

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om nordisk dimension.
Jeg giver ordet til kommissær Michel på Kommissionens vegne. 
Louis Michel,
    Hr. formand, kære kolleger, jeg er glad for, at vi her får lejlighed til at drøfte politikken for den nordiske dimension, og det inden ministermødet den 21. november, som vil være forbeholdt dette spørgsmål.
Den nordiske dimension er en integreret politik i EU. Den har til formål at opmuntre til dialog og et konkret samarbejde i de nordlige dele af Europa, som dækker det baltiske område såvel som de arktiske og subarktiske områder af vores kontinent. Den sigter mod at sikre den generelle velfærd i denne kolossale region, som er udstyret med utallige naturressourcer, ved hjælp af et effektivt og vedvarende regionalt samarbejde. Den giver ligeledes mulighed for at overvinde de splittelser, som opleves i denne region, der har utallige fællestræk, og som må stå over for nogle fælles udfordringer hist og her ved grænserne til de pågældende stater.
Politikken for den nordiske dimension har gjort betragtelige fremskridt, siden den blev lanceret i 1999, da det officielle startskud blev givet af Det Europæiske Råd i Helsinki. Det Europæiske Råd i Feira i juni 2000 vedtog dernæst den først handlingsplan for den nordiske dimension i EU's udenrigspolitikker og grænseoverskridende politikker, som strakte sig over perioden 2000-2003. Det Europæiske Råd i Bruxelles i oktober 2003 godkendte den anden handlingsplan for den nordiske dimension, som trådte i kraft den 1. januar 2004, og som dækker perioden 2004-2006. Denne anden handlingsplan tog hensyn til EU's udvidelse den 1. maj 2004. Siden denne dato har otte af de ni stater i Østersøen været medlemmer af EU, den niende er Den Russiske Føderation. Allerede inden da lagde politikken for den nordiske dimension mere og mere vægt på forbindelserne og samarbejdet med Nordvestrusland, et aspekt, som nok skal blive styrket i årene efter 2006.
Den anden handlingsplan vedrører fem områder, som forekommer centrale for de nordiske lande, nemlig den økonomiske side af handel og infrastruktur, udvikling af menneskelige ressourcer - uddannelse, kultur, forskning og sundhed - miljø og atomsikkerhed, grænseoverskridende samarbejde og endelig retssystem og indenrigsanliggender. Desuden opfattes Kaliningrad og Arktis som fælles temaer, der skal integreres i de fem prioriteter.
Handlingsplanen lægger vægt på begreberne subsidiaritet og synergi mellem de forskellige aktører i den nordiske dimension. Disse to begreber sikrer fuld deltagelse af alle deltagende parter ved iværksættelse af handlingsplanen, særligt partnerskabslandene, de regionale organisationer, de regionale og lokale myndigheder, uddannelsesinstitutionerne og forskningsinstitutterne og endelig civilsamfundet, for ikke at glemme Unionen selv. Jeg vil især gerne understrege betydningen af den rolle, som spilles af CBSS (Østersørådet) og BEAC (Det Euro-Arktiske Barentsråd), samt deres aktiviteter og projekter. Kommissionen er medlem af de to organisationer og vil fortsat være fuldt engageret i disse.
Siden begyndelsen er de initiativer, som blev vedtaget inden for rammerne af den nordiske dimension, udført takket være de eksisterende fællesskabsprogrammer eller de respektive budgetter for de parter, som er optaget af denne dimension, hvad enten det drejer sig om stater eller regionale organisationer. På nuværende tidspunkt er de af EU's finansielle instrumenter, som er afsat til politikken for den nordiske dimension, Tacis-programmerne, de nationale og regionale programmer samt de såkaldte naboskabsprogrammer, Interreg og i et mindre omfang de andre fællesskabspolitikker, som har indirekte indvirkning på den nordiske region.
Dimensionen nyder også godt af de øgede lånemuligheder, som Den Europæiske Investeringsbank har ydet Rusland. Kommissionen har foreslået, at det europæiske instrument for naboskab og partnerskab, dvs. et af de fire nye finansieringsinstrumenter for eksterne handlingsplaner, fra 2007 skal udgøre den største EU-finansieringskilde i forhold til Rusland og, som udgangspunkt, politikken for den nordiske dimension.
Den institutionelle ramme, som blev etableret med den anden handlingsplan, har fungeret som planlagt. Der er f.eks. arrangeret ministermøde hvert andet år og møder mellem højtstående embedsmænd i de mellemliggende år. Det første møde mellem højtstående embedsmænd fandt sted i Bruxelles den 21. oktober 2004 og samlede alle stater, som er berørt af den nordiske dimension, og alle de andre EU-medlemsstater, de fire organisationer i den nordiske region - dvs. Østersørådet, Det Euro-Arktiske Barentsråd, Nordisk Ministerråd og Arktisk Råd - de internationale finansieringsinstitutioner, som opererer i det nordlige Europa, samt repræsentanter for EU-institutionerne. Canada og USA deltog desuden i egenskab af observatører.
Ministermødet i 2005, som afholdes den 21. november i Bruxelles på initiativ fra det britiske formandskab, vil blive betydningsfuldt, for det har til formål at godkende de retningslinjer, som styrer udarbejdelsen af en politisk erklæring og et rammedokument for iværksættelse af den politik, som overvejes for perioden efter 2006, dvs. ved udgangen af den anden handlingsplan.
Ifølge Kommissionen skal hovedmålsætningen være at gøre politikken for den nordiske dimension til en fælles politik for alle involverede parter, især Den Russiske Føderation. For at denne nye politik for den nordiske dimension skal blive en succes, kræver det, at alle parter og især Rusland føler, at de har del i den. Det kræver også et uforbeholdent engagement med hensyn til de målsætninger og strukturer, som er resultatet af denne dimension.
Når først alle parter har vist deres engagement, kan vi planlægge nye partnerskaber i den nordiske region, som vil lade sig inspirere af den vellykkede model, vi ser i miljøpartnerskabet i den nordiske dimension, som EU er hovedbidragyder til, og som illustrerer det meget frugtbare samarbejde, der er etableret mellem de fire involverede internationale finansieringsinstitutioner, Rusland og Kommissionen. 
Efter Kommissionens mening skal den nye nordiske dimension betragtes som det regionale udtryk i nord for de fælles områder, der blev indgået aftale om på topmødet den 10. maj mellem EU og Den Russiske Føderation, og som ville blive beriget af Norges og Islands fulde deltagelse. Den bør ligeledes fortsætte med at indlemme visse yderligere målsætninger i forbindelse med de særlige nordiske forhold, især det sårbare miljø, spørgsmålet om de oprindelige befolkninger, sundheden og den sociale velfærd.
Kommissionen er nu i færd med at udarbejde de grundlæggende tekster til den nye nordiske dimension. Det skulle dreje sig om en fælles politisk erklæring og en rammestrategi, som opstiller målsætninger og behandler de nødvendige foranstaltninger for at opfylde dem. Disse tekster skal godkendes i løbet af andet semester 2006 efter en omfattende høringsprocedure med samtlige aktører, som er omfattet af denne dimension, især de fire organisationer i den nordiske region, de internationale finansielle institutioner, som opererer i samme område, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget. De skulle træde i kraft i 2007 ved udløbet af den anden handlingsplan. Den politiske erklæring og den strategiske ramme for den nye dimension skulle få permanent karakter for at erstatte den nuværende model med treårige handlingsplaner, samtidig med at den sikrer en regelmæssig genbehandling. Det er i øvrigt planlagt for at lette disse periodiske genbehandlinger, at alle aktører, som er omfattet af den nordiske dimension, for fremtiden skal fremlægge en evaluering på de ministermøder, som afholdes i forbindelse med denne dimension.
Høringerne om den nye strategi er begyndt, og jeg glæder mig over den lejlighed, der dermed byder sig til at udveksle synspunkter med Parlamentet. Kommissionen hører gerne på enhver ny idé eller nyt forslag fra Parlamentet om, hvordan denne strategi skal udvikles, og vil også holde Parlamentet fuldt informeret om denne udvikling. Kommissionen vil for sit eget vedkommende fortsætte med at udarbejde årsberetninger. Informationssystemet for den nordiske dimension er i øvrigt tilgængeligt på GD Eksterne Forbindelsers hjemmeside.
Hr. formand, kære kolleger, tillad mig at slutte af med at udtrykke håb om, at de nuværende forhandlinger med Rusland vil munde ud i, at sidstnævnte uforbeholdent forpligter sig til at deltage i den nye fase, som strategien for den nordiske dimension vil træde ind i i 2007. Jeg ønsker desuden at understrege, at Kommissionen er fast besluttet på fortsat at støtte denne strategi, såvel gennem iværksættelse af den anden handlingsplan som gennem en udvikling af strategien.
Eija-Riitta Korhola,
   Hr. formand, det er glimrende, at den nordiske dimension endnu en gang tages op, og kommissær Michels iver efter at bidrage til dens udvikling glæder mig meget. Når man kigger på talerlisten, kan man imidlertid konstatere et væsentligt problem forbundet med dette begreb, nemlig at den nordiske dimension hidtil har interesseret alt for få mennesker. For få mennesker i Parlamentet og EU's medlemsstater føler, at den har noget med dem at gøre. Programmet har endnu ikke ført til de resultater, vi håbede på, og mange mennesker ved stadig meget lidt om den. Dette vigtige initiativ, som det finske formandskab tog i 1999, er alt for godt til, at det kan falde til jorden, bare fordi det mangler politisk slagkraft. Den nordiske dimension skal konsolideres, og det glæder mig, at et medlem af Kommissionen har samme mål.
Ud over at den nordiske dimension har tiltrukket sig meget lidt opmærksomhed, har den også modtaget meget få midler. Den er forblevet på det teoretiske plan, fordi den ikke har sin egen budgetpost. Hvis beløbene sammenlignes med EU's bevillinger til Middelhavsområdet, er de tydeligvis kun en brøkdel af disse, men det glæder mig at høre om nye finansielle instrumenter. Den nordiske dimension har lidt under en vis mangel på identitet, og det har indtil videre ikke været muligt at give den en klar profil, der adskiller den fra andre programmer. Vi må være realistiske og erkende, at det kun er muligt at fastslå en strategis status, hvis den har en klar finansiel ramme og en budgetpost. Dette er en af grundene til, at nogle af os repræsentanter for de nordiske lande for nylig har vendt opmærksomheden mod Østersøen og landene omkring den. Østersøen indgår afgjort i den nordiske dimension. Med udvidelsen af EU i østlig retning blev Østersøen næsten fuldstændig et indre hav i EU, som skal tillægges den betydning, det fortjener. Det er vores hav: . Det er omringet af nye EU-medlemsstater, som er meget motiverede til at styrke samarbejdet i Østersørådet, så alle den nordiske dimensions vigtige elementer styrkes, og en ny politisk magtfaktor anvendes til regionalt samarbejde.
Den nordiske dimension har været et redskab for eksterne forbindelser, men de forskellige dele af dens virkefelt har ikke draget tilstrækkelig nytte af faktorer, der kunne forene den. Det, der skal til nu, er en ny strategi, som kan forene området. Det er på dette punkt, at bevarelse af Østersøen og udvikling af den økonomiske side af Østersøområdet er vigtig. I begyndelsen da vi gik ind i EU, var det måske nok, hvis vi kunne få indflydelse på den verbale virkelighed, og nogle mennesker gentog i det mindste vores ord og idéer. Det er ikke længere nok, for efterhånden som Unionen udvides, og behovet samtidig er stort, ønsker jeg, at den nordiske dimension og strategien for Østersøen bliver et forskningsprojekt om miljøbeskyttelse til gavn for de mennesker, der lever i området.
Riitta Myller,
   Hr. formand, hr. kommissær, tak for denne redegørelse. Det udvidede EU har brug for synlighed i dets forskellige geografiske områder. I EU anerkendes det i vide kredse, at der må være synlige aktioner i Middelhavsområdet for at opretholde borgernes sikkerhed og velfærd og vores kontinents stabile og bæredygtige udvikling. Den nordiske dimension er blevet en del af EU's virksomhedsområde på et senere tidspunkt. Den har som følge af Rådets beslutning været en del af Unionens politik siden det tyske formandskab i 1999. Som det er blevet sagt her, har Kommissionens og medlemsstaternes engagement i denne politik dog være meget utilfredsstillende, og det var meget interessant og glædeligt at høre kommissæren love, at det skal der laves om på.
EU's seneste udvidelsesrunde rejser også spørgsmålet om behovet for en ny østlig dimension. Den nordiske dimension er en paraplyordning, som har til formål at skabe opmærksomhed om ikke bare Unionens nordlige områder, men også dens nordlige tilgrænsende områder i form af f.eks. praktisk samarbejde med den nordvestlige del af Rusland og de arktiske områder. Den nordiske dimensions praktiske arbejde er baseret på partnerskaber, hvor EU, Rusland, Norge og Island deltager. Canada er også involveret i mange projekter. Den nordiske dimensions praktiske arbejde er baseret på partnerskaber, og det bedste eksempel på dette er gennemførelsen af miljøpartnerskaber. Den måde, de opstod på, kan tjene som et eksempel for alle de andre regionale projekter i EU. Kort sagt har partnerskabslandenes og EU's bidrag på 75 millioner euro betydet, at vi har iværksat eller planlagt miljøprojekter til en værdi af 2 milliarder euro. I efteråret vil et rensningsanlæg sydvest for Skt. Petersborg stå færdigt. Det vil få stor betydning for, at affaldsbelastningen i Østersøen bliver mindre. I fremtiden skal vi udarbejde en politik for den nordiske dimension, inddrage nye organer og agenturer i den og støtte tidligere partneres arbejde. Som kommissæren sagde, er Nordisk Ministerråd, Østersørådet og Det Euro-Arktiske Barentsråd alle vigtige aktører i den nordiske dimension. Det vigtigste er dog Kommissionens og medlemsstaternes eget engagement. Den nordiske dimension skal gøres til virkelighed, så den virkelig bliver en del af vores fælles politik.
Diana Wallis,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for hans meget fuldstændige redegørelse om den nordiske dimension og for at have delt nogle af sine tanker om fremtiden med os. Det er fremtiden - det, der ligger efter 2006 - der giver anledning til stor bekymring.
I de seneste seks år har jeg haft det privilegium at repræsentere Parlamentet i en række parlamentariske organer i den arktiske region, Barentsregionen og den baltiske region. Det er helt tydeligt, at vores kolleger fra de nationale parlamenter i disse organer stoler på, at Parlamentet og EU sikrer en stærk og velfungerende politik for den nordiske dimension. Det er lidt ironisk, at der er tale om en politik, der normalt udøves på regionalt plan, og det er derfor meget vigtigt, at den inddrager valgte medlemmer og alle andre aktører, som kommissæren sagde.
Det er imidlertid en politik, der sædvanligvis fastlægges på ministermøderne to gange om året. Derfor har Parlamentet flere gange foreslået, at en eller anden form for forum for den nordiske dimension med deltagelse af aktørerne og valgte repræsentanter ville være en god idé i fremtiden. Vi må give denne politik en -dimension, så den virkelig fungerer, er dynamisk og repræsenterer ønskerne i det område, for hvis skyld den er der. Den oprindelige nordiske dimension havde en bred vision om en politik fra Ural til Grønland omfattende den arktiske og den subarktiske region.
Det er rigtigt, at vi koncentrerer en stor del af vores indsats omkring forholdet til Rusland, og der kan gøres meget på denne front. Hvis vi har et dynamisk Skt. Petersborg, vil selve den baltiske region være dynamisk, og det afspejler sig endog i handelen i det område, jeg kender bedst, nemlig Det Forenede Kongeriges nordøstkyst. Så det kan være fordelagtigt for os alle, og vi må vise interesse herfor. Det skal imidlertid være en fælles politik i partnerskab med Rusland og ikke en skjult metode til at føre en del af EU's politik over på Rusland.
Som allerede nævnt må vi også inddrage vores nordiske partnere, Norge og Island. Den norske regering har for nylig udarbejdet et meget fuldstændigt politisk debatoplæg om det høje nord. Den ønsker EU's deltagelse. Vi bør reagere herpå. Dette sårbare område på vores jord giver os en mulighed for at samarbejde med mange partnere og endog for at indgå i en dialog med USA om klimaændringer. Vi bør gribe denne mulighed inden for en bredere politik for den nordiske dimension. 
Satu Hassi,
   Hr. formand, mine damer og herrer, den nordiske dimension vedrører både eksterne forbindelser og interne forhold. Østersøen er en del af den nordiske dimension, som er forbundet med begge dele. Som det allerede er blevet sagt, er Østersøen næsten fuldstændig blevet et indre hav i EU efter udvidelsen.
Østersøen er et af de mest følsomme havområder i verden, og den er for øjeblikket i en meget ringe tilstand. Dette ses imidlertid ikke på overfladen. Det er et ofte gentaget nedslående faktum, at det største øde område i Europa ligger på bunden af Østersøen. Det er faktisk et enormt område blottet for ilt, hvor de grundlæggende levende organismer er døde. Østersøen er forholdsvis stor i areal, men den er lavvandet. Gennemsnitsdybden er kun 58 m, mens f.eks. Middelhavets gennemsnitsdybde er flere km. Den forureningsbelastning, der påvirker Østersøen, er imidlertid høj. Ca. 0,5 % af verdens befolkning lever i dens afvandingsområde, selv om ca. 10 % af verdens søtransport passerer igennem den. Antallet af olietransporter fra havne i navnlig Rusland stiger meget hurtigt. Vi ved, at en større olietankskibsulykke er en katastrofe, uanset hvor den sker. I Østersøen ville dens følger imidlertid blive langt mere katastrofale og langvarige end i Atlanterhavet. Eutrofieringen i Østersøen er synlig om sommeren, f.eks. i form af blågrønalger. Den vigtigste årsag til dette er landbruget. Miljøforgiftningsniveauerne er høje, f.eks. er forureningsniveauerne i sæler og havørne ca. fem gange større end i Atlanterhavet. Nogle af disse problemer kan kun løses i samarbejde med Rusland, mens andre, f.eks. udledninger fra landbruget, kan løses af EU og dets medlemsstater.
Esko Seppänen,
   Hr. formand, hr. kommissær, EU er som et skib, hvis køl er i Middelhavet og mast er i Østersøen. Vinden blæser ind i dets sejl fra alle mulige sider, ikke mindst fra de områder, hvor vores partnere i den nordiske dimension, dvs. Rusland, Norge og Island, befinder sig. Det glemmer vores venner i Middelhavsområdet af og til. Rusland er et rigt land med mange fattige mennesker. Landet er drevet ind i en kaotisk tilstand, som vi humanister ikke kan være ligeglade med. Der er gadebørn og prostituerede, kriminelle og terrorister, og der er enorme miljøproblemer. Ruslands sundhedstilstand kan aflæses af, at landets befolkning falder med 1 million om året. Det ville være godt, hvis kommissæren tog hovedtelefonerne på, for jeg tror ikke, at han forstår finsk.
Det kan lade sig gøre at hjælpe denne nabostat til EU med at løse sine problemer ved hjælp af finansiering, f.eks. under Tacis og EU's naboskabs- og partnerskabsprogrammer, under den nordiske dimensions paraply. Vi har brug for et nyt og bedre handlingsprogram for den nordiske dimension, som skal udarbejdes sammen med Rusland. Nu, hvor den gode kommissær lytter, vil jeg fortsætte.
Den nordiske dimension må imidlertid ikke bare være et spørgsmål om at hjælpe Rusland, den skal være et middel til samarbejde. Der skal være en tro på gode hensigter på begge sider. Den nordiske dimension skal også omfatte samarbejde med olierige Norge og energirige Island. Handlingsplanen for den bør udstrække sig til det nordlige område og omfatte Grønland og Alaska for ikke at tale om Barentshavet.
Der bør også være et tættere samarbejde med de regionale råd. Det faktum, at EU ikke altid deltager i møder i Arktisk Råd, Barentsrådet og Det Euro-Arktiske Barentsråd, fortæller noget om dets ligegyldige holdning til eksterne forbindelser i udviklingen af den nordiske dimension. Kommissionen bør tage EU's nordlige medlemsstaters ønske om at udvikle Europas nordlige områder ved siden af Middelhavsområdet alvorligt, og kommissæren bør lytte til forhandlingen gennem sine hovedtelefoner, hvis han ikke forstår sproget.
Nils Lundgren,
    Hr. formand, der er desværre en konstant ambition om at komme ind på stort set alle områder. Vi skal stemme om mange sådanne forkastelige forslag senere i dag. Hvad angår den nordiske dimension, er det derfor efter min mening meget vigtigt, at vi koncentrerer os om resultatrettet virksomhed og ikke om alt mellem himmel og jord, som ligger nord for den 50. breddegrad.
Hvad er det så, som er vigtigt i den nordiske dimension de næste 10-15 år? Generelt er jeg helt enig med stort set alle talerne før mig i, at svaret er Østersøen. Desuden vil jeg gerne tilføje, at atomkraftværkerne uden for Skt. Petersborg er blandt de aktuelle spørgsmål, der er utroligt vigtige. I begge tilfælde skal man bemærke, at Rusland spiller en afgørende rolle. Det gælder derfor om at beskytte vores kontakt med Rusland og udvikle den på begge disse områder.
Østersøen er et fuldstændigt unikt indhav. Der findes ingen analogi med Middelhavet eller med andre have i verden. Østersøen består af brakvand, hvilket betyder, at flora og fauna, som egentlig er tilpasset til saltet havvand eller til ferskvand, konstant er i fare. Saltindholdet stiger og falder afhængig af, hvordan vandet strømmer gennem Øresund. Det gør Østersøen utroligt følsom, da det er grundt vand, hvilket flere talere har påpeget. Østersøen tåler ikke forurening, men omkring Østersøen findes der nu en intensiv økonomisk virksomhed og et intensivt landbrug med store udslip. Det betyder, at vi bør arbejde med f.eks. at redde flora og fauna, rydde op efter udslip, kontrollere søtransporter og nedlægge atomkraftværket ved Skt. Petersborg. 
Ģirts Valdis Kristovskis,
   Hr. kommissær, mine damer og herrer, det forekommer mig, at nu, hvor EU har indtaget en ledende rolle i gennemførelsen af den nordiske dimension, synes den at være mere i stil med en forretningsplan end en politik. Hvorfor nu det? Selv om det er positivt, at den nordiske dimension anvendes på Østersøområdet i den hensigt at udvikle samarbejdet både i området og i grænseområdet fra Østersøen mod øst, og at der gøres en indsats for at inddrage Rusland, som fremmer sin forståelse af vestlige værdier, er det på tide at undersøge nøje, hvor meget Rusland har taget den nordiske dimension selv og de faktorer, der er forbundet med den, i betragtning indtil videre. Det er indlysende, at Rusland i områdets større sammenhæng hovedsageligt tænker på sine egne interesser. Det bevises af landets manglende evne til at frigøre sig fra imperial tankegang baseret på Peter den Stores syn på Europa i det 17. århundrede, fra at gennemtvinge et brud, helt frem til dets manglende evne til at acceptere de baltiske staters genvundne uafhængighed og deres ligeværdige medlemskab af Østersøområdet i forbindelse med udvikling og sikkerhed. Som følge heraf er de installationer, der er udviklet i Østersøen, fuldstændig uegnede til at nå målene med den nordiske dimension. Det gælder f.eks. transport- og energisystemerne og de nye havne i Skt. Petersborg, som ikke bare vanskeliggør miljøsituationen, men også gør det dyrere for EU's forbrugere at få adgang til naturressourcer i det nordlige område. Som følge heraf bliver skibes og olietankskibes ruter længere, trafikken i Østersøen stiger fortsat og vil inden længe være fordoblet eller tredoblet, råvarepriserne stiger, og der er større og større risiko for skibskollisioner i Østersøen. Alt dette bør tages i betragtning.
Jeg vil også understrege, at Rusland har et særligt behov for at fremme demokrati, eftersom det desværre er helt tydeligt, at det nuværende russiske styre ignorerer dette ekstremt vigtige mål. Kun når Rusland har formået at løse disse problemer, kan vi håbe, at den nordiske dimension når sine tekniske og økonomiske mål, hvad angår Rusland.
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne starte med at gøre en ting klart over for dem, der udarbejder Parlamentets dagsorden og over for den engelske tolkeboks. Vi taler i dag om den dimension, ikke dimension. Der er en ret væsentlig forskel. Der er fire nordiske lande. Den nordiske dimension omfatter hele Nordeuropa. Det er vigtigt at huske på, næste gang dagsordenen udarbejdes.
Jeg tror, at den nordiske dimension står ved en korsvej. Der er to muligheder. Den ene er, at den visner bort under den russiske køreplan og blot bliver en del af den. Den anden er, at vi igen begynder at rette den f.eks. mod Østersøen. Jeg foretrækker tilfældigvis den anden mulighed.
Jeg er meget glad for, at Kommissionen beskæftiger sig med dette spørgsmål i dag, og at vi er stand til at drøfte det. Jeg er også meget glad for at se, at der er andre ikke-finner til stede end fru Wallis, som var den eneste ikke-finne, der talte om emnet i november 2003. Så emnet vinder gehør, og det er godt.
Jeg vil gerne fremsætte tre bemærkninger. For det første mener jeg, at den nordiske dimension bør have sin egen budgetkonto. Jeg er fuldt overbevist om, at den har brug for det. Hvis den underlægges naboskabspolitikken, tror jeg, at den kun vil få krummer fra det almindelige budget. Så giv den sin egen budgetkonto.
For det andet mener jeg, at vi må forny den nordiske dimension, give den mere indhold end tidligere. De tanker, som kommissær Michel gjorde rede for, er et skridt i den rigtige retning. Jeg er imidlertid helt enig med f.eks. fru Korhola og fru Hassi, som sagde, at vi igen bør rette den mod Østersøen, fordi det sandsynligvis er det mest syge hav, vi har i Europa i dag. Til alle de medlemmer, der sidder i Parlamentet for første gang i dag, husk på, at Østersøen har en gennemsnitlig dybde på 59 m sammenlignet med de 2-3 km i Middelhavet. Hvis der kommer et olieudslip, vil det blive enden på Østersøen, og jeg er sikker på, at ingen ønsker, at det skal ske. Så lad os få mere fokus.
For det tredje, må vi begynde at koordinere de institutioner, der beskæftiger sig med den nordiske dimension og Østersøregionen. Der er behov for mere koordinering mellem Det Nordiske Råd, Det Euro-Arktiske Barentsråd og Østersørådet. Det er nødvendigt, at de samarbejder.
Jeg vil gerne stille kommissæren et sidste spørgsmål. Tror De, at det vil være en god idé at have en nordisk dimension som et overordnet begreb, men en østersøstrategi som et underordnet tema inden for den nordiske dimension? 
Lasse Lehtinen (PSE ).
   - Hr. formand, den nordiske dimension har været en nyttig ramme for samarbejde på tværs af nationale grænser og især på tværs af EU's ydre grænser til Rusland. Den har stor betydning for denne type samarbejde mellem mennesker og forskellige organisationer, og den har især betydning for regional sikkerhed, velstand og stabilitet. Den nordiske dimension bør inddrages i alle EU's politikker og ikke være et separat område. Det var dejligt at høre, at kommissæren deler den opfattelse. Hvad enten det drejer sig om miljø, sundhed eller kultur, har alting også sin nordiske dimension, ligesom EU's politik for Middelhavsområdet har det.
EU's nordøstlige grænse er mindst lige så vigtig som dets grænse i den sydlige del af Middelhavsområdet. Forskellen i levestandard i Nord er Europas største. På den russiske side er de økonomiske statistikker og sundhedsstatistikkerne på linje med de afrikanske. Hiv og aids, tuberkulose, narkotika og alkoholisme har sænket den forventede levetid for mænd til udviklingslandenes niveauer.
Ud af de hundredvis af projekter er de mest markante miljøpartnerskabet inden for rammerne af den nordiske dimension og partnerskabet for folkesundhed og social velfærd inden for den nordiske dimension. Målet med det seneste program er kontrol med infektionssygdomme og forebyggelse af forskellige risici for samfundet og vores naboområder, hvilket heller ikke i fremtiden vil være nogen let opgave. Hr. formand, EU's bedste investeringer i miljø og sundhed bliver stadig foretaget bag Finlands østlige grænse, og det er ved den grænse, at det samlede EU's interesser overvåges af især finnerne.
Paavo Väyrynen (ALDE ).
   - Hr. formand, Kommissionens redegørelse viser, at den nordiske dimensions betydning for Unionens eksterne forbindelser bliver større. Det er især glædeligt, at Ruslands holdning til den bliver mere positiv nu, end den var tidligere. Med henblik på at udvikle den nordiske dimensions betydning for Unionens eksterne forbindelser bør Kommissionen pålægges to opgaver. For det første bør ikke bare Rusland, men også vores nordlige partnere i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, Island og Norge, på det kraftigste opfordres til at engagere sig i samarbejdet i de nordlige områder og i f.eks. EU's nye naboskabspolitik. For det andet bør Kommissionen deltage mere dynamisk i det arbejde, som de råd, der beskæftiger sig med jordens nordligste område, udfører. Det drejer sig om Østersørådet, Det Euro-Arktiske Barentsråd og Arktisk Råd.
