
Corbett
Hr. formand, en bemærkning til forretningsordenen. Alle vores stemmekort på disse rækker er fjernet. Det kan være en sammensværgelse fra PPE-DE-Gruppens side for at vinde næste afstemning, men noget er gået galt.

Formanden
Miljøudvalget holdt møde her i salen i går aftes. Nu vil stemmekortene naturligvis blive leveret tilbage.

Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Maes
Hr. formand, jeg var til stede i går eftermiddags. Jeg talte på plenarmødet, men mit navn fremgår ikke af tilstedeværelseslisten.

Formanden
Det vil vi selvfølgelig notere os.
(Protokollen godkendtes)

Overordnede økonomiske retningslinjer (2001)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0165/2001) af von Wogau for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om henstilling fra Kommissionen om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker for 2001 (KOM(2001) 224 - C5-0169/2001 - 2001/2081(COS)).

Von Wogau
Hr. formand, ærede kolleger, den første januar 2002 indledes en ny historisk i etape i den europæiske integrations historie. 12 suveræne stater ombytter deres nationale valutaenheder med en fælles europæisk valuta. Borgerne i disse 12 medlemslande vil fra dette tidspunkt begynde at anvende de samme sedler og de samme mønter.
Det synes at være på sin plads at finde en særskilt betegnelse for dette nye trin i integrationen af de nationale økonomier, som er kendetegnet ved et fælles marked og en fælles valuta, og som vel nok er enestående i den økonomiske historie. Vi foreslår begrebet "europæisk hjemmemarked" som synonym for euroland eller eurozone. I dette europæiske hjemmemarked findes allerede en fælles pengepolitik. Siden tiltrædelsen af ØMU'en den 1. januar 1999 har Den Europæiske Centralbank været ansvarlig for den. I dag står vi dog med den udfordring at skulle formulere en passende fælles økonomisk politik for det europæiske hjemmemarked.
Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har med et bredt flertal foreslået, at denne økonomiske politik skal baseres på principperne om den sociale markedsøkonomi. Hovedinstrumentet til at koordinere de økonomiske politikker er på europæisk plan proceduren for fastlæggelse af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, som er fastsat i traktaten. Europa-Parlamentet har indtil videre kun spillet en underordnet rolle i denne procedure. Jeg finder det derfor bydende nødvendigt at øge Europa-Parlamentets deltagelse i fremtiden.
En yderligere svaghed ved proceduren er dens manglende fleksibilitet. Anbefalingerne formuleres på grundlag af prognoser for økonomisk udvikling. Men hvis de økonomiske data på tidspunktet for indførelsen afviger fra prognoserne, mister anbefalingerne værdi. Der skal derfor skabes spillerum for medlemsstaterne til at reagere hurtigt på kortfristede ændringer af de økonomiske data. Der mangler en retlig bindende virkning for de overordnede retningslinjer. Der kan dog tales om en udpræget politisk binding til de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik.
Men det er en ubestridelig kendsgerning, at det er i alles interesse at korrigere for fejludviklinger. Der skal dog i denne forbindelse også gives et vist bedømmelsesspillerum. Det er efter min mening nødvendigt ved vurderingen af den økonomiske politik i en medlemsstat at tage med i betragtning, hvorvidt udviklingen i det pågældende land påvirker hele euroområdet.
Den økonomiske vækst i EU vil i år blive markant lavere end i 2000. Kommissionen har i mellemtiden reduceret sin prognose fra 3% til 2,8%. Fra andre sider ventes der en endnu lavere vækst. Vi mener på grundlag af disse nye prognoser, at en værdi mellem 2% og 2,5% for dette år er yderst realistisk. På baggrund af den svækkede verdenskonjunktur er det efter min mening afgørende, at EU bliver bevidst om sine egne styrker. Hvorvidt vi bliver delagtiggjort i verdensøkonomiens mindre gunstige klima, afhænger for den største del af os selv. Netop på baggrund af udviklingen i USA og Japan får EU et ansvar for verdenskonjunkturen, som vi skal varetage.
Hvordan ser situationen ud i EU? Om inflationen kan siges, at prisstigningerne ifølge de løbende prognoser nu i to år i træk har ligget på over 2% og dermed over den værdi, som Den Europæiske Centralbank selv har defineret som prisstabilitet. I denne udvikling spiller eksterne faktorer som stigningen i oliepriserne jo en vigtig rolle.
På dette svære område yder Den Europæiske Centralbank en fremragende indsats. Den skal dog fortsat gøre alt for ikke at sætte den tillid, som den nyder, over styr. Derfor bifalder vi dens tilbageholdende politik og opfordrer den til at forsætte denne politik. Om rentesænkningen i den forgangne uge så er i samklang med dette, vil jeg her gerne sætte spørgsmålstegn ved.
Inden for budgetpolitikken nåede medlemsstaterne i det forgangne år gennemsnitligt målet om budgetter i balance, som er målsætningen i stabilitets- og vækstpagten. Dette skete imidlertid på baggrund af UMTS-provenuer, den lave rente og de øgede skatteindtægter som følge af den øgede økonomiske vækst. Disse gunstige rammebetingelser blev af nogle medlemsstater ikke i tilstrækkelig grad udnyttet til at afvikle handelsunderskuddet og gælden.
På baggrund af den aldersmæssige udvikling i den europæiske befolkningen og den ventede belastning af pensionssystemerne er det dog afgørende, at der skabes et tilstrækkeligt finansielt spillerum. Således skal potentialet for nedskæring af udgifterne udnyttes fuldt ud på alle områder. Betydningen af de offentlige investeringer skal ikke drages i tvivl på denne baggrund. De skal dog være målrettede og baseret på strategiske målsætninger og ikke erstatte vigtigere private investeringer.
Med til bevidstheden om egne styrker hører også fortsættelsen af de strukturelle reformer af kapitalprodukterne og arbejdsmarkederne i medlemsstaterne. På topmødet i Stockholm lykkedes det ikke at blive enige om konkrete datoer for liberalisering af de europæiske elektricitets- og gasmarkeder. Det beklager jeg dybt. Vi skal dog gøre alt for at gennemføre liberaliseringen af de sektorer, der endnu mangler. Det er en væsentlig forudsætning for at nå det ambitiøse mål, nemlig inden 2010 at gøre EU til verdens mest konkurrencedygtige og dynamiske økonomiske område.
Samtidig skal bestræbelserne på at fuldende det indre marked intensiveres yderligere. Jeg vil her kun nævne to vigtige eksempler: For det første skal der nu endelig opnås enighed om fællesskabspatentet. For det andet skal der på forsvarsområdet åbnes for Fællesskabets regler for offentlig tildeling af kontrakter, for så vidt som dette er forsvarligt.
Netop på et tidspunkt, hvor EU tager initiativ til at styrke en fælles forsvarspolitik, er skjoldet mellem de nationale forsvarsmarkeder ineffektivt, gammeldags og ganske enkelt for dyrt.
Indførelsen af euroen den 1. januar kommer til at påvirke alle borgere, som bor i det europæiske hjemmemarked. Hvis vi ønsker, at den skal påvirke borgerne positivt, har vi brug for en økonomisk politik, der følger principperne for den sociale markedsøkonomi.
(Bifald)

Weiler
Hr. formand, kære kolleger, hr. von Wogau, det sidste, De sagde, kan jeg kun understrege. Jeg synes imidlertid, at Deres betænkning totalt set ikke er så velovervejet, som De har fremstillet den her. Først vil jeg gerne på mit udvalgs vegne kritisere de manglende samarbejdsmuligheder for at holde et ordentlig parlamentarisk møde og udarbejde en udtalelse. Hr. von Wogau, befolkningens accept af euroen og den europæiske økonomiske politik afhænger ikke alene af et nyt ord, af et "hjemmemarked" eller noget tilsvarende. Der skal lidt mere til. Det henvises der også til i Beskæftigelsesudvalgets udtalelse, som blev vedtaget med stort flertal. Jeg vil nævne et par eksempler på de nødvendige vekselvirkninger og de nødvendige tillidsskabende foranstaltninger.
Vi har naturligvis behov for stabilitet, men - og det ved De også godt - vi har ligeledes brug for større investeringer i uddannelse og videnskab. Vi kræver, at erhvervsfrekvensen i befolkningen, især blandt kvinderne, øges, men vi stiller ikke overalt tilstrækkelige børnepasningsmuligheder til rådighed. Naturligvis kan vi med et nøgternt øje se den demografiske udvikling i alle 15 medlemslande og nu også i ansøgerlandene. Men udbygningen af sundheds- og aldersforsorgen lader stadig meget tilbage at ønske. Vækst alene, det har vores udvalg konstateret meget klart, er ingen garanti for arbejdspladsernes kvalitet. Alt dette hører med, hvis man skal sikre befolkningens og arbejdstagernes accept.
Det glæder mig, at der i det mindste findes enkelte medlemsstater, som er i gang med at forbedre og styrke kvindelige og mandlige arbejdstageres nødvendige deltagelse i erhvervslivet, som f.eks. i Frankrig og Tyskland med de fremsatte lovudkast, hvilket jeg også tror blev undervurderet i Kommissionen og i Økonomiudvalget. Det er også interessant, at en række medlemslande allerede har reageret på de forslag fra Parlamentet og Kommissionen, som vi igennem et stykke tid, og ikke kun i dag, er kommet med, f.eks. at kvalifikationsmulighederne for ældre arbejdstagere nu endelig bliver realiseret, i stedet for som i de foregående år relativt at fortrænge dem fra arbejdsmarkedet med lovmæssige muligheder.
Til slut ønsker jeg at gøre opmærksom på, at vores udvalg har kritiseret Rådets nølende gennemførelse af Lissabon-strategien meget kraftigt. Der er naturligvis brug for overensstemmelse mellem den økonomiske politik med retningslinjerne for beskæftigelsespolitikken og dagsordenen for social- og arbejdsmarkedspolitikken. Jeg takker kollegerne i mit udvalg for at være fleksible og konstruktive i forbindelse med den usædvanlige procedure med rådgivende udtalelse.

Suominen
Hr. formand, hr. von Wogau har med en ekspertise, der er typisk for ham, udarbejdet en afbalanceret betænkning om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politik. Man kan kun tilslutte sig hans idéer og takke ham for konsekvent at holde sig inden for læren om social markedsøkonomi, som ifølge ham er den mest egnede, generelle, social-økonomiske model for Fællesskabet.
Social markedsøkonomi betyder imidlertid ikke at ty til forældede strukturer og danne opposition mod forandringer under påskud af beskyttelse af det sociale og af arbejdspladserne. Dette påstås heller ikke i von Wogau-betænkningen. Tværtimod skal der konstant sættes spørgsmålstegn ved strukturerne i Fællesskabet, og de skal moderniseres, hvis de festlige løfter fra Det Europæiske Råds møde i Lissabon om at gøre Europa til den mest konkurrencedygtige, dynamiske og videnbaserede økonomi i verden skal realiseres.
Tegnene på dette er imidlertid dårlige og delvis på vej nedad. Jeg accepterer ikke, at personalet ikke så tidligt som muligt informeres om strukturændringer og tab af arbejdspladser, men såfremt det er meningen, at udarbejde et direktiv om tilfældet Marks & Spencer for væsentligt at kunne forsinke virksomhedsændringer, er jeg mod dette. Jeg er forbavset over Tysklands officielle, negative stillingtagen, som jeg dog kun har læst om i aviserne, til direktivet om fusion og virksomhedsovertagelse og bestræbelse på at give virksomhederne kunstige instrumenter, der kan hindre en fusion af virksomheder, der sigter efter effektivitet.
På samme måde som hr. von Wogau har jeg til bevidstløshed talt om, at medlemsstaterne er alt for længe om at åbne og udbyde deres energisektor, transportsektor og postvæsen i licitation. Der kommer åbenbart heller ikke nogen afklaring på flytransporten i de næste mange år, og i de offentlige indkøb er der indbygget lukkede systemer til hindring for en reel konkurrence, der omfatter hele Europa. Netop disse lukkede systemer udgør en hindring for, at en ægte konkurrence kan skabe reel effektivitet. UMTS-aktionerne var i og for sig et beklageligt godt eksempel på, hvorledes regeringer kan skyde Europa og sig selv i foden også med hensyn til opbygning af et eEuropa.
Kære hr. formand, afbalancerede offentlige økonomier, bekæmpelse af inflation og opfølgning på beskæftigelsesindikatoren er selvfølgelig vigtige elementer, endda nødvendige elementer, men det er lige så vigtigt at hive ligene ud af de mange nationale skabe og bringe vælgernes bemærkninger til ophør.

Katiforis
Hr. kommissær, mine damer og herrer, hr. von Wogaus betænkning giver en meget positiv vurdering af den europæiske økonomis fremtidsperspektiver, især i betragtning af de noget usikre perspektiver, der for øjeblikket er for hele den globale økonomi. Ordføreren og Økonomiudvalget har arbejdet med den sædvanlige omhyggelighed ved udarbejdelsen af denne betænkning, og jeg vil gerne takke hr. von Wogau for hans indsats.
Kommissionens henstilling om 2001 er udarbejdet på et tidspunkt, hvor der foregår en meget ugunstig udvikling i resten af verden. Vi har set valutakriserne tage fat igen i udviklingslandene, f.eks. Argentina og Tyrkiet. Vi har set den nye økonomis teknologiske sæbeboble briste i USA. Europa er ikke uberørt af dette, da mange amerikanske virksomheder har indskrænket eller helt lukket deres europæiske afdelinger i et forsøg på at nedbringe deres generelle udgifter. Generelt har problemerne for den globale økonomi ifølge Kommissionens seneste tal sænket prognoserne for den europæiske økonomi til 2,8% i 2001 og 2,9% i 2002.
De centrale spørgsmål for den europæiske økonomi, for de europæiske institutioner og for medlemsstaterne har ikke forandret sig, selv om det internationale klima ikke længere er det samme. De centrale spørgsmål er, om den økonomiske politiks nyskabelser og metodologi er udformet godt nok, til at de kan støtte Europas økonomi og værne den mod forstyrrelser udefra og på mellemlangt og langt sigt give den europæiske økonomi mulighed for på et permanent og stabilt grundlag at bringe den økonomiske udvikling op i højere omdrejninger.
Der er ingen tvivl om, at en permanent højere udviklingstakt er påkrævet og er den uomgængelige forudsætning for en lavere arbejdsløshed og større konkurrenceevne. Arbejdsløshedssituationen er ikke uden sammenhæng med konkurrenceevnen. De to ting hænger sammen, fordi en økonomi, som ikke har fuld beskæftigelse, ikke kan kaldes konkurrencedygtig, da en stor del af dens kapacitet går til spilde.
Hvordan skal vi så opnå en højere udviklingstakt? Ifølge betænkningen kan vi kun basere os på valutastabilitet, budgetdisciplin og fornuftige lønkrav, som tager hensyn til prisstabiliteten. Et flertal i Udvalget tror på, at vi, hvis vi mobiliserer markedet, vil øge investeringerne udelukkende med markedsinstrumenter.
Derfor opfordrer man i betænkningen medlemsstaterne til at fremskynde de strukturelle reformer af kapital-, produkt- og arbejdsmarkederne og man beklager, at der ikke findes en tidsplan for liberaliseringen af elektricitets- og gasmarkederne i Europa. Her vil jeg gerne tilføje, at hvis eller når denne liberalisering gennemføres, bør medlemsstaterne tage ved lære af de omvæltninger, der er sket i USA. En privatisering af store sektorer er ikke så ligetil.
Endvidere kræver betænkningen en større indsats på det indre marked. Naturligvis bør der gøres en større indsats på det indre marked, og især bør det indre marked suppleres med de finansielle tjenesteydelser, da vi i hvert fald har behov for en mere dynamisk børs i Europa. Men intet af dette er nok til at få den europæiske økonomi op i en højere udviklingstakt. De strukturelle reformer er nødvendige, og de offentlige investeringer må ikke forsømmes, sådan som det er sket. For at opnå resultater, må vi lægge større vægt på de offentlige investeringer, for her er vi langt bagud.
Jeg havde til opgave at fremlægge betænkningen om de økonomiske retningslinjer for 2001 for Parlamentets plenarforsamling. Her advarede jeg om, at en krise i den amerikanske økonomi kunne bringe os i fare, og nu er denne krise en realitet, og hvis vi ikke vil underlægge os det internationale økonomiske kaos, er det ufornuftigt at overse et våben, og navnlig er det ufornuftigt at overse de offentlige investeringer som våben.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, som hr. von Wogau nævnte, da han forelagde sin betænkning - som vores gruppe støtter fuldt ud - befinder vi os i et historisk øjeblik tæt ved kulminationen af processen med euroens indførelse, men også, som det er blevet nævnt, i et følsomt øjeblik for den europæiske økonomi, hvor fremtidsudsigterne, som for nogle måneder siden tegnede lysere, har måttet nedjusteres, hvor der er en enorm modstand for at bringe inflationsniveauet ned på målet på 2%, og hvor der til syvende og sidst er en åbenbar ængstelse over den aktuelle økonomiske situation.
Det betyder naturligvis, at vi må overveje, hvilken retning vi skal gå i for at klare denne situation og sikre en solid og vedvarende vækst.
På det område er der mange elementer i vores kollega von Wogaus betænkning, som bør tages i betragtning, men jeg vil fremhæve nogle, som vi allerede har påpeget, for der er faktisk nogle spørgsmål, som vi ved forskellige forhandlinger har talt om.
Det første er behovet for, at medlemsstaterne forbliver konsekvente og viser styrken i de forpligtelser, der er fastlagt i de respektive stabilitetsprogrammer: Det bekymrer os, at der kan være fleksibilitet - hvad angår underskud og offentlig gæld - på de områder, der sikrer tilnærmelsen til målene og opfyldelsen af dem.
Vi nævner også behovet for en bedre og højere grad af koordinering af de økonomiske politikker (det er velkendt, at vi ikke er tilfredse med det nuværende niveau, og det har Parlamentet fremhævet ved utallige lejligheder), og vi lægger også vægt på strukturreformerne og behovet for fleksibilitet på nogle markeder, som har indflydelse på EU's produktionsstruktur, f.eks. arbejdsmarkedet, og naturligvis liberaliseringsprocessen i nogle sektorer, som også anses for at være afgørende.

Ainardi
Hr. formand, Kommissionens henstillinger til medlemsstaterne er gennemsyret af Unionens sædvanlige trossætninger, med vægten på en reducering af den offentlige gæld. Det drejer sig først og fremmest om at reducere de offentlige og sociale udgifter. Hr. von Wogaus betænkning går i samme retning. Der er en selvtilfredshed, som jeg finder ret så forbløffende, midt i konjunkturnedgangen, og man nægter at overveje, hvilke betingelser der skal skabes for at opnå en bæredygtig udvikling. Den erklærede målsætning er at følge stabilitetsprogrammet. Den Europæiske Centralbanks mål nr. 1 er prissvingninger. Den Europæiske Centralbank nægter til stadighed at sænke rentesatserne, fordi den er besat af tanken om den altid lurende inflation, og Bundesbank-direktøren har for nylig udtalt, at Den Europæiske Centralbank ikke er ansvarlig for hverken vækst eller beskæftigelse.
Den prisværdige målsætning om et mere konkurrencedygtigt og dynamisk EU er blevet fastslået endnu en gang, men forslagene om, hvilke forudsætningder der skal skabes for at opfylde målsætningen, er fortsat underlagt trossætninger om tilpasning af pensionssystemerne, idet der tages højde for budgetkonsolideringsbestræbelserne og udnyttelse af mulighederne for udgiftssænkninger på alle områder, hvilket for offentligheden anstændigvis betyder at skabe de mest gunstige betingelser for investeringer på arbejdsmarkedet. Og selvfølgelig, som den evindelige top på kransekagen, liberalisering af de sektorer, der mangler at blive liberaliseret. Der står intet om forpligtelsen til tjenesteydelser af almen interesse på fællesskabsniveau. Kort sagt fortsætter man med at følge den samme opskrift, som man kender konsekvenserne af, nemlig den antiinflationistiske trosbekendelse, som er målsætningen over alle målsætninger.
Betænkningen understreger med al tydelighed de fremskridt, man har opnået for beskæftigelsen i visse medlemsstater, idet den fremhæver behovet for at fortsætte arbejdsmarkedsreformen. Det ville være på sin plads at overveje arten af de nye arbejdspladser, der er blevet skabt, som for hovedpartens vedkommende er løsansættelser. Hvordan kan man stræbe efter at opnå resultater på beskæftigelsesområdet, samtidig med at man fuldstændigt vælger at overse det strategiske spil, der foregår i de store europæiske koncerner, som nyder godt af foranstaltningerne, men som samtidig, med øjnene stift rettet mod finansielle kriterier, afskediger en stor del af deres lønmodtagere af konkurrencehensyn? Samtidig med, at den sociale europæiske models troværdighed står på spil, møder man mere end blot almindelig tilbageholdenhed med at træffe de nødvendige foranstaltninger til beskyttelse af lønmodtagerne.
Der står heller intet om socialpolitikken, som er uundværlig for en konsolidering af væksten, og intet om virksomhedernes sociale ansvar. Endnu en gang følger den således fremstillede økonomiske politik ikke nogen målsætning om bæredygtig udvikling, der ville kræve større offentlige investeringer og en markedsordning med stærke industrielle ambitioner. Midlerne findes. Det haster med at skabe lovgivning omkring virkeligheden på det finansielle marked. Derfor tager min gruppe endnu en gang ved gennemgangen af denne betænkning Unionens økonomiske politikker op til revision og foreslår at indføre en skat på spekulative kapitalbevægelser for at kontrollere dem, mindske markedets følsomhed og især skaffe midler til investeringer på det sociale og miljømæssige område.
Denne betænkning og situationen i EU generelt viser endnu en gang, at Unionens politiske, økonomiske og sociale valg ville vinde ved at gennemgå en egentlig demokratisk proces, der skulle indføres i de enkelte EU-lande efter en stor høring i det europæiske civilsamfund.

Blokland
Hr. formand, von Wogau-betænkningen nævner indførelsen af euroen som en milepæl for en ny integrationsfase. En fase, som der afholdes udgifter for, mens indtægterne endnu er usikre.
Den nye fase har ligesom euroen to sider. På den ene side har økonomier, som går foran i konjunkturbevægelsen, behov for en renteforhøjelse for at holde inflationen begrænset. Det kan ikke lade sig gøre nu. På den anden side har lande, som er bagefter, brug for en håndsrækning med en lavere rente. Heller ikke det er muligt.
Hvordan man end vender og drejer det, viser det et tab af et af instrumenterne til en sund nationaløkonomi. Stærkere koordinering er ikke det rette middel. Der er brug for noget andet for at kompensere for tabet af nationale monetære instrumenter, nemlig de kendte, men sjældent forekommende strukturelle reformer såsom fleksibilisering af arbejdsmarkedet og en yderligere afvikling af statsmonopoler. Disse kunne føre til genopretning af euroens værdi snarere end en overraskende renteændring. Den Europæiske Centralbanks sidste rentenedsættelse kom dagen før, det blev kendt, at den nederlandske inflation med 5,3% har nået det højeste niveau i de sidste 20 år. Det viser problemets alvor.
Disse reformer skal gøre Europa mere innovationsvenligt. Mange subsidier og andre stimuleringsordninger forstyrrer derimod kun markedet og er ofte skadelige for miljøet. Hvis vi vil lancere en satellit med disse, frygter jeg det værste for Europas konkurrenceevne.
Mit sidste punkt er miljøet. Til trods for den gunstige konjunktur er der kun gjort lidt ved strategien for bæredygtighed. Økonomisk vækst, begrænsning af arbejdsløsheden og integration af miljøet bør følges meget bedre ad. Økonomien er vokset stærkere end forventet, således at større ambitioner på dette område bør være en selvfølge. Lad os derfor erklære dette for en spydspids. I slutningen af maj får Europa-Parlamentet sin chance og i juni er der Det Europæiske Råds møde i Göteborg.
En ny integrationsfase gør jo først sit navn ære, når miljø og økonomi virkelig integreres.

De Gaulle
Mine kære kolleger, denne betænkning fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål vil ikke blive husket i Europa-Parlamentet som et symbol på klarhed eller konsekvens, hverken hvad angår formen eller indholdet.
Lad os gå direkte til formen. De taler i artikel 5 om den - og jeg citerer - "politiske prioritet med at forbedre kvaliteten og bæredygtigheden af de offentlige finanser". Er der således nogle offentlige finanser, der ikke vil blive opretholdt, fordi de er flygtige? I artikel 10 i Deres beslutning fastholder De - og jeg citerer - "vigtigheden af (...) offentlige investeringer, der dog skal foretages målrettet og på grundlag af strategiske målsætninger" - hvilket er korrekt - men som "ikke må fortrænge de private investeringer". Hvilken selvmodsigende jargon for at undgå at vække mishag nogen steder og støtte noget overhovedet.
Hvad angår indholdet, udviser De en forkærlighed for den sociale markedsøkonomi, som er et kært barn for CDU. Det er ikke den franske opfattelse. Hvis man skal dømme efter den tyske økonomis ret middelmådige fremskridt inden for de sidste 40 år, er der så nogen grund til at overtage den? Hvorfor skulle Frankrig f.eks. give afkald på en industripolitik, der har gjort landet til Europas førende inden for sine kerneområder, og det uden økonomiske kunstgreb i form af D-mark, der var 15% overvurderet, da man skabte euroen, eller Østtyskland, der blev vurderet til 350 milliarder dollars på trods af, at det højst var 100 milliarder værd ved genforeningen, og uden at drukne sig i "alt-europæismen" på samme måde som det endte med at gå selskabet Aérospatiale - en af de tidligere førende luft- og rumfartsvirksomheder - der blev opslugt af selskabet Matra, som når alt kommer til alt kun var halvt så stort, hvorefter de to selskaber selv blev opslugt af EADS-koncernen. Hvilken storslået succes rent ud sagt for Frankrig, der fra at befinde sig i en god flertalsposition pludselig er blevet i mindretal!
Hvem skal vi lykønske med dette resultat, den lidenskabelige Chirac, pacifisten Jospin eller ministeren Gayssot, der imidlertid har forsøgt at klinke skårene efter de to forgængere? Og hvad skal vi egentlig bruge en betænkning til, som hverken indeholder specifik kritik af et eneste land i euroområdet eller nævner den faktiske devaluering af den europæiske valuta, hvis styrtdyk trods alt er lidt bekymrende?

Berthu
Hr. formand, hr. von Wogau forsvarer i sin betænkning om de overordnede økonomiske retningslinjer for 2001 den tankegang, at de tolv lande, der har indført den fælles valuta, til næste år, når euromønter og -sedler er blevet en realitet, kommer ind i en ny integrationsfase, som de vil kalde hjemmemarkedet. Dette hjemmemarked skal styres i henhold til principperne for den sociale markedsøkonomi, der ifølge begrundelsen er blevet anvendt med succes i Tyskland efter krigen.
Jeg tror i virkeligheden, at de europæiske lande har et fælles mål i at forsøge at forene social retfærdighed med markedet. Men det er udmærket, at det står ethvert land frit for at følge den vej, der passer bedst til landets temperament, med en gensidig koordinering, uden at man benytter sig af Bruxelles-instrumentet til at påtvinge landene den ene eller anden fælles formel.
Jeg mener for øvrigt, at der er opstået en stor misforståelse omkring begrebet hjemmemarked. Man risikerer med dette udtryk, at folk får en idé om, at de europæiske økonomier er styret af en fælles politisk myndighed. Men det er ikke tilfældet for øjeblikket, og Maastricht-traktaten forudser heller ikke en sådan myndighed i fremtiden. I Maastricht-modellen arbejder den fælles valuta, som er styret af Den Europæiske Centralbank, faktisk sammen med en bred vifte af nationale politiske myndigheder. Hvis der er nogen, der ser anderledes på sagen, må de hellere melde klart ud til folket før året er omme og organisere de folkeafstemninger, der trænger sig på.

Karas
Hr. formand, hr. kommissær, hr. ordfører, mine damer og herrer, jeg vil med mit indlæg skabe klarhed på nogle områder, hvilket efter min mening er nødvendigt. For det første er Karl von Wogaus betænkning ikke nogen karakterbog over tilstanden i de økonomiske politikker, som føres i medlemslandene. Karl von Wogaus betænkning er en betænkning om retningslinjerne for den økonomiske politik i fremtiden og en analyse af status quo. Jeg er derfor taknemmelig for, at Karl von Wogau har valgt begrebet hjemmemarked i forbindelse med indførelsen af euromønter og -sedler, fordi den fælles valuta er nutidens største integrationsprojekt i EU.
Med indførelsen af euroen også med mønter og sedler bliver hjemmemarkedet Europa helt synligt, synligt for alle i eurozonen, som får en håndgribelig fælles valuta. Og det er dejligt, at det integrationspolitiske europrojekt med dette hjemmemarkedsbegreb også på denne måde bliver synligt for befolkningen, da dette kan resultere i, at der udspringer enorme impulser til den økonomiske politik, til beskæftigelsespolitikken og til integrationspolitikken.
For det andet forstår jeg ikke Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, når det den dag i dag stadig forsøger at skabe modsætning mellem kapital og beskæftigelse, mellem vækst og beskæftigelse, som det tydede lidt på i fru Weilers udtalelse. Det var derfor nødvendigt endnu en gang at gøre den sociale markedsøkonomi til midtpunkt i denne betænkning. Jeg ville udvide den til den økosociale markedsøkonomi. Hvad mener vi med det? Vi er imod adskillelsen af vækst og beskæftigelse. Vi bekender os således til stabilitetspagten, vækst og beskæftigelse. Den sociale markedsøkonomi kræver socialt ansvar, vedvarende økologi og en uddannelsespolitik, som står for livslang uddannelse.
Til slut vil jeg gerne gøre Rådet opmærksom på, at der er brug for at samarbejde om retningslinjerne for den økonomiske politik. Hvis det i betænkningen kræves, at EU-markedet for finansielle tjenesteydelser skal integreres og effektiviseres, og vi samtidig altid taler om, at pensionerne og fremskyndelsen af proceduren spiller en vigtig rolle, så må jeg sige til Rådet, at det sidste ØKOFIN-Råd ganske vist kom med mundtlige tilkendegivelser, men at det handler i modstrid med de mundtlige tilkendegivelser i pensionsreformen med hensyn til den erhvervsmæssige aldersforsorg og hr. Lamfalussys rapport. Retningslinjerne for den økonomiske politik kan gennemføres med Rådets aktive deltagelse. Tiden er moden til det!

Berès
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne komme med et par bemærkninger til vores kollega hr. von Wogaus betænkning. Jeg tror, at den forhandling, som vi gennemfører i dag, og den afstemning, som vi skal foretage om betænkningen, hidtil har været det største forankringspunkt for diskussion, når man taler om koordinering af de økonomiske politikker. Set fra den synsvinkel kan jeg ikke modstå fristelsen til at gentage en advarsel. Disse overordnede retningslinjer for økonomiske politikker har hidtil været vores vigtigste analyse- og arbejdsredskab til at organisere denne koordinering af de økonomiske politikker. Vi må blot begræde, at de overordnede retningslinjer, når de først er blevet vedtaget, ikke optager en større plads i de nationale forhandlinger. Jeg anmoder alle vores kolleger i medlemslandene om at tage hensyn til disse overordnede retningslinjer, når de udarbejder de nationale budget- og skatteretningslinjer, for ellers opnår vi ikke nogen egentlig koordinering af de økonomiske politikker. Vi vil snart få lejlighed til at vende tilbage til dette emne under forhandlingen om kommissærens meddelelse.
Jeg har tre bemærkninger til indholdet i det forslag, som vores kollega hr. von Wogau stiller i dag. Først og fremmest vil jeg gerne udtrykke min glæde over det, der står skrevet om at styrke dette værktøj og om perspektivet for en skatte- og budgetpolitisk konvergens i medlemslandene, først og fremmest i de lande, der tilhører euroområdet. Jeg noterer mig, at betænkningen indeholder en overvejelse af økonomiernes størrelse, som man bør tage hensyn til ved sanktioner mod en medlemsstat. Jeg forestiller mig, at det er et forsøg på at lede os tilbage til sidste års drøftelser om situationen i Irland. Jeg betragter ikke den beslutning, der blev truffet for Irland, som ekstraordinær. Den var ventet, den var legitim, og den var rigtig. Men hvis man skal se på de forskellige landes økonomiske størrelse, bør man se på, under hvilke forhold hr. Berlusconi gennemfører sin økonomiske politik og på dens forenelighed med de overordnede retningslinjer, som vi skal stemme om i dag.
Derudover vil jeg gerne med Deres tilladelse, hr. formand, komme med en bemærkning om arbejdsmarkedsreformen. Hvis det drejer sig om at gennemføre strukturreformer via en tilpasning af direktivet om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg med henblik på at informere og høre arbejdstagerne, kan vi kun erklære os enige. Og endelig, med hensyn til liberaliseringen forekommer det mig, at den erfaring, vi har høstet i og uden for Europa, bør få os til at udvise den allerstørste årvågenhed, hvad angår en fortsat adgang til de offentlige tjenesteydelser parallelt med denne udvikling.

Laguiller
Hr. formand, det er ikke nok at hægte ordet "social" på ordet "marked", som De gør, for at opnå en bedre økonomi. Arbejdstagerne, det arbejdende flertal i befolkningen, dømmer Dem ikke på Deres ord, men på vanskelighederne i deres egen tilværelse, og de er udmærket klar over, at det, De kalder "social markedsøkonomi", dømmer 15 millioner kvinder og mænd til arbejdsløshed i et EU, som trods alt er et af de rigeste områder på hele Jorden.
Deres sociale markedsøkonomi er lig med usikre forhold på arbejdsmarkedet, en forøgelse af antallet af arbejdstagere, der selv i Frankrig får 4-5.000 FF i løn om måneden og noget mindre i nogle af de andre europæiske lande, samtidig med at aktionærer, der ikke foretager sig noget som helst, deler udbyttet af virksomhedernes enorme overskud.
Den markedsøkonomi, som De berømmer i Deres betænkning, er i virkeligheden både dum, uretfærdig og umenneskelig. Den fungerer således, at den akkumulerer rigdommene i hænderne på et lille mindretal og forværrer levevilkårene for flertallet.
De har mod til at gentage, at konkurrence er et vigtigt værn mod magtmisbrug. Men det er netop ved at henvise til konkurrenceevne og konkurrence, at bestyrelserne i de store virksomheder som Danone, Michelin, Alsthom, Péchiney, Marks & Spencer og mange andre kan udøve dette yderst nedrige magtmisbrug, som går ud på at sætte en del af deres arbejdstagere på porten, lukke hele fabrikker og dømme hele byer til affolkning blot for at sikre yderligere udbytte til deres aktionærer.
De foregiver at ville dække, og jeg citerer: "det demokratiske underskud i en europæisk økonomisk politik", men det første skridt i den retning ville være at fratage de store arbejdsgivere deres guddommelige ret til at råde over alle de arbejdstagere, hvis arbejde beriger dem, ved at begynde med at forbyde kollektive afskedigelser og forpligte dem til at hente midler til bevarelse af de truede arbejdspladser fra overskuddene og det akkumulerede udbytte hos aktionærerne.

Della Vedova
Hr. formand, hr. kommissær, hr. ordfører, først vil jeg gerne svare taleren før mig og sige, at jeg heller ikke er særlig tilfreds med definitionen "social markedsøkonomi", da der efter min mening ikke er nogen grund til at tilføje ordet "social". Efter min opfattelse giver markedsøkonomien og dens regler ikke alene en situation, hvor man sikrer folks grundlæggende økonomiske frihed, nemlig deres frihed til at handle og forhandle, men også nogle økonomiske betingelser, der giver de bedste muligheder for at skabe vækst og beskæftigelse.
Jeg vil nu komme ind på hr. von Wogaus betænkning, og jeg vil gerne komme med nogle bemærkninger til de forskellige punkter, f.eks. en positiv bemærkning til punkt 12, hvor man på sin vis er positivt indstillet over for Den Europæiske Centralbanks arbejde. Jeg vil gerne tilføje en ting i den forbindelse. Jeg vil ikke komme ind på den specifikke analyse af rentepolitikken eller den monetære politik, men jeg mener, at Parlamentet er et af de steder, hvor man bør slå fast, at vi skal forkaste det forsøg, som regeringerne og mange af de politiske kræfter her i Parlamentet gør på at rette Den Europæiske Centralbanks og hr. Duisenbergs arbejde mod nogle målsætninger, der udelukkende defineres som støtte til den økonomiske vækst. Jeg tror, at der er så brede margener for at genskabe produktiviteten og effektiviteten i Europas økonomier, at det er nødvendigt at arbejde med disse margener, hvis man ønsker at sikre økonomierne i de vigtigste lande en konkurrencedygtig fremtid, for det kan man bestemt ikke gøre ved at vælge den tilsyneladende nemme løsning, der hedder en nedsættelse af rentesatserne.
Et andet aspekt, som jeg gerne vil komme ind på, er punkt 8, hvor der står, at det er nødvendigt at tilpasse pensionssystemerne til de ændrede demografiske betingelser. I den forbindelse bør Europa-Parlamentet efter min mening ikke bare rette en kraftig opfordring til Kommissionen om at gøre, hvad den kan for at udvise større ansvarlighed, men også og ikke mindst rette denne opfordring til medlemsstaterne. Ansvarlighed er, at man ved hjælp af nogle radikale reformer hurtigst muligt når frem til et pensionssystem, der er økonomisk bæredygtigt og retfærdigt over for de kommende generationer. I dag er der utroligt mange lande - her tænker jeg f.eks. på Italien - hvor man på en uansvarlig måde er ved at opbruge arbejdstagernes pensionsopsparing, navnlig de unge arbejdstageres, for at finansiere pensionerne til 54 eller 55 år gamle mennesker, som måske har arbejde to steder, eller som arbejder ulovligt eller sort. Dette bør efter min mening være en prioritet for Europa, når det gælder den økonomiske effektivitet, og ikke mindst en prioritet, når det gælder ligheden mellem generationerne. I nogle lande, f.eks. Italien, ligger de obligatoriske pensionsbidrag på mere end 30%, og de, der indbetaler disse bidrag, har udsigt til at få en meget lav pension.
Der er et andet emne, nemlig arbejdsmarkedet, hvor man efter min opfattelse bør rette en endnu kraftigere opfordring til de europæiske lande. Det er blevet sagt her i Parlamentet, at der er risiko for, at arbejdspladserne bliver usikre. Jeg mener tværtimod, at netop fleksibiliteten og en omfattende anvendelse af arbejdsmarkedets fleksibilitetsinstrumenter, som ledsages af en fornyet overvejelse af de bestemmelser, der gælder for tidsubegrænset arbejde, vil skabe en ny balance mellem atypisk arbejde, usikkert arbejde og tidsubegrænset arbejde, og det er nødvendigt, eftersom det er den eneste måde at opnå en vækst i beskæftigelsen på.
Til sidst vil jeg gerne komme med en bemærkning om noget, som måske ikke er kritisk, men som uden tvivl er problematisk, nemlig ønsket om politiske bestemmelser for en samordning af de økonomiske politikker, der tager sigte på konvergens i skatte- og finanspolitikkerne. Jeg mener, at man bør tænke meget over, om konvergens i skatte- og finanspolitikkerne skal være en målsætning for EU. Efter min mening er det en fordel og ikke en ulempe for EU at kunne sammenligne flere modeller, iagttage forskellige løsninger og således lave en smule benchmarking, og her er Irlands tilfælde efter min opfattelse et negativt fortilfælde.

Ilgenfritz
Hr. formand, mine damer og herrer, den økonomiske vækst i Unionen risikerer tydeligvis at gå i stå. Der gives fortsat mundtlige tilkendegivelser om støtte af de små og mellemstore virksomheder, men det er en kendsgerning, at vi støtter dem alt for lidt, selv om de er motoren i vores økonomi og sikrer vores europæiske arbejdspladser.
Hvis vi virkelig ønsker at hjælpe dem, skal vi gøre alt for at ændre de økonomiske rammebetingelser. Dette betyder, at vores forvaltningssystemer og -lovgivning skal moderniseres og forenkles. De alt for høje udgifter skal sænkes markant. Disse foranstaltninger skal sikres ved at udvide Maastricht-kriterierne for budgetunderskud og gæld med begrænsningen af forvaltningsudgifterne.
Medlemslandenes forvaltningsudgifter må under ingen omstændigheder overstige 8% af bruttonationalproduktet. Ved udnyttelse af dette sparepotentiale kunne man finansiere de absolut nødvendig skattereformer og effektivt hjælpe motoren i vores økonomi, nemlig de små og mellemstore virksomheder, i gang.

Tannock
Hr. formand, von Wogau-betænkningen nævner forståeligt nok ikke Kommissionens kritik af den britiske regering. Finansminister Brown har uden tvivl med parlamentsvalget den 7. juni i tankerne besluttet at love væsentlige stigninger i de offentlige udgifter, især til sundhed og uddannelse. Hvis dette ikke ledsages af skattestigninger, vil det medføre brud på aftalerne om stabilitets- og vækstpagten og øge de offentlige udgifter til over det foretrukne niveau på 38% af BNP, hvor de ligger i øjeblikket.
Hr. Berlusconis nye regering og tilsagn om en økonomisk pakke kan også opfattes som problematisk af Kommissionen, men det er særligt groft, når den britiske finansminister afviser Kommissionens kritik som indblanding i interne britiske skatteanliggender, mens han samtidig planlægger en folkeafstemning om tilslutning til euroen, forudsat at hans vilkårlige fem økonomiske kriterier bliver opfyldt og uden at nævne de forfatningsmæssige aspekter i forbindelse med ØMU'en, som ligger det britiske Konservative Parti stærkt på sinde.
Når Det Forenede Kongerige først er med i eurosamarbejdet, får vi endnu mindre selvbestemmelse på det skattemæssige område. Jeg er ikke klar over den praktiske betydning af politisk, i modsætning til retligt, bindende retningslinjer, da vi på grund af harmonisering er tvunget til at hæve vores skatter for at undgå såkaldt unfair skattekonkurrence og forvridning på hr. von Wogaus foreslåede europæiske hjemmemarked. Dette navn vil jeg som britisk medlem gerne gøre indsigelse mod, da det antyder, at de tre stater uden for euroområdet, hvoraf mit land er det ene, ikke hører hjemme på Europas indre marked. Derfor foreslår jeg på det kraftigste, at euroland eller eurozone bliver den foretrukne betegnelse, og jeg ønsker samarbejdet al held fremover.
Personligt har jeg et problem med betegnelsen "social markedsøkonomi", da vi i Storbritannien forbinder den med socialt demokrati, men beskrivelsen i betænkningen sammenfatter på rette vis visionen om en dynamisk, liberaliseret, konkurrencemæssig og fri markedsøkonomi, som påvirkes af miljøets og arbejdsmarkedernes behov, hvilket jeg helt sikkert bifalder. Jeg er dog ikke sikker på, om kommentarerne om Den Europæiske Centralbanks første to år er helt korrekte. Den har ikke været nogen stor succes, og den kæmper stadig med en lidt træg beslutningsproces. Et godt eksempel herpå er sidste uges rentenedsættelse med 0,25%, der fremstod panikagtig og som en følgereaktion på konjunkturnedgangen i den amerikanske økonomi. Rentenedsættelsen syntes åbenlyst at være i modstrid med ECB's egne pengemængde- og inflationsmål samt med mange taler af hr. Duisenberg.
Derudover opfordrer jeg også EU til hurtigt at gennemføre den foreslåede liberalisering af energi-, post-, lufthavns- og jernbanesektorerne. Jeg støtter personligt også initiativet til det fælles luftrum. Hr. von Wogau har ret i, at Europa ikke bliver et fort, og samlet set er udsigterne, trods alle verdens problemer, forholdsvis lyse i disse usikre tider.

Randzio-Plath
Hr. formand, jeg synes også, at den sociale markedsøkonomi, som er forenelig med økologi, er et godt koncept for den økonomiske politik i EU, hvis den da gør det, som blev startet med Lissabon-processen, altså binder den økonomiske politik og beskæftigelses-, social- og finanspolitikken sammen, så der rent faktisk udvikles et bæredygtigt koncept for et længe ventet policy mix i EU. Desværre er der i retningslinjerne for den økonomiske politik stadig for få kvalitative og kvantitative målsætninger, som gør det muligt ikke kun at tænke ensidigt på skattenedsættelser og udgiftssænkninger. Jeg mener, at en ny debat om kvaliteten i de offentlige finanser i alle medlemsstater, som det heldigvis også er blevet påpeget af Kommissionen, kan medføre, at vi bedre kan bevæge os i retning af en investeringsstøttet vækst, som har indvirkning på beskæftigelsen.
Det er nemlig også nødvendigt. Jeg mener, at retningslinjerne for den økonomiske politik i fremtiden skal være mere fokuseret på investeringsstøttet vækst og skal mobilisere menneskelige ressourcer, så arbejdsevnen kan blive forbedret. Vi ser i øjeblikket en vis portion pessimisme i EU. Jeg tror ikke, at en varig konjunkturnedgang truer, men der skal gøres alt for, at udviklingen i USA ikke kommer til at udgøre en risiko for konjunkturen i Europa, der bliver umulig at kontrollere for EU.
Jeg vil gerne understrege, at retningslinjerne for den økonomiske politik, vores standpunkter om den økonomiske politik ikke kun gælder for eurozonen, men også for hele det europæiske indre marked, det europæiske hjemmemarked for EU, og sådan skal det blive ved med at være, for vi vil ikke lade os skille, fordi vi ønsker at vokse yderligere sammen.
Europa må dog ikke på grund af manglende initiativ endnu en gang ryge ind i en konjunkturbetinget afmatning, der ødelægger det, som vi har opnået, nemlig den laveste arbejdsløshed i ti år. Derfor understreger jeg endnu en gang, at vi i forhold til andre regioner i verden har for få investeringer i udvikling og forskning, for få investeringer i uddannelse og videreuddannelse, og også med hensyn til investeringer i infrastrukturen, hvilket Parlamentet ofte har talt positivt om og også har krævet, er der noget at indhente. Vi har foruden monetær stabilitet og budgetpolitisk soliditet også ubetinget brug for at gå i en mere innovativ retning for at sikre den sociale og beskæftigelsespolitiske stabilitet. Det kræver Lissabon-processen.
Jeg beklager, at der under det svenske formandskab endnu ikke er kommet flere initiativer. Men jeg beklager også overordentlig meget, at vi ikke har mere gennemsigtighed og demokrati. Europa-Parlamentets deltagelse i den makroøkonomiske dialog, i udarbejdelsen og vedtagelsen af retningslinjerne for den økonomiske politik samt i forberedelsen af andre processer i forbindelse med Lissabon og Stockholm er uomgængelig. I givet fald skal vi benytte den nye regeringskonference i 2004 til at understrege vores krav.

Doyle
Hr. formand, under diskussionen af de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker er jeg særlig opmærksom på mit eget lands sammenstød med Kommissionen i de seneste måneder, som efter min mening blev håndteret dårligt af både Kommissionen og vores finansminister. Da folkeafstemningen om Nice den 7. juni er nært forestående, er den irske befolkning overrasket over reaktionen på det økonomiske mirakel. Det har muliggjort, at vi som en af de fattigste, mest underudviklede og periferiske EU-regioner har indhentet og overhalet mange af de stærke økonomier og, som vores statsminister sagde, da vi stemte om medlemskab af EF i 1972, det har realiseret vores økonomiske og sociale muligheder og sikret vores befolknings velfærd. Jeg stiller ikke spørgsmålstegn ved, hvad Kommissionen gjorde, men ved hvordan den gjorde det. Den tog beslutninger bag lukkede døre, kommunikerede dårligt og fik ikke noget input fra Parlamentet. Vi bør tage ved lære af dette. Jeg forstår godt kommissær Solbes' bekymringer over det, der blev anset for et inflationsbudget, og 5,6% er da et stort problem. Men valget stod mellem at fastholde vores sociale partnerskab og at fastholde en vis grad af lønstabilitet gennem skattenedsættelser på et tidspunkt med overskud i statskassen. Lønstabilitet er det vigtigste i det irske stabilitetsprogram. Den klassiske økonomiske model, som passer på alle, er ikke nogen god løsning for et land, som prøver at indhente de øvrige lande.
Udarbejdelse af økonomiske prognoser er ikke en nøjagtig videnskab, som kun er underlagt EU-kontrol. Vi er en del af en global økonomi, der også påvirkes af naturkræfter og dyre- og plantesygdomme. Tag f.eks. den skade, som BSE og mund- og klovsyge har forårsaget, selv i Irland, hvor der kun har været ét tilfælde af mund- og klovsyge. De succesrige bestræbelser på at begrænse sygdommen er budgetteret til at optage mere end 2% af vores vækst i år.
Hvad angår økonomiske prognoser, er jeg i stigende grad bekymret for ECB's opførsel, som tilsyneladende består i at kigge i krystalkuglen efter svar. Er ECB en del af problemet eller løsningen? Jeg støtter fuldt ud den nylige rentenedsættelse for at støtte væksten, men der må stilles spørgsmålstegn ved ECB's politikplanlægning og måden, denne videreformidles til de finansielle markeder på. I forbindelse med højtstående embedsmænds udtalelser i de seneste uger er ECB blevet beskyldt for at give efter for amerikansk pres, eller endnu værre at gå i panik på baggrund af modstridende økonomiske modeller.
Den seneste rentenedsættelse, som kun er den anden siden ECB's oprettelse i 1998, blev dårligt håndteret, hvilket virkelig har skadet ECB's troværdighed. Det er ikke første gang, at jeg betvivler ECB's højtstående embedsmænds kompetence, selv om jeg er enig i deres handlinger. Der har været for meget megafondiplomati og for lidt hensyntagen til eller forståelse for markedernes reaktion på deres udtalelser. Der er for megen efterfølgende retfærdiggørelse af kendsgerningerne og for mange kovendinger i politikken. Vi forventer og kræver mere. Måske burde henstillingsproceduren rettes mod ECB, eller er de underlagt nogen form for kontrolforanstaltninger? Måske bør vi dybest set genoptage forhandlingen om den dårligt håndterede politik om mund- og klovsygevaccination.

Solbes
Hr. formand, jeg vil indlede med at takke ordføreren, hr. von Wogau, og alle talerne for deres kommentarer og bidrag.
Kommissionen har altid - siden 1993, hvor de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik blev iværksat - værdsat den interesse, som Parlamentet til stadighed har udvist for denne debat. Parlamentet har altid haft stor betydning for bevarelse af sammenhængen i Kommissionens henstillinger, og dermed er det blevet forhindret, at de blev udvandet under den efterfølgende debat i Rådet.
Jeg takker særligt for bidraget til de overordnede retningslinjer i år. Beslutningen er meget klar, den er konkret, den berører specifikke områder, og jeg har en følelse af, at der er stor overensstemmelse mellem indholdet af Parlamentets henstilling og Kommissionens forslag, selv om der også - det kommer jeg ind på senere - er forskelle på konkrete punkter.
Det er rigtigt, som hr. von Wogau understreger, at de overordnede retningslinjer for i år er de sidste inden indførelsen af sedler og mønter, men, som fru Randzio-Plath sagde, er det også rigtigt, at vi, når vi taler om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, ikke udelukkende taler om euroområdet: Vi taler om hele EU, og selv om der er nogle elementer som følge af denne ændring, er opmærksomheden derfor i højere grad rettet mod de lande, som er særligt involverede i euroen - og naturligvis er Euro-Gruppens holdning på dette område afgørende - men retningslinjerne gælder hele Unionen.
Under forelæggelsen af Kommissionens henstillinger om de overordnede retningslinjer for 2001 i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål redegjorde jeg for de generelle linjer, som de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik for i år skulle følge. Da nogle af disse spørgsmål igen er blevet rejst under forhandlingen i dag, vil jeg komme ind på dem.
For det første adskiller de nye overordnede retningslinjer for den økonomiske politik sig efter min mening fra de foregående på et vigtigt område. De imødekommer nemlig vores beslutninger fra topmødet i Lissabon.
Det er rigtigt, at man på nogle af de punkter, der blev fastlagt på topmødet i Lissabon, kan diskutere, om de bør være mere ligevægtige eller ej. Fru Weiler nævnte f.eks. de sociale aspekter, idet hun satte spørgsmålstegn ved, hvorvidt de er taget tilstrækkeligt i betragtning. Efter min mening inddrager vi de sociale aspekter i det omfang, de bør tages i betragtning i nogle overordnede retningslinjer for den økonomiske politik.
Der er naturligvis andre af EU's dokumenter, som går mere i dybden med de sociale aspekter, men efter min mening skal de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik ikke spille den samme rolle, som f.eks. de overordnede retningslinjer for beskæftigelse spiller.
Det er også rigtigt, at den nye model, der blev fastlagt på topmødet i Lissabon, og debatten i Det Europæiske Råd om to spørgsmål, som var afgørende for udarbejdelsen af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, har betydet, at fristerne for udarbejdelse af dette dokument i år er blevet indskrænket, hvilket også har påvirket Europa-Parlamentet. Hr. von Wogau, og ligeledes den ansvarlige fra Beskæftigelsesudvalget, beklagede sig over, at der ikke var tid til en mere dybtgående debat om de forskellige spørgsmål. Det er sandt, at vi så vidt muligt forsøger at overvinde disse vanskeligheder med tidsplanen, men det er ikke mindre sandt, at det vil blive vanskeligt på grund af de forpligtelser, vi har påtaget os, fordi de alle sammen begrænser tiden til den efterfølgende debat.
Lad os nu tage fat på de grundlæggende spørgsmål. Men først har jeg en lille kommentar til koordineringen af de økonomiske politikker.
Hr. Gasòliba i Böhm har nævnt det, ligeledes fru Berès, fru Doyle på en særlig måde og andre talere. Efter vores mening bør koordineringen af de økonomiske politikker grundlæggende ske gennem de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik ud fra nøgledokumentet for koordineringen. Det er rigtigt, at dette dokument bør tage stabilitetspagten i betragtning, men den kan under ingen omstændigheder anses for at være det eneste element, der kan sikre, at koordineringen af den økonomiske politik kan ske korrekt. Det er det vigtige ved det dokument, som vi diskuterer i dag.
Vi skal inddrage alle forhold i de overordnede retningslinjer. Det er rigtigt, at de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og koordineringen skal diskuteres - koordineringen diskuteres nærmere på et senere tidspunkt - og det vil give os nye muligheder for fremtidige tilpasninger. Jeg vil imidlertid gerne nævne et punkt, som har givet anledning til nogle bemærkninger fra fru Berès' og fru Doyles side, om det særlige irlandske problem. At tale om sanktioner i det irske tilfælde har for det første - selv om jeg er klar over, at det er journalistisk attraktivt - intet med virkeligheden at gøre. Det, som Rådet vedtog (ikke Kommissionen), var en beslutning om en specifik henstilling på grund af manglende sammenhæng mellem den accepterede budgetpolitik og budgetpolitikken ført af en medlemsstat.
I von Wogau-betænkningen nævnes hensynet til betydningen af et land, der deltager i Den Monetære Union, hvad angår de foranstaltninger, landet træffer. Efter min mening er der klare risici ved en mulighed af denne type. Hvis det kun er de store lande, der er forpligtet til at overholde de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, mener jeg, at vi ville ende med store modsætninger i vores model. Den europæiske model er netop karakteriseret ved, at alle lande, store såvel som små, har de samme rettigheder og forpligtelser, og jeg mener, at det er nødvendigt at fastholde dette overordnede princip.
Hvad angår de store udfordringer, er vores opgave og vores hensigter i dette tilfælde tydelige. Vi nævner tre muligheder: på kort sigt at bevare den økonomiske ekspansion, på mellemlangt sigt at forøge vækstpotentialet og på langt sigt at gøre noget ved befolkningens aldring. Jeg vil kort tale om disse spørgsmål.
Hvad angår den økonomiske ekspansion, er vores skøn muligvis mere optimistiske end andres. Vi kender den europæiske virkelighed temmelig godt, og den solide udvikling i den indenlandske efterspørgsel tillader os at være forholdsvis optimistiske, og det betyder ikke, at vi ikke med bekymring følger de udsving, der er i andre økonomier, og nogle nye oplysninger - som De har nævnt - om den amerikanske økonomi. Det er naturligvis oplysninger, som vi bør være opmærksomme på.
Vores udgangspunkt var i hvert fald et V-opsving i den amerikanske økonomi, og vi håber, at den situation opstår.
Det store spørgsmål er, om den europæiske økonomiske situation, som påvirkes af situationen i andre lande, kan retfærdiggøre en ændring af de økonomiske politikker i forhold til dem, vi har ført hidtil. Det mener Kommissionen ikke.
Vi mener, at den stadig høje vækst, der vil være i Europa, fortsat vil gøre det muligt for os at fastholde den grundlæggende idé om at fortsætte med at konsolidere budgetunderskuddene og nedbringe den offentlige gæld. Og jeg er ikke enig med dem, der påstår, at disse elementer ikke har positiv indvirkning på beskæftigelsen: Man kan blot se på beskæftigelsesudviklingen i EU i de seneste år for at konstatere, at denne politik har givet gode resultater. Ligesom en lønpolitik i overensstemmelse med væksten og inflationen i disse år også har givet gode resultater. Jeg mener, at vi har gjort store fremskridt med hensyn til nedbringelse af arbejdsløsheden i de to seneste år, og vi skal fortsætte i den retning.
Hvad angår vores mål på mellemlangt sigt om at øge vækstpotentialet, er der ingen tvivl om, at vi alle sammen ønsker at opnå de bedste økonomiske resultater, hvad angår beskæftigelse og vækst. Og på det område mener vi naturligvis, at det er afgørende at forbedre vores befolkningers arbejdsevne og erhvervsfrekvens, men for at det kan lade sig gøre, må vi fortsætte strukturreformerne på markeder og i arbejdslivet.
Vi må naturligvis ikke glemme - og nogle af Dem har nævnt det - overgangen til den videnbaserede økonomi og nødvendigheden af at investere i forskning og udvikling, i nye teknologier, men også i den offentlige sektor. Kommissionens holdning har altid været meget klar på dette punkt. Vi mener, at investeringer i den offentlige sektor er hensigtsmæssige og sammenhængende, men de skal være forenelige med vores almindelige budgetforpligtelser.
Til sidst vil jeg gerne fremhæve behovet for at lægge større vægt på bæredygtig udvikling, særligt på miljøet. I de overordnede retningslinjer for i år er der en konkret henvisning til det punkt, og til næste år, efter topmødet i Göteborg, vil vi uden tvivl supplere dette punkt.
Hvad angår den sidste del af de overordnede retningslinjer om forpligtelserne på langt sigt, mener Kommissionen fortsat, at problemet med befolkningens aldring er et afgørende spørgsmål, som vil ende med at påvirke de forskellige staters gældsforhold, og derfor er det noget, som vi bør tage i betragtning.
Vi er klar over, at problemet ikke udelukkende kan løses med nedbringelse af den offentlige gæld, og det er et fremskridt. Vi mener, at der skal gøres andre ting, både hvad angår pensionsordninger, og hvad angår væksten i erhvervsfrekvensen i de forskellige lande. Efter vores mening er dette naturligvis ikke et spørgsmål om de overordnede retningslinjer fra år til år, men et problem på mellemlangt og langt sigt. Men det er ikke mindre sandt, at vi også skal tage det med i de specifikke referencer i de forskellige årlige redegørelser.
Det var de emner, jeg ville tale om i dag. Jeg takker Parlamentet og hr. von Wogau for deres bidrag og håber, at det endelige resultat af de overordnede retningslinjer bliver det, som vi alle håber på: en større vækst i Europa, en større vedvarende vækst, en vækst, som desuden sker ved en koordinering af de økonomiske politikker, der selvfølgelig respekterer den evne til national ansvarlighed, som vi alle har i henhold til traktaten.

Formanden
Tak, kommissær Solbes.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Elektrisk og elektronisk udstyr
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0146/2001 af Florenz for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om begrænsning af anvendelsen af visse farlige stoffer i elektrisk og elektronisk udstyr (KOM(2000) 347 - C5-0415/2000 - 2000/0159(COD));
A5-0148/2001 af Florenz for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om affald af elektrisk og elektronisk udstyr (KOM(2000) 347 - C5-0414/2000 - 2000/0158(COD)).

Florenz
Hr. formand, fru kommissær, jeg er i de sidste par måneder meget ofte blevet spurgt, hvorfor vi egentlig har brug for et direktiv. Er det en arbejdsivrig EU-embedsmand eller et enkelt parlamentsmedlem, som ønsker et direktiv på dette område, eller skyldes det ikke, at den europæiske befolkning i de sidste par år har udvist et ekstraordinært engagement i forbindelse med køb elektronisk udstyr? Netop dette er årsagen. Vi producerer 6 millioner t elektronikaffald i Europa om året. Det er en stigning på over 3 til 4%, jeg tror efterhånden endda på 5%. Vi forventer, at der om ti år vil være tale om en nøjagtig fordobling af elektronikaffaldet.
Elektronikaffald er et spøgelse i hele Europa, det ligger på marker, på enge, i skove, i grave, ja overalt. Affaldet er ikke kun en miljøfaktor, det er derimod også en råstoffaktor, for vi ved alle, at der findes værdifulde dele i computere, som egentlig burde indsamles og på sigt indgå i en genbrugs- og genvindingsordning. Derfor mener jeg, det er rigtigt, at der er taget initiativ til dette direktiv.
Det er især også vigtigt, fordi vi allerede har taget de første skridt med forordningen om udrangerede motorkøretøjer, som for så vidt adskiller sig fra elektronikskrotforordningen ved, at der i elektronikskrotforordningen er involveret hundredtusinde virksomheder. Der er i modsætning hertil kun involveret 50 eller 60 virksomheder i forordningen om udrangerede motorkøretøjer. Derfor er det meget vigtigt, at vi når til enighed i Parlamentet og også med Kommissionen om dette direktiv, for dette direktiv får følger. Og når det får følger, så må det også påvirke skatterne. Miljøpolitik må ikke være et mål i sig selv, miljøpolitik skal have et mål. Et mål for miljøet, men også for virksomhederne, fordi virksomhederne er en del af dette samfund, det er der af og til nogle, der glemmer i mit udvalg.
Vi arbejder med flere kategorier, ikke mindst fordi vi har 10 forskellige stofstrømme, som i forbindelse med genvindingskvoterne har forskellige kvoter, som skal opnås. Lad mig først sige noget om de punkter, hvor udvalget har været enig med mig, f.eks. spørgsmålet om årstallet for dette direktivs ikrafttræden, som ikke først skal være 2005 eller 2006. Mine børn ville i så fald spørge mig, hvorfor jeg egentlig rejser til Bruxelles, hvis mine resultater altid først får virkning fra 2006 eller deromkring. Vi har sagt, at medlemslandene - når den parlamentariske procedure er afsluttet - skal sætte handling bag ordene og lade dette direktiv træde i kraft efter 30 måneder. Virksomhederne skal efter 30 måneder arbejde efter dette direktiv. Jeg mener, det er en korrekt ledetråd, som Kommissionen formodentlig vil støtte.
Kommission var noget vag i spørgsmålet om, hvor mange kilogram vi skal indsamle om året. Vi kræver et grundlæggende bortsmidningsforbud. Enkelte deltagere i denne diskussion, specielt industrien, påstår, at det er et sindssygt forslag. Jeg påstår nøjagtigt det modsatte. Vi skal komme dertil, hvor det er forbudt at smide en barbermaskine i affaldsspanden, for der hører den ikke hjemme. Selv om det er meget banalt, har mange stadig ikke fattet det. Også loven om faldene stykomkostninger forbyder os at have tilfældige mængder i fremtiden. Vi skal koncentrere dem for at sænke genvindingsomkostningerne. Derfor har vi foreslået et bortsmidningsforbud og en forpligtende kvote på 6 kg pr. person pr. år, og ikke som Kommissionen en uforpligtende kvote.
Jeg tror, at dette er et skridt i den rigtige retning. Vi har også udarbejdet en præference for forhandlere. Vi er alle helt på det rene med, at forhandlere, når de sælger udstyr, også skal tage det tilbage igen. Men vi ved også - i hvert fald de af os, der engang har arbejdet i et byråd - at vores forhandlere er meget koncentreret i byerne og ikke har kapacitet til at bygge en lille, om muligt endda eksplosionssikret hal til opbevaring af gamle fjernsynsapparater. Vi foreslår, at forbrugeren skal kunne returnere sit udstyr uden nogen form for omkostning. Udstyret skal dog ikke automatisk lande hos forhandlerne. Forhandlerne har godt nok ansvaret, men forbrugeren kan dog også gå direkte til et særligt indsamlingssted. Jeg tror, det er et godt alternativ til beskyttelse af forhandlerne, for hvis vi belaster dem med høje byggeomkostninger, vil de meget hurtigt søge mod grønne områder. Og netop der vil vi ikke have dem, fordi vi ønsker, at vores byer skal blive ved med at være attraktive. Det er et vigtigt punkt, som desværre alt for ofte bliver overset.
Vi mener, at producentansvaret nøjagtigt som direktivets ikrafttræden ikke først skal få gyldighed efter fem år, men derimod allerede 30 måneder efter direktivets ikrafttræden i forbindelse med en frivillig omkostningsdokumentation for historisk udstyr. Fagfolkene ved, hvad historisk udstyr er. Det drejer sig om udstyr, som allerede er i omløb, til dels om såkaldte no-name produkter, hvis oprindelse man ikke ved noget som helst om, hvis producenter muligvis er gået fallit, eller det drejer sig om store koncerner, som har introduceret udstyret på markedet lige før jul for at gøre livet svært for de små og mellemstore virksomheder.
Mine damer og herrer, dette historiske udstyr skal finansieres kollektivt. Det er den eneste mulighed, der findes. Den, der tror, at man kan finansiere historisk udstyr individuelt, drømmer. Jeg mener dog, at det giver mening at tale om individuel finansiering for nyt udstyr. Naturligvis kan der være undtagelser på enkelte områder, hvor dette ikke er muligt. Men jeg vil gerne belønne dem, der anstrenger sig og udvikler et produkt, som bagefter kan genvindes økologisk. Det er de styringsinstrumenter, vi har. Det drejer sig altså ikke om straf, men om belønning. Og i den forbindelse vil jeg gerne komme med et ønske til Rådet, som sidder her foran mig. Tag denne idé til jer, og kæmp for den individuelle finansiering i Rådet.
Der er naturligvis også enkelte punkter, som ikke er blevet accepteret af mine venner i udvalget, eller som jeg er imod. Jeg mener, at udvalget, hvad genvindingskvoten angår, har haft lidt for høje ambitioner.
Fru kollega, det er nemt at øge kvoten fra 40% til 50% i Parlamentet. Det er næsten det nemmeste, der findes. Men at organisere de faktiske affaldsstrømme, at komme ind på markedet for affaldsstrømme og at give virksomhederne en markedsøkonomisk adgang til disse affaldsstrømme, det er netop det afgørende. Derfor er Kommissionens forslag meget fornuftigt som introduktionskvote. Jeg synes, vi skal bevare Kommissionens kvote og ikke anvende den overdrevne kvote, der har været flertal for i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik.
Der hersker uenighed om belysningsudstyr. Den vigtigste medspiller taler netop med andre medspillere om dette. Jeg mener, at belysningsudstyr skal være en del af dette direktiv, men at det dog ikke skal forsynes med en kvote. For der findes ikke et eneste dokument om, hvordan ituslåede og komprimerede lamper kan genvindes og frem for alt genbruges. Jeg ønsker ikke at iværksætte et direktiv, hvis virkninger jeg ikke kender. Hvis vi om tre år har erfaringsgrundlaget, skal vi forsyne belysningsudstyr med en kvote. I den forbindelse er Kommissionens forslag efter min mening godt. Vi vil gerne støtte dette forslag.
Der er i Parlamentet uenighed om, fra hvilket tidspunkt producenterne skal overtage omkostningerne. Kommissionen har stillet forslag om - og Rådet er af samme mening - at producenten skal tage sine produkter retur fra indsamlingsstedet og afholde omkostningen herfor. Jeg støtter dette initiativ.
Jeg støtter det også, fordi der er enkelte kolleger, som er af den mening, at virksomhederne som det næste skal afhente folks tandbørster på badeværelset. Jeg har tre børn, og mine børn har så sandelig også et moralsk ansvar for at aflevere udstyr, en computer, en radio, eller hvad det nu er, der ikke længere kan bruges, et særligt sted og bortskaffe det på en korrekt måde. Jeg tror ikke, at vi kan føre en politik, hvor det altid er en tredjepart, der er ansvarlig, og aldrig en selv.
Forbrugeren skal kunne aflevere sit udstyr uden omkostninger hos en forhandler, han skal endda kunne få det afhentet ved køb af nyt udstyr. Men han har også et ansvar, hvis det kun skal bortskaffes. I så fald skal det transporteres til centrum af byen. Det fastholder jeg. Det er meget muligt, at De finder det konservativt. Jeg mener, at der er et vist opdragende aspekt, som spiller ind. Jeg husker, hvordan vi her i Parlamentet har haft en livlig debat om brug-og-smid-væk-mentaliteten. De, som dengang råbte højest, er her ikke længere, eller stiller sig ikke længere op. Brug-og-smid-væk-mentaliteten en vigtig faktor, som også skal spille en rolle i forbindelse med finansieringen.
Vi har hørt mange gode forslag på dette område. Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik er et heterogent udvalg. Men det yder et værdifuldt bidrag til, at Parlamentet, som ikke er et "normalt" parlament, spiller en stadig større og stadig vigtigere rolle i forhold til et "normalt" parlament. Det vil jeg gerne takke alle kolleger og involverede parter for.

