Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen. -
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut. Finns det några synpunkter?

Turco (NI).
Herr talman! I går när Cappato frågade om det förslag till resolution som en tiondel av ledamöterna i parlamentet har undertecknat skulle komma att tas upp på dagordningen för talmanskonferensen utlovade vice talman Schmid ett svar under eftermiddagen. Jag skulle vilja påminna om att jag inledde en vätskestrejk i går klockan 17.00, efter tjugofyra timmars hungersstrejk, just av detta skäl: detta resolutionsförslag har redan undandragits från beslut i det politiska organet en gång. Nu hoppas jag att ni skall ha tid att återge det politiska organet dess funktioner och dess värdighet.

Talmannen. -
Herr Turco! Jag skall rådfråga talmanskonferensen i denna fråga vid dess sammanträde på torsdag.

Turchi (UEN).
Herr talman! Jag skulle vilja påpeka ett språkligt problem gällande ändringsförslag 11 i mitt betänkande som vi röstade om i går. För att göra grammatiken och institutionerna rättvisa borde meningen lyda: ?Den finansiella ramen för genomförandet av denna förordning för perioden 2000-2006 skall vara 4,7 miljoner euro. Denna skall ses över efter halva tillämpningstiden på grundval av resultaten av tillämpningen av denna förordning?. Återstoden av ändringsförslaget påverkas inte.

Talmannen. -
Såvitt jag förstår har tjänsteenheterna redan tagit sig an denna fråga.
(Protokollet från föregående sammanträde justerades.)
Sakellariou (PSE)
Herr talman! En delegation från det demokratiskt valda taiwanesiska parlamentet befann sig i går här i Strasbourg på inbjudan av ledamöter från Europaparlamentet. Ni, herr talman, visade denna delegation äran att ta emot den och tala med den.
Men vid detta besök hände något som jag och säkert flera av mina kolleger här skäms över. Våra gäster måste skyndsamt resa härifrån i går kväll eftersom de franska myndigheterna bara hade gett dem ett 24-timmars visum. Alla försök som gjordes av parlamentsledamöterna för att förlänga detta visum eller ge dem ett visum för längre tid misslyckades på grund av de franska myndigheternas oresonlighet.
Jag har två frågor till er, herr talman. För det första: Anser ni att detta agerande, att förvägra någon ett visum på grund av - tror jag - rent politiska anledningar är förenligt med Europeiska unionens värderingar, där friheten, inklusive rörelsefriheten för alla människor, ingår som en grundläggande rättighet? För det andra: Anser ni, liksom jag och andra kolleger i parlamentet, att denna händelse gravt inkräktar på Europaparlamentets arbete i Strasbourg? I så fall, vad tänker ni göra mot detta?
(Applåder)

Talmannen. -
Det är inte första gången som högre politiker från denna stat har stött på problemet med att bli nekade visum, och det är inte den enda arbetsplatsen för Europaparlamentet där problemet har uppstått. Jag måste säga att jag tittar på den del av flaskan som är halvfylld, vilket innebär att myndigheterna i går åtminstone tillät besöket, även om det nu var kort, vilket inte hade varit möjligt för några av delegationsledamöterna vid tidigare tillfällen.
Så gårdagen utgör ett litet framsteg mot en förlikning av detta parlaments rätt att utföra sin verksamhet och kunna se till att de som är inbjudna till parlamentet eller dess utskott kan avlägga dessa besök.

Gahler (PPE-DE)
Herr talman! Jag vill ta upp en punkt, som rör utrustningen här i parlamentsbyggnaden, och det är också en fråga som besöksgrupperna ofta ställer. Här i parlamentet är vi med all rätt mycket stolta över att vi alla kan tala, höra och läsa vårt modersmål. Men många av mina besöksgrupper frågar mig: Varför är alla skyltar, alla anvisningar och alla displayer här i parlamentet bara avfattade på ett språk? Jag anser att det ändå är en självklarhet, om vi alla skall kunna hitta varandra här, även med hjälp av de optiska anvisningarna i parlamentet. När allt kommer omkring talar vi för ögonblicket elva språk här, och jag anser att det säkert finns tekniska möjligheter att göra lämpliga installationer här i parlamentet. 90 procent av mina besökargrupper talar inte franska, och när de till exempel tittar på de utrymningsplaner som finns angivna på varje ?totempåle? här, eller vad man nu kallar det, så är dessa enbart skrivna på franska. Utrymningsplanerna, för den händelse att något skulle hända här, är bara avfattade på ett språk. Jag anser egentligen att detta är olämpligt i Europaparlamentet. Jag ber er därför att ge våra enheter i uppdrag att sammanställa ett koncept för hur vi också även optiskt skall kunna ge uttryck för vår mångspråkighet, som vi med all rätt är stolta över.
(Applåder)