Mit hovedbudskab drejer sig imidlertid om noget, der slet ikke var med i Kommissionens redegørelse, nemlig samarbejde i Østersøområdet. Indtil foråret sidste år var de baltiske stater og Polen vores naboer og partnere i de eksterne forbindelser. Nu hvor de er med i EU, er udviklingen af Østersøområdet fortrinsvis baseret på gensidigt samarbejde mellem medlemsstaterne og Unionens interne politik. Det må Kommissionen tage højde for, når den udarbejder retningslinjerne for den nordiske dimension. Nu hvor vores partnere i den nordiske dimension er gået fra blot at være naboer til at være medlemmer, bør der udarbejdes en overordnet strategi for udvikling af Østersøområdet, og inden for rammerne af den kan medlemsstaterne og Kommissionen samarbejde om projekter såsom forbedring af miljøbeskyttelsen og energiøkonomien i området og ligeledes dets interne kommunikation. Østersøsamarbejdet vil bringe den nordiske dimension ind i Unionens interne politikker, men samarbejdet med Rusland vil naturligvis stadig foregå som en del af de eksterne forbindelsers nordiske dimension.
Endelig vil østersøsamarbejdet underbygge Rådets synspunkter om den store betydning af den nordiske dimension generelt og EU's interne udvikling. Der bør ske en omstrukturering i Kommissionen, så det ikke udelukkende er Generaldirektoratet for Eksterne Forbindelser, der behandler spørgsmål vedrørende den nordiske dimension, men også andre generaldirektorater.
Christopher Beazley (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er faktisk på tide, at vi drøfter den nordiske dimension i Parlamentet. Jeg kan tilslutte mig andre, der har lykønsket den finske regering med det initiativ, den har taget. Det er også dejligt at se, som også andre kolleger har bemærket, at franske, tyske, østrigske, belgiske, britiske og andre parlamentsmedlemmer deltager i debatten.
Det er, som det allerede er blevet anført, på tide, at vi udvider arbejdet i den nordiske dimension til at omfatte en østersøstrategi, der reelt afspejler virkeligheden i dag, Østersøen omkranses af otte EU-medlemsstater og Den Russiske Føderation. I Parlamentet er der en tværpolitisk gruppe om Østersøen-Europa, der mødes hver måned i Strasbourg, og som jeg har den ære at være formand for. Den består ikke blot af medlemmer fra de enkelte politiske grupper, men også af medlemmer, der repræsenterer størstedelen af medlemsstaterne. Vi har arbejdet på at fastlægge en strategi for Østersøen. I går havde vi den glæde at mødes med formanden for Rådet og Europaminister, hr. Alexander. Vi er yderst taknemmelige for hans entusiasme og interesse for projektet op til ministerrådsmødet den 21. november om den nordiske dimension.
Kommissær Michel, jeg vil indtrængende opfordre Dem til - måske i Deres svar - blot at bekræfte, at Kommissionen, De og Deres kolleger vil arbejde meget tæt sammen med det britiske formandskab om at sikre en vellykket lancering og gennemførelse af østersøstrategien, der vil blive betragtet som en naturlig forlængelse af - et supplement til - arbejdet i den nordiske dimension.
Jeg er helt enig med andre i, at vi må have en specifik budgetkonto til østersøstrategien, der svarer til og er sammenlignelig med det meget vellykkede arbejde, vi udfører via Euromed-politikken, som - naturligvis - ligger forud for arbejdet med Østersøen.
Betydningen af dette arbejde kan ikke undervurderes: Det er blandt de allerstørste politiske mål, som EU nu bør arbejde hen imod. Vi taler her om intet mindre end at genoprette og overvinde et halvt århundredes sovjetisk besættelse, undertrykkelse, dårligt styre og marginalisering. Vi er forpligtede til at genoprette den økonomiske harmoni, sikkerheden, velstanden og det kulturelle liv i Østersøregionen. For at sikre, at dette arbejde bliver en succes, er det absolut afgørende, at den britiske, tyske, polske, franske og italienske regering og hele EU-administrationen yder støtte til dette enestående arbejde. Vi ønsker at se et virkelig vellykket udvidet EU. Det vil ikke ske, medmindre vi har en vellykket østersøstrategi. 
Henrik Lax (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg vil begynde med at takke kommissæren for hans opmuntrende tilstedeværelse, og jeg vil fortsætte på svensk.
 Udvidelsen af EU i fjor påvirker i højeste grad den nordiske dimension. Østersøregionen med hele otte medlemsstater udgør nu kernen og hjertet i den. Denne region har et stort økonomisk udviklingspotentiale og nært forestående opgaver på bl.a. det miljøpolitiske område, som skal blive en del af hele EU's dagsorden. Indbyggerne forventer en politik, som gør det muligt at udnytte regionens potentiale fuldt ud, hvilket der også skal tages højde for i EU's ruslandspolitik.
Da Europa-Parlamentet grundlagde sine intergrupper, var den gruppe, som skulle behandle hele Østersøregionen en af de mest populære, hvilket er et tegn på, hvor efterspurgt dette samarbejde er. Dette til trods mangler der en fælles bevidstgørelse og derigennem samhørighed og fælles identitetsopfattelse i regionen. Efter Europas deling skal vi nu forsøge at læge det sår. 
Østersøen skal være et spørgsmål for hele EU. Et velstående EU har brug for en velstående Østersøregion, og regionen har brug for EU til at løse såvel miljøproblemer som sociale og økonomiske problemer. 
Det er også vigtigt, at Rusland kommer med i samarbejdet under navnet den nordiske dimension. Som et symbol var det vigtigt at støtte Skt. Petersborg, så alt spildevandet fra byen fremover renses til gavn for alle i Østersøregionen. Åbenlyse problemer som disse forventer befolkningen bliver løst. 
Det er beklageligt, at den nordiske dimension mange gange er blevet opfattet som et internt finsk spørgsmål. Det er også beklageligt, at det vigtige østersøsamarbejde i en vis forstand er faldet uden for den nordiske dimension, selv om østersøsamarbejdet er en væsentlig del af den.
Det er vigtigt, at Kommissionen nu forstærker østersødelen ordentligt i den nordiske dimension. Forskningen i regionen må kunne samordnes bedre og rettes mod fælles spørgsmål. Vigtige infrastrukturprojekter kan binde regionen sammen. Vi har desuden brug for et omfattende udbytte af studerende og arbejdskraft. Energiforsyningen skal blive mere alsidig. Mit budskab til kommissæren er: Indbyg Østersøen som en vigtig del i den nordiske dimension. Udarbejd en modig strategi for regionen. Sæt mere på spil! 
Tunne Kelam (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kommissærens nye tilgang til dette emne er opmuntrende. Efter min mening var den nordiske dimension et ambitiøst initiativ, da det blev foreslået af den finske premierminister hr. Lipponen for otte år siden. Under det første finske formandskab vendte det EU's opmærksomhed mod det nordøstlige Europa.
I dag er Østersøen blevet et internt hav i EU, der forener en yderst lovende region med 85 millioner indbyggere med et enormt økonomisk potentiale. Jeg vil gerne fremsætte tre bemærkninger.
Min første bemærkning hænger sammen med den yderst alarmerende økologiske situation i Østersøen, hvor miljørisikoen og den toksiske risiko ofte er op til fem gange højere end i Nordsøområdet. Disse voksende risici og udfordringer skal tages op i mere sammenhængende og langsigtede politikker, der gør brug af EU's ressourcer som helhed. Det er derfor på høje tid, at begrebet "den nordiske dimension" udvides ud over samarbejdet med Ruslands nordvestlige regioner til at omfatte hele Østersøområdet inklusive Kaliningradområdet.
For det andet bør vi inden for den nordiske dimension have en særlig østersøstrategi, ligesom der findes en EU-strategi for Middelhavet. Tiden er inde til at drage de praktiske konklusioner af udvidelsen af EU mod øst og nordøst. Det er indlysende, at der er behov for en meget mere kreativ og afbalanceret tilgang til disse områder, herunder skabelse af konkrete finansielle instrumenter.
For det tredje er et af de centrale elementer i den nordiske dimension samarbejdet med Rusland. EU's fælles udenrigspolitiks effektivitet og pålidelighed sættes navnlig på prøve i denne region. Til trods for den beslutning, som Parlamentet traf om Rusland i maj, og hvor medlemsstaterne opfordredes til at modstå Ruslands forsøg på at skelne mellem gamle og nye medlemsstater, står datoen den 8. september desværre som et symbol på separate forbindelser mellem Rusland og nogle af de store medlemsstater. Den såkaldte Schröder/Putin-aftale vil officielt starte etableringen af en ny undersøisk gasrørledning mellem Tyskland og Rusland og stadfæste det særlige forhold mellem disse to lande. Bivirkningerne af dette projekt vil være, at Polen, de baltiske lande og Ukraine udsættes for den russiske praksis med at benytte økonomisk pres til at fremme udenrigspolitiske mål.
Hvis EU's samarbejde med Rusland på lang sigt skal blive en succes, må EU begynde med at sende et klart og tydeligt signal til Moskva. Vores første prioritet må være at overbevise de russiske politiske beslutningstagere om, at vi tager vores egen udenrigspolitik seriøst. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære hr. kommissær, mine damer og herrer, Europa er blevet det mest købedygtige område i verden med næsten 500 millioner mennesker. Derfor er det særligt vigtigt med en strategi, sådan som vi drøfter den her i dag. Købekraften har ikke kun fordele, den har også ulemper, og derfor må vi overveje, på hvilke områder vi vil inddrage denne nye dimension.
Her vil jeg især gerne gøre opmærksom på energipolitikken. Jeg tror, at der netop med hensyn til den baltiske region er tale om en fremtidsregion, der har den allerstørste betydning for os. Også Norge giver os med sine lagre af olie og naturgas eller Island med sin geotermi, med de vedvarende energikilder - altså lande, der er et forbillede for os i den henseende - en kæmpe chance for også fremover at udvikle nogle fælles energipolitiske strategier i dette område. Det er efter min mening et af de vigtigste spørgsmål for fremtiden, når man ser, hvor høje energipriserne, olie- og gaspriserne er i dag. Men især med hensyn til energiforsyningssikkerheden kommer dette område til at spille en helt særlig rolle for os i fremtiden.
Også infrastrukturen udgør en ret væsentlig forudsætning, og det gælder ikke kun energiinfrastrukturen, men f.eks. også telekommunikationsinfrastrukturen. Opbygningen af bredbåndsteknologien, den brede befolknings adgang til internettet, til informationer - disse opgaver kommer fremover til at spille en betydelig rolle netop i de afsides beliggende områder.
Inden for det grænseoverskridende samarbejde handler det først og fremmest om, at vi også skal sammenføre de små og mellemstore virksomheder rent økonomisk. Når vi tænker på, at vi skal skabe arbejdspladser, at vi også skal forsøge at øge den økonomiske velstand i disse områder, er det af stor betydning, at vi fremmer især de små og mellemstore virksomheder og frem for alt samarbejdet på tværs af grænserne tilstrækkeligt.
Dermed er jeg kommet til et meget væsentligt emne, nemlig WTO og Rusland. Efter min mening er det afgørende for forhandlingerne i Hongkong, at vi overvejer en fælles strategi med Rusland, hvad angår den globale lovgivning. Efter min mening har denne dimension stor betydning for os netop med hensyn til handelsforbindelserne, og videreudviklingen af WTO-strukturerne vil få tilsvarende betydning for Europa. Netop i denne region finder der for øjeblikket en meget interessant debat sted om, hvordan vi i fællesskab kan indstille os på de nye situationer i en global kontekst, og efter min mening er det den egentlige udfordring for Europa.
Louis Michel,
    Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne først takke Parlamentet for den store interesse, der gives udtryk for her, for et emne, som afgjort er vigtigt. Jeg vil også gerne takke de talere, som overordnet set har givet udtryk for positive reaktioner over for den erklæring, jeg afgav på vegne af fru Benita Ferrero-Waldner. Jeg vil gerne minde om, at det er hende, der har æren, eftersom jeg talte på hendes vegne, og jeg skal sørge for at videregive dette overordnede udtryk for opbakning til hende. Jeg skal desuden videregive alle de forslag og overvejelser, som ikke nødvendigvis er i tråd med erklæringen, især de, der angår stedet, rollen og samarbejdet med Rusland.
Den russiske økonomi vokser i positiv forstand, og man kan derfor forestille sig, at EU's budgetter ikke vil stige på dette område. Kommissionen afviser imidlertid ikke muligheden for nye partnerskarber, hvis Rusland formelt engagerer sig i den nordiske dimension. Jeg synes ikke, at sammenligningen med Middelhavet - her kommer et lille indskud - er helt passende i betragtning af de forskellige forhold i de to regioner, især hvad angår de økonomiske indikatorer, de involverede befolkninger, antallet af involverede lande osv.
For at vende tilbage til Rusland er Kommissionen åben for landets forslag og bidrag. Rusland burde deltage i ministermødet om den nordiske dimension den 21. november 2005, eftersom det deltager fuldt ud i alle aktiviteter inden for den nordiske dimension. Rusland er en af EU's strategiske partnere. De positive konklusioner fra topmødet den 10. maj og vedtagelsen af køreplaner for de fire fælles områder vidner herom. Vores målsætning er at udarbejde en fælles EU/Rusland-politik for den nordiske dimension, som også indbefatter Norge og Island. Denne politik skulle være ens for de fælles områder, afstemt efter disse i den nordlige region og udstyret med en række særlige karakteristika.
Jeg vil nu sige lidt om den specifikke finansiering. Jeg mener, at EF's støtte til den nordiske dimension fortsat skal sikres via de programmer, som er iværksat på nuværende tidspunkt, dvs. Tacis og den europæiske naboskabspolitik, og dem, der vil blive iværksat i fremtiden i forbindelse med forslaget til instrument for europæisk naboskab og partnerskab. Vi skal også huske på, at den nylige udvidelse af Den Europæiske Investeringsbanks lånemuligheder til Rusland og til de vestlige NIS-lande vil komme infrastrukturerne til gode. Miljøpartnerskabet inden for den nordiske dimension viser sig at være nyttigt til at opfylde nogle meget specifikke og presserende behov, takket være den konkrete støtte fra en bred vifte af donorer. Det er ikke udelukket, at man kan opnå de samme resultater på andre områder, men det ville kræve et tilsvarende engagement hos alle bidragydere.
Jeg skal svare på et spørgsmål, som er blevet stillet gentagne gange, for det er et vigtigt spørgsmål, nemlig muligheden for en baltisk strategi inden for den nordiske dimension. Denne mulighed har naturligvis sine fordele, jeg tror imidlertid, at vi trods alt skal huske på, at Kommissionen intervenerer i Østersøen gennem Unionens interne politikker. Som vi imidlertid har nævnt tidligere, er otte af de ni Østersølande medlemsstater. De nyder godt af Unionens interne politikker og programmer. Vi skal ikke glemme det fjerne Nord med dets særlige karakteristika, nemlig at det ikke er særligt tæt befolket, men har en meget vigtig oprindelig befolkning og nogle miljøproblemer, som er særegne for regionen, her tænker jeg bl.a. på de tidligere russiske atombaser på Kolahalvøen.
Det var, hr. formand, kære kolleger, de svar, vi havde til hensigt at give i dag, men det er klart, at jeg meget omhyggeligt vil videregive de følelser, overvejelser og det meget stærke engagement hos de parlamentsmedlemmer, som har talt under forhandlingen.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   - Jeg har lyttet til denne forhandling med stor interesse, men ikke taget del i den, ligesom det land, jeg repræsenterer, nemlig Skotland. Det skotske parlament har fuld kompetence på områder som fiskeri, miljø og adskillige andre områder, der er relevante for den nordiske dimension. Desværre har vi kun fået få bidrag til udviklingen af denne politik, selv om jeg håber, det vil ændre sig. Vi kan yde et stort bidrag på grundlag af vores egne erfaringer, og vi har meget at lære som en nordvestlig nation. I dag opfordrer jeg Kommissionen til at huske på os, når den foretager sin planlægning, og den skotske regering til at spille en mere aktiv rolle sammen med vores naboer Island, Norge og andre. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0173/2005) af Cornillet for Udviklingsudvalget om turisme og udvikling (2004/2212(INI)). 
Thierry Cornillet (ALDE ),
   Hr. formand, turismen er den førende økonomiske aktivitet i verden, både i omsætning og i antal arbejdspladser. Det er en af de mest dynamiske sektorer i verden, selv om det er sandt, at den er ekstremt svingende og meget sårbar, især over for attentater - vi husker attentaterne den 11. september, som satte en stopper for udviklingen i turistbranchen. Udviklingslandene var dem, der blev hårdest ramt af dette stop.
Beskrivelsen af turistbranchen er, at det er en yderst tværgående branche. Den skaber naturligt hoteller og andre indlogeringsmuligheder, f.eks. herberger og pensionater, som adskiller sig fra den egentlige hotelbranche, den skaber restauranter i hotelregi og andre steder, den giver mulighed for uddannelse af personale inden for servicebranchen, men også i sprog, den danner grundlag for en yderst diffus økonomi, for sælgere af enhver art er beskæftiget med at møde efterspørgslen fra dem, der har glemt deres tandpasta eller medicin, eller dem, der spiser croissanter hver morgen på deres hoteller. Alle former for fødevareleverandører er interesseret i udviklingen i turistbranchen, for ikke at tale om alle souvenirbutikkerne, naturligvis.
Endvidere skaber turismen i sig selv et meget stærkt behov for omfattende infrastrukturer, blandt hvilke lufthavnene står i første række, men også havne- og vejanlæg samt stisystemer, som betjener turiststederne eller seværdighederne. Desuden skaber turismen et særligt krav til områder, som normalt er statens ansvar, hvad enten det gælder sikkerhed eller folkesundhed. Jeg vil vende tilbage hertil.
Turismen er altså garant for en reel økonomisk udvikling på grund af sin tværgående karakter, men ikke kun derfor. Turismen danner også grundlag for en bedre miljøbeskyttelse og naturbevarelse, ligesom det er sandt, at vi med oprettelsen af verdenskulturarven nu foretager nogle overvejelser af, hvilke områder der skal beskyttes uden dog at overbeskytte dem for at give mulighed for en "intelligent" udnyttelse af turismen.
Turismen er også en demokratifaktor og fremmer den politiske balance, fordi turisten, når han ønsker at træde uden for charterpakkeløsningen, opdager et land, fordi turismen beriger landet og giver mulighed for uddannelse, hvilket som enhver ved er en fjende af diktaturet, fordi turismen kan etablere nogle etiske regler for især børnearbejde, og fordi forestillingen om bæredygtig turisme begynder at vinde indpas i vores del af verden, hvilket faktisk har en slags afskrækkende effekt.
Endelig er turismen en central faktor for folkesundhed og uddannelse. En sundhedsmæssig risiko er absolut den forkerte form for reklame. Vi husker problemet med Ebola-virussen i Congo eller andre steder, men det gælder også malaria, og det gør landene langt mere opmærksomme på at udrydde disse sygdomme. Turismen er ekstremt krævende, hvad angår ordentlige hospitalsforhold, som naturligvis også tjener den lokale befolkning. Endelig fremmer turismen uddannelse, fordi den øger sprogfærdighederne og derfor udvider folks horisont.
Men lad os se tingene i øjnene. Turismen kan også fremme deregulering og udnyttelse. Jeg vil kun nævne to eksempler. Det første handler om sexturisme, som tydeligvis er et middel til udvikling i en række lande, som ikke afsætter midlerne til at forhindre det. Det andet er ejendomsspekulation, især den, hvor ledende familier opkøber ejendom, eller den, der ødelægger områder, hvis man ikke passer på.
Det faktum, at turismen er den største økonomiske sektor i verden, og at det kan være en økonomisk løftestang for udviklingslandene, kan ikke være helt ligegyldigt for Unionen. Vi skal derfor integrere turismen bedre i alle vores bistandsprogrammer. Det gælder naturligvis alle vores programmer, hvad enten det er Fed, Meda, Asean eller andre. Vi skal øge den andel af disse fonde, som er direkte afsat til turistudviklingsprojekter. Vi skal selv styrke vores egne strukturer. Jeg er glad for, at kommissæren er til stede, for det gælder både GD Erhvervspolitik, men også GD Udvikling, som burde have lidt mere indflydelsesrige turistdepartementer. De må hjælpe os med at styrke det offentlig-private partnerskab. Vi skal dog ikke lade os snyde, den offentlige sektor vil ikke stå for hele turistudviklingen. Men den offentlige sektor kan med sit incitament, især ved at skabe omfattende infrastrukturer, og med den hjælp, vi yder, bidrage til yderligere udvikling af turismen.
Endelig skal turismen give anledning til en etisk overvejelse i EU og mere generelt på verdensplan. Vi skal ikke hjælpe alle mennesker eller alle steder, hvis vi skal undgå al korruption og alt opkøb af ejendom. Vi skal tænke over, hvordan vi stopper sexturismen, især hvordan vi straffer den i vores egne lande. Vi skal sikre os, at arbejdsvilkårene og de borgerlige rettigheder er gode nok, især hvad angår børnearbejde, i udviklingslandene.
Turisme, som fremmer handelen og kendskabet til hinanden, er en vej frem for udviklingslandene. Endelig er man, når man besøger andre lande, måske mere end andre bevidst om det presserende behov, der er for at øge og kanalisere den internationale bistand. Det gør den synlig. Når man har set det, interesserer man sig for det, og når man interesserer sig, bliver hjælpen langt mere synlig.

Louis Michel,
    Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne rose det fodarbeje, der er gjort for at udarbejde betænkningen og beslutningen om turisme og udvikling, som vrimler med interessante tanker.
Som ordføreren, hr. Cornillet, bemærker, har GD Udvikling, som jeg er ansvarlig for, ikke sit eget departement på turistområdet. Det vil naturligvis ikke af den grund sige, at der ikke er nogle projekter i denne sektor. For øvrigt redegør ordføreren i sin begrundelse for nogle store finansieringer fra Den Europæiske Udviklingsfond i sektoren. Kommissionen behandler spørgsmålet om turisme i udviklingslandene ud fra den vinkel, der hedder bistand til den private sektor og bæredygtig forvaltning af naturressourcerne. Initiativtagere inden for turistbranchen i udviklingslandene har således alle instrumenter til bistand til den private sektor til deres rådighed. Den Europæiske Investeringsbanks investeringsfacilitet har f.eks. finansieret flere hotelprojekter i AVS-landene, ligesom Proinvest-programmet yder ikke-finansiel støtte til sektoren i form af f.eks. øget kapacitet og investeringsfremme.
Endvidere har Den Europæiske Udviklingsfond finansieret skoler til hoteluddannelse i mange lande for at støtte opsvinget i turistsektoren. På samme måde spiller investeringerne i vejnet, havne- og lufthavnsanlæg, som er finansieret af Den Europæiske Udviklingsfond, en afgørende rolle i udviklingen af turismen, ligesom programmer for vandforsyning, indførelse af elektricitet, sanering, affaldshåndtering eller miljøbeskyttelse.
Dernæst giver miljømærkeordningen, som fremmes af Kommissionen, initiativtagerne på turistområdet mulighed for at få et mærke, som certificerer, at deres turistvirksomhed respekterer miljøstandarderne, hvilket er vigtigt for økoturismemarkedet.
Det er således meget vanskeligt at isolere projekterne med ren turisme. Betænkningen anerkender i øvrigt sektorens tværgående karakter. Jeg er helt enig i denne tanke. EU's strategi består i at støtte partnerne i deres udviklingsbestræbelser ved at hjælpe dem med at fremhæve alle de fortrin, de besidder, inklusive turismen. Hvad angår de små østater i Caribien og Stillehavet, er turisme en af de eneste disponible ressourcer. Desuden vil en god miljøforvaltning af økosystemerne som f.eks. skove, koralrev eller floder gøre det muligt at bevare disse ressourcer og skabe indtægter på lang sigt for lokalbefolkningen.
Jeg er enig i de synspunkter, som er kommet til udtryk om pkt. 1 og 2 angående den bæredygtige eller holdbare turisme. EU's samarbejde med dets partnere sigter reelt mod at fremme en bæredygtig udvikling baseret på de lokale ressourcer og i respekt for miljøet.
Hvad angår den bebudede stigning i turistprojekterne, vil jeg gerne præcisere, at vi skal undgå at strø om os med midler, og for at opnå den størst mulige effekt har Kommissionen efter aftale med partnerskabslandene koncentreret sin bistand om et relativt begrænset antal sektorer. Fastlæggelsen af disse sektorer sker efter en fælles aftale med de pågældende lande. Eftersom turismen hovedsageligt er en aktivitet inden for den private sektor, afhænger forøgelsen af turistprojekterne af initiativtagerne. Kommissionen har etableret en investeringsfacilitet for initiativtagerne i AVS-landene, som er udstyret med en kapital på 2,2 milliarder euro for at dække en stigende efterspørgsel efter finansiering. Kommissionen gør den participatoriske tilgang og forskningen i modtagernes deltagelse til et af de vigtigste principper i sin udviklingspolitik. Den private sektor høres, som det anbefales i pkt. 15. Hvad angår støtte til lande, som er ofre for naturkatastrofer, er den allerede en fast bestanddel af EU-bistanden, ligesom pligten til at respektere og beskytte miljøet og de lokale kulturer.
Vi er enige i de ønsker, der blev givet udtryk for i pkt. 30 om uddannelse af specialiseret personale direkte i de pågældende lande, idet vi minder om, at det netop er det, Kommissionen altid har støttet. I Madagaskar f.eks. har Kommissionen iværksat et uddannelsesprojekt, som henvender sig til såvel initiativtagere som deres ansatte. Kommissionen er naturligvis enig i at bekæmpe sexturismen eftertrykkeligt, især i de tilfælde, hvor børnene er ofre, ved især at yde al den hjælp til partnerskabslandenes retsvæsener, som de har behov for for at udrydde denne skændsel.
Jeg vil gerne takke Europa-Parlamentet for Deres opmærksomhed over for disse tjenester, og jeg skal træffe alle nødvendige forholdsregler for at sikre en mere effektiv opfølgning på alle aktiviteter vedrørende turisme. Kommissionen er imidlertid ikke enig i, at der skal oprettes et generaldirektorat for turisme alene.
Georgios Papastamkos,
   Hr. formand, ingen er i tvivl om, at turisme er en vigtig del af den europæiske udviklingspolitik. Turisme har, som ordføreren så rigtigt påpeger i betænkningen, ikke bare betydning for økonomisk vækst, men bidrager også væsentligt til demokrati og politisk balance i udviklingslandene.
Alligevel afhænger en effektiv EU-politik for turisme til andre lande af en integreret politik for bæredygtig europæisk turisme inden for EU. Jeg vil gerne knytte debatten i dag sammen med debatten om retningslinjerne for bæredygtig europæisk turisme, for jeg mener, at kun hvis EU skaber betingelser for en harmonisk sammenhæng mellem interne og eksterne beføjelser i turismespørgsmål, vil det få en effektiv turismepolitik for udviklingslandene. Med andre ord ".
Siden Maastricht-traktaten har turismepolitikken været et centralt mål for EU's tiltag. Med den europæiske forfatning er turisme genindført i områderne for Unionens understøttende, koordinerende eller supplerende tiltag. Retsgrundlaget findes altså, og det samme gælder den udfordring, der går ud på at skabe en koordineret europæisk politik for tiltag i turismesektoren.
Udfordringen består i at gå fra erklæringer til en sammenhængende og effektiv strukturpolitik, der samfinansieres af Unionen, en politik for bæredygtig turisme, en kilde til økonomisk udvikling af både traditionelle og landlige destinationer, en kilde til viden om historie og kulturarv, en politik med specifikke strategiske retningslinjer, klare mål og mål og midler, der hænger sammen.
En politisk moden og institutionelt perfekt europæisk politik for bæredygtig europæisk turisme vil også gøre det lettere at sammenkoble europæisk turisme- og udviklingspolitik.
Linda McAvan,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Cornillet for hans betænkning, hvor turismens betydning og potentiale i udviklingslandene understreges.
Når vi ser på udviklingslandene, må vi huske på, at turismen spiller en større rolle i nogle regioner og lande end i andre. Det fremgår af tallene i betænkningen. I Vestindien er turismen en central faktor i økonomien, men det er ikke tilfældet i Afrika syd for Sahara, hvor turismen med enkelte undtagelser ikke er så vigtig en faktor.
Derfor kan Den Socialdemokratiske Gruppe ikke støtte betænkningen i dens helhed. F.eks. kan vi ikke tilslutte os punkt 8, hvori alle udviklingslande opfordres til at udarbejde udviklingsplaner for turismen og til at udarbejde årlige rapporter om tal og bidrag, fordi det ikke er relevant i alle tilfælde, og i mange lande vil det have en ret lav prioritet. Vi er heller ikke enige i punkt 10. På et tidspunkt, hvor EU kræver mere og mere visumkontrol af statsborgere fra tredjelande, forekommer det lidt ironisk, at vi så beder andre lande om at opgive deres visumkrav. Visa er ofte en vigtig indtægtskilde for udviklingslandene, så det er ikke noget, vi kan støtte.
Der er også et par områder, hvor betænkningen kunne være mere nuanceret, f.eks. punkt Q og T. Erfaringen viser, at det desværre absolut er muligt at have en blomstrende turisme parallelt med udemokratiske regimer. Nogle af disse regimer har vist sig at være gode til at beskytte turismen og turisterne med en meget voldelig politiindsats. De har imidlertid samtidig undertrykt deres egen befolkning, og derfor har jeg forbehold over for punkt 24 og 25.
