at gennemføre vores genopretningsplaner. Vi ved, hvad vi skal gøre: sætte gang i lånene igen, bibeholde folk i beskæftigelse, forbedre deres færdigheder, inden opsvinget kommer samt fortsætte investeringer i produktivitet og europæisk konkurrenceevne. Kommissionen vil overvåge og evaluere, hvad medlemsstaterne gør for at koordinere vores overordnede reaktion på krisen.
Med hensyn til finansforordningen ønsker EU at rykke grænsen yderligere, således at intet finansielt produkt, ingen institution, intet marked og ingen jurisdiktion fritages for forordningen. Vi ønsker imidlertid ingen forordning for reguleringens skyld, men fordi der er brug for at få markederne til at fungere igen samt for at finansiere job og investeringer. Kun på denne måde bliver tilliden genskabt, og tillid er nøglen. Genskabelse af etik i det finansielle system er også en betingelse for den tillid, vi har brug for i åbne økonomier.
I EU flytter grænserne sig allerede. Kommissionen har stillet forslag om kapitalkrav og kreditvurderingsbureauer, som i øjeblikket også debatteres her i Europa-Parlamentet. I de kommende uger vil Kommissionen stille forslag om hedgefonde, privat egenkapital og ledelseslønninger, og inden Det Europæiske Råds møde i juni vil Kommissionen præsentere en pakke om et nyt europæisk tilsynssystem. EU bevæger sig. Vi siger det højt og tydeligt i London, så vi kan samarbejde med vores partnere, dvs. vores amerikanske venner.
Vi vil gerne have de andre til at følge os. Vi har brug for globale regler for en global økonomi. Tag f.eks. de værdiforringede aktiver. Hvis ikke der sker en udrensning af banksystemet, vil der ikke flyde kredit tilbage til økonomien. Kommissionen har nu leveret de nødvendige rammer til håndteringen af dette emne. G20-landenes finansministre diskuterede indgående håndteringen af værdiforringede aktiver for mindre end to uger siden. Det vedtagne sæt af principper afspejler i det store og hele EU's holdninger til sagen. Vi havde således endnu en gang en enestående oplevelse af at opstille supra- og tværnationale regler og vise, at EU er bedre rustet end alle andre til ikke at pådutte, men foreslå reglerne for denne globalisering.
I London skal EU også udsende et klart budskab om at afvise protektionisme. Vi vil forsvare vores indre marked herhjemme og holde det åbent, og vi vil også arbejde for åbne globale markeder. Vi må ikke opgive Doha, og vi skal snart nå frem til en aftale. Vi må heller ikke glemme de dårligst stillede lande. Vi må stå ved vores forpligtelser vedrørende millennium-udviklingsmålene.
Vi må hele tiden huske på, at vores foranstaltninger kun er et middel til at forbedre folks trivsel. Foranstaltningerne er ikke til ære for det finansielle system - ikke til ære for dette særlige segment af økonomien - men for befolkningen. På dette tidspunkt betyder det, at vi skal afbøde og mildne den økonomiske nedgangs indvirkning på beskæftigelsen i EU. Lige nu koncentrerer vi os primært om beskæftigelsen. Vi afholder et beskæftigelsestopmøde den 7. maj for at mobilisere idéer og foranstaltninger til at bevare folk i beskæftigelse og omskole dem til fremtidens job. Vi arbejder med arbejdsmarkedets parter, fordi det efter vores mening også er en del af vores model i Europa - tanken om at samarbejde med arbejdsmarkedets parter - og fordi vi på denne måde mener at kunne hjælpe med at forberede arbejdstagerne på fremtidens job inden for den bæredygtige lavemissionsøkonomi, som vi ønsker os i Europa.
G20-topmødet i London skal derfor give resultater på en række områder - et meget ambitiøst program. Jeg er sikker på, at G20-topmødet under Gordon Browns ledelse og med et stærkt europæisk bidrag vil give resultater og føre til global konsensus om den internationale økonomi.
(Bifald)
Joseph Daul
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne byde den britiske premierminister Gordon Brown velkommen. Han skal om nogle få dage være vært for et G20-topmøde, som der er usædvanlig store forventninger til.
Det første, man skal lære af denne krise, er, at økonomierne nu er så tæt forbundne, at nationale løsninger er utænkelige. De problemer, der primært kommer til os fra USA som følge af en manglende regulering, har nu vundet fodfæste, og Europa må forstå, at det kun kan være stærkt, hvis det optræder med én stemme for at forsvare sine fælles interesser. Det skal tilmed være stærkt nok til at trække alle de regionale økonomier ind på vejen mod ny vækst. Jeg kan ikke glemme hr. Manuel Barroso og det faktum, at det er efter pres fra Europa og i særdeleshed Nicolas Sarkozy, at G20 er blevet opfordret til at genskabe roen i et finansielt system, der er røget ud af kurs.