Ahern
Hr. formand, affald af elektrisk og elektronisk udstyr udgør nu en af de hurtigst voksende affaldsstrømme i EU. Det anslås, at denne affaldstype, som på nuværende tidspunkt tegner sig for 4% af husholdningsaffaldet, fremover vil vokse med mindst 3-5% om året. Elektronisk og elektrisk udstyr er en af hovedkilderne til tungmetaller og organiske miljøgifte i affaldsstrømmen. Uden tilstrækkelig forbehandling kan disse stærkt giftige elementer forurene såvel jordbunden og grundvandet som luften.
Direktivet kan derfor betragtes som et af de grundlæggende instrumenter til en integreret produktpolitik, der skal spænde over hele produktets livscyklus og fremme miljøvenligt design. Behovet for, at erhvervslivet tilpasser sig til den nye dagsorden og tager større hensyn til miljøet, nyder bred anerkendelse, ligesom det erkendes, at de lande og industrier, der fornyer sig hurtigst, i sidste ende vil stå stærkere i konkurrencen end dem, der reagerer langsommere.
Det ledende princip bag direktiverne er udvidet producentansvar. Formålet hermed er at gøre producenterne økonomisk ansvarlige for deres produkter, når disse bliver til affald. Dette vil give en opstrømseffekt, således at der allerede i designfasen tages hensyn til miljøet, herunder produktets holdbarhed, reparations- eller opgraderingsegnethed, demontering og genanvendelse. Hertil kommer, at de farlige stoffer, der findes i affaldsstrømmen, via miljøvenligt design, genbrug af ressourcer og særskilt indsamling forhindres i at spredes ukontrolleret i miljøet.
Direktivet anvender endvidere princippet om internalisering af eksterne omkostninger. De bortskaffelsesomkostninger, som indtil nu er blevet båret af de lokale myndigheder, normalt som led i affaldsbortskaffelsen, skal fremover internaliseres, og der skal sørges for genbrug, genvinding og refabrikation af dette udstyr. Det ultimative mål er affaldsforebyggelse.
Princippet om producentansvar for udtjent elektrisk og elektronisk udstyr anfægtes ikke. Producenterne skal være ansvarlige for det produkt, de bringer på markedet, men kan dog kun være ansvarlige for deres eget individuelle produkt. Vi har diskuteret både kollektive og individuelle ordninger, som Udvalget om Miljø­ og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har behandlet mere detaljeret.
Vi har i Industripolitikudvalget stillet ændringsforslag om, at reservedele skal være let tilgængelige, samt forslag om fjernsalg og miljømærkning, som vi anmoder Kommissionen om at tage med i betragtning. Vi er også meget bekymrede for sundheden og sikkerheden for arbejdstagere, der er beskæftiget med genvinding af affald af elektrisk og elektronisk udstyr, og dette skal overvejes mere grundigt end tidligere ved direktivets gennemførelse.
I forbindelse med begrænsning af farlige stoffer mener visse dele af branchen, at vi bør fokusere på de store og ikke de små apparater, men koncentrationen af farlige stoffer er fire gange højere i små apparater end i de store. Endvidere er det netop de små apparater, som har behov for særskilt indsamling, så det undgås, at de ender i det almindelige husholdningsaffald, som ikke kontrolleres grundigt for farlige kemikalier.
I princippet bifaldes forslaget om substitution af bly, kviksølv, cadmium o.a. Industripolitikudvalget har dog anmodet om en struktureret revisionsprocedure, som jeg mener, Kommissionen bør se nærmere på. Alle interessenter bør have lejlighed til at forelægge data, der kan indgå i en hurtig revision, herunder miljø- og forbrugerorganisationer, da et effektivt direktiv er i alles interesse. Jeg anmoder Kommissionen om at tage højde herfor.
Industripolitikudvalget har ligeledes anmodet om, at bly i loddemetal med højt smeltepunkt og bly i glas i elektroniske komponenter undtages. Dette skyldes de tekniske vanskeligheder med at substituere disse stoffer. Jeg har diskuteret dette med Kommissionen i udvalg, og vi bør som tidligere nævnt se nærmere på de tekniske muligheder i denne forbindelse.

García-Orcoyen Tormo
Hr. formand, under opbygningen af et Europa, der respekterer miljøet, er det en politisk og lovgivningsmæssig prioritering at sikre, at erhvervslivet involverer sig fuldt ud i miljøbeskyttelsesopgaven. I den sammenhæng er de direktiver, som vi beskæftiger os med i dag, væsentlige lovgivningsinstrumenter, som bidrager til at beskytte vores miljø, idet de tilskynder sektorens virksomheder til at internalisere omkostningerne ved visse miljøvirkninger og indtage en engageret holdning uden af den grund at give afkald på deres markedsmål.
Hr. Florenz' arbejde er prisværdigt, og jeg kan kun lykønske ham med det, for han har forstået at udarbejde nogle direktivforslag, som skaber ligevægt mellem forbrugernes, miljøets og sektorens virksomheders interesser, og det er interesser, som er meget vanskelige at forene.
Jeg vil tale om medlemsstaternes forpligtelse til at opnå en indsamlingsrate på seks kg pr. indbygger, fordi man efter min mening bør tage de eksisterende forskelle mellem medlemsstaterne i betragtning. Det er klart, at Tyskland f.eks. ikke producerer den samme mængde affald som andre lande, f.eks. Grækenland, Portugal eller Spanien. På den anden side er de enkelte apparaters livscyklus mærkbart forskellig i medlemsstaterne, hvilket gør problemet mere udtalt. Jeg vil gerne gentage hensigtsmæssigheden i at anvende en udviklingskoefficient på indsamlingsforpligtelsen for på den måde at kunne afbalancere og harmonisere forpligtelsen, alt efter hvilken stat det drejer sig om.
Jeg vil også fremhæve betydningen af artikel 7, der drejer sig om det finansielle ansvar. For at der kan skabes større retfærdighed, synes det individuelle finansielle ansvar logisk, men jeg mener, at løsningen i betænkningen, som går ud på at tage udgangspunkt i et individuelt ansvar, uden at det udelukkes at tage det kollektive ansvar i anvendelse i visse tilfælde, er meget passende.
Hvad angår undtagelserne for påloddet bly, mener jeg, at de skal bibeholdes, for jeg tror, at anvendelsen af erstatningsstoffer ville kunne skabe et større miljøproblem eller risici for forbrugersikkerheden.

Van Brempt
Hr. formand, kære kolleger, hr. ordfører, en række mennesker vil understrege - og det vil ske flere gange - hvor vigtigt dette direktiv er. Folk spørger mig ikke om, hvorfor vi stemmer om dette direktiv, men mange mennesker beder mig om at gøre dette så hurtigt og så godt som muligt. Jeg kommer selv fra et land, hvor der allerede findes en række regler på dette område. Jeg vil udtrykkeligt takke ordføreren for det gode stykke arbejde, som han har udført, og de gode forbedringer, som han har foretaget i kommissionsforslaget. Det allervigtigste i denne forbindelse - det nævnte han selv - er forpligtelsen til at indsamle alt elektrisk og elektronisk udstyr og inden 2006 opstille højere og mere tvingende indsamlingsmålssætninger.
Det væsentlige mål med dette direktiv nævnes i artikel 1. Først forebyggelse, så genbrug, derefter genvinding og i sidste instans energiudnyttelse. Det er dette hierarki, der ikke respekteres i kommissionsforslaget, for forebyggelse flyttes over i et andet direktiv, og genbrug af hele apparater anerkendes ikke. Ordføreren har også henvist en række ting til energiudnyttelse i stedet for genvinding. Den bedste affaldsforebyggelse, kære kolleger, findes i disse produkters økodesign, som ændres. Derfor er instrumentet med det individuelle producentansvar, det finansielle ansvar, så væsentligt. Genbrug af hele apparater er også vigtig, ikke blot for miljøet, men også ud fra en social synsvinkel. Socialt, fordi lavtuddannede herved får større beskæftigelseschancer, men også fordi produkterne bliver mere tilgængelige til en lavere pris. Det siger også sig selv, at dette direktiv skal garantere, at affaldet ikke eksporteres til tredjelande, medmindre det sker med henblik på genbrug, og kun hvis det kan garanteres, at samme høje mål og standarder respekteres i disse tredjelande. Forbud mod farlige stoffer er den allerbedste forebyggende foranstaltning, vi kan træffe. Desuden er dette også vigtigt for arbejdstagernes sundhed. Egentlig udgør direktivet om begrænsning af anvendelsen af visse farlige stoffer i elektrisk og elektronisk udstyr en del af forebyggelsesmålet, som nævnes i artikel 1 i direktivet om affald af elektrisk og elektronisk udstyr. Derfor var jeg en så ivrig tilhænger af sammenføjningen af de to direktiver.
Vi har også længe kendt problemet med tungmetallerne. For de fleste af dem kan der sagtens findes alternativer, og for en række af dem har Kommissionen gjort undtagelser. Jeg tror ikke, at det er Parlamentets opgave meget hurtigt, i løbet af nogle dage, at gøre undtagelser. Det har også den ulempe, at det sommetider inspireres for meget af lobbyer. Lad Kommissionen gøre sit arbejde og om to år forelægge en tilpasset udgave af undtagelserne for tungmetallerne.
Til sidst vil jeg absolut lige nævne diskussionen om bromerede flammehæmmere. Det er blevet en diskussion mellem dem, der tror på det, som f.eks. jeg, og som er overbevist om de miljø- og sundhedsskadelige virkninger, og dem, der ikke tror på det. Det er efter min mening vigtigt, at denne diskussion hos mange har ført til større erkendelse af disse produkters skadelighed. Et forbud i 2006 er ikke muligt. I det ændringsforslag, som min gruppe har stillet, anmodes der om, at producenterne hen imod 2003 beviser, at disse produkter er uskadelige, og jeg håber, at dette også er realistisk.

Davies
Hr. formand, for mere end 30 år siden opstod organisationen "Friends of the Earth" i Det Forenede Kongerige. Jeg mener at kunne huske et reklamenummer, som viste en enorm bunke flasker, der ikke længere skulle genbruges, men som skulle dumpes på en losseplads. Jeg var 12 eller 13 år dengang, og den offentlige omtale og tv-billederne vækkede de samme miljøbekymringer i os dengang som i dag, og henledte vores opmærksomhed på det ressourcespild, der er forbundet med store dele af vores levemåde og fremstillingsprocesser.
Jeg beklager, at mit land så mange år efter er et af de lande, der er sakket agterud med at øge genvindingskvoterne i forhold til ordførerens og kommissærens lande. Derfor bifalder jeg denne europæiske lovgivning og navnlig hele Kommissionens affaldsstrategi, som tvinger de enkelte lande som mit eget, der er modstræbende og for let bukker under for industriens pres, til at anerkende og omsætte princippet om bæredygtighed til praksis. Disse lande vil gerne tale om sådanne principper på et overordnet plan, men tøver med at omsætte dem til praksis i deres eget land. Vi bør kraftigt tilslutte os princippet om, at producenten skal tage ansvar for hele produktets livscyklus og sikre, at problemerne ved produktionen ikke gives videre til kommende generationer.
Derfor bifalder jeg denne lovgivning og mener, at det er vigtigt, at industrien i mit land og eventuelt i andre lande bør indse, at hvis ikke den griber denne mulighed for at modernisere sine processer og opfylde de høje miljøstandarder, vil den miste markedsmuligheder i hele Europa.
Der er påpeget to dilemmaer vedrørende bly og bromerede flammehæmmere. Jeg har et spørgsmål til kommissæren om brugen af billige energisparepærer. Er det bedre, at disse genvindes, og prisen sættes op, eller er det bedre, at de forbliver billige, og folk opfordres til at bruge dem, og vi måske kan løse andre alvorlige miljøproblemer i forbindelse med den globale opvarmning hurtigere, end vi ellers ville kunne?

De Roo
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, allerførst min oprigtige kompliment til ordføreren, hr. Florenz. Han har forstået det. Producenterne af nye fjernsyn og køleskabe skal have et individuelt, finansielt ansvar. Omkostningerne skal ikke væltes over på forbrugerne. Kun hvis fabrikanterne selv skal betale de ekstra udgifter til genbrug og genvinding, får de et finansielt incitament til at udforme deres elektriske og elektroniske produkter således, at de lettere og mere miljøvenligt kan genbruges. Hele Parlamentet støtter dette princip om individuelt, finansielt ansvar. Således får vi en økologisering af markedsøkonomien. Derfor siger jeg til det svenske formandskab: Optag dette princip i den fælles holdning, ellers bliver en forligsprocedure uundgåelig. Jeg gentager min kompliment til ordføreren, hr. Florenz. Hvis der var flere mennesker som hr. Florenz hos de kristelige demokrater, ville vi have sort-grønne koalitioner i Europa. Der er kun ét punkt, jeg kritiserer, nemlig de bromerede flammehæmmere. Kommissionen og flertallet i Parlamentet vil kun forbyde to af de 70 bromerede flammehæmmere. Disse to forsvinder alligevel fra markedet nu. Men alle 70 skal fjernes. De er giftige og kan ikke nedbrydes i naturen. I modermælk fordobles hvert femte år mængden af disse skadelige stoffer, og det er sket i de sidste 25 år. Arbejdstagere i genvindingsindustrien har 70 gange så meget af disse stoffer i deres krop. Der findes sikre alternativer, nemlig aluminiumhydroxider og fosfatestere. Japanske firmaer såsom Sony har allerede besluttet at indstille brugen af de bromerede flammehæmmere. Nu mangler vi bare politikerne.

Sjöstedt
Hr. formand, i de to forslag, som vi nu diskuterer, bliver der taget et vigtigt skridt hen imod at mindske mængderne af affald fra elektroniske produkter. I stedet for at husholdningsmaskiner og dele fra computere skal ende som affald, som det ofte er tilfældet nu, lægger vi grunden til, at de i alle EU's medlemslande skal kunne samles ind separat og genbruges.
Idéen med forslaget om genbrug er, at forureneren skal betale. Det er ikke tilstrækkeligt, at omkostningerne ved at samle produkterne ind og genbruge dem ikke belaster forbrugerne. Disse omkostninger skal være en del af de samlede omkostninger for produktet og en del af produktets pris. Derfor er det vigtigt, at omkostningerne ved indsamling og genbrug bliver en integreret del af produktets pris og ikke en separat, synlig afgift. Først når omkostningerne er integreret, kan man få den reelle miljøomkostning med i prisen.
Det er også vigtigt, at hver enkelt virksomhed kommer til at betale de omkostninger, der er forbundet med netop deres produkter. En sådan ordning vil ikke hindre, at der i praksis er et samarbejde om indsamling og genbrug af produkterne. Et individuelt økonomisk ansvar for hver virksomhed er dog både mere effektivt og mere retfærdigt end et fælles økonomisk ansvar. Et individuelt system for nyt affald begunstiger de producenter, der anvender de bedste materialer og laver konstruktioner, der gør det let at genbruge dele af produkterne. Dette vil være en støtte til mere miljøvenlige produkter og desuden en stærk drivkraft for produktudvikling.
Ordføreren har arbejdet for på et tidligt stadium at forsøge at samle de forskellige politiske grupper til fælles kompromiser på flere vigtige områder. Det er noget, som vi virkelig værdsætter, og vi mener også, at Parlamentet på denne måde vil stå stærkere over for Ministerrådet i det fortsatte arbejde. Vi støtter naturligvis målet med en forøgelse af såvel andelen af indsamlede produkter som andelen af de indsamlede produkter, der skal kunne genbruges.
Med hensyn til det andet forslag til direktiv, det om en begrænsning af anvendelsen af farlige stoffer i elektronisk udstyr, mener vi, at man godt kunne have gået længere, end udvalget har foreslået det. Det gælder ikke mindst med muligheden for at forbyde forskellige flammehæmmere. I den seneste tid er der kommet flere alarmerende rapporter om, hvordan disse stoffer akkumuleres og om, hvilke farlige sundhedsmæssige konsekvenser de kan have.
Vi mener også, at det allerede nu skal være muligt for enkelte lande at stille strengere krav til denne type af produkter. Kommissionen har for nylig gjort indsigelse imod, at den svenske stat har villet stille skærpede miljøkrav til farlige stoffer i forbindelse med et indkøb af 400.000 computere. Vi mener, at det er helt uacceptabelt, at Kommissionen og EU's regler for indkøb på denne måde hindrer lande i at stille skrappere miljøkrav og dermed også i at støtte produktudviklingen på området.

Blokland
Hr. formand, i øjeblikket deponeres eller forbrændes 90% af det elektroniske affald uden forbehandling i EU. Dette betyder, at 36 t kviksølv, 16 t cadmium og mange dioxiner og furaner ukontrolleret kommer ud i miljøet. Desuden har apparater med meget glas, såsom tv-apparater, et negativt energiudbytte ved forbrænding. Oven i købet fordamper eller siver farlige stoffer ud, når elektronisk affald deponeres. Det er derfor godt, at de nævnte problemer tages op i to EU-direktiver.
Det er ligeledes positivt, at der fastsættes ambitiøse procentsatser for genvinding. Man må imidlertid her tænke på, at genvinding kun er mere miljøvenlig, hvis affaldet også forbehandles. Desuden står og falder direktivets succes med gennemførelsen af indsamlingen af det elektroniske affald. Bl.a. fordi mængden af elektronisk affald til stadighed stiger, bør vi også hurtigst muligt fastsætte en procentsats for dette. Gratis indlevering af det elektroniske affald vil være et godt incitament hertil.
Udgangspunktet, nemlig producentansvar, er af væsentlig betydning. Herved udvirkes det bl.a., at der ved produktionen af elektriske apparater tages hensyn til genbrug og genvinding ved slutningen af apparaternes levetid.
Selvfølgelig er jeg helt enig med ordføreren i, at fuldstændig genbrug fortsat bør være mulig. Risikoen for, at elektronisk affald under dække af genbrug dumpes i lande uden for EU, er imidlertid ikke indbildt. Medlemsstaterne bør derfor sørge for, at kun brugbart elektrisk og elektronisk udstyr, som virkelig genbruges, eksporteres til lande uden for EU, således som jeg har foreslået i et af mine ændringsforslag.
Et andet ændringsforslag vedrører de af ordføreren fjernede undtagelser i bilag 1 til begrænsning af de farlige stoffer. De nævnte undtagelser bør opretholdes i betragtning af, at disse ikke blot vedrører den medicinske sektor, men også er uundværlige og uerstattelige for videnskabelig forskning i den kemiske og fysiske sektor.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, lad mig tilslutte mig de komplimenter, som mange kolleger har givet hr. Florenz. Det direktiv, som i dag diskuteres, er et vigtigt direktiv. Hvorfor? Fordi der i Europa er stadig større affaldsstrømme af udtjent elektrisk og elektronisk udstyr. Det betyder således, at det er absolut nødvendigt, at der kommer en ordentlig og miljøvenlig løsning på genvinding og forarbejdning af dette materiale. Den måde, hvorpå hr. Florenz har grupperet alle disse interesser og alle disse sektorer i sin betænkning, godkender jeg.
Lad mig lige komme ind på direktivet. Allerførst er det i brugerens interesse at kunne indlevere elektronisk og elektrisk affald gratis. Producenterne bør derfor finansiere indsamling fra indsamlingsstedet, forarbejdningen, den nyttige anvendelse og bortskaffelsen af materialet. Jeg støtter derfor den opfattelse, at producenterne så vidt muligt individuelt skal sørge for dette. Individuelt ansvar er nemlig også et incitament for producenter til at udforme produkter, som er bedre egnede til genvinding, og jeg er ligeledes enig i den opfattelse, at det historiske affald ikke kan overlades til den individuelle producent. Det har vi også set i Nederlandene. Dette historiske affald skal finansieres kollektivt.
Jeg støtter indsamling, forarbejdning og bortskaffelse på frivillig basis, idet miljøet skånes, for ved salget af nye produkter at vise brugeren, at producenterne også virkelig har påtaget sig deres ansvar. Vi har i Nederlandene siden 1999 haft et kollektivt system med et synligt bortskaffelsesbidrag, og det fungerer fortræffeligt. At indsamlingsmålet øges fra fire til seks kilo, støtter jeg, for hvis jeg ikke gjorde det, ville det betyde, at en hel del elektrisk materiale stadig ville ende som skrot.
Til sidst håber jeg, at ændringsforslagene om belysningsudstyr også vedtages.

Hulthén
Hr. formand, jeg vil også træde ind i rækken af gratulanter, men jeg vil også gratulere vores egen skyggeordfører, fru Van Brempt, som har udført et aldeles udmærket og møjsommeligt stykke arbejde.
Jeg synes, at vi er nået frem til et ganske godt resultat, selv om der naturligvis er visse steder, hvor man kunne stille yderligere krav. Det vigtigste er dog, at vi slår producentansvaret fast, og det ser jeg nok som den største miljøgevinst i dette arbejde. Jeg ser det også som et fremskridt for alle de progressive og miljøbevidste virksomheder, der faktisk allerede i dag arbejder på denne måde. De får mulighed for at fortsætte med at udvikle deres økodesign og producere produkter på en måde, der er i bedre overensstemmelse med miljøet, end hvad der er tilfældet i mange andre virksomheder.
Både hr. de Roo og hr. Sjöstedt har talt om de farlige stoffer, men jeg vil alligevel nævne de bromerede flammehæmmere. Det er lidt trist, at det ikke lykkedes os at nå længere med det problem. Det er videnskabeligt bevist, at disse stoffer er farlige, og sundhedskonsekvenserne er videnskabeligt belyst. Flammehæmmere og rester af dem kan spores i modermælk et så afsides sted som Grønland, hos inuitterne, hvor niveauerne ofte ligger meget højere end det, der er anbefalet af WHO. Det er underligt, at vi så er så tøvende og bange for at gøre noget ved problemet, at vi begrænser os til to flammehæmmere. Vi ved, at stofferne er farlige. Vi ved, at børn får koncentrationsbesvær. Vi ved også, at der kan være andre komplikationer, f.eks. lavere fødselsvægt, når man har optaget disse stoffer, også selv om man aldrig har bedt om at få dem ind i sin krop.
Direktivet om farlige stoffer er baseret på artikel 95, og direktivet om affald, der består af eller indeholder elektriske eller elektroniske produkter, er baseret på artikel 175. Det kan jeg ikke forstå. Da vi behandlede et lignende direktiv for udrangerede køretøjer, så de fleste det direktiv som en skabelon for det fortsatte arbejde, men hukommelsen er tydeligvis meget kort. Jeg synes, at dette stemmer meget dårligt overens med det, som vi skal diskutere i eftermiddag, det vil sige bæredygtig udvikling. Her er det igen det indre marked, der sætter grænserne for, hvad vi skal opnå på miljøområdet, og de lande, der er foran udviklingen, bliver straffet. Jeg synes, at det er forkert.

Sterckx
Hr. formand, der foreligger her et vigtigt direktiv og en god betænkning. Hvis alle medlemsstater udbygger et system som det, vi her beskriver, tror jeg, at vi vil være kommet et godt skridt videre. Medlemsstater, som har udformet et system, som nu fungerer, må efter min opfattelse kunne beholde det. Jeg synes, det er udmærket, at det kan lade sig gøre. Bl.a. i den region, jeg kommer fra, anser jeg det for vigtigt. Jeg synes således, at Miljøudvalget fremlægger et godt kompromis takket være vores ordførers og et par andre menneskers konstruktive stædighed. Jeg synes, det er ærgerligt - ikke alle kan være 100% tilfredse med et kompromis - at det synlige bortskaffelsesbidrag skal forsvinde. Vi beder forbrugere om at opføre sig ansvarligt, og derfor skal de kunne få støtte. Jeg har stillet et ændringsforslag om genbrug, som efter min mening er glimrende, bortset fra hvis der er nye produkter, som er mere positive, hvad angår miljøbalancen. Jeg håber således, at jeg på forhånd får støtte fra Parlamentet til dette ændringsforslag. Heller ikke genbrugscentre, som jeg ligeledes finder fortræffelige, og som med rette får subsidier til deres arbejde, skal have lov til kun at tage det, de kan bruge, men bør også sørge for, at genvindingsvirksomheder ikke blot får det værdiløse materiale. Jeg formoder, at jeg også kan få Parlamentets støtte hertil.

Hautala
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig alle de taksigelser, som ordføreren her har fået. Han kan virkelig kaldes hr. Producentansvar, fordi dette allerede var det andet historiske direktiv, den anden historiske præstation, hvorved producentansvaret på en mærkbar måde medtages i miljø- og produktlovgivningen i EU.
På den måde er vi såmænd ved at overgå til en ny fase i miljølovgivningen. Det drejer sig om, at man allerede ved planlægningen af produkterne kan tage hensyn til miljøkravene. Jeg har lagt mærke til, at større virksomheder allerede er i gang med drøftelser på grund af dette direktiv om, hvordan f.eks. GSM-telefonerne kan gøres lettere - selv om de allerede er blevet lettere - hvordan de kan gøres lettere demonterbare, og hvordan alle de generende stoffer kan adskilles og derefter ansvarligt udleveres til affaldshåndtering.
Jeg vil vende tilbage til disse generende, farlige stoffer. Vores gruppe havde gerne set lidt mere formålstjenlige foranstaltninger for at skille os af med særdeles farlige kemiske stoffer. Jeg kan nævne et eksempel: Der er talt meget om produktsikkerhed, der også er et meget vigtigt anliggende, bl.a. brandsikkerhed. Det er blevet drøftet, om man fremover bør forbyde bromerede flammehæmmere. Efter vores mening er det helt klart, at de er giftige, for de har bl.a. ført til, at modermælken hvert femte år indeholder en fordoblet mængde af disse stoffer. Der findes alternativer til dem, og vi vil gerne se, at de forbydes hurtigere, og at virksomhederne på den måde tilskyndes til at tage ufarlige alternativer i brug uden dog at reducere produktsikkerheden.

Korhola
Hr. formand, også jeg vil varmt gratulere ordføreren, hr. Florenz. En afbalanceret og god betænkning om emnet er på vej, og den vil sammen med betænkningen om udrangerede køretøjer, der tidligere er udarbejdet af hr. Florenz, fremover udgøre en model til lignende lovgivning. Det er derfor, at de aktuelle beslutninger er meget betydningsfulde.
Jeg er meget tilfreds med, at udvalget godkendte mine ændringsforslag, der overskueliggør producentansvaret. Det har en stor virkning på, hvor meget og i hvilken form elektrisk og elektronisk skrot dannes. Virkningen er større end ved nogen anden eventuel beslutning, som Parlamentet kan tage om skrot. Den vil medføre tilskyndelse til mere økologisk planlægning og innovation allerede før, produkterne er kommet på markedet, og på den måde mindske miljøbelastningen fra disse produkter i løbet af deres livscyklus. Dette er en stor forandring i forhold til den tidligere tankegang, hvor man først koncentrerede sig om at reparere og bekæmpe miljøskader i den produktfase, hvor produkterne var blevet til affald.
Netop på samme måde bør vi betragte den anden betænkning, om kravene til affaldshåndtering. Hvis direktivet altid forudsætter at printkortene f.eks. skal fjernes, tilskynder det ikke til udvikling af materialer, som anvendes i printkort, og derfor skal det i hvert fald fjernes fra direktivkravene. Derimod, hvis man nævner komponentstoffer, der fører til, at komponenten skal fjernes, tilskyndes der til at udvikle komponenter, der ikke indeholder disse farlige stoffer. Det er måden at gribe sagen an på, hvis man vil tilskynde til økologisk planlægning. Det er det, der menes i ændringsforslag 77.
Vi skal på tilsvarende måde skabe tilskyndelse til udvikling af alternative metoder til affaldshåndtering, således at også den deraf kommende økologiske belastning forbliver mindst mulig. Mit ændringsforslag blev allerede, hvad angår bilaget, vedtaget i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, men en tilsvarende artikelændring er indeholdt i ændringsforslag 76 forelagt på plenarmødet.
Kære formand, EU er i gang med at vedtage en lovgivning, der over for resten af verden klart markerer, at konflikten mellem miljøhensyn og økonomi ikke kan undgås, men den kan tilpasses med en velovervejet lovgivning. Det er netop her, faktiske muligheder for en bæredygtig udvikling kan findes, og EU kan være en global banebryder på dette område.

Lund
Hr. formand, jeg vil også gerne melde mig i koret af dem, der siger tak til hr. Florenz og de andre ordførere. Jeg synes, at de har udført et virkelig flot stykke arbejde.
Hvad angår forbuddet mod farlige stoffer, er jeg glad for, at det nu foreslås, at vi får fremskyndet det forbud. Jeg havde personligt gerne set, at vi havde fået alle flammehæmmere med fra starten, men jeg synes, det er et spørgsmål, vi må prøve at arbejde videre med. Med hensyn til håndtering af affald, synes jeg, at der er tre afgørende punkter. Det ene er, at vi snarest muligt får affaldet i disse her sammenhænge adskilt fra andet usorteret affald. Det kræver en strategiplan i de enkelte lande, og det kræver i høj grad også, at vi har en effektiv mærkning, sådan at vi kan identificere de pågældende produkter. Det andet centrale punkt er selvfølgelig producentansvaret, og jeg kan kun erklære mig enig i, hvad mange af talerne har sagt om dette punkt. Det er vigtigt, at vi får løst dette spørgsmål i forhold til hele produktets livscyklus, og at vi også får vedtaget bestemmelser om finansiering af producentansvaret. Finansieringen bør så vidt muligt ske på individuel basis, sådan at man kan bruge den i udviklingen af renere teknologi som et konkurrenceparameter. Det tror jeg kan blive noget af det allervigtigste.
Jeg vil slutte med at stille et spørgsmål til kommissæren. Jeg kommer jo fra et land, hvor man allerede har gennemført nogle mere restriktive regler i forhold til de farlige stoffer. Da der her er tale om et indre markedsdirektiv om farlige stoffer, vil jeg gerne spørge, om et land som Danmark vil være nødt til at ophæve sine mere restriktive regler, indtil de restriktive regler også træder i kraft i 2008 eller 2006, afhængig af hvilket år man vil slutte med at vedtage for denne udfasing af de farlige stoffer. Det vil naturligvis være dybt ulykkeligt for os, hvis vi er nødt til i en periode at vende tilbage til nogle dårligere regler, for så at få forbuddene indført igen på et senere tidspunkt.

Rübig
Hr. formand, først vil jeg gerne takke Karl-Heinz Florenz. Han har trods alt arbejdet sig igennem, vurderet og debatteret 334 tætskrevne sider, 70 sider om farlige stoffer og 264 sider om affald af elektrisk og elektronisk udstyr. Man kan se, at det er et komplekst, men også meget vigtigt emne, fordi det vedrører alle borgere i EU.
For os drejer det sig om at fremskynde affaldssorteringen og at bortskaffe elektronisk og elektrisk udstyr separat i forhold til husholdningsaffaldet. Det er et meget vigtigt anliggende. Vi ved, at vi i øjeblikket har ca. 2 milliarder apparater i EU, og at der hvert år bortskaffes ca. 210 millioner apparater. Det er immervæk 6 millioner t. Det medfører omkostninger på ca. 40 milliarder euro. Ved sådanne summer skal man tænke på, hvem der skal afholde disse omkostninger, og frem for alt, hvorledes de kan styres effektivt og optimalt efter de markedsøkonomiske retningslinjer således, at der vælges det koncept, som er det billigste og mest økologiske for borgeren.
Vi ved, at det historiske affald udgør enorme mængder. 66% af alle disse apparater er mere end 10 år gamle, og ca. 50% kommer fra husholdningerne. Derfor er forpligtende indsamlingsmål meget vigtige. Derfor støtter vi også de 6 kg. Vi ønsker, at genvinding gennemføres korrekt og i en målestok, som til syvende og sidst giver mening for økonomien og for budgettet.
For mig er det med hensyn til stofforbuddene vigtigt, at vi kun udskifter stoffer med alternativer, hvis det er bevist, at de er bedre, mere holdbare og frem for alt videnskabeligt kontrollerede. I denne forbindelse skal Kommissionen være aktiv, nemlig for på den ene side at undgå skader og for på den anden side at vælge den økologisk mest optimale variant.

Corbey
Hr. formand, allerførst vil også jeg give hr. Florenz og vores skyggeordfører, fru Van Brempt, en kompliment. Jeg vil under denne forhandling gøre rede for tre ting, som jeg finder særdeles vigtige, nemlig forebyggelse, medlemsstaternes rolle og brandsikkerhed.
Direktivets målsætning er forebyggelse af miljøproblemer. Det sigter mod at tilskynde til økodesign. Producenters eget ansvar er i denne forbindelse nøgleordet. Producenter kan gøre meget, nemlig sørge for bæredygtige produkter og sørge for, at apparater nemt, f.eks. inden for en halv time, kan repareres. De kan arbejde med specielle farver ved farlige komponenter, således at disse altid er meget påfaldende ved bortskaffelsen. For også at gøre brugeren opmærksom på affaldsproblematikken opfordrer jeg til indførelse af et søjlediagram, som viser, i hvor høj grad et apparat kan genbruges.
Der har været meget diskussion om medlemsstaternes rolle. Med dette forslag fastlægges hovedlinjerne for indsamlingen af udrangerede apparater og finansieringen af genvinding. Med henblik på subsidiaritet må EU ikke ønske at fastlægge i alle detaljer, hvordan grundprincipperne skal omsættes. Det forholder sig anderledes med produktstandarder og anvendelsen af farlige stoffer. Her er det vigtigt, at vi bevarer det indre marked. Det ville efter min mening være uacceptabelt, hvis vi tilskynder alle medlemsstater til bare selv at fastsætte standarderne. Det indre marked er et vigtigt grundlag for det europæiske samarbejde. Det er vores opgave at sørge for, at de produkter, som forhandles på det indre marked, alle sammen opfylder den højeste standard for miljø og sikkerhed.
Til sidst vil jeg lige omtale et vigtigt punkt, nemlig brandsikkerhed. Vi har pligt til at sørge for, at menneskers sikkerhed garanteres. Også hvis der desværre er brug for skadelige stoffer dertil. Vi må imidlertid så vidt muligt begrænse flammehæmmeres negative indvirkning på miljøet. Hvis der er rene alternativer, skal vi bruge disse. Ud fra en miljømæssig synsvinkel opfordrer jeg derfor til et forbud mod nogle af de bromerede flammehæmmere. Vi må gøre alt for at udvikle og bruge miljøvenlige alternativer, hvor det er muligt.

Liese
Hr. formand, jeg vil også gerne sige tak til Karl-Heinz Florenz. Han har fremlagt en meget god betænkning. Målet for vores bestræbelser er miljøvenlig bortskaffelse af affald fra elektronisk og elektrisk udstyr og - om muligt - stoflig genvinding. Meget vigtigt for Parlamentet er forårsagerprincippet, og det kommer også meget klart til udtryk i denne betænkning. Jeg mener dog - og også i den forbindelse er hr. Florenz' betænkning på rette spor - at man altid skal være meget opmærksom på, hvordan disse principper kan gennemføres på de enkelte områder.
Også indsamlingen af udstyr eller smådele koster energi og kan dermed være til skade for miljøet. Derfor er det vigtigt, at vi med hensyn til smådele, som ikke indeholder farlige stoffer, f.eks. glødelamper, gør en undtagelse, at vi altid ser på det samlede økologiske regnskab og vurderer, om det giver mening at gennemføre selektiv indsamling og genvinding, eller om det muligvis ikke er miljøpolitisk forsvarligt. Derfor mener jeg, at ændringsforslag nr. 65 er et skridt i den rigtige retning.
Vi skal anvende forårsagerprincippet rigtigt. Der ser jeg på enkelte punkter et problem, for netop i forbindelse med historisk affald er der jo ikke tale om noget forårsagerprincip, hvis vi siger, at alle deltagere på markedet skal betale for de producenter, som måske har fremstillet et eller andet for 20 år siden. Der skal man passe på, for markedet er ikke gennemsigtigt på alle områder. Det har man forstået i udvalget. Jeg har - som et eksempel på dette problem - især beskæftiget mig med boligartikler, fordi de bliver fremstillet i stor stil i min valgkreds. Producenterne siger, og det kan de på sin vis have ret i, at der ikke er tale om et forårsagerprincip, hvis en lysekrone, der hænger i stuen og er blevet fremstillet for 20 år siden af et eller andet firma, som slet ikke findes på markedet mere, skal betales af dem, som nu agerer på markedet. Det er ikke et forårsagerprincip, det er lige nøjagtigt det modsatte. Hvis man oven i købet tager med i sine overvejelser, at der heriblandt er en stor udstrækning af gråimport fra firmaer, f.eks. i Kina, som slet ikke har de samme høje miljøstandarder som i Europa, så stilles forårsagerprincippet på hovedet, hvis vi straffer de firmaer, som i denne forbindelse opfører sig fornuftigt, og lader sig registrere. Derfor opfordrer jeg til at støtte ændringsforslag 65 og 88.

Lange
Hr. formand, fru kommissær, jeg synes, at vi ud over de emneområder, som er blevet debatteret indgående, skal se nærmere på to, tre andre aspekter, som Karl-Heinz Florenz også allerede har været inde på. For det første mener jeg, at det i direktivet ikke kun gælder om at udforme produkterne, så de er nemmere at genvinde, og om at gennemføre genbrugskvoter. Vi skal også være mere opmærksomme på forbrugeren og forbrugeransvaret, fordi forbrugerens ansvar for elektronik og elektronikaffald endnu ikke er så indarbejdet, at man henvender sig på tilladte genbrugspladser for at aflevere delene. Det er noget andet med biler. De bringes til genbrug. Det sker dog ikke altid med elektriske tandbørster eller barbermaskiner. I den forbindelse mener jeg, vi skal forstærke indsatsen. Jeg finder det også godt, at medlemsstaterne lægger vægt på forbrugernes ansvar for den selektive indsamling af dette affald og på muligheden for sanktioner.
Det andet synspunkt, der skal tages hensyn til, er, at vi her laver noget helt nyt. Denne lovgivning medfører affaldsstrømme, stofstrømme, som vi ikke har haft hidtil. Derfor ved vi overhovedet ikke, hvordan de skal bearbejdes, hvilke stofstrømme, der kommer, og hvad der sker med dem. Ændringsforslag nr. 56 drejer sig ganske vist kun om en lille ændring. Der foreslås dog en overvågning, som indebærer, at man ikke kun kan fastslå, hvilke kvoter og målsætninger der skal opnås, men derimod også at man ved nøjagtigt, hvad der sker med dem, og hvilke konsekvenser det, vi her lovgiver om, har i det virkelige liv. For så vidt bør vi vurdere udviklingen nøje og efter en vis periode gøre regnskabet op og afgøre, om de stofstrømme, der har udviklet sig i denne forbindelse, virkelig også er i overensstemmelse med vores målsætninger.

Doyle
Hr. formand, direktivet om affald af elektrisk og elektronisk udstyr øger producentansvaret for nyt og historisk affald, elektrisk og elektronisk udstyr, f.eks. mobiltelefoner, brødristere, computere og vaskemaskiner. Dette affald vokser med indtil 5% om året som følge af teknologisk innovation og markedsekspansion og indeholder en procentdel af farlige stoffer, som i øjeblikket finder vej til kommunale deponeringsanlæg, hvilket helt klart udgør en stor miljøfare. Derfor er det andet foreslåede direktiv nødvendigt for at minimere risikoen for, at menneskers sundhed og miljøet påvirkes af produktionen, brugen, behandlingen og bortskaffelsen af affald af elektrisk og elektronisk udstyr.
Direktiverne omhandler producentansvar, særskilt indsamling, bedre behandling, genbrug, genvinding, omkostninger, mål, mærkning, erstatninger for farlige stoffer som bly, kviksølv, PBB m.m. med plads til visse undtagelser. Men hvis vi anvender det meget omtalte forsigtighedsprincip rigtigt, kan vi sikre os, at erstatningerne rent faktisk er mindre giftige og farlige i enhver henseende, herunder også bedre egnet til at fungere som flammehæmmere.
Findes der en acceptabel substitution for f.eks. loddebly? Selv om jeg støtter begge direktiver, har jeg stillet et ændringsforslag til artikel 15, stk. 4, i direktivet om affald af elektrisk og elektronisk udstyr, som tilføjer et underpunkt på baggrund af en lignende bestemmelse i artikel 52 i det forholdsvis nye direktiv 1999/31/EF om deponering af affald. Jeg mener, at dette er et godt grundlag, når man skal tage højde for visse medlemsstaters reelle og praktiske problemer med at opfylde de ambitiøse genvindings- og indsamlingsmål, som er opstillet i artikel 44 og 62 i direktivet om affald af elektrisk og elektronisk udstyr.
Sådanne vigtige ændringsforslag skal tage højde for de betydelige forskelle i visse medlemsstaters genvindingsinfrastruktur, stordriftsfordele, demografi og geografiske omstændigheder. Det er urealistisk og urimeligt at kræve, at medlemsstater, som af forskellige årsager har velkendte problemer med genvindingsinfrastrukturen og oparbejdningskapaciteten, og som mangler pålidelige oplysninger om restaffald af elektrisk og elektronisk udstyr, skal opfylde samme ambitiøse mål inden for de fastlagte korte tidsrammer som andre medlemsstater, hvor den fornødne infrastruktur allerede helt eller overvejende er på plads.
Vi bør huske på, at de foreslåede mål er baseret på et avanceret pilotprojekt om genvinding fra Eindhoven i Nederlandene, som har den fornødne infrastruktur og befolkningstæthed. Irland, Grækenland, Portugal, og ikke mindst ansøgerlandene, vil få store problemer med de nuværende ændringsforslag, hvis de ikke ændres.

Wallström
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at takke hr. Florenz for hans arbejde i Udvalget om Miljø­ og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik og det fremragende samarbejde, som han har etableret mellem alle grupperne og med Kommissionen.
Vi prøver at løse det særlige problem med elektrisk og elektronisk affald af følgende årsager: Vi har hørt om det tidligere, men jeg gentager, at dette er den hurtigst voksende del i affaldsstrømmen. Den vokser faktisk tre gange så hurtigt som andre affaldsstrømme. Hvert år producerer vi hver ca. 14 kg i gennemsnit af dette affald. I år 2010, når dette direktiv er helt gennemført, vil elektrisk og elektronisk affald udgøre mere end 8% af den samlede kommunale affaldsstrøm.
90% af dette elektriske og elektroniske affald deponeres i øjeblikket på deponeringsanlæg eller forbrændes uden forbehandling. Det er ressourcespild, både hvad angår bortskaffelsesomkostninger og hvad angår dårlig udnyttelse af naturressourcer.
Elektrisk og elektronisk udstyr er en væsentlig årsag til forekomsten af visse farlige stoffer i affaldstrømmen. Som eksempel herpå stammer 40% af blyet på deponeringsanlæg og 50% af blyet på forbrændingsanlæg fra denne type udstyr.
Endelig er fællesskabskoordinering vigtig, eftersom medlemsstaterne allerede er begyndt at handle på dette område.
Direktivforslagenes overordnede mål er at forhindre, at elektrisk og elektronisk udstyr deponeres på deponeringsanlæg eller brændes. For at opfylde dette mål stiller direktivet en række krav.
Medlemsstaterne skal iværksætte ordninger til særskilt indsamling fra husholdningerne, forbrugerne skal have ret til gratis bortskaffelse af affald, og producenterne skal være ansvarlige for at fjerne affaldet fra centrale indsamlingssteder og sikre, at det behandles korrekt gennem genvinding og genbrug. Derudover skal der ifølge direktivet findes substitutioner for visse farlige stoffer som bly og kviksølv inden 2008.
Lad mig besvare nogle af Deres spørgsmål. Jeg begynder med hr. Davies' spørgsmål. Han mente, så vidt jeg forstår, at hvis disse glødelamper skulle undtages, ville det betyde, at de ville blive en smule billigere. Det er dog ikke et problem at indsamle disse glødelamper. Det er yderst vigtigt, at de også indgår i dette system. Det vil stadig være billigere at producere miljøvenlige glødelamper. Vi har ikke opstillet særlige genvindingsmål for glødelamper, kun for lysstoflamper. Jeg tror, at producenterne af disse lamper gerne vil omfattes af ordningen.
Vi er alle bekymrede for bromerede flammehæmmere. Kommissionen mener, at der er tilstrækkeligt bevis til at forbyde brugen af to slags bromerede flammehæmmere, PBB og PBDE, på baggrund af deres risikovurderinger. Vi har tilstrækkeligt bevis til at kunne forbyde dem.
Vi er enige om, at der bør etableres en mekanisme til at forbyde nye stoffer. Det er selvfølgelig vigtigt og i overensstemmelse med kemikaliepolitikken, at vi tillader en sådan udvikling og tilføjer nye stoffer. Vi erkender, at vi i dag ikke har tilstrækkelige risikovurderinger og beviser til at udarbejde en fuldstændig liste over alle eksisterende flammehæmmere, herunder risikoen ved at fjerne dem fra visse stoffer, hvor de forhindrer brand m.m. Revisionen bør dække alle potentielt farlige stoffer.
Jeg går nu videre til hr. Lunds spørgsmål om Danmark. Husk på, at formålet med disse direktiver er at oprette et højt fælles beskyttelsesniveau. Disse produkter markedsføres i hele EU, og derfor er det nødvendigt at have et højt beskyttelsesniveau i hele EU. Samtidig er vi godt klar over, at Sverige, Danmark og andre lande, som har en effektiv lovgivning, ikke skal tvinges til at ophæve deres lovgivning. Det er, hvad Sverige og Danmark frygtede, men det er ikke sket. Det skal vurderes fra sag til sag. Dette samme gælder for disse stoffer. Vi ønsker at oprette et højt beskyttelsesniveau for hele EU.
Adskillige medlemmer har nævnt det "synlige beløb". Kommissionen mener, at dette ændringsforslag er unødvendigt. Et "synligt beløb" er muligt, så længe det ikke skaber handelsforvridninger. Det står ingen steder, at producenter ikke må oplyse kunderne om omkostningerne ved affaldshåndtering. Det var vist de vigtigste spørgsmål.
Vi står nu over for hele 136 ændringsforslag. 100 til forslaget om elektronisk affald og 36 til forslaget om farlige stoffer.
Hvad angår det første ændringsforslag, kan Kommissionen acceptere 36 ændringsforslag i deres helhed, 11 delvist og 22 principielt.
Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 3, 4, 10, 15, 16, 18-25, 27-29, 36, 39, 42, 43, 45, 47-50, 51, 52, 54, 56, 59-61, 64 og 66-68.
22 ændringsforslag kan principielt accepteres: 2, 8, 9, 30, 32, 38, 41, 44, 53, 55, 57, 58, 62, 63, 75, 77, 83-86, 95 og 100. Angående især ændringsforslag 9 og 35 kan Kommissionen acceptere, at medlemsstaterne laver foranstaltninger til at opnå et særskilt indsamlingsniveau på 6 kg pr. person pr. år. Hvad angår ændringsforslag 44, er det i overensstemmelse med nærhedsprincippet vigtigt, at medlemsstaterne selv kan fastlægge, hvordan indsamlingen organiseres. Ændringsforslag 52 kan give praktiske problemer, men kan ligeledes principielt accepteres.
11 ændringsforslag kan delvist accepteres. Ændringsforslag 6 (anden del, principielt), 11 (anden del, bortset fra vilkårene i parentes), 13 (teksten skal forkortes og tydeliggøres), 17 (anden og tredje del, principielt), 26 (bortset fra ordet "hjælpematerialer"), 35 (første afsnit, andet afsnit principielt, fjerde afsnit, syvende afsnit principielt, ottende afsnit, niende afsnit principielt), 37 (bortset fra afsnit 5), 46 (anden og tredje del, principielt), 70 (bortset fra den del, som henviser til printkort, punktet om kondensatorer kan principielt accepteres), 71 og 80 (henvisningen til forordning 2037/2000 kan accepteres).
Vedrørende andet forslag kan Kommissionen samlet set acceptere fem ændringsforslag i deres helhed, to delvist og 12 principielt.
Ændringsforslag 1, 9, 12, 13 og 17 kan accepteres i deres helhed.
Kommissionen kan principielt acceptere ændringsforslag 4, 7, 10, 14, 18, 19, 20, 21, 22, 25, 26 og 35. Hvad angår ændringsforslag 4 og 10, er Kommissionen enig i, at direktivets anvendelsesområde vedrørende begrænsninger for stoffer kan udvides på baggrund af Kommissionens forslag. Dette bør dog ske i henhold til visse principper, ikke mindst principperne i kemikaliepolitikken. Kommissionen accepterer at fremskynde udfasningsfristen fra 2008 til 2006.
Ændringsforslag 11 kan accepteres, hvad angår den del, som vedrører forbrugersikkerhed, og ændringsforslag 23 (tilføjelse af kategori 10 i anvendelsesområdet).

Formanden
 Mange tak, fru kommissær Margot Wallström.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Prioriterede stoffer inden for vandpolitik
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0135/2001) af Breyer for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om vedtagelse af listen over prioriterede stoffer inden for vandpolitik (KOM (2000) 47 - COM(2001) 17 - C5-0079/2000 - C5-0021/2001 - 2000/0035(COD)).

Breyer
Hr. formand, kære kolleger, Kommissionens forslag bygger på Rådets fælles holdning om et rammedirektiv for vandpolitikken. Den fælles holdning indeholdt hverken identificering af de prioriterede farlige stoffer eller eliminering af vandforurening med farlige stoffer. Vi må endnu en gang understrege, at det er Parlamentets fortjeneste, at der er sørget for indkorporering af OSPAR-strategien. Parlamentet fastholdt, at det skulle være et centralt punkt i Forligsudvalgets møde.
Målet er eliminering af vandforureningen ved progressiv reduktion af emissioner, udledninger og udslip af prioriterede farlige stoffer med det mål at opnå en fuldstændig standsning heraf inden for 20 år. Ifølge vanddirektivet skal identificeringen opfylde to kriterier. Således skal for det første deres indbyggede egenskaber og for det andet de eksisterende lister som f.eks. internationale lister, FN's lister, OSPAR's lister osv. lægges til grund.
Af de 32 stoffer, som er identificeret som prioriterede, kategoriseres 11 som prioriterede farlige stoffer, yderligere 11 som prioriterede stoffer, der skal vurderes på ny, og de resterende 10 som regulære prioriterede stoffer i forslaget. Miljøudvalget foreslår, at Kommissionen allerede i det kommende år identificerer de 11 stoffer fra listen over prioriterede stoffer, der skal vurderes på ny. På denne måde vil Miljøudvalget undgå, at Kommissionen udskyder beslutningen om, hvorvidt disse 11 stoffer er prioriterede farlige eller kun prioriterede, til 2004, når listen over prioriterede stoffer ifølge artikel 16 i vandrammedirektivet skal revideres.
På denne måde vil Miljøudvalget også sikre, at artikel 16 bliver gennemført, og at denne beslutning ikke trækkes i langdrag på grund af industriinteresser eller andre interesser i forbindelse med identificering af prioriterede stoffer, der skal vurderes på ny. Jeg mener også, det er meget vigtigt, at Europa-Parlamentet lægger det nødvendige pres på Kommissionen.
Vi må hele tiden holde os for øje, at denne betænkning kun er en forberedelse til foranstaltninger, og at vandrammedirektivet giver 20 år til opnåelse af miljømålene på vandbeskyttelsesområdet.
Miljøudvalget vil også gerne have ændret COMMPS-proceduren. Den skal videreudvikles og forbedres kontinuerligt. Den skal for fremtiden ikke kun begrænses til bestemte stoffer. F.eks. har man indtil videre kun inkluderet stoffer, som Fællesskabets overvågningsprogrammer ikke har haft nogen data om. Det drejer sig f.eks. om 60% af de pesticider, som er aktuelle. Disse alvorlige huller og andre huller i denne COMMPS-procedure vil Parlamentet lukke, så det for fremtiden er alle stoffer, der inkluderes. Mange huller begrundes i øjeblikket med, at de manglende data ikke foreligger i kemipolitikken. Hvis vi ønsker at beskytte vandet effektivt mod farlige kemikalier, er det også nødvendigt med en ændring af kemipolitikken. Det har Kommissionen i mellemtiden også taget initiativ til.
Som De kan se, bestræber vi os på at finde en løsning i fællesskab med Rådet og Kommissionen. Det centrale punkt i denne forhandling bliver, hvilket udfald identificeringen af prioriterede stoffer, der skal vurderes på ny, får. Udvalget ønsker denne identificering så hurtigt som muligt, det har jeg allerede sagt. Kommissionen og Rådet mener, at der er et gennemførelsesproblem. Derfor har jeg som ordfører endnu en gang forsøgt at finde en løsning med ændringsforslag nr. 27. I forslaget sigtes der mod at undgå, at initiativerne kommer i fare på grund af denne liste over prioriterede stoffer, der skal vurderes på ny, som Kommissionen indfører. Det er efter min mening vores fælles målsætning. Der må ikke ske det, at dette forslag kommer bagest i initiativkøen, og at vi ikke derfor ikke kan nå de miljømål, som det gælder om at nå på vandbeskyttelsesområdet.
På baggrund af de forhandlinger, der har fundet sted mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet, håber jeg, at vi nu har fundet et godt kompromis, som giver mulighed for afslutning ved førstebehandlingen. Det er altså nu op til Rådet og Kommissionen at afgøre, om de vil acceptere Parlamentets stemme, således at vi kan komme hurtigst muligt i gang og starte virkelige initiativer til vandbeskyttelse.

Adam
Hr. formand, medlemmerne i Landbrugsudvalget anerkender, at vi lægger stor vægt på kontrol af stoffer, som bruges til plantebeskyttelse og vækstfremme i landbruget og især disses indvirkning på vandforsyningen. Vi er dog skuffede over, at Miljøudvalget ikke accepterede vores ændringsforslag om, at naturlige næringsstoffer, som anvendes i landbruget, ikke må medtages blandt de prioriterede stoffer eller prioriterede farlige stoffer. Miljøudvalget har heller ikke accepteret vores ændringsforslag 3 om en gennemgang af proceduren for prioriterede farlige stoffer. Direktiv 91/414/EØF om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler har allerede fastlagt en metode til at vurdere disse stoffer og beslutte, hvorvidt de bør benyttes i Fællesskabet. Jeg vil derfor henstille til, at beslutningerne i henhold til dette direktiv bør færdiggøres inden for den fastlagte tidsramme, før der kan træffes en velbegrundet beslutning efter disse nye ændringsforslag. Da vi står over for en mulig udfasningsperiode på 20 år, er der ingen gyldig grund til at prøve at forkorte tidsrammen, og dette var essensen af Landbrugsudvalgets ændringsforslag. Vi ønskede tilstrækkelig tid til at foretage en dybdegående undersøgelse og sikre os, at der ikke opstod fejl. Det oprindelige forslag fra Kommissionen var stort set ikke tilpasset. Ændringsforslag 20 fra udvalget og ændringsforslag 27 fra fru Breyer går stik imod en ordentlig undersøgelse og bør afvises. Da fru Breyer omtalte ændringsforslag 27, burde hun have nævnt, at hun talte om et ændringsforslag, som hun selv havde stillet på vegne af sin egen gruppe og ikke på vegne af Miljøudvalget.

Dehousse
Hr. formand, jeg vil gerne pege på fire ændringer til det indledende forslag fra Europa-Parlamentet, som både har opbakning i et i øvrigt enigt Retsudvalg og i Miljøudvalget. Den første af disse ændringer, ændringsforslag 3, henviser til en af de helt store innovationer i Kommissionens forslag, nemlig forvaltning af det europæiske vandmiljø på basis af afstrømningsområderne for de floder og vandløb, som giver vand til Unionens territorium. I den henseende insisterer Parlamentet på, at Kommissionen tager hensyn til, at mange vandløb og endda floder, både Tagus i Sydeuropa, Rhinen i Centraleuropa og Oder i Nordeuropa, er grænsefloder, der enten danner grænse flere medlemsstater eller medlemsstater og tilgrænsende flodstater, og især førtiltrædelseslande. Parlamentet finder det vigtigt, at disse tilgrænsende flodstater, som ikke er medlemmer, tilknyttes forvaltningsprocedurerne allerede nu og uden at vente på en eventuel, men nødvendigvis fremtidig tiltrædelse.
En anden ændring, ændringsforslag 8, anmoder Kommissionen om at fremme samordningen af den forskning, der foregår inden for rammerne af de to store miljøbeskyttelsessystemer, som allerede er blevet iværksat, og konklusionerne herfra. Den første, OSPAR, fokuserer på havvand, men dækker også en ikke ubetydelig del af de indre farvande. Den anden, kaldet COMMPS-proceduren, tager til gengæld udgangspunkt i de indre farvande, men dækker ligeledes en ikke ubetydelig del af de internationale farvande. Under disse omstændigheder forstår man nemt, at man risikerer kaos, hvis Kommissionen ikke gennemfører den ønskede samordning.
Endelig er der den tredje ændring, ændringsforslag 11, der giver udtryk for, at Kommissionen, idet den først og fremmest henviser til COMMPS-proceduren, ikke skal udelukke anvendelsen af teknikker til evaluering af visse stoffers skadelighed, som allerede er udviklet eller anvendt i forbindelse med andre forureningsbekæmpende foranstaltninger. F.eks. skal mekanismer, der har stået deres prøve inden for de allerede iværksatte systemer til bekæmpelse af luftforurening, kunne bruges eller overføres på vandforureningsbekæmpelse.
Min sidste bemærkning er et forsøg på at understrege den ekstraordinære, globale betydning af de tekster, der er sat til afstemning i Parlamentet. En af grundene til Europas stort set eksemplariske udvikling og dennes afbalancerede karakter samt kvaliteten af den kultur, som til alle tider har fulgt den økonomiske udvikling på vores kontintent, er netop det faktum, at Europa altid har rådet over nogle ressourcer, som er uudtømmelige, fordi de kan genanvendes uendeligt, i form af den dyrebare væske, som vi skylder vores liv. Både vandets kvalitet og kvantitet er i dag truet af en vanvittig og galopperende forurening, som faktisk har fået lov at udvikle sig ukontrolleret i løbet af de sidste århundreder. Ingen af vores stater eller regioner kan undgå at handle på dette område.

Schleicher
Hr. formand, med vores indsats i dag bliver det vandrammedirektiv, som trådte i kraft i december 2000, konkretiseret med 32 stoffer i det tilhørende bilag X. De kristelige demokrater er enige i Kommissionens forslag. Alle ændringsforslag, som vores gruppe støtter, bidrager til at bringe indholdet i harmoni med vandrammedirektivet. En hurtig vedtagelse af denne liste har første prioritet i vores gruppe, for først da kan Kommissionen gå i gang med sit egentlige arbejde og udarbejde forslag til håndteringen af alle disse 32 stoffer.
Det kan betyde et forbud, den såkaldte udfasning, eller videre anvendelse med forpligtelser. Men målsætningen er stadigvæk, at stofferne for fremtiden om muligt slet ikke længere må udledes eller kun må udledes i en meget svag koncentration. Begrebet vand omfatter i denne forbindelse alt vand, nemlig grund- og overfladevand, floder og søer ned til den mindste bæk, ja måske til den mindste pyt, og havet naturligvis. At dette kræver meget forskellige regler, er indlysende. Vi starter jo ikke ved nul i Europa, for adskillige af disse 32 stoffer kontrolleres allerede via direktiverne om plantebeskyttelse og biocider og vurdering af kontrol med risikoen ved eksisterende stoffer. Ved den nye udformning af den samlede kemikalielovgivning i EU kommer vi heller ikke uden om at skulle kontrollere alt igen. Derfor skal vi netop passe på, at der ikke opstår dobbeltarbejde og dermed også unødvendige omkostninger. Pengene kan vi bruge mere rigtigt andre steder til gavn for miljøet. Det drejer sig nu om at klarlægge, hvordan disse stoffer påvirker vandet.
Vi har erfaret, at det svenske formandskab er interesseret i en hurtig afvikling. Det støtter vi også. Det forslag skal ikke falde på grund af vores gruppe. Den, der tager vandbeskyttelse i Europa seriøst, bør også tænke på dette. Fru Breyer har allerede tidligere understreget, hvad jeg nu ønsker at lægge vægt på endnu en gang, nemlig at Parlamentet ved udarbejdelsen af vandrammedirektivet har vundet en stor sejr, hvis frugter vi i allerede i dag kan høste. Det er immervæk 11 ud af 32 stoffer, der er blevet betegnet som yderst farlige, hvorfor udledningen af disse stoffer standses inden for en overskuelig fremtid. Men jeg takker også Kommissionen for det grundige arbejde og de omfattende oplysninger, som har været til stor hjælp for mig som skyggeordfører.
Jeg takker også ordføreren, fru Breyer, for det store arbejde.

Bowe
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at bifalde denne betænkning. Det har taget nogen tid at få den frem til plenarmødet. Fru Breyer har dog været vedholdende, og hun har arbejdet meget hårdt på at få det til at lykkes. Derfor mener jeg, at vi bør give hende vores generelle støtte og give fuld opbakning til principperne bag forslagene i dag.
Denne prioriterede liste over 32 foreslåede stoffer, som er opstillet efter deres kendte farlige egenskaber, er den rette måde at gribe problemet med vandforurening an på. Vi skal dog også overveje at udvide eller ændre denne liste på baggrund af COMMPS-proceduren eller yderligere oplysninger, som vi kan få kendskab til i de kommende år.
Vi må overveje denne liste meget nøje, før vi handler, men det er ikke en undskyldning for manglende eller langsom handling. Jeg synes stadig, at det er mærkeligt, at nikkel er omfattet af denne liste, og at vores tilgang til kemikaliegrupper med urette har stillet fluoranthen på linje med andre PAH'er. Derfor skal der klart arbejdes videre med denne første liste. Tidsrammen for handling er ikke særlig ambitiøs. 2020? Jeg tror, at vi måske kan handle lidt hurtigere end det.
Idéen om at nærme sig et nulemissionsmål for disse stoffer er et ret svævende mål, og jeg tror, at nogle af Europa-Parlamentets ændringsforslag i dag kan hjælpe med at præcisere dette. Men jeg er ikke et sekund i tvivl om, at dette er den rette fremgangsmåde, at vi skal tage disse skridt for at beskytte en stadig mere vigtig ressource, hvoraf kvaliteten er afgørende for de kommende generationer. Det er et gode, som de ikke har andre steder i verden. I Europa bør vi værne om vores goder, hvoraf vores vandressourcer er en af de vigtigste.

Davies
Hr. formand, vi synes at stå magtesløse over for nogle af verdens miljøproblemer, f.eks. tab af habitater og biodiversitet, og ude af stand til at finde en løsning. Men helt sort ser det nu ikke ud, og i Europa er vi i stand til at forbyde brugen af kemikalier, som er toksiske, persistente og bioakkumulerbare, og bruge videnskaben til at udvikle sikre alternativer, hvorfor dette direktiv er kærkomment.
Vandrammedirektivet var min første erfaring med dynamikken i forligsprocessen mellem Parlamentet og Rådet med bistand fra Kommissionen, og jeg mener, at Parlamentet kan påtage sig æren for at introducere kategorien med prioriterede farlige stoffer, som dette direktiv nu gennemfører i praksis, men der er virkelig lang vej igen. Jeg ved, at kommissæren selv adskillige gange har omtalt det høje antal kemikalier, som stadig fremstilles og markedsføres, og mange potentielt farlige stoffer er endnu ikke identificeret, hvorfor identificerings- og elimineringsprocessen skal skride hurtigt frem.
Må jeg afslutningsvis henvise til de institutionelle forbindelser? Formandskabet har indikeret over for min gruppes talsmænd, at det gerne vil fremskynde denne proces og finde en hurtig løsning, og jeg tror, at alle bifalder dette. Vi vil naturligvis gerne se handling så hurtigt som muligt, men hastigt arrangerede møder uden tid til ordentlig diskussion og koordinering mellem parterne er ikke den bedste måde at lave love eller sikre aftaler på, så jeg håber, at vi er i stand til at opnå en afstemning i dag, som Rådet kan støtte i løbet af et par uger snarere end år. Hvis det lykkes, tror jeg imidlertid, at det snarere vil være et spørgsmål om held end om udformning, og jeg håber, at vi kan huske på dette, såfremt vi skal samarbejde med de andre EU-institutioner og opnå fremskridt hurtigere og mere effektivt i fremtiden.

Blokland
Hr. formand, i en udtalelse fra Rådets juridiske tjeneste om rammedirektivet om vand betragtes begrænsningen af emissioner til næsten nul ikke som juridisk bindende. Når man tager hensyn til baggrundsemissionerne, vil dette faktisk være umuligt. Desuden kommer der f.eks. ved udvinding af naturgas altid en lille mængde kviksølv ud i vandet. Hvis kviksølv således betragtes som et prioriteret farligt stof, vil der ikke længere kunne udvindes naturgas.
Det forekommer mig at være bedre, at vi har en liste over prioriterede farlige stoffer, hvis emissioner begrænses med 95-99%, end at emissionen af blot ét stof begrænses med 100%. Hvis der alligevel holdes fast ved resultatforpligtelsen til at begrænse til 100%, vil det i virkeligheden være umuligt at udpege prioriterede farlige stoffer.
I Miljøudvalget har jeg tidligere kritiseret den anvendte metode for udarbejdelsen af listen over prioriterede stoffer i vand. Fordelen ved metoden er hurtigheden. Ulempen er imidlertid, at mange oplysninger stadig manglede ved bedømmelsen.
Navnlig for metallerne er resultatet af den anvendte metode diskutabel. Nikkel står på listen, fordi nikkel i januar 1990 blev betragtet som kræftfremkaldende, hvis det inhaleres i pulverform. For nikkel i vand er denne risiko imidlertid aldrig bevist. Det er bedre først at afvente resultaterne af den udførlige undersøgelse, der i øjeblikket foretages i Danmark af nikkel i vand. Desuden forholder det sig sådan, at der for andre metaller er flere tegn på, at de bør optages på listen over prioriterede stoffer, det gælder bl.a. kobber og arsen.
Jeg er klar over, at det er meget vanskeligt at bedømme metallerne ordentligt i betragtning af, at de omstændigheder, som kan have en vigtig indflydelse på metallerne, såsom hårdhed og surhedsgrad, er meget forskellige i EU. Måske må vi derfor for metallerne vælge en regional løsning i stedet for en EU-løsning.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, rammedirektivet for vandpolitikken er efter min faste overbevisning, og det har en række kolleger også sagt, en af de allervigtigste dele af miljølovgivningen, som Parlamentet i de seneste år har vedtaget.
For at opfylde resultatforpligtelsen om en god vandkvalitet er rammedirektivet imidlertid ikke tilstrækkeligt, og derfor foreligger der nu et kommissionsforslag om udarbejdelsen af en liste over prioriterede stoffer.
Lad mig begynde med at sige, at jeg i høj grad bifalder Kommissionens forslag og fru Breyers betænkning. Listen vil være et godt første skridt på vej mod en udmærket kvalitet af vores vand. Jeg er derfor enig med fru Breyer i, at vi, hvis vi vil overholde forpligtelsen i direktivet, ikke må eller kan gøre nogen indrømmelser ud fra socioøkonomiske motiver. Ej heller må eller skal vi lade os lede af den kendsgerning, at visse farlige stoffer naturligt forekommer i de europæiske farvande.
Jeg vil fremsætte en bemærkning om tre stoffer. Jeg gør dette som en nederlænder, som også vil tænke på, at der samtidig fremstilles drikkevand af vores overfladevand, f.eks. i floden Maas. Tre stoffer, som jeg særligt henleder opmærksomheden på, og som jeg vil have optaget blandt de prioriterede stoffer, som skal evalueres, er diuron, isoproturon og simazin. En nylig undersøgelse foretaget af de europæiske drikkevands- og spildevandsbehandlingsvirksomheder har nemlig også vist, at der på grund af forurening af drikkevand med pesticider i Europa forekommer alt for høje koncentrationer af disse stoffer i vores vand, og det gør det meget truende for drikkevandsforsyningen. I vores land er det ofte sådan, at brønde eller kilder eller reservoirer i Biesbosch-området må lukkes.
Jeg håber, at Kommissionen også vil overtage de ændringsforslag, som vi har stillet til dette dokument, og jeg appellerer ligeledes indtrængende til Rådet om at gøre det samme.