Vi i Den Socialdemokratiske Gruppe går stærkt ind for foranstaltninger, der kan udvikle turismen, især økoturisme og bæredygtig turisme, og vi glæder os over kommissærens udtalelser. Vi ønsker, at den private sektor skal investere i turisme, men at den skal gøre det på en ansvarlig måde, at den skal udvikle projekter inden for turisme, som bidrager til den lokale økonomi og hjælper mikrovirksomheder til at vokse, så lokalbefolkningen drager fordel heraf, og lokale produkter bruges.
På alt for mange områder som f.eks. pakkerejser og krydstogter tager turismen fra de lokale økonomier, men bidrager ofte ikke ret meget til dem. I nogle tilfælde - og her er jeg uenig med hr. Cornillet - kan det skade miljøet og føre til, at sparsomme ressourcer overudnyttes. Vi skal se nøjere på, hvilken form for projekter inden for turisme, vi ønsker at investere i. Kan EU og Kommissionen gøre mere? Jeg er sikker på, at de kunne, og vi har hørt nogle eksempler på, hvad der kan stilles forslag om. Har vi brug for et nyt generaldirektorat med henblik herpå? Jeg er ikke sikker. Jeg er ikke sikker på, at et generaldirektorat for turisme under alle omstændigheder vil være til større gavn for udviklingslandene.
Jeg glæder mig meget over afsnittet om sexturisme. Det er meget vigtigt, at vi gør meget mere for at håndtere denne kriminelle adfærd, så endnu en gang skal der lyde en tak til hr. Cornillet for hans betænkning. 
Sepp Kusstatscher,
   Hr. formand, den foreliggende Cornillet-betænkning indeholder en række værdifulde incitamenter og fornuftige krav. De fleste betragtninger er indlysende. I betænkningen er der også på kritisk vis oplistet mange alvorlige problemer, f.eks. børnearbejde, seksuel udnyttelse af børn og ejendomsspekulation. Verts/ALE-Gruppen glæder sig over, at dette emne i det hele taget er blevet taget op til diskussion her i Parlamentet, og at følgende punkter er blevet medtaget: investering af indtægter fra turisme i det pågældende udviklingsland, undgåelse af masseturisme, fremme af menneskerettigheder og bevarelse af den biologiske mangfoldighed. Vi beklager - og her tilslutter jeg mig for store deles vedkommende den foregående taler - at europæerne i dette dokument i vid udstrækning indtager en arrogant holdning over for tredjelandene og bruger sig selv som målestok for alt.
Efter vores mening tillægges miljøbeskyttelsen og nødvendigheden af en virkelig bæredygtig økonomi alt for lille betydning på dette område. Man påpeger ikke - eller påpeger ikke tilstrækkeligt klart - de økologiske og sociale følger af masseturisme, f.eks. forurening af vandet, fremmedgørelse af den lokale befolkning eller multinationale hotelkæders udnyttelse.
Betænkningen er et første vigtigt forsøg, men mange ting er kun blevet behandlet halvhjertet eller for vagt. Vi håber, at Kommissionen vil fortsætte i denne retning og uddybe tingene, og at man bliver mere opmærksom på den internationale solidaritet som fredsskabende element.
Gabriele Zimmer,
   Hr. formand, mine damer og herrer, vi skal i dag drøfte og stemme om en betænkning, der i vid udstrækning tager stilling til turisme og udvikling, især også i udviklingslandene. Det fortjener ordføreren, hr. Cornillet, en stor tak for.
Naturligvis udgør turisme en vigtig indtægtsmulighed for mange af de fattigste lande i verden. Det er derfor også ordførerens og Udviklingsudvalgets fortjeneste, at fokus, hvad angår inddragelse af turismen, frem for alt er rettet mod bekæmpelsen af fattigdom inden for de pågældende projekter som led i millenniumudviklingsmålene. Det er efter min mening meget vigtigt.
Betænkningen giver dog - og det er det, min grundlæggende kritik går på - indtryk af, at EU står udefra og siger, hvad udviklingslandene skal gøre. Det er efter min mening utilstedeligt. Det er efter min mening utilstedeligt, at EU blander sig i, hvordan udviklingslandene skal udforme deres visumpolitik. Det er efter min mening utilstedeligt at opfordre udviklingslande til, hvem de skal aflægge rapport til hvert år, hvad der så end måtte ske med dem i det videre forløb. Heller ikke EU's opfordring til at uddanne særlige politienheder har efter min mening noget som helst at gøre i sådan en betænkning.
Man kan ikke overse, hvordan EU med denne betænkning igen siger, at turismen kan løse alle problemer i denne verden. Det er efter min mening meget problematisk. Jeg bifalder derfor også det ændringsforslag, der kræver betragtning Q slettet, ifølge hvilken turismen er en trussel mod totalitarisme, diktatur og magtkoncentration. Det er ønsketænkning, det har ikke noget som helst med virkeligheden at gøre.
Samtidig beklager jeg - og det har hr. Kusstatscher også været inde på - at de egentlige økologiske problemer, der er forbundet med masseturisme, næsten ikke berøres her, i hvert fald ikke i et omfang, som ville gøre det muligt at løse dem. Med de ændringsforslag, der er vedtaget i Udviklingsudvalget, får betænkningen nu godt nok nogle formuleringer, der slår til lyd for det, men som til gengæld er i strid med den grundlæggende tendens i betænkningen som helhed. Min gruppe kan derfor ikke støtte betænkningen.
Hélène Goudin,
    Hr. formand, med det rungende nej, som franskmændene og hollænderne gav EU-forfatningen, blev det præciseret, at de mange borgere, som vi repræsenterer, ønsker et smallere og ikke et bredere EU-samarbejde. I betænkningen foreslås det bl.a., at der oprettes et selvstændigt generaldirektorat for turisme under Kommissionen. Dette indebærer yderligere magt til EU, hvilket Junilisten er imod.
Det er sandt, at en velorganiseret turistsektor har gode muligheder for at bidrage til at forbedre situationen for mennesker i mange udviklingslande. Derimod bør EU ikke føre en fælles turismepolitik, som der foreslås i betænkningen. Vi mener, at EU kun skal arbejde med virkeligt grænseoverskridende spørgsmål, hvor EU bidrager med en unik merværdi i forhold til allerede eksisterende internationale organisationer. EU bør dermed ikke hellige sig udviklingspolitik og turismepolitik.
I punkt 10 kræves det, at udviklingslandene indfører en ikke-restriktiv visumpolitik. Det er et helt urimeligt forslag. Udviklingslandene skal naturligvis selv bestemme, hvilken visumpolitik de vil føre. Ellers burde udviklingslandene kunne kræve, at EU også indfører en ikke-restriktiv visumpolitik.
I punkt 24 tales der for, at kriminalitet i udviklingslandene bekæmpes på en måde, der ikke skader det enkelte lands omdømme som turistland. Skal EU diktere andre lande, hvordan kriminalitet skal bekæmpes?
I punkt 25 kræves det, at turismen fremmes, beskyttes og sikres ved hjælp af initiativer, der bekæmper kriminalitet rettet mod turisme, såsom oprettelse af specialuddannelse af politienheder. Igen er dette ikke EU's opgave.
Vi er kritiske over for, at der i punkt 30 henvises til EU-forfatningen, som allerede er forkastet af det franske og hollandske folk. Vi er fortalere for et EU med begrænset indflydelse og vil dermed stemme nej til denne betænkning. 
Koenraad Dillen (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, Cornillet-betænkningen indeholder uden tvivl en hel del gode punkter, hvor den f.eks. belyser skyggesiden af visse former for turisme såsom den seksuelle udnyttelse af børn på visse turistdestinationer eller ejendomsspekulation, som rammer de indfødte og den ofte mindre velstillede befolkning. Jeg savner imidlertid et vigtigt punkt i denne betænkning, og det er en tydelig holdning til turisme til lande, hvor menneskerettigheder krænkes groft, og hvor det ville være fornuftigt, hvis EU overvejede at indføre en embargo for at øge presset på de pågældende lande.
Et eksempel herpå blev for nogle måneder siden nævnt af hr. Deva, som i forbindelse med den paradisiske øgruppe, Seychellerne, bemærkede, at turister betaler 300 dollars og mere pr. nat for et hotelværelse, selv om den lokale befolkning må arbejde som slaver for nogle få dollar pr. dag for den lokale magthaver og hans kamarillaer.
Jeg tænker f.eks. også på Cubas kommunistiske diktatur, som der forsigtigt henvises til i denne betænkning, men hvor modstandere uden nogen form for proces forsvinder i fængsler i månedsvis eller årevis, mens regimet, som ledes af en gammel, senil mand, der er skyldig i forbrydelser mod menneskeheden, lever af udsvævende vesteuropæeres valutaer. Også det er turismens triste bivirkninger, som fortjener vores opmærksomhed. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   - Hr. formand, turismen er en vigtig indtægtskilde for mange udviklingslande, og den har stor indflydelse på omstillingen af deres økonomier. Der er ingen tvivl om, at bistand på dette område bør være en vigtig del af EU's støtte. Samtidig må vi imidlertid være opmærksomme på de trusler, som turister er udsat for, og på trusler forbundet med turiststrømmen i EU's 25 medlemsstater. Spørgsmålene om, hvordan turistsektoren muligvis støtter totalitære regimer, skal være centrale i enhver debat om turisme og udvikling.
Det bekymrer mig, at narkotikahandel ikke nævnes i teksten. Det er imidlertid et faktum, at forlystelsessyge rejsende til udviklingslande ofte opsøger narkotika. Det fører til et boom i handelen med alle former for narkotika mange steder i det pågældende land.
Det er vigtigt ikke at ignorere, at terrorister udgør en trussel mod turister, for terroraktioner er ofte rettet mod turister. Eksempler herpå er aktioner i Egypten, hvor islamiske terrorister har turister som mål for deres terroraktioner.
Potentielle epidemier repræsenterer en anden negativ indvirkning på udviklingen af turisme, fordi rejsende afskrækkes fra at besøge de pågældende lande. Vi bør derfor sikre finansiel støtte til vaccinationsprogrammer for børn med antigener mod difteri, tetanus og andre infektionssygdomme. For nylig er der dukket en ny sygdom op, som er en direkte trussel mod de europæiske lande. Jeg tænker på fugleinfluenza, som også afskrækker folk fra at rejse til områder, hvor denne sygdom hærger. Det vil ikke gavne nogen, hvis der ikke reageres på denne trussel.
Sexturismen må heller ikke ignoreres. Den kræver utallige børneofre, og der kræves et beslutsomt og utvetydigt angreb på denne praksis og alle de former for kriminalitet, der er forbundet med den. Jeg foreslår derfor, at vi yder logistisk støtte til lande med problemer af denne art. Ofre for sexturisme skal rehabiliteres, men det er vigtigt ikke bare at tage sig af følgerne, men også at sørge for, at turister er helt klar over den behandling, de vil få, hvis de begår strafbare handlinger af denne art. Lovovertrædere skal have en hård behandling.
Turisme er en indtægtskilde for totalitære regimer. Dette er et vigtigt faktum, men det nævnes sjældent. For regeringerne i flere af EU's medlemsstater er spørgsmålet om at opretholde diplomatiske forbindelser med det cubanske regime følsomt, fordi det ofte er forbundet med turismesektoren. På den ene side ved vi, hvor meget sådan et fattigt land kan hjælpes ved, at turistsektoren støttes, men på den anden side er vi godt klar over, at hele overskuddet ender i lommerne på en lille eksklusiv gruppe, som er tæt knyttet til Fidel Castros regime. Jeg beklager, at der ikke er en klar og overbevisende strategi for den type situationer i betænkningen.
Glenys Kinnock (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil takke ordføreren og lykønske ham. Det er meget vigtigt, at vi anerkender, at turisme er en stor industri i mange udviklingslande. Mange udviklingslande såsom de fattigere lande og de mindst udviklede lande, f.eks. Mozambique og andre, betragter det som en sektor, der skal udvikles yderligere. Derfor er det hensigtsmæssigt at anmode Kommissionen om at finde frem til metoder til, hvordan vi kan gøre dette, i hvert fald sammen med AVS-landene i henhold til de bestemmelser, der allerede findes i Cotonou-aftalen.
I nogle udviklingslande tegner turismen sig for omkring 50 % af BNP, så vi bør være opmærksomme herpå. Vi kan være positive, det fører til udvikling af infrastrukturen, det kan bidrage til at nedbringe landdistrikternes isolation, og det indebærer nye muligheder for grøntsagsdyrkere og andre i udviklingslandene. Der er imidlertid ulemper, som vi alle her erkender. Vi skal have ordentlige lovgivningsmæssige rammer, der sikrer, at der ikke finder nogen form for korrupt praksis eller spekulation i fast ejendom sted, og at der ikke sker miljøødelæggelser, og det burde ikke ligge uden for vores formåen i vores egenskab af donorer at sikre, at værtslandene ikke på nogen måde lider under udviklingen af turismen.
Det, jeg ser og hører fra Kommissionens side, er, at der ikke ser ud til at være særlig megen forståelse for, hvordan vi rent faktisk kan integrere turismen i de mere generelle udviklingsstrategier, vi har. Det burde være positivt og noget, der kan tænkes over. Der skal, som min kollega har gjort gældende, være velkendte straffemuligheder over for mennesker, der er involveret i sexturisme, fordi så mange mennesker, især børn, trækkes ind i prostitution og narkotikamisbrug.
EU bør spille en rolle her, og vi bør bidrage til at presse industrien - ingen har talt om, at turistindustrien i vores egne lande har ansvaret for at sikre, at deres praksis ikke skader de lande, de rejser til. Vi skal være sikre på, at vi understreger behovet for arbejdstagerrettigheder - på områder såsom lave lønninger, lange arbejdstider og manglen på sikre arbejdskontrakter. Dette er noget, vi kan sikre os via vores AVS-forbindelser med 78 lande. 
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg tilslutter mig bemærkningerne fra min kollega i gruppen, hr. Kusstatscher, om de mange positive aspekter i denne betænkning, der på glimrende vis understreger det paradoks, der findes i udviklingslandene, når det gælder turisme.
Ved behandlingen af dette emne bør Kommissionen dog holde sig principperne i gårsdagens debat om bæredygtig turisme for øje. Betænkningen om bæredygtig turisme var fremragende. Jeg håber, at Kommissionen betragter den pågældende forhandling og denne forhandling som to sider af samme sag, når den arbejder på at fastlægge en strategi på dette område.
Jeg er helt enig med ordføreren i, at turisme kan være en magtfuld kraft til gavn for udviklingslandene. Jeg husker imidlertid ganske godt fra den periode, hvor jeg arbejdede i Indien i seks måneder, hvor ofte turismen havde en negativ indvirkning på de lokale samfund. Jeg mener, at en af de bedste ting, vi og Kommissionen kan gøre for at fremme dette spørgsmål, er at fokusere på bæredygtighed og måske endog på udarbejdelsen af en kodeks for god praksis, som virksomhederne kan stræbe efter at overholde. Vi kan være positive på dette område. Jeg glæder mig til at se, hvordan Kommissionen agter at fremme dette spørgsmål. 
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg taler på vegne af Italiens nye socialistparti, PSI. Turismen har, sådan som det med rette understreges i hr. Cornillets betænkning, givet udviklingslandene en vigtig mulighed for bæredygtig vækst. De skal dog udnytte denne ressource med respekt for lokalbefolkningernes kultur, særpræg, socioøkonomiske grundlag og traditioner.
Jeg vil gøre opmærksom på to alvorlige former for ulovligheder, som desværre ofte ledsager turismen i disse områder. Det er først og fremmest sexturisme, der betragtes som verdens tredjemest udbredte form for ulovlig handel. Den inddrager ofte børn og er et skandaløst, men mere og mere udbredt fænomen. Et andet ulovligt fænomen er byggespekulation, der har omfattet - og som regel ødelagt - områder af miljømæssig værdi og kulturarv, med de ikke så velfungerende lokale myndigheders stiltiende eller ligefrem aktive samtykke.
Det ville være yderst hensigtsmæssigt med et stærkt og energisk initiativ fra EU-institutionernes side, navnlig når det gælder de midler og instrumenter, der skal anvendes for at bekæmpe disse to ulovlige aktiviteter, som først og fremmest europæerne foretager. 
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil kun tale i to minutter. Turismen fremmer uden tvivl udvikling, og den er også en vigtig del af vores udviklingspolitik. Den fremmer beskæftigelse, levestandard, sundhed og infrastruktur i mange udviklingslande. Jeg vil nævne tre ting.
For det første har vi brug for grænseoverskridende samarbejde mellem EU og udviklingslandene, mellem landene i Afrika og udviklingslandene og ligeledes landene imellem. Dette kræver samarbejde mellem den offentlige og den private sektor.
For det andet har vi efter min opfattelse brug for regler baseret på bæredygtig udvikling. Vi må, som mange talere allerede har sagt, gøre en indsats for at bekæmpe og udrydde børnesexturisme. Jeg mener, at vi bør øremærke finansiel bistand til dette formål. Det er i høj grad et spørgsmål om at gøre folk bevidste om det både i Vesten og andre steder.
For det tredje og sidste bør vi investere i udlån af hjernekapacitet, hvormed jeg mener mennesker, der sendes fra Europa til udviklingslandene for at hjælpe med at fremme den økonomiske vækst, men på en sådan måde at der altid tages hensyn til landets egen holdning, dets særlige forhold og dets kultur. Jeg talte i to minutter.
Libor Rouček (PSE ).
   - Mine damer og herrer, de foregående talere har allerede påpeget, at turisme både er verdens førende økonomiske aktivitet og en sektor, der udvikler sig meget dynamisk både i udviklede lande og naturligvis også i udviklingslande.
Økonomisk set har turisme afgørende betydning for en lang række erhverv. Den sætter skub i bygningen af infrastrukturer såsom hoteller, restauranter, lufthavne og veje, og den er drivkraften bag forbedringer af uddannelsessystemer, vækst i bygge- og banksektoren og udviklingen af små og mellemstore virksomheder. Derfor er der ingen tvivl om, at turismens økonomiske betydning skal opfattes positivt.
Hvis vi ser på turismens politiske betydning, har en række medlemsstater allerede gjort opmærksom på, at turisme i mange tilfælde kan fremme respekten for menneskerettigheder, borgerlige frihedsrettigheder og demokrati samt øge den politiske stabilitet. Jeg vil desuden påpege, at turisme i bedste fald også kan tilskynde til gensidig anerkendelse af kulturer, hvilket er enormt vigtigt i denne tid med globalisering og forskellige globale risici.
Samtidig står det imidlertid helt klart, at turisme også medfører visse risici. På det økonomiske område består risikoen i for stor afhængighed af turisme, et problem, som de foregående talere allerede har nævnt. Der er også blevet talt om miljørisici, f.eks. truslen mod drikke- og brugsvandskilder, som i mange lande er opbrugt. Et andet uløst problem drejer sig om affaldshåndtering, og her tænker jeg på både fast og flydende affald. Det siger sig selv, at turisme også medfører risici for samfundet i form af f.eks. udryddelse af lokale kulturer, prostitution og børneprostitution, hvilket de foregående talere har nævnt, og i en række lande er der opstået forskellige former for intolerance såsom religiøs intolerance, forskellige former for fremmedhad, racisme og i mange tilfælde også ekstremisme.
Jeg er personligt meget tilfreds med, at denne betænkning er blevet udarbejdet, fordi de muligheder, som turismen giver, fremhæves i den, samtidig med at mange af de risici, der er forbundet med den, påpeges. Til trods for mine forbehold vil jeg stemme for den, selv om heller ikke jeg mener, at der bør oprettes et generaldirektorat for turisme.
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. formand, turismen bør i alle regioner bidrage positivt til økonomisk vækst og stabilitet. Naturligvis kan turisme og terrorisme ikke blandes, og jeg er glad for at kunne sige, at vi i Nordirland begynder at opleve en stabil indtægt fra voksende turisme, et område, der for altid skulle unddrage sig terrorismens mørke skygge.
Jeg hilser i høj grad dette velkommen, men man må erkende, at det fulde potentiale aldrig kan realiseres uden et egentligt engagement fra regeringens side. Turismen skal planlægge godt. Den skal bygge på muligheder. De Olympiske Lege i London i 2012 udgør en sådan mulighed for min region. Jeg opfordrer til, at ikke blot legene, men også den tilknyttede turisme forvaltes og tilrettelægges på en sådan måde, at alle regioner i Det Forenede Kongerige drager fordel heraf.
2012 frembyder også særlige muligheder for Belfast, da det er hundredåret for - jeg kan tilføje, at vi vandt en sejr over England på fodboldbanen i aftes! Der planlægges et -udstillingscenter i verdensklasse på det selvsamme sted, hvor det berømte skib blev bygget. Jeg er sikker på, at hverken den nationale regering eller Kommissionen vil undlade at bidrage finansielt til den store succes, som dette projekt kan blive. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, der er ingen tvivl om, at turisme har mange virkninger. Jeg ved som tyroler, hvad jeg taler om, for Tyrol er i dag en af de mest turismeintensive regioner i hele verden. Turismen er den hurtigst voksende branche og giver allerede i dag arbejde til millioner af mennesker. Turismen har potentiale til at skabe en stabil indtægt og stabile økonomiske forhold i udviklingslandene. Det er imidlertid vigtigt, at vi skaber de nødvendige retlige rammer for at holde de farer og risici, der udgår fra turismen, i skak.
Det vigtigste er, at vi sikrer grundlaget for udviklingen inden for turismen på de pågældende destinationer på lang sigt. Vi skal beskytte vores værter - det står i beslutningsforslagets nr. 35, hvor der også henvises til WTO's etiske kodeks. Det betyder, at turisterne skal respektere deres værter som sådanne og ikke må ødelægge de strukturer, der er blevet skabt, med deres adfærd. Udvækster såsom sexturisme skal fordømmes på det skarpeste og navnlig også retsforfølges. Vi bør videreføre de europæiske programmer, som støtter kampen mod disse udvækster finansielt.
Dernæst skal vi beskytte naturen på destinationerne. Her handler det ikke kun om at forhindre ejendomsspekulation, sådan som der står i betænkningens nr. 40. Med vores livsstil ødelægger vi de naturligt forekommende ressourcer i disse lande. Tænk på, at vi har et langt større vand- og energiforbrug end disse lande. Med vores adfærd på stedet eksporterer vi naturligvis også vores livsstil. Affaldsmængderne stiger ligeledes drastisk. Det kan føre til, at naturområderne ødelægges, og at der sker en overudnyttelse. Her skal man fra starten udvikle nogle bæredygtige turismekoncepter.
Kun hvis disse betingelser er opfyldt, kan turismen have en positiv virkning, dvs. skabe arbejdspladser og velstand, fremme en økonomisk udvikling og især også fremme og stimulere det demografiske og samfundsmæssige liv. Turismen kan bidrage til en folkeforståelse, og dén har vi brug for i dagens verden, der desværre bliver mere og mere usikker at leve i! Under alle omstændigheder hilser jeg i høj grad betænkningen velkommen.
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, vi kan kun være enige i, at turismen er vigtig som økonomisk faktor og som faktor for den bæredygtige udvikling.
Jeg stiller mig dog tvivlende over for visse punkter i hr. Cornillets betænkning, som indeholder en række gentagelser og naive udtalelser. I betragtning S mener jeg f.eks., at man ærligt talt godt kunne ændre fremhævelsen af "og dettes forsvarere", og i betragtning AG forlanger man, at sexturisme skal bekæmpes af myndighederne i samråd med de ikke-statslige organisationer. Lige så uigennemførlige er forslagene om at fremme turismeinitiativer, der er kontrolleret af EU.
Endelig kan man i punkt 30 ikke "bifalde" det nye retsgrundlag for turisme i EU-forfatningen, eftersom den i dag ikke har nogen værdi. Den er død og begravet efter folkeafstemningens resultater, og det er den f.eks. også på grund af Blair-regeringens frygt for at holde flere afstemninger i den nærmeste fremtid.
Til sidst vil jeg sige, at udvikling og turisme ikke gør det nødvendigt at øge udgifterne. Jeg er modstander af, at de eksisterende tjenester styrkes, eller at der oprettes nye under Kommissionens generaldirektorater, sådan som ordføreren foreslår. 
Louis Michel,
    Hr. formand, kære kolleger, jeg var stærkt interesseret i at høre de overvejelser og bemærkninger, som blev formuleret med hensyn til betænkningen. Jeg vil først sige, at jeg i det store og hele kan tilslutte mig betænkningens centrale dele, med undtagelse måske af nogle punkter, som blev taget op under forhandlingerne, og som jeg vil dele med Dem.
Turismen kan være en vigtig drivkraft for udviklingen i et fattigt land. Vi skal imidlertid også, som det er blevet sagt, måle de sociale og miljømæssige konsekvenser, og jeg vil endda også sige konsekvenserne for kulturarven. For selv hos os i Europa skaber det, at nogle steder besøges massivt, forskellige former for slitage, som vi skal træffe foranstaltninger imod. Jeg tror derfor, at vi konstant skal have for øje, at det er nødvendigt at beskytte landenes kulturarv. Til de allerede citerede konsekvenser vil jeg tilføje spekulative og økonomiske konsekvenser.
Når det er sagt, skal vi, tror jeg, respektere et grundlæggende princip, nemlig at det først og fremmest er partnerskabslandenes ansvar at vælge, om turismen skal være en prioriteret økonomisk sektor. Det er ikke vores opgave at træffe beslutningen for dem. På grundlag heraf, hvilket jeg finder vigtigt for Kommissionen - og det vil jeg bestræbe mig stærkt på, fru Kinnock - er det sådan, at ud over at bidrage til etableringen af turistinfrastrukturer gennem udviklingsprojekter, vil den kunne stille sin knowhow vedrørende evaluering af de positive og negative konsekvenser af investeringerne i turistsektoren og anvendelsen af de forskellige disponible instrumenter til at undgå de mindst ønskværdige konsekvenser til rådighed for regeringerne. Jeg tror, at dette kræver en større undersøgelse, men jeg er enig med Dem i, fru Kinnock, at vi ikke har gjort os nok overvejelser i den retning. Jeg lover Dem derfor, at vi vil arbejde med dette spørgsmål, for jeg mener faktisk, at vi kan stille den nødvendige knowhow til rådighed for de pågældende lande, således at investeringerne i turismen overholder en hel række kriterier, som svarer til god praksis på de forskellige områder.
I den forbindelse vil jeg gerne komme med en lille tilføjelse. Jeg er for øjeblikket i færd med at forberede et koncept, som ville være en slags etisk stempel til de private virksomheder, som modtager og forvalter de midler, Kommissionen tilstår dem i henhold til samarbejdet. Jeg får snart lejlighed til at udveksle synspunkter med Parlamentet og høre Dem herom. Vi kunne for øvrigt oprette en forbindelse mellem dette stempel og de overvejelser, jeg talte om.
Til slut vil jeg sige et par ord om sexturismen. Det er foreslået at oprette en budgetpost for bekæmpelse af sexturismen for at sikre, at der faktisk afsættes midler til dette formål. Jeg vil sige, at den reform af budgetposterne, som Kommissionen har foreslået i forbindelse med de finansielle overslag for 2007-2013, har til hensigt at indføre en mere effektiv og rationel ramme for oprettelse og forvaltning af disse poster, at sætte en stopper for en unødvendig opdeling og fremme fastsættelsen af prioriteter under selve posterne. Europa-Parlamentet og civilsamfundet vil blive hørt fuldt ud vedrørende iværksættelsen af denne reform. Det lover jeg. Et så vigtigt emne som bekæmpelse af sexturismen vil helt sikkert få al den opmærksomhed, det behøver, under overskriften "Menneskelig og social udvikling", ved siden af andre spørgsmål som aidsbekæmpelse, ligestilling mellem kønnene, uddannelsesspørgsmål eller social samhørighed.
Hvorom alting er, kan De være sikre på, at vi skal forsøge meget opmærksomt og målrettet at etablere et helt arsenal af støtteinstrumenter, beregnet på de udviklingslande, som vil investere i turismen.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0215/2005) af Bowis for Udviklingsudvalget om større og oversete sygdomme i udviklingslandene (2005/2047(INI)). 
John Bowis (PPE-DE ),
   Hr. formand, mine betænkninger indledes altid med et citat. Denne gang er det følgende: Hvis det er svært for tolkene, er det det ældste sprog i Europa - eller et af dem. Det er Ovid og kan oversættes således: "Stop det i starten, det er for sent at tilberede medicinen, når sygdommen har vokset sig stærk gennem lange forsinkelser". Det er mit tema.
I 2005 har vi oplevet mange sundhedstrusler, og en ny sundhedstrussel står på dagsordenen, idet marburg er blevet konstateret i Angola med en dødelighed på over 90 %. Europa har reageret hurtigt og ydet støtte til Læger uden grænser ikke blot i form af kraftigt virkende antibiotika og intravenøse væsker, men også i form af vandrensningssystemer og engangsbeskyttelsesudstyr.
Dette er blot et eksempel på behovet for årvågenhed, forebyggelse og hurtig reaktion, blot en af årsagerne til, at vi aldrig må foretage tilfældig udvælgelse i vores kamp mod sygdom. Vi skal fortsat bekæmpe de tre store sygdomme aids, tuberkulose og malaria, men lige så mange - eller endog flere - mennesker dør, bliver kronisk syge eller lever med handicap forårsaget af sygdomme, som verden overser. Tiden er inde til at gøre en ende på denne skæbnebestemte fattigdom. Tiden er inde til at bringe oversete sygdomme ind fra kulden og give dem, der lever med og alt for ofte dør af disse sygdomme, et reelt håb.