Solidaritet og ansvarlighed er Europas to vigtigste principper. I fællesskab er vi parate til at hjælpe og støtte de hårdest ramte af os. Skønt jeg ønsker premierministerens land alt vel, er de seneste tal fra IMF desværre meget foruroligende for det såvel som for andre EU-lande og specielt Ungarn.
Jeg har arbejdet som frivillig brandmand i adskillige år, og jeg ved, at når et hus står i flammer, varer det ikke længe, før nabohuset også trues af flammerne.
Kære kolleger! Efter mit indlæg vil vennerne fra venstre side af mødesalen utvivlsomt opfordre til et mere socialt Europa samt til mere beskyttelse. Inden de gør det, vil jeg svare, at disse overforenklede slagord - der omfatter brugen af penge, som vi ikke har - er den form for udtalelser, der resulterede i fejlslagne politikker i mange europæiske lande i 1980'erne.
(Bifald)
Det gælder selvfølgelig ikke Dem, hr. premierminister. Jeg er godt klar over, at De ikke sad i regeringen i 1980'erne. De samme medlemmer vil sikkert gentage, at den aktuelle krise skyldes globaliseringen og markedsøkonomien. Jeg vil på forhånd svare dem, at gennemsnitsindkomsten for vores medborgere takket være denne markedsøkonomi er steget med 40 % i løbet af de seneste 40 år. Jeg vil også minde dem om, at mens landene uden for markedsøkonomien bag Berlinmuren mødte deres veldokumenterede skæbne, så lod markedsøkonomien vesteuropæerne nyde godt af en gennemsnitlig årlig vækst på 2 %. Alt dette viser, at forsvarerne af det sociale Europa ikke nødvendigvis er dem, som vi tror, de er.
Hr. premierminister! Den europæiske integration har altid været et spørgsmål om solidaritet mellem landenes borgere, og i den aktuelle vanskelige periode er det mere end nogensinde tidligere Europas pligt atter at bevise dette gennem dets bedrifter. Det var nødvendigt at støtte bankerne, fordi det forhindrede dem, der troede på dem, i at miste alt, og det er noget, men det er ikke nok. Vi må først og fremmest bekymre os om og støtte dem, der mister deres job, samt de familier, der har vanskeligt ved at få enderne til at mødes. Det er kun ved at genskabe væksten samt det økonomiske og skattemæssige miljø, der gavner iværksættere, at vi får skabt fornyet tillid og flere job. Det europæiske bistandsprogram på 400 mia. EUR vil medvirke til at hjælpe os gennem krisen. Det vil fremme nye investeringer og styrke efterspørgslen og af samme grund støtte væksten og skabe job.
Det indre marked kan fungere som en vigtig løftestang, mens enhver protektionistisk foranstaltning til gengæld kun vil forværre tingene. Hr. Brown! Det er ikke nok bare at fordømme protektionismen i udlandet. Vi skal også lade være med at bifalde slagord som "britiske job til britiske arbejdstagere" i vores hjemlande, da det vil fange os i en meget farlig økonomisk nationalisme. Jeg er imidlertid sikker på, at Kommissionen som traktaternes vogter vil sørge for, at loven respekteres, og at vores virksomheder kan handle på et frit og fair marked. Vi stræber efter at indføre en ny global finansiel arkitektur med mere stabilitet, mere tilsyn samt først og fremmest større gennemsigtighed. Vi skal sørge for en hastigere gennemførelse af "Basel II"reformerne og indføre streng kontrol med spekulationsmidler.
Hr. premierminister! Jeg påskønner, at De ikke er kommet her for at pådutte os noget, men for at lytte til borgernes forventninger. Glem ikke - specielt ikke i næste uge - at De er en sand europæer.
(Bifald)
Martin Schulz
Hr. formand! Sikken et modigt indlæg, og hvilken genial beskrivelse af vor tids nødvendigheder. Det er netop den vej, vi skal gå, og vi Europæiske Socialdemokrater - og jeg taler ikke kun på vegne af medlemmerne af min egen gruppe, men også på vegne af hr. Rasmussen, der er formand for den socialdemokratiske bevægelse i Europa - kan tilslutte os hvert et ord i premierministerens indlæg. Det er en helt rigtig kurs.
(Bifald)
(FR) Hr. formand! Med hensyn til kommentarerne fra min kollega hr. Daul vil jeg sige, at man som minimum bør kunne forvente fra en formand for en parlamentsgruppe, at han kan sondre mellem protektionisme og social beskyttelse. Der er en enorm forskel.
(Bifald)
Det kan godt være, at Deres prægtige præsident, hr. Sarkozy, kender noget til protektionisme, men der er én ting, som han i hvert fald ikke kender noget til, og det er social beskyttelse.
(DE) Hr. formand! De har ret i, at det er et stort øjeblik. Umiddelbart før G20-topmødet er Gordon Brown kommet her for at tale til Europa-Parlamentet. Dette besøg viser, at de europæiske folks forum - Europa-Parlamentet - er det rette sted at præsentere de udsigter, som De, hr. premierminister, har beskrevet for os i dag.