Lange
Hr. formand, fru kommissær, da Deres forslag blev fremlagt, tænkte jeg, det er altså gennemførelsen af vandrammedirektivets artikel 16, definitionen af prioriterede farlige stoffer. Lad os vedtage det hurtigst muligt, så det også hurtigst muligt kan blive gennemført. Men da jeg så lidt nærmere på forslaget, kunne jeg fastslå, at der findes en tredje kategori, ikke kun kategorierne "prioriterede farlige stoffer" og "farlige stoffer", men også kategorien "tre små stjerner". Tilsyneladende har Kommissionen indicier for, at de hører til de prioriterede farlige stoffer, men den er ikke sikker på, om det forholder sig sådan. Det, fru kommissær, svarer nu en gang ikke til vandrammedirektivet at indføre en kategori "tre små stjerner".
For så vidt mener jeg, at vi skal presse på for at få opløst denne kategori "tre små stjerner" hurtigst muligt. Enten er det prioriterede farlige stoffer, og så hører de til i udfasningen, eller også er det ikke. Vi kan ikke acceptere en sådan kategori "tre små stjerner". Det er jo stoffer, hvor der virkeligt findes indicier, f.eks. bly og blyforbindelser eller hos nogle herbicider og pesticider. Tilsyneladende har Kommissionen, fru kommissær, visse indicier for, at de måske hører til de prioriterede farlige stoffer. Altså må Kommissionen hurtigst muligt opløse denne kategori "tre små stjerner". Derfor synes jeg, at det skal ske endnu inden det normale revisionstidspunkt. Om det nu, som vi har besluttet i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, finder sted inden den 1. juli 2002, eller om Kommissionen hurtigst muligt fremlægger et supplerende ændringsforslag, er lige meget. Men med hensyn til denne kategori "tre små stjerner" skal der ske noget hurtigere.
Derfor, fru kommissær, spørger jeg Dem nu også helt konkret, om De kan garantere, at der for denne kategori "tre små stjerner" hurtigst muligt - og inden udløbet af Deres embedsperiode - bliver fremlagt en endelig beslutning fra Kommisionen, og at Rådet og Parlamentet til slut bekræfter dette lovmæssigt.

García-Orcoyen Tormo
Hr. formand, forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning, som vi er i færd med at diskutere, skal forstås inden for vanddirektivets bredeste ramme. Dets umiddelbare mål er at begrænse og nedbringe forureningen af det europæiske vandøkosystem, hvor 32 stoffer klassificeres i gruppen af prioriterede stoffer, og kun 11 af disse er placeret i den juridiske kategori for prioriterede farlige stoffer.
Efter min mening bør listen over prioriterede farlige stoffer i bilaget i Kommissionens forslag ikke ændres, og det er nødvendigt at bibeholde den i Kommissionens udformning. Hvis der skal opnås enighed om klassificeringen, er det naturligvis påkrævet, at Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet samarbejder. Jeg mener, at vi kun på basis af det arbejde, som Kommissionen har udført på området, vil kunne skabe et klassifikationssystem med klare og logiske kriterier for identificering af stofferne.
Vi er fælles om ønsket om hurtigst muligt at få udryddet vandforureningen, og derfor skal der benyttes en dobbelt strategi: På internationalt plan skal de internationale aftaler ratificeres, særligt OSPAR- og COMMPS-konventionen, selv om vi ikke af den grund mener, at det er nødvendigt at nævne disse aftaler udtrykkeligt i forslaget. På medlemsstatsplan skal det sikres, at Kommissionen udstyres med de ressourcer, der er nødvendige for at få et nøje kendskab til vores vandmassers tilstand, således at der kan gennemføres en indgående og konstant overvågning af udviklingen i vores vandkvalitet, som er sammenlignelig staterne imellem. Samtidig er det vigtigt at tilskynde Unionens fremtidige medlemsstater til at bekæmpe forureningen og tilnærme sig de europæiske mål, særligt de lande, som har vandveje fælles med EU.
Endelig vil jeg fremhæve de særlige forhold omkring visse stoffer, f.eks. kadmium og kviksølv, der ikke kan udfases fuldstændigt i dag, som det fastslås i ændringsforslag 2 i betænkningen af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik.

Goodwill
Hr. formand, vi råder over begrænsede midler til miljøforbedringer selv i de udviklede vestlande. Pengene skal bruges, hvor de gavner miljøet mest. Derfor bifalder jeg dette forsøg på at prioritere stofferne.
Forsøgsteknikker bliver mere følsomme. Man kan påvise meget små forureningsmængder. Det er derfor urealistisk at tale om eliminering eller ophør eller endda "tæt på nul". Hvem ved om "tæt på nul" betyder en eller to? Tærskelværdierne skal fastsættes under hensyntagen til menneskers sundhed og ikke ved at bruge abstrakte begreber. Derudover har Det Forenede Kongerige et særligt problem med at kategorisere fluoranthen, som tilhører gruppen af polycykliske aromatiske carbonhydrider i den øverste kategori. Der findes hundrede tusinde kilometer støbejernsvandrør, som er beklædt med kultjære, der indeholder fluoranthen. Der er ingen, som antyder, at de nuværende niveauer er sundhedsfarlige, men disse rør skal ombeklædes, medmindre fluoranthen overføres til den kategori, som skal "vurderes på ny" sammen med andre PAH'er som naphthalen og anthracen, som ifølge COMMPS-proceduren er mindre giftige end fluoranthen.
Det vil være spild af ressourcer at skulle erstatte eller ombeklæde alle disse vandrør på grund af denne prioriterede liste, da ressourcerne hellere skulle udnyttes til reelle problemer.

Redondo Jiménez
Hr. formand, fru kommissær, på vandpolitikområdet fastslås det i den endelige aftale fra juni 2000, at Kommissionen blandt de farlige stoffer skal identificere de prioriterede farlige stoffer, hvis udledninger, emissioner eller tab bør standses eller udfases inden 20 år.
Europa-Kommissionen har ændret sit forslag for gennem ekspertgrupper for det første at få identificeret de prioriterede farlige stoffer, for det andet at indføre en revisionsklausul, som kan anvendes på nogle af dem, og for det tredje at tilpasse terminologien og den endelige tekst. Af de 32 identificerede prioriterede stoffer foreslås 11 klassificeret som prioriterede farlige stoffer og 11 som prioriterede stoffer, der skal vurderes på ny. Det skal ske senest 4 år efter rammedirektivets ikrafttrædelse. Der er ikke oplysninger om toksicitet, persistens eller bioakkumulerbarhed for de sidste 10.
Landbrugsudvalget, hvis tre ændringsforslag bør støttes, påpeger, at naturlige næringsstoffer ikke bør medtages som prioriterede farlige stoffer, og der findes allerede en procedure for plantebeskyttelse, nemlig i direktiv 91/414, som bør overholdes, ligesom den beslutning, der bør vedtages samtidig, hverken før eller senere.
Endelig bør de forskellige definitioner revurderes, f.eks. vandområdedistrikt og forvaltningen af disse distrikter, for på den måde kan vi undgå, at forskellige bestemmelser indvirker forskelligt på de samme områder og problemer, som det kunne være tilfældet ved gennemførelsen af VRD, COMMPS og OSPAR-konventionerne.

Jeggle
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, Kommissionen har reageret meget hurtigt i denne sag. Og jeg vil også gerne takke hr. Adams. Han har ydet et godt stykke arbejde i Landbrugsudvalget. Min tak gælder også Miljøudvalget. I kemikalieloven, i vandrammedirektivet og i plantebeskyttelsesdirektivet nævnes bestemte farer for skjulte stoffer jo allerede, de er beskrevet, og de er kategoriseret.
Dette beslutningsforslag og den tilhørende liste skal harmoniseres med de direktiver, som allerede findes. På grund af de vidtrækkende økonomiske og retlige følger for landbruget, men også for alle andre grene af erhvervslivet, bør Kommissionen derfor udforme den nødvendige proces med identifikationen af disse prioriterede farlige stoffer på en sådan måde, at den er baseret på videnskabelige fakta. Det er meget vigtigt, at der ikke handles på baggrund af mistanke, men derimod på et klart videnskabeligt grundlag. Med vandrammedirektivet har vi nu en tidshorisont frem til 2004. I øjeblikket er der stor enighed i hele EU. Nu skal følelser ikke spille ind. Nulemissionsmålet kan ikke være et mål. Vi har brug for klarhed på sikkert videnskabeligt grundlag for at kunne handle tilsvarende.
Vand - mine damer og herrer - er et af vores vigtigste og mest følsomme goder. Det må vi ikke glemme.

Wallström
Ærede medlemmer, for det første vil jeg gerne takke fru Breyer for hendes arbejde på dette meget vigtige forslag. Det er mindre end et år siden, at vi vedtog en ny europæisk vandpolitik, og beslutningen i dag er det første vigtige skridt til at styrke vandrammedirektivet. Jeg er sikker på, at vi er enige om, at noget af det vigtigste, vi opnåede med direktivet under forliget var, at de centrale politiske tilsagn i konventionen om beskyttelse af havmiljøet i det nordøstlige Atlanterhav blev juridisk bindende og brugbare. Europa-Parlamentet har på kort tid indført dette visionære mål om en langsigtet beskyttelse af følsomme marine økosystemer i vores fællesskabspolitik. Jeg har altid ment, at Kommissionen er forpligtet til at stille konkrete forslag til foranstaltninger vedrørende prioriterede stoffer og prioriterede farlige stoffer, og jeg har gjort, hvad jeg kan for at bringe dette i orden så hurtigt som muligt.
Den 16. januar i år stillede Kommissionen forslag om en liste over prioriterede stoffer, herunder prioriterede farlige stoffer, kun tre uger efter vandrammedirektivets ikrafttræden. På trods af denne korte tidsramme mener jeg, at Kommissionen har stillet et ambitiøst og afbalanceret forslag.
Dette fører mig direkte til det vigtige emne, som diskuteres i Miljøudvalget. Identificeringen af prioriterede farlige stoffer og indførelsen af en revisionsbestemmelse er blevet grundigt diskuteret.
Jeg vil gerne diskutere listen på et mere overordnet plan uden at henvise til de enkelte stoffer. Den foreslåede liste kan godt ændres på et senere tidspunkt. Vandrammedirektivet nævner en dynamisk proces, som tager højde for en revision af listen, herunder identificering af prioriterede farlige stoffer mindst hvert fjerde år. Dette medfører, at udvælgelsesproceduren løbende forbedres, og at videnskabelige beviser og andre udviklinger tages i betragtning. Retningslinjerne i flere ændringsforslag vil hjælpe os på rette vej. Vi vil naturligvis tage højde for de videnskabelige vurderinger, som i øjeblikket er under forberedelse i forskellige fællesskabsinstrumenter. Vi skal sikre os, at identificeringen af prioriterede farlige stoffer er baseret på de samme kriterier og tærskelværdier i både vand- og kemikaliepolitikken.
Jeg har bemærket, at ændringsforslag 20 og 27 foreslår en forkortelse af fristen for den særlige revision til den 1. juli 2002 eller et år efter listens vedtagelse. Dette er en meget kort tidsramme og vil være meget krævende, især da nogle af de videnskabelige vurderinger måske ikke er helt endelige på det tidspunkt, og jeg ønsker ikke at være bundet af urealistiske frister. Hr. Lange spurgte, om jeg kunne garantere, at listen bliver revideret i løbet af min embedstid. Ja, jeg gentager min forpligtelse hertil, men 12 måneder er nok for kort tid til at sikre, at den første revisions kvalitet bliver tilstrækkelig, hvilket er afgørende for mig.
Kort sagt er jeg forpligtet til at forbedre de dynamiske midler til at fastlægge prioriteter og identificere prioriterede farlige stoffer, især stoffer, der giver anledning til bekymring, som kan dukke op på baggrund af andre relevante fællesskabsinitiativer og internationale aftaler i fremtiden.

Ikke desto mindre er Kommissionen tilbageholdende med at acceptere ændringsforslag 17, 18 og 19, da disse tre stoffer ikke opfylder alle kriterierne. Ved at udvælge disse plantebeskyttelsesprodukter som prioriterede stoffer som foreslået sikres samtidig en bæredygtig beskyttelse af drikkevandsforsyningen.
Hvad angår fristen for revision af visse prioriterede stoffer, gentager jeg mit tilsagn om at revidere listen snarest. Ændringsforslag 20 og 27 har dog i deres nuværende form en for stram tidsplan til, at vi kan opnå det kvalitative resultat, som jeg finder ufravigeligt.
Jeg blev spurgt om ansøgerlandenes involvering, og for mig er dette et afgørende punkt. På mit initiativ blev medlemsstaterne og Kommissionen for to uger siden enige om en fælles gennemførelsesstrategi for vandrammedirektivet. Gennemførelsesbestræbelserne omfatter ikke alene alle interessenter, men også ansøgerlandene, på samme måde som mødet for to uger siden både involverede direktører for vandforsyningerne i medlemsstaterne, Kommissionen og ansøgerlandene.
Lad mig vende tilbage til de andre ændringsforslag om betragtningerne og artiklerne. Jeg kan acceptere disse ændringsforslag, så længe de er på linje med vandrammedirektivet. Jeg kan acceptere ændringsforslag 2-6, 8-11, 13, 15, 21-23 og 26. Derudover kan jeg delvist acceptere ændringsforslag 12, 16 og 25 og principielt ændringsforslag 1, 7, 24, 28 og 29. Jeg kan ikke acceptere ændringsforslag 14, da det er fuldstændigt og mere detaljeret indeholdt i ændringsforslag 13.
Afslutningsvis vil jeg gerne nævne, at det er i Kommissionens interesse, at der hurtigt træffes foranstaltninger for disse stoffer. Når listen er vedtaget, vil jeg sikre, at det efterfølgende arbejde med de foranstaltninger, der tager sigte på en udfasning af emissioner, udledninger og tab af prioriterede farlige stoffer, udføres i henhold til de miljømæssige mål og frister i direktivet. Mine tjenestegrene har allerede indledt det forberedende arbejde i denne forbindelse.
Jeg vil gerne have Deres støtte til dette arbejde og håber inderligt, at vi kan udvise den samme hastighed og beslutsomhed som ved gennemførelsen af det nye vandrammedirektiv til gavn for vandmiljøet i Europa.
(Bifald)

Formanden
Mange tak, fru kommissær Margot Wallström.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Afstemning
Paulsen
Hr. formand, der er sneget sig en fejl ind i den trykte svenske version af ændringsforslag 5. I sætningen "skal give eksperterne al nødvendig hjælp" er ordet "give" faldet ud. I den engelske version er teksten rigtig. Det ville derfor være godt, hvis den engelske tekst kunne være grundlaget for denne afstemning.

Formanden
Vi vil sørge for, at alle sprogversioner ensrettes efter den engelske version.

Wallström
. (EN) Hr. formand, jeg kan bekræfte, at Kommissionen, som hr. Byrne nævnte i går aftes, kan acceptere ændringsforslag 1-5. Vi har imidlertid noteret os, at der er et mundtligt ændringsforslag til ændringsforslag 6. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslagets oprindelige ordlyd, men kan - i stedet for ændringsforslag 5 - acceptere det mundtlige ændringsforslag til ændringsforslag 6.

Staes
Hr. formand, kære kolleger, det er egentlig meget enkelt, og det har kommissæren netop hentydet til. Jeg havde på min gruppes vegne stillet et ændringsforslag om, at jeg også ville have oplysningerne om officiel kontrol sendt til Europa-Parlamentet. Jeg vil gerne udvide dette gennem et mundtligt ændringsforslag og ikke blot have oplysningerne sendt til de kompetente myndigheder og Europa-Parlamentet, som der stod i mit ændringsforslag, men også til medlemsstaterne. Hvis vi vedtager dette mundtlige ændringsforslag, er Kommissionen rede til at acceptere hele ændringsforslaget, og jeg mener, jeg kan råde Dem til at stemme ja til det.
(Det mundtlige ændringsforslag godkendtes)
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0115/2001) fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om Rådets fælles holdning (13258/1/2000 - C5-0029/2001 - 2000/0021(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets henstilling om mobilitet i Det Europæiske Fællesskab for studerende, personer under erhvervsuddannelse, volontører, undervisere og erhvervslærere (Ordfører: Robert J.E. Evans)
Inden afstemningen

Wallström
Hr. formand, Kommissionen accepterer de seks ændringsforslag med en mindre omformulering vedrørende en henvisning til Det Europæiske Råd i Nice i ændringsforslag 3, led 4a, og ændringsforslag 1.

Evans, Robert J
Hr. formand, med Deres tilladelse vil jeg gerne foreslå et teknisk mundtligt ændringsforslag til det ændringsforslag, som kommissæren lige har nævnt, således at ændringsforslag 1 i slutningen har følgende ordlyd: "Handlingsplanen om mobilitet, som blev vedtaget af Rådet den 14. december 2000, og som ligeledes var godkendt af Det Europæiske Råd i Nice". I ændringsforslag 3 slettes følgende: "som blev vedtaget på topmødet i Nice", da jeg lige har henvist hertil i ændringsforslag 1.
(De mundtlige ændringsforslag godkendtes)
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Betænkning (A5-0146/2001) af Florenz for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om begrænsning af anvendelsen af visse farlige stoffer i elektrisk og elektronisk udstyr (COM(2000) 347 - C5-0415/2000 - 2000/0159(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0148/2001) af Florenz for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om affald af elektrisk og elektronisk udstyr (COM(2000) 347 - C5-0414/2000 - 2000/0158(COD))
Ændringsforslag 44

Florenz
Hr. formand, jeg vil gerne anmode om delt afstemning om ændringsforslag 44, fordi første del af ændringsforslag 44 består af et kompromis og anden del af en individuel afgørelse. Derfor vil jeg gerne anmode om delt afstemning mellem første og andet forslag.

Formanden
Det er en vanskelig situation. Der er helt klare regler for tidsfristen for anmodninger om delt afstemning. Vi har afvist andre anmodninger om delt afstemning. Det er vanskeligt, fordi De er ordfører, men jeg kan ikke acceptere anmodningen. Det skulle have været inden kl. 9.00 i morges. Vi må stemme, som vi står nu.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0135/2001) af Breyer for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om vedtagelse af listen over prioriterede stoffer inden for vandpolitik (COM(2001) 17 - C5-0021/2001 - 2000/0035(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0299/2000) af Alavanos for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om rapport fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om planlægning af fremtidens uddannelse - Fremme af innovation med de nye teknologier (COM(2000) 23 - C5-0147/2000 - 2000/2090(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0302/2000) af Perry for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om Kommissionens rapport om gennemførelse af hvidbogen "Undervise og lære: På vej mod det kognitive samfund" (COM(1999) 750 - C5-0145/2000 - 2000/2088(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0152/2001) af Mauro for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om meddelelser fra Kommissionen om initiativ og handlingsplan 2001-2004: "Learning - Overvejelser om fremtidens uddannelse" (COM(2000) 318 - C5-0741/2000 og COM(2001) 172 - C5-0151/2001 - 2000/2337(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0165/2001) af von Wogau for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om henstilling fra Kommissionen om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker for 2001 (COM(2001) 224 - C5-0169/2001 - 2001/2081(COS))
Ændringsforslag 7

Lipietz
Vores ændringsforslag går på spørgsmålet om, hvorvidt vi godkender eller forkaster Centralbankens politik.
Den blev ændret i sidste uge, mellem det tidspunkt, hvor Wogau-betænkningen blev udarbejdet, og det tidspunkt, hvor vores ændringsforslag blev udarbejdet. Det er tydeligt for os, at det drejede sig om at forkaste Centralbankens politik fra forrige uge og ikke den fra sidste uge. Jeg kunne godt tænke mig, at hr. Wogau ville slå fast, om han godkender Centralbankens politik fra denne uge eller den fra den forrige uge.

Von Wogau
Hr. formand, jeg vil gerne sige til hr. Lipietz, at jeg fortsat mener, at der blev stemt i disse to dele. Jeg er imidlertid ikke helt sikker på, om rentesænkningen i sidste uge passer helt til denne politik. Det er jeg personligt i tvivl om.
(Forslaget til beslutning vedtoges)
STEMMEFORKLARINGER
Betænkning af Keßler og Perry (A5-0088/2001)

Gemelli
Jeg vil gerne takke hr. Perry og fru Keßler, de andre kolleger i Udvalget for Andragender, den juridiske tjeneste og hele sekretariatet for, at de med deres arbejde har bidraget til udarbejdelsen af denne glimrende betænkning om andragendets fremtid.
Andragendet er stadig det eneste juridiske instrument, der bringer de europæiske borgere i direkte kontakt med EU-institutionerne, og derfor er det den eneste måde, vi kan skabe et borgernes Europa på, et Europa for de borgere, som anerkender værdien af en opfindelse under udvikling, som har til formål at forbedre deres livskvalitet yderligere.
Det er retten, der ligger til grund for forholdet mellem borgerne, og indførelsen af et institutionelt område, som beskytter de europæiske borgeres rettigheder, bliver således vigtig for, at man kan fremme den mangfoldighed, som er EU's styrke. Udvalget for Andragender har ikke alene det privilegium at modtage borgernes klager og lytte direkte til borgerne, når de er til stede, men også, at det repræsenterer det mest symbolske øjeblik i Parlamentets repræsentation, hvor begrebet "demokrati" kommer konkret til udtryk.
Efter min opfattelse bør vi i denne valgperiode sikre de europæiske borgere, som indbringer deres spørgsmål for Parlamentet, et parlamentsinitiativ, som ikke kun har etisk betydning, men som også er effektivt, når det gælder alle institutionernes korrekte fortolkning af fællesskabsretten, både de centrale og de perifere institutioner.
Når man ser bort fra den vigtige og specifikke kompetence, som udgøres af domsmyndigheden i Retten i Første Instans og i Domstolen, bør Europa-Parlamentet fremover udføre sin opgave som politisk lovgiver fuldt ud og indføre nogle effektive lovgivningsinstrumenter, også via forslag, der skal implementeres i traktaterne.
Et yderligere skridt kunne være inddragelsen af Retsudvalget, Udvalget om Konstitutionelle Anliggender og Udvalget om Borgernes Friheder for at nå frem til en konkret indførelse af dette nye instrument, som beskytter borgerne og deres rettigheder på en mere effektiv måde.

Perry
Den almindelige borgers ret til at indgive andragender til Europa-Parlamentet var betydningsfuld nok til at indgå i EF-traktaten, og det mener jeg, at den stadig er. Det er en meget effektiv måde at få direkte kontakt med EU-institutionerne på om spørgsmål, der ikke blot har politisk betydning, men som har konsekvenser for Europas borgere. Der er muligvis nogle, der sætter spørgsmålstegn ved andragenders virkning, men David Petrie, der i forbindelse med sit andragende fik medhold fra både Udvalget for Andragender og Europa-Parlamentet, og som opnåede ligeværdig anerkendelse af ikke-italienske undervisere ved de italienske domstole, er et godt eksempel på betydningen af andragender.
Min medordfører og jeg har været meget opmærksomme på dette eksempel i vores betænkning. Vi har kæmpet for, at denne ret skal blive lettere at få adgang til - også rent praktisk - ikke blot ved at udnytte nye teknologier og medier, men også ved at reformere de procedurer, som andragender skal igennem, når de er modtaget af Parlamentet og videregivet til andre institutioner.
Under det nuværende system kan man indgive andragender elektronisk, men kun i den indledende fase. Opfølgning skal ske pr. post, og det kan naturligvis medføre forsinkelser under den indledende behandling, længe før andragendet behandles af udvalget. Alternativer som elektroniske signaturer og elektronisk korrespondance skal undersøges, hvis Parlamentet ønsker at holde trit med det stigende antal andragender, der indgives.
Der er et stort behov for klarere regler om behandling af andragender, når de er erklæret i overensstemmelse med kravene for behandling. Udvalget for Andragender kan, som det er nu, anmode Kommissionen om oplysninger om et bestemt emne, men udvalget har meget lidt indflydelse på den tid, som Kommissionen eller andre institutioner bruger på at besvare udvalgets spørgsmål, og meget lidt indflydelse på, hvorvidt parlamentsmedlemmer har adgang til disse svar. I Udvalget for Andragender behandler vi i øjeblikket andragender om Lloyd's, men vi har ikke mulighed for at se den britiske regerings svar på Kommissionens spørgsmål om emnet. Hvis EU-institutionerne og medlemsstaternes regeringer skal overholde kravene om gennemsigtighed i deres arbejdsmetoder, skal proceduren for behandling af andragender reformeres. Behandlingen af et andragende skal jo helst ikke svare til klagepunktet i et andragende. Især medlemsstaterne bør være mere opmærksomme på borgere, der kræver deres europæiske rettigheder.
Retten til at indgive andragender har til formål at styrke konceptet om Europas borgere, beskytte de fire rettigheder for EU's borgere og sikre, at den europæiske lovgivning gennemføres korrekt og effektivt. Andragenders rolle og behandling skal her i starten af det 21. århundrede - med en Union, der består af eventuelt 28 medlemsstater, og et voksende lovgivningsorgan på europæisk plan - ændres for at opretholde sin betydning.
Betænkning af Maaten (A5-0162/2001)

Beysen
Hr. formand, forliget har medført, at der i betænkningen blev foretaget en række tilpasninger, som kan opleves som positive, såsom nedsættelsen af det tilladte tjæreindhold og fastsættelsen af lofter for nikotin- og kulilteindholdet. På den anden side er der ikke noget retsgrundlag for dette direktiv, hvilket må beklages. Samtidig bør der gøres opmærksom på den inkonsekvens, at den erhvervsmæssige udnyttelse af et lovmæssigt tilladt produkt begrænses, mens man fortsat til overflod subsidierer tobaksdyrkningen. Dette direktivs målsætning, nemlig beskyttelsen af folkesundheden, kan ikke opnås ved at træffe overdrevne beskyttelsesforanstaltninger, hvis virkning på forbrugerne ikke på nogen måde er bevist. Man må som politisk ansvarlig ikke være tilfreds med et plaster på såret.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg har ikke sovet så meget de seneste nætter på grund af valget i Italien, og det skyldes også, at jeg ville følge med i valgresultaterne, men det lykkedes mig trods alt at drømme om en scene fra en westernfilm. De to revolvermænd, der stod over for hinanden, var hr. Maaten og hr. Blokland. De var helte ligesom John Wayne eller Pecos Bill, og de skulle duellere mod hinanden. Kl. 12 middag - hvornår ellers? - tager de revolverne frem, men et kort øjeblik før skyderiet går i gang, bliver scenen afbrudt, og en eller anden siger til hr. Maaten: "Tag cigaretten ud af munden, før du skyder!" Hr. Maaten tager cigaretten ud af munden og siger: "I har ret, for jeg har udarbejdet en betænkning, hvor jeg forsøger at få de europæiske borgere til at ryge mindre." Derfor besluttede jeg at stemme for hr. Maatens betænkning.

Raschhofer
Hr. formand, kære kolleger, jeg mener, at de bestemmelser, som forhindrer vildledning ved mærkning af tobaksprodukter, er særdeles vigtige. Det skal stå klart for forbrugeren, at han ved at konsumere tobak bevidst udsætter sig for en sundhedsrisiko. Forskønnende betegnelser som "mild" eller "light" beroliger blot samvittigheden og slører, at disse produkter ikke er spor sundere end alle andre. Men desværre er Unionens politik selvmodsigende. På den ene side går man ind for at beskytte sundheden, bl.a. med dette direktiv, og på den anden side subsidierer Unionen tobaksavlen i EU med en milliard euro årligt. Unionen må sætte sig som mål at lave en sammenhængende politik. Denne selvmodsigelse vil den få svært ved at forklare for borgerne.

Bonde
Der tages forbehold for retsgrundlaget i denne betænkning. Jeg stemmer dog for betænkningen, da indholdet er fornuftigt.
Bowis, Bushill-Matthews, Callanan, Chichester, Dover, Elles, Jonathan Evans, Goodwill, Harbour, Helmer, Jackson, Parish, Perry, Provan, Sturdy og Tannock (PPE-DE), skriftlig. (EN) Vi støtter den fælles holdning om begrænsning af rygning i Det Europæiske Fællesskab og bifalder forbuddet mod vildledende mærkning.
Vi bifalder især forpligtelsen til at gennemgå omfanget af økonomisk støtte til dyrkning af tobak. Vi opfordrer indtrængende til, at denne gennemgang med parlamentsmedlemmernes støtte vil resultere i hurtig udfasning af denne støtte.
Vi går imidlertid ikke ind for beslutningen om at forbyde produktion af cigaretter med højt tjæreindhold til eksport uden for EU. Det er ikke EU's opgave at diktere sundhedspolitik på verdensplan. Et sådant forbud vil blot resultere i, at arbejdspladserne eksporteres - 1000 arbejdspladser i Southampton, 500 arbejdspladser i Darlington og 200 i Nottingham - og vil ikke resultere i en forbedring af sundheden.
Som en lille fodnote ønsker vi, at EU-institutionerne viser et godt eksempel ved at forbyde rygning overalt i deres bygninger.

Fitzsimons
. (EN) Med hensyn til rygning generelt mener jeg, at det er meget vigtigt, at EU fastsætter en lovgivning, som forbyder markedsføring af tobaksvarer med mindreårige som målgruppe. Det er jo et faktum, at de personer, der begynder at ryge i en tidlig alder, har sværere ved at holde op senere.
Vi er alle klar over den skade, som rygning kan forvolde. Det er derfor meget vigtigt, at cigaretpakkerne forsynes med advarsler, der beskriver de sundhedsskadelige virkninger af rygning. Derfor støtter jeg i dag de vigtigste bestemmelser i direktivet om produktion, præsentation og salg af tobaksvarer, herunder følgende:
På 30% af forsiden af cigaretpakken og 40% af bagsiden af cigaretpakken skal der i fremtiden være påtrykt advarsler om sundhedsskader.
Vildledende termer som "light" eller "mild", der skal give det indtryk, at nogle cigaretter er mindre skadelige end andre, forbydes ligeledes.
EU vil også indføre bestemmelser, der forpligter producenterne til at anføre alle ingredienser i det pågældende cigaretmærke.
Det er imidlertid blot en del af en større lovgivningspakke, som EU vil indføre i forbindelse med rygning. Men EU er endnu en gang nødt til at fastsætte en aggressiv lovgivning for at fremme en ikke-rygerkampagne for voksne. Jeg går stærkt ind for gennemførelsen af bredere uddannelsesprogrammer til forebyggelse af rygning blandt unge.
I henhold til Amsterdam-traktaten har Europa-Parlamentet ret til at benytte proceduren med fælles beslutningstagning inden for områderne forbrugerbeskyttelse og offentlig sundhed. Jeg er overbevist om, at Europa-Parlamentet vil benytte sig af denne ret i henhold til traktaten for at sikre streng gennemførelse af lovforslagene til begrænsning af rygning i Europa på kort til mellemlangt sigt.

Klaß
Jeg kan ikke stemme for det foreliggende fælles udkast til direktiv. I artikel 3 fastsættes cigaretternes maksimale indhold af visse stoffer. Eftersom disse grænseværdier skal gælde for alle cigaretter, som fremstilles i EU, må heller ikke de varer, som er bestemt for eksport, overskride disse lofter efter 1. januar 2007.
Dette direktiv skyder over målet. Produktionen til eksport til tredjelande bør ikke reguleres af EU i dette omfang. Alene i Rheinland-Pfalz producerer tobaksbranchen en årlig omsætning på godt 1,5 milliarder D-mark. I den største by i min region arbejder 1.250 mennesker direkte i en tobaksvirksomhed. De lokale underleverandører som f.eks. trykkerier og emballagefirmaer er alle små og mellemstore virksomheder.
Hvis direktivet træder i kraft, og lofterne også finder anvendelse på de cigaretter, som er bestemt for eksport, vil tusinder af arbejdspladser alene i denne struktursvage region gå tabt.
Cigaretindustrien er ganske vist forpligtet til at give information og oplysning, men produkter, som er bestemt for eksport og har højere grænseværdier for at leve op til kravene i bestemmelseslandet, skal fortsat kunne eksporteres.
De graverende hindringer for eksporten, som opstår med dette nye direktiv, vil have store negative konsekvenser for den europæiske økonomi.

Lulling
Rygere udsætter sig for en større risiko for at få lungekræft end ikkerygere. Det er et velkendt faktum, og alle rygere er fuldt informeret om det. Bekæmpelse af kræft er også en af de vigtige opgaver for vore dages samfund. Jeg selv er, bl.a. her i Parlamentet, aktiv i kampen mod brystkræft.
Men som jeg allerede fremhævede i min udtalelse til betænkningen under første- og andenbehandlingen, indebærer de forbudsmetoder, som er indeholdt i det fælles udkast, uacceptable pålæg for den europæiske tobaksindustri, uden hensyntagen til tabet af arbejdspladser, og uden at man til gengæld får flere EU-borgere til at blive ikkerygere. Forslaget om at pålægge fabrikanterne i EU at overholde de samme bestemmelser om tjære, nikotin og kulilte for de cigaretter, der er bestemt for eksport til tredjelande, er ligefrem perverst. Der ligger sikkert en god hensigt i også at ville føle sig ansvarlig for rygernes sundhed i tredjelande. Men hvis denne missionerende holdning fører til, at tobaksindustrien flytter den produktion, som er bestemt for eksport til tredjelande, til disse tredjelande, så har vi kun opnået, at der nedlægges arbejdspladser. Alene i det lille hertugdømme Luxembourg ville det betyde, at 12% af cigaretproduktionen skulle forlægges. Det kan vel ikke være rigtigt.
Når det gælder bekæmpelse af lungekræft, går jeg ind for en målrettet informationskampagne, som skal forsynes med de nødvendige budgetmidler, og som især er rettet mod ungdommen for at gøre den opmærksom på rygningens sundhedsskadelige virkninger. Men jeg er imod alle de overdrivelser, der findes i dette fælles udkast, og jeg kan derfor ikke stemme for betænkningen i den foreliggende form.

Raschhofer
Jeg mener, at de bestemmelser, som forhindrer vildledning ved mærkning af tobaksprodukter, er særdeles vigtige. Det skal stå klart for forbrugeren, at han ved at konsumere tobak bevidst udsætter sig for en sundhedsrisiko. Forskønnende betegnelser som "mild" eller "light" beroliger blot samvittigheden og slører, at disse produkter ikke er spor sundere end andre.
Men desværre er Unionens politik selvmodsigende. På den ene side går man ind for at beskytte sundheden, bl.a. med dette direktiv, og på den anden side subsidierer Unionen tobaksavlen i EU med en milliard euro årligt. Unionen må sætte sig som mål at lave en sammenhængende politik. Denne selvmodsigelse vil den få svært ved at forklare for borgerne.

Titley
Jeg støtter fuldt ud kompromisaftalen om et udkast til et direktiv om fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer.
Den nye ikke-rygerlovgivning dækker alle tobaksvarer og fastsætter grænser for indhold af tjære, kulilte og nikotin. Jeg går stærkt ind for disse nye love, som vil ændre måden, hvorpå cigaretter sælges i Europa, og den offentlige opfattelse af rygning.
Jeg går også stærkt ind for anvendelsen af advarsler med billeder på pakker, der tydeligt illustrerer de sundhedsskadelige virkninger af langvarig rygning, og som man praktiserer i Canada. Et billede siger langt mere end ord. Hvis det er chokvirkninger, der skal til for at nå ud til folk og redde liv, går jeg helt klart ind for det.
På det overordnede plan vil denne banebrydende lovgivning skabe offentlig opmærksomhed om de sundhedsrisici, der er forbundet med tobaksrygning og én gang for alle nedbryde myten om, at nogle cigaretter er mindre skadelige end andre.
De store tobaksselskaber har ansat nogle af de bedste lobbyister, der kan købes for penge, for at bekæmpe denne lovgivning hele vejen igennem, men Europa-Parlamentet står fast. Efter at det lykkedes industrien at ophæve Europas forbud mod tobaksreklamer på grund af en juridisk detalje, er vi mere end nogensinde fast besluttet på at sikre, at denne nye lovgivning vedtages, så vi kan understrege rygningens sundhedsskadelige virkninger og redde tusindvis af menneskeliv.

Wuermeling
Af følgende årsager har jeg stemt imod forligsresultatet om tobaksdirektivet:
I henhold til forligsresultatet vil man forbyde eksport af cigaretter med over 10 mg kondensat, over 1 mg nikotin og over 10 mg kulilte til tredjelande. Konsekvensen ville være en drastisk nedgang i EU's eksport af cigaretter og dermed tab af titusinder af arbejdspladser i EU.
Et sådant forbud er ikke til gavn for nogen. For cigaretterne vil så blive produceret uden for EU. Men arbejdspladserne hos os forsvinder. EU har overhovedet ikke beføjelse til at udstede et sådant forbud. Det handler ikke om det interne indre marked. Antitobaksforkæmperne skal holde op med at lade som om, eksport af tobak kan sammenlignes med cyankalium. EU handler selvmodsigende, når man samtidig subsidierer avl og eksport af tobak med en milliard euro.
EU blæser sig med et eksportforbud op som sundhedsapostel for hele verden. Det er anmassende over for andre landes skikke. Det ville være mere rigtigt at intensivere det arbejde om fælles globale produktstandarder for tobaksprodukter, som allerede er indledt i Verdenssundhedsorganisationen. Et ensidigt initiativ fra EU's side vil ikke få nogen virkning.
Betænkning af Paulsen (A5-0136/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, da jeg skulle beslutte, hvad jeg ville stemme til denne indstilling ved andenbehandling om foderstoffer, kunne jeg selvfølgelig ikke undlade at spørge to af mine husdyr til råds, nemlig mine to katte. Som De ved, har jeg to huskatte derhjemme, som jeg fodrer regelmæssigt. Den ene hedder Lulù, og den anden hedder Frifri. Jeg vidste ikke, hvordan jeg skulle tale med dem, og jeg vidste heller ikke, om de ville svare mig, men jeg må sige, at tilfældet kom mig til hjælp. For at gøre deres mad bedre havde jeg nemlig købt nogle andre dåser end dem, jeg plejer at købe, og dem satte jeg hen foran kattene, så de kunne spise dem. Men jeg forsikrer Dem for, hr. formand, at selv om de var sultne, spiste ingen af Fatuzzos to misser noget fra disse to dåser, hverken Lulù eller Frifri. Det var deres måde at sige følgende til mig på: "Det er faktisk vigtigt, hvad vi spiser! I bør kontrollere dyrenes foder, og derfor skal du stemme for betænkningen!" Det gjorde jeg så!
Betænkning af Robert J.E. Evans (A5-0115/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, da jeg blundede lidt under afstemningen for lidt siden, så jeg Fatuzzo som videnskabsmand. Ja, i stedet for at gå ind i politik for Pensionistpartiet var Fatuzzo blevet atomfysiker, for De skal vide, at jeg holdt meget af matematik og fysik. Jeg spurgte så Fatuzzo, hvordan det var gået ham som videnskabsmand. "Åh jo", sagde han, "jeg rejste til USA, hvor de betaler mig godt. Jeg har opfundet en masse ting, og jeg har fået nobelprisen." "Jeg misunder dig virkelig, nobelpristager Fatuzzo", svarede jeg ham. "Jeg er ikke blevet andet end medlem af Europa-Parlamentet. Men sig mig engang, hvordan kan det være, at du fik nobelprisen?" "Det gjorde jeg, fordi jeg ikke blev i Italien, hvor jeg ikke kunne studere det, jeg gerne ville, men i stedet tog til USA. Hvis jeg havde haft mulighed for at rejse rundt i de europæiske lande, var jeg blevet i Europa i stedet for at emigrere til USA. Derfor skal du stemme for forskernes mobilitet i Europa!"

Caudron
Den tekst, som vi har drøftet og vedtaget, opfordrer medlemsstaterne til at støtte mobiliteten for studerende, personer under erhvervsuddannelse, volontører, undervisere og erhvervslærere, som, hvad enten det er i forbindelse med et europæisk program eller ej, befinder sig i en anden medlemsstat. Europa-Parlamentet har selvsagt modtaget et sådant forslag med glæde. Det har imidlertid vurderet, at visse ændringer var absolut nødvendige for at forbedre tekstens kvalitet på især et punkt, som er yderst vigtigt i mine øjne, nemlig at udvide forslagets anvendelsesområde til også at omfatte forskerne. Der blev stillet og vedtaget ændringsforslag herom under førstebehandlingen. Desværre har Kommissionen forkastet de forslag, der omhandlede forskerne, af juridiske årsager.
Som ordfører for det 6. rammeprogram for forskning og udvikling kan jeg selvfølgelig kun beklage dette. Jeg håber, at den konference om mobilitet for forskere og videnskabsmænd, som er blevet organiseret under det belgiske formandskab, vil danne grundlag for fremskridt på området. Skabelsen af et europæisk forskningsområde indebærer reelt, at forskere og videnskabsmænd med alle former for geografiske horisonter får mulighed for at samarbejde om at fremme forskningen til gavn for alle EU-borgere. Derfor er det af yderste vigtighed at få fjernet de forskellige forhindringer, der bremser mobiliteten. Eftersom dette ikke har kunnet lade sig gøre inden for rammerne af dette forslag, må vi finde en anden løsning. Jeg vil gerne forpligte mig til at arbejde på en sådan.
I øvrigt vil jeg gerne, i lighed med ordføreren, bifalde det franske formandskabs vedholdende bestræbelser på at opnå det bedst mulige og mest ambitiøse fælles forslag, som alle kunne tilslutte sig. Således dækker de godkendte ændringsforslag essentielle aspekter af mobiliteten og stiler mod at mindske eller fjerne de administrative, finansielle og sociale vanskeligheder.
Hvad angår de praktiske foranstaltninger, som medlemsstaterne træffer, foreslås f.eks. sproglige og kulturelle initiativer, der skal forberede de fremtidige rejsende til deres kommende tilværelse, en forbedret adgang til information om mobiliteten og de praktiske vanskeligheder forbundet hermed og økonomisk støtte i form af stipendiater, understøttelse eller lån. Borgere fra ansøgerlande og borgere fra tredjelande, som opholder sig lovligt i EU, kan også nyde godt af henstillingens bestemmelser.
Jeg er glad for, at man insisterer på nødvendigen af at anerkende alle former for kvalifikationer, som er opnået i et andet medlemsland. Alt for ofte udviser medlemsstaterne uvilje og skaber utålelige vanskeligheder for folk i et område med fri bevægelighed for personer, og dermed forhindrer de de mobile personer i at udnytte deres erfaring!
Som også hr. Evans har understreget, har Rådet efter førstebehandlingen i Parlamentet godkendt en mobilitetshandlingsplan - en "værktøjskasse" med 40 tiltag - som supplement til henstillingen. Der er således blevet stillet nogle ændringsforslag under andenbehandlingen for at tage hensyn til denne udvikling. Jeg håber meget på, at disse foranstaltninger vil blive gennemført hurtigst muligt!

Titley
Fru formand, jeg støtter fuldt ud den fremragende betænkning fra min Labour-kollega, Robert Evans. Betænkningen er endnu et bevis på Labours ønske om at skabe et borgernes Europa.
Formålet med programmet er at øge mobiliteten i EU for studerende, unge frivillige og undervisere. Det giver uddannelsesmuligheder og opmuntrer folk til at spille en aktiv rolle i samfundet i hele Europa. Det er en væsentlig udvikling efter sidste års handlingsplan med foranstaltninger til identifikation af hindringer for mobilitet.
Denne foranstaltning er også vigtig for det indre markeds effektivitet. Labour-regeringen er fast besluttet på at få det indre marked til at fungere for det britiske folk, ikke blot for erhvervslivet. Indførelse af omfattende foranstaltninger til forbedring af mobiliteten for studerende og frivillige vil give mere mod til at arbejde og rejse, ikke blot i hele Storbritannien, men også i hele Europa.
En sådan ordning er værdifuld for samfundet, har stor undervisningsværdi og er fremragende reklame for EU over for de vigtigste borgere, nemlig de unge. Det er meget vigtigt, når man tænker på, at valgdeltagelsen blandt de unge - i hvert fald i Storbritannien - ved sidste EU-valg var en af de laveste i Europa.
Praktisk erfaring i Europa, ikke blot via medierne, er en langt mere pålidelig og inspirerende kilde til viden om Europa for unge mennesker.
Betænkning af Florenz (A5-0146/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, denne betænkning tager med rette sigte på at begrænse brugen af farlige stoffer i elektrisk og elektronisk udstyr, bl.a. bly. Jeg vil dog gerne sige til hr. Florenz, at når det gælder bly, er det bedst at gå yderst forsigtigt til værks, nemlig at "gå fremad, som om man havde bly i sålerne", som vi siger i Italien. Og det siger jeg også, fordi mange politikere og ministre i Europa har lommerne fulde af bly - de kan nemlig ikke rejse sig fra deres taburetter! Bortset fra metaforerne er jeg dog af den opfattelse, at man ikke bør skynde sig at fjerne alle de skadelige stoffer fra elektrisk og elektronisk udstyr med det samme, hvis ikke der eksisterer nogle sundere erstatningsstoffer. Jeg bifalder således denne betænkning, når blot afskaffelsen af disse stoffer sker gradvist.
Betænkning af Florenz (A5-0148/2001)

Isler Béguin
Hr. formand, ved at indføre standarder for genbrug af affald af elektrisk og elektronisk udstyr bidrager Europa-Parlamentet stort til at "økologisere" denne industri.
I sidste ende er det miljøet, der har vundet kampen mellem indehaverne af en innovativ industri inden for elektrisk og elektronisk udstyr og den traditionelle industri, der stritter imod med næb og kløer for at opnå en udsættelse af fristen for iværksættelse af et genbrugssystem hos dem selv.
Hvis man kan lykønske ordføreren med arbejdet for at opnå renere produkter, kan man til gengæld beklage, at Kommissionen ikke samtidig har behandlet elektrisk og elektronisk affald og de kemiske stoffer, der følger med. Hvad angår denne anden betænkning beklager De Grønne oprigtigt, at kun to ud af 70 stoffer vil blive forbudt, på trods af at modermælk visse steder er forgiftet i henhold til maksimumsgrænserne fra WHO af kemiske stoffer fra disse produkter, som f.eks. indeholder brom.
På trods af denne mislyd er den store nyhed i denne betænkning producenternes individuelle ansvar, hvor hver producent holdes økonomisk ansvarlig for sine produkter, og det både for allerede markedsførte og fremtidige produkter. Miljøovervejelserne vinder terræn via denne betænkning og vidner om en voksende politisk bevidsthed om faren ved den voldsomme vækst i industrielt affald og især elektrisk og elektronisk affald.
Når alt kommer til alt, bliver vi alle sammen vindere med dette bindende afsnit, både industrierne, forbrugerne og miljøet. Florenz-betænkningen om affald af elektrisk og elektronisk udstyr har således opnået betydelige miljøgarantier, der fastslår, at den europæiske industri må forme sig efter borgernes og politikernes ønsker for at fremme økokulturen.

Fatuzzo
Hr. formand, den nat, hvor vi fik resultaterne fra valget i Italien, kunne jeg ikke holde mig vågen i den tid, der gik mellem de forskellige resultater, og jeg faldt således i søvn flere gange. Jeg havde først en drøm om hr. Maaten, som jeg fortalte om for lidt siden, og eftersom jeg lige havde læst hr. Florenz' betænkning - da jeg gerne ville forberede mig til behandlingen af dette emne - så jeg netop hr. Florenz for mig, da jeg faldt i søvn igen. Hr. Florenz arbejdede selv på et affaldssorteringsanlæg, og han var travlt beskæftiget med at bortskaffe det elektriske og elektroniske affald, som hans betænkning handler om. Han var helt svedt og træt. "Nu har jeg sorteret affald til genbrug i tre dage og tre nætter", sagde han til mig i drømmen. "Tag det roligt", sagde jeg til ham, "jeg skal nok stemme for din betænkning, for jeg er overbevist om, at det er rigtigt at genbruge elektrisk og elektronisk affald. Men kom nu med mig ind i Pensionistpartiet, hvor vi danser og rejser, og hvor der er mange enker, som vi kan få nogle mere fornøjelige dage med end dem, du tilbringer her!"

Lulling
Europa-Parlamentet har i Strasbourg drøftet en betænkning om miljøet i forbindelse med affald af elektrisk og elektronisk udstyr. Forslaget til direktiv fastslår, at den ansvarlige for elektrisk og elektronisk affald, som udgør ca. 16 kilo pr. indbygger i de 15 medlemslande i EU, et tal, der ifølge prognoserne fordobles inden for de næste 12 år, enten er producenten eller den første importør.
På grund af landets særlige situation har Luxembourg næsten ikke nogen egentlige producenter, men hovedsageligt importører.
Distributionen af produkterne organiseres ofte således, at en hovedimportør er ansvarlig for Belgien-Luxembourg-regionen. Denne importør befinder sig normalt i Belgien og ikke i Luxembourg. Så når Belgien skal stille en enkelt hovedimportør til ansvar, må Luxembourg henvende sig til et utal af handelsvirksomheder, som denne hovedimportør leverer sine produkter til. I øvrigt udgør parallelimport af produkter uden for de etablerede distributionskanaler en langt større del af importen end i de andre lande.
Deraf følger, at de handelsvirksomheder, der bliver stillet til ansvar i Luxembourg, generelt er små virksomheder og under alle omstændigheder mindre virksomheder end i udlandet.
Disse særlige omstændigheder for Luxembourg medfører, at man må være ekstra opmærksom på at lette den administrative forvaltning af de finansieringssystemer for genbrug og nyttiggørelse, som skal iværksættes. På visse områder er det således at foretrække, at direktivet yder medlemsstaterne tilstrækkelig frihed til at gennemføre tilpassede løsninger.
Handelsvirksomhederne råder, specielt i byområder, ofte ikke over plads til midlertidig opbevaring af store mængder affald. Virksomhederne skal således ikke tvinges til at tage imod returaffald, det skal foregå på frivillig basis. Hvis virksomhederne ikke kan tage imod returaffald, skal der stilles andre systemer som f.eks. genbrugscentre til rådighed for forbrugerne. Udgifterne til et obligatorisk returaffaldssystem ville i virkeligheden være helt uforholdsmæssige for mange virksomheder.
Direktivet omhandler ligeledes finansiering af de elektriske og elektroniske produkter, som allerede var markedsført ved direktivets ikrafttræden, og hvis producenter for en dels vedkommende ikke længere eksisterer. Faktisk har visse apparater som f.eks. køleskabe eller fjernsyn en gennemsnitslevetid på 20 år. Direktivet skal overlade det til medlemsstaterne at vælge, hvilke foranstaltninger der skal træffes for at finansiere genbrug af disse apparater. Således kunne man aftale med staten, hvilke aktioner der skulle gennemføres for at opmuntre f.eks. forbrugerne til gratis at aflevere det affald, der i dag befinder sig på deres loftsrum. Denne form for aktion er blevet gennemført i de lande, der allerede har et gratis retursystem.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Arvidsson, Carlsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman og Stenmarck
- (SV) Vi fra Det Moderate Samlingsparti finder det foreliggende direktiv særdeles vigtigt for miljøbeskyttelsen. Desuden er direktivets grundprincipper om producentansvar for fremtidige produkter og forbrugernes muligheder for at vælge miljøvenlige produkter vigtige.
Artikel 7 er noget tvetydig. Vi har tolket den som følger: Den finansiering, der omtales i punkt 2, gælder for skrotning i al almindelighed. Medlemslandene får derved mulighed for i en 10-års periode at vælge kollektiv finansiering, f.eks. via skatter, som et alternativ. Dette må også omfatte såkaldt historisk skrot. Efter denne periode må afvigelser kun forekomme, hvis de er blevet godkendt af Kommissionen.
Med ovenstående tolkning stemte vi for betænkningen.

Titley
Jeg støtter foranstaltningerne til indførelse af skrappe nye genbrugsregler, der vil give forbrugere og forhandlere mulighed for at returnere affald af elektrisk og elektronisk udstyr gratis, og som vil gøre producenterne økonomisk ansvarlige.
Formålet med disse regler er at opfordre forbrugere, der vil skille sig af med gammelt elektrisk og elektronisk udstyr, til at returnere dette udstyr via lokale offentlige indsamlingssteder eller tilbagetagningsordninger for forhandlere, frem for at smide gamle hårtørrere, køleskabe og fjernsyn ud.
Vi lever i et samfund, hvor vi bare smider ud - gamle computere, kedler, køleskabe og frysere. Forbrugere i hele Europa skal deltage i foranstaltningerne til begrænsning af affald af elektrisk og elektronisk udstyr. Det medfører kun en lille ændring i vores daglige vaner. I stedet for at smide gamle radioer og støvsugere ud, skal de returneres til genbrug ligesom flasker og gamle aviser.
Producenterne skal finansiere genbrugsordninger med offentlige indsamlingssteder, tilbagetagningsordninger for forhandlere og systemer til behandling, genvinding og bortskaffelse. Producentansvar rækker videre end produktionen af elektronisk udstyr, producenterne skal være ansvarlige for produkterne, når de er udtjente.
En sådan ordning er et vigtigt skridt i retning af et grønnere EU. Den er endnu et bevis på EU's bestræbelser på at skabe et sundere og sikrere miljø for Europas borgere.
Betænkning af Breyer (A5-0135/2001)

Dehousse
Hr. formand, ud over de juridiske betragtninger, som jeg har luftet under de generelle drøftelser af fru Breyers betænkning, vil jeg gerne understrege, at min og min gruppes stemmer også skyldes den ekstraordinære, globale betydning af de tekster, der er sat til afstemning i Parlamentet. En af grundene til Europas stort set eksemplariske udvikling og dennes afbalancerede karakter samt kvaliteten af den kultur, som til alle tider har fulgt den økonomiske udvikling på vores kontintent, ligger netop i det faktum, at Europa altid har rådet over nogle ressourcer, som er uudtømmelige, fordi de kan genanvendes uendeligt, i form af den dyrebare væske, som vi skylder vores liv. Både vandets kvalitet og kvantitet er i dag truet af en vanvittig og galopperende forurening, som faktisk har fået lov at udvikle sig ukontrolleret i løbet af de sidste århundreder. Men denne farlige ødslen med ressourcerne sker samtidig med, at befolkningstilvæksten her på Jorden gør det problematisk at skaffe tilstrækkeligt med vand til de 6 milliarder mennesker, som i dag befolker verden, og i endnu højere grad til de 8 milliarder, der, hvis man lader stå til, vil kunne være her samtidig om 30 år, det vil sige i løbet af en eneste ny generation. Ingen af vores stater eller regioner kan gøre sig håb om at undgå dette dobbelte pres. Det forklarer, hvor betydningsfuldt Kommissionens initiativ, Parlamentets afstemning og Rådets godkendelse er for at forberede fremtiden i almindelighed og Europas fremtid i særdeleshed.

Fatuzzo
Superior stabat lupus longeque inferior agnus. Jeg er sikker på, at De kender denne latinske talemåde, hr. formand. "Ulven stod højest oppe, og meget længere nede stod lammet, som drak af et vandløb". Hvorfor nævner jeg denne latinske talemåde? Det gør jeg, fordi det efter min mening er yderst rimeligt, at man undgår at udlede skadelige stoffer i floderne. Ligesom vandet, der løb fra ulven til lammet, er der også europæiske vandløb, som løber fra fjerne områder til Middelhavet og vores andre have, derfor er det - sådan som man anmoder om i denne betænkning - hensigtsmæssigt at inddrage ansøgerlandene, så de ikke forurener kilderne og den første del af de floder, der løber igennem Europa.
Betænkning af Alavanos (A5-0299/2000)

Fatuzzo
Hr. formand, denne betænkning drejer sig om innovation med de nye teknologier. Som jeg allerede har sagt ved andre lejligheder, går jeg stærkt ind for internet, computere og alle disse nymodens påhit, som de unge er så begejstrede for. Desværre har jeg måttet tilbringe mange påske- og juleferier med at skrive alle de elektroniske arkiver en gang til, eftersom jeg var kommet til at slette dem med det samme ved at trykke på en forkert tast. Derfor er jeg ikke så vild med de nye teknologier. Min datter Elisabetta har dog overbevist mig om, at de er meget nyttige, eftersom hun også har brugt dem i sin politiske karriere. Jeg bifalder således denne betænkning, men jeg håber, at vi også opdrager vores børn til at være ordentlige mennesker og ikke bare til at være gode til at bruge en computer.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Hvis betænkningen ikke havde indeholdt andet end erklæringer om gode intentioner, der forsikrede om nødvendigheden af at udbrede kendskabet til de nye teknologier, især i skolesystemet, havde vi kunnet stemme for, selv om de gode intentioner stadig ikke er nogen garanti for, at politikken gennemføres.
Men bag disse erklæringer dukker intentionen om at give virksomhederne teknisk og finansiel støtte op i flere afsnit. Da vi ikke vil garantere støtte til private virksomheder, ikke engang i det skjulte, har vi afholdt os fra at stemme om denne betænkning.

Meijer
Nye teknikker må ikke på ny skabe en splittelse i den europæiske undervisning mellem de nationale sprog og et privilegeret kommunikationssprog. Europa består af en forsamling af forholdsvis små og overvejende ensprogede områder. Dette er ikke USA, hvor indvandrere, der bor blandet mellem hinanden, med oprindeligt forskellige sprog var nødt til at overtage det officielle forvaltningssprog for at kunne tale med hinanden. Her falder sprogforskelle inden for ét område ofte sammen med forskelle mellem rige og fattige, folk med og uden magt, vindere og tabere. I århundreder har store lande med mange folkeslag forsøgt at pålægge deres indbyggere et andet sprog. Det var det sprog, der taltes i rigets hovedstad, og som desuden også blev benyttet af handelsfolk, embedsmænd og militærpersoner. Mens de privilegerede overtog det af myndighederne beskyttede sprog, blev arbejdere og bønder ved med at tale deres egne nationale sprog. Dette er først og fremmest grunden til, at sprogstridigheder er opstået, og at store lande er splittet. Kravet om undervisning og forvaltning på folks eget sprog betyder stadig meget i alle områder, hvor sproggrænsen ikke falder sammen med landegrænsen eller med de indre grænser i autonome områder. Hvis vi vil have, at en ung generation ikke kunstigt opdeles i privilegerede og underprivilegerede, må vi forsvare sprogenes lighed.
Betænkning af Perry (A5-0302/2000)

Fatuzzo
Hr. formand, på side 21 i hr. Perrys betænkning, der også omhandler hvidbogen om den elektroniske teknologis anvendelse, kan man i konklusionerne fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender læse, at "livslang uddannelse ville blive mere værdsat, hvis arbejdsgiverne udviste større vilje til at ansætte ældre arbejdstagere", der i løbet af hele livet har erhvervet de nye kundskaber, som det moderne samfund kræver af os hele tiden. Jeg er naturligvis enig i denne konklusion. Jeg håber virkelig, at denne betænkning vil gøre det lettere at finde et arbejde for de ældre mennesker, der har studeret og forbedret deres kundskaber.
Betænkning af Mauro (A5-0152/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, som De ved, er hr. Mauro italiener ligesom mig, og han er også med i PPE-DE-Gruppen ligesom mig. Derfor deltog jeg med glæde i den konference, han afholdt om denne betænkning. På et tidspunkt sagde han: "Kan De se det glas, der står foran mig?" "Ja, det kan vi godt se", tænkte vi alle sammen. "Dette glas", fortsatte hr. Mauro, "skal bruges til at drikke vand af. Men jeg kunne smadre det i hovedet på hr. Fatuzzo, og det ville være at misbruge glasset." Det sagde han faktisk - jeg har ondt i hovedet endnu - og han forklarede også hvorfor. Også de nye teknologier som computere og internet kan nemlig misbruges, ligesom man kan misbruge glasset i det eksempel, han kom med. Jeg vil dog gerne bede ham om ikke at smadre en computer i hovedet på mig, for i så fald vil jeg ikke længere kunne afgive stemmeforklaring.

Krivine og Vachetta
Uddannelse henhører under staternes kompetence. Vi afviser samtlige forsøg på at omgå denne tingenes tilstand. Faktisk går denne tvivl om kompetencefordelingen i spand med en yderligere udvikling af de handelsliberale prioriteringer med hensyn til undervisningsspørgsmål.
Således vækker betænkningerne klart stof til eftertanke, især med afsnittet om "indholdet", der skal skabe "kompetence". Det, det virkelig drejer sig om her, er at sætte spørgsmålstegn ved de kvalifikationer, der er forbundet med eksamensbeviser, til fordel for "fleksible" kompetenceopgørelser, som udelukkende er virksomhedernes ansvar. Alt dette indgår i en tankegang om liberale modreformer, som er startet i forskellige lande. På samme måde hører "livslang uddannelse" set fra denne synsvinkel sammen med en drastisk reducering af grunduddannelsen og de offentlige uddannelsesinstitutioners rolle (til fordel for "virtuel" undervisning, fjernundervisning og undervisning, som bliver mere og mere handelsorienteret).
Kommunikations- og informationsteknologierne (CIT) skal tværtimod styrke retten til fælles og offentlig uddannelse for alle, på højt niveau og af god kvalitet.
De finansielle investeringer på området har ikke denne virkning, når der samtidig inden for de sidste 15 år er sket en yderst mærkbar relativ reducering af alle uddannelsesbudgetter. Derfor kan vi ikke stemme for betænkningerne.

Figueiredo
Et emne som de nye teknologier og deres anvendelse inden for uddannelsessektoren påkalder sig naturligvis den største interesse, og det er da også af meget væsentlig betydning. Som bekendt løses dette problem jo ikke blot med, at alle skoler får bevilget en computer. Det afgørende er ikke kun, at skolerne har adgang til de relevante teknologiske infrastrukturer, både soft- og hardware, men også at der sættes ind med uddannelse af lærerne og med at skabe betingelser for, at den enkelte elev får adgang til og bliver i stand til at anvende disse teknologier.
Det skal dog påpeges, at denne meddelelse fra Kommissionen er temmelig diffus, og at den i praksis forudsætter andre programmer, der allerede er i gang, og som har deres egne mål, af hvilken grund dette initiativ blot foreslår overvågning af udviklingen i medlemsstaterne og ikke fremlægger idéer til, hvordan man faktisk kan ændre på den aktuelle situation og befordre en almen brug af internettet i fremtiden. I et land som Portugal forholder det sig imidlertid sådan, at medmindre der sker en substantiel ændring i prisen på adgang til de nye teknologier og en betragtelig forbedring i de ringest stillede familiers levestandard, vil kun ret få børn og unge få lige muligheder i adgangen til de nye teknologier.
Betænkning af von Wogau (A5-0165/2001)

Berthu
Den forhandling, der lige har fundet sted om retningslinjerne for de økonomiske politikker i 2001, har stået i den største usikkerheds tegn, hvilket ikke er forbavsende, når alt kommer til alt, eftersom målet med denne øvelse nærmest er umuligt at opfylde. Det drejer sig reelt om at fastlægge fælles økonomiske retningslinjer på europæisk niveau, på trods af at landene har forskellige behov.
Denne usikkerhed er forstærket af Den Europæiske Centralbanks sænkning af den officielle rentesats med et kvart point den 10. maj i år. På trods af at vicedirektøren for ECB, Christian Noyer, den 2. maj foran Europa-Parlamentets Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål viste sig optimistisk omkring prisstabilitet i euroområdet, på trods af at nationalbankdirektøren for ECB, Wim Duisenberg, lige har præsenteret en rapport, hvori også han udviser tillid til vækstperspektiverne, og på trods af at alle disse elementer samlet set pegede på rentestabilitet, har ECB ved at sænke renten på sin vis dementeret alle gårsdagens ræsonnementer. De første virkninger af denne handling var et fald i euroen - endnu et - og en mekanisk reaktion fra børsmarkederne, uden at man kan forudsige, at det vil give nogen mærkbar fordel for væksten.
ECB omgiver sig med en række permanente paradokser, som den ikke vil slippe fri af foreløbig. Faktisk er det umuligt at træffe nogen som helst foranstaltninger, der ikke for i hvert fald en del af medlemslandene er fejlslagne. F.eks. har vores kollega Blokland lige afsløret, at den sidste sænkning af rentesatsen er blevet modtaget med forbløffelse i Nederlandene, hvor inflationen har nået sit højeste niveau inden for de sidste 20 år, og hvor alle mener, at der tværtimod var brug for en rentestigning. Det samme gælder for andre lande i euroområdet.
Under disse omstændigheder kaster enhver handling fra ECB's side lys over nye divergenser, som de internationale operatører straks tolker som tilsvarende vanskeligheder for en samlet monetær politiks overlevelse, uden en overordnet samling af alle de andre variabler. Takket være euroen føler man sig således permanent på grænsen af en tillidskrise.

Fatuzzo
Hr. formand, i punkt 8 i konklusionerne i hr. von Wogaus betænkning anmoder man om, at medlemsstaterne tilpasser pensionssystemerne til Europas økonomi. Med hensyn til dette punkt - som mit politiske liv drejer sig om - vil jeg gerne understrege, at det er nødvendigt at finde en balance mellem besparelser på statens budget og alle borgeres mulighed for at leve et værdigt liv, ikke bare de ældre og pensionisterne, men også de unge. Jeg er modstander af alle bestemmelser, der tager sigte på at give de ældre et minimumsbeløb om måneden - hvilket i øvrigt er rigtigt og fornuftigt - for vi skal også give et sådant beløb til de unge, hvis de ikke har nogen midler at leve for, og til dem, der har betalt bidrag. Der skal kort sagt være en rimelig balance mellem pengene og den tilværelse, som vi alle har ret til.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi har stemt imod denne betænkning om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker, for disse retningslinjer er fuldstændigt underlagt de store koncerners interesser og beslutninger på bekostning af lønmodtagerne.
Selv om de er garneret med ændringsforslag som de forslag, der giver udtryk for økologisk interesse eller det forslag, der vil indføre en form for Tobin-skat på kapitalbevægelser, forbliver teksten en hyldest til de arbejdsgivervenlige og arbejderfjendtlige politikker, som landene fører, og en godkendelse af den aktuelle måde at forvalte økonomien på.
Vi har afholdt os fra at stemme om det sidste ændringsforslag for ikke at blande vores stemmer med stemmerne fra de mest inkarnerede tilhængere af den kapitalistiske orden, som har stemt imod, fordi de ikke engang kan acceptere en så ynkelig kapitalbeskatning som Tobin-skatten.
Men at foregive, at man kontrollerer de spekulative kapitalbevægelser med denne skat, eller at man mindsker de finansielle markeders følsomhed, er at stikke os blår i øjnene.
Det væld af stillinger, der er blevet nedlagt i nogle af EU's største virksomheder, viser, at det ikke blot er storkapitalistiske spekulationer, der er skæbnesvangre for de arbejdende klasser og samfundet, men kapitalen i sig selv og det økonomiske system, der styres af profit og kapitalistisk berigelse. Det, som lønmodtagerne har brug for, er nogle foranstaltninger, der beskytter dem mod arbejdsgivernes griskhed, i stedet for nogle symbolske gestus, som oven i købet retfærdiggør en kapitalistisk økonomiforvaltning.