10 % af verdens ressourcer til biomedicinsk forskning er afsat til at løse disse problemer, der tegner sig for 90 % af verdens sygdomsbyrde, det er uligevægten. Ved udgangen af 2004 havde vi blot 18 F[amp]U-projekter inden for klinisk udvikling og 42 undervejs. Samtidig havde vi 2.100 projekter inden for klinisk udvikling vedrørende andre sygdomme.
Under 1 % af de 1.393 nye lægemidler, der kom på markedet mellem 1975 og 1999, var beregnet til behandling af smitsomme tropesygdomme. Hvert år dør 1,5 millioner børn under fem år af sygdomme, der kan forebygges med vaccine. Patienter, der lider af sovesyge, leishmaniose, denguefeber, trachoma og mange andre sygdomme, får alt for ofte gammeldags lægemidler, hvoraf nogle er meget giftige, nogle ineffektive. Nogle sygdomme overses, fordi de er sjældne i de vestlige lande, så der er ikke opstået et marked for udvikling af sådanne lægemidler. Nogle overses, fordi vestlige lægemidler ikke stilles til rådighed eller er for dyre.
Jeg lever med diabetes. Jeg har adgang til vestlig medicin, behandling og pleje. Da vi var i Mali i anledning af Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU, besøgte jeg de lokale diabetesklinikker. Der var to - kun i Bamako - og de havde ikke råd til medicin eller insulin, så resultatet var amputationer og blindhed, leversygdomme og tidlige dødsfald.
Jeg opfordrer til mere forskning i oversete sygdomme og mere støtte til behandlingsprojekter i udviklingslandene.
Den kliniske forskning er langsom og spredt. Der er rigelig grundforskning og viden om parasitter og genomer, men der er behov for mere forskning, der kan omsætte grundforskningen til afprøvede og sikre lægemidler og kliniske anvendelsesmetoder.
Jeg går stærkt ind for DNDi's opfordring til mere forskning på dette område, og jeg håber, at mine kolleger vil tilslutte sig dets kampagne. Opfordringen gælder også mere hjælp - både tilgængelig og billig - til sygdomme, der berører de udviklede lande, såsom diabetes, epilepsi, depression og skizofreni. 52 millioner mennesker er ramt af epilepsi verden over, 80 % af dem er ikke i behandling, 70 % kunne leve uden anfald med relativt billige epilepsilægemidler til 5 euro om dagen. Historien fortsætter.
Jeg glæder mig meget over de ting, som Kommissionen har fremlagt om hiv/aids, malaria og tuberkulose. Dens meddelelse og efterfølgende handlingsprogram er meget velkomne. Vi ved, at der var flere nye tilfælde af aids i 2004 end nogensinde tidligere. Vi ved, at priserne på antiretrovirale lægemidler udgør en voksende fare for folkesundheden - det fremgår af en erklæring fra WHO. Vi ved, at nye lægemidler fremstillet af planten åbner reelle muligheder for behandling af malaria, og vi må fremskynde produktionen og uddelingen af disse og af net behandlet med insekticider.
I forbindelse med tuberkulose må vi anerkende forbindelsen med aids - de multiresistente stammer, der dræber 2 millioner mennesker om året. Jeg opfordrer indtrængende Kommissionen til at fortsætte det gode arbejde med tuberkulose, aids og malaria og til at gøre en fornyet indsats i forbindelse med oversete sygdomme, fordi de også dræber og svækker mennesker i udviklingslandene. 
Louis Michel,
    Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne lykønske hr. Bowis med hans betænkning. Han har identificeret nogle af de centrale punkter, som Kommissionen vil koncentrere sin indsats om i løbet af de kommende år med hjælp fra Parlamentet og medlemsstaterne.
Kommissionen støtter forbedringen af resultaterne på sundhedsområdet gennem projekter, sektorbudgetstøtte og generel budgetstøtte knyttet til resultaterne på sundhedsområdet. Kommissionen vil også fortsætte med at støtte forskning og udvikling for at forebygge, behandle og helbrede sygdomme, inklusive de såkaldt oversete sygdomme. Handlingsprogrammet til fremme af bekæmpelsen af hiv, aids, malaria og tuberkulose gennem eksterne aktioner foreslår nogle yderligere aktioner for at bekæmpe disse tre store fattigdomssygdomme. Programmet foreslår en række sammenhængende, konkrete aktioner, som ofte udføres i fællesskab af Kommissionen og medlemsstaterne, som skal gennemføres såvel i partnerskabslandene som på verdensplan for at øge bekæmpelsen af disse sygdomme og bidrage til at nå millenniummålsætningerne for udvikling.
Vores aktioner skal bidrage til at øge troværdigheden af den forebyggende politik, adgang til behandling og investeringer til udvikling af nye vacciner og andre værktøjer og interventioner til forebyggelse eller behandling. I den forbindelse vil Europa styrke sin politiske dialog med sine partnere for at hjælpe dem med at leve op til de kolossale udfordringer, de står over for, gennem ambitiøse strategier og aktiv medindflydelse fra civilsamfundet og den private sektor. Europa vil bidrage til at styrke disse landes kapaciteter på nøgleområder, især lovgivningen omkring vurdering og godkendelse af salg af farmaceutiske produkter samt forskning.
Tillad mig ligeledes at delagtiggøre Dem i andre initiativer, som jeg allerede har truffet, og som er knyttet tæt sammen med handlingsprogrammet. Det første initiativ omhandler krisen med de menneskelige ressourcer i sundhedssektoren i udviklingslandene. Som De ved, er problemet kritisk i de lande, som forsøger at øge deres indsats for at bekæmpe de tre sygdomme. Jeg vil derfor fremlægge en meddelelse for kollegiet, som angiver, hvordan man fremmer bekæmpelsen i samarbejde med medlemsstaterne i EU og i Den Afrikanske Union.
Jeg vil også lancere et nyt initiativ, hvis formål er at sikre disponibiliteten af nye lægemidler. Dette kræver yderligere støtte fra WHO. Det kræver også nye foranstaltninger på europæisk niveau for at opmuntre - som De så rigtigt sagde - den private sektor til at investere i forskning og udvikling af nye lægemidler, som er mere specifikt egnet til at helbrede sygdomme, der er forbeholdt nogle bestemte lande, og som tydeligvis i dag er af ubetydelig økonomisk interesse for sektoren.
Jeg har forsøgt at give Dem et tydeligere billede af, hvordan Kommissionen har tænkt sig at følge handlingsprogrammet gennem samarbejde med EU's medlemsstater, programmering af ressourcer og lancering af særlige initiativer. Jeg håber inderligt at kunne fortsætte dialogen med Dem om disse temaer.
Alexander Stubb,
   Hr. formand, jeg har altid drømt om at være den sidste taler før afstemningen: Det er en garanti for, at der er mange medlemmer til stede, selv om ingen rigtig lytter.
Jeg vil gerne fremsætte tre meget korte bemærkninger. Den første er, at jeg og min gruppe støtter hr. Bowis' betænkning, som er fremragende. Udviklingspolitik betragtes ofte som en form for postkolonial indsats, der letter vores samvittighed. Det gør den ikke denne gang: Det handler om mennesker og om at forhindre epidemiske sygdomme i at sprede sig rundt om i verden. Det er spørgsmål, der berører os alle, og min gruppe støtter den derfor.
Min anden bemærkning er, at der er behov for mere forskning på dette område. Vi ved meget lidt om epidemiske sygdomme, og hvordan de spredes. Der udføres omfattende arbejde, men der må investeres flere penge, og Kommissionen, ja, EU, kunne være den rette kilde.
Min afsluttende bemærkning er, at vi har behov for flere penge. Som det påpeges i Bowis' betænkning, står det helt klart, at finansiering er den vigtigste prioritet. F.eks. var mindre end 1 % af de lægemidler, der blev markedsført mellem 1975 og 1999, beregnet til behandling af tropiske og epidemiske sygdomme. Vi må virkelig gøre en indsats. Det, vi grundlæggende har brug for, er flere penge og mere forskning, men min gruppe støtter betænkningen fuldt ud. 


Formanden.
   - Vi går nu over til afstemning.

Luis Manuel Capoulas Santos (PSE ).
   - Jeg vil gerne foreslå en ændring, hvorved sekvensen i punkt 9 erstattes med . Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på, at der er et lille problem i punkt 17 i den portugisiske oversættelse. For punkt 17 skal den engelske version derfor være den gældende. 


Thierry Cornillet (ALDE ),
   Hr. formand, jeg har et mundtligt ændringsforslag. Det er sandt, at udformningen af litra Q er en smule barsk, idet der står, at "turisme er en trussel mod totalitarisme, diktatur (...)". Jeg vil derfor gerne moderere det lidt, således at mine kolleger godkender ændringsforslaget, ved at sige at: "udviklingen i turismen kan være et middel til at bekæmpe totalitarisme og diktaturer".

 - Afstemningen er afsluttet. 

Gilles Savary (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne lykønske og takke alle de kolleger, som har været medvirkende til at udarbejde denne beslutning. Det er desværre ikke den første og sandsynligvis heller ikke den sidste. Jeg ville imidlertid ønske, at den ikke løber ud i sandet. Grunden til, at jeg personligt har stemt for den, er netop, fordi den indeholder et stk. 12, som henvender sig til Kommissionen og anmoder den om at træffe alle de nødvendige foranstaltninger for at finansiere nogle forebyggende foranstaltninger imod skovbrande. I 1992 havde vi en forordning. Denne forordning blev ophævet i 2003 til fordel for Forest Focus, som i dag har afsat 61 millioner euro til miljøbeskyttelsesprogrammer og kun 9 millioner euro til brandbekæmpelse.
Jeg stammer selv fra en skovregion, og jeg må sige Dem, at skovfogederne beklager denne situation, fordi finansieringen er i den grad nødvendig for at få brandbælter, udstyr og overvågnings- og kontrolsystemer, som viser sig at være meget effektive i forebyggelsen af skovbrande.
Jeg håber derfor, at Kommissionen vil tage hele beslutningen i betragtning, og at den igen vil give forebyggelsen af skovbrande og gennemførelsen af forebyggende drift den plads, det fortjener, i vores budget. Hvis ikke vil vi desværre være nødt til at konstatere, at vores medfølelse ofte er uden følger.
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   - Jeg mener, at det fælles beslutningsforslag om naturkatastrofer er et ekstremt vigtigt signal til de europæiske borgere, og jeg stemte for det. Dets betydning understreges af, at klimatiske ekstremer ikke længere er tilfældige begivenheder, men en veldefineret vejrtendens.
Den globale opvarmnings indflydelse på det daglige vejr er indlysende. Det er blevet en stor udfordring for hele verden at nå Kyoto-målene. Hvis vi ikke reducerer emissionerne af drivhusgasser voldsomt, mener forskerne, at Europa kommer til at mærke vejrets kræfter i de næste 50 år. Tiden er inde til at udarbejde en klar strategi og træffe foranstaltninger, som også omfatter finansielle instrumenter, der giver os mulighed for at forebygge, afvende eller i det mindste udskyde naturkatastrofer.
Den lange tid, det tog at frigive støtten til Tatrebjergene i Slovakiet, har vist, at det kræver Europas fulde engagement at afhjælpe følgerne af naturkatastrofer i fremtiden, og at finansiel bistand fra Solidaritetsfonden skal udbetales omgående, når en medlemsstat anmoder om det.
Jan Andersson, Anna Hedh, Inger Segelström og Åsa Westlund (PSE ),
    Vi svenske socialdemokrater stemte for beslutningen om naturkatastrofer, da vi kan støtte beslutningens generelle kurs. Vi er enige i, at katastrofer i høj grad skyldes klimaforandringer, som medfører ekstreme vejrforhold. For at ændre klimaforandringerne skal det globale arbejde med Kyoto-protokollen fortsættes og intensiveres. Vi tror også, at EU's medlemsstater i fællesskab kan hjælpes ad for at klare de akutte kriser, som opstår i naturkatastrofernes kølvand. Derimod mener vi, at en del af forslagene i beslutningen er for detaljerede og vidtgående. Vi er usikre på at bruge landbrugsstøtten til at anlægge brandbælter, og vi vil ikke have et EU-finansieret system for landbrugsforsikringer. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
    Vi hilser international solidaritet velkommen, når et land rammes af naturkatastrofer eller andre ødelæggende hændelser. Vi mener dog ikke, at EU skal anvende denne slags hændelser til at forstærke EU's indflydelse på de forskellige politikområder. Kommissionen bør ikke gennemføre detaljerede analyser om årsagerne til skovbrande. EU bør ikke udarbejde en fælles politik for, hvordan skovbrande skal bekæmpes. Der bør ikke oprettes et EU-organ med ansvar for at overvåge forskellige klimafaktorer. Det er beklageligt, at Europa-Parlamentet prøver at benytte sig af enhver mulighed for at fremme EU's position. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
    Vi glæder os over vedtagelsen af den foreliggende beslutning, som vi har bidraget væsentligt til.
Vi vil gerne fremhæve vedtagelsen af følgende forslag, som vi genfremsatte i plenarforsamlingen:
- at der anmodes om, at EU's Solidaritetsfond straks skal tages i anvendelse for de berørte områder og lande,
- at Kommissionen opfordres til at fremskynde alle Fællesskabets relevante administrative procedurer, navnlig dem med forbindelse til behovet for at ændre programmerne under strukturfondene og Samhørighedsfonden, og til at gøre de alt for stramme procedurer ved anvendelsen af disse fonde mere fleksible,
- og at det understreges, at det er nødvendigt, at EU støtter genplantning af skove.
Det håber vi så bliver til virkelighed.
Vi beklager samtidig, at følgende forslag fra vores side er blevet forkastet:
- at der indføres en offentlig forsikringsordning finansieret af EU med henblik på at sikre landbrugerne en mindsteindkomst i tilfælde af større katastrofer som tørke, skovbrande eller oversvømmelser,
- at Rådet i sit forslag til de næste finansielle overslag for perioden 2007-2013 tager hensyn til, at der bør indføres støttemekanismer for de berørte befolkninger med henblik på forebyggelse af denne type omfattende katastrofer, der skyldes klimaforandringerne, så deres følger kan imødegås 
Ian Hudghton (Verts/ALE ),
   De omfattende brande og oversvømmelser, vi har oplevet i Europa denne sommer, understreger endnu en gang behovet for, at en global strategi for klimaændringer tages alvorligt.
Det er hensigtsmæssigt at sikre, at Solidaritetsfondens regler helt utvetydigt muliggør støtte til befolkninger, der er direkte ramt af naturkatastrofer, og at midlerne kan frigives hurtigt efter, at medlemsstaterne har fremsat anmodninger. 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ),
    Det er godt, at Europa-Parlamentet endelig indser, at der er behov for handling, hvad angår naturkatastrofer. Ikke mindst set i lyset af storbrandene i Sydeuropa og de alvorlige oversvømmelser i Centraleuropa er det en presserende opgave for EU at udbygge den hidtidige offentlige kapacitet. Også set i lyset af den amerikanske regerings totale svigt i forbindelse med oversvømmelseskatastrofen i New Orleans skal der sættes en stopper for den neoliberale spareiver, med hvilken livreddende institutioner blev ødelagt skridt for skridt.
Den blanding af civile og militære strukturer, der ønskes af EU-militærpolitikere som Javier Solana, repræsentanten for EU's udenrigs- og sikkerhedspolitik, og den grønne EU-delegerede Angelika Beer, bliver der sat en stopper for. Denne blanding medfører ikke alene en militarisering af civile strukturer, men udgør i betydeligt omfang en trussel mod de civile hjælpere, der betragtes som en del af militæret og således, som det f.eks. er tilfældet i Afghanistan, også ses som en part i krigen.
For fremover at kunne stille flere penge til rådighed til katastrofehjælp bør EU-projekter såsom satellitsystemet Galileo, som dog også anvendes og skal anvendes til militære formål, også afsluttes. Galileo støtter på den ene side rumfarts- og oprustningskoncernen EADS. På den anden side kommer dette system mange år for sent til at få succes. Galileo skal fremover også spille en afgørende rolle med henblik på en europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik, der skal orienteres mod militære interventioner.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Den katastrofe, der igen har ramt Portugal og har efterladt tusinder af hektar som aske, familier uden bolig, ødelagte landskaber og - værst af alt - adskillige dræbte, fordrer vores opmærksomhed og engagement for at finde løsninger til at mindske dens følger - når de kan mindskes - ligesom den kræver en alvorlig og målrettet indsats for at undgå, at det sker igen.
Det er indlysende, at klimaændringerne, den ekstreme varme, er den direkte og umiddelbare årsag til katastrofens omfang. Menneskelig ubetænksomhed er dog ikke uden ansvar.
Jeg for min part er overbevist om, at det har været det engagement, som Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater har udvist ikke mindst på initiativ fra medlemmerne fra det portugisiske parti CDS-PP (Folkepartiet), der har påvirket de europæiske institutioner, og som gør, at der muligvis stilles midler til rådighed.
Denne beslutning, der også angår andre katastrofer i andre medlemsstater, som af lignende grunde har brug for vores solidaritet, er et bidrag til de beslutninger og den indsats, der snarest muligt skal føres ud i livet. Jeg vil gerne særlig fremhæve behovet for hurtigst muligt at genindføre støtten til brandbælter og anvendelse af Solidaritetsfonden. I denne sammenhæng kan jeg ikke sige mig fri for at overveje, om ikke den portugisiske regering på disse to felter har udvist beklagelig efterladenhed. 

Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
    I egenskab af europæisk parlamentsmedlem fra en fransk region, Massif central, som sætter stor lid til udviklingen i turismen, er jeg glad for at have støttet betænknigen af min kollega Luis Queiro, og jeg vil gerne tilslutte mig de lykønskninger, han har modtaget for sin fremragende betænkning.
Turistbranchen har afventet denne afstemning med stor spænding. Faktisk er turismen en af de økonomiske sektorer i EU, som oplever den stærkeste fremgang. Den oppebæres af mere end 2 millioner virksomheder, hvoraf de fleste er små og mellemstore virksomheder.
Jeg er meget tilfreds med de ændringsforslag, som kræver en forenkling af den særlige momsordning i forbindelse med rejsebureauers og rejsearrangørers fortjenstmargin samt opretholdelse af konkurrenceforholdene for de operatører, som er etableret i EU, i forhold til tredjelandenes operatører.
Jeg håber ligeledes, at Rådet uden yderligere forsinkelser vil træffe en beslutning vedrørende de reducerede momssatser og på den måde gøre det muligt for medlemsstaterne at gennemføre reducerede satser for restauranter, som det allerede er tilfældet for andre erhverv, der er knyttet til turismen. Der er givet mange løfter til restauratørerne, og de forventer nu nogle konkrete resultater af os. Lad os ikke skuffe dem!
Endelig er det bydende nødvendigt, at Rådet og Kommissionen har en fælles tilgang til turismen ...
Maria Carlshamre og Cecilia Malmström (ALDE ),
    Turisme er en meget vigtig branche for et flertal af EU-landene, men turisme hører ikke under det fællesskabspolitiske område. Alligevel opfordres Kommissionen i denne betænkning til at vedtage en række foranstaltninger på turismeområdet. I betænkningen foreslås det også, at der opføres en særskilt post for turismerelaterade foranstaltninger i EU-budgettet. Vi mener, at turisme er et eksempel på noget, som medlemsstaterne selv skal håndtere, og ikke er et område, som EU skal blande sig i. Derfor har vi stemt nej til betænkningen. 
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
    De moderate har stemt imod betænkningen om turisme og understreger dermed, at turismen i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet er medlemsstaternes indsatsområde. Da det ikke er et fællesskabsområde, er vi også imod betænkningens skridt og tendenser til at gå i den retning, og derfor ser vi f.eks. ingen grund til, at Kommissionen skal udarbejde en turistpakke, der omfatter en gennemgang af de gældende direktiver vedrørende forbrugernes rettigheder på området. Disse foranstaltninger bør udarbejdes i medlemsstaterne med de berørte parter. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ),
    Jeg har stemt for hr. Queirós betænkning, som jeg støtter i sin helhed ligesom min politiske gruppe.
Da jeg kommer fra Madeira, en region, hvor turismen er et af de redskaber, der spiller den største rolle for bæredygtig udvikling, giver det mening, at jeg støtter betænkningen. Min støtte har først og fremmest følgende begrundelser: for det første turismens betydning på såvel europæisk som nationalt og regionalt niveau i kraft af dens bidrag til økonomisk vækst, beskæftigelse og teknologisk innovation, hvorved den også medvirker til Lissabon-strategiens gennemførelse, for det andet turismens udviklingspotentiale for regioner med økonomiske vanskeligheder og særlige geografiske forhold som f.eks. regionerne i den yderste periferi, for det tredje EU's og de øvrige fællesskabsaktioners bidrag til udvikling af turistsektoren i form af støtte, samordning og supplement til medlemsstaternes indsats, for det fjerde opfordringen til, at EU i denne sammenhæng får mere effektive strukturer og passende finansielle midler, for det femte turismens rolle for beskyttelse af miljøet, den fysiske planlægning og bevarelse og styrkelse af kulturværdier, traditioner, sædvaner og natur- og kulturarven og sidst bestræbelserne for sikkerhed og beskyttelse af turisternes forbrugerrettigheder. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
    Vi stemmer nej til betænkningen. Det er ikke et område, som EU skal beskæftige sig med. Af betænkningens punkt E fremgår det, at der i dag ikke eksisterer en EU-politik for turisme, og at turisme i kraft af subsidiaritetsprincippet i første række hører under medlemsstaternes indsatsområde. Det er en helt korrekt vurdering.
Trods dette indeholder betænkningen en række forslag til en turismepolitik på EU-niveau:
- Turisttjenester klassificeres på EU-niveau
- Et særligt uddannelsesnetværk for at opbygge kompetencer inden for turistsektoren
- Etablering af et organ, der repræsenterer turister som forbrugere
- Oprettelse af en kontaktgruppe bestående af medlemsstaterne og turistoperatørerne 
- Etablering af et netværk til udveksling af god praksis mellem organisationer for risikobetonede sports- og fritidsaktiviteter
Vi er imod alle sådanne forslag.
Selv om forslaget til EU-forfatningen er forkastet, angives forfatningen som årsag til, at turisme er et EU-spørgsmål. Det foreslås, at der skal oprettes en særlig post for turisme på EU's budget. Topmødet i juni viste tydeligt, at medlemsstaterne ikke vil betale for alle slags nye politikområder.
Betænkningens begrundelse om, at turismen bidrager til vækst og beskæftigelse og derfor er et afgørende led i Lissabon-processen, kan anvendes på stort set alle områder. Vi mener, at subsidiaritetsprincippet er overordnet en sådan tankegang. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
    Vi bifalder vedtagelsen af vores forslag, der:
- "minder om, at bevarelse af kulturarven, og navnlig den del af den, som UNESCO har erklæret for verdensarv, er af den allerstørste betydning for bæredygtig udvikling af turismen i EU" og anmoder "Kommissionen om at øge bevillingerne til bevarelse af kulturarven".
Vi beklager imidlertid, at følgende af flere forslag, som vi har stillet, er blevet forkastet, og som udtrykte:
- bekymring over usikker beskæftigelse i turistsektoren som følge af ansættelsesvilkår, lønniveau, arbejdsforhold og ansættelsens sæsonbetonede karakter, og at det for at øge kvaliteten af tjenesteydelserne og fremme større social samhørighed er nødvendigt at investere i arbejdspladser af høj kvalitet og kvalificering af de beskæftigede i sektoren (faglig uddannelse, bedre arbejdsforhold, fremme af stabile ansættelsesvilkår),
- og at turistsektoren giver et stort bidrag til den økonomiske udvikling, til beskæftigelsen på regionalt plan og til regional samhørighed, og at det er nødvendigt at støtte udviklingen af denne sektor, ikke blot horisontalt i Fællesskabets forskellige politikområder og fonde, men også ved at oprette et særligt fællesskabsprogram til fremme af denne sektor og synergien mellem de forskellige økonomiske og sociale aktører på området.
Carl Lang (NI ),
    Jeg bifalder i store træk betænkningen. Jeg har imidlertid nogle forbehold vedrørende dens tilgang til udvikling af turismen, som er for fokuseret på miljø- og forbrugerbeskyttelse.
Faktisk høres forbrugernes og miljøforkæmpernes stemme allerede fuldt ud i de europæiske institutioner, for forbruger- og miljøbeskyttelse har egne overskrifter i traktaterne, og hele generaldirektorater under Kommissionen beskæftiger sig med henholdsvis den ene og den anden af de to poler.
Hvorfor vil vi så overbyde på disse områder? For mit eget vedkommende mener jeg, at enhver turistpolitik bør være fokuseret primært på den økonomiske aktivitet, som turistindustrien skaber, og at en balanceret tilgang til de forskellige poler kun kan gennemføres, hvis tjenesteydernes interesser inden for turistbranchen (hotelejere, restauratører, rejsearrangører, enhver form for håndværk, private transportydelser osv.) forsvares fuldt ud.
Ordføreren har ret, når han understreger, at turismen er en vækstfaktor, men hvis den skal give fuldt udbytte, mangler vi stadig at give vores nationale økonomiske aktører mulighed for at være konkurrencedygtige og undgå at spinde dem ind i overregulering og overbeskatning, som det f.eks. er tilfældet i Frankrig.

Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
    De moderate har stemt imod initiativbetænkningen om kønsdiskrimination i sundhedssystemerne. Ligestillingsspørgsmål, sundhedsplejespørgsmål og spørgsmål om medicinsk behandling skal på samme måde som mange andre spørgsmål, hvor der findes forskellige løsninger og traditioner i de forskellige medlemsstater, behandles på nationalt niveau. EU skal kun tage sig af sådanne spørgsmål, hvis de enkelte medlemsstater ikke kan gøre det bedre selv.
Nævnte betænkning behandler mange vigtige aspekter, som omhandler kvinders sundhed og adgang til pleje. I modsætning til ordføreren Eva-Britt Svensson mener vi, at mange af disse aspekter bedst håndteres af den enkelte medlemsstat, det enkelte sygehus eller den enkelte person. En måde til at udvikle og forbedre sundhedsplejen og den medicinske behandling, uden at EU f.eks. blander sig i nationale sundhedsstrategier, eller at Kommissionen pålægges at undersøge visse tendenser inden for sundhedsplejen, er gennem bedste praksis og videndeling mellem medlemsstater, sygehuse, forskningsinstitutter og andre involverede parter, hvilket vi hilser varmt velkommen. 
Ian Hudghton (Verts/ALE ),
    Jeg stemte for denne initiativbetænkning, der sætter fokus på forskellene mellem mænd og kvinder med hensyn til receptudskrivning, behandling og omkostninger.
Selv om jeg er imod menneskekloning, mener jeg, at det er formålstjenligt at forske i mulighederne for stamcellebaseret behandlinger af degenerative sygdomme. 
Karin Jöns (PSE ),
    At medlemmer af PSE-Gruppen har forkastet eller undladt at stemme om nr. 10 i Svensson-betænkningen, skyldes de divergerende fortolkninger af den citerede FN-resolution og de forskellige sprogudgaver af betænkningen, som man desværre ikke har været i stand til at udrydde i de forberedende forhandlinger. Derfor vil jeg som skyggeordfører i PSE-Gruppen gerne præcisere følgende for at forebygge misforståelser:
At visse har forkastet eller undladt at stemme om nr. 10, betyder naturligvis ikke, at nogen i min gruppe går ind for menneskekloning. Vi tilslutter os ubetinget FN's resolution A/59/516/Add 1 , hvori det hedder, at praksisser, der strider mod menneskers værdighed - f.eks. reproduktiv kloning - ikke må være tilladt.
Da vi på ingen måde vil tolerere dette, kræves det i den tyske tekst, at (mulighederne for støtte og finansiering af menneskekloning i alle EU-programmer skal fjernes). Denne opfordring er entydigt rettet mod fremtiden, for det, der menes, er, at sådanne praksisser aldrig må være tilladt i EU og selvfølgelig heller ikke må finansieres i det skjulte.
Beklageligvis giver mange sprogudgaver, f.eks. den engelske, franske og svenske, indtryk af, at menneskekloning støttes i EU-programmer. Det er selvfølgelig ikke rigtigt, og derfor har vi ikke stemt for betænkningens punkt 10.
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
    Jeg og mine britiske konservative kolleger støtter bestræbelserne på at mindske kønsdiskriminationen i sundhedssystemerne i EU. Ringe adgang til sundhedspleje og enhver form for udnyttelse af kvinder er forhold, der bør tages fat på af medlemsstaterne i forbindelse med udformningen af deres politik. Det er helt klart ønskeligt, at medlemsstaterne udveksler information og bedste praksis om, hvordan disse problemer bør løses, og dele af denne betænkning indeholder visse brugbare løsningsforslag.
Der er imidlertid en række forslag i denne betænkning, som vi ikke er enige i, og som danner baggrund for vores indstilling ved den endelige afstemning. Benyttelse af strukturfondsmidler til en forebyggende indsats på sundhedsområdet og krav om specifikke betingelser ved ansættelse af medicinsk personale er områder, der med rette hører under medlemsstaternes kompetence. 