Derfor er Deres besøg mere end blot et besøg i Europa-Parlamentet. Det viser vejen frem, fordi det viser, at De som premierminister for Deres land og som vært for G20-topmødet tillægger Europa-Parlamentet den betydning, som det fortjener. Dermed mener jeg, at De betragter det som stedet, hvor man diskuterer multinational og international politik inden for rammerne af Europas kontinentale forbindelser og Europas forbindelser med andre dele af verden. Mange tak for det, hr. Brown. De har gjort det rigtige.
(Bifald)
Hr. premierminister! De nævnte tre grundlæggende principper, som jeg gerne vil tage op, fordi de også er grundlæggende principper for vores bevægelse. Det var ikke den individuelle grådighed, der var den afgørende faktor. Den har været et permanent træk i den menneskelige historie, og den vil altid findes. Det handler om et system, hvor denne individuelle grådighed kan spredes og blive destruktiv. Det er dette system, der er forkert. Dette system af hæmningsløs markedsradikalisme og liberalisme har slået fejl og er gået fallit. Derfor skal det ændres.
Derfor har De ret i, at vi har brug for europæiske og verdensomspændende bestemmelser om privat egenkapital, hedgefonde og offshore-centre, der skal lukkes, ligesom vi har brug for regler vedrørende kreditvurderingsbureauer. Baissespekulation bør også forbydes. Dette repræsenterer en hel gruppe af foranstaltninger, som vi under hr. Rasmussens ledelse og med modstand fra de øvrige grupper har efterspurgt i lang tid. Det er netop det, der skal gøres.
(Bifald fra venstre)
Jeg ved, mine kære medlemmer fra højre side af mødesalen, at det er svært for jer at acceptere, at I gennem 10 år har fremmet den forkerte politik. I har problemer med at følge med i det, der sker. Det kan jeg godt forstå, men det ændrer ikke ved det faktum, at I hele tiden har været modstandere af politikken.
I har ret i, at atomvåbenkapløbet skal standses. I har ret i, at samarbejdet med USA vil muliggøre en ny atomnedrustningsæra. I har også ret i, at der både skal være solidaritet mellem samfundets befolkningsgrupper og mellem staterne. Jeg vil derfor skrive under på vegne af min gruppe for at sørge for, at de nye stater i EU kan stole på EU. Det er bestemt den rigtige kurs at følge, hr. premierminister.
Jeg har en enkelt afsluttende bemærkning. Jeg vil bede Dem om at fremføre følgende budskab på G20-topmødet: Enhver, der under den aktuelle økonomiske krise forsøger at spille miljøpolitikken ud mod den økonomiske politik, begår en katastrofal fejl. Den økonomiske krise går over, men klimaændringerne består. Derfor har vi brug for begge politikker. Vi har først og fremmest brug for en effektiv kamp for en bedre klimapolitik. Denne kamp vil også gøre det muligt at skabe mange nye job. En kombination af disse to ting er den helt rigtige tilgang.
(Bifald)
Gordon Brown holdt en glimrende tale. Jo mere højrefløjen modsætter sig disse udtalelser, desto tydeligere fremgår det af Deres indlæg, hr. Brown, at vi er på rette kurs. Vi er meget glade for, at en ægte socialdemokratisk regeringsleder har talt her i dag.
(Bifald)
Graham Watson
Hr. formand! Jeg hilser premierministeren velkommen her på første del af "Browns G20-verdensturne". De har skitseret en stor dagsorden for G20-topmødet - fra bekæmpelse af verdens fattigdom til atomnedrustning - og jeg ønsker Dem held og lykke. Min gruppe lykønsker Dem og Deres kolleger i Det Europæiske Råd med at have tegnet konturerne af en fælles tilgang - skønt det er med en mere begrænset dagsorden - til næste uges topmøde.
Mulighederne for et samarbejde med Obamaregeringen bør ikke ødelægges af en transatlantisk krig på ord. Jeg ved, at vi er enige herom, men USA bevarer sin kærlighed til skeletforordninger, og denne recessions virkelighed viser, at de, der med vilje ignorerede dårlig praksis, nu lider mest. Vi har brug for en europæisk myndighed for finansielle tjenester. Vi bør bestemt presse andre til at gå ind for samme standarder, men forsigtighed fra deres side kan ikke tilgive passivitet fra vores side. Som De siger, skal vi låse hæderlighed, gennemsigtighed og retsstatsprincipper fast i det finansielle system. Det er også nødvendigt at reformere de globale finansielle institutioner for at undgå, at overskuddet på betalingsbalancens løbende poster og overskudslikviditet giver næring til globale op- og nedture.
IMF skal udfylde denne rolle. Kan den samle flere midler med øget adgang til krisefonde? Skal den blive til forvalter af likvide midler for dele af den globale opsparingspulje og for spekulanter, der søger at forudsige fremtiden, med henblik på at forhindre panik og stabilisere markederne? Hvordan kan vi reformere dens beslutningstagningsstrukturer, så de afspejler efterspørgslen efter mere demokratisk opsyn og vækstøkonomiernes magt?