Krivine og Vachetta
Vi stemmer imod denne nye ode til liberalismen. Den "strukturelle reform" af arbejdsmarkedet, som den forudser, betyder en yderligere usikkerhed med hensyn til ansættelseskontrakterne. Det er reelt den politik, der føres overalt i Europa, og langt fra at ville "fortsætte og fremskynde" den, vil vi tværtimod standse den. Vi ville ikke være imod skabelsen af "rammebetingelser til fremme af investeringer", hvis det ikke var fordi, at det betød endnu mere profit, på trods af at det er lønmodtagernes forbrug, der gør det muligt med vedvarende støtte til investeringer.
Med hensyn til pensionerne vil man altid finde os i forreste række, i færd med at afvise disse såkaldte "reformer", der i virkeligheden betyder, at der åbnes op for private forsikringer. Vi er ligeledes afgjort imod liberaliseringen af elektricitet og gas og er tværtimod for etablering af en stor europæisk offentlig tjeneste.
Vi stemmer også imod denne betænkning, fordi den er skrevet i et hyklerisk og antidemokratisk teknokratsprog, og fordi den kan opføres under kategorien "tåbeøkonomi". Hvordan kan man efter sagerne om de britiske tog og den californiske elektricitet uden videre glemme, at privatisering ikke er lig med effektivitet?

Figueiredo
Ikke engang med udsigt til afmatning i Europas og verdens økonomi, bekræftet af forårets makroøkonomiske prognoser, ændrer Kommissionen sine økonomiske anbefalinger for 2001. Den opskrift, som den præsenterer, forbliver uforandret år efter år: nedskæring af de offentlige udgifter, løntilbageholdenhed og fremskyndelse af de strukturelle reformer, som Lissabon-strategien indebærer, navnlig liberaliseringer og et mere fleksibelt arbejdsmarked.
Kommissionen interesserer sig kun for prisstabilitet og opfyldelse af stabilitetspagten. Selv for Portugal, hvis udsigter er større afstand til den europæiske vækst og øget arbejdsløshed, især for kvinder og unge, hvor lønmodtagerne rammes af øget inflation og dermed faldende købekraft, selv om de har de laveste lønninger i EU, er opskriften stadig den samme: løntilbageholdenhed, større mulighed for afskedigelse og fremskrivning af stabilitetspagtens mål i form af større nedskæringer i de offentlige udgifter i budgettet for 2002.
Von Wogau-betænkningen bekræfter de retningslinjer, som Kommissionen har stillet op, idet dog hans eget forslag om at kalde eurozonen for "det europæiske hjemmemarked" bør nævnes. Ordføreren bekræfter prisstabilitet som det mål, man til skade for den økonomiske vækst ganske stirrer sig blind på. Han ser bort fra betydningen af offentlige investeringer og ønsker, at potentialet for nedskæring af udgifterne (de offentlige) skal udnyttes fuldt ud. Han beklager, at det ikke er lykkedes på topmødet i Stockholm at komme videre med liberaliseringen af elektricitets- og gasmarkederne, og understreger, at liberaliseringen af de sektorer, der endnu mangler, er væsentlig, ligesom nødvendigheden af at fortsætte reformen af arbejdsmarkederne. Han behandler også behovet for at reformere pensions- og sundhedssystemerne, men undlader ganske at overveje beskæftigelsesmæssige konsekvenser.
Vi kunne derfor kun stemme imod denne betænkning.

Markov
Den foreliggende betænkning om henstilling fra Kommissionen om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker for 2001 har som sit fremmeste mål at gøre EU til det mest konkurrencedygtige og dynamiske økonomiske område i verden inden 2010. Det kan man principielt ikke indvende noget imod, men det er bestemt ikke ubevidst, at forfatteren fortier, at denne sætning på topmødet i Lissabon havde en fortsættelse, nemlig: - et økonomisk område med flere og bedre arbejdspladser og et større socialt sammenhold. Netop her ligger det vigtige punkt. Man konstaterer ganske rigtigt, at der findes en konjunkturel svækkelse af økonomien, og som metode til at overvinde den trækkes de neoliberale idéer igen af stalden. Udbudsorienteret økonomisk politik, liberalisering, nedbringelse af statsgælden og krav om tilbageholdenhed fra arbejdstagernes side i overenskomstforhandlingerne.
Selv om nogle vigtige punkter, som ikke var med i samme forfatters betænkning om den økonomiske situation i Europa, nu er kommet med, som f.eks. nødvendigheden af visse harmoniseringer inden for skattelovgivningen og en særlig understregning af vigtigheden af at styrke de små og mellemstore virksomheder under hensyntagen til miljøpolitiske aspekter, er der fortsat nogle afgørende elementer, som mangler.
Uden at styrke den interne efterspørgsel, det vil sige uden at forhøje købekraften, vil det ikke lykkes at sætte gang i et varigt opsving. Derfor må bevarelse af arbejdspladser og skabelse af nye arbejdspladser prioriteres højest. Vi har hårdt brug for en omfordeling af arbejdet i form af arbejdstidsnedsættelser i alle former, retfærdig optagelse af alle, som får indkomst fra erhvervsaktivitet, i social- og pensionskasserne, styrkelse af uddannelsen og en kursændring for den offentlige investeringspolitik. Så længe disse nødvendige initiativer ikke optages i den europæiske strategi for den økonomiske politik, kan vi ikke give vores tilslutning.

Patakis
 Europa-Parlamentets betænkning accepterer Kommissionens forslag om gennemførelse af stabilitetsaftalen med retningslinjer for de økonomiske politikker, som indgår i en endnu mere barsk arbejderfjendtlig pakke.
Den betegner den fortsatte tilbageholdenhed, hvad lønninger angår og den større fleksibilitet på arbejdsmarkederne som positive elementer, samtidig med at den anbefaler strengere foranstaltninger for arbejdstagerne på grund af svækkelsen og forringelsen af den europæiske økonomi og revurderingen af EU's udviklingstakt fra 3% til 2,7% som gennemsnit i 2001.
Kommissionen mener, at processen bør opmuntres for at fremme en mere fleksibel tilrettelæggelse af arbejdet og fortsætte bestræbelserne for at slække på den gældende restriktive lovramme, hvad angår beskyttelse af arbejdet, det vil sige tillade de uhæmmede, mere "økonomiske" masseafskedigelser. Store virksomheder har allerede gennemført denne foranstaltning og har foretaget masseafskedigelser med den undskyldning, at den økonomiske udviklingstakt er faldet, for at gennemføre omstruktureringer af produktion og personale med det resultat, at der de sidste uger er kommet meddelelse om over 250.000 afskedigelser. Da der er stærke tegn på konjunkturnedgang i USA, vil bølgen af afskedigelser vokse, idet virksomhederne vil forsøge at bevare deres høje overskudsandele ved at skære ned på personalet.
Dette er EU's politik. For at beskytte plutokratiets fortjeneste gives der grønt lys for masseafskedigelser. Derfor er det farisæisk og hyklerisk, hver gang EU taler om interesse for arbejdstagerne og bekæmpelse af arbejdsløsheden.
Betænkningen anbefaler desuden en fremskyndelse af den radikale omlægning af det eksisterende sociale sikrings- og pensionssystem, som skal revideres i 2001 for at løse de problemer, der er en følge af befolkningens aldring!
Der foreslås også en fremskyndelse af privatiseringerne, idet der konkret tales om, at det gode eksempel med liberaliseringen af telekommunikationssektoren bør overføres til energisektoren, postsektoren, lufthavne, jernbaner og søtransport, sådan som det er besluttet.
Det står klart, at arbejdstagerne kan se frem til endnu sværere og endnu mere sorte dage. Den sociale sikring bliver afhængig af lønningernes og ydelsernes størrelse og af indkomsternes købekraft. Udbredelsen af deltidsbeskæftigelse, der går hånd i hånd med delvis pensionering og et dyrt privat socialt system samt kommercialiseringen af pensionssektoren, sundhedssektoren og socialsektoren, vil føre de brede befolkningslag ud i arbejdsløshed, fattigdom og social udstødelse og fjerne deres sikkerhedsnet.
De foranstaltninger, der er fastsat for arbejdstagerne, er et garanteret fattigdomsniveau. Velstanden er beregnet for storkapitalen, som de gør stærkere og stærkere.
KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet stemmer imod denne betænkning, som lover endnu større fattigdom til arbejdstagerne og nye store fortjenester til storkapitalen, og som har til formål at nedbryde arbejdstagernes erhvervede rettigheder. Arbejdstagerne fordømmer og bekæmper disse grusomme og umenneskelige politikker med store, samlede massedemonstrationer og -strejker i forskellige europæiske lande, bl.a. Grækenland, og vil forsøge at afværge de ulykker, der kommer, og vi vil stå ved deres side og kæmpe sammen med dem.

Formanden
Stemmeforklaringerne er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.39 og genoptaget kl. 15.00)

Børns og unges alkoholforbrug
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0150/2001) af Stihler for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets henstilling om børns og unges alkoholforbrug (KOM(2000) 736 - C5-0020/2001 - 2001/0801(CNS)).

Stihler
Hr. formand, denne betænkning omhandler forslaget til Rådets henstilling om børns og unges alkoholforbrug. Parlamentet er blevet bedt om at give udtryk for sin holdning til dette spørgsmål. Vores betænkning vil ikke resultere i bindende europæisk lovgivning, men i en henstilling til medlemsstaterne.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke det svenske formandskab for den store interesse for spørgsmålet og for at organisere den vellykkede Stockholm-konference. Idéen med at få unge mennesker til at fremlægge deres synspunkter på lige fod med sundhedsministrene gjorde dialogen langt mere spændende.
Vi ved, at der er flere og flere beviser på, at børn og unge begynder at drikke alkohol tidligere og i stigende mængder. Problemet er stort, ikke kun i de nordlige medlemsstater, men også i de sydlige. Frankrig og Spanien rapporterer om store problemer med alkoholpåvirkede unge og slagsmål, vold, pjækkeri, tyveri og narkotika. Nye undersøgelser viser, at Det Forenede Kongerige, Danmark, Finland, Frankrig og Sverige har den højeste forekomst af drenge og piger, der har være alkoholpåvirkede i en alder af under 13 år. Skotland, som jeg repræsenterer her i Parlamentet, har den højeste forekomst af kraftigt lejlighedsdrikkeri blandt 15-årige. Kønsforskellene udlignes også med et stigende antal piger, der har været alkoholpåvirkede i en alder af 15 år, i Danmark, Finland, England, Skotland og Wales. Men det er et faktum, at børn og unge er mere sårbare over for virkningerne af alkohol end voksne.
Børns og unges stigende alkoholforbrug har alvorlige konsekvenser for sundheden. Unges alkoholvaner fortsætter ofte, når de bliver voksne. Mange kolleger her kender sikkert til konsekvenserne af for meget alkohol. Men med hensyn til unges alkoholmisbrug er der en klar sammenhæng mellem kraftigt lejlighedsdrikkeri og utilsigtet graviditet, seksuelt overførte sygdomme, kriminalitet og færdselsulykker. Det kan man få bekræftet på enhver politistation eller ethvert hospital.
Hvad er løsningen? Oplysning, uddannelse og sundhedskampagner er de vigtigste tiltag i bekæmpelsen af mindreåriges kraftige lejlighedsdrikkeri. Andre vigtige tiltag er sundhedspolitikker med børn, forældre, undervisere og behandlere som målgruppe, bedre mærkning af alkoholprodukter og integration af ungdomspolitikker.
Under arbejdet med betænkningen kontaktede jeg over 100 skoler og 50 ungdomsorganisationer i Skotland. Grundskolen Townhill i Dunfermline, hvor jeg bor, oplever et behov for mere oplysning, da de fleste børn i skolen ikke er klar over de sundhedsmæssige og sociale problemer, der er forbundet med alkoholmisbrug.
Det leder mig hen til mit andet og meget vigtige punkt. Der er behov for mere forskning i denne stigende tendens til kraftigt lejlighedsdrikkeri hos børn og unge og årsagen dertil. Vi må samarbejde om indsamling og udveksling af oplysninger. Grundskolen Kinghorn i Fife mener, at der er et stort behov for forskning og oprettelse af et netværk af elever, der over internettet kan diskutere og udforske spørgsmålene.
For det tredje er spørgsmålet om salg til mindreårige også vigtigt. I mange lande er der eksisterende love, der forbyder salg til mindreårige. Men som vi alle ved, foregår det alligevel. Der foregår også en del alkoholsmugling i medlemsstaterne. Korrekt gennemførelse af eksisterende love kunne medvirke til at begrænse salget til børn og unge.
Med hensyn til adfærdskodekser: En stor del af alkoholindustrien har påtaget sig frivillige adfærdskodekser med selvregulering. En stor del af industrien har forsøgt at udvise en ansvarsbevidst holdning til dette spørgsmål. Forældre, undervisere og de unge selv har udtrykt bekymring over, at der ikke gøres nok med hensyn til reklamer. Når man ser billeder af spædbørn i bodystockings med øllogoer, er det ikke så mærkeligt, at det skaber bekymring. Grundskolen Powrie i Dundee opfordrer til, at man gør alkohol "uchecket". TV-reklamer burde vise scener med opkastning og tømmermænd. Mange medlemmer af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik støttede forslaget om mere bindende lovgivning, og forhandlingerne fortsætter.
Man kan konkludere, at der er et stort behov for fælles tiltag i forbindelse med uddannelse og forskning til at bekæmpe drikkeriet blandt børn og unge.
Grundskolen St. Elizabeth i Hamilton understreger, at livet er mere end at drikke sig fuld så hurtigt som muligt med så stort et publikum som muligt.
Jeg vil slutte af med at citere fra WTO's alkoholcharter: "Alle børn og unge har ret til at vokse op i et miljø, hvor de beskyttes mod de negative følger af indtagelse af alkohol og så vidt muligt mod reklame for alkoholholdige drikkevarer". Jeg håber, at mine kolleger vil støtte denne betænkning.

Zissener
, rådgivende ordfører for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport. (DE) Hr. formand, kære kolleger, forholdet mellem unge og alkohol er ikke en problematik, som blev opfundet i går. Alkohol hører med til voksnes selskabelige liv. Det er derfor logisk, at unge kommer i berøring med alkohol, mens de er ved at blive voksne. Som oftest er børn og unge ikke bevidste om faren ved overdrevent alkoholforbrug. Nysgerrigheden efter det nye kan hurtigt blive en vane. Børns og unges debutalder er ikke faldet. Nu som før kommer de unge europæere i berøring med alkohol i nogenlunde samme alder, som det var tilfældet tidligere, nemlig i den tidlige teenagealder. Det regelmæssige alkoholforbrug begynder imidlertid tidligere og tidligere.
Børns og unges alkoholforbrug er et yderst sprængfarligt emne, fordi det drejer sig om de opvoksende generationer af europæiske borgere. Jeg kunne se på den livlige diskussion i vores udvalg, hvor vigtigt dette emne er for os alle. Jeg vil også gerne her takke alle kollegerne for deres bidrag. Vi var overvejende af den opfattelse, at ansvaret på dette område ikke kun tilkommer forældrene, men at der skal skabes rammebetingelser for at hjælpe de unge med at lære det nødvendige for at omgås alkohol på en fornuftig måde.
Derfor vil jeg gerne endnu en gang fremhæve, at min udtalelse specielt vedrører området børn og unge og deres omgang med alkohol og ikke de sundhedsmæssige følger af alkoholmisbrug generelt. I februar i år - ordføreren var også inde på det - fandt der en konference sted om unge og alkohol. I den erklæring, der blev vedtaget der, var der efter min mening især ét punkt, som var vigtigt, og som jeg også har med i min udtalelse, nemlig at der må drages omsorg for, at unge bliver mere involveret i disse programmer og initiativer. Specielt skal initiativer fra unge til unge støttes og fremmes.
Når der er tale om en problematik, som angår børn og unge, må børn og unge inddrages i at løse problemet. Kun på den måde kan vi opnå, at de unge engagerer sig i det. Med forbud og regler alene hjælper vi ikke de unge til at blive myndige borgere. Tværtimod. Det opnår vi kun, hvis vi lader dem lære selv at påtage sig ansvar.

Klaß
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke Kommissionen, fordi den har taget fat på dette stadig mere sprængfarlige emne, alkoholmisbrug hos børn og unge. Jeg vil også gerne sige, at Kommissionen har udarbejdet et godt forslag til en henstilling til Rådet.
En tryg og sund opvækst for vores børn og unge er en sag, som ligger os alle på sinde. Fru Stihler og Sabine Zissener har gjort opmærksom på, hvordan problematikken aftegner sig i Europa. For de voksne i EU er alkoholindtagelse en ofte sædvanlig bestanddel af det selskabelige liv, som dog langtfra er udbredt overalt. Ungdommen præges imidlertid af drikkevanerne i samfundet, som de overtager. At drikke alkohol betragtes derfor ofte som en del af det at blive voksen.
I de unges drikkevaner er det i vidt omfang voksenverdenens indstilling og vaner, der slår igennem. Der er altså brug for forbilleder. Det drejer sig om en god og fornuftig omgang med nydelsesmidlet alkohol, som skal vises i det daglige liv i familien og i hele samfundet. Tendenserne til misbrug skal bekæmpes tidligt. Her skal målrettede oplysningskampagner trække i den modsatte retning.
Følgerne af misbruget rammer os alle. De rammer familierne og samfundet. Jeg vil blot nævne nogle få eksempler: Trafikdræbte på grund af spirituskørsel, tab af arbejdspladser og i sidste ende også opløsning af familier. På nationalt niveau findes der allerede mange fornuftige love til beskyttelse af børn og unge, f.eks. forbud mod salg af alkohol til mindreårige. Der skal sikres en bedre gennemførelse af de eksisterende regler på nationalt niveau.
Etiketter med advarsler - ligefrem med sammenligninger, f.eks. at et glas cognac er lig med tre glas øl, sådan har jeg forstået fru Stihlers ændringsforslag - vil efter min mening ikke hjælpe meget. Disse sammenligninger skaber forvirring eller giver sågar det indtryk, at en bestemt slags alkoholiske drikkevarer godt må drikkes i større mængder. Denne sammenligning kan ikke sige noget om den faktiske virkning og tolerancen hos enkeltpersoner. Det kunne snarere føre til en forkert vurdering. Det ville i højere grad være at forvirre eller ligefrem vildlede forbrugerne end at oplyse dem.
Producenter og distributører af alkoholiske drikkevarer engagerer sig stærkt i at støtte sports- og kulturforeninger og deres arrangementer. Et sponsoringsforbud for ungdomsarrangementer ville have til følge, at foreningerne i sidste ende ville mangle penge. Hvorfor skal et bryggeri, som sponserer sportsarrangementet for voksenholdet, ikke også stille sit telt til rådighed for ungdomsarrangementet? Det vides ikke, om et sponsoringsforbud virkelig ville have en pædagogisk effekt. Derimod ville foreningerne holde sig væk fra ungdomsarrangementerne, fordi de så ville blive dyrere, og det ville i sidste ende gå ud over de unge.
Alkohol, tobak og stoffer er forskellige ting. De skal også behandles forskelligt. Jeg håber, at vi vil behandle de enkelte temaer. Jeg beder om, at man ser bort fra sammenblandingen af disse tre meget vigtige emner i denne betænkning.

Malliori
Hr. formand, vi er desværre alle klar over, at alkohol kombineret med bilkørsel er den største dødsårsag blandt unge i alderen 15 til 25 år, og hertil må vi ikke glemme at lægge antallet af handicap, som skyldes færdselsulykker forårsaget af alkohol. Alkoholforbruget, især blandt unge, er noget, der i stigende grad optager både befolkningen og eksperterne. Problemet er tilsyneladende størst i Nordeuropa, hvor det kædes sammen med den stigende selvmordsprocent.
En anden foruroligende side er det faktum, at det regelmæssige forbrug optræder hos stadigt yngre personer uanset køn og socialgruppe. Da der anvendes mange uklare betegnelser, såsom brug, afhængighed, misbrug og overdrevent brug, synes jeg, det er hensigtsmæssigt at anvende Verdenssundhedsorganisationens terminologi, idet den taler om skadeligt forbrug og om mængde, hyppighed, måde, konsekvenser og de forhold, hvorunder alkoholen indtages af de unge.
Rådets henstilling burde være mere konkret, og vi så gerne en fælles europæisk lovgivning om dette emne. Først og fremmest bør man påpege behovet for forebyggende interventioner med det formål at begrænse forbruget, og jeg finder enhver omtale af foranstaltninger til begrænsning af efterspørgslen særdeles vigtig, da dette også bør være det centrale i vores politik. Der bør foretages en særlig regulering af de unges adgang til steder, hvor det er nemt at komme til at indtage alkoholiske drikke, og iværksættes andre foranstaltninger, der tager sigte på at kontrollere udbuddet. Der er ingen tvivl om, at der er brug for målrettede aktiviteter for at informere de unge om bivirkningerne af afhængighed af alkohol, sådan som det sker med andre psykoaktive, lovlige såvel som ulovlige, midler. Især bør reklamens rolle tages i betragtning. Alkoholfirmaernes reklamekampagner, som er rettet mod de unge, er uacceptable, da de unge er en forbrugergruppe, der ikke er i stand til at modstå disse budskaber. Det er tvingende nødvendigt, at der i EU's regi iværksættes oplysningskampagner og særlige kurser til uddannelse af personer, som er i kontakt med de unge forbrugere.
Idet det europæiske observationsorgan for kontrol af narkotika og narkomani har udvidet sin rolle, så det også beskæftiger sig med de øvrige psykoaktive midler, kan det spille en afgørende rolle i denne henseende, men også ved at stå for indsamling af pålidelige og sammenlignelige epidemiologiske oplysninger.
Til sidst vil jeg gerne sige, at jeg tror, Europa-Kommissionen forstår, hvor alvorligt dette emne er, og vil skride til en klar og konkret regulering for at få en effektiv imødegåelse af et så alvorligt problem som dette, der vedrører vores unges sundhed og sikkerhed.

Maaten
Hr. formand, jeg må sige, at dette emne har voldt Den Liberale Gruppe nogle kvaler, idet gruppen har problemer med kommissionens forslag. Spørgsmålet er, hvor moderlig EU skal være, når Unionen beskytter sig selv mod sine statsborgere. Vi ser nemlig vigtige forskelle f.eks. sammenlignet med tobakskontrollen. Tobak er altid skadelig, det er alkohol for det meste ikke. Der er fuldstændig forskellige vanedannelsesaspekter. Tobak er øjeblikkeligt vanedannende, det er alkohol ikke. For øvrigt er tobaksproblematikkens alvor af en fuldstændig anden størrelsesorden end alkoholproblematikkens. Der er jo problemer, og de er sommetider rystende. Tænk blot på trafikofre som følge af alkoholmisbrug, som fru Malliori netop nævnte, eller alkohols rolle ved vold i familien. Det drejer sig i den forbindelse imidlertid først og fremmest om strafferetlige problemer, og disse hører i særlig grad hjemme hos den nationale lovgiver, ikke den europæiske. Også af indholdsmæssige grunde er det bedre. Kulturforskellene er på dette punkt enorme. En lovgiver, som er tættere på borgerne, kan derfor handle mere effektivt, og det er i sidste instans denne effektivitet, det drejer sig om. Endvidere er forskellene mellem et forsvarligt alkoholforbrug og alkoholmisbrug udvandet i forslagene, hvis De vil tilgive mig billedsproget. Hvad det angår, synes vi da, at de foreliggende forslag i nogen grad rammer ved siden af. Den belærende tone, først og fremmest i mange af ændringsforslagene, tiltaler os absolut ikke. Vi havde meget større sympati for den oprindelige betænkning udarbejdet af ordføreren, som vi derfor vil give en kompliment. Til medlemsstaterne vil jeg sige: Vær så streng, som De vil, ved bekæmpelsen af alkoholmisbrug og navnlig alkoholmisbrug blandt de unge, men dæk Dem ikke bag EU og bag det, som snart vil blive arrangeret indbyrdes bag lukkede døre i Rådet (sundhed). For øvrigt ser vi nok en europæisk, grænseoverskridende dimension af alkoholproblematikken, blot tages denne ikke op i disse forslag. Deri handler det først og fremmest om ingredienserne i alkoholprodukter. Vi mener, at en EU-lovgivning på mærkningsområdet i hvert fald skal overvejes eller undersøges. I den forbindelse kan muligheden for advarsler, således som de f.eks. forekommer i USA, derfor medtages, i det mindste hvis det kan bevises, at disse advarsler tjener et formål. Problematikken omkring reklame kunne derfor tages op i den sammenhæng. For det andet handler det om skatter, afgifter, satser og lign. Forskellene er på dette punkt enorme i Unionen. Vi spørger os selv, hvilke følger dette har for det indre marked, og hvilke følger det vil få for sundheden, og på begge punkter har min gruppe derfor stillet et ændringsforslag.

Evans, Jillian
- (EN) Hr. formand, alle statistikker viser, at antallet af børn og unge, der drikker alkohol, har nået alarmerende højder i løbet af de sidste 10 år. Jeg glæder mig derfor over Kommissionens velkomne initiativ og takker ordføreren, fru Stihler, for at styrke og forbedre Kommissionens henstilling.
Børn og unge drikker oftere og starter tidligere - også med at være fulde. I min egen valgkreds, Wales, drikker halvdelen af alle 15-årige øl hver uge. Selv om jeg normalt ville være den første til at fremme ligestilling mellem kønnene, er det med beklagelse, at vi kan konstatere, at antallet af piger, der drikker umådeholdent, i løbet af de sidste 10 år næsten er kommet på linje med antallet af drenge i de fleste medlemsstater.
Som nævnt tidligere skal unge mennesker kunne træffe deres egne beslutninger om alkohol. Betænkningen henviser til vigtigheden af at involvere de unge i en kampagne til forebyggelse af alkoholmisbrug, så det er de rigtige positive billeder og budskaber, der når ud til de unge og påvirker dem. Vi må holde op med at bruge de unge som målgrupper for alkoholprodukter. Vi må indføre effektiv mærkning og reklamekampagner mod farerne ved alkohol, men også oplysningskampagner for unge, forældre og de personer, der er involveret i ungdomsarbejde, til fremme af sund levevis. På denne måde kan vi måske begrænse det alkoholforbrug, der kan være så destruktivt for unge mennesker.

Ribeiro e Castro
Hr. formand, kære kolleger, i de seneste år har der været megen opmærksomhed om problemerne med afhængighed af rusmidler for især narkotikamisbrugere. Med hensyn til overdreven indtagelse alkohol og afhængighed heraf er der derimod - paradoksalt nok - kun blevet gjort meget lidt eller slet ingenting! Paradokset består også i, at virkeligheden ligger meget langt fra det, som man almindeligvis tror. Afhængigheden af alkohol er et meget større og dybere socialt og sundhedsmæssigt problem, og statistikken i mange lande afslører, at ca. 10% af befolkningen må anses for alkoholikere. Alkoholisme er et af vore dages tavse dramaer - det er, som om samfundet viderefører den fortielse, der er et af de mest markante og karakteristiske træk ved alkoholisme og anden form for afhængighed af rusmidler, og som jo udgør den alvorligste forhindring for helbredelse af de syge. Betænkningen og denne anbefaling går imod fortidens ligegyldighed, og de fortjener derfor vores bifald og vores støtte. Den særlige opmærksomhed på børn og unge er berettiget. Dels ved vi, at alkoholforbruget er steget betydeligt i de yngre aldersklasser, og der ses sågar tilfælde af ungdomsalkoholisme, hvilket var praktisk talt ukendt eller meget sjældent for nogle årtier siden. Dels vil en sundhedsoplysning og -undervisning rettet mod de unge også på langt sigt have en god effekt på den almindelige forebyggelse af alkoholisme. Mange alkoholikere i dag, blandt de lidt ældre, er fra generationer, der var præget af uvidenhed, og som mente, at der ikke var noget galt, fordi det jo altid havde været sådan. Det er derfor vigtigt, at især de unge får noget at vide. Ved at oplyse, forebygge og kontrollere kan vi imødegå og undgå menneskelig og social katastrofe. I dag står vi i øvrigt over for nye udfordringer, fordi markedet oversvømmes af produkter, der hævdes at være uskadelige, såsom alkoholholdige læskedrikke og "pre-mix", der først og fremmest har de unge som målgruppe, og som kan være begyndelsen til et misbrug og derfor vejen til afgrunden, hvorfor der må gøres opmærksom på deres farlighed. Vi håber på, at denne anbefaling får succes, og at den bliver fulgt op i medlemsstaterne.

Vanhecke
Hr. formand, som vi ved, blev den betænkning, der i dag foreligger, enstemmigt vedtaget i det ansvarlige udvalg, hvilket jo tyder på, at der på tværs af alle ideologiske grænser er temmelig stor enighed om dette emne. Hvis De bad mig om at kritisere noget, ville det således ikke dreje sig om hovedtrækkene i denne betænkning, men jeg ville blot indvende, at det ved læsningen af dette dokument jo sommetider virker, som om der i en temmelig belærende tone siges temmelig mange ting, som vi ved i forvejen, og gives en oversigt over temmelig mange synspunkter, som alle egentlig er enige om. Man kan ligeledes stille sig selv det spørgsmål, om det nu også er nødvendigt på europæisk plan endnu en gang at tage fat på et problem, som alle medlemsstater er helt klar over, og som alle medlemsstater træffer foranstaltninger for at afhjælpe.
Tillad mig imidlertid først og fremmest at udtrykke min overraskelse over, at jeg blandt de begejstrede personer, der godkender denne betænkning, nemlig i parlamentsudvalget, ser navne på parlamentsmedlemmer, bl.a. fra forskellige belgiske regeringspartier, som i deres eget land faktisk går ind for en politik, der legaliserer bløde stoffer, og gennemfører en sådan politik dels gennem en meget vidtgående tolerancepolitik, dels gennem forskellige egentlige propagandaaktioner til fordel for anvendelsen af bløde stoffer, endog ministre fra nuværende regeringspartier, som gennem massemedierne åbent erkender, at de bruger bløde stoffer, og som på tv endda tænder en joint.
Ærlig talt ærgrer jeg mig umådeligt over denne form for hykleri, hvor alkohol med rette bekæmpes, men hvor der på den anden side føres kampagne for brugen af marihuana og andre farlige former for narkotika som en slags politisk korrekte narkotika fra en bestemt slags progressive intellektuelle. Det ville jeg lige sige, hr. formand.

Thomas-Mauro
Hr. formand, kære kolleger, jeg er valgt i en vinregion, og jeg har ingen vanskeligheder ved at støtte den tekst, som er forelagt os til afstemning. Ja, alkohol blandt de unge er en plage, som må bekæmpes, og denne tekst understreger tydeligt, hvilken rolle familierne, underviserne, producenterne og forhandlerne bør spille i sagen. Betænkningen er en reel henstilling til medlemsstaterne om mådehold, og jeg er glad for, at den ikke er bindende, men at den gør en indsats for at ansvarliggøre landene.
Lad os ikke desto mindre understrege, at vin, drukket med måde i forbindelse med måltider, siden tidernes morgen har været en integreret del af vores kultur, vores livsopfattelse og vores selskabelighed. Man skal lære at drikke den, og at drikke den med måde, i familien. Og dette naturprodukt, som er lige så forskelligt og varieret som de jorder, hvor vinen gror, har en positiv indvirkning på helbredet og fremmer smilet hos folk i Middelhavsområdet, som det står i det ændringsforslag, vi har stillet.

Bowis
Hr. formand, jeg var tilfældigvis sundhedsminister, da der kom nye retningslinjer om, at et moderat alkoholforbrug er bedre end intet, men også at et moderat alkoholforbrug er bedre end for meget, og det skal være den røde tråd i denne betænkning: At få de unge til at forstå, at der skal være en balance mellem den behagelige virkning af fornuftige alkoholvaner og farerne ved alkoholmisbrug. En af de ting, man skal lære, er, at de enheder pr. dag, som man drikker, ikke kan koncentreres i weekenden, da indholdet af alkohol i blodet dagen efter vil være katastrofalt højt. Unge mennesker skal være klar over faren ved alkoholmisbrug, de skal også forstå konsekvenserne for deres evne til at koncentrere sig i skolen, på arbejdet - især hvis de arbejder med maskineri - og i forbindelse med fritid og sport. Vi har endvidere indsat en advarsel om risikoen for at dø, hvis man svømmer med for meget alkohol i blodet. Den mest alvorlige virkning af alkohol er fremkaldelsen eller forværringen af mentale lidelser, og især for unge mænd er alkohol en medvirkende faktor i forbindelse med selvmordsforsøg.
Det er en god og anvendelig betænkning. Der mangler yderligere undersøgelser, ikke mindst i forbindelse med mærkning af alkoholenheder, da en enhed i Storbritannien er 8 g alkohol, i Spanien og Danmark 10 g alkohol, i Frankrig 12 g og i Portugal 14 g alkohol. Vi må også se nøje på forslagene til restriktioner for sportspladser, da der er stor forskel mellem en fodboldkamp på halvanden time - plus/minus halvleg - og mange klubber har jo forbud mod alkohol, og en cricket-match, der varer hele dagen med pauser til frokost og te. Vi må passe på ikke at lukke logerne af hensyn til indtægterne fra drikkeri i forbindelse med sport og bestyrelsesarbejde, og for at sportsdirektørerne ikke skal gå helt fra forstanden. Men på et overordnet plan er det noget, som Kommissionen bør tænke over.

Andreasen
Hr. formand, børns og unges misbrug af alkohol er et alvorligt problem, og det er et voksende problem, men for mig er det ikke et EU-problem. Romano Prodi sagde sidste år, her i denne sal, at Parlamentet og EU ikke skulle blande sig i alle mulige latterlige sager af hensyn til EU's legitimitet i befolkningen. Børns og unges misbrug af alkohol er ikke nogen latterlig sag, tværtimod, men problemet hører hjemme i familierne, i lokalsamfundet, i medlemslandene. Vi taler om nærhedsprincippet.
Der er fornuftige ting i det, der foreslås. Vi behandler information af unge og om risici ved alkohol, men der er også i forslaget så meget formynderi og så mange løftede pegefingre, og det kan jeg ikke være med til. EU skal ikke diktere rammerne for de kulturelle forskelligheder i medlemslandene. EU skal netop sikre, at forskellighederne respekteres, og det skal da være tilladt at vise en ølreklame i et engelsk fjernsyn, selv om den måtte være uacceptabel i spansk fjernsyn. Vi skal respektere forskelligheden og styrke nærhedsprincippet, også af hensyn til EU's legitimitet.

Rod
Hr. formand, for lidt siden stemte vi om Maaten-betænkningen om tobak, som indeholder nogle fortræffelige tiltag. Med alkoholen står vi i præcis den samme situation, det vil sige konfronteret med mindst lige så mange dødsfald, og ikke kun ved trafikuheld, som man synes at fokusere på, men også ved skrumpelever, mavekræft og kræft i spiserøret for ikke at nævne de forskellige sociale problemer.
Ligesom med tobak ved vi, at det at ryge en cigaret ikke er mere farligt end at drikke et glas vin. Men ligesom med tobak ved vi også, at forbruget af alkohol og afhængigheden begynder allerede i ungdommen, og især på grund af det eksempel, som de voksne har givet, og på grund af det positive billede, som reklamerne skaber af alkoholen.
Vi burde faktisk vedtage de samme foranstaltninger for alkohol som for tobak, og set fra det synspunkt er Kommissionens forslag, selv om det er udmærket, ikke nær så vidtrækkende, måske fordi alkohollobbyisterne er endnu mere magtfulde end tobakslobbyisterne, eller måske på grund af vores kulturelle vaner. Faktisk burde vi indføre en mærkning af alle alkoholholdige drikkevarer, som fylder 30% af flaskens overflade, og som fortæller, at alkohol dræber, og at alkohol er sundhedsskadeligt. Vi burde forbyde reklamer, selv skjulte reklamer, for alkohol. Vi burde forbyde sponsorering af enhver form for aktivitet, især af sportslig karakter, som finansieres af producenter af alkoholholdige drikkevarer. Jeg vil ikke tale moral, men ligesom med tobakken er det ikke forbud over for forbrugerne, der bærer frugt, men derimod forebyggelse. Derfor skal vi øjeblikkeligt gå i gang med at bekæmpe alt det, der kan opmuntre de unge til at drikke alkohol.

Hyland
- (EN) Hr. formand, det er opmuntrende, at der nu er overvejende enighed om problemet med børns og unges alkoholforbrug, og jeg mener helt klart, at indlæggene i dag styrker kommissær Byrnes stilling i forbindelse med håndteringen af dette problem. Det er beklageligt, at vi i vores forståelige bekymring for narkotika og narkotikahandel stort set har ignoreret noget, som for mange, unge og ældre, er en alvorlig form for afhængighed med omfattende konsekvenser for samfundet og især for de enkelte personer og deres familier. Statens omkostninger til sygesikring, tab af arbejdsdage og produktion er efter min opfattelse højere end indtægterne fra salg af alkohol. Betænkningens ordfører henviste til en undersøgelse med overraskende resultater, og jeg er bestemt ikke glad for at se Irland øverst på listen. Undersøgelser i Irland viser en lignende og bekymrende tendens med store velfærdskonsekvenser for en hel generation af unge mennesker med stort potentiale og enorme muligheder. Selv om det enkelte menneske selv må tage ansvar for sin holdning til alkohol, er der efter min opfattelse et behov for, at medlemsstaternes regeringer, Kommissionen og Parlamentet træffer langt strengere foranstaltninger.
Et godt eksempel er producenternes såkaldte designer-drinks, som henvender sig direkte til de unge. Sådanne aktiviteter må standses, og Parlamentet bør sammen med Rådet træffe foranstaltninger til at løse dette problem.

Lulling
Hr. formand, som alle andre er jeg bekymret over de unges alkoholmisbrug og over den kulturudvikling, som gør, at de unge især fra visse lande tror, at det er nødvendigt at drikke sig dødberusede i weekenden for at være "cool". Jeg anerkender derfor det velbegrundede i Kommissionens initiativ.
Desværre har vores kompetente udvalg, som sammen har udarbejdet ca. 50 ændringsforslag, endnu en gang begået den synd at være lidt for nidkære. I stedet for at bekæmpe en uværdig alkoholisme ville de, hvis deres idéer gik igennem, opnå bl.a. at skade en hel sektor, nemlig vindyrknings- og vinfremstillingssektoren. Det er nødvendigt at foretage en skelnen mellem et moderat og ansvarligt forbrug af alkohol - især vin, der er en del af vores kultur - og alkoholmisbrug og brug af euforiserende stoffer. Man bekæmper ikke alkoholisme ved at bede om at få begrænset udbuddet. Ønsker De f.eks. et forbud mod fremstilling af vin, øl og spiritus, og i hvilket omfang? De fleste af vores lande forbyder salg af alkohol til mindreårige, og de burde efterleve denne lovgivning strengt. Men hvorfor vil man forbyde salg af alkoholholdige drikkevarer i forbindelse med konkurrencer og andre begivenheder? Den franske Evin-lov, som i øvrigt er i modstrid med det indre marked, forbyder enhver form for alkoholreklamer under sportsbegivenheder, men ikke salg af alkohol.
Vi har allerede haft nogle homeriske diskussioner om mærkning af alkoholholdige drikkevarer. Indtil videre er det ikke lykkedes os at blive enige om et direktiv. Men det er under alle omstændigheder ikke med en henstilling om unges alkoholforbrug, at man kan forbigå os ved f.eks. at foreslå advarsler om sundhedsskadeligheden på alle vinflasker uden at tage hensyn til, at erfaringen har vist, at sådanne advarsler er totalt virkningsløse i USA. Der findes i øvrigt en lov om mærkning af vin, der især forbyder at oplyse om fordelene ved et moderat vinforbrug, på trods af at det er videnskabeligt bevist, at et forbrug på et par glas om dagen er et udmærket middel til forebyggelse af især kræft, karsygdomme og Alzheimers.
Jeg stemmer imod de ændringsforslag, der foreslår foranstaltninger, som er uden nogen som helst forbindelse med bekæmpelsen af unges alkoholmisbrug, og som er fløjtende ligeglade med nærhedsprincippet.

Lynne
- (EN) Unges alkoholforbrug er et problem over hele Europa. Jeg vil gerne understrege, at vi ikke taler om voksnes alkoholforbrug her. Nogle af mine kolleger har rejst spørgsmålet om subsidiaritet. Det drejer sig ikke om en forordning eller et direktiv. Det drejer sig blot om en henstilling. Vi forsøger at løse problemet med unges kraftige lejlighedsdrikkeri. Det er sådan, at vi kan lære af hinanden. De problemer, som vi skal tage i betragtning, er gruppepres, mangel på selvtillid og forældres alkoholvaner. Vi skal også konsultere ngo'erne, som har stor erfaring på dette område, og sikre, at producenter og forhandlere gøres ansvarlige for deres handlinger.
Jeg ville personligt ønske, at reklamer for alkohol var forbudt til sportsstævner for unge - ikke til sportsstævner for voksne - og jeg går stærkt ind for, at vi støtter denne henstilling. WHO og NSPCC (National Society for the Prevention of Cruelty to Children) støtter foranstaltninger på dette område, og jeg håber også, at mine kolleger vil stemme for betænkningen.

Crowley
- (EN) Hr. formand, jeg vil som mine kolleger gerne takke udvalget og især ordføreren for deres store arbejde i forbindelse med denne betænkning.
Når vi taler om unge mennesker, er det vigtigt at erkende, at vi muligvis ikke er de bedste til at forstå deres behov. Mange af os er ude over vores første ungdom, og vi har måske ikke så meget føling med tidens ungdomskultur, som vi gerne ville tro.
Et af de vigtigste punkter i denne betænkning bør måske være, at vi skal spørge de unge om deres ønsker, deres oplevelse af et eventuelt pres fra omverdenen, og om hvad det er, der driver dem til kraftigt lejlighedsdrikkeri og alkoholmisbrug. Vi vil måske erfare, at nogle af de punkter, som vi betragter som problemer, slet ikke er problemer, og at en lang række vanskeligheder for det første skyldes forældrenes og den ældre generations eksempel, for det andet accepten af, at unge drikker, og for det tredje den rolle, som alkohol spiller i social sammenhæng.
Vi skal også sikre, at vi ikke blander budskaberne om moderat og umådeholdent drikkeri sammen. Vi skal især sikre, at oplysningskampagner er reaktive og proaktive i deres henvendelse til unge mennesker.
Antallet af sundhedsmæssige problemer, både psykiske og fysiske, der påvirker unge mennesker på grund af alkoholmisbrug, er overvældende, ligesom antallet af uønskede graviditeter, voldelige overfald og selvmord. Ifølge retsmedicineren i Mayo på Irlands vestkyst var 60% af de selvmord eller selvmordsforsøg, som havde fundet sted i det område, direkte relateret til alkohol. Der skal derfor være en klar håndhævelse af loven - et identitetskortsystem på nationalt plan - for at sikre, at unge ikke har adgang til alkohol, og streng håndhævelse og retsforfølgelse af personer, der sælger alkohol til unge mennesker.

Byrne
Hr. formand, bekæmpelsen af alkoholskader er i forbindelse med offentlig sundhed en prioritet for mange medlemsstater - også på fællesskabsplan. Det fremgår tydeligt af udkastet til handlingsplanen for offentlig sundhed, hvor umådeholdent forbrug af alkohol nævnes som en af de vigtigste sundhedsdeterminanter. De seneste par år har vist, at unges alkoholforbrug og de deraf følgende sundhedsmæssige og sociale problemer er steget voldsomt. Kommissionen tog derfor initiativ til at undersøge de problemer, der er forbundet med unges alkoholforbrug, som følge af en henstilling fra Rådet, som er et gyldigt instrument i henhold til traktatens artikel 152 om offentlig sundhed.
De sidste tre års drøftelser med medlemsstater, eksperter og involverede parter viser tydeligt, at de unges alkoholvaner er de samme i hele EU, og derfor er det helt relevant med foranstaltninger på fællesskabsplan. Det glæder mig at erfare, at medlemsstaterne inden for Rådet og De Faste Repræsentanters Komité har taget meget positivt imod dette initiativ. Jeg mener derfor, at det er et spørgsmål for hele EU, ikke blot for de enkelte medlemsstater.
Jeg er helt enig i, at det er en anden problemstilling end for tobak og narkotika. Det har været nævnt i indlæggene i eftermiddag, at vi behandlede spørgsmålet i går i forbindelse med det direktiv, som vi drøftede, og på fællesskabsplan. Men der er mange spørgsmål i forbindelse med alkoholforbrug, der skal behandles på fællesskabsplan også - f.eks. reklamer. Overholdes adfærdskodekserne for lovgivningen om fjernsyn uden grænser fuldt ud? Disse adfærdskodekser gælder for hele EU, og det samme gælder for reklamer, og som et af de ærede medlemmer allerede har nævnt, er der tale om en henstilling, ikke et direktiv eller en forordning. Jeg glæder mig også over, at drøftelsen i Parlamentet bekræfter vores bekymring og måden, hvorpå vi kan løse problemerne. Jeg bifalder Parlamentets støtte til Kommissionens tiltag og styrkelse af forslaget gennem de mange konstruktive ændringsforslag. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke ordføreren, fru Stihler, og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik for det konstruktive arbejde.
På denne baggrund kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 1, 8, 10, 11, 18, 27, 30, 31 og 34. Der er endvidere en række ændringsforslag med meget relevante idéer, der kun kan accepteres af Kommissionen i nye udkast, som passer bedre til strukturen i forslaget, og som opretholder overensstemmelse i teksten. Jeg taler her om ændringsforslag 7, 13, 15, 17, 21, 22, 24, 33, 35, 38, 39, 40, 42, 49, 50, 51 og 52. En række af Parlamentets ændringsforslag vil udvide henstillingens anvendelsesområde ved at foreslå en bredere alkoholpolitik eller konkret regulering. Jeg mener, at vi bør holde os til det foreslåede tiltag med fremme af sundhed og intensivering af uddannelsestiltag og producent- og forhandleransvar. Der vil under gennemførelsen af henstillingen og inden for rammerne af fremtidige forhandlinger om EU's strategiske tiltag til begrænsning af alkoholskader være mulighed for at drøfte alle de aspekter, der kunne være relevante for en effektiv alkoholpolitik.
Følgende ændringsforslag kan derfor ikke accepteres med henblik på henstillingen, men Kommissionen vil tage højde for disse i den fremtidige strategi. Det drejer sig om ændringsforslag 5, 6, 14, 26, 29, 41, 44, 45, 47, 48, 53, 54, 55 og 56. Med hensyn til ændringsforslag 53 vil jeg gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på direktiv 79/112 om mærkning af levnedsmidler, der er inden for mit kompetenceområde, og som naturligvis er genstand for gennemgang og vurdering under iagttagelse af kollegers indlæg og anden rådgivning, som jeg har modtaget om mærkning af alkohol.
Nogle af ændringsforslagene kan ikke accepteres, da de medfører ændring af ordlyden i en lovtekst, og jeg henviser til ændringsforslag 2, 3 og 4. Andre ændringsforslag er unødvendige, da det foreslåede emne allerede er dækket i forslaget, og jeg henviser her til ændringsforslag 19, 25, 32 og 46. Ændringsforslag 20 og 37 henviser til spørgsmål, der er for specifikke til at kunne medtages, selv om de principielt hører ind under forslaget. Med hensyn til ændringsforslag 23 handler hele henstillingen om unges alkoholforbrug. Kommissionen mener, at det er meget vigtigt at nævne spirituskørsel specifikt. Derfor kan ændringsforslaget ikke accepteres. Ændringsforslag 36 kan ikke accepteres på grund af definitionsproblemer. Aldersgrænsen er ikke defineret ved anvendelse af ordet mindreårig, og medlemsstaterne har forskellig lovgivning på området. Ændringsforslag 28 er i modstrid med den medicinske rådgivning, som Kommissionen har modtaget. Ændringsforslag 43 vil medføre ophævelse af et vigtigt aspekt af fremtidige adfærdskodekser og kan derfor heller ikke accepteres. Nogle ændringsforslag kan accepteres delvist af Kommissionen. I ændringsforslag 9 kan de første to sætninger ikke accepteres, da vurderingen skal omfatte alle aspekter og ikke blot en del af foranstaltningerne. Det er imidlertid hensigtsmæssigt at acceptere henvisningen til regionalt og lokalt plan. Ændringsforslag 12, der kun fremhæver nogle af alkoholpolitikkens aspekter, er vildledende og kan derfor ikke accepteres, undtagen en henvisning til unge menneskers selvtillid, som Kommissionen naturligvis kan acceptere. I ændringsforslag 16 kan Kommissionen ikke acceptere, at der kun nævnes enkelte aspekter af vurderingen, da det vil virke mod hensigten. Henvisningerne til bedste praksis og til lægernes rolle kan dog accepteres.
Jeg ser frem til gennemførelsen af henstillingen, da den uden tvivl vil være et fremragende grundlag for samarbejde om et fælles mål til bedre beskyttelse af vores børn og unge.

Formanden
 Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Produktsikkerhed
Formanden
 Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0133/2001) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (14614/1/2000 - C5-0045/2001 - 2000/0073(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om produktsikkerhed i almindelighed (Ordfører: González Álvarez).

González Álvarez
Hr. formand, vi skal diskutere revisionen af direktiv 92/59/EØF om produktsikkerhed i almindelighed, og en prioritering, som Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet er enige om, er forbedringen af forbrugernes sundhed og sikkerhed. Det er et ønske, som altid har eksisteret, men på grund af situationen i øjeblikket er det mere udtalt nu.
Forslaget har til formål at garantere markedsførte produkters sikkerhed og at tilskynde til, at producenter og distributører overholder deres forpligtelser. Producenterne bør udelukkende markedsføre sikre produkter, give forbrugerne troværdige oplysninger, forebygge risici og om nødvendigt trække farlige produkter, som allerede er på markedet, tilbage. Og distributørerne bør ikke levere et produkt, som de ved ikke er sikkert, og de skal samarbejde med markedernes tilsynsnet, i hvilket myndighederne også har til opgave at overvåge produktsikkerheden.
Under denne revision er der blevet fulgt en metode, som vi finder passende, der bl.a. betyder, at ngo'er, arbejdsmarkedets parter, virksomheder og andre blev hørt, før forslaget blev udarbejdet. Mere end 15 organisationer blev hørt, før forslaget blev udarbejdet, og der blev gjort forsøg på at rette fejl og mangler ved gennemførelsen af direktivet i de foregående år. Nogle af disse forslag er især indeholdt i Rådets første forslag forelagt af Kommissionen.
Vi var enige i størstedelen af forslaget. Men vi stillede alligevel 30 ændringsforslag, som efter vores mening kunne forbedre forslaget. Af disse blev mere end 21 helt eller delvist vedtaget under førstebehandlingen. I forslagene blev begreberne "sikkert produkt" og "tilbagekaldelse" defineret bedre, der blev lagt vægt på nødvendigheden af periodiske rapporter til Europa-Parlamentet om succeser eller fiaskoer ved gennemførelsen af direktivet og om mærkning på modersmålet i det land, hvor produkterne blev markedsført, og det blev bl.a. foreslået, at ansøgerlandene skulle med i Rapex-systemet.
Der var imidlertid stadig nogle spørgsmål, som bekymrede Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, de skiftende ordførere og Kommissionen selv. Og ved denne andenbehandling stiller vi kun 11 ændringsforslag, som er blevet diskuteret i Miljøudvalget og vedtaget på sidste møde af et temmelig stort flertal, og som vi på de forskellige uformelle møder - som var mange, og jeg takker Kommissionen og Rådet for deres interesse for denne betænkning - forsøgte at skære ned på.
Jeg tror, at vi let kan blive enige om fem af disse ændringsforslag. De drejer sig om muligheden for en ekstern certificering af sikre produkter, muligheden for harmonisering af de forskellige staters tilsynsprogrammer, inddragelse af forsigtighedsprincippet på et område så vigtigt som dette og oprettelse og styrkelse af et net af kompetente myndigheder, hvad angår produktsikkerhed.
Der er større vanskeligheder med andre ændringsforslag, f.eks. dem der vedrører eksport af produkter, som ikke er sikre, til Den Tredje Verden og tjenesteydelsers sikkerhed. Vi mener, at det er meget vigtigt, at der er en specifik lovgivning. Jeg ved ikke, om det er tilfældet i resten af Europa, men i mit land er der i dag stor diskussion om tjenesteydelser som turisme, kurser på højere læreanstalter og telekommunikation, for på mange af disse områder sker der åbenbart misbrug. Derfor ønsker vi at sikre, at der snarest kommer en lovgivning på området, og også hvad angår udvalgenes karakter.
Hr. formand, jeg mener ikke, at det bliver vanskeligt at komme til enighed om de 11 ændringsforslag, som Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har vedtaget. Og jeg vil understrege et, som vi mener burde kendetegne Europa. Det drejer sig om en etisk holdning om ikke at eksportere produkter, som vi europæere ikke anser for sikre, til tredjelande. Det er efter vores mening et meget vigtigt ændringsforslag, for hvis de ikke er sikre for europæerne, er de ikke sikre for nogen i hele verden, selv om der i nogle lande er mere fleksible regler.
Derfor mener vi, at vi ved at gå ind for forslaget fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik også går ind for principper, der er meget vigtige i EU.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, det direktiv, som vi nu har foran os om produktsikkerhed i almindelighed, giver forbrugerne en udmærket beskyttelse mod produkter, der ikke er sikre. Det er desuden i særlig grad et godt direktiv til at føre det indre marked, den frie bevægelighed og den harmonisering, som er nødvendig dertil, ud i livet på en god måde.
Rådet har overtaget en lang række af de ændringsforslag, som Parlamentet havde vedtaget under førstebehandlingen, og det påskønner jeg i høj grad. Direktivet, som det ser ud nu, sørger for større gennemsigtighed, en mere aktiv overvågning af markederne, en bedre definition af producentens og forbrugernes ansvar - for det var stadig et problem under førstebehandlingen - strengere kriterier for produkternes sikkerhed og strengere kriterier for testning af disse. Det gør, at en bedre og mere effektiv indgriben er mulig, når produkter skal fjernes fra markedet.
Hvad der også er nyt, er den hurtige udveksling. Det er udmærket, at vi har dette i Europa. Nu kommer jeg imidlertid til et problem. Problemet er, således som det er kommet frem i Miljøudvalget, eksportforbuddet, artikel 13. Det indebærer, at der udstedes et automatisk eksportforbud mod produkter fra EU på et tidspunkt, hvor man har anmodet Kommissionen om at undersøge, hvordan det står til med sikkerheden. Vi synes ikke, at dette er godt. Forslaget om, at blot en anmodning om at foretage en sikkerhedskontrol fører til et absolut automatisk eksportforbud, kan nemlig næppe retfærdiggøres. Naturligvis går EU ind for et højt beskyttelsesniveau og meget strenge sikkerhedskrav, men der må gøres forskel på et sikkert og et farligt produkt. Min kollega, Marialiese Flemming, som jeg her repræsenterer, har på dette punkt stillet et ændringsforslag om kun at lade automatismen, det automatiske eksportforbud, gælde, når det produkt, der her er udstedt et forbud mod, også skal forbydes på grund af sikkerhedsaspekter. For PPE-DE-Gruppen er dette punkt af afgørende betydning, og jeg håber, at kollegerne vil støtte os med vedtagelsen af det ændringsforslag, som fru Flemming har stillet på vores gruppes vegne.

Whitehead
Hr. formand, lad mig starte med at takke ordføreren. Som skyggeordfører for min gruppe har jeg fulgt hendes omhyggelige arbejde gennem hele forløbet, og vi ønsker alle at takke hende.
Vi står nu i en ny situation, og vi må derfor vælge vores ord med omhu, hvis vi skal opnå et forlig. Ved andenbehandlingen fremsætter vi med vilje kun nogle få ændringsforslag, som er koncentrerede om en række meget centrale principper, og vi vil nå til enighed om de fleste af dem.
Som fru González Álvarez har fortalt, vedtog udvalget alle ændringsforslagene med stort flertal, og vi foreslår, at de sendes til afstemning i dag. Der er behov for - og vi tror, vi får - en klar garanti for at gå videre fra ændringsforslagene til sikkerheden ved tjenesteydelser og leverandørernes ansvar. Der bør ikke forekomme principiel uenighed på dette område.
Det skal stå fuldstændigt klart, at vi skal have mulighed for at fjerne produkter, som udgør en alvorlig risiko, fra markedet, ikke blot på hjemmemarkedet, men også på verdensplan, fordi disse produkter nemt kan genbruges, som fru González Álvarez skriver i ændringsforslag 13. Vi fastslår det princip i dag med vedtagelsen af Maaten-betænkningen om tobak, og det er præcis det samme princip, vi påberåber os i denne sag.
Det vil selvfølgelig kræve kompromiser og drøftelser, men vi er nødt til at se nærmere på, hvad ordet "undtagelse" omfatter, hvis det skal gælde som en begrænsning på vej mod en tilbagetrækning. Der er et ønske om enighed og en vilje til kompromis. Det bør gøres med det udgangspunkt, at forsigtighedsprincippet altid skal inddrages i drøftelserne, og at dette er foreneligt med andre initiativer, som Kommissionen og kommissæren har gennemført for at forbyde andre farlige produkter.
Endelig skal jeg nævne, at mens jeg er overbevist om, at vi kan harmonisere retningslinjerne for sikkerheden, som skal anvendes i et udvidet EU, og at vi kan nå til enighed om ekstern certificering, bør vi være varsomme med brugen af andre vendinger, som kastes ud i luften, som mulige kompromiser. Et er "hvor det er passende". Hvor er det ikke passende, når vi anvender forsigtighedsprincippet? Det bør være et gennemgående træk, ikke nødvendigvis et ledemotiv, men ikke desto mindre noget vi husker på ved udformningen af lovgivningen. Så jeg er bange for, at jeg desværre ikke kan gå med til fru Flemmings ændringsforslag, og jeg ønsker, ligesom flertallet af udvalget, at fremskynde ændringsforslagene.

Maaten
Hr. formand, dette direktiv fra Europa-Parlamentet og Rådet om produktsikkerhed i almindelighed er vigtigt for forbrugernes sikkerhed. Dets mål er også at optage produkter deri, som nu endnu ikke falder ind under sektormæssig lovgivning, og produkter, hvor denne sektormæssige lovgivning ikke behandler sikkerhedsaspekter ordentligt. Det er vigtigt for det indre marked, og det er også vigtigt, at forbrugerne kan have tillid til, at produkter på det europæiske marked har et højt sikkerhedsindhold. Naturligvis må disse forbrugere derefter også selv behandle disse produkter forsvarligt. Således skabes der i dette direktiv større klarhed ved at præcisere definitioner, og samtidig forenkles procedurerne, hvorved medlemsstater hurtigere kan råde over information. Der er stadig mennesker, der dør af følgerne af produkter, der ikke er sikre. Jeg er for øvrigt af den opfattelse, at det er uansvarligt, at man for EU-borgere overholder de sikre produktionsstandarder, men at borgere uden for EU må nøjes med mindre sikre produkter. Når vi tager dem af hylderne her, bør man heller ikke længere eksportere dem. Det er for øvrigt naturligvis et emne, som har større rækkevidde end denne betænkning, og jeg tror, vi ofte vil få det forelagt. Vi støtter helhjertet denne betænkning.

Evans, Jillian
Hr. formand, jeg vil gerne give udtryk for min og min gruppes støtte til ordføreren og ændringsforslagene, som Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har genfremsat.
Rådets fælles holdning er en forbedring af metoderne til opsporing af forbrugsvarer, samarbejde mellem myndigheder, producenter og distributører i forbindelse med tilbagetrækning og tilbagekaldelse af farlige produkter og etablering af et hurtigt varslingssystem i ansøgerlandene. Jeg er meget glad for, at det nu tydeliggøres, at butikker med velgørende formål, loppe- og kræmmermarkeder ikke rammes af direktivet, da disse i sagens natur ikke kan give oplysninger om varens risiko og oprindelse for genbrugsvarer.
Jeg støtter Miljøudvalgets genfremsatte ændringsforslag om markedstilsyn og det europæiske netværk for produktsikkerhed, og især den specifikke henvisning til forsigtighedsprincippet.
Jeg er derimod stærk modstander af at undtage midlertidigt forbudte produkter fra eksportforbuddet. Det ville være dobbeltmoralsk og i direkte strid med direktivets målsætning. Hvis der hersker usikkerhed om et produkts sikkerhed, hvordan kan vi så forsvare at eksportere det til tredjelande? Som ordføreren udtalte lige før, bør sikkerheden garanteres for alle forbrugere, og ikke blot forbrugerne i EU.
Jeg er enig i, at vi skal finde en fornuftig balance mellem behovet for at garantere, at de markedsførte produkter er sikre og at sikre gennemførligheden og effektiviteten af foranstaltningerne i praksis. Det kan dette direktiv.

Rübig
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, produktsikkerhedsdirektivet er så vigtigt for os, fordi det omfatter et centralt område, nemlig de produkter, som ikke er omfattet af CE-mærkningen. Her rammer jeg imidlertid allerede et ømt punkt i dette produktsikkerhedsdirektiv. For forbrugerne er det nemlig ikke længere gennemskueligt, hvornår et produkt virkelig er sikkert. Derfor er vores ændringsforslag 3 meget vigtigt, fordi det helt enkelt indeholder en ekstern certificering foretaget af godkendte prøvningsinstanster. Det er på høje tid, at Kommissionen overvejer at indføre prøvningsmærker. Prøvningsmærker, som over for forbrugerne attesterer, at der er tale om et sikkert produkt, og prøvningsmærker, som eventuelt attesterer over for forbrugerne, at der er tale om et produkt, som ligger over gennemsnittet.
Et produkt betragtes som sikkert, hvis dets sikkerhed er dokumenteret af en akkrediteret prøvningsinstans. Det er særlig vigtigt for små og mellemstore virksomheder. For når vi tænker på forsigtighedsprincippet og på forebyggelse, må man skabe incitamenter for, at firmaerne erklærer sig villige til at lade deres produkter teste. Jeg tror, at netop en kontrol foretaget af en tredje, neutral instans ville være et vigtigt instrument til at aflaste markedsovervågningen. Og med aflastning af markedsovervågningen og med forudseenhed ved kontrol og certificering ville forbrugeren helt klart kunne konstatere, hvor der er mulighed for at købe produkter med garanti for sikkerheden.
Om eksportforbuddet vil jeg sige, at der naturligvis findes mange lande, hvor standarderne er helt anderledes end i Europa. Jeg tror ikke, vi skal være så vigtige, at vi betragter andre landes standarder som dårlige og kun vores egne som gode og gyldige.

Byrne
. (EN) Hr. formand, jeg takker ordføreren, fru González Álvarez, hr. Whitehead og hr. Lange for deres meget fyldestgørende bidrag til forslaget om Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om produktsikkerhed i almindelighed. Det oprindelige direktiv indeholder en formel revisionsbestemmelse. Revisionen faldt sammen med en forstærket forpligtelse fra Kommissionen til at sikre forbrugerens sundhed og sikkerhed. Det reviderede direktiv vil gradvist føre til en væsentlig forbedring af mulighederne for at beskæftige sig med sikkerhedsproblemer for andre produkter end fødevarer.
Rådets fælles holdning tager hensyn til ændringsforslagets grundlæggende punkter, som Kommissionen har vedtaget i lyset af førstebehandlingen. 21 af de 30 ændringsforslag fra førstebehandlingen er helt eller delvist indarbejdet i den fælles holdning. Mange af ændringsforslagene i fru González Álvarez' henstilling er en forbedring af teksten og kan derfor godkendes af Kommissionen.
Tillad mig at nævne de ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan godkende. For det første genfremsættes i ændringsforslag 2 og 9 teksten fra Kommissionens oprindelige forslag om et eksportforbud for farlige produkter, som er trukket tilbage fra det europæiske marked efter en hastebeslutning. Det begrundes i ændringsforslag 13 med risikoen for reimport af tidligere eksporterede produkter til EU. Kompromiset i den fælles beslutning giver Kommissionen mulighed for at undtage sådanne produkter fra det totale eksportforbud. Dette godkendtes af Kommissionen, fordi det for mange medlemsstater var et krav for at godkende selve princippet om et forbud. Derudover giver kompromiset Kommissionen mulighed for at afgøre, om en tilsidesættelse af forbuddet er berettiget. Risikoen for reimport af eksporterede varer kan kontrolleres gennem det almindelige toldsystem og markedstilsyn. Alt i alt mener jeg, at undtagelsen ikke vil have den store effekt, at den vil være under stram kontrol og tilsyn af Kommissionen, og at den selvfølgelig kun anvendes i tilfælde, der er berettigede og rationelle, og som er umiddelbart acceptable ikke bare for mig, men for hele Kommissionen.
For det andet indføres der med ændringsforslag 3 et krav i en artikel om, at ekstern certificering skal anses som et bevis på overensstemmelse med direktivet. Kommissionen kan kun godkende en henvisning i en opregning om, at certificeringen kan lette bevisbyrden for overensstemmelse. For det tredje opfordres Kommissionen i ændringsforslag 11 til at fremsætte forslag om sikkerheden for tjenesteydelser før en bestemt dato. Kommissionen er faktisk allerede i gang med at analysere og overveje dette, som den også har meddelt i en udtalelse. Opregning 1 vil indeholde en henvisning til disse initiativer, som foreslået i ændringsforslag 1.
Endelig søges der i ændringsforslag 12 at begrænse eksportforbuddet, så det ikke gælder, når et produkt er midlertidigt forbudt på EU-markedet i den periode, som er nødvendig for at undersøge sikkerheden nærmere. Det kan ikke forsvares at tillade eksport af produkter, som er forbudte i EU på baggrund af en potentiel alvorlig risko. En sådan foranstaltning skal efter min mening beskytte forbrugere uden for EU på samme måde, som den beskytter forbrugere inden for EU. Det forekommer mig, at hvis nødforanstaltninger gennemføres på denne måde, er det meget sandsynligt, at det er en nødforanstaltning på grund af den fare, der er forbundet hermed. Meget ofte indtræffer de mest alvorlige nødsituationer der, hvor faren er størst.
Hvis det er tilfældet, og hvis min vurdering er korrekt, betyder det, at der er større behov for at nødforslaget omfatter alle forbrugere inden for og uden for EU. Derudover fremgår det tydeligt af loven, at en vurdering af, hvorvidt forslaget skal anvendes på denne måde, vil blive foretaget af det udvalg, som pålægges arbejdet, og som har erfaring på området, og ikke forhaster sig eller handler på en måde, der ikke tilgodeser forbrugerens interesser. Udvalget vil kun handle på områder, hvor der er en umiddelbar og alvorlig fare for forbrugerne. Efter at have forklaret, hvorfor Kommissionen ikke kan godkende ændringsforslag 2, 3, 9, 11, 12, og 13, kan jeg oplyse, at Kommissionen i princippet eller gennem en omformulering kan godkende ændringsforslag 1, 4 til 8 og 10, da disse udgør en forbedring og tydeliggørelse af forslaget.
Sluttelig vil jeg endnu en gang takke fru González Álvarez for en fremragende betænkning, som kan finde bred tilslutning i Kommissionen, og hvad angår de ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan godkende, er jeg overbevist om, at der kan findes en tilfredsstillende løsning, som hr. Whitehead også var inde på. Jeg håber, at vi når til enighed hurtigst muligt i løbet af næste fase i forløbet.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl 11.30.

Den fælles markedsordning for oksekød
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0142/2001) af Sturdy for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 1254/1999 om den fælles markedsordning for oksekød (KOM(2001) 87 - C5-0082/2001 - 2001/0042(CNS)).