Cecilia Malmström (ALDE ),
    I initiativbetænkningen, som omhandler kønsdiskrimination i sundhedssystemerne, tages der mange vigtige spørgsmål vedrørende kvinders sundhed op, ikke mindst det faktum, at det er mandens fysiognomi, som er udgangspunktet inden for moderne medicin, selv om der åbenlyst er væsentlige biologiske forskelle imellem kønnene. Dette er et misforhold, som mit parti, Den Liberale Gruppe, har påtalt ved en række lejligheder. På trods af betænkningens gode hensigter med hensyn til at fremme kvinders sundhed i EU stemmer jeg mod betænkningen. Det vælger jeg at gøre, fordi jeg mener, at betænkningen i alt for mange henseender er i strid med subsidiaritetsprincippet. Adskillige af de forslag, der er blevet stillet, krænker medlemsstaternes suverænitet og indskrænker også det enkelte individs ret til selv at træffe beslutninger, som påvirker den pågældendes livsførelse. Det er ikke Europa-Parlamentets opgave at beslutte, om kvinder skal have ret til at få foretaget kejsersnit, eller at plejepersonale skal have kortere arbejdstid og højere løn. Samtidig er betænkningen på andre områder præget af alt for svævende formuleringer. Her tænker jeg først og fremmest på afsnittet om overstimulering af æggestokke og udtagne ægceller.
Sérgio Marques (PPE-DE ),
    Jeg takker Eva-Britt Svensson for hendes væsentlige betænkning om kønsdiskrimination i sundhedssystemerne, som jeg giver min støtte. Særlig fremhæver jeg, at det skal sikres, at begge køn modtager pleje, men også skal kunne give pleje og omsorg med lige muligheder.
Jeg bemærker også, at der skal investeres i sundhedsforskning, hvor der tages hensyn til patientens køn, hvorfor jeg støtter initiativet om at tage udforskningen af kønnenes sundhedssituation med i det nye program om sundhed og forbrugerbeskyttelse (2007-2013) samt at tage hensyn dertil under udformningen af det syvende forskningsrammeprogram. 
Andreas Mölzer (NI ),
    Allerede i Rom-traktaten fra 1957 blev det defineret som et mål, at uligheder mellem mænd og kvinder skal afskaffes. Takket være især en række kvindesundhedsprogrammer fra 1990'erne er der siden blevet gjort en del, men der er stadig meget at gøre.
Således er andelen af kvinder i sundhedserhverv generelt meget høj - f.eks. 78 % i Østrig - men forsvindende lille i fagdiscipliner med stor prestige og derfor også høj løn, f.eks. inden for det ledende forvaltningstekniske område.
Dette er i strid med den såkaldte "feminisering af alderen", for op til ca. 45 år udgør mænd den største andel af befolkningen. Derfor er det afgørende, at der i højere grad tages højde for kvindespecifikke problemer.
Man tog endnu et skridt, da nogle medlemsstater indførte omfattende screeningprogrammer til tidlig diagnosticering af brystkræft hos kvinder mellem 50 og 69 år, og det er helt sikkert også vigtigt, at de øvrige lande - hvilket der opmuntres til i betænkningen - opfordres til at træffe netop sådanne foranstaltninger. Vi bør dog være bekymrede over, at brystkræft primært er dødelig i alderen 35-55 år. Derfor må vi i højere grad øge bevidstheden omkring risiciene for denne aldersgruppe og indføre screeningprogrammerne.

Christopher Beazley (PPE-DE ),
    Jeg og mine britiske konservative kolleger støtter i det store og hele denne betænkning, hvori der stilles forslag til en meget nødvendig reform af et forældet system, hvor EU bidrager med 127 millioner euro til Europaskolerne. Det er imidlertid af afgørende betydning, at der fastlægges et loft over EU's bidrag, at værtslandene yder et større bidrag til dækning af de lokale udgifter, og at forældrene til elever i kategori III yder et realistisk bidrag. Vi opfordrer også Kommissionen til at reagere behørigt på Det Rådgivende Udvalgs anbefaling om, at pengene skal gives godt ud, og at EU-skatteborgerens interesser skal beskyttes. 
Sergio Berlato (UEN ),
    Det er uacceptabelt, at skolepengesatserne er steget med 62,20% for 2005/2006 sammenlignet med 2002/2003. Det er en skandaløs stigning, eftersom den er uoverkommelig for størstedelen af de berørte familier, og fordi den blev besluttet, mens aftalen fra 1994, der henviste til en periode på 10 år, stadig var gældende.
Eftersom Europaskolerne yder en offentlig service, burde sådanne unilaterale beslutninger, der krænker familiernes etablerede rettigheder, ikke være tilladt.
Uanset hvilke kompromiser der er mulige på budgetområdet, er der visse punkter, som man efter vores mening ikke må give afkald på: 1) Europaskolerne bør findes i alle medlemsstater, 2) der bør være så mange sprogafdelinger som muligt ud fra princippet om respekt for den kulturelle identitet, 3) det maksimale antal elever pr. klasse skal være lavere end de nuværende 32, 4) der bør ændres lidt på undervisningsprogrammet, så man f.eks. medtager kunsthistorie, der ikke er medtaget i øjeblikket, men som ville fremme en større forståelse for de fælles kulturelle værdier, som de europæiske befolkninger har ladet sig inspirere af igennem århundreder, 5) den humanistiske og videnskabelige gymnasieuddannelse, der eksisterer i dag, bør ledsages af en gymnasieuddannelse, der har erhvervskarakter. Begge retninger ville være et præcist og fornuftigt holdepunkt, når det gælder de unges europæiske uddannelse.
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
    Europaskolesystemet er ved at få sit eget liv med diskussionen om, at "systemet med Europaskolerne fremmer idéen om unionsborgerskabet" (citat: betragtning C i betænkningen).
Vi har forståelse for behovet for Europaskoler med henblik på at give EU-tjenestemænds børn undervisning på deres modersmål. Men systemet er blevet besynderligt, når f.eks. kun 1,6 % af eleverne på Europaskolen i Culham udgøres af børn af personale ansat ved EU's institutioner og organer. Med udvidelsen af EU er antallet af officielle sprog blevet så stort, at hele situationen med Europaskoler skal gennemgås. Decentraliseringen af EU-organer vil nu også medføre, at der skal etableres Europaskoler i samtlige medlemslande.
Vi mener, at uddannelse af børn af EU-tjenestemænd skal løses på en mere smidig måde. EU's institutioner og organer skal som arbejdsgivere ganske enkelt betale skoleafgifterne (til en vis grænse) for deres personales børn. Hvis forældrene siden vælger at anbringe deres børn på en statslig, kommunal eller privat friskole, må de løse det lokalt. Som regel er der mulighed for at vælge mellem en lokal og en international skole de steder, hvor EU's institutioner og organer ligger. Systemet med Europaskoler ser ud til at have overlevet sig selv.
Vi har derfor stemt nej til betænkningen.
Marine Le Pen (NI ),
    Allerede fra 1957 oprettede Europa særlige skoler for at give en fælles uddannelse til børn af personale ved EF-institutionerne, samtidig med at man gav adgang til et meget begrænset antal udefrakommende børn. Hvad var mon tanken bag denne undtagelsespolitik, som anvendte et korporativt præferenceprincip, der i øvrigt fordømmes på andre områder af selvsamme Europa? Gør som jeg siger, men gør endelig ikke som jeg!
Denne ordning med de europæiske skoler promoverer således konceptet europæisk borgerskab, hvilket er for Europa, hvad konceptet national præference er for Frankrig og de andre frie nationer i Europa. Men udviklingen af disse skoler har til formål, ikke at bygge det nationernes Europa, vi ønsker os, men at fremme den europæiske integration - en politik, som netop er blevet fordømt af det franske folk den 29. maj 2005.
Disse skoler er ikke blot diskriminatoriske over for de ikke-europæiske embedsmænd, men også over for alle Europas børn. De skaber også et system med uhyrlige privilegier, som i praksis er forbeholdt embedsmændene i de europæiske institutioner, for at kopiere en unik og bindende europæisk model, nemlig et føderalt Europa gennem integration. 
David Martin (PSE ),
   Europaskolernes formål er at tilbyde modersmålsundervisning til børn af de ansatte ved de europæiske institutioner. I modsætning til visse medlemmer glæder jeg mig herover. Børn af EU-ansatte fortjener en uddannelse af høj kvalitet på modersmålssproget, og tilstedeværelsen af disse skoler gør det lettere for institutionerne at rekruttere og fastholde personale med passende kvalifikationer.
Ordføreren har ret i at fokusere på to problemer, som skolerne hidtil ikke har formået at løse: for det første adgangen for og tilbud til elever med særlige behov, der skal forbedres, og for det andet nødvendigheden af at introducere mere erhvervsorienterede læseplaner og kvalifikationer. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Europaskolerne opfylder et indlysende behov og må ses som en rimelig facilitet for ansatte ved EU. For enhver institution af denne type er der dog behov for med mellemrum at vurdere kvalitet og effektivitet samt med rimelighed og omtanke at foreslå nyttige, konsekvente og hensigtmsæssige reformer. Da det er denne betænknings væsentlige formål, stemmer jeg for.
Der er imidlertid et aspekt, der nævnes i betænkningen, og som jeg gerne vil fremhæve, nemlig at man ikke bør gøre det til et fællesskabsanliggende, som hører under medlemsstaternes beføjelser og ansvar. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ),
   Forslaget fortjener Europa-Parlamentets støtte. Den flersprogede og multikulturelle uddannelse, der er indført i disse skoler, kunne fungere som en model for medlemsstaternes uddannelsessystemer. Alligevel har programmet visse svagheder. Der er ingen standardregler for den slags institutioner, hvad angår optagelse af ansøgere, alt for store klasser og elever, der tvinges til at deltage i timer, hvor der undervises på et andet sprog end deres modersmål. Der er heller ingen anbefalinger, hvad angår undervisning af børn med særlige behov. Den slags mangler skal afhjælpes.
Efter udvidelsen af EU er det hensigtsmæssigt at overveje behovet for at oprette tilsvarende skoler i de nye medlemsstater. Oprettelsen af Grænseforvaltningsagenturet i Warszawa bør give en sådan mulighed, fordi børnene af agenturets ansatte skal have undervisning. Institutioner af denne art vil spille en vigtig rolle for, at idéen om europæisk integration vinder indpas i de kommende generationer.

Luís Queiró (PPE-DE ),
    Som ordfører for betænkningen om bæredygtig turisme i Europa har jeg opmærksomt fulgt min kollegas arbejde, og jeg mener, at vi begge har arbejdet ud fra samme overbevisning om, at turismen er et erhverv, der har et ikke uvæsentligt samfundsdynamisk potentiale.
Alligevel mener jeg, at der i denne betænkning foreslås aktioner, der overskrider Unionens aktionsområde, og som vil være til skade for dette erhvervs natur, nemlig det private initiativ, der er dets kerne.
Thierry Cornillet går i sin betænkning endnu videre og tager også fat på vores udviklingsbistandspolitik. På dette område kan turismen faktisk bidrage til disse landes demokratisering og politiske ligevægt, eftersom den skaber beskæftigelse, fører til udvikling af nye teknologier og medvirker til faglig uddannelse.
Det er imidlertid takket være det private initiativs indsats, at denne proces foregår, og jeg er overbevist om, at vi ikke behøver regulerende eller interventionistiske foranstaltninger, der kan vise sig at være kontraproduktive. Jeg har af disse grunde undladt at stemme ved afstemningen om hr. Cornillets betænkning. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om større og oversete sygdomme i udviklingslandene. 
Karin Scheele,
   Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig formiddagens lykønskninger til ordføreren John Bowis af hele mit hjerte og hele min overbevisning. Det er sikkert ikke nogen overraskelse for ham selv, for han har præsenteret en meget velafbalanceret og meget progressiv betænkning om et meget vigtigt emne, og jeg håber, der bliver flertal for den her i Parlamentet.
Emnet større og oversete sygdomme i udviklingslandene er et emne, der hænger nøje sammen med menneskerettigheder. Retten til sundhed, retten til adgang til lægemidler er først og fremmest et socialt spørgsmål, fordi det først og fremmest er udviklingslandene, der rammes af de oversete sygdomme, og her er det naturligvis så igen de fattigste af de fattige, der er tale om. Derfor er det efter min mening godt, at vi i Bowis-betænkningen finder en klar sammenhæng med andre politiske emner såsom gældslettelse af de fattigste lande i verden.
Når disse lande stadig bruger 40 % af bruttonationalproduktet på afvikling af gæld, så kan vi fortsætte med at vedtage beslutninger her, men det vil ikke ændre noget ved situationen, ved sundhedssystemet i de pågældende lande.
Det er efter min mening også rigtig godt, at en stor del af Bowis-betænkningen behandler hiv/aids-problematikken, og det som sædvanlig på meget, meget progressiv vis. Vi bliver aldrig trætte af at gentage, at præventive foranstaltninger er det vigtigste skridt i bekæmpelsen af hiv/aids, og når der i Bowis-betænkningen står, at der i 2004 igen for første gang har været ekstremt høje infektionsrater, så er det et tegn på en politisk situation, som vi har kritiseret længe her i Parlamentet: Der er for få finansielle midler, for lidt støtte - her rettes kritikken navnlig mod den amerikanske Bush-regering - til, at man virkelig kan gennemføre disse præventive foranstaltninger.
Efter min mening er en rent dogmatisk og udelukkende principiel fremgangsmåde, hvor man ikke ser på virkeligheden i udviklingslandene, den forkerte vej at gå. Jeg vil gerne takke John Bowis for, at vi sammen med Europa-Parlamentet og Kommissionen viser, at EU slår ind på en anden vej.
I alle udtalelser, det være sig fra den ikke-statslige organisation Læger uden grænser, det være sig fra Verdenssundhedsorganisationen, er der ét punkt, der bliver understreget: Vi får ikke løst problemet, hvis vi overlader tingene til markedskræfterne, vi får derimod kun fat om problemet, hvis der investeres massivt fra det offentliges side, og det offentlige spiller en større rolle, både i de europæiske lande og i de pågældende udviklingslande. Det er et punkt, som man efter min mening hører for sjældent. Meget ofte hører vi derimod, at man efterlyser mindre indflydelse fra det offentliges side.
Hvis vi ønsker at løse dette problem for alvor, så har vi brug for en bekendelse hertil, og det glæder mig meget, at kommissæren i dag har talt om overvejelser, der går i retning af konkrete støtteforanstaltninger, hvor man også investerer i grundforskning.
Johan Van Hecke,
   Hr. formand, hr. Bowis har faktisk skrevet en glimrende betænkning, som fortjener vores fulde støtte. Jeg synes, han med rette kraftigt opfordrer til en udvidelse af Kommissionens aktioner til bekæmpelse af hiv/aids, tb og malaria til også at omfatte andre forsømte sygdomme. Man er tilsyneladende i utilstrækkelig grad klar over, at bl.a. den afrikanske sovesyge, leishmaniose og denguefeber udgør en vigtig trussel mod overordentlig mange menneskers sundhed i de allerfattigste lande.
Hvis lægemidler overhovedet er til rådighed, er de af en meget betænkelig kvalitet eller fuldstændig forældede. Der er så godt som ingen forsknings- og udviklingsaktiviteter, hvad angår disse forsømte sygdomme. Lægemiddelindustrien er især interesseret, hvis salget er indbringende, og investerer kun, hvis der kommer tilstrækkelige incitamenter. Mulige politiske foranstaltninger, som kunne øge investeringer, er f.eks. skattefradrag, belønninger for innovation, støtte til prækvalifikation og forpligtelse til at købe patentrettigheder.
Som ordfører for forordningen, som sigter mod gennemførelse af WHO's beslutning om intellektuelle ejendomsrettigheder (TRIPs) og adgangen til lægemidler, håber jeg, at Rådet og Parlamentet meget hurtigt bliver enige om en tekst, som muliggør en øjeblikkelig gennemførelse af denne vigtige beslutning i de 25 medlemsstater.
Kommissionen og medlemsstaterne skal i øvrigt yde aktiv støtte til gennemførelsen af Doha-erklæringen og modsætte sig enhver foranstaltning fra WHO-medlemsstaternes side, der kunne undergrave disse forpligtelser. Men i bekæmpelsen af de alvorlige og forsømte sygdomme skal også de afrikanske ledere selv påtage sig et ansvar. Det er vigtigt, at også de prioriterer sundhedsvæsenet. I den forbindelse er det uansvarligt, at visse afrikanske regeringer pålægger lægemidler en salgs- eller importafgift, hvorved disse bliver ubetalelige for de fattige.
Det internationale samfund skal imidlertid supplere de offentlige og private investeringer på nationalt plan med finansiel støtte på lang sigt. Vi i Europa-Parlamentet skal konsekvent fortsætte med kraftigt at opfordre til, at 35 % af udviklingshjælpen anvendes til sundhed og undervisning. Kun på den måde kan vi på ny give håb for de i titusindvis af mennesker, som stadig i dag dør af sygdomme, som for længst kunne og skulle være udryddet. 
Carl Schlyter,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke John Bowis for et rigtig godt stykke arbejde, især for at gå videre end til de velkendte sygdomme som aids, malaria og tb og behandle sovesyge, leishmaniose og Chagas' sygdom. Der er tale om oversete sygdomme her i Vesten, men de er brutalt til stede i Syden med millioner af ofre hvert år.
Tsunamien synliggjorde menneskers lidelser, og hjælpen strømmede til. Hvis vi kan synliggøre disse sygdomme og mobilisere samme ressourcer, kan millioner af menneskers lidelser mindskes. I går stemte vi om behovet for lægemidler til pædiatrisk brug, og Parlamentet gav desværre ekstra patentforlængelser til en værdi af mange milliarder til virksomheder som kompensation. Så må vi rimeligvis kunne finde de knap 3 milliarder euro, som er nødvendige for at finde frem til en behandling for disse sygdomme, som rammer børn og voksne i udviklingslandene.
Tb og aids findes her i den vestlige verden, og dermed findes der også behandlinger. Sygdommene rammer imidlertid først og fremmest voksne, og vi mangler behandlingsformer, der egner sig til børn. Der skal satses offentlige midler på dette område. Børnene i udviklingslandene har nemlig ingen mulighed for at finansiere deres medicinske behov selv. Pengene kan f.eks. komme fra en overskudsskat på 1 % for lægemiddelvirksomheder, som skal betales, når de har fundet en helbredelsesform. Det findes mange andre løsninger.
Det er vores fælles ansvar, at der omgående stilles ressourcer til rådighed til bekæmpelse af disse sygdomme. En civilisations udvikling kan bedømmes på, hvordan den behandler sine mest udsatte medlemmer. Jordens mest udsatte gruppe er netop disse fattige og syge børn. Hvis vi ikke engang kan hjælpe dem, er menneskeligheden forsvundet, og vi burde flytte tilbage til hulerne.
Erik Meijer,
   Hr. formand, jeg ønsker at komme med et par bemærkninger til betænkningen på vegne af vores kollega, hr. Maštálka, der var forhindret i at deltage i denne mødeperiode grundet uopsættelige forpligtelser i Den Tjekkiske Republik.
For det første vil jeg lykønske ordføreren, hr. Bowis, med denne betænkning. Betænkningen er afbalanceret, velskrevet og godt præsenteret.
For det andet drøfter vi et problem, der direkte eller indirekte berører tre fjerdedele af verdens befolkning, og mulige løsninger. Dette betyder, at der skal iværksættes øjeblikkelige, praktiske foranstaltninger samt andre former for støtteforanstaltninger, herunder finansielle.
For det tredje kræver disse sygdomme en mere kompleks tilgang. Internationale organisationer, ngo'er og den private sektor skal samarbejde, og der er også brug for idealistiske enkeltpersoner såsom forskere og ansøgere. Hvis virkningen skal være optimal, skal engagementet, opmærksomheden og støtten gennemføres fuldt ud både i økonomisk henseende og med hensyn til knowhow og eksperter fra de industrialiserede lande, og der skal være et tæt samarbejde med udviklingslandene baseret på partnerskab.
For det fjerde findes problemet med oversete, større sygdomme ikke kun i udviklingslande. Nogle af EU's nabostater betragtes ikke som udviklingslande og alligevel er den epidemiologiske situation og mulige løsninger af samme karakter som i udviklingslandene. Belarus, Ukraine og Moldova samt Rusland har alvorlige problemer med hiv/aids, tuberkulose og andre sygdomme. Vi bør inkludere disse lande i debatten og i forbindelse med overvejelser om finansiel støtte og andre former for støtte.
For det femte mener jeg, at selv om vi har drøftet truslen om bioterrorisme i vores udvalg og i løbet af vores mødeperioder, spørger jeg mig selv, om vi er forberedt på den uundgåelige spredning af nogle af de sygdomme, der nævnes i denne betænkning. Vi præsenteres tit for katastrofescenarier, hvor spredningen af tropiske sygdomme og mutationer heraf relateres til den globale opvarmning. Der er endda nogle, der advarer imod, at visse sygdomme såsom malaria vil kunne spredes til vores del af verden. Ønsker vi at vente, indtil vi berøres direkte, før vi handler? Befolkningen i udviklingslandene er også mennesker, og det er vores pligt at hjælpe dem.
Vi bør ikke indsnævre de spørgsmål, der fremlægges i denne betænkning, til udelukkende at handle om adgangen til lægemidler og behandlinger for sygdomme, men bør også inddrage livsvilkårene for de mennesker, der ikke er så privilegerede som os. Tak for opmærksomheden. 
Bastiaan Belder,
   Hr. formand, fattigdomsrelaterede sygdomme kræver mange ofre. Ikke desto mindre lægges der stadig for lidt vægt på hiv/aids, malaria, tuberkulose og adskillige andre sygdomme. I nogle tilfælde er der ikke nok sikker og virksom medicin, og hvis der findes medicin, er prisen på den ofte en så stor hindring, at den ikke er tilgængelig for de syge.
Bowis-betænkningen understreger, at det derfor næsten udelukkende er fattige mennesker, der rammes, fordi der ikke er rentable markeder for medicinen. På grund af manglende investeringer i forskning og udvikling kan sygdommen desuden komme stærkt tilbage, således som vi har set med tuberkulose og malaria. Fælles bestræbelser på internationalt plan er uundværlige for at skabe forandring på dette område. Det viser betydningen af den ihærdige fremgangsmåde, som Bowis-betænkningen også kraftigt opfordrer til.
Nogle sygdomme lægges der ikke altid tilstrækkelig vægt på i udviklingslandene selv. Ikke desto mindre kan der i Europa godt være initiativer, som støtter bekæmpelsen af sygdommene. Jeg tænker her bl.a. på spedalskhed. Skulle betænkningen ikke have lagt større vægt på denne sygdom? Tager Kommissionen i øjeblikket forskellige initiativer for at bekæmpe spedalskhed?
Et punkt, der skal lægges vægt på i Bowis-betænkningen, er, at vi fører tilsyn med, at EU's fremgangsmåde i samarbejde med medlemsstaterne er realistisk og gennemskuelig.
Hvis vi imidlertid opfordrer til forpligtelser for myndigheder og erhvervslivet, som det internationale samfund skal pålægge, siger det jo forholdsvis lidt om konkrete forbedringer i marken. Sundhed kan ikke gennemtvinges, men følger af en forbedring af plejen, som den lokale befolkning støtter.
Endelig er gennemskueligheden vigtig. Til trods for en stærk forbindelse mellem sygdom og fattigdom er det ikke klogt at blande bekæmpelsen af specifikke sygdomme med målsætningen fattigdomsbekæmpelse i al almindelighed. Gennemskueligheden er af afgørende betydning for den parlamentariske kontrol med arten af de politiske foranstaltninger og deres effektivitet.
Jeg takker hr. Bowis endnu en gang for hans stimulerende betænkning. 
Irena Belohorská (NI ).
   - Jeg vil takke hr. Bowis for hans vigtige betænkning, som jeg også stillede flere ændringsforslag til. Udvalget accepterede de fleste af dem, og jeg vil også takke hr. Bowis for, at han accepterer disse bemærkninger.
Jeg er enig med ham i, at bistand til udviklingslande og løsningen af dette problem er en vanskelig opgave, men hvis en sådan bistand skal være effektiv, må den være omfattende og målrettet. Det betyder ikke blot, at der er behov for omhyggelige statistiske beregninger af sygdomstyper, sygdomsfrekvens og sygdommes forventede spredningshastighed, men også foreslåede løsninger som anført i betænkningen.
De sygdomme, det drejer sig om, er sygdomme, der kan spredes over hele verden, hvis de overses i begyndelsen, som det var tilfældet med f.eks. hiv-infektioner. At vi har taget ved lære, sås tydeligt af den hurtige og effektive reaktion på sars og fugleinfluenza. I Europa kan vi ikke tillade os at sove roligt i bevidstheden om, at vi har løst tuberkuloseproblemet, fordi vi har haft adgang til medicin og diagnosefaciliteter, der giver os mulighed for at forebygge sygdommen effektivt, når vi ved, at utallige børn i Afrika dør af sygdommen hver dag.
Da jeg sagde omfattende bistand, tænkte jeg også på drikkevandsforsyning i udviklingslande, da manglen på drikkevand bidrager direkte til visse sygdommes opståen og spredning. Jeg tænkte også på undervisningsprogrammer for børn og unge om f.eks. reproduktiv sundhed, seksualvejledning og hygiejne. Inden for rammerne af denne bistand er det også vigtigt at give garantier, herunder økonomiske incitamenter til farmaceutiske virksomheder, som holdt op med at fremstille visse mediciner til behandling af sygdomme, der rammer fattige mennesker, fordi der ikke var nogen til at betale for dem.
Sidst, men ikke mindst, er det nødvendigt at sørge for bedre forhold, navnlig sikkerhed, for sundhedsarbejdere, som yder bistand i disse regioner.
Avril Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg støtter fuldt ud denne fremragende betænkning udarbejdet af ordføreren hr. Bowis, men føler ikke, at jeg kan øve retfærdighed mod spørgsmålet om større oversete sygdomme i udviklingslande på blot to minutter. I 2002 døde 1,8 millioner mennesker af tuberkulose, 2,2 milliarder mennesker risikerer at få malaria, der kan forebygges og helbredes, under forudsætning af at der er tilstrækkelig adgang til artemisinbaseret kombinationsterapi (ACT) eller den nye kombinationsterapi, 39,4 millioner mennesker er smittet med hiv-virus, og alene sidste år døde 3,1 millioner mennesker af aids, heraf hovedparten i Afrika syd for Sahara. Kun 700.000 af de 6 millioner mennesker, der havde behov for antiretroviral behandling, havde adgang til denne.
De enorme menneskelige, sociale og økonomiske tab som følge heraf kan ikke gøres op. 60 millioner mennesker, igen i Afrika syd for Sahara, risikerer at få sovesyge forårsaget af tsetsefluen. 2,5 milliarder mennesker - svarende til to femtedele af verdens befolkning - risikerer at blive smittet med denguefeber, en anden myggebåren infektion, der nu har spredt sig til 100 lande, og for hvilken der endnu ikke findes en specifik behandling eller vaccine.
Der findes endnu ikke nogen specifik behandling eller vaccine imod ebolafeberen, der har skabt sensation i de senere år i disse områder, og som har dræbt 1.200 mennesker, siden virussen blev opdaget. Listen over oversete sygdomme er lang. Vi kunne også, i lighed med ordføreren, tilføje de 121 millioner mennesker, der er ramt af en depression. Hvert år rammes næsten 9 % af alle mænd og 10 % af alle kvinder på verdensplan af en depressionstilstand. 873.000 mennesker begår selvmord, og dette tal er sandsynligvis undervurderet. 50 millioner mennesker lider af epilepsi, mere end 80 % af disse lever i udviklingslandene, 24 millioner mennesker er ramt af skizofreni, 37 millioner mennesker lever med demens, hovedsagelig Alzheimers, og med den aldrende befolkning stiger dette tal konstant.
Vi har anført problemerne, men hvad er årsagerne? Manglen på rent vand, manglen på sanitet, manglen på essentielle lægemidler, prisen på essentielle lægemidler, lægemiddelresistens, ineffektive pesticider og lægemidler, giftige lægemidler, men frem for alt er hovedårsagen den manglende politiske vilje i de udviklede lande til at ændre situationen. De tiltag, vi gjorde i forbindelse med sars-udbruddet, viser, hvad vi kan udrette, hvis vi prioriterer smitsomme sygdomme. Dette førte til oprettelsen af Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme, og, som det udtrykkes af vores fremragende ordfører, er det nødvendigt med den samme dynamiske tilgang i bekæmpelsen af andre større globale sygdomme. Hr. Bowis viste vejen med hensyn til Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme, og han viser os vejen her i denne betænkning. Tak hr. Bowis for den fremragende indsats. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil også takke og lykønske min gode ven John Bowis med den meget omfattende betænkning, som han har forelagt for os. Vores forhandling i dag er særligt aktuel forud for FN's topmøde om millenniumudviklingsmålene.
Den er imidlertid også aktuel som følge af det problem, der er opstået på grund af fugleinfluenzaens opståen og risiciene ved dens spredning til Europa. Det er derfor, at jeg opfordrer kommissær Michel til at iværksætte alle de nødvendige mekanismer og træffe alle de nødvendige foranstaltninger til at beskytte folkesundheden i Europa.
Hver dag ser vi en dramatisk stigning i antallet af sygdomme i udviklingslandene, navnlig på det afrikanske kontinent. Denne situation er en hån mod menneskeheden og tvinger det internationale samfund, FN og EU, til en samlet aktion, som rækker ud over bombastiske erklæringer og omgående skaber og gennemfører en integreret strategi.