Trods lavkonjunkturens smerte er det også yderst vigtigt at se på udfordringerne fra klimaændringer og fattigdom.
De talte om behovet for en indsats, hr. premierminister, så vil De venligst give IMF og Verdensbanken et eksplicit mandat til at håndtere de tørker, oversvømmelser og sygdomme, der rammer udviklingslandene som følge af den globale opvarmning. Vil De sørge for, at de ikke kun bevilger, udlåner og planlægger med henblik på markedsmæssig succes, men også til fordel for sociale fremskridt og grønne mål? Vi har brug for en ny og bæredygtig økonomi, der er knæsat i en global social kontrakt. De lettjente penges æra er forbi. I den fremtidige vækst skal det at tjene til livets ophold ikke være ensbetydende med, at man slagter andre.
For at nå disse mål skal Europa imidlertid skabe enighed, og Det Forenede Kongerige skal være en del heraf. De og jeg har forskellig politisk farve, men som skotske landsmænd med en brændende tro på progressiv politik ved jeg, at vi begge forstår Burns' ønske om, at vi får mulighed for at se os selv på samme måde, som andre opfatter os. Og de partier, der skubber sig selv og Storbritannien ud på sidelinjen i EU, kommer til at koste deres land dyrt.
Så lad Storbritannien være en positiv partner, der står med fødderne solidt plantet i den europæiske jord. Hr. premierminister, jeg forventer, at den fælles valuta bliver styrket af denne krise. Under recessions kølige vinde har investorerne søgt ly under euroens vinger. De udtænkte fem byzantinske prøver, der har holdt Storbritannien uden for euroen i de seneste 10 år. Vil De nu arbejde for at få Det Forenede Kongerige til at tilslutte sig eurosamarbejdet i tiden efter krisen? Det Forenede Kongerige bør ikke stå op ad muren, mens andre træder dansen. Det er en dans, som Storbritannien også bør deltage i.
(Kraftigt bifald)
Brian Crowley
Hr. formand! I stedet for at være fanget i socialisme, liberalisme, konservatisme eller en af de andre ideologiske "ismer", der regelmæssigt slynges rundt her i mødesalen, vil jeg først lykønske premierministeren med hans vilje til at præsentere og forsvare en sag her i mødesalen og vigtigst af alt til at forsøge at slå bro mellem Europa og USA med hensyn til, hvordan vi kan løse nogle af de problemer og vanskeligheder, vi står over for - specielt fordi vi nu befinder os i en global krise. Men den globale krise bør ikke få os til at glemme fortidens positive resultater.
I de seneste 15 år har der været en hidtil uset vækst i økonomien, beskæftigelsen og velstanden samt en hidtil uset indsats med hensyn til at hjælpe og bistå udviklingslandene. De nye planer, som vi nu præsenterer, skal ikke handle om at kaste barnet ud med badevandet. De skal handle om at bygge videre på tidligere succeser, om at erkende vores fejl og om at sørge for, at vi kan lægge en ambitiøs plan for et globalt opsving baseret på fælles mål af fælles værdier med en fælles kurs. Denne fælles kurs skal til enhver tid baseres på nødvendigheden af at skaffe bedre ting til mennesker - ikke bedre ting til markeder eller økonomien.
De citerede Michelangelo i Deres indlæg, og her er endnu et godt citat fra den irske digter Oscar Wilde, der sagde: "Vi ligger alle sammen i rendestenen, men nogle af os kigger op på stjernerne". Og vi kan nå stjernerne nu! Den nye krise indebærer en mulighed. Barack Obama har med rette set en mulighed for at bringe USA tilbage på verdensscenen. Det er et faktum, at hvis man sammenligner med Marshallplanen efter Anden Verdenskrig, så findes der i dag ikke noget stort bæst på verdensmarkedet, der kan redde resten af verdensøkonomien. Vi er indbyrdes afhængige af hinanden med hensyn til de udfordringer, der rammer os, og med hensyn til de løsninger, vi kan nå frem til.
Når vi skal afstikke en ny kurs fremover, kan vi selvfølgelig både tale om den CO2-neutrale økonomi og de job, der skabes herved - hvilket er yderst vigtigt - og om omskoling, hvilket også er yderst vigtigt. Social beskyttelse af de mest trængende er en nødvendighed af hensyn til udviklingen, men lad os ikke hænge os i, hvor mange penge en bankansat får som en bestemmende faktor for den type løsning, vi vælger. En bedre regulering, et bedre tilsyn - men også en bedre håndhævelse af disse bestemmelser - fordi det i bankkrisen i mange tilfælde ikke handlede om en manglende regulering, men om manglende tilsyn med og håndhævelse af reglerne.