Sturdy
. (EN) Hr. formand, jeg glæder mig over kommissærens tilstedeværelse. Jeg er måske ikke enig i hans ændringsforslag, men jeg vil gerne starte med at sige, at vi mener, at kommissær Fischler er en god landbrugskommissær, selv om han måske har taget en smule fejl af betænkningen. Det er ikke en kritik af hr. Fischler personligt. Det er velkendt, at vi er nødt til at beskæftige os med de alvorlige problemer, som oksekødsproducenterne står over for, og det er da også baggrunden for Kommissionens forslag.
Til kommissæren vil jeg sige, at der er et gammelt byzantinsk ordsprog, der siger: De, der har mad, har mange problemer. De, der ikke har mad, har kun ét. Det er selvfølgelig et stort problem, når udbuddet af oksekød på markedet er for stort. Det er præcis det, som kommissæren forsøger at tage op. Som ordfører mener jeg dog, at han har ramt ved siden af målet.
Det er nemt for mig at stå her og kritisere, men det, jeg tilstræbte med betænkningen, var at være konstruktiv og at fremskynde processen. Jeg erkender, at kommissæren er uenig i nogle af foranstaltningerne. Jeg håber, at kommissæren i sin tale vil besvare et spørgsmål. Kan de 15 rådsmedlemmer tilslutte sig Kommissionens forslag? Jeg tror det næppe. Jeg ville gerne vide, hvorvidt Kommissionen kan tilslutte sig Kommissionens forslag eller ej.
Det første punkt, som jeg mener fejlagtigt blev nedstemt i Landbrugsudvalget, er 90-dyrs grænsen. Et af de største problemer, vi har set, er - og kommissæren har ganske ret i, at vi har en overproduktion, og vi har fremskyndet forslaget om en forhøjelse af loftet for intervention - at man ved en ændring af 90-dyrs grænsen reelt risikerer at afskære en række producenter i deres bedste år. Jeg kan fortælle de medlemmer af Parlamentet, som ikke har forstand på landbrug, at det tager ca. tre år at opdrætte kødkvæg fra fødsel til det sendes på markedet. Det er en lang proces. Man kan ikke bare stoppe produktionen fra den ene dag til den anden og så bare sige: vent lige et øjeblik, det her kvæg kan ikke modtage støtte, for vi har pludselig skiftet mening. Hvis ikke kommissæren kan ændre 90-dyrs grænsen - og vi håber, at et af ændringsforslagene vil hjælpe med til det, vi undersøger i øjeblikket sagen - bør han i det mindste hjælpe de landmænd, som er ramt af 90-dyrs grænsen, så de kan foretage tilpasninger, fordi landbrug ikke er en kortsigtet, men en langsigtet proces.
Vi har set følgerne af BSE. Det er igen en af grundene til, at jeg er en smule bekymret over betænkningen. Som kommissæren er bekendt med, så har BSE været et stort problem i Det Forenede Kongerige. Det har været selve billedet på BSE-krisen. Vi overlevede, og ved grundigt arbejde er det lykkedes os at genoprette markedet. Det var meget uheldigt, at mund- og klovsygen gjorde sit til at ødelægge det arbejde, som var lagt for dagen for at genoprette markedet, når man tænker på, at mund- og klovsyge ikke har noget med fødevarer at gøre, al den stund at den ikke udgør nogen risiko for befolkningen.
Jeg beder kommissæren om ikke at forfalde til vanetænkning, da jeg mener, at det er, hvad vi gør her. Jeg kan på nuværende tidspunkt ikke godkende de genfremsatte ændringsforslag. Jeg er bange for, at vi forsøger at knibe uden om sagens kerne. Som jeg har sagt, er det let at stå her og kritisere, og jeg håber, at kommissæren godkender ændringsforslagene. Spørgsmålet er, om forslagene lever op til kravene. Det mener jeg, at et par af Kommissionens ændringsforslag gør, men hovedparten gør ikke. Til sidst vil jeg gerne sige dette til kommissæren: Hvis han ikke kan godkende Parlamentets ændringsforslag, foretrækker han måske, at betænkningen sendes tilbage til Landbrugsudvalget. Så kan vi drøfte den en gang til. Vi har fremlagt nogle gode ændringsforslag, og hvis det er Parlamentets ønske, at betænkningen sendes tilbage, så lad det ske.

Hortefeux
Hr. formand, Budgetudvalget har fået til opgave at undersøge de økonomiske konsekvenser af Kommissionens beredskabsplan til bekæmpelse af forstyrrelserne på oksekødsmarkedet efter BSE-krisen.
Denne plan er blevet offentliggjort den 13. februar, og den har således ikke kunnet tage højde for krisen i forbindelse med udbrud af mund- og klovsyge to steder i Det Forenede Kongerige i februar. I den sammenhæng finder jeg det nødvendigt at understrege over for Parlamentet, at de nuværende udbrud allerede repræsenterer potentielle omkostninger på mere end 170 millioner euro, og at Kommissionen den 8. maj med rette foreslog at indføre en reserve på 1 milliard euro.
Den seneste krise blandt de europæiske opdrættere har således tre vigtige følgevirkninger, nemlig en direkte udgift på fællesskabsbudgettet, som endnu ikke er fastlagt, men som stiger støt, en negativ virkning på eksporten af oksekød til forbrug og endelig en indvirkning på destruktionsprogrammerne for dyr og således på aflivningsprisen.
Ud over Kommissionens forslag må man således være helt klar over, at vi støder imod et stort problem. Samtlige finansielle overslag over forbrug og eksportsalg af oksekød er usikre, eftersom de ikke tager højde for de seneste konsekvenser af epizootien mund- og klovsyge.
Jeg mener således, at forbruget desværre vil opleve et endnu større fald i 2001 end de 10,8%, som Kommissionen har forudsagt. Ligeledes er det kun lidet sandsynligt, at eksportniveauet i 2001 når op på 60% af den grænse, som GATT har fastlagt.
Derfor er det ikke umuligt, at de finansielle behov overstiger Kommissionens forudsigelser. Vi er alle sammen klar over, at de finansielle unøjagtigheder under normale omstændigheder ville have været tilstrækkeligt til at retfærdiggøre forslagets forkastelse, men i betragtning af situationens alvor har Budgetudvalget besluttet at støtte Kommissionens forslag og har anmodet Parlamentet om at vedtage nogle ændringsforslag på samme måde, som Budgetudvalget og Landbrugsudvalget har gjort takket være Robert Sturdys fortræffelige arbejde, ved at anmode om et forudgående samråd med budgetmyndigheden i tilfælde af, at de opståede udgifter skal revideres.

Goepel
Hr. formand, hr. kommissær, at begrænse de præmieberettigede tyre til 90 dyr pr. bedrift, et af punkterne i Deres syvpunktsprogram, er ikke nogen egnet løsning til at tilpasse EU's produktion af oksekød til efterspørgslen. Der er ikke tvivl om, at kvægholdet på grund af det faldende forbrug af oksekød ikke kan fortsætte i det hidtidige omfang. Dette må imidlertid ikke, hr. kommissær, ske ensidigt på enkelte regioners bekostning.
For hvis vi på ny vil tale om præmierettigheder, kan det ikke som foreslået af Kommissionen ske ved hjælp af en absolut begrænsning, der må findes en løsning, som er acceptabel for den enkelte landbrugsbedrift. Hr. Sturdy har allerede været inde på det. Løsningen kan kun ses i forhold til græsarealet eller, hvilket måske endda ville være bedre, i forhold til den anvendte arbejdstid, altså antallet af normerede stillinger - jeg understreger normerede stillinger.
I øvrigt har vi allerede haft denne diskussion - det husker De måske - under behandlingen af Agenda 2000 og markedsordningen for oksekød. Men når De, hr. kommissær Fischler, i et svar til formanden for landbrugsudvalget skrev - jeg citerer ordret: "Der har kun været en afvigelse fra 90-ordningen i de nye delstater i Forbundsrepublikken Tyskland, og ophævelsen må nu forventes at føre til en strukturændring også dér" så overser De, at antallet af beskæftigede i landbruget alene i disse regioner i de sidste 10 år er faldet fra 800.000 til 115.000 i dag. Det, kære Kommission, er strukturændring nok! Eller vil De, sarkastisk sagt, måske løse hele EU's oksekødsproblematik på bekostning af disse nye delstater i Østtyskland, hvilket uvægerligt ville føre til, at disse virksomheder måtte lukke? Hvorfor kan man egentlig ikke tænke sig en større begrænsning af præmierne efter belægningsgrad i forhold til foderarealet? De planlægger en nedsættelse fra 2,0 til 1,8. Men jeg ønsker noget andet, som også ville gøre 90-præmiebegrænsningen overflødig.
Prøv at forestille Dem, at det frit var overladt til den enkelte landmand at afgøre, hvor meget han ville reducere sin kvægbesætning til en maksimal præmieudløsende tærskelværdi pr. ha foderareal. Til gengæld skulle denne landmand have en ekstra udligningsbetaling, som svarede til reduktionen. Det kunne man analogt til frugt- eller grøntsagsområdet kalde braklægning af oksekød. For også her giver vi braklægningspræmier for ikke-produktion, og det sker i et betydeligt omfang. Hvis vi ad denne vej kunne nå en reduktion i oksekødssektoren, så burde vi også belønne de virksomheder, som reducerede deres dyrebestand på denne naturlige måde i stedet for at producere overskud, som ikke kunne afsættes og måske endda skulle destrueres.
Hr. kommissær, måske kunne De vænne Dem til denne tanke. Det behøver jo ikke være nu med det samme!

Rodríguez Ramos
Hr. formand, som det allerede er blevet sagt, fortjener den reform, som Kommissionen forelagde os den 13. februar 2001 som en pakke med syv foranstaltninger til overvindelse af de problemer, der er opstået på markedet for oksekød på grund af BSE-krisen, uden tvivl en kritisk overvejelse fra vores gruppes side.
For det første fordi der, mens husdyrsektoren i Fællesskabet afventer foranstaltninger, der kan afhjælpe den krise, der er opstået i sektoren, kun er to foranstaltninger i denne pakke, som er i stand til at afhjælpe en krise, nemlig den budgetkrise, som Kommissionen har i forbindelse med den. Kun afskaffelsen af interventionsloftet på 350.000 t for kød for at undgå, at den såkaldte sikkerhedsnetsinterventionsordning tages i brug, synes at være en reel kriseforanstaltning, ligesom foranstaltningen om en ny interventionsmetode til køb og oplagring af dyr på mere end 30 måneder, som allerede blev vedtaget af Forvaltningskomitéen for Oksekød den 16. marts.
Tillad mig også at sige til Dem, hr. kommissær, at denne foranstaltning ikke tjener til at øge forbrugernes tillid og løse markedsproblemerne, da vi oplagrer kød, som senere skal sendes ud på markedet, hvorved vi naturligvis skaber stor uligevægt på det.
De øvrige fem foranstaltninger er i virkeligheden rettet mod sektoren, men de er ikke presserende og kan træde i kraft og få indvirkning på kort og mellemlangt sigt. Disse foranstaltninger burde være blevet foreslået med den ro, som er påkrævet ved enhver reform i en sektor, der er berørt af en så dybtgående krise.
Jeg må imidlertid kritisere to af dem på det kraftigste. Den ene er ophævelsen af den nationale grænse for individuelle præmierettigheder for handyr. Jeg mener ikke, at denne foranstaltning er hensigtsmæssig. Den ville føre til et lukket og snævert kvotemarked, som på ingen måde ville bidrage til gennemsigtighed og forenkling af den fælles landbrugspolitik og heller ikke til en fremtidig reform af sektoren. Den anden er den efterstræbte indskrænkning af produktionen gennem en nedsættelse af ammekopræmien.
Tillad, at jeg siger til Dem, hr. kommissær, at dette forslag om, at 20-40% af de køer, der søges om præmie for, skal være kvier, for at man kan modtage præmie, går ud på at indskrænke mængden af kød på markedet, men det, der bliver udelukket, er kvalitetskød fra ammekøer, der avles ekstensivt. Derfor er denne foranstaltning nødvendigvis forfejlet og i tydelig modsætning til den så ofte omtalte målsætning om at styrke ekstensivt landbrug gennem den fælles landbrugspolitik.

Busk
Hr. formand. Jeg vil gerne sig tak til kommissæren, men først og fremmest vil jeg sige tak til ordføreren, Robert Studdy, for en glimrende betænkning, som jeg i mangt og meget kan støtte. Det er naturligvis nødvendigt at foretage nogle indgreb for at afbøde de problemer, der jo er i oksekødssektoren, men jeg vil gerne understrege, at forbrugernes mistillid jo intet har at gøre med, om der er tale om kød fra intensiv produktion eller fra ekstensiv produktion.
Jeg vil gerne understrege, at en genindførelse af loftet på 90 dyr vil få meget alvorlige konsekvenser for især nogle lande. Det vil give mere bureaukrati, og det giver ikke nogen som helst lettelser i forbindelse med forbruget af oksekød, som vi jo har brug for lige nu. Med hensyn til opkøbsordningen vil jeg gerne sige, at det jo ikke er et mål i sig selv at opkøbe dyr for enten at lægge dem på frys eller sidenhen destruere dem. Derfor har vi foreslået, at vi donerer det sunde testede oksekød til områder, der har brug for krisehjælp. Det kan vi gøre meget let for de omkostninger, der er forbundet med interventionsopkøb.
Så vil jeg gerne henlede opmærksomheden på, at forslaget om at stramme op på foderarealkravet, nemlig at gå ned fra 2 til 1,8 storkreatur pr. ha, heller ikke vil give den ønskede effekt. Vi er derimod enige i, at interventionsloftet skal afskaffes for år 2001 og 2002. Men med disse få men - håber jeg hr. kommissær - klare kommentarer, vil vi gerne støtte Deres forslag, men samtidig også gøre opmærksom på, at vi med de nye beslutninger, vi træffer, ikke bør bidrage til at opretholde den konkurrenceforvridning, der jo i dag finder sted mellem nogle af medlemsstaterne.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, hr. kommissær, nogle af punkterne i Deres kriseplan for efterspørgslen på oksekødsområdet er jo allerede hakket af. Slagteprogrammet er blevet gennemført af administrativ vej. Kløvergræsset har vi behandlet her som hastesag. Altså kan vi nu koncentrere os om det, der er tilbage at drøfte.
Jeg vil især nævne grænseværdien på 90 dyr. Man bør gøre det klart, at denne grænseværdi jo fortsat gælder i Europa, men at den blot ikke er obligatorisk. Det var syndefaldet i Berlin. Det ville have været bedre, hvis man den gang havde fulgt os i Parlamentet, for vi foreslog jo i sin tid, at der ved inddelingen af præmierne også skulle være mulighed for at modregne arbejde. Det er nu taget op igen. Jeg håber, at Kommissionen vil overtage dette forslag, så vi kan give de bedrifter, som arbejder med større dyretal, en mulighed for i det mindste at modificere denne grænseværdi på 90 dyr. Det ville også give bedrifter, som arbejder med dyrevenlige dyrehold i større bedrifter og anvender mere arbejde, mulighed for at medregne deres omkostninger. Jeg tror, at vi på den måde kunne opbløde grænsen og finde en fornuftig social faktor. Jeg håber, at Parlamentet i morgen stemmer sådan!

Fiebiger
Hr. formand, i Agenda 2000 blev de centrale tal for EU's landbrugs-, struktur- og finanspolitik for perioden 2000-2006 fastsat. Målet var at komme bort fra markedsindkomstpolitik på produktområderne, men det skulle ske i forbindelse med en mere eller mindre ukompliceret strukturændring for at begrænse tabet af indkomst og arbejdspladser mest muligt.
Efter udbruddet af mund- og klovsyge og BSE er oksekødsmarkederne brudt sammen, og der er ikke udsigt til hurtig stabilisering. Landmændene satser nu på, at de ekstra midler bliver stillet til rådighed og ikke smuldrer bort i bureaukratiets lange gange. Først må de første ugers løfter om særlige opkøbsordninger opfyldes. Hvis man blander det sammen med en ændret markedsordning for oksekød på langt sigt, vil det forværre oksekødsproducenternes økonomiske situation.
I det foreliggende forslag til ændring af markedsordningen for oksekød er Kommissionens ønsker om at nedbringe udbudsoverskuddet stort set opfyldt. Nogle af forslagene har imidlertid slet ikke noget at gøre med konsekvenserne af BSE og mund- og klovsygen. Kvaliteten af produkterne har ikke nødvendigvis noget at gøre med bedriftens størrelse eller driftsformen. I øjeblikket taler markedsudviklingen ikke for at investere i oksekødsproduktionen. Derfor er enhver form for lofter for de forudsætninger, der udløser støtte, samtidig en uretfærdig forøgelse af udgifterne til allerede gennemførte investeringer. Landmændene regner med disse indtægter, og overgrænsen på 90 dyr vil sikkert ikke kunne gennemføres.

Berlato
Hr. formand, vi har flere gange slået fast, at den bedste måde at ændre den zootekniske sektors skæbne på i Europa er at genskabe forbrugernes tillid til sektorens producenter. For at nå denne målsætning er det efter min mening først og fremmest nødvendigt, at institutionerne giver en korrekt information, og at man anvender de rigtige udtryk, når offentligheden informeres om BSE. At tale om smitte, kogalskab og inficeret kød er ikke ligefrem med til at gøre forbrugerne fortrolige med brugen af oksekød. Det er hverken en virus eller en bakterie, der er årsag til BSE-problemet, og derfor må vi forhindre, at brugen af forkerte udtryk skaber fobier eller nervøsitet blandt forbrugerne. Den holdning, jeg giver udtryk for her, hører med til den strategi, der skal sikre forbrugerne en fuldstændig og korrekt information uden at skabe unødvendig uro. At sikre en korrekt information er den mest effektive måde, man igen kan gøre forbrugerne fortrolige med brugen af oksekød på, og det er meget vigtigere end enhver form for økonomisk EU-støtte og enhver form for præmie til opdrætterne.

Van Dam
Hr. formand, hr. kommissær, de europæiske oksekødsproducenter er hårdt ramt. Det store fald i oksekødsforbruget som følge af BSE-krisen har sat prisen på kødet under stort pres, og forbruget og eksporten er som følge af mund- og klovsygekrisen faldet yderligere. Det er tydeligt, at sektoren skal have hjælp. Men hvad Kommissionen nu opstiller som en nødplan, viser sig at være en plan, som først på langt sigt begrænser oksekødsproduktionen. At ændre en fælles markedsordning for at opnå en virkning på længere sigt kalder vi en revision og ikke en nødplan, hr. kommissær.
Ordføreren, hr. Sturdy, har heldigvis i sin betænkning optaget en række ændringsforslag, som kan tjene som nødplan, nemlig ved at tilskynde kvægavlere til at lade tyre slagte som kalve. Den foranstaltning, der skal begrænse dyrepræmierne pr. oksekødsbedrift til maksimalt 90 dyr, hvis antallet af storkreaturer formindskes fra 2 til 1,8 pr. ha, vil på længere sigt formindske produktionen. Det er imidlertid en kendsgerning, at kvægavlerne på denne måde ikke blot rammes finansielt af de eksisterende kriser, men også af Kommissionen.
Jeg støtter derfor også de ændringsforslag, der går ud på at forhøje præmien for dyr proportionalt med formindskelsen af antallet af storkreaturer, således at landmænd virkelig fratages det finansielle incitament til at producere mere.
Afskaffelse af en maksimalgrænse for intervention, en opkøbsordning, som medlemsstaterne betaler med til, giver Kommissionen mulighed for at påvirke markedsprisen så meget som muligt. Det holder foreløbig det dyre sikkerhedsnetsprincip, som 100% afholdes over EU-budgettet, ude af billedet.
I modsætning til hr. Sturdy opfordrer jeg til, at det opkøbte kød ikke destrueres, men oplagres. Jeg erindrer Parlamentet om beslutningsforslaget om mund- og klovsyge, som det vedtog i april, og hvori der blev opfordret til ikke at destruere sunde dyr.
Landbrug har i høj grad at gøre med det, som vi har modtaget af Gud under skabelsen. Det overstiger økonomiske interesser og drejer sig i høj grad om etik og en ansvarlig forvaltning.

Cunha
Dette forslag fra Europa-Kommissionen sigter på at give producenterne af oksekød kompensation for de seneste måneders store forrykninger på markedet som følge af den række kriser, der har ramt denne sektor. Jeg forstår de motiver, der ligger bag dette forslag, og især, at det kommer nu, men jeg finder det højst utilstrækkeligt, og jeg vil især pege på følgende forhold: For det første mener jeg ikke, at det er i orden selv midlertidigt at nedsætte den særlige præmie for handyr, og fordi man har det mål at begrænse produktionen, derved at ramme de medlemsstater, der er nettoimportører af kød, således som tilfældet er for mit eget land. For det andet er oprettelsen af en særlig opkøbsordning for kød fra dyr på over 30 måneder ikke fornuftig, hverken af hensyn til forbrugernes tillid eller ud fra omkostningerne, da der givetvis om nogle måneder stadig ikke vil være afsætning på det kød, som nu er blevet lagret. Det ville være klogere at købe disse dyr til destruktion. For det tredje vil jeg sige, at fremme af ekstensivt landbrug giver mening, men at det burde ledsages af et særligt præmietilskud til de mindre bedrifter, der på grund af det mindre jordareal ikke kan udnytte disse tiltag. Endnu en gang vil man benytte samme opskrift for alle, som om alle bedrifter havde samme muligheder for tilpasning og overlevelse. Endelig kan tilladelsen til dyrkning af foderplanter på udtagne arealer for økologiske producenter - som vores kollega Aurois betænkning omhandler - kun ses som rent symbolsk på et tidspunkt, hvor producenterne står over for stigende priser på foder til deres dyr. Hvorfor tillader man ikke landmændene at benytte de udtagne arealer til produktion af proteiner?

Garot
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil også gerne begynde med at rose vores kollega hr. Sturdys arbejde med ændringerne til den fælles markedsordning for oksekød efter BSE-krisen.
Vi står over for flere problemer. Det drejer sig på en gang om at genoprette balancen på markedet, opretholde landmændenes indkomst og genoprette forbrugernes tillid.
Hvad angår at genoprette balancen mellem udbud og efterspørgsel, vil jeg først gøre opmærksom på det interessante i, at ingen - hverken Kommissionen, ordføreren eller Landbrugsudvalget - forudser, at det kan lade sig gøre udelukkende ved hjælp af det frie marked. Jeg vil håbe, at det behov, som nu får os til at søge tilflugt i en regulering af udbuddet, ikke vil være glemt, når vi begynder at planlægge en ny og mere global reform af den fælles landbrugspolitik.
For at vende tilbage til det spørgsmål, som optager os nu, og stillet over for den nødvendige produktionssænkning vil jeg gerne understrege, hvor vigtigt det er at skabe balance i den nødvendige indsats mellem på den ene side kødracerne og malkeracerne og på den anden side intensiv og ekstensiv produktion. Det ville virkelig være paradoksalt i en tid, hvor behovet for at producere kvalitet ved at satse på græsfoder trænger sig på, hvis det først og fremmest var de traditionelle malkebesætninger, der nød godt af de nye justeringer af den fælles markedsordning.
Jeg taler således, idet jeg her deler Kommissionens synspunkt, for en genindførelse af loftet på 90 dyr for tildelingen af særlige præmier til handyr. Jeg er godt klar over, at de stater, der har afveget fra denne begrænsning inden for rammerne af Agenda 2000, vil kunne støde på problemer. Men eftersom ændringsforslag 12 til stk. 1 indfører muligheden for at gøre brug af beskæftigelsesfaktoren, mener jeg, at foranstaltningen er retfærdig.
På samme vis mener jeg, at de opdrættere, som allerede er ramt af de faldende markedspriser, ikke skal straffes yderligere med et fald i den offentlige støtte til reducering af belægningsgraden pr. ha. Dette er ligeledes henvendt til Kommissionen og Rådet for at sikre, at præmieniveauet holdes uændret pr. ha foderareal.
Hvad resten angår, vil jeg selvfølgelig også gerne støtte, at maksimalgrænsen på 350.000 t om året til interventionsopkøb ikke skal gælde for 2001 og 2002, og samtidig vil jeg gerne støtte ordførerens aktioner til fremme af oksekødssalget.

Wyn
Hr. formand, 7-punktsplanen blev, som alle ved, forelagt som reaktion på de alvorlige bekymringer i forbindelse med forbrugernes dalende tillid til oksekød og det deraf følgende pres på interventionsloftet. Vi kan forstå, at bekymringerne er mindsket i løbet af de seneste uger, og at efterspørgslen nu er markant bedre.
Hvis Kommissionen stadig er af den overbevisning, at der bør gennemføres nødforanstaltninger for at forhindre overforsyning af okse- og kalvekød, bør foranstaltningerne ikke kollidere med langtidsplanerne for kvalitetsoksekød fra kvæg på græs. Af denne grund går vi imod enhver ændring af gældende love om ammekopræmien og den særlige præmie for oksekød. I stedet bør opmærksomheden efter vores mening rettes mod at fjerne overskudskalve fra systemet.
Under iagttagelse af målsætningerne i Agenda 2000 bør vi derfor bede Kommissionen om en ny begrundelse for sådanne drastiske ændringsforslag og opfordre til en revurdering af foranstaltningerne.

Patakis
Hr. formand, forslaget til Rådets forordning og Parlamentets betænkning begrænser sig begge til de rent administrative sider af BSE-problemet og fastsætter ikke nogen egentlig procedure for afdækning og imødegåelse af de årsager, der ligger bag. Man tilslører den rolle, de multinationale foretagender spiller, når de for at maksimere deres fortjeneste lader hånt om følgerne af de uacceptable måder, dyrene fodres på, og kun tænker på at modstå de uundgåelige rystelser og den krise, der opstår på oksekødsmarkedet.
Samtidig identificeres EU's adfærd med nogle af de andre medlemsstaters adfærd, hvilket er helt uacceptabelt. Det sker med de foranstaltninger til nedsættelse af udviklingstakten inden for husdyrbruget, der foreslås, og som skal være generelle. Det vil sige, at produktionen i de udviklede kvægavlerlande behandles på samme måde som produktionen i lande som Grækenland, hvor der er en lavere grad af selvforsyning, og hvor der på grund af produktionssystemerne er mindre sandsynlighed for, at sygdommen kan trives.
Hvis EU virkelig ville løse problemet, ville Unionen benytte et andet grundlag for produktionen i lande som Grækenland ved at fjerne alle kvoterne for de udgifter, der vil komme, og dække dem ind ved at reducere støtten til kvægavl i de lande, som er ansvarlige for de sundhedsmæssige problemer.
Forbuddet mod anvendelse af kødmel bør gøres definitivt, og der bør træffes foranstaltninger til ændring af pris- og tilskudsordningen for at tilskynde til produktion af foderplanter, som kan erstatte kødmel.

Hyland
Hr. formand, jeg takker hr. Sturdy for hans arbejde. Det er nødvendigt med en reform af den fælles markedsordning for oksekød af hensyn til markedsstabiliteten og for at genoprette forbrugernes tillid. Dog skal dette gennemføres på en måde, som sikrer familiebrugenes interesser til forskel fra intensiv produktion. Rimelige margener for landmænd må være centralt for ethvert forslag om omstrukturering. Uden landmændene ville vi ikke have en oksekødsindustri. Mange landmænd har allerede forladt sektoren. Ekstensiv produktion og sporbarhed er de rigtige måder at planlægge fremtidens europæiske oksekødsproduktion på. Hvad angår liberalisering af handlen, spekulerer jeg på, hvilke skridt man planlægger for at beskytte de europæiske producenter mod ulige konkurrence fra import fra tredjelande, som ikke er underlagt de samme regler.
Jeg er særligt bekymret over indførelsen af individuelle præmierettigheder for handyr. Det er kompliceret og en stor administrativ byrde. Det samme gælder markedskontrol. Det er forkert at slå ned på ammekøer, som er grundlaget for produktionen af kvalitetsoksekød. Forslaget om oprettelse af nationale opkøbsordninger bør efter min mening undersøges en gang til. Som situationen er nu, vil oplagring af oksekød med henblik på senere salg hverken føre til en reducering af mængden eller gøre meget for at højne forbrugernes tillid.
Endelig bør vi, som hr. Sturdy allerede har nævnt, ikke drage forhastede konklusioner, hvad angår de langsigtede perspektiver for den europæiske oksekødsindustris bæredygtighed i en tid, hvor vi er ramt af krise på grund af BSE og mund- og klovsyge.

Fiori
Hr. formand, hr. kommissær, vi har behandlet oksekødsspørgsmålet og sektorens krisesituation mange gange i de sidste par måneder. Det er vigtigt, at EU-institutionerne arbejder på at skabe en europæisk produktionsmodel, der naturligvis tager sigte på at tilpasse de mange forskellige situationer i medlemsstaterne, eftersom man i nogle dele af Europa har forskellige produktionskarakteristika.
Jeg vil nu komme med nogle meget hurtige bemærkninger, der drejer sig specifikt om hr. Sturdys betænkning. For det første er det efter vores mening nødvendigt at forstå, hvor ringe den reelle effekt er af den mulighed, som medlemsstaterne får for at ændre eller gøre en undtagelse fra grænsen på 90 dyr pr. bedrift. Denne produktionsforøgelse har i virkeligheden ikke nogen særlig stor betydning, men undtagelsen er vigtig i visse produktionssammenhænge, og den udgør ikke i sig selv en produktionsforøgende faktor. På samme måde berører forslaget om at indføre individuelle rettigheder i ordningen for særlige præmier tilsyneladende ikke de almindelige produktionsvaner, der eksisterer i store dele af EU, som er kendetegnet af specialiserede bedrifter, som ikke står for hele opdrætscyklussen, men kun for den sidste del af denne cyklus.
For det andet bør vi - også i betragtning af det endelige forbud mod kød- og benmel og kravet om, at der udelukkende anvendes vegetabilske proteiner - indlede nogle indgående drøftelser om Blair House-aftalen og revidere den ud fra de krav, som den europæiske produktion stiller.
Endelig er vi af den opfattelse, at støtten og de fremmende aktioner, der foretages i brancheregi, er yderst vigtige. Det ville ligeledes være hensigtsmæssigt, at man ikke blot gjorde dette på nationalt plan, men også og ikke mindst på EU-plan, for det er kun på EU-plan, at vi kan efterkomme forbrugernes ønsker og krav.

Auroi
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det er allerede blevet nævnt, at betænkningen af vores kollega hr. Sturdy indgår i en dramatisk kontekst for landmænd såvel som forbrugere, skal vi huske på, i form af BSE-krisen og de midler, der er taget i brug for at udrydde sygdommen.
Hr. kommissær, det forslag, der i dag foreligger til iværksættelse, udgør en af de syv foranstaltninger, som De foreslog for nogle måneder siden. Dette går sammen med genopdyrkningen af brakjorder til proteinafgrøder i den rigtige retning, selv om det stadig efter vores - De Grønnes - mening er et meget spagfærdigt forsøg.
Hr. Sturdy har forsøgt at fremme Kommissionens positive holdning over for landmændene yderligere ved at behandle andre aspekter af kvægproduktionen. Han har derimod ikke tænkt på et alvorligt problem, nemlig svindelen i forbindelse med BSE-krisen. Jeg går ud fra, hr. kommissær, at De som jeg har set, at den sidste, veldokumenterede rapport fra det franske agentur for sundheds- og fødevaresikkerhed (Agence française de sécurité sanitaire et alimentaire), er katastrofal på det punkt. Den viser, at tilfældet med de såkaldt naturligt BSE-inficerede dyr og især BSE-inficerede dyr, som er født efter kød- og benmelsforbuddet i 1998, skyldes denne svindel med brug af kød- og benmel fra døde dyr i dyrefoderet. Vi bør således hurtigst muligt træffe foranstaltninger til at styrke de forskellige kontrolværktøjer og sanktioner. Forbrugernes sundhed afhænger heraf, ligesom deres tillid.
Det andet punkt, som jeg gerne vil henlede alles opmærksomhed på, er, at Kommissionens forslag til foranstaltninger går i retning af et lidt mere ekstensivt landbrug, samtidig med at de rydder et overfyldt marked, men den særlige præmie til sænkning af antallet af voksent kvæg pr. ha risikerer at være virkningsløs, hvis den ikke ledsages af et loft for landbrugsarealerne. For produktionstilhængerne kan forsøge at opnå denne præmie, som ikke er tiltænkt dem, ved at øge deres landbrugsareal, som faktisk allerede er stort i deres tilfælde. Man burde således i denne sag yde en reel støtte til de små bedrifter, som er sårbare og truet af de seneste fødevarekriser, og det er det, håber jeg, De snart vil gøre.

Alavanos
Hr. formand, jeg vil gerne spørge kommissær Fischler om en ting. Når kommissær Fischler engang kommer op i himlen, som vi alle jo gør - og jeg håber det varer meget længe for hans vedkommende - og møder den hellige Frans af Assisi, som spørger ham: "Hr. kommissær, hvorfor skal alle de dyr slagtes til ingen nytte? Hvorfor oplagres dyrene uden nogensinde at komme på markedet?". Hvad vil han så svare?
Dette siger jeg, fordi vi står i den situation, vi står i. Dette er krisetider. Selvfølgelig bør der udbetales erstatninger også til virksomheder, som er ansvarlige for krisen, så de ikke går nedenom og hjem. Men samtidig må vi også se at komme af med denne dinosaur, det industrielle og intensive husdyrbrug.
På denne baggrund mener jeg, at Kommissionens foranstaltninger foruden at imødegå krisen bør bevæge sig væk fra denne model. Og der bør skelnes mellem de lande, som er ansvarlige for krisen, som udviklede BSE, og de lande, der har beskyttet og beskytter EU, mellem de lande, der importerer, og de lande, som til overmål eksporterer og har fået budgettet til at bryde sammen, ligesom der bør skelnes mellem de små og store virksomheder, så vi når frem til modellen med det lille, økologiske husdyrbrug.

Keppelhoff-Wiechert
Hr. formand, hr. kommissær, jeg tror, at BSE og mund- og klovsyge for tiden - Gud ske lov - af berettigede årsager er forsvundet noget fra overskrifterne. Jeg tror, at det helt enkelt er det bedste bidrag til at genvinde forbrugernes tillid.
Hr. kommissær Fischler, jeg vil gerne appellere til Dem om at tage ændringsforslagene i Sturdy-betænkningen op, fordi det efter min opfattelse kun vil føre til forsinkelser, hvis den bliver sendt tilbage til udvalget. Det ville jeg ikke kunne forklare mine landmænd, og heller ikke forbrugerne og vælgerne. Hvad er det egentlig, vi kræver? Vi beder først og fremmest om, at man ikke ændrer spillereglerne midt i spillet. Spillereglerne blev fastsat i Berlin. Vi kræver, at der genindføres en grænse på 90 dyr. Det tror jeg, at vi fra de meget forskellige regioner virkelig må insistere på nu. Idéen med at nedsætte belægningsgraden til 1,8 storkreaturenheder pr. ha fra 1. januar 2002 vil jeg heller ikke kunne forklare for mine landmænd, det må jeg sige Dem helt åben.
Der er en anden lære, som vi må forstå. Der henvises hele tiden til alternativ produktion. Økologiske landbrug er efter min mening en god ting, men de er ikke noget vidundermiddel, for vi kan allerede nu konstatere, at købekraften er begrænset, markederne er begrænsede. Jeg mener, at ændringsforslagene - jeg vil ikke gentage dem alle, der er ikke tid nok - set fra mit synspunkt og måske også set fra Deres synspunkt burde kunne vedtages uden ændringer.
Og sidst, men ikke mindst bør vi på hele området ganske enkelt sige, at vi skal producere sikkerhed, sikkerhed kan man ikke kontrollere sig frem til. Kun på den måde kan vi komme tilbage til et stabilt oksekødsmarked.

Parish
Jeg takker Robert Sturdy for at have udarbejdet en fornuftig betænkning. Jeg opfordrer også Kommissionen til at godkende henstillingerne. Hvis ikke, bør betænkningen sendes tilbage til udvalget, fordi nøglen til den europæiske oksekødsproduktion er kvalitet, og det er det, vi kan sælge til forbrugerne. Jeg er af den overbevisning, at vi skal fjerne de kalve, som ikke opfylder kvalitetskravene, så vi i det lange løb kan producere kvalitetsoksekød. Et angreb på ammekøer og antallet heraf er præcis den forkerte vej at gå, fordi vi her virkelig kan tale om kvalitet, græskvæg, som forbrugerne har stor tillid til.
Vi er nødt til at have en langt mere positiv indstilling til salg af oksekød. Jeg tror, at situationen i Det Forenede Kongerige har vist behovet for det. Vi er nu tilbage på 1996-niveauet, hvad angår forbrug, og vi er derfor nødt til at bevæge os fremad. 90-dyrs grænsen er forkert, og indførelsen af individuelle rettigheder vil medføre bureaukratisk kaos. Vi har stærkt brug for at skue fremad. Destruktion er også nøglen. Hvis vi skal fastholde opkøbsordningen for kvæg over 30 måneder, så lad os da for alt i verden destruere dem og ikke sende dem tilbage på markedet på et senere tidspunkt, for det vil sænke kvaliteten. Hvis vi ikke passer på, vil dette faktisk kunne ødelægge planerne om en fremtidig genopretning af markedet.
Hr. Busk sagde noget fornuftigt. Hvis kvæg over 30 måneder testes og ikke har BSE, hvorfor kan det så ikke benyttes til nødhjælp i fremtiden? Hvorfor skal vi destruere det? Det, vi ikke kan, er at sende dem på det europæiske marked. Så jeg mener, at den langsigtede løsning er at vedtage Sturdy-betænkningen. Lad os gå ud og give forbrugerne europæisk kvalitetsoksekød.

Ebner
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, der er et punkt, som nogle andre kolleger har kritiseret noget, og som jeg har været særlig opmærksom på, og det er indførelsen af ordningen med 90 storkreaturer.
Jeg synes, det er yderst positivt at indføre denne ordning, af to grunde. For det første fordi vi derved frigør midler og så vidt muligt lader dem tilflyde mindre virksomheder og familiebedrifter; for det andet især også fordi det opfylder et vist lighedsprincip.
Vi har i erhvervslivet en ordning om støtte til virksomheder med op til 50 medarbejdere, til virksomheder med op til 250 medarbejdere og til virksomheder, hvis medarbejdertal ligger højere. Jeg kan ikke se, hvorfor de store virksomheder inden for landbruget skulle udgøre en undtagelse. Jeg tror kun, vi kan føre en bæredygtig politik, hvis vi netop støtter småbrugene og familiebedrifterne, de beskyttende aktiviteter, bearbejdningen af jorden ud fra miljøhensyn - især i følsomme økologiske områder - ikke ved at give en betragtelig del af vores finansiering til store bedrifter.
Efter min mening er det på sigt ikke længere forsvarligt, og befolkningen accepterer det heller ikke længere, at vi har bedrifter med tusinder af dyr, som skummer den største del af disse bidrag. Derfor håber jeg, at Kommissionens forslag bliver vedtaget. Jeg ved, at det afviger fra min gruppes og Landbrugsudvalgets opfattelse, men jeg håber alligevel, at vi kan bevare 90-ordningen som i Kommissionens forslag.

Fischler
Hr. formand, kære medlemmer, mine damer og herrer, allerførst en god nyhed. Oksekødsmarkederne er begyndt at rette sig. Ifølge de skøn, vi har modtaget fra medlemsstaterne, er faldet i forbruget nu på ca. 10%. Nogle tredjelande har også til dels ophævet deres importforbud.
Disse positive signaler må imidlertid ikke sløre, at også 10% nedgang i forbruget er en enorm udfordring, og at der desuden fortsat er en betydelig kø af slagtekvæg som følge af de lavere slagtetal. Desuden skal de kødmængder, som allerede er oplagret, og som endnu skal oplagres, klares. For slet ikke at tale om de tab, der er opstået i landmændenes indkomst. Det skal vi fortsat tage os af, og vi skal gøre alt, hvad vi kan, for atter at finde tilbage til en markedsbalance i oksekødssektoren. Vi kan heller ikke afstå fra alvorlige initiativer som dem, Kommissionen har foreslået.
Men lad mig gentage, at disse forslag handler om krisehåndtering og ikke om en foregribende landbrugsreform. Med Kommissionens øjeblikkelige initiativer blev der i de første fire måneder af dette år fjernet over 400.000 t oksekød fra markedet. Lidt over halvdelen af det blev oplagret. Nu drejer det sig om yderligere initiativer for de kommende år.
Her vil jeg gerne især takke Dem, hr. ordfører Sturdy, for Deres fremragende arbejde, som De endda har måttet udføre under stort tidspres. De sagde: "Jeg har prøvet at være konstruktiv". Jeg vil sige, at De har været konstruktiv! Ændringsforslagene indeholder flere udsagn, som jeg fuldt ud kan tilslutte mig. Det gælder konstateringen i ændringsforslag 5 af, at vores opkøb kan tilføres fødevarehjælpen, og kravet i ændringsforslag 9 om, at det økonomiske loft, som blev fastsat i Berlin, ikke må overskrides. Da vi imidlertid allerede har taget højde for muligheden for fødevarehjælp, og da loftet fra Berlin er en conditio sine qua non, er det ikke nødvendigt at optage disse punkter i begrundelserne til forordningsforslaget.
Jeg beklager, at De, som ændringsforslag 1, 2 og 10 viser, ikke går ind for hverken mit forslag om at indføre individuelle lofter for den særlige præmie eller for en nedsættelse af disse præmiers samlede størrelse. Jeg tager imidlertid med stor interesse ændringsforslag 12 til efterretning, nemlig forslaget om at tillade præmiebetalinger på op til 50% af lønudgifterne for bedrifter med over 90 dyr. Det ville ganske vist teknisk være meget kompliceret at gennemføre dette forslag, men jeg vil alligevel have det in mente og hos Rådet gå ind for en afvigelse fra loftet på 90 dyr, men på den betingelse, at der tages højde for miljø- og beskæftigelsesaspekter. Jeg kan også tilslutte mig idéen i forslag 11.
Her foreslås det, at den anden særpræmie for stude midlertidigt også kan udbetales for dyr, som der allerede er betalt tyrepræmie for, under forudsætning af at de samlede præmier for disse dyr ikke overstiger det beløb, som normalt i alt betales for en stud.
Jeg kan imidlertid ikke acceptere ændringsforslag 3, 13 og 17, som går ud på at forhøje præmierne som kompensation for nedsættelse af belægningsgraden. Et sådant initiativ ville modarbejde målet om en nedbringelse af produktionen, fordi landmændene ville få nøjagtig lige så store præmier pr. ha som hidtil.
De præmieforhøjelser, som kræves i ændringsforslag 14, 15 og 18, er de facto allerede dækket af den nuværende ekstensiveringspræmie. Forslaget i ændringsforslag 14 om at forhøje studepræmien for at begunstige denne langsommere produktionsform forekommer mig interessant. Et sådant initiativ ville imidlertid grundlæggende ændre den balance, som er opnået med Agenda 2000. Dette gælder ligeledes for ændringsforslag 27, som sigter mod at anvende belægningsgraden for slagtepræmien. Derfor vil jeg foretrække ikke at optage disse ændringer i den aktuelle krisepakke og i stedet vende tilbage til dem i forbindelse med midtvejsevalueringen.
Fastsættelsen af mindsteantallet af kvier i ammekoflokken har til formål at sikre, at der også kan udbetales præmier for ikke-reproducerende dyr. Der er altså tale om slags braklægningspræmie. Med andre ord om en betaling, som gives helt produktionsuafhængigt. Denne udbetaling giver imidlertid kun mening, hvis mindstesatsen overstiger det normale reproduktionstal for køer. Derfor foretrækker jeg at holde fast i mit forslag om en kvieandel på mindst 20%. Derfor må jeg desværre afvise ændringsforslag 16.
Afskaffelse af mindstealderen for slagtepræmien for kalve, som er foreslået i ændringsforslag 19, kan måske se tillokkende ud for dem, som tidligere har forsvaret Herodes-præmien. Af hensyn til den dyrevelfærdsbevidste forbruger mener jeg imidlertid ikke, at dette punkt kan forsvares. Idéen i ændringsforslag 21 om at forhøje slagtepræmien for kalve ser ved første øjekast logisk ud, fordi man stræber efter at forhøje kalvekødsproduktionen og producere mindre rødt kød.
Jeg tvivler imidlertid på, at et sådant initiativ vil være effektivt, da kalvekødsproduktionen normalt svarer til kalvekødsforbruget, og der efter min opfattelse ikke kan forventes en stigning i kalvekødsforbruget som følge af en præmieforhøjelse. Hertil kommer, at dette forslag ville være meget dyrt for EU.
Ændringsforslag 28, som forsøger at begrænse en forhøjelse af slagtepræmien for kalve til de dyr, som er ernæret med sødmælk og vokset op på engen, kan efter min mening ikke gennemføres teknisk. Endelig er jeg positiv over for forslaget i ændringsforslag 6, 7, 8 og 22, nemlig at forsøge at genvinde forbrugernes tillid ved hjælp af et informationsprogram og på denne måde øge forbruget.
Jeg tror, at det er vigtigt, at der så hurtigt som muligt indledes et egnet program. Derfor tror jeg ikke, at det lever op til målet om hurtig handling at skabe et nyt retsgrundlag fra 1. januar 2002. Mine medarbejdere har allerede arbejdet meget hårdt for at udarbejde et sådant program på grundlag af de nuværende retlige bestemmelser og for at gennemføre det så hurtigt som muligt.
Som De kan se af mine reaktioner, har denne betænkning og diskussionen af den været yderst frugtbar. Selv om der er mange af Deres ændringsforslag, som jeg ikke kan acceptere i den nuværende form, er Kommissionen indholdsmæssigt helt enig med Dem på mange punkter. I næste uge vil jeg give disse forslag videre til Rådet, som, håber jeg, vil træffe en politisk beslutning om denne pakke.
Helt til slut vil jeg gerne besvare hr. Alavanos' spørgsmål. Hr. Alavanos spurgte mig, hvad jeg vil sige til min navnehelgen, når jeg, om Gud vil, engang kommer i himlen. Jo, jeg vil sige til ham, at det er rigtigt, at mange dyr måtte slagtes i denne krisefase, men at det også er rigtigt, at jeg inden for Kommissionens rammer og med Europa-Parlamentets hjælp har arbejdet for, at dyrene i denne verden også fremover bliver behandlet så godt som muligt.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl 11.30.

Formanden
 Kære kolleger, før vi går over til Kommissionens meddelelse, og før vi byder kommissionsformand Prodi velkommen, har jeg en trist nyhed til Dem. Gorka Landaburu, som er en meget kendt journalist i Baskerlandet, har i morges været offer for et modbydeligt brevbombeattentat og er meget hårdt såret. Han er uden for livsfare, men jeg vil gerne på alles vegne sende et ønske om hurtig bedring. Jeg ville blot sige, efter valget i Baskerlandet, hvor langt hovedparten af det baskiske folk sagde nej til volden, at dette nye attentat, som sigter mod at ramme ytringsfriheden, ikke kan andet end berøre og oprøre os dybt.

Strategi for en bæredygtig udvikling
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens meddelelse om en strategi for en bæredygtig udvikling.
Jeg vil straks give ordet til hr. Prodi.

Prodi
Fru formand, mine damer og herrer, udviklingen er bæredygtig, hvis man opfylder de nuværende generationers behov, uden at det går ud over de kommende generationers mulighed for at få opfyldt deres behov. Dette koncept blev udarbejdet af Brundtland-Kommissionen i 1987 og var grundlag for Rio-erklæringerne. EU forpligtede sig til at omsætte dette koncept til konkrete strategier inden verdenstopmødet om bæredygtig udvikling i 2002.
Vi har således en lang historie bag os, og jeg er glad for at kunne fortælle Dem, at Kommissionen i dag har stemt om - eller rettere vedtaget - sit forslag til en EU-strategi for bæredygtig udvikling i forbindelse med vores forberedelser til dette verdenstopmøde. Bæredygtig udvikling er nemlig en vigtig målsætning for Unionen og er en af den europæiske integrations hovedmålsætninger, efter at den blev medtaget i Amsterdam-traktatens nye artikel 2.
Det var således særligt hensigtsmæssigt, at vi valgte at lægge en sådan vægt på den bæredygtige udvikling. Tidligere blev den betragtet som en luksus, men i dag er man ved at blive mere bevidst om en lang række bekymrende og vigtige tendenser, som vi skal beskæftige os med nu, inden det er for sent. Nogle af disse tendenser, f.eks. den globale opvarmning eller tabet af den biologiske mangfoldighed, vedrører nogle aspekter, der er helt centrale for jordens økosystem, som menneskehedens skæbne afhænger af. Det ville dog være forkert at tro, at en bæredygtig udvikling giver udsigt til elendighed og håbløshed. Den virkelige udfordring for en politik for bæredygtig udvikling er nemlig at gøre den økonomiske vækst forenelig med social samhørighed og miljøbeskyttelse. For at kunne gøre dette er det nødvendigt med yderligere teknologiske fremskridt og anvendelse af instrumenter, som er acceptable og effektive set ud fra et økonomisk synspunkt. Hvis vi forstår at strukturere vores politikker på en intelligent måde og at informere i god tid om vores målsætninger på langt sigt, vil vores økonomier ikke have svært ved at følge den bæredygtige udviklings spilleregler.
Det strategidokument, som Kommissionen har vedtaget i dag, tager sigte på at skabe grundlaget for den EU-strategi, der burde blive vedtaget den 15.-16. juni på Det Europæiske Råd i Göteborg. Dette dokument er vores svar på den opfordring, man rettede til os i december 1999 i Helsinki, hvor man bad os om at udarbejde et forslag til en langsigtet strategi med det formål at samordne politikkerne for bæredygtig udvikling set ud fra et økonomisk, socialt og miljømæssigt synspunkt. Dette emne vil formodentlig ikke bare blive behandlet på topmødet i Göteborg, men også i forbindelse med de punkter, der skal drøftes med præsident Bush på det bilaterale møde, som finder sted før selve topmødet.
Hvad er det for en strategi, som vi foreslår, og som vi har vedtaget i dag? Jeg vil gerne starte med at sige, at denne strategi udgør den første fase i et forløb, der finder sted i to tempi. Det første punkt i strategien er, at vi har forpligtet os til at påtage os vores fulde ansvar på internationalt plan og således til at udvise fuldstændig solidaritet på dette område. Vi skal sørge for, at alle vores politikker er med til at fremme den bæredygtige udvikling på verdensplan. Når først vi har fået orden i eget hus, skal vi gøre en indsats for, at de andre lande også påtager sig deres ansvar. Vi skal ligeledes gøre den bæredygtige udvikling til et emne, der bliver drøftet i alle de internationale institutioner.
Det andet punkt er, at når vi fremmer den bæredygtige udvikling, er det ensbetydende med, at de økonomiske, sociale og miljømæssige målsætninger skal forbindes og blive en del af hinanden i det samfund, vi lever i. Hvis ikke vi skaber en større sammenhæng mellem vores politikker, vil de fremskridt, vi gør i retning af en bæredygtig udvikling, være meget begrænsede. For at få denne strategi til at fungere kan vi ikke nøjes med abstrakte diskussioner om opfattelser og definitioner af bæredygtighed. Vi skal gøre det koncept, som Brundtland-Kommissionen har udarbejdet, til handling.
For at overvinde modstanden på de forskellige områder og opstille nogle målsætninger, der er i tråd med vores interesser på langt sigt, foreslår vi nogle stærke politikker og ambitiøse beslutninger, og i den forbindelse beder vi naturligvis borgerne om at gøre en personlig og kollektiv indsats. Regeringerne kan fastlægge referencerammen, men når alt kommer til alt, bliver der ikke nogen bæredygtig udvikling, hvis ikke borgerne og virksomhederne træffer de rigtige beslutninger på forbrugs- og investeringsområdet.
Kommissionen agter at tage denne udfordring op ved at foreslå nogle horisontale foranstaltninger, der tager sigte på at forbedre vores politikkers samlede effektivitet. Disse foranstaltninger skal sikre fire resultater. For det første skal man, når man fastlægger en politik på et hvilket som helst område, finde ud af, hvilke positive eller negative følgevirkninger denne politik kan få på alle de andre områder.
For det andet bør den bæredygtige udvikling være det princip, som alle politikkerne er inspireret af. De konkrete kriterier for bæredygtig udvikling bør navnlig fungere som retningsgivende principper for kommende revideringer af de fælles politikker, både når det gælder landbrug, fiskeri og transport, men også på de andre områder.
For det tredje bør man fjerne de tilskud, der fremmer en letsindig brug af naturens ressourcer. Dette er et område, hvor vi skal træffe nogle modige beslutninger.
For det fjerde afhænger den bæredygtige udvikling af millioner af virksomheders og forbrugeres daglige beslutninger på investerings-, forbrugs- og mobilitetsområdet. Derfor er det væsentligt med en omfattende forklaringsindsats og en aktiv støtte til den bæredygtige udvikling. Vi ønsker med andre ord at opmuntre virksomhederne til at indtage en aktiv holdning på dette felt, f.eks. ved at opfordre alle børsnoterede virksomheder med mindst 500 ansatte til også at medtage en redegørelse for opfyldelsen af de økonomiske, miljømæssige og sociale standarder i deres årsberetninger til aktionærerne.
Det tredje punkt er, at vi stiller skarpt på de risici, der er forbundet med vores indsats for den bæredygtige udvikling. Foruden de mere horisontale foranstaltninger foreslår vi en række klare målsætninger og foranstaltninger på EU-plan for at imødegå de risici, der efter vores mening eksisterer, når det gælder om at slå princippet om bæredygtig udvikling fast.
Som De måske husker, konstaterede vi i marts måned, at der var nogle bekymrende tendenser til en uigenkaldelig forringelse på seks områder, nemlig klimaændringerne, fattigdom og social udstødelse, befolkningens aldring, trafikken, reduktionen af naturens ressourcer og tabet af den biologiske mangfoldighed og endelig risiciene i forbindelse med den offentlige sundhed. Disse tendenser vedrører os alle. Hvis vi skal standse dem, er vi nødt til at tage nogle specifikke og omfattende initiativer, og det skal vi gøre med det samme, da vi efterhånden har nået smertegrænsen i mange tilfælde.
På de seneste Europæiske Råd i Lissabon, Nice og Stockholm traf man allerede beslutning om objektive og ambitiøse foranstaltninger for at bekæmpe fattigdommen og den sociale udstødelse og for at imødegå aldringens sociale konsekvenser. Derfor foreslår vi ingen nye initiativer på disse to områder. Jeg vil dog gerne understrege, at disse områder - det vil sige de sociale områder - er en vigtig del af EU-strategien for bæredygtig udvikling på samme måde som miljøet og den offentlige sundhed.
På de andre fire områder foreslår vi til gengæld nogle nye, og jeg vil endda sige ambitiøse målsætninger. De mest ambitiøse målsætninger er selvfølgelig også de mest omstridte. Ud over de forpligtelser, der blev indgået i Kyoto, foreslår vi f.eks., at man for at bekæmpe klimaændringerne foretager en yderligere reduktion af de gasemissioner, der er ansvarlige for drivhuseffekten, så de hvert år nedsættes med 1% af det niveau, de lå på i 1990, hvilket skal ske indtil 2020. Vi foreslår nogle mere ambitiøse målsætninger for energiafgiften, og vi foreslår en gradvis afskaffelse af alle tilskud til produktion og forbrug af fossile brændstoffer inden 2010.
Alle disse forslag kræver nogle ret kraftige politiske og økonomiske ændringer. Vi bliver naturligvis nødt til at træffe foranstaltninger for at skabe alternative beskæftigelsesmuligheder for arbejderne i de nedlagte miner eller i de sektorer, der bliver berørt, og i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne bliver vi nødt til at se på den særlige kulsituation i nogle af ansøgerlandene. Endelig er en af de foranstaltninger, vi foreslår, at de alternative brændstoffer, herunder biobrændstof, skal udgøre mindst 7% af den totale mængde brændstof til biler og lastbiler inden 2010.
For at imødegå sundhedsrisiciene foreslår vi, at man senest i 2020 sørger for, at kemiske stoffer udelukkende produceres eller anvendes således, at de ikke medfører nogen betydelig risiko for menneskers liv og for miljøet, og vi foreslår ligeledes en ændring af den støtte, der udbetales i forbindelse med den fælles landbrugspolitik, så man sikrer sunde produkter og fremmer kvaliteten i stedet for kvantiteten. Dette indebærer f.eks. og det lader til at være et generelt spørgsmål - at vi gradvist skal fjerne støtten til tobaksproducenterne. Også her skal vi sørge for alternative beskæftigelses- og indtægtsmuligheder, og det skal vi også, fordi denne produktion i visse tilfælde finder sted i nogle virkeligt fattige regioner. Der er således tale om en politik, der skal samordnes med andre politikker.
For at forbedre transportsystemerne foreslår vi bl.a., at væksten i transporten ikke længere bliver afhængig af væksten i BNP, og at man sørger for, at vejtransportens andel i 2010 ikke overstiger andelen i 1998, der er det sidste år, som vi har præcise oplysninger for. Denne målsætning ser ikke ud af noget, men den kræver nogle meget kraftige ændringer og investeringer.
Dette var nogle eksempler - som dog ikke er udtømmende - på vores forslag til topmødet i Göteborg, og de viser tydeligt, at det er nødvendigt med en stærk politisk ledelse, når disse foranstaltninger skal munde ud i egentlige retsakter.
Endelig er det fjerde og sidste punkt, at enhver strategis troværdighed er afhængig af, at der foretages en effektiv overvågning af dens gennemførelse, og at man råder over nogle revideringsmekanismer. På Det Europæiske Råds møde i Stockholm blev det besluttet, at alle den bæredygtige udviklings aspekter skal behandles igen på Det Europæiske Råds årlige forårsmøde. At gøre status over disse fremskridt hvert forår er således ensbetydende med at tilføje en række indikatorer til dem, der allerede blev vedtaget i Lissabon. Disse indikatorer udspringer naturligvis af de målsætninger og langsigtede mål, som Kommissionen foreslår i sit strategidokument til topmødet i Göteborg.
Hvis denne strategi skal fungere, er det efter Kommissionens mening også nødvendigt at ændre alle EU-institutionernes arbejdsmetoder, og vi skal begynde med os selv. I alle faser af EU's lovgivningsproces er der nemlig en kedelig tendens til at stille og drøfte politiske forslag uden at være tilstrækkeligt opmærksom på forbindelsen mellem de forskellige områder. Kommissionens - og efter min mening også Rådets og Parlamentets - nuværende tilrettelæggelse fremhæver denne snævre og områdeopdelte indfaldsvinkel. Vi skal derfor spørge os selv, hvilke foranstaltninger der skal træffes for at fjerne disse områdemæssige barrierer, der forhindrer os i at udarbejde politikker, som overordnet set er baseret på bæredygtig udvikling.
Hvad Kommissionen angår, vil vi nedsætte en rundbordsgruppe om bæredygtig udvikling, det vil sige et organ, der består af uafhængige konsulenter, som refererer direkte til kommissionsformanden. Vi vil tage højde for deres arbejde, når vi udarbejder den sammenfattende rapport hvert år i december. Disse konsulenter skal ligeledes udarbejde anbefalinger for, hvordan vi kan gøre alle fællesskabspolitikkerne mere sammenhængende. Efter vores mening - men det er kun et forslag - ville det være hensigtsmæssigt, at Rådet og Parlamentet indførte nogle tilsvarende instrumenter, hvilket ville fremme en fortsat og konstruktiv dialog.
Fru formand, mine damer og herrer, jeg er overbevist om, at hvis det lykkes os at omsætte de konkrete forslag, vi har skildret i dag, til retsakter, vil EU have gode chancer for på langt sigt at blive et mere retfærdigt samfund, hvor der er meget større respekt for mennesket og miljøet. For at sikre os selv og vores børn en bedre livskvalitet skal vi gøre bæredygtig udvikling til en interessant situation, som vækker begejstring hos alle europæere og ikke bare hos dem, der arbejder med dette. Det vil uden tvivl kræve, at der bringes nogle ofre på kort sigt, men på langt sigt vil det give nogle betydelige fordele. Vi må dog ikke lade de aktuelle tendenser fortsætte uden at reagere. Vi bilder os ikke ind, at vi kan ændre verdenssituationen på topmødet i Göteborg, men vi sender utvivlsomt et signal om, at man skal begynde at ændre sine vaner og sin adfærd. Europa skal gå foran med et godt eksempel på dette område, og vi forsøger at gøre vores bedste for at give dette forløb en god start.

Gutiérrez-Cortines
Fru formand, det glæder mig meget, at hr. Prodi og Kommissionen prioriterer bæredygtig udvikling. Alligevel vil jeg sige, at der er et emne i forbindelse med bæredygtig udvikling, som man aldrig taler om, og som efter min mening er en del af den europæiske tradition, et emne, som vi burde tage i betragtning: mennesket.
Vi taler altid om naturens biodiversitet, men vi tænker ikke på, at der i vores programmer generelt mangler projekter og retningslinjer for menneskets miljø. Både det naturlige miljø og navnlig bymiljøet, hvor mennesket lever.
Bæredygtigheden skal tage højde for, at man i verden af i dag ikke kan skelne mellem et kunstigt og et naturligt scenarium. Byer er et kunstigt scenarium, der er lige så vigtigt som det naturlige, og vi må være klar over, at vi ikke kan tillade, at vores kulturarv, vores byer og vores miljø ødelægges, uden at vi tænker på følgerne for mennesket.
Byen er scenariet for de største uretfærdigheder, den er det scenarium, som vi skal passe på, for at der ikke skal opstå udstødelse. Hvis vi derfor ikke inddrager bymiljøet og det historiske miljø, som har skabt den europæiske identitet, vil vi miste en stor del af vores personlighed.
Salvador de Madariaga sagde, at mennesket er det eneste træ, der tager sine rødder og begynder at gå. Jeg mener, at dette er et vigtigt emne, som vi bør tage i betragtning: at der er en rodløshed i vores samfund, at det er vigtigt at tage højde for de scenarier, som mennesket lever i, for det er der, de største miljøproblemer opstår, der de største kulturelle problemer skabes.
Derfor skal vi passe på det miljø og tage i betragtning, at selv om levemodellers og scenariers biodiversitet er vigtige, fjerner EU sig efter min mening i øjeblikket i stor udstrækning fra bæredygtigheden forstået på den måde, at det kun er gigantiske projekter som Urban-projektet, der finansieres massivt.
Et af principperne ved bæredygtighed er at tage det mindste i betragtning, at tage det allermindste i betragtning. Mine damer og herrer, det er det, jeg beder om for bæredygtigheden.

Prodi
Med Deres kritik, fru Gutiérrez - som jeg må sige, at jeg ikke er helt enig i - kom De naturligvis ind på et yderst realistisk punkt. Jeg er selvfølgelig ikke enig i, at man ikke begynder at se et svar fra EU-institutionernes side. Vi har netop foretaget en væsentlig ændring af strategien for at fremme en regional udvikling, som mindsker de økonomiske forskelle mellem de forskellige regioner, og som bevarer balancen mellem landsamfund og bysamfund. I den forbindelse har vi fulgt de henstillinger, der blev udarbejdet om EU's fysiske planlægning. Der er ingen tvivl om, at udgangspunktet var det, som De beskrev, men efter min mening går den indsats, man gør i øjeblikket, i den rigtige retning, selv om det måske ikke går så stærkt, som det burde. Topmødet i Göteborg burde dog give os flere kræfter til at gå i den retning, som De beskrev.

De Roo
Fru formand, kommissær Prodi, De talte om bæredygtig udvikling, som skal finde sted på verdensplan. De nævnte navnlig en række initiativer, som gælder for Europa. Det er udmærket. Der er også en diskussion omkring spørgsmålet om, hvorvidt europæiske virksomheder måske ikke kun bør gøre rede for de sociale standarder og de miljøstandarder, som de anvender inden for Europa, men også for hvilke sociale standarder og miljøstandarder de anvender, når de investerer i udlandet. Hvad hvis de investerer i Asien, Afrika eller Latinamerika? Ville det ikke være en god idé at indlede en diskussion med de store virksomheder om, hvorvidt de så ikke skal anvende de europæiske miljøstandarder, også når de investerer i Taiwan, Namibia eller Brasilien? En stor virksomhed som Volkswagen er allerede i gang med denne strategi. På denne måde kan vi også i Europa gøre noget for miljøet uden for Europa, og det er et konkret initiativ. Måske bør vi gøre denne strategi obligatorisk efter en række år, men i første instans skal vi indlede en dialog med de store virksomheder.

Prodi
Jeg er enig i det, De siger, hr. de Roo, men vi er nødt til at være realistiske og starte med at gennemføre det, De beder om, hos os selv på en meget omfattende og omhyggelig måde. Først herefter kan vi bede om dette, når der foretages investeringer uden for EU. De har fuldstændig ret i, at globaliseringen har den umiddelbare konsekvens, at vi i hele verden er nødt til at have de samme regler på dette område. Men i øjeblikket bør vi efter min mening gå forsigtigt frem, når vi sørger for, at disse ting i det mindste bliver overholdt på europæisk plan. Vi er dog stadig meget langt fra denne situation.

Bowe
Fru formand, jeg har med interesse hørt, hvad hr. Prodi har sagt. Han har nogle gode idéer. Meget kan nås, men det er tydeligt, at det bør gøres gradvist. Den mere eller mindre eklektiske liste over spørgsmål, som han har nævnt - som vi ikke kender resultaterne af - peger kun i én retning.
Et af hr. Prodis forslag, der imidlertid ikke kræver nye love, og som vil være de første vigtige skridt på vejen til bæredygtighed, er ganske enkelt at gennemføre og håndhæve de nuværende miljølove i EU. Hvis vi kan gøre dette inden for de næste fem år, er der ikke brug for yderligere undersøgelser eller love, og det vil for ansøgerlandene være et lysende eksempel på, hvad de skal gøre for at blive medlem af EU.
Kan kommissæren oplyse mig om, hvad han har tænkt sig at gøre ved det?

Prodi
Det svar, jeg lige gav, er det, som De sagde, nemlig at vi skal starte med at gennemføre lovgivningen i Europa og herefter gennemføre den i udlandet. De spurgte mig dog også om noget andet, idet De henviste til ansøgerlandene. Jeg kan forsikre Dem for, at miljøspørgsmålet er et af de fire vanskeligste spørgsmål. Når man spørger mig, hvilke komplekse spørgsmål vi står over for i forbindelse med udvidelsen, svarer jeg, at det drejer sig om landbruget, miljøet, strukturfondene og spørgsmålene om arbejdets mobilitet. Der er således tale om emner, hvor vi skal drøfte nogle meget komplicerede aspekter i de enkelte tilfælde. Når det gælder miljøspørgsmålene, har vi sågar vedtaget nogle undtagelser for visse interventioner fra Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling og visse støtteinterventioner i dramatiske situationer, der også fandt sted uden for EU, idet vi gav tilladelse til EIB's investeringer i Skt. Petersborg og Kaliningrad, og det gjorde vi netop, fordi vi forsøger at sætte miljøproblemerne i første række. Jeg må sige, at vi med hensyn til disse emner ofte vil være nødt til at have nogle perioder, som måske ikke er moratoriumsperioder, men i det mindste overgangsperioder, eftersom investeringerne er så komplekse, og eftersom disse landes forfærdelige tilbageståenhed forhindrer os i at rette op på siuationen i løbet af meget kort tid.

Thors
Hr. formand for Kommissionen, De nævnte Skt. Petersborg og topmødet i juni, men De har faktisk et andet topmøde i denne uge - med Rusland.
Hvordan vil De bringe bæredygtig udvikling op i diskussionerne på topmødet med hr. Putin? Vil De berøre spørgsmålet om energibesparelse? Vil De tage spørgsmålet om den følsomme nye energiudvinding i det arktiske område op? Vil De følge op med en redegørelse om, hvordan Rusland har levet op til de tidligere forpligtelser fra det forrige topmøde mellem EU og Rusland, hvor man bl.a. lovede at tage hensyn til miljøet i Finske Bugt under bygningen af havnen i Primorsk?
Vil De kræve, at Rusland ratificerer Esbo-konventionen om grænseoverskridende miljøkonsekvensbeskrivelser? Jeg nævner bare nogle af de områder, som De berørte på det seneste topmøde.
Situationen i Finske Bugt er meget følsom på grund af, at man er ved at anlægge en havn i Primorsk.