Stigningen i antallet af sygdomme er resultatet af den dramatiske økonomiske og sociale situation, som udviklingslandenes befolkninger lever i. På stats- og regeringschefernes møde i New York vil de smukke ord og ønsker nok være overflødige, når millenniummålene skal tages op, men en ting er sikker: Ingen af de fastsatte mål vil blive nået og slet ikke mål nr. 6 om at standse udbredelsen af aids og begynde at vende udviklingen.
Internationale forpligtelser og løfter bliver ikke overholdt. Til trods for G8's løfte om at afskrive de fattigste udviklingslandes gæld, er der ikke sket fremskridt til dato. Til trods for forpligtelserne til i national lovgivning at indarbejde WTO-aftaler om intellektuelle ejendomsrettigheder, som giver fattige lande mulighed for at importere billigere medicin, er der ikke sket fremskridt.
Selv europæiske lande forsinker ratificeringen, og jeg opfordrer Kommissionen til at presse på for, at den finder sted. Kommissionen skal også inden for rammerne af den humanitære bistand udvise særlig interesse for at tildele stipendier til udviklingslande inden for læge- og sygeplejefaget.
Til sidst vil jeg nævne et særlig vigtigt problem, nemlig stigningen i antallet af mentale og neurologiske sygdomme i konflikt- og krigsområder. Jeg tænker især på Palæstina, hvor den israelske besættelse, blokaden af de besatte områder, fattigdom og indespærring har forhøjet antallet af mentale sygdomme dramatisk, særligt blandt unge og kvinder. Kommissionen bør tage fat på problemet ved at finansiere behandlingsprogrammer i samarbejde med Verdenssundhedsorganisationen.
Fattigdom og vedvarende sygdomsspredning er vor tids slaveri. Vi har et enormt ansvar. Et ansvar for verdensfred, sikkerhed og stabilitet.
Mange tak, og min varmeste tak og lykønskninger til kommissær Michel, som gør et meget vigtigt stykke arbejde.
Sharon Margaret Bowles (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg hilser denne betænkning meget velkommen. I de senere år har EU været fortaler for at give afkald på eller at reducere afgifter på lægemidler til de fattige lande, og jeg opfordrer os til ikke at være bange for at presse på for at få yderligere indrømmelser uanset de komplicerede argumenter, som jeg i mange tilfælde ikke er fuldt overbevist om, og dette siger jeg som europæisk patentadvokat og som politiker.
Så sent som i går vedtog vi foranstaltninger til kompensation for forskningsudgiften inden for pædiatrisk medicin. Når markedskræfterne i sig selv ikke muliggør omkostningseffektiv forskning i lægemidler til vores egne børn, er det ganske klart ikke overraskende, at der er endnu færre ressourcer til rådighed for udviklingslande og de fattige lande. I forbindelse med malaria og tuberkulose, hvor der allerede i dag sker en stigning i antallet af sygdomstilfælde, er man i gang med at etablere flere fælles forskningsprojekter med tilsagn om at gøre de resulterende lægemidler økonomisk overkommelige for udviklingslandene. Et af disse projekter gennemføres ved Oxford Universitet. Formålet er at fremstille en malariavaccine, og projektet gennemføres i samarbejde med en bioteknisk virksomhed i Oxford og en tysk medicinalvirksomhed. Andre steder forsker andre på samme måde i udviklingen af tuberkulosevaccine.
Ud over den forebyggende virkning indgives vacciner normalt ved enkeltstående behandlinger, hvilket er en yderligere fordel i miljøer og lande, hvor metoder til oplagring af lægemidler og dosering er vanskelige at følge, eller hvor forsyningsvejene er usikre. Men vi er nødt til at anerkende, at offentlig finansiering vil være af afgørende betydning, især i forbindelse med mindre kendte sygdomme, og jeg mener, at EU bør tage højde herfor i sine programmer. 
Som mange andre støtter jeg denne betænkning af hjertet og af medmenneskelige årsager, men der er også gode grunde til at støtte denne af økonomiske årsager, idet en forsinket indsats over for mange af disse sygdomme vil give bagslag på anden vis på et senere tidspunkt. 
Kader Arif (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne først og fremmest, som det allerede er gjort, lykønske min kollega, hr. Bowis, med hans fremragende betænkning om større og oversete sygdomme, som både er fyldestgørende og afbalanceret.
Umiddelbart inden FN's topmøde i New York, hvor millenniummålsætningerne er kernen i forhandlingerne, er denne betænkning brændende aktuel. Jeg behøver ikke at minde Dem om, at vi allerede ved, at disse målsætninger ikke bliver opfyldt inden for de frister, som vi havde sat os, og at de er på nippet til at komme på listen over brudte løfter fra de rige lande.
Eftersom tre af de vigtigste millenniummålsætninger ud af otte vedrører sundhedsspørgsmål, skal min kollega hr. Bowis' betænkning gøre det muligt at tage større hensyn til denne virkelighed. Ud over, at Europa-Parlamentet får den nødvendige viden, håber jeg også, at det vil sende et stærkt og klart signal til staterne om at relancere målsætningerne. De sundhedsproblemer, som de fattigste lande står over for, øger den nedadgående spiral af underudvikling.
Det er let at se, at de, der i dag har mest brug for behandling, ikke har adgang til den. Hvorfor? Enten fordi den er bekostelig, eller fordi grundforskningen og udviklingen i forskningen er utilstrækkelig eller ligefrem ikke-eksisterende for visse større og oversete sygdomme. Desuden er det sådan, at når disse lægemidler eksisterer og er tilgængelige, har befolkningerne af og til ikke adgang til dem, for de er ikke tilpasset de specifikke sanitære forhold i disse lande.
Problemet er mere alvorligt og af strukturel karakter. Mens grundforskningen hovedsageligt udføres af den offentlige sektor, er udviklingen af lægemidler næsten helt i hænderne på den private sektor. Uden nogen sikkerhed for indtjening har lægemiddelindustrien ingen interesse i at investere i udviklingen af nye molekyler. Enhver nyskabelse er derfor betinget af, at der opnås stærkt rentable patenter. Således er det næsten umuligt for befolkninger med lav købekraft, som for langt størstepartens vedkommende stammer fra lande, der er omfattet af millenniummålsætningerne, at skaffe sig lægemidler på trods af, at de er livsvigtige. Denne logik fører desuden til, at der fastsættes kunstigt høje priser. Nu, hvor globaliseringen er over os, kære kolleger, skal den enkeltes sundhed være alles ansvar. Hvad angår lægemidlerne, er det behovene, der skal styre vores handlingsstrategi for at løse det globale sundheds- og udviklingsspørgsmål.
Desuden skal vi også opmuntre og støtte udviklingslandene til at afsætte minimum 20 % af deres budget til sundhedspolitikker, investeringer i forskning og udvikling eller tilpasning af reglerne om intellektuel ejendomsret. Disse landes finansielle midler er derfor ikke tilstrækkelige i sig selv. Der kan ikke ske fremgang i verden af i dag, hvad angår den kolossale udfordring på sundhedsområdet, uden et fælles engagement fra den offentlige myndighed og den private sektor. Det kræver, at lægemiddelindustrien går bort fra en rent lukrativ tankegang og genovervejer sine engagementer og prioriteter, især inden for forsknings- og udviklingssektoren, men også inden for handelssektoren. Den offentlige myndighed skal for sit vedkommende definere en lovramme, fastlægge nogle retningslinjer og tilbyde nogle perspektiver, som sikrer offentlighedens interesse i respekt for individets interesser.
Jeg henleder således Rådets og Kommissionens opmærksomhed på nødvendigheden af at tage nogle initiativer, nemlig at udarbejde en ny international traktat for forskning og udvikling på medicinalområdet, indføre en særlig henvisning til forskning og udvikling i de oversete sygdomme, som ville være sikret finansiering, i Unionens syvende rammeprogram for forskning, sørge for, at der ikke skabes tvivl om Doha-erklæringen om obligatoriske licenser med bilaterale handelsaftaler og endelig fremme en hurtig ikrafttrædelse af den fællesskabsforordning, som nu drøftes mellem Parlamentet og Rådet, således at man kan give industrien for generiske lægemidler mulighed for at producere lægemidler, som forhindrer sundhedskatastrofer i forbindelse med dramatiske hændelser på en stor del af vores planet.
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, verden oplever en megatrend: Folk vil leve raske længere op i alderen. Dette "leve raske længere op i alderen" er et tema, der beskæftiger os meget her i EU. Europa-Parlamentet har med overvældende flertal besluttet at fordoble forskningsmidlerne til det syvende forskningsrammeprogram. Jeg håber, Rådet følger vores beslutning og gør det muligt for os at sætte dette syvende forskningsrammeprogram i kraft så hurtigt som muligt.
Men ud over en fordobling af budgettet er det også nødvendigt at inddrage de personer, der handler. Her må der netop i udviklingslandene stilles krav til de små og mellemstore virksomheder, der forsvinder de steder, hvor der kun står de statslige strukturer til rådighed, der til dato ikke har været i stand til at løse problemerne. Vi bør derfor fremme den lokale produktion i små og mellemstore virksomheder, vi bør fremme de små handlende, der rent faktisk har kendskab til den lokale befolknings behov og ønsker, og vi bør frem for alt også fokusere på tjenesteydelserne på dette område, f.eks. - og det har vi allerede været inde på i dag - vandforsyningen. Man bør fremme små virksomheder, der er ansvarlige for den lokale regionale vandforsyning og også har planerne for, hvordan man kan opnå det ønskede rene drikkevand.
Inden for udviklingsbistanden bør vi bestræbe os på at give garantier, støtte og kredit til virksomheder, der erklærer sig parate til at imødekomme den lokale befolknings behov, og det på koordineret vis og i en global kontekst. Jeg tror, at disse midler vil være godt anvendt, og jeg vil gerne bede kommissæren om også at tage kontakt til kommissær Verheugen, fordi et sådant initiativ helt sikkert bør stå i centrum.
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, Paul Rübig sagde, at folk vil leve raske længere op i alderen. Folk i de udviklingslande, vi taler om her, vil have lov til at leve. Og de vil kunne leve værdigt.
Man kunne sige: fattig, syg, arbejdsløs, intet håb. Det er en begrebskombination, hvor det ene begreb meget ofte griber ind i det andet i disse lande. For mig er denne betænkning en betænkning, der åbner folks øjne, der skaber bevidsthed, der råber op, og som konfronterer os med sygdomme, som vi ikke engang kan udtale rigtigt, og vi ved da slet ikke, hvor mange millioner mennesker der lider af dem. Næppe er fugleinfluenzaen dukket op, før vi siger, at vi er forberedt på sygdommen i Europa. Er vi i Europa forberedt på at blive smittet med disse sygdomme? Nej. Er vi forberedt på og parate til at gøre alt for at hjælpe menneskene til at bekæmpe dissse sygdomme i deres lande? Ikke i tilstrækkeligt omfang.
Jeg vil derfor stille tre forslag. For det første besluttede vi under det luxembourgske rådsformandskab at øge den europæiske udviklingsbistand til 0,7 %. Det er efter min mening absolut nødvendigt, at vi sammen med medlemsstaterne udvikler et koncept for, hvor meget heraf der skal gå til bekæmpelse af sygdomme og til sundhedssektoren, således at der bliver taget passende højde for fattigdom, arbejde og sundhed.
For det andet bør vi øge forskningsudgifterne på dette område i Europa. For det tredje beder jeg Dem om at invitere alle organisationer - jeg står jo i spidsen for en sådan - der modtager EU-midler som led i udviklingspolitikken, til en konference, så vi kan drøfte, hvordan vi sammen kan yde en mere effektiv indsats også på dette område i udviklingslandene.
Louis Michel,
    Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne endnu en gang rose kvaliteten af den betænkning, som er fremlagt for os. Jeg er enig i stort set alt, som er blevet sagt i den forbindelse.
Det kommer på det helt rigtige tidspunkt i dag, for jeg var faktisk på en genoprustningskonference for to dage siden, om jeg så må sige, i Den Globale Fond til Bekæmpelse af Aids, Tuberkulose og Malaria. Der annoncerede jeg netop en række foranstaltninger, som jeg havde planer om at træffe, især for at fremme forskningen i sygdomme, som specifikt er forbeholdt udviklingslande og fattige lande, og som ulykkeligvis ikke altid interesserer lægemiddelbranchen på grund af deres lave økonomiske rentabilitet. Jeg er derfor mere eller mindre enig i, at den offentlige myndighed og staterne tydeligvis må engagere sig yderligere i disse politikker. Jeg har også annonceret en række foranstaltninger for at incitere de fagfolk inden for sundhedsbranchen, som lever i Europa eller andre steder, og som deltager i diasporaen, om at tage tilbage til deres egne lande. Vi ville kunne iværksætte en række incitamenter i den retning.
Jeg skal ikke skjule for Dem, at jeg føler mig mere og mere fristet til snart at foreslå Dem en progressiv plan for systematisk at forhøje den del af vores budgetter, som er afsat til uddannelse og sundhed, enten under den 10. EUF eller på det kommende budget, eftersom dette spørgsmål endnu ikke er afgjort. Jeg mener faktisk i højere og højere grad, at uddannelse og sundhed er altafgørende. Selv om vi naturligvis skal afhjælpe en række vanskeligheder hurtigst muligt og mobilisere midler hertil, skal vi også alvorligt overveje en egentlig, jeg vil næsten sige systematisk strategi, for uddannelse og sundhed.
Jeg har hørt tale om en sats på 20 %, ja op til 35 %. Jeg tror måske ikke, at det er let at afsætte 35 % fra det ene øjeblik til det andet, men vi kunne sikkert programmere en progressiv stigning i de midler, som afsættes til de to sektorer, over flere år. Jeg mener også, men det vil jeg uden tvivl vende tilbage til senere under forhandlingen om Unionens politik samt under forhandlingen om budgetstøtte, at vi skal åbne forhandlinger med regeringerne om sektorbudgetstøtte. Det ville også give mulighed for, inden for en specifik og sammenhængende ramme med minimumskrav, at opfordre regeringerne til i deres egenskab af offentlige myndigheder at tage sig af disse prioritetssektorer.
Jeg har noteret mig en lang række idéer, som også er at finde i betænkningen. Jeg kan forsikre Dem om, at jeg i vidt omfang vil lade mig inspirere heraf til at føre og foreslå Dem politikker på dette område. Ligesom Dem, ligger det mig meget på sinde, og jeg takker alle talere samt ordføreren for at have givet os sådan et fremragende værktøj, som er kilde til inspiration, og som jeg nok skal tage i anvendelse.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted lige efter forhandllingerne.
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, på vegne af Italiens nye socialistparti, PSI, og som medlem af Udviklingsudvalget vil jeg fremsætte følgende bemærkninger.
Udviklingslandenes sundhedssystemer er konstant i knibe. Tilbagebetalingen af gælden og de tilhørende renter tager ca. 40 % af BNP, mens de ressourcer, der sættes af til undervisning og sundhed, stadig er meget knappe. Foruden den indsats, som de enkelte lande skal gøre, bliver det under alle omstændigheder nødvendigt, at det internationale samfund supplerer disse investeringer med en tilstrækkelig og langsigtet finansiel støtte.
Vi håber, at der i det syvende rammeprogram - ligesom i de strategiske millenniummålsætninger - medtages en specifik henvisning til forskningen i de sygdomme, som rammer disse lande, og at der også sørges for den nødvendige finansiering. Det er absurd - og på mange punkter uacceptabelt - at der på grund af manglen på rentable markeder stort set ikke finder forskning sted i sygdomme, som næsten udelukkende rammer den fattige befolkning i udviklingslandene.
Der skal hurtigst muligt rettes op på denne situation ved hjælp af en seriøs, konkret og hurtig international støtte. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandlingen om seks beslutningsforslag om hungersnød i Niger(1).
Panagiotis Beglitis (PSE ),
   Hr. formand, vi står over for den barske kendsgerning, at fattige lande, navnlig i Afrika syd for Sahara, sulter, mens rige lande giver løfter. Klimaændringerne på jorden er til størst skade for underudviklede lande og fattige befolkninger, som det ses af begivenhederne i New Orleans og den langvarige tørke og temperaturstigning i Afrika.
Lederne af FN's medlemslande, som om kort tid mødes i New York, må langt om længe erkende deres ansvar og gå fra erklæringer til specifikke aktioner. Den dramatiske hungersnød, som Afrikas befolkning lider under, kræver, at der planlægges global strategisk bistand og ikke forsinkede barmhjertighedsaktioner.
Det mål, som G8 har sat sig for især at bekæmpe fattigdom og sult i Afrika, hænger sammen med direkte og dristige beslutninger. Men det undermineres af G8-medlemmernes egne holdninger. Et typisk eksempel på dette er, at man bliver ved med at udsætte afskrivningen af de fattige landes gæld. Den anarkistiske liberalisering af den internationale handel med landbrugsprodukter udvider kløften mellem udviklede lande og udviklingslande. Den globale fødevarekrise er nu strukturel. Den truer stabiliteten og kræver international strukturel intervention.
Selv om den humanitære bistand skal øges, kan den set ud fra dette synspunkt ikke løse Afrikas alvorlige problemer. Krisen i Niger har vist, at FN's og EU's tidlige varslings- og forebyggelsessystemer har alvorlige mangler. Som begivenhederne i Niger viser, er disse mangler årsag til en enorm stigning i finansieringen af efterfølgende humanitær intervention.
Enhver strategi, der stadig udelukkende er baseret på generøs international humanitær bistand - hr. Annan har anmodet om en tidobbelt forøgelse af FN's hjælpefond - vil imidlertid ikke fungere i det lange løb, medmindre det internationale samfund iværksætter en "grøn revolution" i Afrika. Der kræves omfattende ændringer og reformer i staten, samfundet, økonomien og landbrugsproduktionen.
EU har store komparative fordele i Afrika og skal føre de vigtige beslutninger, som Ministerrådet traf den 24. maj 2005, ud i livet.
Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, den 28. august erklærede hr. Annan, at vi alle er ansvarlige for hungersnøden i Niger. Skal vi gøre det samme? Jeg har faktisk selv sendt en skrivelse til Dem i april, hvor jeg opfordrede Dem til at udtale Dem om truslen om hungersnød i Niger. Jeg vil i øvrigt benytte lejligheden til at takke for Deres svar. Men endnu en gang ser vi, at vi altid skal vente på forfærdelige billeder på tv, før vi griber ind.
Det er rigtigt, at den nigerske regering, som længe har benægtet krisens omfang, har nægtet gratis uddeling af madrationer for, som den sagde, ikke at destabilisere markedet, selv om vi udmærket er klar over, at de fattigste mennesker var ude af stand til at nå frem til og betale disse subventionerede fødevarer til moderate priser.
Vi vender derfor stadig tilbage til det samme spørgsmål, nemlig hvad gør vi for dette døende, synkende Afrika? Det er rigtigt, at verden omsider har fået øjnene op for Nigers skæbne. Hjælpen er endelig på plads. Bidragyderne har indset, at krisen var en reel hungersnød, som berørte en tredjedel af den nigerske befolkning, dvs. 3,6 millioner mennesker, hvilket er enormt. Hvad vi stadig kan bede om i vores beslutning, er, at hjælpen til disse befolkninger er på højde med behovet for hjælp, og at den naturligvis når frem til alle dem, der er mest sårbare. Men heller ikke her kan jeg fortælle Dem noget, De ikke allerede ved.
Jeg tænker især på f.eks. nomadefolkene, som ikke nødvendigvis er på Verdensfødevareprogrammets lister, og som har mistet næsten alt deres kvæg, der også er ved at dø af sult. Således har vi registreret en række selvmord hos fulanierne, dette stolte folk, som ikke kan få sig selv til at tigge. Hungersnøden minder os også om, at vi er nødt til at føre en reel politik for udviklingsbistand.
Hr. kommissær, jeg ved meget vel, at De er i stand til at sætte tal og handling bag ordene. Så hvilket projekt for bæredygtig udvikling vil Kommissionen gennemføre i Niger? Og i Afrika? Hvad med støtte til landbrugseksporten? Alle disse spørgsmål vil blive gentaget gang på gang, men jeg tror, at vi på et eller andet tidspunkt bliver nødt til at løse dem på EU-niveau.
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ),
   Selv om dette punkt har betegnelsen "Hungersnød i Nigeria" i den tjekkiske udgave af dagsordenen, agter jeg at tale om situationen i Niger, som der står i de andre udgaver af dagsordenen, herunder den franske, den tyske og den engelske, og i de beslutningsforslag, der er stillet.
Der er en bestemt ting, som adskiller det afrikanske kontinent som helhed fra Europa, nemlig at der er en konstant strøm af hundredvis og tusindvis af mennesker, der krydser kontinentets grænser, som først blev endeligt fastlagt i den første halvdel af det 20. århundrede, og dette fænomen er helt umuligt at kontrollere. Mange mennesker rejser med deres husdyr og alle deres ejendele, især i Sahel-området, som Niger tilhører, og det er årsagen til, at kriser spreder sig så hurtigt mellem de forskellige lande i dette område. Mange mennesker, som er bekendt med Nigers rigelige naturressourcer, som f.eks. de store forekomster af uranmalm, der brydes i landet, ville blive overrasket over at få at vide, hvor overskuddet fra disse aktiviteter ender. Foranstaltninger til at nedbringe korruptionen og lægge pres på landets regering for at få den til at udnytte budgetmidlerne effektivt er derfor et logisk og nødvendigt første skridt.
Det kan ikke nægtes, at moms på mel og mælk kunne mindske fødevareforsyningen. Den grundlæggende fejl er imidlertid den manglende støtte til moderne landbrug med udgangspunkt i opbygning af kunstvandingsanlæg og vandressourcer til udvikling af planteavl. Den udbredte praksis med nomadisk kvægavl, som især er almindelig i den nordlige del af landet, fører til ørkendannelse og optrapning af krisen, som tiden går. Desuden kunne nomadernes krydsning af grænserne føre til, at krisen spredes til andre lande, navnlig Mali og Burkina Faso.
Derfor må der omgående træffes to beslutninger. Den første må være at opfylde det aktuelle behov for fødevarehjælp, og den anden at udvikle et bredt program for opbygning af kunstvandingsanlæg og vandressourcer. En vigtig tilføjelse til dette program må være et system til undervisning af et tilstrækkeligt antal landbrugere om rationel landbrugspraksis baseret på planteavlsmetoder, der gavner det pågældende område. Desuden skal der plantes træer for at forhindre ørkendannelse. Det er sandsynligt, at den vanskeligste opgave bliver at begrænse den nomadiske kvægavl i de mest sårbare områder.
Andre lande i regionen skal også involveres i dette program, fordi vi ellers vil stå over for flere og flere tilsvarende problemer, efterhånden som ørknen spreder sig mod syd. Fødevareforsyning er kun en kortsigtet løsning på problemet, og der skal findes en bredere løsning på lang sigt. Det er absolut ingen løsning at liberalisere de offentlige tjenesteydelser og åbne markederne hurtigt, og det kunne gøre situationen endnu mere alvorlig i løbet af kort tid. Under afstemningen bør vi derfor bestræbe os på at vedtage en beslutning med en ordlyd, der betyder, at den kan være grundlag for en reel løsning af de problemer, som både Niger og hele området står over for.
Fiona Hall (ALDE ),
   Hr. formand, dette forslag afspejler en bekymring, baseret på tidligere erfaringer i forbindelse med hungersnød i Afrika, over, at man løser den umiddelbare krise ved at oversvømme landet med fødevarehjælp fra udlandet og derved risikerer at svække lokale producenter og øge fattigdommen på længere sigt. Det er imidlertid muligt at imødegå denne krise, uden at man derved risikerer at skade den lokale økonomi.
Ngo'en Oxfam iværksætter indkomstskabende ordninger, der giver folk råd til at købe mad. Oxfam har reduceret antallet af svage dyr ved at købe dem til en rimelig pris, hvorefter de er blevet slagtet. Organisationen benytter også -systemer ved tildeling af arbejdsopgaver såsom bortskaffelse af dyreknogler, tørring af slagtet kød og genplantning.
Krisen i Niger i år er ikke usædvanlig. For mange mennesker er den hungersnød, de er ramt af i dag, kun en smule værre end de tidligere år. På trods af den korte regntid og græshoppeangreb var fødevareproduktionen i år rent faktisk kun 11 % mindre end femårsgennemsnittet. Således er det ikke et spørgsmål om at finde årsagen til krisen i år, men et spørgsmål om at finde årsagen til hungersnøden og fattigdommen i regionen. Svaret er kompliceret. Det berettes, at i landsbyer, hvor kvinder og børn sulter, er korn lagret i aflåste private bygninger, som kvinder pr. tradition ikke har ret til at gå ind i. Vi taler ofte om betydningen af kvindens rolle, men dette er det stærkeste eksempel på, hvor skadeligt det er, når kvinder er magtesløse. Kun én ud af fire piger er indskrevet ved grundskolen i Niger. Hvis pigerne begynder at gå i skole, vil kvinderne efterhånden begynde at bryde ind i deres egne kornlagre.
Endelig forværrer vi i Europa de langsigtede problemer, idet vi ikke formår at sætte tilstrækkeligt ind over for klimaændringerne. Alle de programmer til forbedring af landbruget, der hidtil er blevet udtænkt, vil være værdiløse, hvis ørkendannelsen i Sahel fortsætter. Overgræsning og skovrydning spiller ind, men det gør ligeledes den stigende globale temperatur. Så lad os tænke tanker i fællesskab i Europa-Parlamentet. Næste gang vi drøfter foranstaltninger til reduktion af udledningen af drivhusgasser, bør vi huske på marginaljorden og hungersnøden i Afrika. 
John Bowis (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg ønsker at indlede ved at citere James Morris fra Verdensfødevareprogrammet. Han sagde, at Niger har sendt os en besked med klynkende børn, der er for underernærede til at råbe om hjælp. Han sagde ligeledes, at søgelyset desværre allerede er rettet andetsteds hen, og at donationerne igen er svundet ind. Dette er problemet. 2,7 millioner mennesker i Niger har brug for øjeblikkelig fødevarehjælp. Der er en stigende bekymring over, at samtidig med at fordelingen af fødevarehjælpen fortsætter i de hårdest ramte dele af landet, svinder den finansielle støtte til nødhjælpsoperationer ind. I anden halvdel af august modtog Verdensfødevareprogrammet kun to donationer. Den sikrede finansiering af programmets nødhjælpsoperationer ligger stadigvæk på under 50 %, og der er brug for yderligere 29,5 millioner dollars, hvis der skal ydes den nødvendige støtte.
En fødevarekrise er kompleks. Vejrforhold, fødevareproduktionen, markedet, teknologi, sanitet, sundhedsforhold, uddannelse og børneopdragelse er alle faktorer, der spiller en rolle. Sidste års tørke og græshoppeangreb, der blev efterfulgt af dette års tørke, skal sammenholdes med stigende fødevarepriser, der er blevet tredoblet i landbrugsområderne og fordoblet i byerne, delvis som følge af efterspørgslen fra nabolande såsom Nigeria.
Vi har samme holdning som Verdensfødevareprogrammet, der har kritiseret regeringen i Niger og dernæst FN for at have handlet for sent. Verdensfødevareprogrammet regner med, at de kun vil være i stand til at uddele madrationer til 110.000 mennesker, 10 % af de 1,2 millioner mennesker, der bor i det hårdest ramte område. Man er bekymret over, at fødevarerne ikke når ud til de mest trængende, især børn under fem år, og at de fødevarer, der fordeles, ikke er egnet til små børn og spædbørn, der er hovedofrene for den nuværende epidemi.
Vi er også bange for, at krisen vil brede sig til andre lande i regionen. Sahel og de nordlige områder i Mali er allerede ramt, og i Burkina Faso har landmændene allerede mistet op til 90 % af høsten, og de er nødsaget til at sælge deres kvæg for at skaffe penge til basale fødevarer. Der er brug for øjeblikkelig handling her og nu. 
Alyn Smith,
   Hr. formand, jeg er enig med mit gruppemedlem, fru Isler Béguin, i hendes bemærkninger, hvor der sættes spørgsmålstegn ved Kommissionens tiltag inden for dette område, men vi må også spille en rolle i Parlamentet.
Situationen i Niger kan næsten ikke beskrives - et land med 12 millioner mennesker, der regelmæssigt og kontinuerligt rammes af alle former for naturkatastrofer, forværret af nationale fejltagelser og international ligegyldighed, indtil det er for sent, og af vedvarende mangel på sammenhæng.
Der var forhåbninger om, at der i forbindelse med G8-topmødet, som vi beværtede i Skotland, ville blive taget modige skridt hen imod etableringen af en vedvarende struktur, og at man evt. ville angive over for Kommissionen, hvordan vi kan indgå i et vedvarende, sammenhængende, konstruktivt forpligtende samarbejde med lande som Niger. Vi blev svært skuffede, men den annoncerede gældslettelse var et skridt i den rigtige retning.
Det er vores rolle i Parlamentet at holde øje med, om disse ord rent faktisk omsættes i handling. Vi kan evt. drøfte dette i Den Blandede Parlamentariske Forsamling, som - til min store glæde - mødes i Edinburgh i november. Europa-Parlamentet skal medvirke til etableringen af en sammenhængende struktur, og jeg ser frem til at arbejde med Kommissionen på dette grundlag. 
Urszula Krupa,
   Hr. formand, forhandlingen i dag sætter fokus på en af vor tids mange tragedier. Man har regnet ud, at der dør et barn af sult hvert syvende minut til trods for de store fremskridt inden for teknologi, forskning, produktion og nye teknikker.