Efter min mening er et af de centrale elementer, som vi fremover skal arbejde med, ikke kun at skabe sikkerhed med hensyn til markedernes drift, hvilke tilflugtssteder, der skal afskaffes, samt eliminering af skattelylande og skyggebankvirksomhed, men også at bringe tilliden tilbage til befolkningen. Lad os vise dem, at der er en vej ud af denne krise, at der er lys for enden af tunnellen og vigtigst af alt, at de er en del af løsningen.
På irsk har vi udtrykket "meitheal", der betyder, at folk mødes og samarbejder om at redde høsten. Nu er tiden inde til, at vi alle sammen hjælpes ad med ikke blot at redde høsten, men at redde planeten.
Monica Frassoni
Hr. formand! Jeg er glad for at se premierministeren her i dag. I betragtning af den beskedne betydning, han i lang tid tillagde EU og Europa-Parlamentet, tager jeg hans tilstedeværelse som et godt tegn på, at folk kan ændre sig.
Jeg er også overbevist om, at premierministeren efter i dag vil annoncere afslutningen på et par fravalg eller tilmed - som min ven Graham Watson sagde - Det Forenede Kongeriges indtræden i eurosamarbejdet.
Jeg må imidlertid minde ham om, at hans regering i de fleste af de nævnte emner - demokratiske reformer, sociale spørgsmål, arbejdstidsdirektivet, skatter - var på den forkerte side.
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer, hr. premierminister! De har sammen med ganske mange af deres kolleger og vores egen formand for Kommissionen, hr. Barroso, ansvaret for det faktum, at EU ikke har de finansforordningsinstrumenter eller finans- og budgetpolitikker, der i dag kunne have været utrolig værdifulde til håndtering af krisen. Det er godt at huske på dette, for når det handler om at foreslå troværdige løsninger, er det god tone at indrømme, at der i begyndelsen blev lavet fejl.
Så lad os se på troværdigheden i dette korstog mod skattelylande. De ser ud til at være et let mål - alle hader dem - men virkeligheden er en smule anderledes. Der er endda mistanke om, at vi taler så meget om dem, fordi vi ikke kan blive enige om meget andet at tale om.
Vi finder det vigtigt at holde op med at tro, at det er umuligt at begrænse kapitalens frie bevægelighed og gøre god brug af de millioner af euro, der ødes bort på spekulation. Vi skal standse og ikke regulere spekulative fondes handlinger. Vi skal bringe bankerne tilbage til et punkt, hvor de kan udføre den opgave, til hvilken de blev opfundet i Toscana for mange århundreder siden - nemlig at finansiere realøkonomien.
Det er ikke nok at øge markedstilsynet. Vi skal også reducere spekulanternes profit. Det skal pointeres, at mafiaen i dag har 120 mia. EUR gemt væk i skattelylande. Vi skal gå målrettet efter dobbelterklæringer og dobbelt gennemsigtighed: De personer, der deponerer penge i et andet land, skal deklarere dem. De banker, der modtager indskud, skal deklarere dem. Der findes ingen mellemvej. Resten er blot tom snak, og jeg er bange for, at tom snak vil begrave os, hvis ikke G20 når frem til et stærkere resultat end den tomme snak, vi hører rundt omkring os.
Ligesom Deres forgænger har De brugt stærke og følelsesmæssige ord i Shakespeares sprog, men ligesom ham har De kun få konkrete forslag. De talte om den økologiske rehabilitering af miljøet. Ikke desto mindre går kun 7 % af investeringerne under Deres regerings plan til miljøprojekter, mens Sydkorea og Kina og selv USA sætter et tempo, som vores fine ord ikke kan holde trit med.
De talte om København, men Det Europæiske Råd nåede ikke frem til en aftale om en klimafond for udviklingslandene. De ved imidlertid alt for godt, at mødet i København uden en betydelig finansiel indsats er dømt til at fejle - og dermed også vores ambitioner om at kontrollere klimaændringerne.
(EN) Hr. formand! Udmærket tale hr. Brown, man hvad agter De egentlig at gøre?
(Bifald)
Francis Wurtz
for GUE/NGL-Gruppen. - (FR) Hr. formand, hr. Barrot, hr. Brown! Som det blev sagt tidligere, faldt Berlinmuren for 20 år siden, hvilket én gang for alle gjorde en ende på den model, som den stod for, og som under alle omstændigheder havde været ved at dø ud i nogen tid.
Under disse omstændigheder var fristelsen til at give løssluppen kapitalisme frie tøjler for stor. EU har fulgt andre med hensyn til at falde for denne fristelse. Fædrene til denne nye model eller deres efterfølgere er i dag blevet overhalet af deres nu uregerlige skabning. For at komme igennem det, der også er en eksistentiel krise, skal vi først turde stille spørgsmål. Det er ikke mit indtryk, at vi er på rette spor.
På Det Europæiske Råds seneste møde sagde formanden for Kommissionen, at vi var opgaven voksen. Formanden for Rådet sagde, at han var yderst tilfreds med resultaterne, mens førstepræmien som så ofte før gik til hr. Berlusconi, der betragter EU som et sundt legeme, der er ramt af en virus. Det vil tiden afgøre.