Prodi
Jeg er netop på vej til Moskva, hvor vi indleder topmødet i morgen aften. Et af de væsentlige punkter er netop - og jeg må indrømme, at det skyldes Finlands og de nordiske landes kraftige og konstruktive insisteren på dette - miljøproblemerne i Finske Bugt. Det var i den forbindelse, at man - som jeg sagde før - gav EIB lov til at yde lån, men udelukkende på miljøområdet. Der blev således gjort en undtagelse, netop fordi vi anser situationen for at være dramatisk.
I morgen vil vi også komme ind på det mere overordnede energiproblem i betragtning af energitabet, spildet og alle disse aspekter i energisamarbejdspolitikken. I forbindelse med denne politik har vi allerede holdt mange tekniske møder i de sidste par måneder, og de har ført til nogle store fremskridt.
Endelig er der - og det er det spørgsmål, der bekymrer mig mest - hele det omfattende problem med atomaffald, som vi drøftede på det sidste møde. Dette affald befinder sig på havbunden, men der er også tale om affald fra industrier og atomkraftværker. Det er noget, vi arbejder meget aktivt på, men problemets økonomiske omfang er enormt, og det er bestemt ikke et problem, som EU's finanser kan løse alene. Jeg håber, at vi kan tage dette problem op i fællesskab, for det er et problem, der antager betydelige dimensioner set ud fra et økonomisk synspunkt, men som samtidig kræver en kraftig indsats.

González Álvarez
Fru formand, jeg vil indlede med at takke Dem for Deres engagement og hurtige reaktion på det seneste terrrorangeb i vores land, for det er frygteligt, at der igen er blevet rettet anslag mod integriteten hos et af de nok mest respekterede mennesker i Baskerlandet.
For det andet, hr. Prodi, stemte vi i går i udvalget til kl. 12 om natten om det sjette miljøhandlingsprogram, som indeholder EU's miljøstrategi for de næste 10 år. Det er noget, der har betydning for mig som medlem af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik og som rådgivende ordfører for Udvalget for Andragender.
Det alvorlige problem, som vi står over for, er ikke mangelen på miljølovgivning. Der er en storartet miljølovgivning. Problemet er, at den ikke bliver overholdt, og jeg ved, at Europa-Kommissionen allerede har sendt en gruppe lande til domstolene. Processen er imidlertid meget lang.
Spørgsmålet er klart: Hvilke klare og konkrete foranstaltninger kan der træffes for at tvinge medlemsstaterne til at overholde fællesskabsretten, og hvordan kan domstolsprocesserne fremskyndes, netop for at den fællesskabsret kan blive overholdt?

Prodi
Dette ligger ofte uden for vores kompetenceområde. I de fleste tilfælde, som De nævnte, fru Gonzáles Álvarez, har vi ikke andre våben end at opfordre og overbevise befolkningen, men det er stadig medlemsstaterne, der er ansvarlige for gennemførelsen. På nogle områder er det lykkedes os - når vi havde mulighed for det - at gøre visse af vores handlinger betinget af miljøbestemmelsernes gennemførelse, men som De vil forstå, kan dette kun være en særlig undtagelse, hvilket også gælder for sagens indbringelse for Domstolen, sådan som man har gjort på flere områder. Men dette taler vi om, når skaden allerede er sket. Det er nemlig de nationale regeringers ansvar at sikre, at problemet slet ikke opstår.

Rübig
Fru formand, hr. formand for Kommissionen, jeg ville gerne høre, om De tror, at det ville være fornuftigt at gennemgå EU's budgetposter systematisk for at se, med hvilke budgetposter vi rent faktisk får en bæredygtig udvikling. Kunne vi med en bedste praksis-metode kontrollere, med hvilke budgetposter vi egentlig substantielt fremmer en bæredygtig udvikling? Måske kunne vi også gennemføre en benchmarking om det, så man kan se, hvordan budgetposterne udvikler sig. Tror De, at bedste praksis-metoden kunne føre os til en optimal succes?

Prodi
Det forsøger vi at gøre på alle områder. F.eks. blev dette emne konstant bragt på bane under Kommissionens drøftelser i dag. Hr. Rübig, tænk blot på den diskussion, vi havde om tilskud til tobaksproduktion. Når man tænker på landbrugets indtægter, er det klart, at eftersom tobak ofte dyrkes i de fattigste områder, især i Grækenlands grænseområder, var vi nødt til netop at tænke på denne form for tilskuds bæredygtighed, som således er i modstrid med andre principper og andre problemer, f.eks. de sundhedsmæssige. Vi spurgte dog os selv, hvordan vi kan skabe en indkomststøttepolitik for dem, der i øjeblikket lever af dette produkt. Dette er et typisk eksempel på, at det er nødvendigt at finde ud af landbrugspolitikkens bæredytighed på andre områder, i dette tilfælde på sundhedsområdet. Jeg håber, at dette princip altid vil blive fulgt.

Hulthén
Fru formand, hr. formand for Kommissionen, som ordfører for Parlamentets betænkning om bæredygtig udvikling har jeg ventet længe på denne dag. Jeg er positivt overrasket over, at kommissionsformanden nævner både det politiske lederskab, som jeg anser for en af de vigtigste faktorer, og det lokale niveau. Hvis vi har de to niveauer med, har vi vundet meget.
Det globale niveau nævnes også, og jeg synes, at det er godt, at vi også tydeligt peger på det. Jeg ville dog gerne have en konkretisering. Hvad indebærer dette for Unionens aktiviteter, når det kommer til, hvordan vi handler, hvordan vi opretter investeringer m.v.? Og til sidst, er dette at betragte som et overordnet styreinstrument for alle Unionens aktiviteter, eller hvordan skal vi betragte en strategi for bæredygtig udvikling?

Prodi
Hvis jeg har forstået Deres spørgsmål ret, fru Hulthén, vil De have svar på to spørgsmål. På den ene side har vi sagt, at vi skal vedtage en række horisontale bestemmelser i EU, så bæredygtigheden bliver et fælles udgangspunkt for alle vores beslutninger, både på landbrugsområdet, det industrielle område og transportområdet. Dette er et kompliceret spørgsmål, da det betyder, at vi også skal ændre mange af de beslutninger, vi allerede har truffet, og undersøge deres bæredygtighed. Men på den anden side spurgte De mig også, om disse bestemmelser for globaliseringen også skal gælde for ikke-europæiske lande. Her må vi gentage vores løfte om at gøre en indsats i alle situationer og i alle internationale organer, men ofte har vi ikke andre muligheder end at gå foran med et godt eksempel, eftersom vi ikke kan tvinge andre til at rette sig efter vores beslutninger. Kyoto-spørgsmålet er et tydeligt eksempel. Vi kan ikke påtvinge de andre lande vores holdning, men med den styrke, som vi har nu, hvis vi står sammen, ender vores gode eksempel med også at få meget stor indflydelse på de beslutninger, der træffes uden for EU.

Modrow
Fru formand, hr. formand for Kommissionen, når det drejer sig om bæredygtighed og Deres ambitiøse mål, befinder vi os jo egentlig i en ond cirkel. Markedskræfterne med deres spontanitet og dereguleringen med dens konsekvenser er i stærk modstrid med Deres meget ambitiøse mål.
Jeg har to spørgsmål. For det første vil jeg spørge Dem, hvilken faktor De under disse betingelser egentlig vil påvirke? En af Deres forgængere, kommissionsformand Delors, sammenfattede flytningen af trafikken fra landevejen til jernbanen i hele koncepter. Hvis De ser på situationen i dag, vil De konstatere, at der næsten ikke er noget, der har ændret sig. Tværtimod er situationen snarere blevet værre. Vi taler om alternativ energi og solenergi, og vindenergi får næsten ingen støtte. De store energikoncerner vil ikke have den slags tilsluttet nettet.
For det andet, hvordan skal en debat med borgerne udformes? Hvad vil vi tale om? Om fakta og kendsgerninger, eller også om hvordan borgerne kan inddrages mere demokratisk og deltage mere aktivt i udformningen? Hvilke informationer vil De give os, medlemmerne?

Prodi
Som svar på Deres spørgsmål vil jeg gentage det, jeg netop sagde lige før, nemlig at vi skal sætte os det mål at indføre en energiafgift, der begrænser selve energiforbruget. Det skal vi ikke bare gøre ved at øge jernbanetransportens procentdel, så den mindst kommer til at ligge på det niveau, den lå på i 1998 - og således træffe nogle konkrete beslutninger for at nå de målsætninger, som De sagde, at vi ikke har nået, hr. Modrow - men også ved at sætte os det mål, at de alternative brændstoffer, vi anvender, herunder biobrændstof, skal udgøre mindst 7% af den totale mængde brændstof inden 2010. De synes måske ikke, at disse 7% er ret meget, men efter vores vurderinger er det ikke så lidt. De to ting, som vi har lovet at gøre, er naturligvis målsætninger, der kan nås ved at bringe nogle ofre, og det kan vi også gøre ved hjælp af skattemæssige instrumenter. Disse målsætninger kan dog nås, uden at det går ud over økonomien.
Hvad borgernes mobilisering angår, er det nødvendigt, at man gør en meget stor indsats for at gøre borgerne lydhøre over for problemet. For at få nogle mere konkrete resultater har vi tænkt os at begynde med virksomhederne. Derfor har vi foreslået, at alle børsnoterede virksomheder med over 500 medarbejdere indfører en form for bæredygtighedsbudget, hvorefter vi gradvist skal gøre offentligheden lydhør over for problemet. Der er ingen tvivl om, at de to ting skal gå hånd i hånd. Jeg kan forsikre Dem for, at vi for et par år siden overhovedet ikke kunne have den holdning, vi gjorde gældende i Kyoto-spørgsmålet - hvor alle landene stod tæt sammen - hvis ikke vi var så heldige, at den offentlige mening ændrede sig. Vi er derfor klar over, at der skal tages højde for disse to ting samtidig. Hvis ikke offentligheden er opmærksom på problemet, vil det bestemt ikke være politisk muligt for os at opnå de ændringer, vi ønsker.

Wijkman
Fru formand, jeg takker Kommissionens formand for et velkomment forslag med en langsigtet indstilling i et politisk landskab, der alt for ofte er meget kortsigtet. Jeg må dog beklage, at forslaget først kommer nogle uger før mødet i Göteborg, fordi det gør en reel dialog med alle interesserede umulig.
Mit første spørgsmål går på, hvordan hr. Prodi har tænkt sig at sørge for, at opfølgningen på og fortsættelsen af processen efter mødet i Göteborg skal blive genstand for den bredest mulige dialog med forskellige stake holders.
Det var meget værdifuldt, at hr. Prodi markerede over for omverdenen, at dette skulle ses i et globalt perspektiv. Mit andet spørgsmål går derfor på, hvordan dette påvirker strategien på kort sigt. EU's aktiviteter på en lang række områder - handelspolitikken, fiskeripolitikken, energipolitikken osv. får naturligvis konsekvenser for situationen i andre lande. Det går nemlig ikke først at gøre rent i sit eget hus for siden at komme til de andres. Det skal gøres samtidig. Hvordan kommer den proces til at se ud?

Prodi
Hvad kontrollen angår, vil jeg gerne gentage det, jeg sagde til sidst i min tale, nemlig vores forslag om, at vi i den rapport, vi forelægger for Parlamentet hvert forår, overvåger bæredygtigheden af de beslutninger, der træffes. Dette er uundværligt, da beslutningerne ellers vil være i modstrid med hinanden. Jeg foreslog også, at vi i Kommissionen opretter det, jeg kaldte en rundbordsgruppe, nemlig en form for ekspertovervågning, hvor eksperterne hele tiden holder os orienteret om opnåelsen af disse målsætninger.
Hvad globaliseringen angår, vil jeg henvise til mit tidligere svar. De instrumenter, vi råder over, består udelukkende i, at vi kan give vores mening til kende i de hertil egnede internationale organer. Mere kan vi ikke gøre, men jeg vil gerne gentage, at EU har et meget stort ansvar på dette område, eftersom Unionen i øjeblikket er den vigtigste økonomiske aktør på verdensplan målt ud fra vores produktionsapparats fysiske størrelse. Vi kan derfor ikke benægte, at selv om vi desværre ikke har nogen formel autoritet, har vi uden tvivl et stort ansvar og en stor indflydelse på landene og organerne uden for EU.

Marinos
 Hr. formand, jeg var en af de første, der tilkendegav, at jeg gerne ville stille et spørgsmål til hr. Prodi. Deres medarbejder med den brune jakke nikkede til mig som tegn på, at det var i orden, men jeg er ikke blevet anmodet om at stille et spørgsmål. Jeg forstår ikke, hvorfor der skal gøres forskel. Over 10 medlemmer har haft ordet, men jeg har ikke fået lov. Hvad skal det betyde? Er der forskel på medlemmerne af Parlamentet? Jeg kan heller ikke acceptere den måde, hvorpå man noterer dem, der beder om ordet. Det bør ske elektronisk, dels som en garanti dels så der kan laves en prioriteret liste over dem, der har anmodet om ordet.

Spørgetid (Kommissionen)
Formanden
De ved godt, hr. Marinos, hvordan den nu afsluttede forhandling er: Der er tale om skøn, men der gøres også forsøg på at skabe ligevægt mellem de forskellige nationaliteter og grupper. Jeg har ikke deltaget i forhandlingen, men jeg er sikker på, at der ikke har været nogen forskelsbehandling, og på, at De næste gang vil få lejlighed til at stille Deres spørgsmål. Det er det eneste svar, jeg kan give Dem.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Kommissionen (B5-0169/2001).
Første del

Formanden
Da spørgsmål 45, 94 og 95 vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét.

Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
Spørgsmål nr. 45 af (H-0432/01):
Om: Handel med børn i Afrika Tilfældet for nylig med det nigeriansk indregistrerede skib, der havde 250 børneslaver fra Afrika om bord, og de rystende oplysninger, som UNICEF bragte for dagen om den skræmmende vækst i handlen med børn fra Afrika og brugen af børn til hårdt arbejde, har bragt den europæiske offentlighed i oprør.
Hvorledes forholder Kommissionen sig til den slags fænomener, som er en skændsel for vores kultur? Hvorledes vurderer Kommissionen sin hidtidige politik med hensyn til beskyttelse af børns rettigheder i verden i dag?
Har Kommissionen til hensigt at anmode om flere og mere substantielle oplysninger om børns leveforhold i de afrikanske lande, den samarbejder med, og hvortil den yder udviklingshjælp og humanitær bistand? Hvilke foranstaltninger har Kommissionen til hensigt at iværksætte med henblik på en effektiv beskyttelse af børns rettigheder i disse lande?

Claude Moraes
Spørgsmål nr. 94 af (H-0393/01):
Om: Børneslaveri og børnearbejde Kan Kommissionen i lyset af den seneste afsløring af børneslaveri i Vestafrika, navnlig inden for kakaoindustrien, sikre, at den gør alt, hvad der står i dens magt for at gøre en ende på denne grusomhed? Hvor langt er man nået i planerne om at indføre frivillig mærkning af produkter, der ikke er fremstillet ved hjælp af børnearbejde? Og hvilke yderligere skridt vil Kommissionen tage, hvis disse frivillige skridt ikke er nok til at bekæmpe børnearbejde?

Myrsini Zorba
Spørgsmål nr. 95 af (H-0424/01):
Om: Slavehandel med børn i kakaoplantagerne og chokoladeindustrien Den sidste UNICEF-rapport om børns situation i verden indeholder hårrejsende oplysninger om handel med og udnyttelse af børn mellem 5 og 14 år. Antallet af børn, som sælges og gøres til genstand for udnyttelse, ligger på 250 millioner på verdensplan!
Jeg vil gerne gøre opmærksom på et særligt forhold, der vedrører den europæiske industri: I Afrika afsættes det overvældende flertal af disse børn (foruden til prostitution) til kakaoplantager, som producerer råmaterialet til Europas og verdens chokoladeindustri.
Hvad agter Kommissionen at foretage sig inden for rammerne af de internationale aftaler og som led i handelsudvekslingen med de fattige lande i den tredje verden for at sætte en stopper for dette uacceptable fænomen med udnyttelse af børn og slavehandel med mindreårige under henvisning til, at slavehandlen officielt blev afskaffet i 1880, men fortsat eksisterer i det tredje årtusinde med de vestlige industrilandes accept?

Patten
. (EN) Europa-Kommissionen støtter naturligvis et internationalt pres for at udrydde ulovlig handel med børn og tvangsarbejde for børn, særligt i de lande i Vest- og Centralafrika, hvor denne praksis desværre er blevet en indgroet del af systemet og endda accepteres af de lokale myndigheder.
EU har gentagne gange fordømt dette og kan forsikre, at fremme af børns rettigheder står øverst på dagsordenen i forholdet til de pågældende lande. Cotonou-aftalen bekræfter parternes forpligtelse til at gennemføre internationalt anerkendte arbejdsnormer som defineret af Den Internationale Arbejdsorganisation, herunder normer for børnearbejde.
Hvad angår handelsaftaler, søger Europa-Kommissionen at finde støtte blandt vores handelspartnere til grundlæggende arbejdsnormer, herunder normer for børnearbejde. Kommissionen mener, at man bør overveje at indføre yderligere toldpræferencer under ordningen om generelle toldpræferencer over for lande, der konsekvent gennemfører standarderne.
Kommissionen finansierer også foranstaltninger, som direkte tager fat om problemet. Mere end 1,2 millioner euro blev ydet i støtte til fremme af børns rettigheder og beskyttelse mod vold og udnyttelse i Gabon, Benin, Togo og Nigeria. Derudover støtter Kommissionen et projekt i Benin, hvis formål er at styrke en gruppe til beskyttelse af mindreårige, hvilket skal føre til en mere konsekvent gennemførsel af love samt større opmærksomhed i befolkningen.
Der gennemføres mange flere tiltag i de relevante internationale organisationers regi, specielt UNICEF og Den Internationale Arbejdsorganisation. Et positivt signal er den sandsynlige ratificering af ILO-konventionen om forbud mod børnearbejde. Flere vestafrikanske lande, herunder Côte d'Ivoire, forventes at ratificere konventionen i slutningen af måneden. Kommissionen støtter kraftigt disse initiativer.

Kratsa-Tsagaropoulou
 Tak for svaret, hr. kommissær. Vi er klar over, at Europa-Kommissionen står for handlingsprogrammer med idéer og finansiel støtte til beskyttelse af børns rettigheder i den tredje verdens lande.
Jeg vil gerne først spørge Dem, hvordan De i Europa-Kommissionen vurderer denne politik. Har De foretaget en egentlig vurdering? Har De til hensigt at gennemføre en mere grundig kontrol i stedet for den overfladiske kontrol, der tilsyneladende har været indtil nu?
For det andet vil jeg spørge, om De vil arbejde sammen med Europa-Parlamentet, som gentagne gange har efterlyst politiske løfter, med dækning i EU's budget, om en omfattende og dybtgående politik, som kan beskytte børns rettigheder i såvel EU som i den øvrige verden.
Vil EU udarbejde sit eget selvstændige forslag til det topmøde om børns rettigheder, der afholdes i september? Parlamentets tværpolitiske gruppe udarbejder den 29. maj en erklæring om dette emne, hvilket vil give os lejlighed til at fremsætte et bindende forslag om beskyttelse af børn.

Patten
. (EN) Vi vil naturligvis tage hensyn til det ærede medlems synspunkter samt Parlamentets synspunkter i forbindelse med forberedelserne til konferencen. Som det ærede medlem med rette fremhæver, er dette en oplagt lejlighed til at mobilsere ikke blot international opmærksomhed, men også international handling i forbindelse med bekæmpelse af misbrug, som vi alle fordømmer.
Hvad angår opsyn med de forskellige landes praksis, har vi selvfølgelig muligheden for at indføre den grundlæggende klausul om væsentlige elementer, som er indeholdt i Cotonou-aftalen, så vi kan holde styr på, hvad der foregår.
Det er vigtigt at anerkende de mange mulige årsager til problemet og således også anerkende, at nogle af løsningerne kan være komplekse. Men disse løsninger tager netop fat på noget af det centrale i vores udviklingsprogrammer, nemlig fattigdomsbekæmpelse.
Jeg kan f.eks. pege på UNICEF-strategien, som er baseret på Konventionen om Barnets Rettigheder, som efter min mening er central for denne debat. UNICEF-strategien er bygget op om fire hovedområder. For det første at skabe opmærksomhed om problemet, og det er det, vi forsøger at gøre. For det andet at tilvejebringe økonomiske midler til udsatte familier og passende sociale ydelser. Det er igen en del af vores globale strategi til fattigdomsbekæmpelse. Dernæst kommer forbedring af adgangen til og kvaliteten af uddannelse og endelig spørgsmålet om børns rettigheder samt uddannelse af retshåndhævere og retlige myndigheder. UNICEF kan fremvise en meget overbevisende analyse og en overbevisende vej frem, og jeg håber, at det, sammen med parlamentsmedlemmernes indlæg, vil danne de intellektuelle rammer for vores forberedelser til konferencen senere på året.

Moraes
Jeg havde et tilsvarende spørgsmål. Jeg tror, at jeg har fået fyldestgørende svar.

Zorba
Hr. formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på problemet med den europæiske chokoladeindustri. Kommissionen talte i sit svar om hjælp til de afrikanske lande. Imidlertid kan man læse i le Monde, at repræsentanter fra den europæiske chokoladeindustri mødtes den 2. maj for at drøfte handel med børn, fordi de er bekymrede over problemet. Jeg mener, vi bør se på industriens moral og driftsforhold, i og med at den er beliggende i Europa, og dens produktion er baseret på disse uacceptable former for arbejde. Har kommissæren fulgt denne debat, som er sat i gang af det internationale kakaoforbund, det europæiske kakaoforbund, den britiske chokoladeindustris fagforbund og den belgiske organisation Caobisco? Hvad er Deres mening om den? Hvilke konkrete foranstaltninger bør der træffes?

Patten
. (EN) Ja, jeg er bekendt med den artikel, som det ærede medlem henviser til. Det skal dog siges, at hvis man ser på problemet på verdensplan, er der andre industrier end lige kakao- og chokoladeindustrien, som man bør tage i betragtning. Jeg er sikker på, at det ærede medlem er enig i, at det ikke vil være fornuftigt at forsøge at boykotte en række produkter. En boykot af specifikke handelsvarer eller produkter vil ganske enkelt forværre problemerne i en række udviklingslande, som er stærkt afhængige af eksport fra den primære sektor, og vil få alvorlige følger for mange mennesker, som i forvejen er stærkt forarmede.
Hvad jeg til gengæld stærkt bifalder, er private og frivillige mærkningsinitiativer, som kan være med til give producenter i udviklingslandene begunstiget markedsadgang, som er baseret på respekt for EU's internationale forpligtelser, og som specifikt sigter på at fremme de grundlæggende arbejdsnormer. Mærkningsordninger, som er objektive, gennemskuelige og ikke-diskriminerende, kan fremme lige nøjagtig de forbedrede arbejdsnormer, som det ærede medlem er tilhænger af, og som jeg også går ind for.
Sådanne mærkningsordninger, som forbedres gennem EU's tekniske standarder, er en virkelig effektiv måde at håndtere spørgsmålet om arbejdsnormer på. Ikke kun i forhold til de handelsvarer, som vi drøfter i dag, men også i forhold til andre handelsvarer.

Thors
Som sædvanligt har vi ikke noget at indvende mod kommissær Pattens svar. Vi vil understrege, at boykotter ikke er det rette - især eftersom vi ved, at størstedelen af børneslavearbejdet de facto finder sted i private hjem og på små landbrug.
Jeg er også taknemmelig for den støtte, kommissæren giver til UNICEF's arbejde. Der er dog sorte skyer på UNICEF's himmel på grund af beslutningen om ikke at vælge USA ind i Menneskerettighedskommissionen. Kan kommissæren afsløre noget om muligheden for at støtte UNICEF's arbejde i disse områder? Vi ved også, at spørgsmål om sanktioner mod visse andre lande i denne region, f.eks. Liberia, er højaktuelle. Kan kommissæren forsikre os om, at dette ikke vil betyde mindsket støtte til UNICEF og arbejdet med børn? Vi skal have intelligente sanktioner. Vi skal støtte netop uddannelse og den retsbaserede indstilling, som De talte om.

Patten
UNICEF er en særdeles vigtig verdensomspændende organisation, som jeg har haft fornøjelsen af at arbejde sammen med ved tidligere lejligheder. Det er selvfølgelig kun én af organisationerne på det her område. Det arbejde, som UNICEF har udført i samarbejde med ILO til fremme af en fælles handlingsramme inden for dette område, er af stor betydning.
Hvis det ærede medlem derimod mener, at vi har behov at forpligte os yderligere over for multilaterale aftaler og multinationale institutioner, når vi taler om globale problemer, hvis hun mener, det bør være det signal, som Parlamentet sender til den amerikanske regering og andre regeringer rundt om i verden, så skal jeg være den første til at give hende et stående bifald, for hun har fuldstændig ret.
Hvad er det, vi forsøger at opnå? Vi forsøger at løse problemer som fattigdom, mangelfuld uddannelse og utilstrækkelig institutionel kapacitet til at håndhæve selv gældende nationale love. Vi taler om samarbejde om bekæmpelse af grænseoverskridende kriminalitet, fordi det er en modbydelig form for kriminalitet, der bliver unge drenges levebrød, og som skubber unge piger ud i prostitution. For at løse alle disse problemer har vi brug for velfunderede multilaterale institutioner, og jeg håber, at EU vil fortsætte med at være blandt dem, som på internationalt plan er fortalere for at løse problemerne gennem multilaterale modeller.

Formanden


María Izquierdo Rojo
Spørgsmål nr. 46 af (H-0360/01):
Om: Associeringsaftalen med Algeriet og kvindernes situation Hvad angår forhandlingerne om associeringsaftalen EU/Algeriet: vil Kommissionen arbejde for en forbedring af kvindernes situation? Bliver der planlagt foranstaltninger, der skaber mulighed for skolegang og uddannelse for de unge kvinder, der lever i landdistrikterne? Hvilke fremskridt er der planlagt for at forbedre kvinders familieretlige stilling?
Andel del
Spørgsmål til Pedro Solbes
Patten
. (EN) I den associeringsaftale, som for øjeblikket forhandles med Algeriet, lægges der på det sociale og kulturelle felt stor vægt på at forbedre kvinders stilling i den økonomiske og sociale udvikling, samt på at forbedre kvinders adgang til uddannelse. Kønsspørgsmål figurerer også inden for de tværgående hovedområder i Medas nationale vejledende program for Algeriet. Den mulige påvirkning af kvindernes situation undersøges, før der træffes beslutning om finansieringen af hvert enkelt program.
Kvinder er blandt de primære målgrupper for hjælpeprogrammet til udvikling af ngo'ere. De havde indtil slutningen af 1999 modtaget ca. 5 millioner euro gennem Meda. Et vigtigt program under Den Europæiske Socialfond er under udvikling. Programmet skal yde bistand til aktiviteter for fattige kvinder i landområder gennem uddannelse og mikrolåneordninger. Vi er ved at forberede et program til 2001 til genopbygning af infrastrukturen i uddannelsessystemet og sundhedsvæsenet samt et reformprogram for erhvervsuddannelserne. Disse projekter vil have direkte og stor betydning for levestandarden og for kvinders beskæftigelse.
Programmet "Europæisk initiativ for demokrati og beskyttelse af menneskerettigheder" har støttet adskillige seminarer og projekter om kvinders økonomiske rettigheder og menneskerettigheder i Algeriet siden 1996. F.eks. iværksatte man i 2000 et regionalt program til 1,4 million euro i de tre Maghreb-lande. Programmet sigter mod at støtte aktiviteter, der vil fremme kvinders deltagelse i det politiske og økonomiske liv.

Izquierdo Rojo
Hr. kommissær, Deres svar er utilstrækkeligt og meget kort. De må være mere konkret og mere præcis og fortælle mig, hvordan De vurderer drabet på berbiske algeriere som følge af politiovergrebet i slutningen af april i Algeriet. Hvilken virkning får dette drab på berbiske algeriere for forbindelserne mellem EU og Algeriet, for forbindelserne mellem Kommissionen og Algeriet?

Patten
Det ærede medlem beskylder mig for at være for kortfattet. Jeg forsøger at undgå for lange svar, så der bliver mere tid til spørgsmål, men jeg kan da sagtens udbrede mig side efter side i velmenende prosa, hvis det er det, hun foretrækker.
Vi fordømmer selvfølgelig enhver form for vold, og der har været alt for mange voldsepisoder i Algeriet. Vi går ligeledes stærkt ind for at fremme kvinders rettigheder og menneskerettighederne generelt i Algeriet. Vi har fulgt udviklingen på dette følsomme område nøje. Jeg har noteret mig, at præsident Bouteflika selv for nylig har udtrykt kritik af f.eks. den nuværende algeriske familielov. EU kan inden for visse rammer bestemt agere som katalysator for ændringer via støtte til projekter og positive tiltag, såvel som gennem EU's generelle politiske dialog med myndighederne. En associeringsaftale vil lette denne proces gennem en institutionalisering af den politiske dialog.
Jeg kan måske lige gentage en enkelt bemærkning. Vi har netop overstået de årlige forhandlinger i Menneskerettighedskommissionen i Genève. Det var med en vis beklagelse, at vi kunne konstatere, at vi i forhold til Algeriet ofte befandt os på den modsatte side af forhandlingsbordet, hvad angår vores opfattelse af menneskerettighedernes universelle gyldighed. Jeg håber, at associeringsaftalen og dialogen, der udspringer heraf, vil betyde, at vi vil opleve færre sådanne uenigheder i fremtiden, da vi støtter udviklingen af menneskerettighederne og beskyttelsen af borgernes rettigheder overalt i verden.

Formanden
Mange tak, hr. Patten.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 47.

Formanden


Mihail Papayannakis
Spørgsmål nr. 48 af (H-0322/01):
Om: Bekæmpelse af fattigdom i Grækenland Ifølge Kommissionens meddelelse (KOM(2000) 0594 endel.) er der i Grækenland et stort skel mellem rige og fattige, og landet har den næsthøjeste andel af vedvarende fattigdom, hvilket også bekræftes i Kommissionens nylige beretning om den sociale samhørighed. I afsnit 2.2, "fattigdom", påpeges det, at 21-22% af befolkningen i Portugal og Grækenland har indkomster, der ligger under fattigdomsgrænsen, og at 10% af Grækenlands befolkning lever i vedvarende fattigdom. Kan Kommissionen oplyse, om og hvornår den græske regering har offentliggjort konkrete programmer og handlingsplaner til bekæmpelse af fattigdomsfænomenet på baggrund af, at udnyttelsesgraden af det foregående handlingsprogram på dette felt lå på et meget lavt niveau? Mener Kommissionen, at det vil være muligt at bekæmpe de grundlæggende årsager til fattigdom blot ved at yde sociale tilskud til de fattige, eftersom Grækenland ligeledes har en høj arbejdsløshed, næsten ingen faglig uddannelse og de laveste udgifter til uddannelse, faktorer som er direkte forbundet med fattigdom?

Solbes
I Kommissionens meddelelse om de strukturelle indikatorer, som indeholder de nyeste tal for social udstødelse og fattigdom, understreges det, at indikatorerne for fattigdomsprocenten, inklusive sociale overførsler, procenten for fattigdommens vedholdenhed og forholdet mellem befolkningens indkomster, som er forholdet mellem de 20%, der tegner sig for de højeste indkomster, og de 20%, der tegner sig for de laveste, i 1995 i Grækenland var over Fællesskabets gennemsnit. Det gør en ting klart, og det er, at den græske situation er værre end situationen i de øvrige lande i EU.
Det er imidlertid nødvendigt at nævne en meget vigtig kendsgerning, nemlig at der udelukkende er tale om tal fra 1995. Når vi råder over nogle andre tal eller tal fra andre perioder, er denne situation muligvis anderledes.
At forsøge at knytte beskæftigelses- og fattigdomsproblemerne sammen med en enkelt faktor er muligvis ukorrekt. Efter vores mening skal fattigdomsproblemet ses fra flere sider: den generelle økonomiske, de strukturreformer, som er nødvendige for at forbedre væksten og levestandarden, og også den korrekte anvendelse af strukturfondene og iværksættelsen af specifikke politikker, der kan forbedre beskæftigelsen. I den sammenhæng kan beskæftigelsesstrategierne bidrage til bekæmpelse af fattigdommen. Det samme gælder socialpolitikker eller særlige aktioner til fattigdomsbekæmpelse, som det blev understreget på Det Europæiske Råd i Nice.
I den forbindelse har den græske regering forpligtet sig til at forelægge sin nationale handlingsplan mod fattigdom og social udstødelse før 1. juli 2001, og den plan vil være gældende i to år. Den bør indeholde oplysninger om konkrete foranstaltninger til fattigdomsbekæmpelse, herunder de foranstaltninger, som den græske regering for nylig har bebudet.
Hvad angår udnyttelsen af strukturfondene og navnlig Den Europæiske Socialfond, er det værd at huske på, at der også er nogle særlige foranstaltninger til bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse, og nogle af de programmer, der er operationelle i det græske tilfælde, og ligeledes nogle af de regionale programmer, omfatter foranstaltninger vedrørende beskæftigelse, uddannelse, sundhed og velfærd. Det skulle alt sammen have en positiv virkning og ændre den situation, som jeg har talt om, og som naturligvis er den, der omfatter indikatorerne for 1995.

Papayannakis
Tak for svaret, hr. kommissær. Jeg vil sige, at jeg generelt er enig i det, De sagde, bortset fra bemærkningen om, at når udviklingen fremskyndes, kan fattigdommen mindskes. Det, vi bemærker i Grækenland og i andre lande, er, at der med udviklingen netop sker en udvidelse af skellet mellem den ene 20%'s-gruppes og den anden 20%'s-gruppes indkomst, og heri ligger problemet. Og måske er det godt, at netop De svarer i stedet for kommissæren for sociale anliggender, da dette faktisk er et spørgsmål om udvikling.
Jeg mener, at Kommissionen burde have en mere gennemtænkt holdning til dette. Da den græske regering endnu ikke har tilsendt Dem sin plan, kan vi naturligvis ikke kommentere den. Jeg vil dog minde om, at regeringens forrige plan for bekæmpelse af fattigdom havde en meget lille udnyttelsesgrad og gav et meget lille udbytte. Jeg håber derfor, at vi kan tage emnet op igen i forbindelse med denne plan, da De også spiller en stor rolle. Ud over de ting, De nævnte, forestiller jeg mig, at skatte- og afgiftsspørgsmål og social sikring spiller en meget stor rolle for mindskelsen af skellet mellem fattigdom og rigdom, hvis vi kan sige det sådan.
Og jeg er meget bange for - men jeg ved ikke, om jeg har forstået det ret - at Kommissionens holdning ikke er særlig klar.

Solbes
. (ES) Jeg mener ikke, at der er den store forskel på min oprindelige holdning og Deres bemærkninger. Jeg har sagt, at den økonomiske vækst bidrager til at forbedre sammenhængen, og De drager den konklusion, at den ikke nødvendigvis mindsker forskellene. Deres påstand er rigtig, og jeg tror ikke, at denne diskussion kunne bringe os særlig langt. Det er rigtigt, at forskellen mellem den græske befolknings 20% rigeste og 20% fattigste er meget større end gennemsnittet.
Hvad er Kommissionens holdning? Jeg synes, at Kommissionen har været meget klar. For det første mener jeg, at vækst er vigtig. Og i forbindelse med væksten er øget beskæftigelse helt afgørende. For at øge beskæftigelsen er det ikke nok at iværksætte strukturelle foranstaltninger som sænkning af skatter og afgifter og sociale udgifter.
Vi mener også, at det er afgørende for fattigdomsbekæmpelsen, at arbejdsmarkederne tilpasses, så der kan skabes mere beskæftigelse, men vi mener ikke, at det er en del af de særlige aktioner til fattigdomsbekæmpelse, som Rådet i Nice talte om, og som De naturligvis kender til. De nødvendige aktioner vedrører en række områder, som er godt dækket ind. Det er efter min mening både EU's og Kommissionens holdning.

Formanden


Jonas Sjöstedt
Spørgsmål nr. 49 af (H-0361/01):
Om: ØKOFIN-Rådets advarsel til Irland ØKOFIN (Rådet af økonomi- og finansministre) rettede tidligere i år kritik mod Irlands statsbudget og hævdede, at landets økonomiske politik fører til en alt for høj inflation. Hvorledes vil Kommissionen forholde sig i denne sag? Overvejer Kommissionen at træffe nye foranstaltninger over for Irland, eftersom landet sidder ØKOFIN-Rådets advarsel overhørig?

Solbes
Hr. formand, mit første indlæg vil være meget kort. Jeg skal forsøge at forklare det, der står i andet afsnit af henstillingen, nemlig at Kommissionen opfordres til i løbet af 2001 at informere om den økonomiske og budgetmæssige udvikling i Irland, og at Rådet vil følge den udvikling og navnlig sammenholde den med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik.
Vi er i maj, og vi har allerede en række økonomiske og budgetmæssige tal, men alligevel ville jeg ikke turde drage alt for endegyldige konklusioner. Kommissionen venter på at få yderligere kendskab til disse tal, ikke med større nøjagtighed, men med større værdi i forhold til gennemførelsen af henstillingerne, for derefter at forelægge Rådet sin vurdering.
Vi mener ikke, at det er den bedste metode at arbejde med tal, der udelukkende stammer fra de første måneder af budgetgennemførelsen og omfatter efterslæb fra det foregående budget.

Sjöstedt
Jeg takker kommissæren for svaret. Jeg mener, at overophedningen i den irske økonomi illustrerer problemerne ved at have en valuta og en økonomisk politik i lande med meget forskellige økonomiske forudsætninger.
Jeg har et tillægsspørgsmål til kommissæren. Mener De, at den irske økonomi ville have fordel af en højere rente og af en stærkere og højere vurderet valuta? Mener De, at det ville være en fordel for den irske økonomi i den situation, der er i dag?

Solbes
Jeg vil starte med at besvare Deres første spørgsmål indirekte ved at sige, at valutakurserne anvendt på Unionen i gennemsnit ikke er dem, der svarer til de specifikke lande, der er med i Unionen. Og hvis vi anvender den klassiske monetære teori, er det indlysende, at lande med højere inflationstakt og højere vækst har brug for mere restriktive monetære politikker for at undgå overophedning. Konklusionen er nem at drage ud fra disse betragtninger.
Valutakursproblemet er et problem, som har givet anledning til meget debat og mange diskussioner, eftersom valutakursen ikke kan justeres, da det er en uigenkaldelig valutakurs, eftersom Irlands problem ville kunne løses med en justering af valutakursen. Det er ikke ved en større inflation og til en vis grad en revurdering af valutakursen, at landets problemer til dels kan løses ved at opnå større ligevægt på betalingsbalancens løbende poster.
Dette er utvivlsomt en debat, der har en vis betydning for den grundlæggende debat om ekspansiv eller ikke ekspansiv budgetpolitik, men der er, da den argumentation, som benyttes af nogle økonomiteoretikere, er rigtig, heller ingen tvivl om, at en ekspansiv budgetpolitik ville forårsage, at den justering i form af reel revurdering af valutakursen ville blive voldsommere, end den ville være under andre forhold.
Når det er sagt, skal jeg blot sige til Dem, at væksten ifølge vores oplysninger i øjeblikket er betydeligt mindre. Inflationen er fortsat høj, selv om den er lavere end i november sidste år, og de budgetforanstaltninger, der i fremtiden vil interessere os mest, når vi skal vurdere det, der sker i Irland, vil uden tvivl være den opsparingsplan, som den irske regering har foreskrevet, virkningen af mund- og klovsygen i Irland, som er meget betydningsfuld, og naturligvis udviklingen i indtægter og udgifter, som hidtil ikke har svaret til det budgetterede.
Men som sagt, at drage konklusioner i april om tallene ved årets udgang er efter min mening for risikabelt.

Kauppi
Hr. kommissær, det ser ud som om valget i søndags i Italien nu er ved at være afsluttet med, at venstrehøjre partiet Forza Italia vinder valget, og at Silvio Berlusconi er ved at blive den næste premierminister i Italien. I sit valgkampagne lovede Berlusconi sine tilhængere gevaldige skattelettelser og desuden en satsning på offentlige byggeprojekter. Hvad mener De om disse løfter på valgprogrammet? Mener De, at Kommissionen også, hvad angår Italien, bør overveje at komme med en lignende advarsel, så vidt Italien dyrker eller udfører en ekspansiv økonomisk politik i en situation, hvor euroområdet virkelig befinder sig under inflationspres, eller gælder den type af advarselsprojekter udelukkende de små lande inden for euroområdet, sådanne som Irland?

Formanden
Som mødeformand erklærer jeg, at spørgsmålet er irrelevant, da det ikke er et tillægsspørgsmål. Det vedrører andre ting. Der vil givetvis blive lejlighed til at stille dette spørgsmål og få det besvaret på et andet tidspunkt.
Jeg giver ordet til fru McKenna, som har et tillægsspørgsmål.

McKenna
Har Kommissionen overvejet, at presset på Irland og den irske finansminister kan påvirke den kommende afstemning om Nice-traktaten? Jeg mener, at Kommissionen bør holde igen for at undgå dårlig omtale.
Er der nogen mening i, at irske borgere vælger en regering, hvis finansministeren ikke selv kan træffe afgørelser? Hvad skal vi så med en regering?
Hvor langt er EU villig til at presse Irland i forhold til de offentlige udgifter? For den offentlige sektor i Irland er i en rystende forfatning. Hvis vi følger EU's retningslinjer, vil det blot forværre situationen. Vi er også nødt til at se på EU's økonomiske politik og dens betydning for Irland i forhold til renten, som vi ikke længere har kontrol over.
Det er udemokratisk at forsøge at bestemme den økonomiske politik for en enkelt medlemsstat i betragtning af, at det er borgerne i den medlemsstat, som vælger regeringen til at gøre dette.

Solbes
De spørger, om Kommissionen bliver bekymret, fordi Domstolen afsiger en bestemt dom i den ene eller den anden retning på grund af manglende overholdelse af fællesskabsbestemmelserne.
Jeg mener, at vi i fællesskab har fastsat nogle spilleregler. Jeg mener, at den grundlæggende regel er, at vi skal overholde vores aftaler. Kommissionen har den, ikke altid behagelige, opgave at påpege aftalebrud.
I dette konkrete tilfælde har Kommissionen påpeget et forhold, som ØKOFIN-Rådet desuden enstemmigt har støttet. Jeg ved altså godt, at der sker indblandinger af denne type, men jeg mener ikke, at vi må være gidsler af den type situationer.
Er det for det andet Kommissionens hensigt at tage irerne som gidsler, hvad angår deres beslutninger? Nej, spillets regler er meget klart defineret i traktaten. Der er nogle generelle retningslinjer, som skal respekteres, og de generelle retningslinjer omfatter en række elementer, der angår sammenhængen med den generelle politik.
Irland er som andre lande med i Den Monetære Union, og udviklingen i renter og valutakurser er et problem, som vedrører alle medlemsstater. Derfor skal vi alle sammen føre en sammenhængende, men også koordineret national økonomisk politik i henhold til traktaten.
Debatten om Irlands relative vægt har allerede fundet sted her i salen ved andre lejligheder. Jeg understregede i sin tid, at alle medlemsstaternes rettigheder og forpligtelser efter Kommissionens mening er ens, og derfor er det økonomiske begreb - som økonomisk set er relevant - om de forskellige medlemsstaters vægt ikke så vigtigt set ud fra et juridisk synspunkt, eller hvad angår bestemmelserne.
Når det er sagt, har den irske regering frit spillerum til at forøge de offentlige investeringer og forbedre tjenesteydelserne efter eget ønske. Problemet er, at det skal ske i overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og stabilitetspagten.
Det er naturligvis op til den irske regering at fastlægge sine egne udgiftsprioriteringer.

Sacrédeus
Jeg skal fatte mig i korthed. Mit spørgsmål er, om Irlands situation ville have været mere alvorlig, hvis landet havde været med i ØMU'en, i den fælles valuta, og hvis landet havde haft større økonomisk tyngde. Mener De, at Irlands situation er mindre alvorlig, fordi det er et land af mindre økonomisk betydning?

Solbes
Deres standpunkt er set ud fra et økonomisk synspunkt som sagt korrekt. Men set ud fra et juridisk synspunkt, set i sammenhæng med vores lovmæssige forpligtelser, er situationen den samme for alle lande, hvad enten de er store eller små.
I traktaten er der ingen bestemmelser om, at lande i forskellige situationer skal behandles forskelligt. Hvilken beslutning skulle vi træffe, hvis et lille land kører på frihjul og opnår Unionens fordele uden at mærke nogen af dens ulemper? Hvad ville der ske, hvis det i stedet for ét land, drejede sig om to, tre eller fire små lande? Hvilken størrelse skal et land have for at være relevant?
Jeg mener, at det argument, selv om det set ud fra et økonomisk synspunkt er attraktivt, desværre ikke er acceptabelt set ud fra et politisk og juridisk synspunkt.

Formanden


Astrid Thors
Spørgsmål nr. 50 af (H-0385/01):
Om: Samordning af EU-landenes synspunkter i IMF og Verdensbanken Det fremgår af uformelle samtaler med europæiske ansatte i Verdensbanken og Den Internationale Valutafond, at EU's indsats i disse organer ikke samordnes. Har Kommissionen taget initiativer for at afhjælpe denne mangel, som indebærer, at EU's indflydelse ikke udnyttes optimalt?
Spørgsmål til Franz Fischler
Solbes
Kommissionen har gjort adskillige forsøg på at forbedre samordningen mellem EU og Den Monetære Union for at løse problemet med den eksterne repræsentation i Den Internationale Valutafond.
I slutningen af 1998 blev der i Wien nået frem til en aftale på grundlag af et forslag fra Kommissionen, som medlemsstaterne imidlertid ikke godtog. Kommissionens forslag gik i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 111, stk. 4, ud på, at der skulle træffes beslutning om, at Fællesskabet i princippet skulle være repræsenteret af euroområdets formandskab, Europa-Kommissionen og Den Europæiske Centralbank.
Medlemsstaterne nåede imidlertid frem til en anden aftale, som begrænsede værdien af dette forslag, særligt hvad angår Kommissionens rolle, der blev reduceret til en slags støtte til euroområdets formandskab. Men disse allerede begrænsede forslag anvendes ikke i praksis.
Det, der i praksis er opnået, er, at rammerne for koordinering af de økonomiske politikker forbedres noget, og at der gennem Det Økonomiske og Finansielle Udvalg udveksles synspunkter om holdninger vedtaget i Den Internationale Valutafond.
Denne samordning finder sted i såvel Bruxelles som Washington, og den har efter min mening gjort det muligt at fremme samordningsprocessen.
Hvis De spørger mig, om Kommissionen er tilfreds med denne proces, må jeg svare Dem, at vi hverken er tilfredse med processen eller med den opnåede samordning, selv om vi er bevidste om to begrænsninger: For det første består Den Internationale Valutafond af stater. Unionen er ikke som sådan medlem af Fonden - det er et forhold, der giver os nogle interessante vanskeligheder. For det andet er Fondens vedtægter ved at blive revideret, noget som også skal tages i betragtning for at gøre fremskridt i processen med ekstern repræsentation.

Thors
Tak for det ærlige svar, hr. kommissær. Jeg tror, at det giver os mulighed for at fortsætte arbejdet sammen. Jeg synes, at det var tydeligt, at de små lande, der normalt forsvarer Kommissionen, ikke forsvarede Kommissionens holdning ved møderne i Wien.
Jeg mener også, at det er indlysende, at vi i fremtidige diskussioner skal tage hensyn til dette, når vi vurderer behovet for at udvikle european governance-diskussionen. Jeg håber, at kommissæren i de sammenhænge, hvor vi skal vurdere EU's globale rolle, vil gøre opmærksom på, at dette kunne tages i betragtning.
Endvidere håber jeg, at Kommissionen i hvert fald kan have uformelle kontakter til de personer, der repræsenterer medlemslandene i f.eks. IMF's præsidium. Jeg tror, at de ville opfatte det som meget værdifuldt at kunne mødes og sammen gennemgå IMF's dagsorden for at se behovet for samordning og for, at vores interesser skal være i gode hænder der.
Jeg tror, at der er andre systemer i Verdensbanken, men netop IMF-præsidiets medlemmer burde kunne mødes og samordne.

Solbes
Det er rigtigt, at de kanaler findes, og vi har i øjeblikket mindst tre nyttige instrumenter. Kommissionen er naturligvis til stede på Det Økonomiske og Finansielle Udvalgs møder, hvor man diskuterer de holdninger, der skal indtages og de reelle bestemmelser, som vi tager i betragtning ved vurdering af holdningerne i de forskellige valggrupper i Washington - og vi må ikke glemme, at vi består af lande, der ikke er medlemmer af Unionen. Der er også en repræsentant for Kommissionen til stede i Washington på møderne for de administrerende direktører fra EU's områder eller de valggrupper, der har indflydelse på EU i Fonden.
For det andet har kommissæren, hver gang han deltager i Den Internationale Valutafonds møder, normalt hvert halve år, bilateral kontakt med Fondens administrerende direktør, som vi desuden har et meget omfattende samarbejde med, ikke bare hvad angår euroområdet, men også andre områder i EU.
I euroområdet har vi for øjeblikket accepteret anvendelsen af Fondens såkaldte artikel IV-analyse, som hvert år gennemføres med Den Internationale Valutafond. Uden for euroområdet har vi et stort samarbejde med Fonden, ikke bare i ansøgerlandene, men i alle de lande, hvor vi anvender systemer til makrofinansiel bistand, for det gør vi altid i samarbejde med Fonden.
Endelig er det rigtigt, at formanden for Euro-Gruppen optræder i Fondens Monetære og Finansielle Komité, i den tidligere Interimskomité, som repræsentant for euroområdet. Det er rigtigt, at de taler, som formanden for Euro-Gruppens holder, er aftalte taler, der omfatter de emner, som alle landene i euroområdet er enige om, og de er spiren til noget, som i fremtiden forhåbentlig får mere indhold og større præcision. Vi mener, at det er et skridt i den rigtige retning.

Formanden


Josu Ortuondo Larrea
Spørgsmål nr. 51 af (H-0326/01):
Om: Trawlfiskeri efter kulmule I henhold til bestemmelserne for trawlfiskeri efter kulmule i Biscayen kan der anvendes en minimal maskestørrelse på 70 mm. I betragtning af bestandens tilstand og for at forbedre fiskerimønsteret foreslås det at forøge målet til 100 mm. Det ville indebære en reduktion af landingerne med 50% med en tilsvarende indsats og en forøgelse af driftsomkostningerne på fartøjet, idet der skulle gøres en større indsats for at nå op på samme fangstniveau, hvortil kommer udgifterne til nye net.
Har Kommissionen beregnet, hvor stor indtjeningen vil være på længere sigt? Har den taget hensyn til dødeligheden efter fangst for andre arter af torskefisk og for kulmule? Har den taget hensyn til, at den forøgede maskestørrelse forudsætter en større fangstindsats for at nå op på samme fangstniveau, hvad der resulterer i en tilsvarende højere dødelighed efter fangst og større driftsomkostninger for flåden? Har den overvejet, hvor store udgifterne til nye net vil være, og hvilke forholdsregler der kan indføres for at lette flådens overgang til de nye maskestørrelser? Ville det ikke være mere hensigtsmæssigt, inden der sker nogen ændring af bestemmelserne om de tekniske foranstaltninger først og fremmest at sikre, at de gældende bestemmelser overholdes?

Fischler
Hr. formand, Kommissionen vil allerede i slutningen af maj udstede det hasteinitiativ, som hr. Ortuondo Larrea nævnte i sin mundtlige forespørgsel. Der findes en række videnskabelige rapporter, især fra Det Internationale Havundersøgelsesråd fra november sidste år, som blev bekræftet af Kommissionens videnskabeligt-tekniske og økonomiske fiskeriudvalg i starten af dette år. Alle disse rapporter peger på, at kulmulebestanden i Biscayen og sydvest for den irske kyst er meget tæt på at bryde sammen. Hovedproblemet for denne bestand er det store antal unge fisk, som fanges. Antallet af voksne fisk falder stadig, og det må frygtes, at bestanden ikke længere producerer tilstrækkelig yngel til at reproducere sig selv.
En mulighed for at reducere fangsten af unge fisk er at anvende net med større masker. Ved en maskestørrelse på 70 mm fanges kulmuler fra ca. 25 cm, mens en maskestørrelse på 100 mm fanger kulmuler fra 40 cm. Den planlagte forordning forlanger ikke, at alle kulmuler skal fanges med net med en maskestørrelse på 100 mm eller derover. Vi har bevidst i klart afgrænsede områder indført undtagelsesbestemmelser for fartøjer under 12 m, som er på dagstur, og også for fartøjer, som fanger langustere. Denne undtagelse vedrører ca. 1.500 eller i alt godt to tredjedele af alle fartøjer, som fanger kulmule som hoved- eller bifangst.
Jeg er klar over, at forøgelsen af maskestørrelsen på kort sigt medfører tab i fangstvægten. Men uden et sådant indgreb vil bestanden aldrig mere kunne vokse til en størrelse, som ville give mulighed for et permanent fiskeri. Videnskabelige undersøgelser har desuden vist, at hvis man hæver maskestørrelsen til 100 mm og bibeholder den nuværende fiskeriindsats, vil udbyttet på langt sigt stige med mindst 70%. Naturligvis skal fiskerne bruge en vis tid til at omstille deres redskaber, og det giver vi dem også en frist til frem til 1. august i år.
De fiskere, som fortsat ønsker at fiske med en maskestørrelse på under 100 mm - det er også muligt - må så ikke have mere end 20% bifangst af kulmule. Dermed vil vi give et incitament til fiskeri med større, mere selektive net.
Nu til Deres spørgsmål om, hvorvidt det er muligt at få tilskud til nyanskaffelse af net. Senere i år vil vi fremlægge en langsigtet genopbygningsplan for Europa-Parlamentet og Rådet. Så snart dette forslag er vedtaget i Rådet, kan medlemsstaterne i henhold til bestemmelsen i artikel 16, stk. 2, i strukturforordningen efterfølgende udbetale tilskud til nyanskaffelse af net til deres redere. Det er der desværre ikke mulighed for inden for rammerne af en hasteforordning. Det synes jeg også er en stor mangel, og jeg har iværksat, at vi så hurtigt som muligt foretager en tilpasning af strukturforordningen i denne retning.
Nu til argumentet om, at kulmuler er meget sarte, og at en del af de unge fisk, som slipper ud af nettene igen, alligevel omkommer i sidste ende. Her vil jeg være helt åben over for Dem. Vores erfaringer viser, at større masker over en længere periode fører til flere voksne fisk. Det er det, det først og fremmest handler om, nemlig at bestanden atter kan genopbygges til reproduktion. Det er vel i sidste ende det bedste bevis for, at dette initiativ er fornuftigt.

Ortuondo Larrea
Hr. kommissær, jeg takker for Deres uddybende svar på spørgsmålet om fiskeri efter kulmule, men hvis jeg ikke har misforstået noget, sagde De, at man er ved at overveje en undtagelse for fartøjer, der er under 12 m lange, herunder fartøjer til languster- og jomfruhummerfangst. De oplysninger, jeg får fra fiskerne, bekræfter imidlertid min antagelse om, at disse fartøjer, selv om de er små, fisker med meget lange net, og om, at der ved fangst af jomfruhummer også fanges en hel del unge kulmuler, fordi fiskeriområderne for jomfruhummer og for unge kulmuler overlapper meget.
Jeg vil spørge Dem, om De under disse overvejelser har undersøgt den alvorlige indvirkning, fiskeriet efter jomfruhummere har på unge kulmuler.

Fischler
Hr. medlem, måske har der været problemer med oversættelsen. Lad mig derfor præcisere, at det jeg sagde var, at der for det første skal være en undtagelsesbestemmelse fra 100 mm-nettene for både, som er under 12 m lange - ikke over 12 m lange. Det er desuden en betingelse, at der er tale om småbåde, som er på dagtur. For det andet skal der være en undtagelse for skibe, som fanger langustere.
Til Deres spørgsmål om de meget lange net vil jeg gerne sige, at jeg ikke mener, at det netop er disse mindre både, der anvender meget lange net. Jeg tror, at man kan leve med det kompromis - for det er et kompromis, det må jeg indrømme - som vi har opnået her.
Vi mener, at vi på den ene side som højeste prioritering skal sørge for, at disse kulmulebestande kommer i orden igen. Vi kan imidlertid ikke lade hånt om alle de sociale implikationer, som dette indgreb, som vi har foreslået, og som sikkert er meget strengt, fører med sig. Derfor mener vi, at vi bedst kan forsvare at lave en undtagelse netop for ejerne af meget små både, som er direkte afhængige af disse aktiviteter og ikke har noget alternativ. Vi kan imidlertid ikke gå længere, fordi det ville føre til, at initiativet de facto ville miste sin virkning.

Formanden


Camilo Nogueira Román
Spørgsmål nr. 52 af (H-0331/01):
Om: Reform af strukturerne i Generaldirektoratet for Fiskeri Hvilke årsager ligger til grund for, at Kommissionen har ændret strukturerne i Generaldirektoratet for Fiskeri og således ringeagtet den politik, der har været ført som led i de internationale aftaler med de sydlige tredjelande, og favoriseret de nordlige landes position i de europæiske farvande, som om de var ejere af disse farvande? Dette har altid været i modstrid med de sydlige landes interesser, idet det får det til at se ud, som om disse lande uretmæssigt trænger ind i fællesskabsfarvandene og EU's internationale fiskeripolitik.

Fischler
Hr. medlem, først vil jeg gerne med hensyn til teksten i Deres spørgsmål præcisere, at Deres påstand om, at vi skulle ringeagte den sydlige del af Fællesskabet, ganske enkelt ikke er rigtig, og jeg afviser den derfor, ligesom jeg afviser Deres antydninger om, at Kommissionen skulle betragte de sydlige medlemsstater som indtrængende, som De kaldte det.
Kommissionen lader sig ikke lede af den slags motiver, når det drejer sig om at sikre en optimal forvaltning for Generaldirektoratet for Fiskeri, det drejer sig udelukkende om at optimere arbejdet. Det drejer sig ikke om syd eller nord, men om at sammenfatte de bilaterale aftaler, som er baseret på en finansiel modydelse for adgangen til fiskegrundene, i en afdeling. Dermed sikrer vi, at disse forvaltes ens og sammenhængende. Dermed lever vi op til både Rådets konklusioner fra 1997, Revisionsrettens holdning, som blev udtrykt i en særberetning, og også kravet i grønbogen om fremtiden for den fælles fiskeripolitik.
At placere aftalerne med tredjelande, hvor der hovedsagelig er tale om udveksling af fangstrettigheder, i den afdeling, som samtidig også beskæftiger sig med TUC og kvoter, er derimod fornuftigt, fordi fangstrettighederne fra disse aftaler også hidtil har været en del af TUC og kvoterne. Netop når det gælder Norge, bliver fordelen ved denne nye struktur tydelig, når vi nu forhandler om de tekniske foranstaltninger for på langt sigt at genopbygge torskebestanden i Nordsøen.
Som De kan se, sker der her ikke nogen forskelsbehandling fra Kommissionens side, det drejer sig om at finde den sagligt bedste løsning.

Nogueira Román
Hr. kommissær Fischler, ifølge mine tal har Danmark 44% af fiskekvoterne i de europæiske farvande, Storbritannien 16% og den spanske stat kun 6%. Nøjagtig modsat fangstkapaciteten, hvor den spanske, herunder særligt den galiciske, ligger på 35%. Disse tal tjener som bevis på den store forskelsbehandling og den statsegoisme, som det princip om relativ stabilitet, som de herrer ikke vil røre ved, baserer sig på. Nu finder den samme forskelsbehandling sted i generaldirektoratet for Fiskeri, hvor Danmark og Storbritannien tilgodeses. Synes De ikke, hr. kommissær, at det snart er på tide at lade EU's grundlæggende lighedsprincipper komme til udtryk inden for den fiskerisektor, som De står i spidsen for? Synes De ikke, at de sydlige stater, deriblandt den spanske, bør få den plads, der tilkommer dem i Unionens fiskeri?

Fischler
Hr. formand, jeg må sige, at trække strukturen i Generaldirektoratet for Fiskeri ned på dette niveau og at påstå, at vi har en tendens til altid at favorisere Danmark og andre nordlige lande, er for det første helt ubegrundet og for det andet en beskyldning, som jeg ganske enkelt ikke vil acceptere, hr. medlem! Hvis De spurgte Dem lidt for, ville De klart kunne se, at i den tid, hvor jeg har haft ansvaret for Generaldirektoratet for Fiskeri, er netop antallet af spanske medarbejdere i Generaldirektoratet for Fiskeri vokset uforholdsmæssigt meget. I forhold til Spaniens befolknings andel i Fællesskabet er Spanien overrepræsenteret i Generaldirektoratet for Fiskeri. Hvis De altså vil se Deres kriterier anvendt, så må vi reducere antallet af spanske medarbejdere i Generaldirektoratet for Fiskeri. Jeg håber ikke, det er det, De vil!

Ortuondo Larrea
Hr. kommissær, jeg tager ordet, fordi der bliver talt om internationale aftaler med sydlige tredjelande, og jeg har informationer om baskiske redere og galiciere, som også fisker sammen med andalusiere, eller gjorde det inden for rammerne af den tidligere fiskeriaftale med Marokko. De har fortalt mig, at der var nogle samtaler med Kommissionen med det formål at undersøge foranstaltninger, som kunne begunstige omstruktureringen af den spanske stats fiskerflåde på de marokkanske fiskepladser.
Kunne De fortælle os, om de mundtlige aftaler vil blive overholdt, vil blive accepteret af Rådet og iværksat af Kommissionen?

Fischler
Hr. formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på, at netop dette spørgsmål stilles som nr. 57 i dag i de mundtlige spørgsmål; det vedrører restruktureringsinitiativerne vedrørende Marokko, og det har egentlig ikke noget med den interne struktur i Generaldirektoratet for Fiskeri at gøre.

Formanden
De har helt ret, hr. kommissær, men jeg forstår, at medlemmerne benytter lejligheden til at stille deres spørgsmål. Men De har helt ret.

Formanden


Stavros Xarchakos
Spørgsmål nr. 53 af (H-0336/01):
Om: Brande og genplantning i Grækenland Grækenland rammes hårdt og ofte af store skovbrande, som raserer skovene. Genplantningen er begrænset med det resultat, at forringelsen af miljøet, ørkendannelsen og tabet af vigtige grønne områder, navnlig omkring de græske bycentre, får permanent karakter. Det bør bemærkes, at ulovlig indtrængen på de afbrændte skovarealer er et udbredt fænomen i Grækenland. Denne situation forstærkes yderligere af den omstændighed, at der mangler et ejendomsregister, et projekt, som finansieres af EU, og som den græske regering ikke en gang har gennemført 25% af, selv om den i årevis har modtaget fællesskabsbevillinger hertil.
Kan Kommissionen give oplysninger om, hvordan genplantningen skrider frem i Grækenland og de øvrige lande i Unionen? Hvilke EU-lande har det største antal brande og afbrændte skovarealer? Hvordan vurderer Kommissionen udviklingen med hensyn til genoprettelse af de afbrændte skovområder i Grækenland?
Spørgsmål til Anna Diamantopoulou
Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen er fuldt ud klar over, hvor store skader der hvert år forårsages af de skovbrande, som optræder i EU's skove og især i Grækenland. I denne forbindelse vil jeg gerne meddele Dem, hr. medlem, at Kommissionen i de kommende uger i forbindelse med forordning nr. 2158/92 vil godkende et beskyttelsesprogram mod skovbrande i Grækenland på 1,7 millioner euro for 2001.
Nu til Deres øvrige spørgsmål. For det første andrager det gennemsnitlige årlige genplantningsareal i Grækenland i perioden 1994-1999 2.750 ha. Det svarer til 15% af det afbrændte skovareal i dette medlemsland. På grundlag af de informationer, som Kommissionen har, kan der kun foretages en sammenligning med Portugal, hvor man i samme periode årligt har genplantet omkring 5.000 ha; det svarer til 14% af det afbrændte skovareal.
For det andet omfatter de skovarealer, som årligt bliver ødelagt af brande i de enkelte medlemsstater 73.500 ha i Spanien, ca. 50.000 ha i Italien, 36.500 ha i Portugal og 19.000 ha i Grækenland.
For det tredje er det meget vanskeligt for Kommissionen at vurdere bestræbelserne i Grækenland for at genoprette den tidligere tilstand for de afbrændte skovarealer, fordi der naturligvis er mange faktorer, som spiller ind. Genplantning af de pågældende arealer er - som De ved - en integreret del af den nationale skovpolitik, og resultatet af genplantningsarbejdet afhænger især af forskellige centrale faktorer, nemlig af Grækenlands årlige potentiale for at gennemføre genplantninger, af chancen for naturlig skovforyngelse på de brandskadede arealer og endelig af tilplantning af nye arealer, altså f.eks. landbrugsarealer. I visse tilfælde skaber man på denne måde en erstatning for de skovarealer, som er blevet ødelagt ved brand. Endelig afhænger resultatet naturligvis i ganske særlig grad af kvaliteten af det forebyggende arbejde mod skovbrande samt af brandbekæmpelsessystemernes effektivitet. Det kan fremover bidrage til at reducere omfanget af de skovarealer, som ødelægges ved brand.

Xarchakos
 Hr. kommissær, jeg vil forsøge indtil videre at stille mig tilfreds med Deres svar. Men jeg vender tilbage, når jeg har indsamlet nye oplysninger, som jeg tror er absolut nødvendige for, at vi kan få en mere detaljeret, fyldestgørende og konstruktiv debat.

Formanden
Spørgsmål nr. 54-58 besvares skriftligt.

Formanden


Glyn Ford
Spørgsmål nr. 59 af (H-0349/01):
Om: Forskelsbehandling på grund af køn Kan Kommissionen bekræfte, at Amsterdam-traktatens artikel 13 forbyder forskelsbehandling på grund af køn?

Diamantopoulou
Traktatens artikel 13 udtrykker sig helt klart om bekæmpelse af forskelsbehandling, og dette er grundlaget for politikkerne for bekæmpelse af forskelsbehandling. Direkte virkning er imidlertid ikke mulig på grundlag af artikel 13, og den giver ikke individuelle rettigheder. Muligheden for at anlægge sag ved Domstolen ligger i gennemførelsen på nationalt plan af direktiv 2000/78, direktivet om forbud mod forskelsbehandling, som er vedtaget i Rådet, og som også er en forudsætning for en fuldstændig gennemførelse af politikken mod forskelsbehandling.
Dette direktiv fastsætter en overordnet ramme for enhver form for indirekte forskelsbehandling, herunder forskelsbehandling på grund af religion eller tro. Jeg kan navnlig henvise til artikel 4, stk. 2, som konkret omtaler kirker og andre offentlige eller private organisationer, hvis etik er baseret på religion eller tro. Denne bestemmelse giver arbejdsgivere tilknyttet en religion mulighed for at begrunde en ulige behandling i religion eller tro, idet en sådan restriktion under alle omstændigheder skal ses i sammenhæng med arbejdets karakter og de generelle forhold. Disse undtagelsesbestemmelser gælder som regel for valg af personale, hvor arbejdets karakter har indflydelse på den pågældende organisations moral eller etik. De kan under ingen omstændigheder gøres til en regel.

Ford
Jeg er glad for, at kommissæren har bekræftet princippet om ikke-diskriminering på grund af religion. Jeg er foruroliget over visse medlemsstaters praksis. Som kommissæren måske er bekendt med, så er der i Det Forenede Kongerige en præst - pastor Raymond Owen - som er blevet nægtet at gå til arbejdsretten for at afgøre en tvist om hans afskedigelse. Dette ville ikke være sket i mange andre medlemsstater, eller inden for andre trossamfund.
Denne sag er et godt eksempel på den diskrimination af kristne præster, der er uenige med deres foresatte, som finder sted i en række EU-medlemsstater. Det Forenede Kongerige har ikke gennemført Rådets direktiv af 14. oktober 1991 fuldt ud, og særligt ikke artikel 8, der tillader medlemsstater at undtage visse ansættelsesforhold fra bestemmelserne. Det Forenede Kongeriges Employment Rights Act (lov om arbejdstagers rettigheder) af 1996 angiver i del 13, kapitel 1, specifikke ansættelsesforhold, som er undtaget fra loven, men indeholder ikke nogen reference til præster, og det må således opfattes som, at præster er omfattet af loven, hvilket ikke er tilfældet i praksis.
Jeg håber, at kommissæren er villig til at undersøge sagen nærmere og modtage pastor Owen og repræsentanter fra hans fagforening, så vi kan indgive en formel klage.