Ingen af de tilstedeværende kan forestille sig, hvor meget mennesker, der er ved at dø af sult, lider, og vi kan heller ikke forstå den tilstand, som voksne og børn, der er henvist til ussel fattigdom, befinder sig i. Niger er ikke det eneste sted, hvor dette sker. Andre lande i Afrika syd for Sahara og andre steder i verden lider på samme måde. Niger er for øjeblikket ramt af tørke og græshoppesværme. Resultatet er, at 5 millioner mennesker sulter, og over 1 million, herunder børn, er i overhængende fare for at dø af sult. Dette bør tynge vores samvittighed. Det bør især tynge samvittigheden hos dem, der udelukkende lader sig styre af profitmotivet, og som følger markedsprincipperne og begrænser fødevareproduktionen uden at skænke umistelige menneskerettigheder, menneskelig værdighed og moralske principper den store opmærksomhed.
De meget omtalte succeshistorier, der er blevet fremsat andre steder i Parlamentet, er blevet en anklage i betragtning af de facto-globaliseringen af fattigdommen og truslen mod nationernes fredelige sameksistens. Debatter som denne vil ikke ændre noget, og det samme gælder den humanitære bistand delt ud af de meget rige G8-lande, som synes at have sat Afrika øverst på dagsordenen. Det, der er brug for, er lettelse af gældsbyrden og en langsigtet udviklingspolitik og ligeledes en ånd af solidaritet med udviklingslandene.
Louis Michel,
    Hr. formand, mine damer og herrer, den aktuelle fødevarekrise i Niger er uacceptabel. Den er uacceptabel, fordi befolkninger - og navnlig børn - dør af sult og har et livsvigtigt behov for hjælp. Men den måde, som man har udnyttet denne krise på til at kritisere støtteydernes langsomhed og anklage dem for ikke at hjælpe folk, som er i fare, kræver et par kommentarer fra min side, hvor jeg ganske enkelt giver en objektiv analyse af situationen i Niger og en korrekt information, i det mindste når det gælder den europæiske støtte.
Niger er et af verdens fattigste lande. Det ligger i Sahellandenes tørreste område, hvor fødevareforsyningen altid er usikker. Fødevaresikkerheden i Niger er yderst skrøbelig, og problemer med fejlernæring er hyppige. Den mindste klimarisiko såsom utilstrækkelig regn eller skadedyrs ødelæggelse af høsten - hvad enten der er tale om fugle eller græshopper - og den mindste afvigelse i markedspriserne giver straks problemer med fødevareknaphed. Folk bruger deres lager op for tidligt, magasinerne tømmes allerede i april måned, og fødevarerne på markedet bliver knappe eller sælges til overpriser. Folk er nødt til at vente til næste høst i september eller oktober, hvis ellers regntiden forløber planmæssigt. Den krise, vi står over for nu, er dog alvorligere end de tidligere år. Græshoppeinvasionerne i slutningen af sommeren 2004 og den sparsomme regn flere steder i Sahelområdet, navnlig i visse dele af Niger, førte til en meget ringe høst.
Kommissionen frigjorde allerede i september 2004 25,5 millioner euro til græshoppebekæmpelsen i de Sahellande, der var hårdest ramt, nemlig Senegal, Tchad, Mauritanien, Mali og Niger, og der blev allokeret midler til FAO (FN's Organisation for Ernæring og Landbrug).
Allerede i februar og marts 2005 så man de første advarselstegn på fødevareknapheden i Niger. Kornprisen steg hastigt, kvægprisen faldt, der skete en massiv og for tidlig flytning af flokkene, og der var et lokalt fødevareunderskud på markederne. I marts frigjorde den nigeriske regering - på baggrund af oplysningerne fra det nationale agentur for forebyggelse og forvaltning af fødevarekriser og med bred støtte fra Kommissionen - midler til købet af 42.000 t korn, der blev solgt til en lav pris, og uddelte fødevarer til gengæld for arbejdskraftkrævende arbejde. Verdensfødevareprogrammet, som støttede det nationale agentur, appellerede for sit vedkommende om et beløb på 2,3 millioner euro, hvilket Kommissionen straks svarede på med en bevilling på 1 million euro. På daværende tidspunkt var ingen - hverken regeringen, WFP eller ngo'erne - i stand til at vurdere, om der var tale om en lidt vanskeligere krise end de tidligere år eller om en alvorlig fødevarekrise, eftersom der ikke var nogen samlede præcise oplysninger.
Kommissionen tog så kontakt til hjælpeorganisationerne for at få kendskab til deres analyse og ikke mindst deres plan, eftersom vi ikke modtog nogen anmodning om finansiering på dette tidspunkt. Ingen ngo og ingen af de organer, som vi samarbejder med i øjeblikket, kontaktede os for at bede om hjælp, sådan som det normalt er tilfældet, da Kommissionen som bekendt ikke selv deltager i sådanne interventioner.
Det var først i slutningen maj og i begyndelsen af juni, at de fødevareundersøgelser, der blev foretaget visse steder i landet, viste, at krisen var ved at udvikle sig. Det var her, de humanitære partnere kom på banen. Kommissionen traf så to hasteafgørelser via ECHO om en samlet beløb på 6,3 millioner euro. Sådan er begivenhedernes rækkefølge.
Hvad er situationen i dag? I en vurdering fra ECHO for nylig konkluderede man, at dækningen af fødevarebehovet er tilfredsstillende i dag, selv om der en vis forsinkelse i gennemførelsen. Kommissionen er naturligvis rede til at øge støtten, hvis der opstår yderligere behov. Det, som er nødvendigt nu, er en god koordinering af partnerne på stedet, så hjælpen når hurtigt frem til de rette modtagere. Kommissionen har ligeledes frigjort 2 millioner euro til Mali, 4,6 millioner euro til Eritrea og 4,5 millioner euro til Etiopien, som er lande, der ligeledes er ramt af ernærings- og fødevarekrisen.
Denne krise berører os, og den fortjener, at vi tager ved lære af den alle sammen. Personligt mener jeg, at vi især kan lære to ting. For det første er det med hensyn til Niger - foruden den humanitære indsats - absolut nødvendigt at finde en varig løsning på landets sårbarhed ved at styrke fødevaresikkerhedsstrategien. Det er netop den politik, som Kommissionen har ført i flere år, idet vi har prøvet at finde en varig løsning på denne krise. Her tænker jeg navnlig på vandingsprojekter og på konstruktionen af bassiner osv., der modtager fællesskabsstøtte.
De nationale nigeriske tidlige advarsels- og fødevareknaphedsdetekteringssystemer skal støttes og forbedres. Programmerne til udvikling af landdistrikterne og markedsordningerne hører med til denne målsætning, og det samme gør skolemåltiderne. Kommissionen er Nigers største støtteyder. Den niende EUF gjorde det muligt for landet at nyde godt af en finansieringsramme på næsten 400 millioner euro, heraf 60,6 millioner til udvikling af fødevaresikkerheden. Med budgetposten for fødevaresikkerhed gives der 15 millioner euro til et program (2004-2006) til støtte for det nationale agentur for forebyggelse og forvaltning af fødevarekriser. Kommissionen er dog - sammen med nogle få europæiske lande - næsten den eneste, som hjælper landet.
Drøftelserne om allokeringen efter den niende EUF starter til næste år, og der bliver naturligvis taget højde for det, som vi har lært af denne fødevarekrise. Vi kan dog allerede nu konstatere, at uanset hvad Kommissionen gør for Niger, er der stadig tale om en meget stor udfordring. Det bliver vanskeligt at tage denne udfordring op uden en større udviklingsstøtte fra hele det internationale samfund. En forhøjelse af udviklingsstøttemidlerne har, som De ved, høj prioritet for Kommissionen, og det er det budskab, som vi vil sende i New York.
For det andet må jeg med hensyn til de internationale hjælpeorganisationers reaktion med beklagelse konstatere, at den kunne have været bedre koordineret mellem hjælpeorganisationerne og den nigeriske regering - hvad enten der er tale om ngo'er eller FN's kontorer - både når det gælder advarsels- og detekteringsfasen, og når det gælder reaktionen på krisen og imødekommelsen af behovene. Kommissionen er rede til at støtte en uafhængig vurdering, der tager sigte på at finde ud af, hvordan man kan forbedre koordineringen af støtte i en sådan situation.
Et par ord om støtteydernes indsats. Jeg må indrømme - og det vil jeg ikke lægge skjul på - at jeg blev foruroliget over de kommentarer, som visse humanitære organisationer kom med. Som støtteyder kunne Kommissionen have reageret hurtigere, hvis der havde været humanitære organisationer på stedet sidste forår, sådan som den håbede på. Jeg kunne til gengæld konstatere, at da mediemaskineriet først var gået i gang, var det ikke længere noget problem at finde partnere, der gerne ville tage til Niger. Jeg har altid sat pris på ekspertisen og engagementet hos de humanitære organisationer, der er vores partnere, men jeg er overrasket over de udtalelser, som nogle af dem kom med om fødevarekriser i Afrika - hvad enten det er i Sahellandene, i Afrikas Horn eller i det sydlige Afrika - nemlig at problemet var en utilstrækkelig indsats fra donorernes side. Det er et argument, der intellektuelt set ligger lige på grænsen. Fødevarekriser i Afrika er, som De så udmærket ved, komplekse fænomener, der er et resultat af flere parametre som klimaet, demografi, befolkningernes sundhedstilstand - tænk f.eks. blot på de katastrofale konsekvenser af aids i det sydlige Afrika som følge af den ringere fysiske modstandskraft - den politiske ledelse og den økonomiske ledelse. At påstå, at donorernes støtte ville være tilstrækkelig til at forebygge disse kriser, er efter min mening ikke korrekt. Det er i øvrigt også en lidt alfaderlig og moraliserende holdning, som jeg er modstander af.
Jeg kan forsikre Dem for, at Kommissionen fortsat vil være yderst opmærksom, og jeg håber, at vi fremover - når vi bliver klar over et problem og sender en appel ud - kan finde organisationer og partnere, der gør det muligt for os at arbejde hurtigere. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted lige efter forhandllingerne. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandlingen om syv beslutningsforslag om krænkelse af menneskerettighederne i Kina, især vedrørende religionsfrihed(1).
Marios Matsakis (ALDE ),
   Hr. formand, religionsfrihed er en grundlæggende menneskeret og en vigtig indikator for civilisationsniveauet i et samfund. Ikke desto mindre kan det ikke benægtes, at religion i visse tilfælde er blevet udnyttet politisk og kommercielt. Det kan heller ikke benægtes, at religiøs fanatisme i visse tilfælde har ført til mange ekstremistiske udtalelser rettet imod vores demokratiske institutioner. I realiteten er der en hårfin balance mellem religionsfrihed og tilstrækkelig beskyttelse af borgeren, og lovgivningen skal udformes med stor klogskab og oprigtig vilje til at gennemføre den på behørig vis.
Ikke uventet mangler en sådan vilje i totalitære stater, hvor religion blot opfattes som en mulig trussel mod de styrende regimers politiske stabilitet. Dette lader til at være tilfældet med Kina. Takket være internationalt pres implementerede den kinesiske regering for nylig nye regler på det religiøse område, men det står allerede nu helt klart, at disse ændringer ikke er vidtgående nok, og at der stadig føres en politik, der begrænser religionsfriheden. Der er utallige veldokumenterede eksempler på forfølgelse og chikane af religiøse grupper og enkeltpersoner i Kina, og det er overflødigt at nævne disse her igen. Vi opfordrer den kinesiske regering til for alvor at indstille den religiøse undertrykkelse i landet og derudover til øjeblikkeligt at løslade og indstille retsforfølgelsen af alle fængslede enkeltpersoner, der forfølges af de statslige myndigheder som følge af deres religiøse overbevisning og praksis.
Jeg opfordrer Dem til at støtte dette fælles beslutningsforslag. 
Józef Pinior (PSE ),
   Hr. formand, vi skal glæde os over udviklingen af forbindelserne mellem EU og Kina på det handelsmæssige, økonomiske, kulturelle og politiske område. Kina kunne blive en strategisk partner for EU i bestræbelserne på at skabe en ny verdensorden. Vi må dog huske på, at et virkeligt partnerskab skal bygge på fælles værdier. I vores positive syn på Kina kan vi ikke ignorere krænkelser af menneskerettighederne i Folkerepublikken Kina, og vi kan heller ikke tolerere angreb på politiske rettigheder og fagforeningsrettigheder. Vi må heller aldrig glemme, at Kina ikke er et demokrati.
I sin beslutning fremhæver Parlamentet krænkelserne af de grundlæggende menneskerettigheder i Kina, navnlig hvad angår religionsfrihed, og især hvad angår kristne kirker og trossamfund. Vi opfordrer de kinesiske myndigheder til at bringe den strenge kontrol, undertrykkelsen og forfølgelsen af både kristne og andre religiøse grupper til ophør. Her tænker jeg også på tibetansk buddhisme og islam.
Den romerskkatolske kirke er i stor udstrækning blevet tvunget til at arbejde i det skjulte. Det bekymrer os meget, og det samme gælder situationen for de protestantiske kirker. Desuden forlanger vi at få at vide, hvad der er sket med visse romerskkatolske biskopper og præster, som er savnet. Vi opfordrer til løsladelse af katolske og protestantiske præster, der er blevet anholdt og fængslet, og til løsladelse af alle lægfolk, som er blevet straffet for deres religionsudøvelse.
De kinesiske myndigheder skal påtage sig at garantere overholdelsen af artikel 36 i Folkerepublikken Kinas forfatning, som sikrer religionsfrihed i Kina. Jeg vil også gøre Parlamentet opmærksom på oplysningerne fra Journalister uden Grænser om domfældelsen over internetbrugeren Shi Tao. Den 30. april 2005 dømte en ret i Changsha ham til 10 års fængsel for at have røbet statshemmeligheder. Shi Tao var journalist og arbejdede for det økonomiske blad , og hans forbrydelse bestod i at lægge oplysningerne i et fortroligt dokument fra det centrale propagandaministerium, som blev sendt til redaktionen forud for 15-årsdagen for massakren på Den Himmelske Freds Plads, ud på internettet. Internet-portalen Yahoo udleverede oplysninger om Shi Tao til retten, og denne adfærd bør også undersøges.
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   Hr. formand, Kina er atter til debat her i parlamentet, og jeg er bange for, at det ikke er sidste gang, at vi behandler spørgsmålet.
De voksende forbindelser mellem EU og Kina er en fantastisk mulighed for begge parter, og jeg vover endda at sige, at det gælder hele verden.
Disse forbindelser kan imidlertid ikke kun være baseret på en forbedring af de to parters handelsforbindelser. Hvis EU ønsker, at dets politik i forhold til Kina er troværdig, skal vi være meget mere tydelige i vores krav om, at det forbedrer dets menneskerettighedspolitik radikalt.
Dialogen mellem EU og Kina om menneskerettigheder er et godt instrument hertil, men jeg er bange for, at det bliver klart underudnyttet. Der er adskillige problemer, som Kina ikke tager ansvarligt vare om under hensyn til dets rolle i verden, der bliver stadig mere uafhængig: fagforeningsfriheden, ytringsfriheden, pressefriheden og endda religionsfriheden.
Jeg hører til dem, der forsvarer, at regeringsinstitutionerne og de offentlige institutioner skal være verdslige, og at det er fundamentalt at holde den politiske og religiøse magt adskilt, men jeg mener også, at den sande verdslighed bør sikre friheden til at udøve sin religion i privatsfæren. Derfor er jeg bekymret over de konstante anklager fra forskellige grupper om deres vanskeligheder med at udøve deres religion i Kina.
Lige så vel som jeg modsætter mig en stat, der giver særlig finansiering og støtte til én religion frem for andre - for et par dage siden kritiserede jeg f.eks., at Kommissionen havde afsat så mange penge til den katolske kirkes ungdomsmøde "World Youth Days" - synes jeg heller ikke, at det er acceptabelt, at man fra institutionernes side forfølger den individuelle ret til religionsfrihed. Det drejer sig derfor om et menneskerettighedsspørgsmål, som vi bør beklage og kritisere.
Kort sagt er det, vi anmoder om i dette forslag til beslutning, at de kinesiske myndigheder straks ophører med enhver form for religiøs undertrykkelse, at de sikrer respekten for de internationale standarder for menneskerettigheder og garanterer demokratiet, ytrings- og pressefriheden samt, som det står i beslutningen, religionsfriheden i hele det territorium, der er under de kinesiske myndigheders kontrol.
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   Hr. formand, det nuværende Kina styres stadig af et parti, der kalder sig kommunistisk. Kommunistisk har dette parti og i hvert fald dets ledelse bestemt ikke været i mange år. I dag tæller kun bestræbelserne efter økonomisk vækst og efter eksportfordele på verdensmarkedet. Det opnås gennem lav arbejdsløn, dårlige arbejdsvilkår og forbud mod uafhængige fagforeninger. Dette ligner meget den diktatoriske model, hvorefter Sydkorea tidligere blev industrialiseret. Hvorvidt størstedelen af befolkningen har nogen fordel af det, viser sig først efter mange år. I mellemtiden er der opstået et samfund med store forskelle mellem mennesker, hvad angår medbestemmelsesret og indkomst, og uden hensyntagen til natur, landskab og miljø. Det har intet at gøre med beskyttelsen af mennesker og miljø, som er det vigtigste for os socialdemokrater.
Disse kinesiske ledere er ikke længere kommunister, men de har desværre beholdt den kommunistiske statstraditions værste kendetegn. De tåler ingen uafhængige organisationer og andre magtcentre ved siden af sig. Folk må gerne være tilhængere af en religion, men ikke organisere sig seriøst. Ledelsen frygter, at uafhængige kirker kan blive en kilde til opposition. En blanding af ateistisk tradition og magtpolitik fører til, at myndighederne bestemmer, hvilke religioner der er tilladt og under hvilke omstændigheder.
Det er almindeligt kendt, at den officielle katolske kirke ikke er tilladt, men kun en nationalt kontrolleret variant. Det er mindre kendt, at den jødiske religion, som inden revolutionen i 1949 især havde tilhængere i de store byer ved østkysten, slet ikke er tilladt. Dette Kina må vi ikke give lejlighed til at true nabolande eller undertrykke nationale oppositioner med vold. Opretholdelse af våbenembargoen skal derfor være en selvfølge.
Der må ikke være tale om, at medlemsstater af EU skal have lov at sælge våben til Kina. Alle forsøg på at ophæve våbenembargoen er forkastelige. Ingen har interesse i et nyt kostbart våbenkapløb og nye trusler. Netop derfor skal også Europa gøre en indsats for nedrustning. 
Bernd Posselt (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Meijer med hans fremragende og meget præcise tale, men må sige, at jeg tidligere hørte nogle medlemmer sige noget, som jeg kun kan undre mig over. Vi må ikke forbløffes over, at kristne bliver gjort retsløse og forfølges brutalt, sådan som det er tilfældet for øjeblikket, når vi betragter den adfærd, som en del af den europæiske ledelse udviser. Selv her i Parlamentet er der talere, der ikke kan fordømme de brutale krænkelser af de kristnes menneskerettigheder i Kina, uden at de først skal komme med kirkefjendtlige ytringer, der overhovedet ikke har noget med dette emne at gøre, som skal kritisere Verdensdagen for unge i en forhandling, som handler om forfulgte menneskers eksistentielle rettigheder.
Her i EU er der selvfølgelig ikke noget kristent monopol, og det er godt og fint sådan. Men i EU lever der 85 % kristne, hvoraf 56 % er katolikker. Der er tale om mennesker, der også har krav på en passende politisk repræsentation. Hvem skal kæmpe for de forfulgte og meget små kristne mindretal, men også for jøderne, muslimerne og buddhisterne i Kina, hvis vi ikke gør det? Den muslimske verden kæmper for de muslimske trosbrødre og trossøstre, der f.eks. forfølges i Kina. Det er kun vi europæere, der altid skal relativere eller kritisere det. Derved bliver vi medskyldige i disse krænkelser af menneskerettighederne.
Når jeg nu ser billederne af hr. Blair fra EU-Kina-topmødet, så får det mig til at tænke på, at hr. Blair har sagt til os, at EU for ham er mere end en frihandelszone. Det mærker jeg ikke noget til, for hvis EU virkelig var et værdisamfund for ham, så ville han også gå ind for en menneskerettighedsorienteret udenrigspolitik på dette område, når det handler om et stort land som Kina. Det samme gælder for hr. Schröder, hvis ensomme forsøg på at lempe våbenembargoen vi gudskelov har stoppet. Vi bør nå frem til enighed på tvært af partigrænserne, så vi kan arbejde entydigt for menneskerettigheder og religionsfrihed, også i forhold til et stort land som Kina.
Bastiaan Belder (IND/DEM ),
   Hr. formand, jeg læser et kort, megetsigende citat fra et brev fra en anonym kinesisk protestant: "Jeg længes virkelig efter at få åndelig føde." Denne kan vedkommende efter eget udsagn ikke længere modtage i den officielle protestantiske kirke, for denne holdes i stramme ideologiske tøjler.
Netop denne offentlige krænkelse af religionsfriheden i Folkerepublikken Kina har ført til en voksende strøm af blomstrende, ikke-registrerede protestantiske hjemmemenigheder. Siden Kinas indførelse af nye regler for religiøse anliggender den 1. marts i år har disse været udsat for en bølge af vilkårlig undertrykkelse. Grove forstyrrelser af gudstjenester, store bøder, arrestationer, ødelæggelser af private boliger, gennembankninger eller irettesættelser såsom "lærere kan ikke tro på kristendommen". Særlig chokerende var beskrivelsen af razziaen den 7. august i år i en protestantisk hjemmemenighed i provinsen Shenyang. Blandt de 30 kirkegængere befandt sig omkring 10 kvinder. De skulle klæde sig af og derefter posere nøgne. Kvinder, som gjorde modstand, blev brutalt gennemtævet.
Nylige undersøgelser af, om de centrale myndigheder eller de lokale myndigheder er ansvarlige for krænkelserne af religionsfriheden i Kina, viste et bemærkelsesværdigt lille lyspunkt. Nogle lokale myndigheder er sympatisk stemt over for kristne medborgere og beskytter også virkelig disse på grund af deres loyale bidrag til den lokale økonomiske og sociale udvikling. Et praktisk eksempel, som de kinesiske centrale myndigheder gør klogt i at efterligne, for de bestemmer jo altid præcist hvilke religiøse aktiviteter, der er normale, og kun disse er tilladte ifølge loven.
Hr. kommissær, jeg anmoder Dem, Deres kolleger eller Rådet om over for de kinesiske myndigheder at præcisere dette foruroligende kriterium for den grundlæggende rettighed religionsfrihed. Hvilke religiøse aktiviteter er normale? Frem for alt håber jeg, at De og Rådet gør en indsats for løsladelse af alle dem, som uanset hvilken religion de har, er fængslet eller lider under den manglende religionsfrihed i Kina. 
Marcin Libicki (UEN ),
   Hr. formand, det er desværre blevet en tradition for os at bruge torsdag eftermiddag til at debattere de kinesiske myndigheders handlinger mod deres egen befolkning og mod alle andre, som de har undertvunget. Jeg vil minde Parlamentet om, at vi for kort tid siden debatterede krænkelser af menneskerettighederne i Tibet. Begrebet "krænkelser af menneskerettighederne" er noget af en eufemisme, når de handlinger, det drejer sig om, omfatter mord, fængsling og masseforsvindinger, og når mennesker forhindres i at udøve deres religion, og enhver form for frihed er udelukket. Lad os kalde en spade for en spade. Dette burde betegnes som kriminelle handlinger, ikke krænkelser af menneskerettighederne.
Vi har observeret begivenhederne i Kina i de sidste 60 år. De af os, der kommer fra tidligere kommunistiske stater, ved udmærket, hvordan kommunistiske myndigheder plejer at opføre sig, uanset om de er ideologisk overbevist om kommunismen eller ej. Det er uden betydning. Jeg taler ud fra egne erfaringer, og jeg husker stadig tydeligt de første år med kommunisme i Polen. Det er ganske enkelt et eksempel på ryggesløst kommunistisk eller postkommunistisk diktatur.
Alle bliver forfulgt. Tilhængere af islam, buddhisme, jøder ... alle bliver jaget. Hvad angår dem, der bliver forfulgt værst ... nå, måske ikke helt, for i Tibet er buddhisterne blevet forfulgt lige så slemt, men det skal siges, at kristne og navnlig katolikker bliver forfulgt. Det gælder især katolikker, der tilslutter sig et af den katolske kirkes grundlæggende principper, nemlig enhed med hele kirken, personificeret i paven. Visse splittelser er blevet opmuntret, og der er opstået en national kirke, selv om dette naturligvis aldrig kunne blive anerkendt.
Tingene bliver ikke bedre, tværtimod. Som det fremgår af vores beslutning, stiger antallet af anholdelser. Det samme gælder tilfældene af tortur, uforklarlige forsvindinger, tilbageholdelser gennem det strafferetlige system og isolationslejre. Selve ordet isolationslejr burde få det til at løbe koldt ned ad ryggen på os. Vi europæere er udmærket klar over de rædsler, der fandt sted under det nazistiske Tysklands og det kommunistiske Ruslands herredømme.
EU har haft diplomatiske forbindelser med Kina i 30 år. Der er blevet talt meget om dialog. Jeg spekulerer på den dialogs beskaffenhed og på, hvad den indebærer. Den synes at bestå i, at Parlamentet vedtager den ene beslutning efter den anden torsdag eftermiddag, hvor de fleste medlemmer allerede er på vej hjem.
Samtidig kommer andre, som kunne få stor indflydelse på, hvad der sker i Kina, med et udspil om at lempe embargoen. Frankrig og Tyskland gør det særlig ivrigt og hævder, at embargoen ikke fungerer. Det sker alt sammen på et tidspunkt, hvor vi burde isolere Kina mest muligt. Det drejer sig ikke bare om økonomi. Det drejer sig først og fremmest om moralske principper. EU bør gøre det helt klart, at der ikke kan blive tale om nogen form for aftaler eller dialog med Kina. Kina gør sig fortjent til direkte fordømmelse.
Filip Andrzej Kaczmarek,
   Hr. formand, i sidste uge sagde Tang Jaixuan, som er tidligere kinesisk udenrigsminister, til FN's højkommissær for menneskerettigheder, at de enkelte lande skal fremme og beskytte menneskerettighederne på deres egen måde, og at der ikke bør være nogen indblanding udefra på dette område. Det synspunkt kan vi ganske enkelt ikke acceptere. Respekten for de grundlæggende menneskerettigheder, herunder religionsfrihed, er ikke et internt kinesisk anliggende. Den er et anliggende for alle, som ikke er egoister eller opportunister.
Vi må huske på, at religionsfrihed også er mulig i ikke-demokratiske lande. Tjekker, jøder og nederlændere udvandrede til Polen i det 16. århundrede, ikke fordi vores land var demokratisk, men fordi alle religioner kunne udøves fuldstændig frit i Polen. Vi må imidlertid også huske på, at der var og stadig er politiske systemer, som kun anerkender religiøse ledere af forskellig overbevisning, hvis de støtter teorien om, at al magt er skænket af Gud, selv den grusomste.
Kina bør ikke blot respektere religionsfrihed, men også kirkers og religiøse sammenslutningers uafhængighed. Verdslige myndigheder må ikke få indflydelse på beslutninger om, hvem der skal være katolsk biskop, den 15. Dalai Lama eller den 12. Panchen Lama. Tibetanske munke kan ikke tvinges til at deltage i ideologisk skoling. Den 87-årige Gongola Lama har sagt, at instruktørerne på kurser af denne art indoktrinerer munkene om kærlighed til det fælles kinesiske fædreland og styrer dem hen imod lydighed mod loven. De lærer også munkene, at Dalai Lama er farlig. Nogle munke tvinges til at underskrive et dokument om, at de ikke længere anerkender Dalai Lamas åndelige og politiske lederskab.
Verdenshistorien er fuld af eksempler på undertrykkelse af religiøse grunde. Det er imidlertid værd at huske på, at den slags undertrykkelse har vist sig at være forgæves, selv under de grusomste regimer. Den vil også vise sig at være forgæves i Kina. Det betyder ingenting, om et menneske får frataget sit arbejde eller sin ejendom, bliver fængslet, udvist, korsfæstet eller gasset. Hverken paven eller Dalai Lama kan indkalde nogen såkaldte divisioner, for kilden til religiøs styrke skal ikke findes i troende eller i præster, men i selve religionens natur. I de fleste religioner er døden ikke en tragisk afslutning, men begyndelsen på et nyt liv.
Catherine Stihler,
   Hr. formand, religionsfrihed er en grundlæggende menneskeret, og, som det blev sagt af den tidligere taler, hævdes det i artikel 36 i den kinesiske forfatning, at der er religionsfrihed, men ikke desto mindre er denne retorik ikke gennemført i praksis.
Som eksempel har Amnesty International fremdraget Zhang Rongliang, lederen af et af de største husmenighedsnetværk i Kina. Han blev tilbageholdt i sin landsby, politiet ransagede alle huse i landsbyen, idet de konfiskerede alt kristeligt materiale, hans kone og børn er gået under jorden, han har været i fængsel fem gange i sammenlagt 12 år, hvor han har været udsat for brutal tortur.