Hidtil er de sjældne udbrud af selvkritik kommet fra de økonomiske kredse, f.eks. fra bestyrelsesformanden for Morgan Stanley i Asien, der sagde, at vi alle er ansvarlige - de finansielle institutioner, myndighederne, kreditvurderingsbureauerne, bestyrelserne, politikerne og centralbankerne - og at vi er nødt til at acceptere alt dette kollektivt. Det er det, der vil ændre os.
Jeg tror, hr. premierminister, at De er den første europæiske politiske leder, der har været med til at erkende sin egen skyld. Det handler om Deres holdning efter den asiatiske krise for 10 år siden - en holdning, som De i dag finder utilstrækkelig fast over for dem, der troede, at der var tale om forbigående problemer.
De sagde, at den gamle forestilling om effektive og selvregulerende markeder er slut. Jeg må sige, at jeg foretrækker denne ydmyge gestus frem for den utilstrækkelige tale fra Deres forgænger her i mødesalen i et tidligere liv.
Jeg er imidlertid overbevist om, at problemet ligger et andet sted. Som det fremgår af den nyligt udsendte rapport fra sekretariatet for De Forenede Nationers Konference om Handel og Udvikling, er vi nødt til at lukke det store kasino. Doktrinen for de seneste 20 år har slået gevaldigt fejl.
Derfor har de personer, der i svulstige vendinger bekendtgjorde, at G20 var et nyt Bretton Woods-system, hvor kapitalismen ville blive ændret eller tilmed moraliseret, bedraget vores medborgere. Der bliver ingen "tærskel til revolution" i London den 2. april.
Unit, der er en stor fagforening i Deres hjemland, har efter min mening fundet en meget enkel og præcis vending til at sige, hvor skoen trykker. Dens slogan for marchen næste lørdag i den britiske hovedstad bliver "sæt mennesker i første række". Det virker måske indlysende, men det nærmer sig en kopernikansk revolution i sammenligning med det, der er blevet det dominerende system.
Det taler stærkt til fordel for naturen af vor tids udfordringer.
(Bifald)
Nigel Farage
Hr. formand! Premierministeren har fået en del kritik i dag for udtalelsen om "britiske job til britiske arbejdstagere", men det kan De feje til side, fordi ingen helt alvorligt troede, at han nogensinde som britisk premierminister ville sætte de britiske arbejdstageres interesser over hans europæiske drøm. Ih du milde, hvor De viste det i dag, hr. premierminister.
Det er bare en skam, at ingen andre end UKIP synes at have skruet op for lyden og lyttet til Dem. De er meget populær her. De er bestemt meget populær, for nogle få dage efter irernes "nej" til Lissabontraktaten havde De banket den gennem det britiske parlament og brudt en programerklæring om, at De ville give det britiske folk en folkeafstemning om forfatningstraktaten.
Skam Dem, hr. premierminister, for at gøre det. De har devalueret demokratiet i Deres eget land, og De har devalueret vælgernes tillid til Dem som britisk premierminister. Vi ved selvfølgelig godt hvorfor, nemlig fordi vi ville have stemt "nej". De sagde i Deres tale, at kun de ekstreme er modstandere af EU. Det er måske nok tilfældet blandt professionelle karrierepolitikere, men et stort flertal af den britiske befolkning ønsker venskab og frihandel i EU, mens det ikke ønsker at være medlem af denne politiske union.
De kan ikke fortsætte med at opbygge et EU, der strider mod den offentlige mening. Hvis De gør det mod befolkningens ønske, opbygger De enorme sociale og politiske problemer for fremtiden. Vær rar at lade Europas befolkninger selv vælge deres skæbne. Lad ikke parlamenter som dette og parlamentet i Westminster træffe afgørelserne. Det kommer ikke til at fungere!
Med hensyn til økonomien har De fortalt os, at De på en eller anden måde er den økonomiske guru, at De er manden, der kan redde verden. Jeg kan udmærket huske Deres første store handling som finansminister, da De solgte 400 t guld på verdens børser til 275 USD pr. ounce. I dag ville den samme mængde være 10 mia. USD mere værd. Det var ikke blot det faktum, at De lavede en fejl, for det kan vi alle sammen gøre. Det var det faktum, at De på forhånd annoncerede, hvor meget De ville sælge, og hvornår De ville gøre det. Det var en så grundlæggende fejl, at selv den gennemsnitlige økonomistudent - end ikke i disse uddannelsesmæssigt devaluerede tider - ikke ville have begået den. Ydermere har De så ødelagt vores private pensionssystem og berøvet Bank of England muligheden for at regulere bankerne blot for at overdrage den til "afkrydsningsbureaukraterne" fra FSA i Canary Wharf.
Vi har ikke hørt en undskyldning. Deres regering har undskyldt for Amritsarmassakren, De har undskyldt for slaveri, De har undskyldt for næsten alting. Vil De venligst undskylde for det, De gjorde som britisk finansminister, og så vil vi måske lytte til Dem.