Diamantopoulou
Jeg vil meget gerne møde de pågældende organisationer for at drøfte sagen, men jeg vil gerne gøre det klart, at medlemsstaterne skal overføre direktivet til nationalt plan inden december 2001, og den konkrete sag, De omtaler, er fra 1990'erne, og direktivet gælder ikke med tilbagevirkende kraft. Men jeg vil gerne se nærmere på spørgsmålet og på sagen om forskelsbehandling af pastoren.

Formanden


Alexandros Alavanos
Spørgsmål nr. 60 af (H-0350/01):
Om: Forsikringskasser i Grækenland EU-institutionerne har i den senere tid beskæftiget sig med spørgsmålet om forsikringskassernes bæredygtighed. Dette problem drøftes også i medlemsstaterne. I Grækenland har det vist sig, at de oplysninger, der gives med henblik på undersøgelse af de græske forsikringskassers bæredygtighed, afviger betydeligt fra realiteterne, fordi kasserne ikke har foretaget nogen opgørelse over deres registre med det resultat, at de ikke kan bestemme det nøjagtige antal af forsikrede. Hvordan vurderer Kommissionen denne situation? Foretages der nogen statistisk korrektion af de oplysninger, som Kommissionen modtager fra Grækenland, og som den selv bearbejder? Hvorfor er det gennem programmet "Kleisthenes" under den anden fællesskabsstøtteramme ikke lykkedes at fuldføre den elektroniske registrering af de græske forsikringskasser? Hvilke planer indgår i den tredje fællesskabsstøtteramme?

Diamantopoulou
Jeg formoder, at hr. Alavanos' spørgsmål, navnlig den del, der vedrører data, drejer sig om den akturmæssige undersøgelse, som den græske regering bestilte, og ikke data, der stilles til rådighed for Europa-Kommissionens institutionelle organer.
Så vidt Kommissionen er informeret, var formålet med denne undersøgelse at udvide forsikringskassernes finansielle muligheder og foretage de ændringer, som måtte være påkrævet for at sikre deres finansielle bæredygtighed. Der har været store problemer med gennemførelsen af denne undersøgelse på grund af det meget store antal forsikringskasser i landet og problemer på grund af de supplerende forsikringskasser, men især også på grund af mangelen på et elektronisk registreringssystem. Det er naturligvis medlemsstaterne, der er ansvarlige for denne undersøgelse. Kommissionen er derfor ikke i stand til at kontrollere, om de oplysninger, den pågældende virksomhed har anvendt, er korrekte, eller kontrollere den metode, der er anvendt i undersøgelsen.
Hvad angår det andet spørgsmål om de statistiske oplysninger om de sociale sikringskasser, er Grækenland siden 1994 forpligtet til at stille disse statistiske oplysninger til rådighed for Kommissionen inden for rammerne af de procedurer, der vedrører EU. Der er visse vanskeligheder med at få udleveret disse oplysninger fra de græske myndigheder. Vanskelighederne ligger i indsamlingen af alle detaljerede oplysninger og i oplysningernes aktualitet. Siden 1996 er der sket fremskridt på området, både fordi indsamlingen er blevet lovfæstet, og fordi der er sket en rationalisering og en bedre kontrol af de primære udgifter i hele den offentlige sektor, men vi må sige, at der er problemer med de data, EU får, som i høj grad skyldes mangelen på detaljerede oplysninger, navnlig fra bestemte kasser.
Deres tredje spørgsmål drejer sig om moderniseringen af den offentlige forvaltning, især af forsikringskasserne, inden for programmet Kleisthenes. Ifølge Kleisthenes-programmet skulle der foretages en elektronisk registrering af IKA, den største sociale sikringsfond, men også en registrering af den politik, der vedrører det samlede antal sociale sikringer og omfatter alle forsikrede i Grækenland. Ifølge den anden fællesskabsstøtteramme og Kleisthenes-programmets rammer skulle det konkrete arbejde med disse to emner have været afsluttet. Inden for IKA er der iværksat en omlægning og modernisering, men der er visse forsinkelser, som hovedsagelig skyldes retlige uoverensstemmelser om resultatet af en licitation, desværre vedrørende den vigtigste handlingsplan, nemlig det integrerede informationssystem. Dette program skulle have været afsluttet i 2001, men fristen er nu blevet forlænget til 2002. Vi må sige, at moderniseringen af såvel denne sociale sikringsfond som nogle af de øvrige fonde bør gennemføres med en omstrukturering af disse inden for rammerne af den tredje fællesskabsstøtteramme og af programmet om informationssamfundet.

Alavanos
Jeg vil gerne takke kommissæren for hendes lange og temmelig detaljerede svar. Blot kunne jeg måske godt tænke mig, at hun var mere konkret omkring den tredje fællesskabsstøtterammes indhold og de konkrete kasser, der indgår i denne. Det fremgår både af kommissærens svar og af de forhold, vi kender til, at der hersker meget stor uklarhed med hensyn til antallet af pensionister i Grækenland og disses status, og vi kan hverken basere nationale politikker eller EU-politikker for forsikring, pensioner osv. herpå.

Diamantopoulou
Hvis jeg skal være mere klar omkring de forpligtelser, der ligger i fællesskabsstøtterammen, kan jeg sige, at omstruktureringen og moderniseringen, det vil sige den elektroniske registrering af IKA, skal finansieres og gennemføres via programmet for informationssamfundet. For de øvrige kassers vedkommende kan jeg ikke nævne forpligtelser, der vedrører det europæiske program for virksomheder.

Formanden


Richard Howitt
Spørgsmål nr. 61 af (H-0363/01):
Om: Kommissionens kommende grønbog om virksomheders sociale ansvar Tilslutter Kommissionen sig stadig det synspunkt, Anna Diamantopoulou, medlem af Kommissionen, gav udtryk for i sin tale til Det Amerikanske Handelskammers EU-udvalg den 30. oktober 2000? Hun sagde, at når frivillig aktion slår fejl, øges presset efter lovregulering, og at der forekommer visse tilfælde af misbrug af grundlæggende rettigheder, hvis imødegåelse simpelthen ikke kan afvente frivillig aktion. Hvorledes vil dette synspunkt blive motiveret i den grønbog om virksomhedernes sociale ansvar, som Generaldirektoratet for Beskæftigelse i øjeblikket er i færd med at udarbejde? Hvilken form for kontrolsystem har Kommissionen forestillet sig med henblik på at muliggøre en sameksistens mellem frivillig aktion og lovregulering?

Diamantopoulou
Kommissionen er ved at udarbejde en meddelelse om virksomheders sociale ansvar, som i realiteten er en grønbog, og dialogen vil blive indledt i juni. Jeg må dog gøre det helt klart, at grønbogen bygger på det princip, at en aktion, der vedrører virksomhedernes sociale ansvar, virksomhedernes sociale indsats, ikke vedrører deres overholdelse af gældende lovgivning, som er tvungen. Når vi taler om virksomhedernes sociale ansvar og om nye aktioner, taler vi om en større investering i menneskelige ressourcer, i miljøet, i det sociale miljø og i det område, de er beliggende i, og dette ligger naturligvis ud over de bånd og forpligtelser, de har i henhold til loven. Hvad lovgivningen angår, vil jeg gerne gøre det klart, at den angiver mindstestandarder, som virksomhederne skal overholde. Hvad angår virksomhedernes sociale ansvar, er det en tankegang, der handler om højere standarder, som danner grundlag for udviklingen af virksomhedernes drift.

Howitt
Jeg ville ønske, jeg var lige så sikker som kommissæren på, at vi kan tage det for givet, at virksomhederne overholder den nuværende lovgivning. Vi har desværre alt for mange gange i de senere år set en række virksomheder - dog ikke flertallet - være ansvarlige for misbrug i tredjelande, herunder problemet med børnearbejde, som kommissæren talte udførligt om, da vi talte sammen i Det Amerikanske Handelskammers EU-udvalg, som jeg henviser til i spørgsmålet.
Jeg beder kommissæren om en garanti for, at Parlamentets krav om et retsgrundlag for kontrollen med europæiske virksomheders aktiviteter i tredjelande medtages i grønbogen som én af mulighederne. Jeg deler Deres opfattelse af vigtigheden af frivillige tiltag. Men jeg anmoder Dem om at inddrage regulering som en mulighed. Ser man på foranstaltningerne mod bestikkelse og sexturisme og på de nyeste og meget interessante udkast til rapporten om virksomheders retlige ansvarlighed fra International Council on Human Rights, kan man se, at verdensorganisationerne overvejer det retlige ansvar samt at gå til domstolene. Jeg ønsker en garanti for, at dette vil blive taget op og således danne grundlag for konsultationer på baggrund af grønbogen.

Diamantopoulou
Jeg vil gerne fremhæve to grundaspekter, som indgår i grønbogen. Det ene drejer sig om den europæiske politik og det andet om den internationale dimension af problemet angående virksomhedernes ansvar. På europæisk plan er overtrædelser af loven helt klart noget, der vedrører medlemsstaterne, og vi har via Europa-Parlamentet og Kommissionen også mulighed for at pålægge de medlemsstater sanktioner, som ikke sørger for lovgivningens gennemførelse. Hvad den internationale dimension angår, og hvad angår spørgsmål som børnearbejde, som De har været inde på, eksisterer der forslag, som drejer sig om enten korrekt social adfærd eller moralkodekser for virksomheder, som vi dog gerne vil kæde sammen med en uafhængig evaluering af disse virksomheders drift på globalt plan. Den offentlige debat, som grønbogen vil starte i juni, rejser bl.a. spørgsmålet om, hvordan vi kan få internationale fagfolk, internationale, uafhængige instanser, til at foretage en evaluering i samarbejde med de statslige organisationer, og ud fra hvilke standarder, så vi kan henvise til en objektiv evaluering på internationalt plan. Kun på denne måde vil den korrekte sociale adfærd, moralkodekserne og listerne over virksomheder med en positiv indsats på globalt plan opnå egentlig værdi.

Rübig
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne spørge Dem, om man i grønbogen har taget højde for, at 18 millioner virksomheder i EU har under 250 ansatte. Det svarer til to tredjedele af de beskæftigede og angår over 60 millioner arbejdstagere. De fleste af disse virksomheder er familievirksomheder. Mange virksomheder har også en livscyklus. Vi taler ofte om opstarten, men vi bør også tænke på de virksomheder, som lukkes på grund af alder eller af forskellige andre grunde.
Efter min mening bør man sørge for, at disse virksomheders eksistens ikke trues, fordi det naturligvis er en enorm belastning for arbejdstagerne i disse virksomheder såvel som for de virksomhedsindehavere, som ønsker at holde op. Hvordan vil grønbogen behandle disse spørgsmål?

Diamantopoulou
Bedste praksis for virksomhedernes indsats på det sociale område er naturligvis noget, der i høj grad vedrører de store virksomheder. Det eksisterende netværk for virksomheders sociale ansvar består da også af store virksomheder. Vi må dog gøre opmærksom på, at et af afsnittene i grønbogen omhandler samarbejdet mellem store og små virksomheder og bedste praksis med eksempler, fra flere europæiske lande, hvor de store virksomheder opretter netværk sammen med små og mellemstore virksomheder både for at støtte dem og med henblik på medarbejdernes uddannelse, men også for at informere dem om ny praksis. Jeg er enig med Dem i, at grønbogen og virksomhedernes nye rolle kan blive en meget positiv støtte til navnlig de små virksomheder.

Formanden


Maj Britt Theorin
Spørgsmål nr. 62 af (H-0365/01):
Om: Ligeløn Jeg har forstået, at Kommissionen næste år indleder en kampagne for ligelønsprincippet, hvilket glæder mig, eftersom det er Kommissionens opgave at overvåge gennemførelsen af ligelønsdirektivet.
Selv om direktivet har været i kraft siden 1975, har resultaterne glimret ved deres fravær. Lønforskellene ligger generelt på samme niveau som i 1980erne - inden for EU tjener heltidsansatte mænd i gennemsnit 27% mere en heltidsansatte kvinder. I visse lande er forskellen så stor som 30%. Det er vigtigt at få afklaret baggrunden for medlemsstaternes vanskeligheder med at bekæmpe løndiskriminationen, og hvorvidt det er nødvendigt at føre tilsyn med direktivet.
Er Kommissionen indstillet på at undersøge, hvordan direktivet og EF-Domstolens retspraksis er blevet gennemført i medlemsstaterne, og hvorvidt en ajourføring af direktivet er nødvendig?

Diamantopoulou
Som fru Theorin også nævner i sit spørgsmål, er spørgsmålet om den manglende ligeløn for mænd og kvinder i EU fortsat et af de store problemer på trods af den mangeårige nationale lovgivning, EU-lovgivning og retspraksis. Det er et af de første principper, vi møder i Rom-traktaten, der er en af de første love, der blev udarbejdet efter 1975, og princippet gentages og styrkes i Amsterdam-traktaten. Alligevel har situationen ikke ændret sig siden begyndelsen af 1980'erne.
Det, som Kommissionen har gjort indtil nu ud over lovgivningen, som der er store problemer med gennemførelsen af - jeg er nødt til at sige, at det ikke er lykkedes regeringerne at indføre mekanismer til korrekt gennemførelse af den gældende lovgivning - ud over de store problemer med gennemførelsen har Kommissionen stillet flere forslag, og i retningslinjerne for 2001 behandles spørgsmålet meget seriøst. Det udgør en af retningslinjerne, og i evalueringen af de nationale handlingsplaner vil vi få et mere komplet billede ikke kun af situationen i medlemsstaterne, men også af de aktioner og initiativer, medlemsstaterne har gennemført for at løse problemet. Vi må gøre opmærksom på, at Kommissionen på Det Europæiske Råds møde i Stockholm i år påtog sig at udvikle indikatorer for at sikre, at der ikke findes disse forskelle mellem mænd og kvinder, som skyldes forskelsbehandling.
Ligeledes indeholder det femte program om kvinder en aktion, som efterlyser forslag, initiativer og innovative idéer fra mellemstatsligt samarbejde, så vi kan bidrage til en større forståelse af fænomenet, men også forslag til regeringerne og til virksomheder, så vi kan få hurtigere og mere håndgribelige resultater, end vi fik i sidste årti. På grundlag af ovennævnte resultater og initiativer vil Kommissionen, naturligvis med Parlamentets hjælp, vurdere, om der er behov for yderligere oplysning om direktivet om ligeløn for kvinder og mænd.

Theorin
Den afgørende faktor for forandring er, at løngabet synliggøres - ikke bare på nationalt niveau, men på hver arbejdsplads og i alle erhvervsgrene, det vil sige på det niveau, hvor lønforhandlingerne er. Det er på det niveau, der er behov for analyser af kvinders og mænds løn, så analyserne kan danne grundlag for en udligning af diskriminerende lønsatser.
I Sverige og Finland har vi allerede en lov, der kræver, at alle arbejdsgivere skal udarbejde årlige ligestillingsplaner, inklusive planer for at opnå lige løn for lige arbejde. Ligestillingsudvalget vedtog i går aftes et forslag om at gennemføre dette i hele Unionen. Mit spørgsmål til kommissæren er, om hun er parat til at støtte dette forslag.

Diamantopoulou
Den ligelønspolitik, der føres i Sverige, er efter min opfattelse en foregangspolitik, men den er også meget effektiv, da det er det eneste land, som har formået af reducere lønforskellen til et minimum. Som forbillede må jeg sige, at den er ideel, og jeg er helt enig i, at det ville være meget positivt, hvis den kunne gennemføres af de andre lande, og derfor tror jeg, at den i første omgang kunne bruges som bedste praksis blandt regeringerne, som kunne indføre den på frivillig basis og på forsøgsbasis i begyndelsen. En sådan europæisk udgave af den svenske model kunne så senere føre til bindende beslutninger.

Formanden
Mange tak, fru Diamantopoulou, for Deres samarbejde med Parlamentet i aften.
Da den tid, der var afsat til spørgetid til Kommissionen, er udløbet, besvares spørgsmål nr. 63-93 og 96-112 skriftligt.
Hermed er spørgetiden til Kommissionen afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.30 og genoptaget kl. 21.00)

Fiskeriaftalen EØF-Danmark og Grønland
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0129/2001) af Langenhagen for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af den fjerde protokol om betingelserne for det fiskeri, der er fastsat i fiskeriaftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab på den ene side og den danske regering og det grønlandske landsstyre på den anden side (KOM(2000) 865 - C5-0028/2001 - 2000/0348(CNS)).
Kommissæren er ikke til stede, men jeg er forvisset om, at han er på vej. Af hensyn til tiden starter vi forhandlingen.

Langenhagen
Hr. formand, hr. Fischler er i øjeblikket i Fiskeriudvalget, som egentlig skulle slutte sit arbejde kl. 21.00. Men det var så vigtigt, at han talte til os i udvalget om den planlagte reform. Derfor har jeg forståelse for, at han ikke er kommet endnu, og han kender os jo efterhånden også ret godt.
Det er en ganske indviklet sag. Grønland ligger kun få kilometer øst for Canada, men over fire timer i fly fra København, og er alligevel en del af Danmark. Danmark er medlem af EU, men Grønland meldte sig ud af EU for over 15 år siden efter en folkeafstemning.
Bare rolig, jeg vil ikke holde nogen brandtale for Grønlands tilbagevenden til EU, selv om det sikkert ville være en interessant debat. Jeg vil bare præcisere, hvor vanskelige forholdene er. Siden Grønlands udmeldelse af EU i 1985 har der eksisteret fiskeriaftaler med EU. Disse har været nødvendige for at regulere fiskeriet i grønlandsk farvand og fastsætte fangstkvoter for europæiske skibe.
Den tredje protokol om fiskeriet udløb den 31. december 2000 og blev afløst af en ny, som trådte i kraft den 1. januar 2001. Ja, allerede siden januar 2001 løber den nu fjerde protokol. Ser man på datoen i dag, må man konstatere, at vi, Parlamentet, halter nogle måneder efter udviklingen. Men - og det vil jeg gerne understrege endnu en gang i forbindelse med denne debat - årsagen til denne forsinkelse ligger ikke hos Parlamentet! Protokollen blev underskrevet allerede i september 2000. Men Kommissionen fremsendte først protokollen til Parlamentets godkendelse i slutningen af december 2000, altså umiddelbart før den officielt trådte i kraft.
Hvis vi tager vores rolle som budgetinstans alvorligt og også vil tages alvorligt, er en sådan fremgangsmåde fra Kommissionens side ikke acceptabel. For at opnå et godt forhold mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet er det aftalt, at Parlamentet skal have en frist på seks måneder mellem fremsendelse og ikrafttrædelse til at komme med en udtalelse. I øvrigt var Grønland, som måtte vente forgæves på betalinger i fire måneder, mildt sagt heller ikke begejstret for Kommissionens opførsel. Det kunne den forudbetaling, som Kommissionen på egen hånd tog initiativ til i midten af april, ikke ændre ved.
Kommissionen bør i forbindelse med kommende aftaler holde bedre øje med frister og aftaler for at undgå den slags irritationer, som skaber interinstitutionel misstemning og skader EU's internationale anseelse.
Hvorfor har vi overhovedet brug for en sådan protokol, som trods alt koster EU 42,8 millioner euro årligt? For det første kommer det naturligvis direkte de fiskere i EU til gode, som fisker i grønlandsk farvand. Disse fangstmuligheder kan ikke erstattes. For det andet er netop aftalen med Grønland af enorm betydning for fiskeriaftalerne med andre nationer som Norge eller Island, for disse aftaler med Norge og Island kan kun komme i stand ved at udveksle fangstkvoter.
Fangstkvoterne er i den fjerde protokol nu endelig blevet nedsat til et realistisk niveau. Bevaring af bestandene og bæredygtig udnyttelse er de afgørende faktorer, når kvoterne skal fastsættes. Og det er godt, for vi ønsker ikke at fiske havene tomme, vi vil også give vores børn og børnebørn mulighed for at få et udkomme ved fiskeri.
Det mest afgørende spørgsmål i forbindelse med Grønland er, om torsken kommer tilbage. Selv om der foreligger indicier, mangler man stadig det sidste positive resultat fra fiskere og videnskabsfolk. Det hænger naturligvis sammen med den problematik, som vi så rammende kalder "papirfisk". For hvad nytter det vores fiskere, at de på papiret må fange så og så mange t fisk, hvis fisken slet ikke er der? Her har vi brug for mere realisme. Det omfatter fiskeri efter alternative arter, som også udtrykkeligt er med i den nye protokol, og en årlig revidering og bekræftelse af kvoterne og støtte til hidtil fraværende joint venture-projekter.
Vi har altså brug for en realistisk fiskeripolitik med Grønland. Derfor plæderer jeg for en costbenefitanalyse, før aftalen fornyes, og for en vurdering med aktiv deltagelse af Parlamentet, når halvdelen af aftaleperioden er gået.
Et emne i denne forbindelse vil naturligvis være, hvordan den økonomiske udligning for rene fangstmuligheder kan adskilles fra det samlede beløb, som også indeholder udviklingsprojekter og -mål. Som De kan se, har vi endnu meget at gøre. Jeg håber, at vi får de foreliggende ændringsforslag positivt gennem Parlamentet. Men hvis der skal indføres relativ stabilitet på dette område, beder jeg om, at dette forslag forkastes. Vi er i øjeblikket i færd med at udarbejde et kompromis for at vise, at vi i fællesskab interesserer os for fiskeriet.

Formanden
Jeg byder kommissæren velkommen. Vi har forståelse for de vanskeligheder, som De har haft her til aften, men vi og ordføreren mente, det var bedst at gå videre, da vi ved, De forstår situationen.

Fraga Estévez
Hr. formand, jeg vil ikke udbrede mig om det utal af uregelmæssigheder, der er i denne protokol. Det er nok at se teksten og sammenligne den med Rådets mandat for at blive klar over de vilkårligheder, som Kommissionen er nået frem til. Hvis protokollen tillige sammenlignes med en hvilken som helst anden i en sydaftale, kommer man til at spekulere på, hvor længe nogle højtstående embedsmænd i Generaldirektoratet for Fiskeri bør føle sig sikre på deres straffrihed. Det er det væsentligste. Ikke at der ikke er 300 millioner euro til at løse krisen for de flåder, som er ramt af fiaskoen med Marokko, og at der er mere end det dobbelte til at betale for nogle fiskerimuligheder i Grønland, der ikke engang er det værd, som det har kostet at forhandle dem igennem, for ikke at tale om omkostningerne i form af Kommissionens miskredit og manglende troværdighed. Det er heller ikke det vigtigste, at der i modsætning til, hvad der er tilfældet med sydaftaler, ikke findes en klausul, som sikrer nye medlemsstaters adgang, og heller ikke, at det kun er rederne fra sydaftalerne, der skal bidrage til finansieringen af den eksterne fiskeripolitik, eller at det vil være umuligt at kontrollere udgifterne i forbindelse med dette ikke uvæsentlige beløb fra bidragyderne.
Det vigtige, hr. kommissær, er, at det i denne protokol på få sider sammenfattes, i hvilket omfang den fælles fiskeripolitik kan være vilkårlig og uretfærdig. På den anden side ville generaldirektøren for fiskeris forklaringsforsøg over for vores udvalg være patetiske, hvis sagens alvor ikke gjorde dem fornærmende. For ham er der intet mere normalt end dobbeltmoral, alt efter om aftalerne begunstiger nord eller syd. Og han tilføjede som undskyldning, at Rådet endte med at godkende denne protokol. Naturligvis, det vil vi også gøre, for vi kender alt for godt vanskelighederne ved at være uden fiskeriaftale.
Vi har heller ikke store forhåbninger til forbedringer ved midtvejsrevisionen, da det fremgår tydeligt af protokollen, at hvis en part ikke ønsker at tage en sag op, bliver den holdt uden for revisionen. Hvis det ikke er sådan, hvis vi har misforstået det, anmoder vi Dem om, hr. kommissær, at gøre noget for at give fiskerisektoren et minimum af roen tilbage og for, at man ikke fortsat kan sige, at der er en fælles fiskeripolitik, som altid begunstiger nogle på bekostning af andre.
Jeg har blot tilbage at takke fru Langenhagen for hendes arbejde i Fiskeriudvalget.

Miguélez Ramos
Hr. formand, jeg vil også lykønske ordføreren, fru Langenhagen, med kvaliteten af hendes arbejde og med, at hun har udarbejdet betænkningen hurtigt og omhyggeligt og dermed arbejdet med den fart, som Kommissionen og Rådet havde pålagt os.
Men jeg vil sige, at denne forhandling drejer sig om en fiskeriaftale, der af mange årsager er atypisk. For det første fordi det er den eneste af Fællesskabets fiskeriaftaler, der ikke er international, da Fællesskabet forhandler og underskriver den med en medlemsstat ud over Grønlands lokale myndigheder. Denne internationale aftale er overhovedet ikke international og drejer sig næsten ikke om fiskeri, da der ikke - selv om både Parlamentet og Rådet har anmodet om det - skelnes mellem den specifikke søjle for udviklingssamarbejde og søjlen for fiskerimuligheder.
Dybest set er dette en aftale om udviklingssamarbejde forklædt som fiskeriaftale. Der afsættes 14 millioner euro til udviklingssamarbejde, men da fiskerimulighederne udnyttes meget lidt, vil størstedelen af de resterende 28 millioner også gå til Grønlands pengekasse uden kompensationer for Fællesskabets fiskerisektor.
En anden særegenhed ved denne aftale er, at det er den eneste, hvor rederne ikke skal betale nogen form for afgift for at gennemføre deres aktiviteter. Vi skal beklage, at der knap nok findes en mulighed for oprettelse af fællesforetagender, og at informationskampagnerne slet ikke er kommet i gang. Den berørte sektor, hr. kommissær, sætter spørgsmålstegn ved Kommissionens tal for den reelle udnyttelse af fiskerimulighederne.
Ifølge nogle rapporter blev kun 12% af fiskerimulighederne i den tidligere aftale udnyttet, og den aftale, som Kommissionen har forhandlet igennem, og som foreslås Parlamentet i dag, forhindrer, at de muligheder, der er betalt af Fællesskabets bidragydere, kan udnyttes af andre fællesskabsflåder, som gerne vil fiske i de farvande. Sikke et spild.
De iberiske flåder - den spanske og den portugisiske - som inden de blev optaget i Fællesskabet fiskede i de farvande, er 15 år efter optagelsen i Fællesskabet fortsat udelukket fra denne aftales anvendelsesområde på grund af en fejlagtig fortolkning af princippet om relativ stabilitet.
På grund af dens store værdi, den næststørste efter Mauretanien, er det nødvendigt med en reel og ikke en fingeret evaluering fra Fællesskabets side. Parlamentet burde desuden være blevet hørt, mens der blev forhandlet om den.
Den Socialdemokratiske Gruppe vil stemme for de ændringsforslag, som Fiskeriudvalget har vedtaget, og også for det, som fru Figueiredo har stillet.

Busk
Hr. formand, må jeg indledningsvis sige tak til fru Langenhagen, som med denne betænkning endnu en gang har præsteret et flot og grundigt arbejde. Grønlandsaftalen er vigtig for Unionen, ikke mindst fordi den giver Fællesskabet mulighed for at indgå andre meget vigtige fiskeriaftaler, f.eks. med Norge og Island. Der er fire lande, som drager fordel af Grønlandsaftalen, men der er endnu flere medlemslande, der drager fordel af aftalerne med Norge og Island. De tredjelandsaftaler, som Unionen har med lande i nord, i vest og i syd, giver kort sagt mange fordele. Med henvisning til respekt for princippet om relativ stabilitet er vi derfor imod fru Figueiredos ændringsforslag nr. 9. Jeg støtter også her de tanker, som fra Langenhagen redegjorde for under sit indlæg.
Jeg glæder mig over, at de fiskerimuligheder, der købes adgang til, er mere realistiske end i den forrige aftale. Jeg er enig med fru Langenhagen i ønsket om anvendelsen af princippet "penge for fisk", det vil sige adskillelse af den finansielle godtgørelse for fiskerimulighederne på den ene side og midlerne til udviklingsbehov på den anden side. Jeg vil gerne opfordre Kommissionen til at søge en løsningsmodel, som det grønlandske hjemmestyre kan acceptere, og som skelner mellem værdien af fiskerettigheder og en mere udviklingsorienteret finansiering, som der jo faktisk tages højde for i budgetposterne, hvilket afspejles i deres overskrifter. Jeg har på vegne af den liberale gruppe fremsat et ændringsforslag om, at de fiskere, som nyder fordel af aftalen, også skal være med til at finansiere aftalen. Det er et forslag, som vi altid stiller, fordi vi føler, at brugerne i større grad skal være med til at finansiere. Det princip mener vi bør gælde for alle EU's fiskeriaftaler.

McKenna
Hr. formand, for De Grønne adskiller denne aftale sig markant fra andre. Som vi har fremført i Parlamentet flere gange, er vi principielt ikke imod fiskeriaftaler, men imod måden, de forhandles på, og de betingelser, man når frem til. Alt for ofte er der mangelfuld - eller slet ingen - videnskabelig forståelse for fiskebestandes tilstand. Ligeledes er EU's kontrol med og håndhævelse af fiskeriaktiviteterne mangelfuld. Forhandlingerne finder ikke sted på regionalt plan. Det er derfor, vi generelt har stemt imod.
Aftalen med Grønland er derimod en ganske anden. Den falder ind under tre internationale fiskeriorganisationers geografiske område: Det Internationale Havundersøgelsesråd, Organisationen for Fiskeriet i det Nordvestlige Atlanterhav og Kommissionen for Fiskeriet i det Nordøstlige Atlanterhav. Disse organisationer er blandt de mest videnskabeligt baserede regionale organer, som vi kender. Der foreligger således videnskabelige data om fangstmængderne for fiskebestande, og vi har med glæde noteret, at de overordnede fangstmængder er blevet sænket markant og nu er mere på linje med realistiske fiskerimuligheder. Endvidere råder både NAFO og NEAFC over nogle af de bedste og mest omfattende overvågnings- og kontrolprogrammer. Af disse årsager vil vi denne gang støtte aftalen. Vi støtter også ændringsforslaget om, at Kommissionen skal inddrage de skibsredere, der nyder godt af aftalen i dækningen af omkostningerne. Dette er et særdeles væsentligt princip, som skal overholdes.

Figueiredo
Den tidligere protokol mellem EU og Grønland var især til gavn for Tyskland, der modtog ca. 80% af kvoten, selv om det i gennemsnit kun har udnyttet ca. 12%. Den nye protokol sikrer bedre fiskerimuligheder med det argument, at de er mere i samklang med de faktiske fangstrealiteter. Det afgørende spørgsmål er imidlertid endnu ikke løst med at sikre fiskerimuligheder for andre medlemsstaters flåder, der har kapacitet til at udnytte fangstmulighederne, hvorved der hindres et bedre økonomisk og socialt costbenefit-forhold i aftalen, ligesom der lades hånt om beslutningerne fra Rådet (fiskeri) af oktober 1997 om fiskeriaftaler og underudnyttelse af kvoterne. Derfor det ændringsforslag, som vi har fremlagt for at sikre, at alle medlemsstaterne får adgang til de tilbudte fiskerimuligheder. Den aktuelle situation er især uretfærdig for flåder, der som den portugisiske siden 30'erne har fisket i det område, og som blev holdt uden for aftalen, da Portugal blev optaget i EU i 1986. En lille kvote til Portugal kunne afhjælpe udnyttelseunderskuddet på 12.000 t, og det kunne gøre de sidste rester af landets flåde til fjernfiskeri lønsomme, hvor man skal mærke sig, at de 52 fabriksskibe, der fandtes i 1990, er reduceret til 14.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, fiskeriaftalen med Grønland er stadig polemisk, og det er fordi, de fiskerimuligheder, EU får, ikke anvendes fuldt ud og ikke er tilladt andre medlemsstater at udnytte.
EU betaler på den måde en meget høj pris. Husk på, at det drejer sig om den dyreste aftale sammen med den med Mauretanien, eftersom aftalen med Marokko er ude af billedet, og derfor kaldes den ganske enkelt "papirfisken".
At flåder fra medlemsstater, der ikke traditionelt er blevet tilgodeset, ikke kan udnytte fiskerimulighederne, gør polemikken uundgåelig. Hvis vi dertil lægger, at arbejdsgiverne i de såkaldte sydaftaler med deres afgifter bidrager mere og mere til finansieringen af nævnte aftaler, mens rederne i aftalen om Grønland er fritaget for disse betalinger, har vi endnu en vægtig grund til at kritisere en diskriminerende aftale.
Jeg vil også som formand for Fiskeriudvalget nævne, at den delvise betaling, som Europa-Kommissionen har gennemført, før Parlamentet har udtalt sig, er blevet kritiseret voldsomt i vores udvalg, fordi det, selv om det er lovligt, ikke er politisk anstændigt.
Jeg håber, at midtvejsrevisionen af aftalen - og revisionen af den fælles fiskeripolitik selv - vil tjene til at afveje og overvinde denne kritik, som ikke har noget som helst at gøre med Grønland, der tilbyder os sit farvand - det vil jeg gerne understrege. Aftalen skal tjene til at fremme fiskerisamarbejdet ved at åbne nye muligheder for nye medlemsstater for i fællesskab at udvikle Grønlands fiskerimuligheder til gavn for begge parter, det vil sige for dem og for EU, for dem, der fisker nu, og for de medlemsstater, der ikke gør det.
Netop i en vanskelig tid for de såkaldte sydaftaler, efter sammenbruddet i forhandlingerne med Marokko, vil jeg igen benytte lejligheden til for anden gang under denne forhandling at minde Dem om, hr. kommissær, den politiske prioritering og behovet for europæisk solidaritet, som bør give sig udslag i en specifik, økonomisk og generøs plan for de berørte af denne aftale, sådan som det blev bestemt på topmødet i Nice.

Casaca
Hr. kommissær, vi har her den næststørste fiskeriaftale mellem EU og et tredjeland. I denne aftale, der faktisk har et meget væsentligt omfang, er det første, der bør bemærkes, at man på en måde, som jeg ikke finder rimelig, skaber forvirring om, hvad der er fiskeriaftale, og hvad der er udviklingsstøtte til en region, som er en del af en af EU's medlemsstater, men som har besluttet ikke at være en del af EU. Vi har ikke noget imod denne udviklingsstøtte, vi mener, at den sagtens lader sig retfærdiggøre, men vi forstår ikke, hvorfor denne udviklingsaftale skal forklædes som en fiskeriaftale. En fiskeriaftale, hvor man stædigt hævder princippet om relativ stabilitet baseret på fiskerihistoriske forhold, men hvor man ser bort fra de historiske kendsgerninger! Portugal vil om kort tid fejre 500-årsdagen for fiskeriet ved Newfoundland. Ved Grønland er det portugisiske fiskeri godt nok en smule yngre og når ikke op på de 500 år. Det er derfor vanskeligt at finde noget fiskeri, der er mere historisk end det, som Portugal har bedrevet i farvandet ved Grønland. At sige, at Portugal ikke hører hjemme i denne aftale, er vanskeligt at acceptere for os, det er fuldstændig i modstrid med kendsgerningerne, af hvilken årsag vi ikke kan støtte denne fortolkning af princippet om relativ stabilitet.

Nogueira Román
Kære kolleger, vi, der tror på EU og på, at der findes et fælles europæisk hav- og landområde, kan hverken acceptere eller godkende forskelsbehandling eller privilegier af den art, som kommer til syne i denne fiskeriaftale med Grønland. Vi kan ikke forstå, at flåderne fra Tyskland, Frankrig, Storbritannien og Danmark særligt skal tilgodeses, og endnu mindre, når de ikke engang er i stand til at nå det fangstniveau, som den tidligere protokol tillod, og heller ikke har benyttet muligheden for at oprette blandede selskaber til gensidig fordel. Vi kan ikke acceptere, at der sker forskelsbehandling af andre medlemsstaters flåder som f.eks. den spanske og den portugisiske (og inden for den spanske, den galiciske), som gerne vil arbejde i farvandet ved Grønland og har den nødvendige kapacitet til at gennemføre virksomhedsaftaler med lokale agenter, således som aftalen åbner mulighed for. Vi går ind for - og der skulle ikke være behov for at gentage det - en bæredygtig udvikling og bevarelse af fiskebestandene. Vi går også ind for, at EU virkelig er til stede i de europæiske farvande, ligesom den er det på markederne.

Cunha
Hr. kommissær, som ordføreren fremhæver, er erfaringen med den tidligere fiskeriaftale med Grønland temmelig skuffende, med meget lave fangstmængder i forhold til de oprindeligt fastsatte kvoter. Skønt EU ikke har fisket, har vi punktligt betalt i snit 38 millioner euro om året gennem hele den tidligere aftales gyldighedsperiode. Hvad, der derudover er forbløffende ved denne tredje aftale, er, at fiskerimulighederne falder i den givne periode, mens EU's finansielle godtgørelse stiger, idet den nu kommer op på 43 millioner euro om året. Der betales altså mere for at fiske mindre. Hvad skyldes så denne beslutning fra EU's side om at underskrive en fiskeriaftale på trods af negativ erfaring med den sidste aftale? Vores ordfører peger på især to årsager. Den første er den betydning, som denne aftale har for indgåelsen af andre aftaler i regionen, navnlig med Norge og Island; den anden er, at sidstnævnte aftale er meget væsentlig for de lande, der fisker deroppe.
Af disse årsager, og selv om aftalen ikke hænger godt sammen, foreslår ordføreren, at vi giver den vores tilslutning. Jeg forstår disse årsager, og derfor vil jeg heller ikke modsætte mig ordførerens forslag, skønt jeg går ind for flere af de ændringsforslag, som andre medlemmer har fremsat. Det er imidlertid på baggrund af de argumenter, som ordføreren har fremført for, at vi skal støtte denne aftale, vigtigt at erindre, at den skal følges op af andre fiskeriaftaler, hvilket som bekendt ikke er sket med den med Marokko, selv om den er meget væsentlig for de to medlemsstaters fiskerflåder, der fisker dernede, og også er et afgørende signal for indgåelsen af andre fiskeriaftaler med lande i regionen, f.eks. med Mauretanien og andre lande syd herfor. Der ingen tvivl om, at vi her er vidne til en uforståelig politik med to forskellige standarder, og jeg håber, at regeringerne i de berørte medlemsstater - Portugal og Spanien - vil lægge godt mærke til, hvad der er foregået, og hvad der foregår nu med denne aftale med Grønland, så de i Rådet kan få en lignede fremgangsmåde gennemført.

McCartin
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Langenhagen for hendes indsats. Hun gik længere, end man kunne forvente, og udviste ægte hensyntagen til de grønlandske problemer samt EU's problemer. Når det er sagt, bør aftalen baseres på økonomiske kriterier. Vi skal vurdere, hvad vi køber, fangstomkostningerne og overveje, om det kan betale sig. Vi bør ikke give os af med at yde bistand og købe fisk på samme tid. Det er ikke fiskerikommissærens opgave at yde bistand til Grønland. For det første var Grønland tidligere medlem af EU, men valgte selv at melde sig ud. Vi skylder ikke Grønland økonomisk bistand. Hvis befolkningen er fattig og sulter, så overlad det til de personer i Kommissionen, som har med sådanne problemer at gøre. Her beskæftiger vi os med fisk. Det bør være en kommerciel aktivitet. Vi skal købe fisk og sikre, at vi får valuta får pengene.
Vi bør også gøre os klart, at vi handler med lande, der generelt er svagere end os. Vi skal sikre, at vi ikke udnytter disse lande, og ikke tillader vores fiskerflåde at skade eller udnytte deres fiskebestande. Jeg er imod at opkræve penge fra de skibe, som sejler i disse landes farvande. Når vi køber disse fisk, tilhører de EU og bør deles ud på alle fiskere, ligesom alle andre fisk, der kontrolleres af EU, så vi skaber balance. For portugisiske fiskere giver det ikke nødvendigvis mening at undlade at sejle til Grønland. Hvad angår de historiske rettigheder, så sejlede baskiske fiskere til Newfoundland for 500 år siden. Det samme gjorde fiskere fra Bristol, som også fiskede i islandsk farvand. Det ville de ikke gøre i dag, fordi disse landes flåder ikke tillader det. Historiske rettigheder er ikke nødvendigvis en ret i sig selv. Generelt bør vi anvende vores sunde fornuft, hvad angår de problemer, vi står over for i dag.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke Dem, fru Langenhagen, for Deres udmærkede betænkning om indgåelsen af den fjerde protokol om fiskeriaftalen mellem Fællesskabet og Grønland. Jeg er også glad for, at De som ordfører anbefaler at vedtage forslaget.
Den fjerde protokol, mine damer og herrer, som blev foreløbigt underskrevet den 13. september 2000 i København, skaber bl.a. også grundlaget for at revurdere relationerne mellem Fællesskabet og Grønland. Det vigtigste initiativ for denne revurdering er beskrevet i artikel 14 i protokollen. En tværfaglig arbejdsgruppe i Kommissionen vil undersøge initiativer, som skal skabe mere gennemsigtighed og ansvarlighed i relationerne til Grønland. Denne undersøgelse finder sted senest den 30. juni 2003.
Formålet med denne midtvejsstatus er at skabe et nyt grundlag for det fremtidige samarbejde mellem Fællesskabet og Grønland. Parlamentet vil naturligvis blive inddraget i udarbejdelsen af en sådan aftale i henhold til de gældende bestemmelser.
Hvad er de vigtigste aspekter i den fjerde protokol? Først er der fangstkvoterne. De er blevet nedsat i forhold til den trejde protokol for at fastsætte fangstmuligheder, som også faktisk er til stede. Det gælder især for torsken, som er reduceret fra 31.000 t til 2.000 t; rødfisk er reduceret fra 52.000 t til 31.000 t og skolæst fra 8.000 t til 3.350 t. Der er indsat en ny artikel, som har til formål at intensivere samarbejdet inden for regionale fiskeriorganisationer, især om overvågnings- og kontrolordninger og inden for forskningen. Den finansielle udligning blev fastsat til 42,8 millioner euro, idet der blev taget hensyn til begge parters ønske om tætte og stabile relationer, ligesom der er taget højde for Grønlands udviklingsbehov og inflationen.
Mine damer og herrer, jeg vil gerne understrege, at Kommissionen støtter de overvejelser, der ligger til grund for de fleste ændringsforslag og vil samarbejde konstruktivt med Parlamentet om disse spørgsmål.
Af formelle grunde må Kommissionen imidlertid tage afstand fra ændringsforslagene i deres nuværende formulering. Om ændringsforslag 1 og 2 kan jeg sige, at Kommissionen støtter Parlamentets ønske om at blive passende informeret om budgetspørgsmål eller andre aspekter i forbindelse med gennemførelsen af protokollen, og det skal ske på forhånd. Men Kommissionen stiller allerede i dag sådanne data til rådighed i henhold til den interinstitutionelle aftale. Derfor anser Kommissionen forslaget for at være unødvendigt.
Ændringsforslag 3. Også her mener Kommissionen, at dette ændringsforslag i vidt omfang er dækket af interinstitutionelle aftaler, især rammeaftalen af 5. juli 2000. Den omtalte costbenefitanalyse er en del af den information, som bliver givet til Parlamentet forud for fornyelsen af en protokol. Kommissionen betragter ikke en årlig costbenefitanalyse som hensigtsmæssig. Kommissionen kan derfor heller ikke acceptere dette forslag. Ændringsforslag 4 afviser Kommissionen principielt, fordi det er i modstrid med den gængse praksis for protokoller om fiskeriaftaler og berører Kommissionens forhandlingskompetence. Da protokollen er et bilag til rammeaftalen, kræver fornyelsen ikke noget mandat. Det giver jo sig selv, at Kommissionen som forhandler sørger for, at de retningslinjer, som Rådet har fastsat, bliver overholdt.
I forbindelse med den fjerde protokol med Grønland har Kommissionen derfor foreslået forhandlingsretningslinjer - som blev godkendt af Rådet - fordi den ønskede at indføje flere væsentlige ændringer i forhold til den foregående protokol, især netop bestemmelsen om en midtvejsstatus. Og hvad den angår, vil Kommissionen bestræbe sig på at informere Parlamentet og især Fiskeriudvalget i passende omfang. Derfor er de foreslåede ændringsforslag 5, 6 og 7 ikke acceptable for Kommissionen, fordi de griber ind i Kommissionens kompetence.
Indholdsmæssigt er Kommissionen enig i ændringsforslag 8, men det ville foregribe midtvejsstatussen, og det synes vi ikke er hensigtsmæssigt. Ændringsforslag 9 og 10 kan Kommissionen ikke tilslutte sig, da de ikke er i overensstemmelse med visse principper i den fælles fiskeripolitik. I ændringsforslag 9 er der ikke taget højde for princippet om relativ stabilitet, som sikrer visse medlemsstater visse fangstkvoter også i grønlandsk farvand. Jeg vil gerne tilføje, at Kommissionen altid har opmuntret medlemsstaterne til at udnytte deres fiskerettigheder mest muligt og også altid har peget på muligheden for at bytte kvoter.
Ændringsforslag 10 ville betyde, at fiskerne skulle afholde udgifterne til aftalen 100%, hvilket aldrig tidligere har været tilfældet i forbindelse med en aftale. Et sådant forslag opkaster også store juridiske og praktiske problemer, og derfor tror jeg ikke, det er acceptabelt.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl 11.30.

Udvidelse af toldfritagelsen til at omfatte varer fra de mindst udviklede lande
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0128/2001) af Miranda for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om forslag til Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2820/98 om anvendelse af et flerårigt arrangement med generelle toldpræferencer for perioden 1. juli 1999 til 31. december 2001 med henblik på at udvide toldfritagelsen til også at omfatte varer med oprindelse i de mindst udviklede lande, uden mængdebegrænsning (KOM(2000) 561 - C5-0136/2001 - 2000/0239(COS)).

Miranda
Hr. kommissær, jeg vil gerne begynde med at glæde mig over, at denne betænkning skal behandles i dag, nøjagtig samtidig med, at Europa-Parlamentets bygning i Bruxelles lægger hus til FN's tredje konference om de mindst udviklede lande. Det er en god anledning til at diskutere denne foranstaltning, der netop retter sig mod disse lande, men også til endnu en gang at tænke de problemer igennem, som de kæmper med, og til at overveje, hvordan de kan overvindes, også selv om vi allerede har haft lejlighed til at gennemgå og vedtage et forslag af almen karakter om dette emne.
Jeg kan imidlertid ikke andet end straks beklage, og beklage dybt, at Rådet har besluttet ikke at inddrage Europa-Parlamentet i udformningen og vurderingen af denne forordning, og ligeledes beklage, at det ikke er til stede i dag sammen med os. Det er en holdning, som vi finder ganske uacceptabel, og som vi håber ikke kommer til at danne præcedens. Eftersom der er tale om en foranstaltning for i alt 49 lande, hvoraf størstedelen er AVS-lande, havde det i øvrigt været ønskeligt, at man i udformningen af den også havde bekymret sig om seriøst at høre vores partnere, også selv om - eller netop fordi - dette initiativ om toldfritagelse for varer med oprindelse i de mindst udviklede lande især henvender sig til lande, der ikke er med i AVS-gruppen.
Om selve forordningen i dens store linjer vil jeg sige, at vi finder den positiv, men af begrænset rækkevidde. Af begrænset rækkevidde fordi eksporten fra disse lande, som vi alle ved, ikke udgør mere end 0,4% af verdenshandlen og 1% af EU's import, men også fordi mere end 99% af Fællesskabernes handel med disse lande allerede helt er fritaget for told. Positiv fordi vi ønsker at se den som et første skridt hen imod en dyberegående og mere global tilgang, som vi mener er både nødvendig og mulig, og som skal søge at finde løsninger på de utallige vanskeligheder, som jordens fattigste lande møder, og dét ikke kun på det handelsmæssige område. Jeg mener i øvrigt også, at det ville være ekstremt negativt, hvis man forestillede sig, at disse landes problemer kunne løses med foranstaltninger, der primært sigter på det, der undertiden noget forenklet kaldes "integrering i globaliseringsprocessen". Man skal holde sig for øje, at denne liberaliseringsproces i stedet for at være en løsning på disse landes problemer snarere er blevet et problem for dem, fordi de har så svag en økonomi, og den kløft, der adskiller dem fra de industrialiserede lande, er så dyb. Man skal imidlertid ikke overse, at lige så vigtig eller vigtigere end disse landes adgang til vores marked er deres evne til at brødføde befolkninger, der ofte ikke har adgang til de mest elementære midler til at skaffe sig tilstrækkelig ernæring, og derfor må selvforsyning, fødevaresikkerhed og familielandbrugets overlevelse prioriteres meget højt i den indsats, der skal ydes.
Hvad angår handlen, er der også andre forhold end dette initiativs eksportfremmende foranstaltninger, som det er vigtigt at være opmærksom på. Det gælder priserne på de varer, som disse lande normalt eksporterer, og som vedblivende er udsat for et mærkbart fald, og det gælder ligeledes den beskedne produktspredning og den deraf følgende koncentration af deres eksport omkring et ret begrænset varesortiment, der heller ikke forudsætter nogen specialisering, for ikke at tale om det ømtålelige spørgsmål om oprindelsesbestemmelserne. Forordningens slutversion, sådan som Rådet har vedtaget den, påkalder sig ud over den generelle vurdering, som jeg har nævnt, også nogle bemærkninger til detailpunkter. Den første angår de overgangsperioder, som det endelig er lykkedes at vedtage for sukker, ris og bananer, hvor vi er ganske klar over de vanskeligheder, som dette spørgsmål indebærer, og hvor jeg netop derfor mener, at denne sag ikke bør blive genstand for yderligere kontroverser. Dernæst finder jeg det nødvendigt at sikre en passende overvågning af foranstaltningens gennemførelse, så de mindst udviklede lande og deres befolkninger faktisk kommer til at drage de endelige og afgørende fordele af den, ligesom der må sørges for, at foranstaltningen ikke skader AVS-landene. Efter min opfattelse kan en passende, men også bred fordeling af den omfattede eksport sikre en effektiv og disciplineret gennemførelse. Jeg slutter af med at sige, at vi i alle tilfælde finder det helt afgørende, at der følges nøje op på, hvilke virkninger gennemførelsen af denne forordning i praksis vil få.

Kreissl-Dörfler
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær Lamy, Joaquim Miranda, mange tak for Deres fremragende betænkning! Også jeg glæder mig, trods al den kritik, som jeg trods alt har af Kommissionens initiativ. Det er for mig et første skridt i den rigtige retning, at vi netop giver de fattigste lande større adgang til vores markeder. Naturligvis ville også vi i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter have foretrukket at blive involveret i beslutningsprocessen på forhånd, så vi ikke skulle træffe beslutning om et forslag, som i sidste ende allerede er afgjort. Det håber vi bliver anderledes fremover.
Principielt hilser også Landbrugsudvalget dette initiativ velkommen, selv om vi naturligvis har formuleret en række betænkeligheder. Der er måske berettiget bekymring for, at der via trekantsforretninger - med eksempelvis sukker - kunne blive leveret mere sukker til EU, end disse lande overhovedet producerer. Det kan man imidlertid forebygge ved at give de enkelte lande en kvote for, hvor meget sukker de kan levere. Det er overskueligt, og det kan lade sig gøre med de eksisterende metoder.
Der er også ytret bekymring for, at der nu vil komme varer ind i landet, som ikke opfylder vores hygiejnebestemmelser. Hertil kan jeg kun sige, at vi allerede i dag har meget klare retningslinjer i EU for, hvilke fødevarer der overhovedet må komme ind i EU. Efter min mening - og her kommer jeg til en mere personlig del - var det - også for Landbrugsudvalget - rigtigt at acceptere denne betænkning. Men på mange punkter mener jeg, at Landbrugsudvalgets holdning er for protektionistisk.
Se engang på, hvor lille en andel handlen med disse lande udgør for EU! Disse lande er afhængige af få produkter, som de kan eksportere. Med rette hedder det i denne betænkning "alt undtagen våben". Det er netop det, vi leverer til disse lande og mindst af alt vil importere fra disse lande, eftersom de overhovedet ikke fremstiller dem i den kvalitet, vi har brug for.
Jeg tror heller ikke, at vi behøver at være bange for, at vi nu bliver oversvømmet af disse varer. Jeg ville ønske, at Kommissionen var kommet igennem i Rådet med sit forslag om at holde fast i de treårige overgangsfrister. For mig er det imidlertid også vigtigt, at vi nu støtter landene i at producere til deres regionale markeder. Her synes jeg, Landbrugsudvalgets forslag er ret kynisk, idet det hedder: Nu må man se til, at der ikke bliver dyrket for meget til eksport i disse udviklingslande. Det er der jo ingen, der rigtig har bekymret sig om før.
Jeg har også set forslag i Landbrugsudvalget, som ville slette den sætning, hvor der står, at vi overhovedet hilser dette initiativ velkomment. Det finder jeg meget beklageligt, især når man betænker, at EU er et solidarisk fællesskab med store overførsler af midler. Hvorfor skal vi så ikke også tilbyde de fattigste i denne verden en vis overførsel? Som sagt, så havde jeg gerne set en mindre protektionistisk holdning i Landbrugsudvalget. Det vil jeg lade det blive ved i første omgang.

Ferrer, Concepció
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil også fremhæve denne forhandlings belejlighed i betragtning af Den Tredje FN-konference om de mindst udviklede lande, som i øjeblikket afholdes i Bruxelles. Og netop derfor mener jeg, at det er godt at sætte diskussionen i perspektiv ved at minde om, at den verden, der består af de 49 mindst udviklede lande, som den foranstaltning, vi beskæftiger os med, er rettet imod, er en verden, hvor levetiden knap nok når op over 50 år, hvor 10% af børnene dør, før de er fyldt et år, hvor 50% af børnene under fem år er fejlernærede, og hvor den årlige gennemsnitsindkomst er lidt over 282 euro pr. person. Nogle oplysninger, der, selv om de er velkendte, rammer os.
For det første fordi disse oplysninger ikke bare er abstrakte tal, men er stemmen fra dem, der ingen stemme har, for vi ved, at de enkelte tal afspejler konkrete virkeligheder, der berører konkrete mennesker. Mennesker, der har samme rettigheder og samme værdighed som os, der er tynget af fattigdom og underudvikling, blot fordi de er født, der hvor de er født. For det andet rammer disse oplysninger os, fordi tallene, til trods for bistand og de politikker for udviklingssamarbejde, som EU og medlemsstaterne fører for at bekæmpe fattigdommen og underudviklingen i verden, ikke bare ikke bliver mindre, den afgrund, der adskiller de rige og de fattige lande, bliver også dybere.
Men for at den virkelighed, som disse oplysninger afspejler, kan ændres, kræver det, at man ikke er passiv, men forholder sig til kendsgerningerne og handler. Derfor vil jeg på vegne af min gruppe lykønske Dem, hr. kommissær, med "alt undtagen våben" initiativet. Dette initiativ er et skridt i den rigtige retning, selv om der for at optimere resultaterne af det skal træffes yderligere foranstaltninger på tilgrænsende områder. Netop derfor beklager jeg, at Rådet presset af nogle medlemsstater, som jeg foretrækker ikke at nævne, har indført længere overgangsperioder, hvilket allerede er blevet kritiseret, der kan formindske og i hvert fald forsinke dette initiativs indvirkning på disse landes økonomi.
Jeg beklager også de punkter i betænkningens beslutningsforslag, som repræsentanten for Landbrugsudvalget, hr. Kreissl-Dörfler, har fremhævet, der afspejler en vilje, hvad enten det er til at varetage medlemsstaternes interesser eller til at beskytte AVS-landenes fordele. De kan begge to være legitime. Men efter de kristelige demokraters mening kan de under ingen omstændigheder gå forud for EU's pligt til at fremme en bæredygtig økonomisk og social udvikling i udviklingslandene og særlig i de mest ugunstigt stillede blandt disse, som der står i traktaten.

Martínez Martínez
Hr. formand, kommissær Lamys initiativ om "alt undtagen våben", der skal tillade de mindst udviklede lande at placere deres produkter på EU's markeder uden mængde- eller toldbegrænsninger, er efter vores mening positivt. I den generelle vurdering er vi enige i Joaquim Mirandas betænkning, som blev vedtaget af Udvalget om Udvikling og Samarbejde, og i ordførerens bekymringer over og kritik af de ændringsforslag til forordningen, som vi diskuterer her.
Vi mener også, at det er unødvendigt, nærigt og nærmest patetisk, at den foreslåede åbning for varer som sukker, ris og bananer, ikke bliver fuldført før i 2009. Vi mener ikke, at denne forsigtighedsforanstaltning er berettiget. Der kunne være blevet fremført andre mekanismer af samme art til beskyttelse af Fællesskabets produktion, uden at værdien af det initiativ, vi diskuterer, ville blive svækket.
Vi mener også, at hr. Mirandas forslag om, at hele dette spørgsmål skal diskuteres med alle vores samarbejdspartnere, landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS-landene), inden for rammerne af Cotonou-aftalen, er hensigtsmæssigt.
Dette program om "alt undtagen våben" er i bund og grund en politisk gestus, hvis grundlæggende værdi er EU's solidaritetstilkendegivelse over for de mest nødlidende i udviklingsverdenen. Som gestus er det interessant og vigtigt, men der er ingen grund til at overdrive dets følger - som nogle har betegnet som en trussel mod visse sektorer i EU - og heller ikke dets positive virkninger for de berørte landes økonomi, som givetvis er meget begrænsede.
Selv om det kun er det, skal det understreges, at det er et lille skridt i den rigtige retning. Det mest diskutable er muligvis den forskelsbehandling, der skabes blandt udviklingslandene mellem de mindst udviklede og de mere udviklede. Det drejer sig om en vilkårlig og dermed uretfærdig opdeling, som vi må overvinde på længere sigt.
Til sidst vil jeg nævne en præcisering, som efter vores mening er påkrævet, og som allerede er påpeget i den forordning, som dette initiativ vedrører, og det er behovet for at føre en streng kontrol for at undgå den svig, det ville være, at produkter fra andre, endda veludviklede, lande, ved at passere gennem lande, der drager fordel af disse foranstaltninger, kommer til Europa for at udnytte de nye vilkår her. Det ville kunne blive farligt, og det ville desuden være et bedrageri i forhold til den generøse hensigt, der ligger til grund for foranstaltningen, som på grund af bedrageriet ville blive til skade for dem, som vi i dag forsøger at hjælpe.

Dybkjær
Hr. formand, det var et godt forslag, der kom fra Kommissionen - i hvert fald set ud fra et strategisk synspunkt - og under alle omstændigheder er det et skridt i den rigtige retning. Efter at have været i Rådets vridemaskine ser det jo unægtelig mindre imponerende ud. Industrien har gjort et flot lobbyarbejde i den forstand, at det er lykkedes den at overbevise visse medlemsstater om, at EU-systemet bryder sammen, hvis u-landene skulle få lejlighed til at eksportere bare en lille smule mere sukker og ris, end de gør i dag. Bananer skal jeg helt undlade at komme ind på. Dette til trods for at EU-landene gerne bruger de store ord om at være det frie markeds fortaler, u-landenes beskytter, en region med et ansvar i verden og med høje sociale idealer osv. osv., men det er åbenbart mest ved festlige lejligheder, den slags kan bruges. Der er indimellem lidt langt mellem ord og handling, og er der noget udviklingslandene har brug for, så er det netop handling.
Som andre ordførere har været inde på, er det en slags tragikomisk situation, at man netop nu i Bruxelles diskuterer de mindst udviklede og fattigste landes muligheder samtidig med, at vi nu er igang med den samme debat. Vi kan frygte, at det begge steder ender med, at det igen bliver mange ord og meget lidt handling i realiteten. Men o.k. det er da et lille skridt i den rigtige retning, og man kan da kun ønske Kommissionen held og lykke med det nye forslag og den nye meddelelse om bæredygtighed, hvor jo også landbruget er nævnt, og så må vi håbe, at Kommissionen har den fornødne styrke til at gøre op med landbrugsorganisationerne i de forskellige lande. Under alle omstændigheder er det helt nødvendigt, at vi tager fat på problemerne i forbindelse med de fattigste lande, hvis antal jo er vokset fra 25 til 49 gennem de seneste 30 år - kun et enkelt land er forsvundet fra listen. Ulandene behøver frihandel, gældssanering og bistand, såvel teknisk som økonomisk, og det haster med alle tre dele.

Lucas
Hr. formand, selv om visse af begrundelserne for initiativet tydeligvis er særdeles gode, har Gruppen De Grønne/EFA dog en række spørgsmål til initiativet, både hvad angår detaljerne og de brede linjer.
Som tidligere nævnt har omkring 99% af eksporten fra de mindst udviklede lande allerede toldfri adgang til EU's markeder. Problemet handler ikke så meget om adgang, som om begrænsning på forsyningssiden, infrastruktur og uddannelse. Landbrugsområdet er det hovedområde, som de mindst udviklede lande på nuværende tidspunkt ikke har adgang til. Ikke desto mindre er det præcist det område, hvor vi oplever forsinkelser i forhold til sukker, ris og bananer.
Der er fra anden side udtrykt begrundet bekymring over fødevaresikkerheden i de fattige lande. Snarere end at anvende jordressourcerne til en stigende eksport af landbrugsvarer til de nordlige lande, burde man i stedet overveje at brødføde sin egen befolkning.
Jeg ønsker at tage spørgsmålet om det generelle princip bag tiltaget op. Da jeg deltog i AVS-mødet i Gabon tidligere på året, fremhævede kommissær Nielson tiltaget, og kaldte det et tydeligt tegn på fremskridt, at de fattige lande nu tvinges ud i intern konkurrence. Efter min mening er det ikke et tegn på fremskridt, men et tegn på vanvid. Hvis de fattige lande konkurrerer med hinanden på få handelsvarer, kan det kun sænke prisen på verdensmarkedet, og de klare vindere bliver befolkningerne mod nord, og ikke befolkningerne mod syd.
Markederne i nord er desværre ikke uudtømmelige. Vi kan allerede se, hvordan "alt undtagen våben"princippet risikerer at undergrave Cotonou-aftalen, og hvordan præferenceordningen, som allerede er garanteret AVS-landene, nu er i fare. I en vis forstand beskyldes EU for at tage fra de fattige for at give til de fattigste.
Endelig er jeg bange for, at åbne markeder og global integration bliver en erstatning for en reel udviklingspolitik. Vi bør tænke i nye baner med hensyn til at yde bistand til de fattige lande i regi af deres egne regionale udviklingsstrategier.

Boudjenah
Hr. kommissær Lamy, De har kaldt initiativet "alt undtagen våben" for en verdenspremiere. Hvis det i en nær fremtid konkretiseres i en kvalitativ og effektiv forbedring af de omhandlede befolkningers levevilkår, ja, så er det en premiere. Tillad mig alligevel først og fremmest at sætte spørgsmålstegn ved tidsplanen for dette initiativ, som lanceres få måneder før genoptagelsen af forhandlingerne i WTO. Det ville være ærgerligt, hvis dette forslag først og fremmest skulle udnyttes til at forsøge at samle alle udviklingslandene bag Europa under forhandlingerne i WTO.
Men nu kommer jeg til selve initiativet. Europa importerer seks gange så mange landbrugsprodukter fra de mindst udviklede lande som USA. Dette tal udgør imidlertid kun 1% af Unionens samlede import. Det siger lidt om, hvor stor en indsats de rige lande skal indvillige i at yde for at forsøge at skabe balance i denne verdensomspændende handelsordning, som er mere end favorabel for dem selv. Der er dog flere aspekter af dette initiativ, som bekymrer mig. Først og fremmest den manglende høring af både Parlamentet og også AVS-landene, som, ligesom de gjorde det over for Den Paritetiske Forsamling, understreger, at præferenceordningen for f.eks. sukker og endvidere alle fællesskabsprotokollerne kunne lide skade. Og ligeledes behovet for at omlægge undersøgelserne af initiativets konsekvenser for bedre at kunne indkredse og tage højde for de retmæssige bekymringer, der kommer til udtryk med hensyn til eventuelle negative konsekvenser. Dernæst burde produkter, som importeres til de industrialiserede lande, være garanteret minimumspriser og ikke lide under kurssvingninger, eftersom de mindst udviklede landes økonomier alt for ofte er afhængige af omverdenen og af deres eksport af et eller to basisprodukter. Endelig skal vi aktivt opmuntre til en større spredning i produktionen, ikke mindst fordi produktionskapaciteten er blevet svækket i løbet af de sidste 10 år, og industrier er blevet udryddet af konkurrencen fra importvarerne.
I Frankrig insisterer det høje råd for internationalt samarbejde (Haut Conseil de la coopération internationale) f.eks. på anerkendelse af de mindst udviklede landes ret til at beskytte og støtte deres sårbare sektor, med særligt henblik på deres fødevaresikkerhed. Men for at garantere denne ret til selvbestemmelse på fødevareområdet, gøre reelle fremskridt med hensyn til at tilfredsstille befolkningernes primære behov og få adgang til teknologien har de mindst udviklede lande et farligt og vitalt behov for ekstern finansiering i et betragteligt omfang, en finansiering, som skal foregå i en samarbejdsånd, der øger deres produktionskapacitet. Selv om det kan hjælpe dem, at vi åbner vores markeder for deres produkter, så er handelsliberalisering ikke nogen udviklingspolitik. Hvordan kan man reelt tilfredsstille de primære behov, når den voksende gældsbyrde fortsat dømmer ethvert af disse landes forsøg på at investere i fremtiden til at mislykkes? Gælden udgjorde i 1970 10% af udviklingslandenes BNI, i dag udgør den mere end 40%, når det offentlige støttebeløb er mindre end det beløb, der betales i renter og afdrag. Frankrig havde således på den anden konference om LDC-landene forpligtet sig til at afsætte 0,20% af sin BNI, men har i virkeligheden kun ofret 0,08% i 1999. Man kan ikke insistere nok på alvoren i følgende tal: en ud af to personer overlever på mindre end to euro om dagen, en ud af tre har ikke adgang til elektricitet, og et barn ud af tre lider af fejlernæring. Tiden er inde til at høre på ...
(Formanden fratog taleren ordet)

Belder
Hr. formand, i den kommissionsrapport, som blev offentliggjort sidste år om EU's udviklingspolitik, blev det bemærket, at EU's handelspolitik har større indflydelse på landes udvikling end hele bistandspolitikken tilsammen. Kommissionens "alt undtagen våben"initiativ er derfor et prisværdigt initiativ. Imidlertid er adgang til markedet alene ikke tilstrækkeligt for de mindst udviklede lande, de såkaldte LDC-lande. De mangler infrastrukturen til at få alt det ud af markedsadgangen, som er muligt. Desuden er overgangsfristerne for ris, sukker og bananer lange, og derefter kan der efter behag benyttes et beskyttelsesinstrument. Og desuden er EU's produktkrav høje.
For også virkelig at gøre initiativet til en succes er det vigtigt at hjælpe LDC-landene med at føre markedsadgangen ud i livet. Teknisk bistand er nødvendig for at kunne opfylde de krav, som de europæiske forbrugere stiller til deres fødevarer. Kun da kan fødevaresikkerhed være udgangspunktet. Ellers beholder det europæiske marked sin protektionistiske karakter.
Jeg støtter helhjertet ordførerens opfordring til at undersøge initiativets faktiske virkninger. Indtil nu har den indfødte befolkning i LDC-landene for ofte ikke benyttet sig af åbningen af markederne. Evalueringen af Lomé-konventionerne i 1990'erne har ganske tydeligt vist dette.
I Miranda-betænkningen finder jeg desværre temmelig mange modstridende ting. Vores beslutningsforslags tekst har karakter af et kompromis. De europæiske landmænd, AVS-gruppen, forbrugerne, de ser alle sammen ud til at blive tilgodeset. Selv om jeg har forståelse for alle parters holdninger i og uden for EU, synes jeg alligevel, at vi skal foretage et valg. Enten vælger vi at forbedre situationen for 600 millioner mennesker i LDC-landene, eller også gør vi det ikke.
Endelig, hr. formand, vil jeg gerne opfordre Kommissionen til på LDC-konferencen, som i øjeblikket afholdes i Bruxelles, også at inddrage USA og Japan i "alt undtagen våben"initiativet.