Europa-Parlamentet har også fremdraget Tenzin Delek Rinpoche-sagen, den tibetanske munk, der blev dødsdømt af de kinesiske myndigheder under en unfair retssag. Han sidder nu i fængsel på livstid, men ingen ved, hvor han opholder sig, og familien ønsker at få besked.
Så længe Kina ikke tager spørgsmålet om religionsfrihed alvorligt, er Europa-Parlamentet nødt til fortsat at sætte fokus på krænkelser af menneskerettighederne. Vi er forpligtet til at forsvare dem, der ikke kan forsvare sig selv. 
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, det er en kendsgerning, at Kina er velkendt for ikke at lægge særlig stor vægt på menneskerettighederne. Yderligere understregninger ville være eufemistiske.
Mine damer og herrer, det, der mangler i Parlamentets beslutninger - også beslutninger på tværs af partiskel som denne - er en smule intellektuel ærlighed.
Punkt 3, hvor der står, at man skal gøre det klart for de kinesiske myndigheder, at det kun er muligt at udvikle et egentligt partnerskab, hvis de fælles værdier respekteres fuldt ud, og hvis de omsættes til praksis, ender med at være hyklerisk.
Beslutningen bliver desuden latterlig, når man efter at have opremset en forfærdelig række overtrædelser og fremsat de sædvanlige anmodninger glæder sig over, at der føres en struktureret menneskerettighedsdialog mellem EU og Kina. Der er ikke et ord om en alvorlig fordømmelse og slet ikke nogen forslag om sanktioner.
At tilslutte sig denne beslutning er at latterliggøre sig og at være moralsk medskyldig i den mest voldelige kombination af et frit marked og kommunistiske idéer, der nogensinde er set. Jeg opfordrer kraftigt parlamentsmedlemmerne til ikke at stemme for denne beslutning.
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Forbundsrepublikken Kina overholder ikke princippet om respekt for individets grundlæggende menneskerettigheder. Det kommunistiske Kina har i mange år undladt at overholde de mest grundlæggende universelle standarder og krav, hvad angår ytringsfrihed, retten til at tænke frit, handlefrihed og retten til at skabe.
På det seneste ministermøde mellem EU og Kina i maj 2005 gav EU udtryk for bekymring over fire aspekter af menneskerettighederne. Det opfordrede navnlig til, at de, der stadig sidder fængslet som følge af demonstrationen for demokrati i 1989, løslades, at censuren af medierne begrænses, at "genopdragelse gennem arbejde"-systemet reformeres, og at den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder ratificeres. Vi bør også opfordre til, at undertrykkelsen af den romerskkatolske kirke ophører. Regimet anerkender ikke denne kirke.
Over 126 familier mistede deres kære under massakren på Den Himmelske Freds Plads i 1989, og omstændighederne omkring den begivenhed er stadig uklare. Ifølge Amnesty International sad over 50 mennesker i slutningen af sidste år i fængsel for at have lagt oplysninger, som kunne være til skade for myndighederne, ud på internettet. Amnesty International har også rapporteret, at 3.400 mennesker blev henrettet, og over 6.000 blev dømt til døden i Kina i 2004. Disse statistikker er virkelig foruroligende.
Den kinesiske regering udsletter skånselsløst Tibets befolkning. Den tyer til falske beskyldninger om lovovertrædelser, afgør udfaldet af retssager på forhånd og organiserer massedeportationer af tibetanere fra områder, hvor etniske kinesere efterfølgende bosætter sig. Over 100 tibetanske religiøse ledere sidder indespærret i kinesiske fængsler anklaget for statsfjendtlige aktiviteter. Verden ser passivt til, mens en af verdenshistoriens ældste og vigtigste kulturer forsvinder for øjnene af os.
Hvor mange flere tragedier og statistikker skal der til, før verden begynder at lægge mærke til de krænkelser af menneskerettighederne, der finder sted i Kina? Det ønskede resultat kan ikke opnås ad diplomatisk vej. EU må tage en enorm udfordring op. Dets handlinger vil bestemme, hvorvidt Kina vil være i stand til at træffe specifikke foranstaltninger som reaktion på opfordringerne til, at det ændrer sin politik over for sin egen befolkning.
John Bowis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Kina er en mægtig nation og har været en mægtig civilisation, men Kina har tabt anseelse som følge af landets krænkelser af menneskerettighederne.
Jeg ønsker, at kineserne lytter til mine kollegers ord og til denne beslutning om religionsfrihed. Jeg ønsker, at de frigiver de katolske og kristne fanger. Jeg ønsker, at de skal øve retfærdighed over for muslimerne og uygurerne i Xinjiang. Jeg ønsker, at de skal øve retfærdighed over for tibetanerne og trække truslen om at gennemtvinge deres valg af Panchen Lama. Jeg ønsker, at de skal indstille misbrug af psykiatrien. Jeg ønsker, at de skal lytte til Fen Yang, der blev fængslet under et besøg hos nogle venner og dømt uden retssag til to års ophold i en kvindelig arbejdslejr, hvor hun blev misbrugt og hjernevasket. Jeg ønsker, at de lytter til moderen til Wang Nan, der døde på Tiananmen-Pladsen. Hendes mor blev arresteret, fordi hun havde taget imod en pakke med T-shirts. Dette er de krænkelser, vi ikke kan tolerere. Kina kan kun vinde og fortjene vores respekt, hvis landet lytter efter, handler og sætter en stopper for disse krænkelser. 
Louis Michel,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil svare på vegne af min kollega, Benita Ferrero-Waldner.
Selv om der er sket betydelige fremskridt med hensyn til menneskerettighedsspørgsmålene i Kina i de sidste par år, navnlig når det gælder de økonomiske og sociale rettigheder, er EU stadig bekymret over menneskerettighedssituationen i landet generelt og navnlig over de indskrænkninger af de borgerlige og politiske rettigheder, som har fundet sted.
Respekten for menneskerettighederne er i virkeligheden en væsentlig faktor i EU's udenrigspolitik. EU har regelmæssigt drøftet dette spørgsmål med de kinesiske myndigheder på en åben og ærlig måde, både i forbindelse med den politiske dialog - også på højeste niveau, sådan som det var tilfældet for nylig på det første bilaterale topmøde, der blev afholdt i Beijing den 5. september - og i forbindelse med den bilaterale dialog, der specifikt er tilegnet menneskerettighederne.
Når det gælder dialogen mellem EU og Kina, har spørgsmålet om trosfrihed, religionsfrihed, ytringsfrihed og foreningsfrihed altid haft højeste prioritet for EU. EU har ikke mindst konstant givet udtryk for sin dybe bekymring over situationen for de mennesker, som forfølges eller fratages deres grundlæggende rettigheder for åbent at have praktiseret deres tro, uanset hvilken religion eller tro de har. En række af de fængslede religiøse personer, som parlamentsmedlemmerne nævnte, står på den liste over de individuelle sager, som EU systematisk fremsender til sine kinesiske dialogpartnere i forbindelse med menneskerettighedsdialogen. Desuden har EU ved flere lejligheder officielt henvendt sig til de kinesiske myndigheder via sine repræsentanter i Beijing. Tenzin Deleg Rinpoche og pastor Zhang Rongliang - for at nævne nogle af de seneste eksempler - hører til dem, der har været genstand for sådanne henvendelser.
Dødsstraffens afskaffelse eller i det mindste indførelsen af et moratorium for dens anvendelse, Kinas hurtige ratificering af den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder og samarbejdet med FN-mekanismerne hører ligeledes til blandt de prioriterede spørgsmål, der regelmæssigt tages op med de kinesiske myndigheder. I sidstnævnte tilfælde lagde EU især vægt på under sidste session af menneskerettighedsdialogen, der blev afholdt i Luxembourg den 24. og 25. februar i år, at FN's særlige udsending for religions- og trosfrihed rejser til Kina hurtigst muligt.
EU har så afgjort til hensigt at fortsætte og uddybe dialogen med Beijing på menneskerettighedsområdet ved hjælp af seminarer, der har forbindelse til disse spørgsmål, og som foruden dialogen ligeledes gør det muligt at skabe bevidsthed hos visse vigtige aktører i de kinesiske civilsamfund. Vi håber, at der på næste session af den specifikke menneskerettighedsdialog, som bliver afholdt i Beijing den 24. og 25. oktober i år, bliver gjort betydelige fremskridt. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted lige efter forhandllingerne. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om seks beslutningsforslag om de politiske fangers situation i Syrien(1).
Marios Matsakis (ALDE ),
   Hr. formand, Parlamentet har tidligere behandlet spørgsmålet om krænkelser af menneskerettigheder i Syrien, og der er ingen tvivl om, at der er sket visse fremskridt med hensyn til overholdelse af menneskerettigheder igennem de senere år som følge af pres både fra EU og fra international side.
Desværre er disse fremskridt imidlertid ikke vidtgående nok. Den fortsatte fængsling af to syge parlamentarikere, Riad Seif og Mamoun al-Homsi, og den seneste tids forfølgelse af mange civile aktivister såsom Hasan Zeino og Yassin al-Hamwi er et rammende bevis herfor. De syriske myndigheders fortsatte taktik, der går ud på at lægge hindringer i vejen for registreringen og den frie drift af ikke-statslige menneskerettighedsorganisationer i landet, vidner ligeledes herom. Dertil kommer selvfølgelig den taktik, der går ud på at skræmme og chikanere mange af de syriske menneskerettighedsaktivister.
Den syriske regering må anerkende, at EU ikke kan acceptere denne situation, og hvis situationen ikke ændres, vil den uden tvivl hindre indgåelsen af en ny, fremtidig associeringsaftale mellem EU og Syrien. Vi opfordrer de syriske myndigheder, og især den nuværende præsident, Bashar al-Assad, der har vist håbefulde tegn på, at han ønsker at demokratisere det syriske politiske system, der i mange år har været domineret af Baath-partiet, til at udvise hurtighed og fasthed i forbindelse med videreførelsen af den meget nødvendige demokratiserings- og reformproces i landet.
Sådanne forandringer vil ikke kun fremkalde respekt for hans person og for hans regering, men hvad mere vigtigt er, de vil i høj grad også komme det syriske folk til gode.
Kære kolleger, jeg opfordrer Dem til at støtte dette fælles beslutningsforslag. 
Véronique De Keyser (PSE ),
    Hr. formand, hr. kommissær, hvis det var i dag, at vi skulle vælge emnerne for vores forhandling om krænkelse af menneskerettighederne, havde vi måske valgt Tunesien, hvor menneskerettighedsforkæmpere i går blev forfulgt af den tunesiske hær. Problemet med Tunesien viser generelt, hvor alvorligt vi tager menneskerettighederne i vores associeringsaftaler. Det var derfor, at vi ønskede denne beslutning om Syrien.
Vi vil gerne have, at Syrien åbner sig og bliver demokratisk. Vi har i flere måneder bedt om, at sager, der involverer politiske fanger som Riad Seif og Mamun al-Humsi, tages alvorligt. Fru Patrie og jeg sendte på vegne af Udenrigsudvalget - og det samme gjorde Parlamentets formand, hr. Borrell Fontelles - i august måned breve, hvor vi bad om løsladelsen af disse to politiske fanger, der allerede har afsonet to tredjedele af deres dom. Der er tale om tidligere parlamentsmedlemmer, som er ved dårligt helbred. Disse breve er ikke blevet besvaret.
Vi ønsker, at det i den næste associeringsaftale med Syrien klart bliver angivet, at menneskerettighederne er en forudsætning, som ikke er til diskussion. Vi vil ikke isolere Syrien. Det er et land, der betragter os som sine venner, som skal demokratiseres, og som vi kan hjælpe, men som det er nu, vil vi gerne sende følgende budskab til den syriske regering: Vær så venlig at tage dette budskab alvorligt nu, hvor vi skal træffe afgørelse om associeringsaftalen. Tro ikke, at vi hver gang skal udarbejde beslutninger for endelig at indlede en konstruktiv dialog med Syrien om menneskerettighederne, navnlig med det underudvalg om menneskerettigheder, som vi anmoder Dem om at oprette. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   Hr. formand, mens vi fejrer 10-året for Barcelona-processen, skal vi huske, at respekten for menneskerettighederne er en af grundpillerne i Euro-Middelhavs-aftalen om associering, og i denne forbindelse fortjener det forslag til beslutning, som vi stemmer om i dag om de politiske fangers situation i Syrien, særlig opmærksomhed.
Derfor anmoder vi Kommissionen, Rådet og medlemsstaterne om, at de gør det klart over for de syriske myndigheder, at den aftale, der i dette øjeblik er til forhandling, skal indeholde klare klausuler om menneskerettighederne, sådan som det er fastsat i Euro-Middelhavs-aftalen om associering.
Vi anmoder ligeledes fru De Keyser om, at der inden for rammerne af associeringsaftalen oprettes et underudvalg om menneskerettigheder i forbindelse med Syrien, sådan som det er sket med Jordan og Marokko, med det formål at få en struktureret dialog om menneskerettigheder og demokrati. Nævnte underudvalg ville blive et centralt element i handlingsplanen.
Endelig skal vi endnu en gang understrege betydningen af at rådføre sig med og involvere det civile samfund i nævnte underudvalgs arbejde for bedre at kunne overvåge menneskerettighedssituationen.
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   Hr. formand, allerede inden den periode, hvor far og søn al-Assad fik magten, mente man i Syrien, at landet fortjente at være meget større og mægtigere, end det i virkeligheden er, og at det også burde omfatte Libanon, Jordan, Israel, Palæstina og dele af Irak.
I Syrien bebrejder man Frankrig og Storbritannien, som erobrede disse områder fra Tyrkiet under Første Verdenskrig, at de har splittet det unødigt og dermed umuliggjort, at et større Syrien, således som det fandtes inden Det Osmanniske Rige, genoprettes.
Ønsket om storhed gjorde, at Syrien for godt 40 år siden førte an i forsøget på at oprette en forenet arabisk republik sammen med Egypten og Yemen. Da dette projekt mislykkedes, og man i 1967 tilmed også mistede Golanhøjderne til Israel, opstod der i Syrien grobund for et autoritært og militaristisk regime. Dette regime er intolerant over for etniske mindretal, kristendommen og fortolkninger af islam, der afviger fra den version, som styret udbreder. Det er også intolerant over for den indre opposition, mistroisk over for naboerne og endnu mere mistroisk over for stormagter længere væk.
I årenes løb er voldshandlinger foretaget af landsforviste fra andre lande støttet fra syrisk område, og der er mistanke om, at nylige politiske mord i Libanon blev organiseret fra Syrien. EU stræber efter intensive forbindelser med alle lande i de direkte omgivelser, herunder alle lande omkring Middelhavet. Hvis Tyrkiet nogensinde tiltræder EU, bliver Syrien endda en direkte nabostat, ligesom Irak.
Min gruppe synes, at ikke blot økonomiske eller militære overvejelser må spille en rolle ved en yderligere intensivering af kontakterne med Syrien. EU skal lægge større vægt på løsladelse af politiske fanger, ret til opposition og demokratisering af styret. Hvordan gør Kommissionen det? Vi må have forståelse for de omstændigheder, som gør, at Syrien er havnet i den nuværende uheldige situation, men vi må ikke affinde os med det. Demokratisering af Syrien har nu prioritet frem for en intensivering af handelsforbindelserne. Familien al-Assads kriminelle styre må ikke belønnes for dårlig opførsel. Med denne indstilling bidrager vi til et demokratiseret Syrien. Også anerkendelse af en palæstinensisk stat er i den forbindelse vigtig. 
Charles Tannock (PPE-DE ),
   Hr. formand, Syrien er under præsident Bashar al-Assad det sidste Baath-styre i den arabiske verden efter den irakiske baathismes hedengang. Siden 1963 har Syrien været i permanent undtagelsestilstand, der danner det juridiske grundlag for mange af de undertrykkende foranstaltninger, som regeringen har gennemtvunget, og som den begrunder i den fortsatte konflikt med Israel som følge af Syriens tab af Golanhøjderne i 1967 og bekæmpelsen af de islamiske terrorister, der er modstandere af den sekulære, socialistiske stat.
Som følge af Syriens seneste bestræbelser på at forpligte sig mere aktivt over for EU gennem deltagelsen i Barcelona-processen og underskrivelsen af en Euromed-associeringsaftale er Syriens nationale politik på alle områder blevet grundigt undersøgt på internationalt plan, og man har især fokuseret på de mange krænkelser af menneskerettighederne og den påståede tilbageholdelse af politiske fanger, dødsfald i fængslerne og vilkårlige arrestationer, krænkelserne af forsamlingsfriheden og af borgernes ret til at forlade landet og selvfølgelig anvendelsen af tortur.
Situationen er ikke blevet bedre af, at Syrien beklageligvis vendte det blinde øje til de islamiske terroristers krydsning af grænsen til Irak fra Syriens område på trods af landets egen kamp mod islamisme og af, at Syrien yder skjult støtte til terrorister i træningslejre tilknyttet Hamas, Islamisk Jihad og Hizbollah, på trods af at Syrien fortsat benægter, at man yder en sådan støtte. Syriens tilbagetrækning fra Libanon som følge af internationalt pres er blevet spoleret af arrestationen af de prosyriske sikkerhedschefer i forbindelse med mordet på Rafik Hariri, en skarp modstander af det syriske regime. Syrien forbliver en etpartistat, selv om man taler om at ændre denne situation.
I denne beslutning kræves det, at der udvises mildhed i en række sager, der er blevet fremført af Amnesty International, og der må ikke herske tvivl om, at de statsløse kurderes skæbne i Hassake og diskrimineringen af det tilbageværende lille jødiske samfund på ingen måde kan accepteres.
Som ordfører for den europæiske naboskabspolitik mener jeg, at det ikke desto mindre er vigtigt at fastholde Syrien i en dialog med EU og at fremme demokratiseringsprocessen og overholdelsen af grundlæggende menneskerettigheder, som Syrien har bundet sig til i henhold til internationale forpligtelser - forpligtelser, som Syrien må opfylde, hvis landet virkelig ønsker at drage fordel af en fremtidig Euromed-handlingsplan. 
Bernd Posselt,
   Hr. formand, jeg vil meget gerne knytte an til det, Charles Tannock sagde til sidst. Da præsident Assad jr. tiltrådte sit embede, blev der virkelig knyttet mange forhåbninger til ham. Jeg har hørt fra kristne i Syrien, der kender ham ret godt, at han som en del af det alevitiske mindretal absolut er tolerant over for andre religionssamfund, ikke mindst også over for det kristne.
Derfor er det så skuffende, hvor uhindret baath-styrets brutale undertrykkelsesapparat stadig får lov til at agere, hvordan den hemmelige tjeneste i Libanon får lov til at agere, men også hvordan politiapparatet i selve landet får lov til at agere. Jeg vil gerne understrege, at vi er nødt til at anlægge en særlig streng målestok over for et land som Syrien, som vi er forbundet med via Middelhavsdialogen og Middelhavssamfundet. Landet ønsker en tilnærmelse til EU, og vi bør også støtte denne tilnærmelse eftertrykkeligt. Men det går ikke uden overholdelse af de grundlæggende menneskerettigheder, uden en proces hen imod pluralisme og demokrati. Det er klart, at noget sådant kun kan ske gradvist, men processen skal indledes omgående. Til gengæld må vi sende et tydeligt signal. 
Béatrice Patrie,
    Hr. formand, kære kolleger, partnerskabet mellem Europa og Middelhavslandene har allerede muliggjort betydelige fremskridt i retning af et fælles værdigrundlag, nemlig menneskerettigheder, repræsentativt demokrati, ligestilling mellem mænd og kvinder og social fremgang. Det er indledningen af en - ganske vist ikke perfekt - valgproces i Egypten og Libanons genvundne suverænitet et eksempel på. Desværre viser de nylige begivenheder i Tunesien, at det er vanskeligt at fortsætte i den retning. Derfor er vi nødt til klart at rejse spørgsmålet om betingelserne for vores partnerskaber. Alvorlige overtrædelser af en associeringsaftale, der er indgået med et land, skal kunne medføre denne aftales ophævelse, også midlertidigt. I Syrien har det vakt store forhåbninger, at præsident Al-Assad er kommet til magten. Alligevel får vi modstridende politiske signaler, som skaber forvirring og usikkerhed med hensyn til gennemførelsen af associeringsaftalens ratificeringsproces. Som formand for Delegationen for Forbindelserne med Machrek-landene besøgte jeg for nylig disse lande sammen med en delegation fra Parlamentet. På denne rejse gjorde vi - ikke mindst over for præsident Al-Assad selv - meget kraftigt opmærksom på nødvendigheden af, at de grundlæggende frihedsrettigheder respekteres, og at de to tidligere parlamentsmedlemmer, hr. Seif og hr. al-Humsi, bliver løsladt. Deres løsladelse er medtaget i et punkt i Machrek-delegationens rejserapport. Løsladelsen - og jeg citerer - af de to fængslede syriske parlamentsmedlemmer er en af forudsætningerne for associeringsaftalens undertegnelse. Vedtagelsen af denne hastebeslutning er et stærkt budskab for Europa-Parlamentet, nemlig at respekten for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder ikke er noget, der kan forhandles om i vores partnerskaber. 
Marek Aleksander Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand, FN gjorde ret i at udtrykke bekymring over krænkelserne af menneskerettighederne i Syrien.
Jeg støtter fuldt ud Europa-Parlamentets beslutningsforslag, hvor de syriske myndigheder opfordres til at løslade de politiske fanger i landet, herunder flere syriske parlamentarikere, som vi betragter som vores kolleger. Syrien må overtales til at ratificere konventionen om forbud mod at underkaste fanger tortur.
Det er imidlertid vanskeligt for mig at støtte forslaget om, at Syrien skal opfordres til at sikre, at de tilbageholdte behandles ordentligt. Vi ved jo, at det drejer sig om politiske fanger, så vi må sandelig insistere på, at der aldrig tages politiske fanger, og lade være med at se igennem fingre med det og høfligt bede Syrien om ikke at være for grusom imod dem.
Det er vigtigt for menneskerettighederne og Syriens respekt for dem at være benhård, når EU skal indgå en associeringsaftale med Syrien. Det ville være utænkeligt, at vi blev associeret med et land, der havde politiske fanger og anvendte tortur og andre former for udemokratisk undertrykkelse, som førte til forfølgelse af religiøse mindretal såsom jøder og kristne.
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, desværre bristede håbene til den konference, som Baath-partiet for nylig holdt i Syrien, hurtigt. Regimet fastholder sine udemokratiske metoder og autokratiske praksis over for alle modstandere. Præsident Assad synes at være for svag til at gøre op med det autokratiske, nepotistiske og spytslikkende regime, der gennemsyrer det politiske system.
De to tidligere medlemmer af parlamentet, som sidder fængslet, og som vi opfordrer til bliver løsladt omgående - samtidig med at vi opfordrer til, at alle politiske forfølgelser ophører - er også ofre for beskyldning om nepotistisk opførsel fra regimets side.
Jeg mener imidlertid, at det vil være i den syriske befolknings interesse, og at det vil gavne dens rettigheder, hvis EU undertegner og ratificerer associeringsaftalen. Det vil give os bedre mulighed for at kontrollere og udøve pres gennem f.eks. menneskerettighedsklausulen og en struktureret politisk dialog.
Louis Michel,
    Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen deltager fuldt ud i EU's indsats for at støtte menneskerettighederne i Syrien. Ud fra de principper, der er medtaget i Barcelona-erklæringen, er det vores målsætning at etablere en konstruktiv dialog med de syriske myndigheder på menneskerettighedsområdet. I den henseende har EU's trojka tidligere rettet henvendelse til de syriske myndigheder efter arrestationen af personer i oppositionen, herunder hr. Al-Turk, og efter dommen over de to parlamentsmedlemmer hr. Al-Humsi og hr. Seif.
Kommissionen gav for meget kort tid siden over for den syriske ambassadør udtryk for sin store bekymring med hensyn til fængslingen af offentlige personer og parlamentsmedlemmer, navnlig hr. Humsi og hr. Seif.
Kommissionens delegation i Damaskus følger fængslingen af disse to politiske fanger på meget tæt hold. Delegationschefen drøftede for kort tid siden denne situation med viceministeren for udenrigsanliggender, hr. Moallem. Forsøget på at få løsladt hr. Humsi og hr. Seif mislykkedes, selv om de i henhold til syrisk lovgivning kan blive løsladt før tid efter at have afsonet tre fjerdedele af dommen.
Loven kræver dog, at de to politiske fanger underskriver en erklæring om at give afkald på fremtidige politiske aktiviteter, som er skadelige for den syriske stat. De nægtede at skrive under. Derfor kan der ud fra et syrisk synspunkt ikke gøres mere for at løslade fangerne.
Vi kan ligeledes konstatere, at der er modstridende, men positive signaler, som måske skyldes det internationale pres. Her kan vi f.eks. nævne, at menneskerettighedsaktivisten Aktham Naisseh blev frikendt i juni i år.
Desværre er den overordnede situation dog ikke tilfredsstillende, og Kommissionen vil i nært samarbejde med formandskabet og medlemsstaterne fortsat tage andre enkeltsager op i sine kontakter på alle planer med den syriske regering.
Hvad forhandlingerne om associeringsaftalen angår, er Kommissionen stadig overbevist om, at en dialog om menneskerettighederne vil være mere effektiv i forbindelse med kontraktforhold som dem, der er taget højde for i aftalen. Denne aftale - som omfatter bestemmelser om frihandel, samarbejde og politisk dialog, og hvor klausulen om menneskerettigheder og demokrati er et væsentligt element - bliver et vigtigt instrument for det syriske samfunds åbning og demokratisering.
Når det gælder styrkelsen af Meda-programmerne med det formål at støtte udviklingen af et demokratisk samfund, er det i det aktuelle vejledende nationale program med Syrien stadig en af Kommissionens samarbejdsprioriteringer at støtte civilsamfundet, og Kommissionen ønsker at fortsætte i den retning takket være de kommende programmer.
Eftersom den blev nævnt flere gange, vil jeg sige et par ord om associeringsaftalen. Kommissionen er bevidst om de nuværende politiske vanskeligheder, når det gælder undertegnelsen af aftalen med Syrien. Ved at sørge for militærets tilbagetrækning fra Libanon har Syrien taget det første positive skridt i retning af en gennemførelsen af FN's Sikkerhedsråds resolution nr. 1559. Som situationen er nu - dvs. med den syriske efterretningstjenestes fortsatte og synlige tilstedeværelse i Libanon og det manglende samarbejde i Irak - er der dog ingen tvivl om, at Syrien er nødt til at sørge for stærke og positive handlinger for at genskabe tilliden, og dette skal ske, før landet overhovedet overvejer en evt. undertegnelse af aftalen. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted om et øjeblik. 
Formanden.
   - Vi går nu over til afstemningen.

Véronique De Keyser (PSE ).
   - Hr. formand, der er et mundtligt ændringsforslag til betragtning E. Når vi taler om "Riad al-Hamood, civilsamfundsaktivist", bør der stå "kurdisk" foran "civilsamfundsaktivist".

Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet, og vi går over til stemmeforklaringerne. 

Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
    De Moderate har i dag stemt for en betænkning om alvorlige og oversete sygdomme i udviklingslandene. Vi mener, at sygdom og sundhed er et dominerende problem i disse lande og både en årsag til og et resultat af underudvikling.
Vi har imidlertid vores tvivl, når EU kommer med udtalelser om lægemiddelindustriens priser på forskellige produkter. Vi har også vores tvivl med hensyn til at tvinge lægemiddelindustrien til at geninvestere en del af overskuddet i forskning og udvikling inden for oversete sygdomme. Vi ønsker snarere at opmuntre lægemiddelindustrien til af etiske og moralske grunde frivilligt at beslutte at geninvestere en del af overskuddet i forskning i sygdomme, som rammer fattige lande. Det er i tråd med at tage ansvar for den globale udvikling.
Vi bør desuden have opmærksomheden henledt på de afrikanske regeringer, som opkræver salgs- eller importafgifter på antiretrovirale og andre lægemidler. Dette resulterer i, at lægemidlerne bliver utilgængelige for mange fattige grupper. Her skal de pågældende regeringer virkelig opfordres til at fjerne sådanne afgifter.
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
    Den globale bekæmpelse af smitsomme sygdomme er et presserende spørgsmål, som kræver et omfattende internationalt engagement. Junilisten er af den opfattelse, at det internationale samarbejde skal udføres inden for allerede etablerede organisationer med kompetence og erfaring på området, f.eks. Verdenssundhedsorganisationen (WHO). Junilisten går ind for et begrænset EU-samarbejde. Vi forholder os kritisk til, at Unionen går efter indflydelse og kompetence i anliggender, som allerede håndteres af eksisterende internationale organisationer.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Den økonomiske udvikling og den forbedrede livskvalitet især i Europa pålægger os et ansvar i forhold til det øvrige internationale samfund. På baggrund af en verdensforståelse, der i den frie handel ser en af de vigtigste nøgler til udvikling, må man erkende, at der er handlinger, som ikke kan overlades alene til markedet, hvor globalt det end er, fordi der er visse formål, som det ikke kan forfølge. Det reducerer ikke markedets betydning, men viser dets uundgåelige begrænsninger. I denne sammenhæng og med fuld bevidsthed om de hindringer, som visse sygdomme lægger i vejen for de fattigste landes udvikling, bør EU's udviklingsindsats - der måske ikke altid har lige stor effekt - helt afgjort rette sig mod disse sygdomme inden for den samlede udviklingsbistands rammer. 
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