Daniel Hannan
(EN) Hr. formand! Jeg kan se, at premierministeren allerede behersker det væsentligste håndværk som europæisk politiker, nemlig evnen til at sige én ting her i mødesalen og noget helt andet til de hjemlige vælgere.
Hr. premierminister! De har talt om frihandel, og "amen" til det. Efter at have lyttet til det, hvem skulle så have troet, at De er ophavsmanden til udtrykket "britiske job til britiske arbejdstagere", og at De har subsidieret - hvor De ikke ligefrem har nationaliseret - store dele af vores økonomi inklusive bilindustrien og mange af bankerne?
De ville måske have større moralsk autoritet her i Europa-Parlamentet, hvis De førte Deres ord ud i livet. De ville måske have større legitimitet i verdens råd, hvis Det Forenede Kongerige ikke gik ind i denne recession i den værste tilstand af alle G20-lande.
Sandheden er den, at De er løbet tør for penge. Landet som helhed har nu en negativ egenkapital. Alle britiske børn skylder omkring 20 000 GBP. Forrentningen af denne gæld koster mere end uddannelsen af barnet.
I dag har De endnu en gang forsøgt at fralægge Dem skylden. De talte om en international konjunkturnedgang, en international krise. Det er sandt, at vi sejler sammen ind i uvejret, men ikke alle fartøjer i konvojen er i samme faldefærdige tilstand. Andre skibe brugte de gode år til at tætte deres skrog og ordne rigningen - med andre ord til at betale af på deres gæld - men De brugte de gode år til at låne endnu mere. Som følge heraf er vores skrog under Deres styring blevet presset dybt ned under vandlinjen under den akkumulerede vægt af Deres gældsætning.
Vi har nu et underskud svarende til 10 % af BNP, hvilket er et næsten ufatteligt stort tal. Det er mere end i Pakistan og Ungarn, der allerede har indkaldt IMF.
Problemet er ikke, at De ikke undskylder. Ligesom alle andre har jeg for længe siden accepteret, at De er patologisk ude af stand til at påtage Dem ansvaret for disse ting. Problemet er, at De forsætligt fortsætter og forværrer situationen og tankeløst bruger den smule, vi har tilbage.
I løbet af de seneste 12 måneder er der forsvundet 100 000 job i den private sektor, og alligevel har De skabt 30 000 job i den offentlige sektor. Hr. premierminister! De kan ikke fortsætte i det uendelige med at presse den produktive del af økonomien for at finansiere en hidtil uset forslugenhed hos den uproduktive del. De kan ikke forbruge Dem ud af recessionen eller låne Dem ud af gælden, og når De på en stiv og ligegyldig måde gentager, at vores situation er bedre end andres, og at vi er bedre rustet til at ride stormen af, må jeg sige, at De lyder som en partipamper fra Brezhnevtiden, der fyrer partiparoler af.
De ved, og vi ved, og De ved, at vi ved, at det er nonsens. Alle ved, at Storbritannien er dårligere stillet end noget andet land i disse svære tider. IMF har sagt det. Kommissionen har sagt det. Markederne har sagt det, hvilket er grunden til, at vores valuta er devalueret med 30 %, og snart vil også vælgerne få lejlighed til at sige det.
De kan se, hvad markederne allerede har set - at De er en devalueret premierminister for en devalueret regering.
Gordon Brown
Hr. formand! Europa-Parlamentet skal roses for, at så mange mennesker kan give udtryk for så mange forskellige synspunkter på så kort tid, og jeg takker for Deres synspunkter.
Jeg håber dog, at vi, også efter at de partipolitiske manifestationer er stilnet af, vil huske på tre ting. For det første er det vigtigt, at vi sammen bekæmper denne krise på globalt plan. At holde sig på afstand og ikke samarbejde med andre lande er den sikre vej til sammenbrud og manglende evne til at løse et problem, som i virkeligheden er et globalt banksammenbrud, der har bredt sig over hele den industrielle økonomi. Hvis vi ikke forstår problemet, forstår vi heller ikke løsningen.
Vi havde et sammenbrud i hele banksystemet verden over. Vi opdagede, at banker, som vi troede var uafhængige, var fuldstændig sammenfiltrede med andre banker i forskellige lande, og det problem må vi løse. Uanset hvilke partipolitiske holdninger man har til dette, er sandheden den, at vi må løse problemet med en global omstrukturering af bankvæsenet.
Europa førte an. Vi rekapitaliserede vores banker. Det har andre lande nu gjort. Der er brugt over 1 mia. USD til at rekapitalisere bankerne verden over. Nu har vi indført forsikringsordninger og andre ordninger til håndtering af værdiforringede aktiver. Det skal gøres, og det skal ske ved hjælp af globalt samarbejde.