Howitt
Hr. formand, som socialdemokraternes skyggeordfører på "alt undtagen våben" bifalder jeg aftalen og ser den som et væsentligt skridt mod at lette markedsadgangen til fremme af udviklingen i de fattigste lande.
Kommissær Lamys forslag har fået skyld for mange ting. For at være et kynisk forsøg på at købe sig til stemmer i WTO. For at forlede udviklingslande til uhindret fri handel. For at være et forsøg på at splitte AVS-landenes fællesskab. For at stjæle fra de fattige og give til de fattigste. Al den kritik har sin relevans, og vi må holde den skarpt for øje gennem hele forløbet. Dog skal vi være hr. Lamy taknemmelige for efter flere års stilstand at have været medvirkende til, at vi nu har taget et stort skridt fremad i bestræbelserne på at nedbryde protektionistisk landbrugspolitik, som - ifølge FN - koster udviklingslandene omkring 100 milliarder amerikanske dollars om året, hvilket er mere end det dobbelte af den internationale bistand.
Jeg vil bede kommissæren om at besvare et par vigtige spørgsmål til hans indlæg. Da Ingo Feustal fra Generaldirektoratet for Handel den 6. marts fortalte Udvalget for Udvikling og Samarbejde, at konsultationsprocedurerne for Cotonou var blevet fulgt, og at en fælles konsekvensanalyse ville blive udarbejdet, burde kommissæren her i aften ærligt indrømme, at Cotonou-aftalens erklæring XXIII, som fastsætter krav om henstillinger fra Det Blandede Ministerudvalg for Handel, ikke blev overholdt, og at der endnu ikke er udarbejdet konsekvensanalyser. Hr. Lamy bør forpligte EU til at yde den støtte der skal til for at hjælpe de mindst udviklede lande med at udnytte de nye muligheder og for at lette overgangen for andre AVS-lande. Han bør anerkende, at EU i øjeblikket slet ikke lever op sine til løfter til de romproducerende lande.
Hr. Lamy bør garantere, at administrative ordninger forhindrer, at regler om hygiejne benyttes som skjult protektionisme, og på samme tid gennemføre regler om oprindelsesland, som forhindrer svindel, men giver de mindst udviklede lande mulighed for at øge værdien af deres råvarer.
Hr. Lamy og jeg stammer begge fra sukkerproducerende områder. Ligesom hr. Lamy var jeg en stor modstander af dem, som forsøgte at skræmme landbruget med vildledende anklager om konsekvenserne af forslaget. Vi ved alle, at de i virkeligheden er ubetydelige på grund af betydningen af sukkerordningen under den fælles landbrugspolitik.

Van den Bos
Hr. formand, efter Berlinmuren skal også murene omkring Europa rives ned. Overbeskyttelsen af vores markeder sker på bekostning af de fattige lande, først og fremmest de allerfattigste. Derfor bifalder også min gruppe "alt undtagen våben"initiativet. Fri markedsadgang vil imidlertid ikke automatisk føre til en større eksport fra de mindst udviklede lande. Dertil skal først og fremmest udbuddet gøres bedre, mere forskelligartet og mere konkurrencedygtigt. Eksporten må heller ikke ske på bekostning af det lokale marked. Det nuværende initiativ vil ikke kunne forbedre den økonomiske situation i de mindst udviklede lande væsentligt.
For hvad betyder fri adgang uden midlerne og kendskabet til at løfte industrien op på et vestligt niveau? Hvad betyder dette smukke initiativ, hvis det foreløbig ikke skal gælde for sukker, bananer og ris? Det er netop de produkter, som mange lande er konkurrencedygtige i. Europa skal hjælpe de mindst udviklede lande med at kunne klare globaliseringen. Med henblik herpå skal alle mure rives ned.

Rod
Således åbner EU sine grænser for produkter fra de mindst udviklede lande undtagen for våben, som om Mali eller Bangladesh eksporterede våben til Europa, for øvrigt. Alt undtagen våben, men også bananer, sukker og ris, det vil sige de sektorer, som er sårbare for de europæiske lande, men livsvigtige for de mindst udviklede lande. Desuden havde 40 af de 48 mindst udviklede lande allerede sådanne præferenceaftaler inden for Lomé-konventionens samhandelsordning. Denne foranstaltning ændrer således ikke noget for dem. Det gør den til gengæld for alle de andre lande, med stoppet for de ikke-gensidige handelspræferencer i Cotonou-aftalen og oprettelsen af frihandelsområder inden 2008. Denne foranstaltning vil faktisk skabe konkurrence mellem de mindst udviklede lande og alle de andre lande inden for selve AVS-gruppen, som ikke engang er blevet hørt. Vi følger stadig den logik, der siger, at udvikling kun kan skabes gennem liberalisering og konkurrence. Til gengæld, som det allerede er blevet understreget, forventer kommissær Lamy uden tvivl støtte fra de mindst udviklede lande under forhandlingerne i Qatar og, i en større sammenhæng, til optagelsen i WTO.
Disse forslag, som fra starten så tilforladelige ud, risikerer at dømme de mindst udviklede lande til at blive råvareeksportører på bekostning af selv deres egne befolkningers fødevarebehov.

Lamy
Hr. formand, først og fremmest vil jeg takke ordføreren, hr. Miranda, for den dyrebare støtte, han giver til Kommissionens initiativ, som nu er blevet til Unionens initiativ. Åbningen af vores markeder for de fattigste lande - som denne gang er fuldstændig - er generelt blevet godt modtaget, men det er både sandt og normalt, at forslaget har vakt bekymring og skabt kritik et par steder, både i Parlamentet og i Rådet.
Jeg vil derfor forsøge at svare meget kort på de forskellige punkter, som har skabt debat, først og fremmest omkring rækkevidden af dette forslag, om hvilket det af og til er blevet sagt, at det ville åbne op for en massiv strøm af landbrugsprodukter fra de mindst udviklede lande til fællesmarkedet. Deres betænkning relativiserer også selv de indrømmelser, som er gjort med hensyn til mængder.
Det er sandt - som De har gjort opmærksom på - at disse lande ikke står for mere end 0,4% af verdenshandlen og 1% af EU's import. Disse tal kan derfor ikke undergå en pludselig og spektakulær stigning, især ikke når man kender disse landes eksportkapacitet. Vi har i øvrigt tænkt os at øge sidstnævnte, især gennem sundhedsmæssige standarder - som hr. Kreissl-Dörfler var inde på - men også mere overordnet gennem en forbedring af infrastrukturerne. Det drejer sig altså ikke for os, for Kommissionen, for Poul Nielson og for mig om at erstatte hjælpeforanstaltningerne, og det var et direkte svar til fru Lucas.
Med hensyn til fristerne er det sandt, at Kommissionen har genbehandlet sit oprindelige forslag i lyset af de drøftelser, som vi har haft om forslagets rækkevidde. Det er korrekt, at vi har justeret tidsplanen for at iværksætte en gradvis, men fuldstændig åbning på sigt med hensyn til bananer, sukker og ris. Det er på det grundlag, at Rådet har afgivet sin endelige udtalelse. Nogle er kede af disse justeringer. Jeg ville sandsynligvis selv hellere have været foruden, men vi lever efter den fælles regel om kvalificeret flertal, og vi bør samle et kvalificeret flertal.
Hvad angår overholdelsen af Cotonou-aftalerne, gør jeg opmærksom på, at AVS-ministrene har modtaget forslaget med tilfredshed i december måned, og at de har gentaget nødvendigheden af at overholde aftalen, hvilket vi har gjort. Kommissionen har hørt fru Boudjenah og hr. Rod samt AVS-landene om forslaget og er i øjeblikket ved at blive enig med AVS-landene om, hvilke bestemmelser der kræves for at opretholde disse landes konkurrenceevne i overensstemmelse med den Erklæring XXIII, som med rette blev citeret af hr. Howitt.
Hvad angår nogles ønske om at gå mere i dybden, viser betænkningen klart, at ikke alle er enige om hverken tidsplan eller midler. Vi tager et skridt i den rigtige retning. Vi bestræber os på at skabe overensstemmelse mellem vores ord og vores handlinger. Lad os begynde med at gennemføre dette forslag, og lad os opmuntre andre handelspartnere til at gå i samme retning, som foreslået af hr. Belder.
Hvad angår høringen af Parlamentet, deler Kommissionen ordførerens synspunkt. Det er en beslutning, som burde have været underlagt proceduren med fælles beslutningstagen, hvis medlemslandene havde accepteret Kommissionens og Parlamentets forslag på regeringskonferencen om en reform af artikel 133. Vi ved nu, at det ikke var tilfældet, og at vi derfor er underlagt nogle bestemmelser i traktaten, som desværre ikke er blevet ændret, hvad angår inddragelse af Europa-Parlamentet. Vi har derfor, og jeg har personligt i overensstemmelse med de løfter, jeg afgav, da jeg tiltrådte, arbejdet direkte sammen med de forskellige kompetente udvalg i Parlamentet, med Udviklingsudvalget i januar, med Landbrugsudvalget i slutningen af januar og med Industriudvalget i februar, og jeg har de største intentioner om at fortsætte denne praksis, som består i at gennemgå alle de vigtige dele af vores handelspolitik med Parlamentet, på trods af de utilstrækkelige traktattekster.
Mine damer og herrer, jeg tror, at denne betænkning er et dyrebart bidrag til vores bestræbelser på at undgå marginalisering af de mindst udviklede lande under en handelsordning, som bliver mere og mere verdensomspændende. Dagens forhandling er mere end velkommen - som fru Ferrer nævnte - i betragtning af den konference, der afholdes for øjeblikket i Bruxelles. Jeg tror, at denne betænkning bekræfter den store grad af konsensus, der er mellem vores to institutioner, hvad angår vores overordnede mål for forvaltning af den multilaterale handelsordning. Det er, som hr. Martínez Martínez sagde, et lille skridt, ikke et stort, men et skridt, som ikke desto mindre har politisk betydning, hverken mere eller mindre. Det er nu op til os at bruge alle bestræbelser på at føre det ud i livet. Jeg takker for Deres opmærksomhed.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl 11.30.

Sikkerhed til søs
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
Indstilling ved andenbehandling (A5-0140/2001) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning (5179/1/2001 - C5-0074/2001 - 2000/0065(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 95/21/EF om håndhævelse over for skibe, der anløber Fællesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion, af internationale standarder for skibes sikkerhed, for forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkår om bord (havnestatskontrol) (Ordfører: Watts);
Indstilling ved andenbehandling (A5-0144/2001) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning (5178/1/2001 - C5-0075/2001 - 2000/0066(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 94/57/EF om fælles regler og standarder for organisationer, der udfører inspektion og syn af skibe og for søfartsmyndighedernes aktiviteter i forbindelse dermed (Ordfører: Larrea).

Watts
. (EN) Hr. formand, lad mig starte med at takke Rådet og Kommissionen for deres fælles bestræbelser på at nå til enighed om en tekst, som jeg mener, er en markant forbedring af sikkerheden til søs. Spørgsmålet, som står tilbage uden et tilfredsstillende svar, er imidlertid, hvorfor Erika skulle forlise, før man fik øjnene op for de klare mangler omkring sikkerhed til søs. Vi behøver blot at kaste et blik på statistikkerne udarbejdet af Paris-MOU for at få øje på den rystende standard på mange af skibene i verden. Statistikken var tilgængelig længe før Erikas forlis og viser fortsat, at standarden faktisk er faldende. Som ordfører fastholder jeg min opfattelse af, at Erika-pakken vil være en forbedring af sikkerheden til søs, men jeg er bange for, at den ikke vil kunne forhindre en gentagelse af Erika-ulykken. Jeg siger ikke dette uden grund. Som ændringsforslag til et gældende direktiv vil pakken kun have effekt, hvis de berørte medlemsstaterne er villige til konsekvent at gennemføre den. Ser man på det nuværende kontrolsystem, er der flere medlemsstater, der ikke lever op til deres forpligtelser. Jeg er glad for, at kommissæren har været resolut og handlekraftig i forsøget på at sikre, at dette ikke længere er tilfældet.
Jeg bifalder den fælles beslutsomhed, som EU udviser i forbindelse med en stramning af foranstaltningerne. Jeg anbefaler særdeles kraftigt, at vi støtter forslagene om at fokusere på inspektionen af sortlistede flagstater og indførelsen af "tredje gang så tager vi ham"reglen, hvor skibe, som tilbageholdes for tredje gang inden for en bestemt periode, nægtes adgang til EU's havne.
Jeg beklager de manglende fremskridt, hvad angår spørgsmålet om Voyage Data Recorder, den såkaldte sorte boks. Parlament er af den opfattelse, som vi har fremhævet gentagne gange, at dette er særdeles vigtigt både af miljømæssige og sikkerhedsmæssige grunde. Vi er glade for at se, at Kommissionen principielt går ind for, at alle skibe udstyres med en sort boks. Vi er tilfredse med, at Rådet har indgået en politisk forpligtelse hertil. Det, vi har brug for, er imidlertid ikke en politisk forpligtelse, men en juridisk bindende forpligtelse, så det sikres, at reglerne også indføres for ældre og nye skibe inden for 5 år. Spørgsmålet om at udstyre skibe med VDR har været fremført flere gange. Faktisk har Den Internationale Søfartsorganisation, IMO, principielt gået ind for indførelse heraf. Skibe udstyret med Voyage Data Recorders har et højere sikkerhedsniveau. Med andre ord er det ikke blot anvendeligt efter en ulykke, men det bidrager efter min mening også til at ændre sikkerhedskulturen på skibe, hvis alle skibe udstyres med en sort boks.
Ifølge Det Forenede Kongeriges Marine Accident Investigation Branch (havarikommission) er modviljen mod at anerkende værdien af VDR'er og at gennemføre positive tiltag, så de installeres på handelsskibe, en medvirkende faktor til, at en række af de skibe, som sejler på havene i dag, har et lavt sikkerhedsniveau. Et skib udstyret med en sort boks er et mere sikkert skib.
Jeg ved, at kommissæren og Kommissionen har arbejdet hårdt på at nå et kompromis på dette særdeles vanskelige og komplekse område. Jeg bifalder en tilbagemelding her i aften, om fremskridtene for at nå et tilfredsstillende kompromis særligt hvad angår spørgsmålet om den sorte boks. Befolkningen kan ganske enkelt ikke forstå, hvorfor vi, efter så mange tragiske skibsulykker - Herald of Free Enterprise, Scandinavian Star, Estonia og Erika og mange andre - ikke bare kan udstyre skibene med sorte bokse.
Til slut vil jeg takke mine kolleger i Parlamentet for den assistance, jeg har modtaget de sidste par måneder i forbindelse med udarbejdelsen af betænkningen. Jeg siger dette til kolleger blandt alle de politiske partier fra alle medlemstaterne. Jeg håber på deres fortsatte støtte i forbindelse med den fælles beslutningstagning. Jeg tror, det inden for sikkerhed til søs vil være første gang vi som institution benytter os af de nye beføjelser, som vi fik under Amsterdam-traktaten. Lad os gøre brug af dem, så vi igen kan se de familier i øjnene, som har mistet deres kære på havet, og sige, at vi ikke går på kompromis med sikkerheden.

Ortuondo Larrea
Hr. formand, fru kommissær, det er nu halvandet år siden den sørgelige ulykke med skibet Erika fandt sted, som skabte en sand miljøkatastrofe ved de franske kyster tæt ved Calaispassagen. Og i den tid har Europa-Parlamentet arbejdet med et forslag, som Kommissionen stillede os, kaldet Erika I-pakken, som indeholdt to eller tre vigtige betænkninger. En af dem blev vedtaget, den anden har hr. Watts gjort rede for, og den tredje omhandlede klassifikationsselskaberne, de organisationer, der tager sig af sikkerhedsinspektion af skibene, som for os er særlig vigtige, for hvis vi ikke opnår at kontrollere, at skibe, som sejler under Unionens medlemsstaters flag - og forhåbentlig alle skibe - sejler under passende sikkerhedsforhold, vil vi komme til at opleve masser af ulykker som den med Erika.
Som jeg sagde i begyndelsen, er der desværre gået halvandet år siden ulykken i december 1999, og vi er stadig i gang med at diskutere Kommissionens forslag ved andenbehandlingen. Og jeg tror, at vi kommer til at fortsætte diskussionerne i Parlamentet.
Jeg mener ikke, at de europæiske institutioner lever op til borgernes forventninger. Jeg tror, at de forventer hurtigere og mere effektive svar på spørgsmål, som ikke bare har indflydelse på mennesker, men, som i dette tilfælde, også på miljø, dyr og planter.
Den 30. november 2000 vedtog Europa-Parlamentet ved førstebehandlingen 18 ændringsforslag til Kommissionens forslag, og i sit ændrede forslag af 12. december 2000 overtog Kommissionen kun nogle af Parlamentets ændringsforslag. På grundlag af den politiske aftale, som blev indgået i december 2000, vedtog Rådet sin fælles holdning den 28. februar 2001, hvor det accepterede 14 af Parlamentets ændringsforslag.
Ved den fornyede behandling i Europa-Parlamentets Udvalg om Regionalpolitik, Transport og Turisme er der igen blevet fremført visse spørgsmål, og jeg vil konkret i stigende rækkefølge efter betydning nævne, for det første, at de anerkendte organisationer ikke bør godkendes, og der bør heller ikke indgås aftaler med dem, hvis de eller deres personale har tilknytning til skibenes ejere eller redere. Udvalget har ligeledes vedtaget, at regelmæssige rådslagninger mellem de anerkendte organisationer med henblik på at opretholde deres kvalitetsstandarder skal være en regelmæssig praksis, og ligeledes at disse klassifikationsselskaber skal forpligte sig til regelmæssigt at tilstille Kommissionen rapporter og være villige til at samarbejde med tilsynsmyndighederne i havnestaten.
Der var et ændringsforslag, som jeg selv tog tilbage på Kommissionens og Rådets foranledning, om de tilfælde, hvor et klassifikationsselskab ikke var beliggende eller ikke havde sit hovedsæde i EU. Jeg mener også, at dette spørgsmål er vigtigt, fordi vi skal kontrollere de klassifikationsselskaber, der har sæde i vores lande, men ikke de, muligvis anerkendte, der har deres sæde uden for vores lande.
Men det vigtigste, og det er her, der er størst uenighed, er klassifikationsselskabernes finansielle ansvar, når de begår en uagtsom handling ved inspektion af skibene. I forhold til Kommissionens forslag om, at der skulle være en maksimumsgrænse for klassifikationsselskabernes finansielle ansvar, har Europa-Parlamentet i et forsøg på at finde en balance i forhold til Rådets holdning foretrukket at åbne mulighed for, at der ikke skal være en fast grænse, men at der kan være et interval, og at de enkelte medlemsstater kan vælge den maksimumsgrænse, der passer dem bedst, eller som er mest hensigtsmæssig. Rådet afviser dog denne holdning og ønsker ikke at tale om maksimumsgrænser.
Jeg mener, at vi bør gå i dybden med det for hurtigst muligt at opnå en aftale.

Jarzembowski
Hr. formand, fru næstformand, kære kolleger, jeg vil gerne takke de to ordførere. Både Mark Watts og Ortuondo Larrea har gennem måneders arbejde opnået at skabe konsensus i udvalget om de to betænkninger. Vi havde en fælles holdning under førstebehandlingen, og det vil vi også have i morgen under andenbehandlingen.
Derfor vil jeg ikke sige så meget om det, som de har forklaret om sagen, men straks gå videre til proceduren. Her beklager jeg, at vores tilbud til Rådet om at gennemføre en uformel forligsprocedure for i de kommende dage at kunne afslutte Erika I-pakken med hensyn til disse to direktiver, endnu en gang blev afvist. Vores tilbud var at forsøge at finde et kompromis før Parlamentets officielle andenbehandling og derefter i fællesskab at afslutte sagen med Rådets bekræftelse. Jeg synes, det er ærgerligt, at det ikke kan lade sig gøre. Det er der to bemærkninger til. For det første vil jeg gerne nævne, at jeg ligesom mine kolleger ganske vist havde hårde forhandlinger med kollega Gayssot, den franske trafikminister, om jernbanepakken, men han stod til rådighed, og vi kunne tale sammen. Det svenske formandskab var der ikke.
Vi bør i Europa-Parlamentet beslutte, at vi kun går med til uofficielle triloger, hvis ministeren deltager. Vi sender jo heller ikke vores rådgivere til en uformel forligsprocedure, vi kaster os på vægtskålen med vores egen personlige vægt.
Det andet saglige punkt vedrører det, som Rådet to gange har tilbudt os som kompromis, og som egentlig er en fornærmelse mod vores intelligens, for det var ikke noget kompromis. Derfor håber jeg bare, at Rådet og også det svenske formandskab kommer på bedre tanker. Vi er villige til efter denne beslutning og efter en beslutning fra Rådet at forhandle videre om sagen frem til slutningen af juni, så vi hurtigt kan nå frem til et resultat i en forligsprocedure.
Jeg har en stor bøn til næstformanden. Europa-Parlamentet repræsenterer i denne sag Kommissionens anliggender, for også Kommissionen ønsker at indføre VDR-systemer. Nu er vi i Parlamentet meget bange for, nej vi er sikre på, at Rådet bremser os og forsinker sagen, så vi ikke kan udsætte det til Erika II. Hvis Kommissionen går ind for VDR-systemer, så bedes den venligst støtte os i Watts-betænkningen.
Det samme gælder for Ortuondo Larrea-betænkningen. Vi er på Kommissionens side, og støtter derfor de foreslåede maksimumsgrænser. Når vi som kompromis nu foreslår minimums- og maksimumssatser for ansvaret i forbindelse med klassifikationsselskaberne, så er det et fair kompromis. Hr. formand, jeg håber, at Kommissionen ikke kun har øje for Rådet, men indfrier sit løfte og tager hensyn til, at Kommissionen og Parlamentet er naturlige forbundsfæller!

Piecyk
Hr. formand, på tysk findes der en talemåde, som lyder: "For retten og på åben sø er man i Guds hånd". Nu er det nok altid sådan for retten, men på åben sø kan vi jo hjælpe Vorherre lidt, og det tror jeg, Kommissionen gjorde i sin tid med fremsættelsen af Erika I-pakken, idet vi skal minde om, at havnestatskontrollen, klassifikationsselskaberne og forslagene om dobbeltskrogede tankskibe var en del af det.
Jeg takker også kollegerne hr. Ortuondo og hr. Watts varmt for deres arbejde. Kollega Ortuondo pegede før på, at det er halvandet år siden, og jeg tror, at befolkningen på et eller andet tidspunkt vil sige: Hvor lang tid skal I egentlig bruge i EU for at regulere noget, når der er sket en katastrofe som med Erika? Man må håbe, at Rådet - som kollega Jarzembowski sagde - langt om længe overvinder sig selv. Kommissionen og Parlamentet er klar. Vi mangler kun Rådet for at kunne nå frem til en ordentlig ordning.
Jeg tror, det er indlysende, at det som kollega Watts sagde kun er VDR-systemer, der skal diskuteres. Det må der kunne findes en løsning på. Jeg vil ikke lægge skjul på, at jeg personligt ikke er 100% overbevist, når det gælder klassifikationsselskabernes maksimumsgrænser for ansvaret. Men jeg tror, at hvis vi vil holde sammen i Parlamentet, må vi også gå ind i forligsproceduren i enighed. Derfor må man også af og til kunne sætte sine egne betænkeligheder i baggrunden. Men at undlade at stemme er også en mulighed for at skabe fælles fodslag i Parlamentet.
Fru kommissær, jeg har en lille bøn til Dem. Kunne De uafhængigt af de to sager måske give os en vurdering af det, som blev besluttet i IMO i slutningen af april omkring dobbeltskrogede tankere, og af hvordan Kommissionen vurderer det? Det ville være dejligt, for så ville vi nemlig alt i alt have pakken på plads. Vi ville åbenbart skulle gå ind i en forligsprocedure med Rådet. Men det kommer så måske ikke til at vare så længe. For kollega Jarzembowski har ret i, at det er på tide, at vi afslutter denne sag og kan sige til offentligheden, at nu har vi handlet politisk. Offentligheden forventer det, og derfor må det også ske.

Pohjamo
Hr. formand, kære kommissær, kære venner, jeg takker ordførerne for vellykkede betænkninger og for et godt stykke arbejde. I disse betænkninger er der taget hensyn til væsentlige anliggender med henblik på øget sikkerhed til søs.
Der er dog stadig meget at gøre ved forbedring af sikkerheden til søs. Ud over en videre stramning af reglerne skal vi sørge for, at de foretagne afgørelser er realistiske og til at gennemføre.
Rådet fælles holdning indeholder en stor del af de ændringsforslag, som blev vedtaget ved førstebehandlingen i Parlamentet. Hvad angår klassifikationsselskaber, udgør ændringen af artiklen om ansvaret et problem, fordi den foruden minimumsgrænsen også angiver en maksimumsgrænse. Flere medlemsstater har dog ikke godkendt, at der sættes en maksimumsgrænse.
Ifølge direktivet om havneinspektion er problemet de sorte bokse, hvis montering på skibe skal tilskyndes. Alle skibe skal have den sorte boks, men med hensyntagen til økonomiske realiteter skal der søges efter løsninger, hvorved de eksisterende fragtskibe kan udstyres med en teknisk forenklet sort boks.
Jeg mener, at godkendelsen og inspektionen af klassifikationsselskaberne skal strammes op. Udvidede inspektioner skal navnlig rettes mod risikoskibe. Skibe, der har højere risici, og som befinder sig på den sorte liste, skal have strammere kriterier for at anløbe havne.
Vores gruppe mener, at det er vigtigt, at problemerne løses, at begge forslag hurtigt bliver vedtaget, og at vi kan komme videre i sikkerhedsanliggenderne. Jeg vil dog henlede opmærksomheden på, at afgørelserne, der alene træffes på Unionens område for sikkerhed til søs, ikke er nok, for f.eks. spørgsmålene om ansvar skal løses globalt.

Bouwman
Hr. formand, for det første takker jeg ordførerne mange gange for alt det arbejde, de har gjort. For det andet vil jeg gerne tilslutte mig det, som hr. Jarzembowski siger. Jeg tror, at der er meget rigtigt i det. Det handler om proceduren i øjeblikket. Jeg ærgrer mig efterhånden gul og grøn over den måde, hvorpå vi langsomt, men sikkert hver gang skubbes i retning af fælles beslutningstagning. Jeg vil gerne have, at det går hurtigere, og det må også kunne gå hurtigere. Alle er egentlig overbevist om, at f.eks. VDR-systemer er fornuftige, det være sig IMO eller Kommissionen. I sidste instans har vi været igennem meget besværlige procedurer, bl.a. med hr. Gayssot. Jeg synes, at vi på en eller anden måde hurtigere må nå frem til en løsning, ikke blot nu, men også andre gange. Det var min første bemærkning. For det andet tror jeg, det er berettiget, at vi igen vil have VDR-systemerne optaget gennem et ændringsforslag. For det tredje tror jeg, at det er endnu vigtigere at se på navnlig evalueringen af havnestaternes kontrol, for den er jo meget vigtig. Også kvaliteten af havnestaternes kontrol, ikke blot hvad angår den tekniske side af sagen, men også hvad angår den menneskelige side. Den måde, hvorpå besætningen er sammensat. Jeg er stærkt tilbøjelig til, i løbet af den tid, hvor den anden Erika-pakke gælder, alligevel endnu en gang at anmode om, at der lægges ekstra vægt på navnlig besætningen, antallet af besætningsmedlemmer, besætningens art osv. Jeg synes, vi simpelthen skal stille et nyt forslag, for her lever vi ikke op til forventningerne, og heller ikke dette vil offentligheden forstå.

Meijer
Hr. formand, der har været en tid, hvor store europæiske virksomheder dominerede transporten på verdenshavene. De gjorde det med deres egne skibe, som var registrerede i det land, hvor ejeren var hjemmehørende, og de arbejdede for en stor del med nationale besætninger. De stoffer, som de transporterede, var mindre skadelige end nu, og de var endnu ikke særlig generet af yderst billige konkurrenter fra navnlig den tredje verden. Desuden kunne de over for offentligheden derhjemme ikke tillade sig nogen store skandaler. Netop under disse omstændigheder var arbejdsvilkårene og sikkerheden inden for skibsfarten langtfra ideale. Men de nationale myndigheder og fagforeningerne var bedre end nu i stand til at kontrollere tingenes forløb.
Hvis selvstændige erhvervsdrivende vil unddrage sig myndighedernes indblanding, lykkes det bedst inden for den skibsfart, som til dels foregår uden for landes territorialfarvande. Der forsøger man at sejle med defekte skibe og underbetalte besætninger. Disse skibe registrerer man i et andet land end det, hvor ejeren er hjemmehørende, og det er helst et land med lave skatter og ringe kontrol. Besætningen hverver man der, hvor der er stor arbejdsløshed, og hvor arbejdslønnen er lav. Mange skibe er forældede og forsømte, og så er der stor chance for, at affald og ladning ender i havet. Sikkerheden for personalet er for det meste ringe, og miljørisiciene er store. Egentlig synes jeg ikke, at det bør være private klassifikationsselskaber, som kontrollerer skibene, men myndighederne i godt samarbejde med fagbevægelsen og miljøbevægelsen. Så længe dette ikke er tilfældet, er det stadig absolut nødvendigt at overvåge, at klassifikationsselskaber ikke er afhængige af dem, som de skal kontrollere, for uden en sådan garanti bliver enhver kontrol meningsløs.
Jeg støtter gerne forslag, som udelukker klassifikationsselskaber, hvis de har forbindelser med skibets ejer, og som kræver en bedre periodisk kontrol med disse selskaber. Det er et fremskridt ligesom forbuddet mod tankskibe med enkeltskrog og afvisningen af adgang for skibe fra stater med et såkaldt bekvemmelighedsflag.

Musumeci
Hr. formand, kære kolleger, vi glæder os over Rådets beslutning om at medtage de væsentligste elementer fra de ændringforslag, som Parlamentet vedtog, i sin fælles holdning. I UEN-Gruppen betragter vi det som særlig vigtigt, at Rådet ligesom Europa-Parlamentet godkendte princippet om obligatoriske og ikke skønsmæssige inspektionsordninger for visse potentielt farlige skibe. Der er tale om udvidede og årlige inspektioner. Gad vide, hvor mange miljøkatastrofer vi kunne have skånet vores haves plante- og dyreliv, vores kyster, vores fiskerflåder og vores rejsearrangører for? Gad vide, hvor mange olietankeres skibsbrud, hvor mange ofre og hvor mange alvorlige forureninger vi kunne have undgået på vores kontinent, hvis der var blevet foretaget nogle ordentlige inspektioner? Jeg vil gerne understrege, at disse inspektioner ikke kun burde vedrøre skibets tekniske aspekter, men også overholdelsen af de sociale bestemmelser om mandskabets leve- og arbejdsforhold og dets uddannelsesniveau. Vi skal huske, at 70-75% af ulykkerne skyldes den menneskelige faktor.
Endelig glæder vi os over, at også Rådet har forstået betydningen af dataregistreringsanordninger om bord, bedre kendt som sorte bokse. Efter vores mening er der ikke alene tale om en nødvendig betingelse for at kunne anløbe i EU's havne, men også om en effektiv måde at følge et af de principper på, som EU's miljøpolitik er baseret på, nemlig princippet om, at forureneren betaler.

Souchet
Hr. formand, den første konkrete konstatering, som jeg i min egenskab af folkevalgt for atlanterhavsregionerne må komme med under denne forhandling, er, at de utallige ofre for denne frygtelige oliepøl 18 måneder efter Erikas forlis kæmper mod et erstatningssystem, som både er meget trægt, meget komplekst og meget uretfærdigt. Ud af 1.200 erstatningssager er det kun 200, som er blevet behandlet af IOPCF. De begærede og berettigede beløb reduceres systematisk og diktatorisk. De træge procedurer sætter den financielle balance hos mange kystvirksomheder i fare, herunder især hos skaldyropdrættere og havbrugs-, fiskeri- og turistvirksomheder. IOPCF fungerer som en frivillig ansvarsbegrænsningsmekanisme for oliseselskaberne, som således fritages for en stor del af erstatningen for de skader, som de trods alt har forvoldt. Man forstår bedre, hvorfor USA har holdt sig uden for denne ordning. De ville aldrig ved IOPCF's mellemkomst have opnået erstatning fra selskabet Exxon for samtlige skader i forbindelse med Exxon Valdez-ulykken, en erstatning, der beløb sig til 50 milliarder franc. Skaderne efter Erika-ulykken er ganske vist mere beskedne. De vurderes for øjeblikket til 5 milliarder franc, men IOPCF har sat et loft over den samlede erstatning på 1,2 milliarder og ikke en øre mere, for IOPCF's erstatning svarer til fondens beholdning, ikke til ofrenes tab. Staten og de lokale myndigheder er altså nødsaget til at dække de resterende udgifter, hvilket er det samme som at lægge en del af forurenernes ansvar over på skatteyderne. Det er dette yderst alvorlige misforhold, som vi absolut må have udryddet. Vi begynder med Erika I-pakken, som vi gennemgår i nat under andenbehandlingen, og for vores vedkommende anerkender vi ordførernes forslag om at øge skibsklassifikationsselskabernes ansvar. Men under Europa-Parlamentets behandling af Erika II-pakken bør vi sørge for, at der også udarbejdes et egentligt ansvarsfordelingssystem, som er forståeligt, retfærdigt og forebyggende, for det betydningsfulde par reder/befragter.

Langenhagen
Hr. formand, hver dag får vi nye beviser på, at det er nødvendigt, at vi hurtigt når frem til resultater inden for skibssikkerheden. Så sent som i denne uge havarerede et cementfragtskib igen i Kadetrenden i Østersøen mellem Danmark og Tyskland. Skibenes blidtklingende navne, Erika eller Levoli Sun, må ikke sløre den kendsgerning, at der sejler alt for meget usødygtigt skrot rundt i de europæiske farvande. Som beboer ved den tyske kyst kan jeg kun sige, at nu er det nok!
Det foreliggende forslag, som vi nu har til andenbehandling, er en del af den såkaldte Erika I-pakke, opkaldt efter Kommissionens første, kompetente forslag som reaktion på tankskibet Erikas havari ud for Bretagnes kyst. Da vi afsluttede førstebehandlingen, var vi alle meget optimistiske, fordi vi var begejstrede for Kommissionens nye energi og troede, at vores ændringsforslag også kunne - måtte - finde tilslutning i Rådet, fordi pakken skulle gennemføres hurtigt. Men det går ikke altid, som man tror.
I dag er vi desværre ikke kommet ret meget længere, selv om Parlamentets anbefalinger absolut var brugbare og også til dels kom til udtryk i den fælles holdning. Desværre kunne vi heller ikke nå frem til et positivt resultat før tiden inden for rammerne af trilogen. Før tiden, siger jeg, naturligvis i logisk rækkefølge! Det beklager jeg meget, for hvis vi kunne have undgået forligsproceduren, kunne bestemmelserne have været trådt i kraft tidligere. Hvem kan forstå Rådets blokade? Vi har naturligvis brug for en gennemførlig, fair og konkurrencemæssig korrekt løsning i spørgsmålet om klassifikationsselskabernes ansvar. Vi har brug for maksimale størrelser for ansvaret, som kan forsikres. Jeg er derfor glad for de pågældende forslag. Vi må ikke glemme, at ansvarsspørgsmålet ikke er et spørgsmål om ensidig skyldspålæggelse. Alle aktører må bære deres del af ansvaret, som må kunne gøres til genstand for en retssag.
Det kommer naturligvis til udtryk i en større pligt til at udvise omhu - fra skibsbyggeren til rederen - end hidtil og altså også i konkrete pengebeløb. Jeg siger, at vi i sikkerhedens interesse langt om længe må tage et skridt fremad. Jeg opfordrer Rådet til at støtte Kommissionen og os og bidrage aktivt og synligt med sin del i sikkerhedens interesse.

Thors
Hr. formand, kære kommissær, jeg er enig i det, som ordføreren har sagt om betydningen af hurtigt at få denne pakke godkendt. Samtidig tænker jeg på, hvor vigtig den kommende Erika II-pakke også er for at få rådet bod på den største enkelte miljøfare, der truer Finske Bugt, nemlig byggeriet i Primorsk.
Kære venner, vi er ved at komme i en meget svær situation, hvor det tankskib i Europa, der måske er i allerdårligst stand, bliver brugt til at transportere store mængder olie i Østersøen, der er et meget følsomt område. Kære kommissær, jeg appellerer til, at De i forbindelse med behandlingen af denne pakke hurtigt vedtager foranstaltninger, så vi kan få den black box, som hr. Watts taler om, men også et rapporteringssystem for Finske Bugt. Isklassificeringen skal også tages i betragtning i den sammenhæng.
Samtidig må vi notere os, at selv om ulykkerne vækker opmærksomhed, er forsætlige udslip desværre den største forureningskilde. Meget tyder på, at anklagerne i EU inden for rammerne af Eurojust må begynde at samarbejde bedre for at turde at tage dette fænomen op. Vi får desværre mange rapporter, men anklagerne skrider meget sjældent til handling.

Stenmarck
Hr. formand, da oliefartøjet Erika havarerede, udløste det en lang række aktiviteter fra Kommissionens side. Det er godt. Det havde dog været bedre at handle, før ulykken var sket, end bagefter.
Der er to ting, der er interessante i denne sammenhæng. Den ene er, at Erika var indregistreret i Malta. Fartøjer, der er indregistreret i Malta, har været indblandet i flere havarier, og der er derfor grund til, at der i de igangværende forhandlinger om medlemskab stilles omfattende krav til sikkerhed til søs og miljø.
Den anden ting er, at Erika var blevet godkendt af et italiensk klassifikationsselskab. Kontrollen af klassifikationsselskaberne er mangelfuld. Det ses ikke mindst af, at det samme klassifikationsselskab også godkendte Levoli Sun, der sank mindre end et år efter Erika. Derfor er strengere krav til klassifikationsselskaber en af de vigtigste bestanddele i det forslag, vi skal tage stilling til. En sådan ordning ville have rejst en række spørgsmål om netop dette klassifikationsselskab og sikkert også om visse andre.
Det er også nødvendigt med en indsats på andre områder. Det er vigtigt, at reglerne om dobbeltskrog kommer op på samme niveau her som i USA. Det er dog ikke tilstrækkeligt med regler. Levoli Sun var kun 11 år og forsynet med dobbeltskrog. Fartøjet var imidlertid dårligt vedligeholdt, havde en mangelfuldt uddannet besætning og var tre gange blevet tilbageholdt i nederlandsk havn, før ulykken indtraf. Det er således af største betydning, at også statskontrollen i havnene skærpes, og at minimumsniveauet for både fartøjer og klassifikationsselskaber højnes betydeligt.
Det forslag, som Kommissionen har stillet, er afgørende og et vigtigt skridt i den rigtige retning.

Ojeda Sanz
Hr. formand, fru næstformand for Kommissionen, vi må erkende, at Erikas forlis i sin tid skabte en bølge af vrede i den europæiske offentlighed over de eksisterende foranstaltningers mangelfuldhed og den manglende evne til at undgå en katastrofe af denne størrelsesorden.
Denne ulykke viste tydeligt begrænsningerne i en politisk strategi, der gik ud på udelukkende at behandle sikkerhed til søs inden for rammerne af de internationale organisationer som IMO. Derfor skal Kommissionen, og særligt kommissær De Palacio, takkes for det fremragende arbejde udført i denne periode. På et år har den stillet seks forslag til forbedring af sikkerheden til søs, hvilket har været et bevis på den store interesse, der er for spørgsmålet, og jeg vil også lykønske ordførerne, hr. Ortuondo og hr. Watts, for deres glimrende arbejde.
Selv om vi kunne være forholdsvis tilfredse med, hvordan vi har reageret på vores borgeres forventninger, mener jeg, at vi et år efter det burde have vedtaget disse foranstaltninger endeligt. Når man tænker på, hvor hurtigt både Parlamentet og Rådet behandlede denne pakke med foranstaltninger, kan man mene, at vi har reageret hurtigt. Men sandheden er, at debatten om dette spørgsmål har varet temmelig længe, og hvis vi indleder en forligsprocedure, må vi vente flere måneder på den endelige vedtagelse af disse foranstaltninger, hvilket vil gå ud over troværdigheden af de institutioner, som vi repræsenterer. Og selv om et år kan synes forholdsvis kort i fællesskabssammenhæng, må vi give Kommissionen ret i, at vi muligvis bringer Erika-pakkens effektivitet i fare ved at diskutere spørgsmål, der kommer i anden række.
Den meget brede internationale lovgivning om sikkerhed, der i dag regulerer søtransporten, har muliggjort et drastisk fald i ulykker og forurening, og de foranstaltninger, vi diskuterer nu, viser vores institutioners vilje til at forbedre skibenes sikkerhed og beskytte havmiljøet.
Endelig ønsker jeg, at vi fortsætter det hurtige arbejde uden at hvile på laurbærrene. Jeg er overbevist om, at Parlamentet er fast besluttet på at få vedtaget Erika II-pakken med de tre nye foranstaltninger, der supplerer dem, vi diskuterer i dag, og jeg er enig i, at Rådet også bør skynde sig at støtte Parlamentet.

Lisi
Hr. formand, på nuværende tidspunkt er det ærligt talt vanskeligt at tilføje andre argumenter, også fordi situationen er lidt paradoksal. Som andre af vores kolleger mindede om, er vi helt enige i Kommissionens forslag, og man kan sige, at vi står sammen for om muligt at få ram på den egentlige dialogpartner, der ikke er med i dette forslag, sådan som det er formuleret. Det er et meget fornuftigt forslag, som ikke tager sigte på at vende op og ned på den første holdning, man nåede frem til. I grunden anmoder man i højere grad om dette vigtige instrument - sådan som ordføreren hr. Watts så rigtigt sagde - på grund af sikkerheden end på grund af effektiviteten. Den sorte boks kan nemlig ændre adfærden og tvinge folk til at tænke over sikkerhedsproblemet og gøre en indsats for at ruste sig mod dette problem. Der er således tale om, at vi på en måde indfører en ny sikkerhedskultur og fastlægger en anden margen for økonomisk godtgørelse. Jeg er i øvrigt af den opfattelse, at Parlamentets forslag er meget bedre i tråd med subsidiaritetsprincippet, som giver de enkelte medlemsstater en valgmulighed.
Når det gælder selve indholdet, er der således ikke den store uenighed. Det, der er virkelig uforståeligt, er, at Rådet ikke har forstået vigtigheden og den politiske betydning af at træffe en hurtig afgørelse i denne sag. Som man allerede har sagt, er der faktisk ikke tale om nogle så ubetydelige spørgsmål, at man kan forsinke et initiativ med stor politisk betydning yderligere, og det er ikke bare, fordi man herved ville få en ende på og rette op på en situation, der har været årsag til meget uro, men også og ikke mindst, fordi vi for en gangs skyld ville være mere forudseende. Vi håber ikke, at de mange små Erika-ulykker, der desværre bliver ved med at ske i vores farvande, forårsager en ny katastrofe, før det lykkes os at vedtage dette direktiv. Vi ønsker ikke, at dette sker, og vi håber, at Rådet er fornuftigt.

Pérez Álvarez
Hr. formand, der er utallige gange blevet talt om søtransporten og dens betydning her i salen.
Fordi søtransport er bedre for miljøet, er der også blevet talt om behovet for og hensigtsmæssigheden i en modal omlægning til søtransport over korte afstande, som kunne være et led i Fællesskabets strategi for opfyldelse af Kyoto-forpligtelserne, om at nye undersøgelser viser, at søtransporten kun tegner sig for 12% af havets udledninger, eller om at den udnytter energien bedst, og om at havet, i forhold til landtransportstrukturerne, som er stærkt belastede i de udviklede lande - og særligt i Europa - er en fri og gratis infrastruktur, der stadig er langt fra overbelastet.
Det sker, at medierne gør opmærksom på de tragedier, der sker, nogle gange med tab af menneskeliv til følge.
Heldigvis er ulykkerne og forureningen blevet begrænset meget på grund af både den brede internationale sikkerhedslovgivning og den større fornuft og bevidstgørelse, der i dag hersker inden for søtransporten. Og jeg mener, at de foranstaltninger, som vi behandler i dag, beviser vores institutioners vilje til at påtage sig et ansvar og skærpe sikkerheden på skibene og beskyttelsen af havmiljøet, og derfor skal Kommissionen og næstformanden for Kommissionen, som har stillet seks forslag til retsakter på mindre end et år, lykønskes. De har forstået at reagere.
Som medlem af Beskæftigelsesudvalget opfatter jeg et skib som ikke blot et arbejdssted, men også et område, der er rammen om levevilkårene for søfolkene, og derfor mener jeg, at det er nødvendigt, at der ud over indsatsen for mandskabernes sikkerhed og integritet, gøres en indsats, der har til formål at sikre, at disse mandskabers levevilkår og arbejdsforhold forbedres om bord på skibet.

De Palacio
Hr. formand, jeg vil indlede med at takke ordførerne for det glimrende arbejde, de i denne periode har udført med disse to vigtige forslag.
Jeg vil minde om, at Erika-pakken, som det allerede er blevet nævnt, blev forelagt lige efter en meget beklagelig katastrofe, der gav miljøproblemer langs 400 km europæisk kyst, at vi handlede hurtigt og fornuftigt med forslagene, men desværre har vi ikke været i stand til i den uformelle trilog at opnå en aftale mellem de tre institutioner. Og det, Kommissionen beklager mest, er, at vi var lige ved at opnå den, der manglede bare en lille smule. Til sidst var det uvæsentlige aspekter, der skilte os, men jeg er bange for, at disse aspekter vil tvinge os til at indlede en forligsprocedure, og at det vil tage 3-4 måneder til, før vi har en aftale på grundlag af forslagene.
Og det sker til trods for, at vi alle sammen kan være meget stolte - Parlamentet, Kommissionen og Rådet - fordi vi takket være vores beslutsomhed, særligt Parlamentets og Kommissionens, takket være vores arbejde efter fælles overenskomst har opnået, at Den Internationale Søfartsorganisation praktisk talt på alle punkter overtager vores krav om anvendelse af dobbeltskrog som et bedre eller lige så godt system til sikring af større sikkerhed på olietankskibe, idet der fastlægges tidsfrister for tilstedeværelse og anløb af enkeltskrogede olietankskibe i vores havne.
Vi må acceptere kendsgerningerne, men Kommissionens vil naturligvis fortsat arbejde på, at vi ved forligsforhandlingen hurtigst muligt opnår denne aftale mellem de tre institutioner. Hovedsagelig mellem Parlamentet og Rådet, selv om vi vil gøre vores mæglingsarbejde, som vi har pligt til.
Under forhandlingen er der blevet nævnt forhold omkring besætningerne. Jeg er enig med Dem i - der er flere, der har bragt det op - at problemet med besætningerne er vigtigt. Vi har forelagt en meddelelse om søfolk, om besætninger, om klargøring og uddannelse. Vi mener, at der desuden skal stilles positive forslag, og vi er i gang med at undersøge, hvordan vi kan udbrede udbyttet af forslag som det, der gælder i Storbritannien, om tonnage tax, hvordan vi kan tilskynde andre stater i Unionen til at træffe denne type foranstaltninger, for mange gange opstår katastroferne ganske enkelt på grund af menneskelige fejl. Det er rigtigt, at mange skyldes substandard-skibe, som det er blevet nævnt her, men det drejer sig for ofte om menneskelige fejl, klargøringsfejl og endda af og til om detaljer som f.eks. det, at der tales forskellige sprog, og at man ikke forstår hinanden. Derfor skal der også gøres noget ved det, for sikkerheden afhænger af det.
Lad os gå over til forslagene. Hvad angår ændringsforslag 1 til direktivet om havnestatskontrol, vil jeg - som ved andre lejligheder - sige, at Kommissionen er helt enig med ordføreren, hr. Watts, i, at det er nødvendigt at gøre det obligatorisk, at skibe, der anløber EU's havne, gradvist udstyres med sorte bokse. Men vi fastholder, at dette ikke er stedet. Vi har foreslået det i Erika II-pakken, Parlamentet er i gang med at diskutere det, og jeg mener ikke, at det bør indgå i dette direktiv.
Vi mener desuden ikke, at forslaget om automatisk adgangsforbud for et skib, der ikke er udstyret med en sort boks, er praktisk gennemførligt. Det er klart, at man ikke kan forbyde et skib at sejle uden forudgående inspektion, og af principielle årsager kan forbud ikke anvendes som løsning på alle mulige sikkerhedsproblemer på skibe. I det statslige havnekontrolsystem er et passende svar på sådanne mangler inspektion og efterfølgende tilbageholdelse af skibet.
Ændringsforslaget omfatter desuden skibe på over 300 bruttoregistertons, hvilket er en voldsom udvidelse i forhold til både de internationale bestemmelser og Kommissionens forslag, der udelukkende omfatter skibe på over 3000 bruttoregistertons.
Desuden er det højst sandsynligt, at man på internationalt plan udstyrer skibene med et forenklet VDR-system, som er meget billigere at installere, og som alligevel giver de væsentligste data, der desuden er vigtige, fordi de letter havnemyndighedernes inspektion.
Kommissionen vurderer også, at ændringsforslaget ikke bør inddrages i artikel 7, da det vedrører sanktioner for skibe, der ikke overholder minimumsstandarderne eller sejler under bekvemmelighedsflag, og som i længere tid bryder reglerne, og her taler vi om sanktioner mod en specifik mangel, mod et skib. Men især mener vi, at disse spørgsmål snarere vedrører et fremtidigt ændringsforslag til det andet forslag, som er en del af Erika II-pakken.
Jeg er derfor, hr. Watts - det har jeg sagt til Dem gentagne gange - enig i, at det er nødvendigt at installere sorte bokse. Det har De helt ret i. Problemet er hvor. Det er også nødvendigt at gøre sig overvejelser om den såkaldte Voyage Data Recorder. Det er nødvendigt at undersøge muligheden for en kombination eller blot at gøre sig overvejelser om et eller andet system afhængigt af skibstypen og den type last, skibet transporterer.
Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 2 om revisionsklausulen, men revisionsprocessen bør iværksættes tre år efter datoen for gennemførelsen af direktivet og ikke efter dets ikrafttrædelse, da det er nødvendigt at evaluere gennemførelsen af direktivet efter en vis tid. Med denne delvise ændring har vi ingen problemer med at acceptere forslaget.
Hvad angår den anden del af pakken, direktivet om klassifikationsselskaberne, vil jeg understrege, at jeg er helt enig med ordføreren, hr. Ortuondo Larrea, og med de øvrige medlemmer af Parlamentet, som mener, at det er meget let for medlemsstaterne blot at lægge hele ansvaret over på klassifikationsselskaberne og på den måde fraskrive sig ansvaret for en ordentlig kontrol fra havnemyndighedernes side.
Hvad angår spørgsmålet om ansvar, som er det mest kontroversielle ændringsforslag, vil jeg understrege, at ubegrænset ansvar allerede er et princip i tilfælde af grove forseelser. Jeg beklager, at vi på grund af problemet med de mindre grove forseelser til sidst ikke var i stand til at indgå en aftale om dette initiativ. I sammenligning med de vigtige forbedringer af sikkerheden til søs, som opnås med teksten generelt, er sagen den, at vi har rodet os ud i noget - og det er jeg som sagt ked af - der betyder mindre for helheden.
Men hvis vi koncentrerer os om ændringsforslagene til direktivet om klassifikationsselskaber, vil jeg sige, at Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 2, 5 og 6 og til dels ændringsforslag 7, forudsat at henvisningen til, at det er en kopi af IMO-resolution A.847(20), udelades. Vi kan imidlertid ikke acceptere ændringsforslag 1. På det område er vi enige med Parlamentet i, at der ikke bør være en familie- eller erhvervsmæssig tilknytning mellem rederen og klassifikationsselskabet, og det fremgår allerede af teksten. Problemet er, at ændringsforslaget går et skridt videre, og dermed bliver det praktisk talt umuligt at gennemføre. Jeg håber, at De vil overveje dette ændringsforslag på ny, for sandt at sige mener jeg, at det ville være hensigtsmæssigt for alle.
Ændringsforslag 3 og 4 drejer sig om det afgørende spørgsmål om ansvar. Parlamentet ønsker at fastlægge nogle maksimumskvoter for ansvar, og jeg er enig i, at princippet om ansvar skal fastholdes. Kommissionen søgte faktisk et højere harmoniseringsniveau gennem forslaget om maksimumstal. Jeg skal imidlertid minde Dem om, at vi på alle de andre områder har opnået en aftale.
Når det er sagt, skal vi forsøge hurtigst muligt at få forslaget igennem. Det er nødvendigt at indgå aftaler, hvis vi ikke bliver enige under andenbehandlingen. Kommissionen vil altid være til stede for at foreslå formuleringer og forsøge at mægle, men jeg vil under alle omstændigheder igen fremhæve, at det er et glimrende arbejde, som de to ordførere, hr. Watts og hr. Ortuondo, og hele Parlamentet har udført, for jeg mener, at det ikke bare har været nyttigt for Kommissionens holdninger, men generelt har bidraget til at forbedre forslagenes kvalitet.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Ensartet førerattest
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0151/2001) af van Dam for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 881/92 om adgang til markedet for vejgodstransport i Fællesskabet, som udføres fra eller til en medlemsstats område eller gennem en eller flere medlemsstaters områder, hvad angår en ensartet førerattest (KOM(2000) 751 - C5-0638/2000 - 2000/0297(COD)).

Van Dam
Hr. formand, fru kommissær, problemet med billig arbejdskraft fra andre steder sammenlignet med de dyrere EU-borgere har i de seneste uger i forbindelse med den kommende udvidelse ofte været genstand for opmærksomhed. Og ikke med urette. Lønudgifterne til ikke-EU-borgere ligger langt lavere end til EU-arbejdstagere. Det kan ifølge nogle medlemmer af Rådet føre til temmelig store spændinger på arbejdsmarkedet.
Helt uberettiget er denne angst ikke. I det mindste når vi ser på transportsektoren. Der benytter visse transportvirksomheder, der opererer internationalt, chauffører fra tredjelande ved transport over grænserne i Europa. Disse chauffører, der navnlig kommer fra Østeuropa og lande, der ligger længere østpå, lægger en meget mindre byrde på virksomhedens arbejdsomkostninger end deres europæiske kolleger.
At ikke-EU-chauffører kan være aktive på EU-transportmarkedet, har en række årsager. For det første findes der internationale aftaler såsom CEMT og bilaterale aftaler, som skaffer østeuropæiske virksomheder adgang til EU-markedet. Disse aftaler gør det muligt, at virksomheder uden for EU - det være sig begrænset eller ej - har lov at udføre international transport inden for EU. For det andet kan ikke-EU-chauffører køre med EU-køretøjer, dersom de råder over de nødvendige bevillinger.
Navnlig sidstnævnte er genstand for diskussion i denne betænkning. I praksis er det indviklet i hele EU at kontrollere, om de dokumenter, som en ikke-EU-chauffør viser ved en kontrol, er de korrekte. Rettere sagt, om denne person er ansat på en lovlig måde, og om alle relevante sociale bestemmelser i den forbindelse er opfyldt. Denne vanskelighed har gjort, at der er opstået alle mulige former for praksis, hvori ikke-EU-chauffører på illegal måde - og mod betydeligt dårligere sociale vilkår end deres EU-kolleger - arbejder for EU-virksomheder. Dette fører til konkurrenceforvridning mellem EU-virksomheder og forståeligt nok til protester hos EU-chauffører.
Derfor har Kommissionen stillet forslag om for alle chauffører, som kører med lastbiler fra EU-virksomheder, at indføre en entydig attest. Denne attest - der svarer til EU-bevillingen for international transport inden for EU - er så beviset på, at den gældende lovgivning i virksomhedens etableringsstat er overholdt, og at sociale betingelser er opfyldt for den pågældende chauffør. Attesten siger dermed intet om indholdet af disse betingelser, men kun om anvendelsen deraf i arbejdsvilkårene.
Ifølge Kommissionens forslag bør denne attest indføres for alle chauffører, som arbejder for EU-virksomheder. Dette betyder, at visse gængse handlinger, i særdeleshed anvendelsen af flere chauffører fra forskellige medlemsstater på en lastbil under én tur, skulle blive vanskeligere. Desuden vil en indførelse i hele EU indebære en betydelig administrativ byrde, fordi en omfangsrig mængde attester skal udstedes på meget kort tid. Når det tages i betragtning, at det vigtigste formål med denne foranstaltning er at forhindre anvendelsen af såkaldte illegale ikke-EU-chauffører på EU-virksomheders lastbiler, forekommer dette forslags rækkevidde at være for stor.
Derfor er flertallet i Transportudvalget af den opfattelse, at ordningen i første instans skal begrænses til chauffører fra tredjelande. Derved tager vi fat på det væsentlige problem, og den administrative byrde, som kunne forsinke gennemførelsen af forslaget, bliver begrænset.
Desuden er det samme flertal i Transportudvalget af den opfattelse, at dette - uden evaluering - to år efter indførelsen af attesten for chauffører fra tredjelande skal gælde for alle chauffører, som kører med lastbiler fra EU-virksomheder. Et vigtigt argument herfor er de formodede uregelmæssigheder, som der vil være også i deres arbejdsvilkår.
Når attesten også gælder for EU-chauffører, betyder dette, at der opstår en fuldstændig gennemsigtig situation, hvori nationale beviser for en ansættelse kan erstattes af attesten. Det gælder så om at modstå det stigende pres på indholdet af arbejdsvilkårene, for at konkurrencepresset i sektoren ikke alligevel ender hos chaufførerne ad en omvej.
Hr. formand, hvis vi accepterer dette forslag, betyder det ikke, at alle problemer med ikke-EU-chauffører er ude af verden. De eksisterende CEMT-aftaler og bilaterale aftaler giver - også for EU-virksomheder - stadig betydelige muligheder for at anvende chauffører fra tredjelande på internationale transporter inden for EU. Derfor vil jeg slutte dette indlæg med en opfordring til medlemsstaterne om under forhandlingerne om disse bevillingsordninger ikke at glemme den grundlæggende tanke i dette forslag.

Grosch
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil først gerne takke ordføreren for hans betænkning og Kommissionen for dens forslag, som den har stillet med relativ kort frist. Vi bør ikke glemme, at tre fjerdedele af godstransporten fortsat afvikles på vejene, og at arbejdsbetingelserne fortsat er et vigtigt problem, da de har umiddelbare økonomiske, men også sikkerhedspolitiske konsekvenser.
Såkaldt social dumping forvrider markedet. I den uregulerede konkurrence - som vi desværre kender på vejene - er det på mellemlangt sigt næsten kun store transportfirmaer, som har en chance for at overleve. I hvert fald bliver det stadig vanskeligere for de små transportfirmaer, for konkurrencen er meget hård og føres til dels på bekostning af sikkerheden, på bekostning af køre- og hviletider, men også på bekostning af korrekte arbejdsforhold. Det er det, der til dels tages op og også løses i dette forslag.
Indførelsen af førerattesten er et første svar, men det er kun - men det er det trods alt - en delvis løsning. For vi må ikke glemme, at mange transportvirksomheder fra tilgrænsende tredjelande profiterer af situationen og også af visse godkendelser - om det nu er CEMT-licenser eller bilaterale transportgodkendelser - til at arbejde med lave social- og lønstandarder.
Derfor må vi også ud over denne betænkning beskæftige os med dette emne, hvis vi mener noget med det, med arbejdsbetingelserne og især med sikkerheden i vejtrafikken.
Ordføreren har foreslået at begrænse anvendelsesområdet for denne forordning til chauffører fra tredjelande. Kommissionen - og det synes jeg er godt - mente, at den skulle udvides til at omfatte alle chauffører. Måske er de foreliggende ændringer et sundt kompromis, fordi vi i første fase vil beskæftige os med tredjelandene og i anden fase med alle chauffører, da vi ser dette som en generel og nyttig foranstaltning for alle chauffører.
Det giver også mulighed for at fordele forvaltningsindsatsen på to niveauer. Jeg ved personligt som indbygger i en grænsekommune, at der også på internt europæisk niveau er en del at kontrollere på dette område.
Og om kort tid, når vi har den nye fartskriver og kortet, kan vi også indføre et integreret kontrolsystem, som kunne tage højde for både sociale aspekter og sikkerhedsaspekter. Derfor foreslår vi at arbejde i disse to faser, og vi håber også, at landene som ved enhver reglementering forstår, at en reglementering kun kan være effektiv, hvis kontrollen også er effektiv.

Piecyk
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, hr. van Dam. Jeg synes, han har fremlagt en rigtig god betænkning. Hvis man ser på begrundelsen igen, kan man konstatere, at den indeholder en hel række argumenter og materiale om det, der sker på Europas veje. På Europas veje sker der noget, som man enten må betegne som kriminelt eller noget svineri eller begge dele, og som ofte ikke er i orden! At vi ikke løser alle problemer med dette papir, har hr. van Dam beskrevet udførligt i sin betænkning. Men jeg tror, at vi i det mindste tager fat på en vigtig sag, nemlig at sætte en stopper for den sociale dumping, som nogle sorte får i lastvognsbranchen udfører. Man skal altid holde fast i, at det store flertal opfører sig ordentligt. Det drejer sig om nogle få, hvis handlinger imidlertid har skæbnesvangre konsekvenser. Køre- og hviletiderne er det ene aspekt, de skal overholdes, ingen tvivl om det, de sociale forhold for chaufførerne er det andet aspekt.
Alle chauffører har krav på at blive ansat på de vilkår, som er sædvanlige i medlemsstaterne. Forsøgene på at overholde køre- og hviletiderne med to chauffører fra Central- eller Østeuropa og samtidig opnå konkurrencefordele med løndumping skal forhindres, for hvis to chauffører tilsammen tjener mindre end den chauffør, som bliver ansat i et medlemsland på de sædvanlige betingelser, så er det ganske enkelt ikke i orden. Det er noget svineri, og det skal brændemærkes som sådant!
Derfor er det godt, at vi begynder med tredjelandene, som vi nu har foreslået det. Om ikke alt for længe bør vi så udvide til Unionen, til medlemslandene, så denne ordning gælder for alle. Jeg håber ikke, det kommer til at vare lige så længe som med Erika-pakken, men at vi hurtigt når frem til en ordning. Østudvidelsen er nært forestående, og vi har brug for anstændige sociale forhold, men også fair konkurrencebetingelser på vores veje og i fragtbranchen.

Bouwman
Hr. formand, fru kommissær, kære ordfører, mange tak for det udførte arbejde. Jeg kan huske, at det var mine første spørgsmål i Parlamentet, for jeg kendte ikke ordningen med den slags ting særlig godt. Jeg læste i juleferien sidste år noget om illegal anvendelse af østeuropæiske chauffører, social dumping hedder det. Det må vi simpelthen gøre noget ved, tænkte jeg og sandsynligvis mange andre. I hvert fald blev der temmelig hurtigt reageret, hvilket jeg takker for.
Det var ikke kun de faglige organisationer, men også arbejdsgiverne, som slog alarm. Det var en fælles aktivitet. Jeg vil fastslå, at vi er stærke tilhængere af fri bevægelighed for arbejde. Der er naturligvis en hel diskussion, navnlig koncentreret i Tyskland og Østrig, om grænsetrafik, og der er alle mulige problemer, men når der udføres arbejde i EU, hvad enten Unionen er udvidet eller ej, skal dette udføres på de arbejdsvilkår og med de arbejdstidsordninger, som vi kender her. Så simpelt skal det være. Det betyder, at nogle lande også skal tænke over, om de ikke langsomt, men sikkert skal have minimumslønninger og minimumsstandarder, for ellers bliver det vanskeligt at kontrollere.
Jeg synes, det er ærgerligt, at vi ikke i første fase begrænser os til tredjelande. Argumentationen er givet her. Jeg vil først og fremmest gøre opmærksom på betydningen af evaluering, for det er ikke blot denne konstruktion, men det er også flytningen til Luxembourg, og der er en hel række andre foranstaltninger, som giver anledning til det. Vi må passe på, at vi ikke hver gang er for sent på den.

De Palacio
. (ES) Hr. formand, jeg vil indlede med at takke ordføreren for hans arbejde. Efter min mening er dette et af de tilfælde, hvor institutionerne med held giver deres støtte til en ny foranstaltning, der har til formål at gøre op med fremgangsmåder, som kunne bringe professionelle føreres arbejdsforhold og sikkerheden på vores veje i fare.
Parlamentet, Kommissionen og Rådet er enige om, at det er strengt nødvendigt, at der udstedes et ensartet dokument, en førerattest, som gør det lettere for medlemsstaternes kompetente myndigheder at kontrollere, om en fører er reglementeret ansat i den stat, hvor transportvirksomheden er etableret.
En sådan foranstaltning kan naturligvis bidrage til at garantere respekten for arbejdsforholdene i EU og dermed den færdselssikkerhed, som de europæiske borgere forlanger - og ikke bare garantere færdselssikkerheden, men også gøre en ende på den illoyale konkurrence og dermed sikre, at det indre marked virkelig fungerer efter hensigten.
Den grundlæggende forskel på de tre institutioners synspunkter vedrører denne nye foranstaltnings anvendelsesområde. Kommissionen foreslog, at alle førere, der driver international transport, uanset nationalitet, skulle have denne attest, således at alle førere blev behandlet lige, og social dumping netop blev undgået.
Rådet, der var bekymret over den administrative byrde, som udstedelsen af dette dokument ville påføre staternes myndigheder, foretrækker i første omgang at anvende forordningen på borgere i tredjelande og først senere overveje en udvidelse af forordningens anvendelsesområde. Jeg mener, at Parlamentet stiller et meget konstruktivt forslag på det område - og det vil jeg takke ordføreren, hr. van Dam, og resten af udvalget for. Takket være det forslag, tror jeg, at vi måske kan tilfredsstille behovet for nogle hurtige resultater, hvad angår førere fra tredjelande, og samtidig tage os af de vanskeligheder, som nogle af Unionens stater har, så disse på den måde straks kan påtage sig den store ekstra administrative byrde, som gennemførelsen af forordningen vil medføre, også for dem, der hidrører fra Unionen selv.
Kommissionen mener, at et hurtigt fremskridt på dette område ville forøge værdien af selve foranstaltningen væsentligt. Derfor har Kommissionen allerede meddelt, at den principielt er enig i Rådets synspunkt, selv om det afviger noget fra Kommissionens oprindelige forslag. Parlamentets holdning om, at forordningen efter en overgangsperiode også skal finde anvendelse på førere fra EU-medlemsstater, er faktisk interessant. Jeg er især overbevist om, at det er vigtigt, at Rådet og Parlamentet vedtager denne så nødvendige lovgivning hurtigst muligt.
Derfor vil jeg understrege, at Parlamentets idé om en overgangsfase kan være afgørende for, at der opnås et kompromis i Rådet, og som følge heraf vil jeg gerne acceptere den grundlæggende tilskyndelse til at opnå en løsning, som den repræsenterer, og jeg kan derfor acceptere ændringsforslag 6, der efter min mening kan gøre det nemmere at kombinere de to problemer.
Hvad angår Parlamentets øvrige forslag, vil jeg sige, at jeg er helt enig i Parlamentets modige forslag - formuleret i ændringsforslag 7 - om at anføre visse yderligere oplysninger om føreren på attesten, da det efter min mening vil føre til, at attesten bliver mere klar og præcis, og kan forhindre eller i det mindste mindske mulighederne for misbrug.
Jeg kan imidlertid ikke acceptere ændringsforslag 1, 2, 3 og 4, da de ikke har nogen betydning for hensigten med denne forordning. Jeg kan heller ikke acceptere ændringsforslag 5, fordi det efter min mening kunne skabe forvirring i stedet for at forbedre forordningens ordlyd.
Jeg vil gerne takke Dem alle sammen for Deres frugtbare samarbejde på dette område. Jeg håber, at De kan acceptere den holdning, som jeg nu foreslår Dem, hvor jeg accepterer ændringsforslag 6 og 7, og at vi på det grundlag på det næste møde i Rådet (transport) vil kunne få en fælles holdning allerede ved førstebehandlingen, hvis Parlamentet accepterer Kommissionens holdning.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl 11.30.
(Mødet hævet kl. 23.25)