Det andet, som vi til trods for alle de forskellige politiske synspunkter i Parlamentet må erkende, er, at globalt samarbejde - ikke blot om banker, men også inden for finans- og pengepolitik og handel - skal være en meget vigtig del af vores fremtidige strategi. Hvad enten vi kan lide det eller ej, ændrer verden sig utrolig hurtigt. Der fremstilles flere varer i Asien end i Europa. Der er foregået handel over hele verden i et hidtil uset tempo indtil denne krise, og det må vi håndtere ved at skabe et globalt handelsmiljø, der er frit, men også retfærdigt. Uanset synspunkterne i Parlamentet mener jeg, at det er noget, man også må se i øjnene.
Den tredje konklusion, jeg har draget af denne debat, er, at vi for at få globale løsninger på globale problemer må sørge for ikke blot stærke europæiske institutioner, men også stærke globale institutioner. Nogle har som reaktion på min tale spurgt, hvad vi kan gøre for at reformere disse globale institutioner. IMF, Verdensbanken og WTO er alle tre organisationer, som blev oprettet i 1940'erne til at behandle de problemer, der var i 1940'erne. Nu befinder vi os i 2009. Vi havde nationale kapitalmarkeder. Nu har vi globale kapitalmarkeder. Vi havde konkurrence på hjemmemarkedet. Nu har vi global konkurrence. Verden har ændret sig radikalt, og vi må have institutioner, der afspejler en global økonomi i den måde, de fungerer og håndterer problemerne på.
Jeg blev spurgt, om jeg vil sikre eller forsøge at sikre, at IMF har de ressourcer, der er nødvendige for at løse problemerne for økonomier, som ikke for øjeblikket kan klare sig på grund af kapitalflugt. Svaret er, at vi skal gøre det. Jeg blev spurgt, om Verdensbanken og andre internationale institutioner kan hjælpe lande, hvor der opstår voldsom fattigdom på grund af krisen. Det er vi nødt til. Jeg mener, at denne krise har vist, at vi nu befinder os i en global økonomi. Der er globale problemer, som kræver globale løsninger. Derfor skal vi tilpasse de globale institutioner, og mit budskab til Parlamentet er meget klart. Europa har ført an på utallige andre områder. Nu er det på tide at føre an i skabelsen af globale institutioner, der kan håndtere globale problemer og finde globale løsninger.
Dette er en prøve på, hvordan vi, der i løbet af de sidste 60 år har skabt et Europa med social beskyttelse og økonomisk fremskridt, kan bidrage til at skabe en verden med økonomiske fremskridt, miljøbeskyttelse og social retfærdighed på samme tid. Jeg mener, at der uanset de forskellige synspunkter, som er kommet til udtryk i Parlamentet, er en vilje blandt verdens befolkninger til at gøre det, og vi, Europa, kan spille en vigtig rolle i den forbindelse.
(Kraftigt bifald)
Formanden
Mine damer og herrer! Den livlige debat i dag har vist den betydning, som vi i Europa-Parlamentet tillægger, at G20-topmødet bliver en succes. Jeg ved, at premierministeren er nødt til at gå om et øjeblik, fordi han skal til New York til yderligere forberedelser af topmødet i næste uge.
Hr. premierminister! Vi er meget glade for, at De kunne være til stede i eftermiddag, og vi ønsker Dem held og lykke med det vigtige arbejde, De udfører. Det er altid meget spændende at byde en britisk premierminister velkommen i Europa-Parlamentet. Den fremragende debat i dag har ikke været nogen undtagelse, og vi takker Dem mange gange.
(Bifald)
Ilda Figueiredo  
Der fremsættes udtalelser, som ville have været utænkelige for et år siden. Alligevel er der stadig uenighed mellem de mest indflydelsesrige ledere. Dette viser på den ene side, at man forsøger at unddrage sig ansvaret for de alvorlige følger af de neoliberalistiske politikker, og på den anden side, at der lægges et røgslør ud for at dække over de løsninger, der vælges, som næsten er identiske med de tidligere med nogle få ubetydelige ændringer. Det betyder, at der endnu en gang slås til lyd for princippet om, at "tingene skal ændres, så alt kan blive ved det gamle", som Luchino Visconti behandlede så godt i sin film "Leoparden".
I overensstemmelse hermed har den britiske premierminister, Gordon Brown, forsikret, at "markedet er til for at tjene os", og tilføjet, at "vi ikke er til for at tjene markedet", men han har ikke indført grundlæggende foranstaltninger til effektiv kontrol af markedet og har begrænset sig til at insistere på samordnings- og reguleringsforanstaltninger for skattely, mens kommissionsformand Barroso har insisteret på liberalisering af den internationale handel og Dohadagsordenen.
Der er ikke blevet sagt noget om foranstaltninger til at bringe privatiseringen af vores økonomiers offentlige tjenester og strategiske sektorer til ophør. Der er ikke blevet sagt noget om at afskaffe den liberale Lissabonstrategi eller om at beskytte job med rettigheder ved at sætte en stopper for forsøgene på at ændre arbejdsmarkedslovgivningen til det værre.