Talmannen. -
Det är ett användbart förslag. Vi borde i första hand hänskjuta det till kvestorskollegiet, och om vi kan finna ett lämpligt sätt att göra det på, vore det en god idé.

Sacrédeus (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill understryka det som Sakellariou sade om talmannen i Taiwans parlament och utrikesutskottet där. Herr talman! Jag ber er att ta upp med de franska myndigheterna att vi som parlament här i Strasbourg skall kunna arbeta under samma villkor som i Bryssel. Hade talmannen från Taiwans demokratiskt valda parlament samt utrikesutskottet gästat Bryssel och inte Strasbourg, hade denna delegation fått stanna i mer än 24 timmar och inte varit tvungen att bryta upp under de ovärdiga former som skedde i går.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalandet från rådets tjänstgörande ordförande om det danska ordförandeskapets handlingsprogram.
Genom att introducera denna punkt skulle jag på parlamentets och gruppordförandenas vägnar vilja tacka det danska ordförandeskapet för att det bjudit in oss till Köpenhamn före den formella starten, för en omfattande diskussion med det kommande ordförandeskapet om dess prioriteringar. Jag noterar att rådets tjänstgörande ordförande, statsminister Rasmussen, undantagsvis kommer att delta i vår stora debatt om utvidgningen i november, även om han inte kommer att rapportera om Europeiska rådets arbete. Vi ser fram emot en intensiv dialog med gruppledarna i parlamentet före avslutningen av ordförandeskapet vid toppmötet i Köpenhamn.
Alla dessa nyskapande aspekter visar på ett engagemang för partnerskapet mellan institutionerna. På parlamentets vägnar skulle jag vilja framföra vår formella uppskattning till den tjänstgörande ordföranden för omfattningen och intensiteten hos dessa ansträngningar och hos denna förnyelse.

Fogh Rasmussen
. (DA) Herr talman, ärade ledamöter, ärade ledamöter i Europeiska kommissionen, mina damer och herrar! Det är en mycket stor ära för mig att i dag för första gången få tala i detta parlament. Det gläder mig särskilt att göra det som ordförande i Europeiska rådet i syftet att lägga fram det danska ordförandeskapets prioriteringar. Jag ser fram emot den efterföljande diskussionen om de uppgifter som ligger framför oss.
Europaparlamentet utgör en betydelsefull och konstruktiv kraft när det gäller utvecklingen av det europeiska samarbetet, och jag är förvissad om att så kommer att vara fallet även under de kommande månaderna, när vi ställs inför en rad beslut av avgörande betydelse för framtidens EU. Det danska ordförandeskapet förbereder därför ett nära samarbete med Europaparlamentet.
Det danska ordförandeskapet vill stärka samarbetet mellan Europeiska unionens institutioner och jag vet att Europaparlamentet delar denna uppfattning. Vi kommer att försöka främja kontakterna och samarbetet mellan institutionerna. Vi har för avsikt att låta Europeiska rådets möten i Bryssel och Köpenhamn föregås av toppmöten mellan Europaparlamentet, kommissionen och ordförandeskapet.
Vi står inför viktiga beslut beträffande medbeslutandeförfarandet. Ordförandeskapet kommer att uppvisa både effektivitet och flexibilitet och ser fram emot ett resultatgivande samarbete. Vi skall anta en ny budget och även här förbereder ordförandeskapet konstruktiva och resultatinriktade förhandlingar.
Danmark tillmäter arbetet i Europaparlamentet stor betydelse, och ordförandeskapet kommer att vara rikligt företrätt vid samtliga plenarsammanträden. Ministern Bertel Haarder, tidigare ledamot i detta parlament, kommer att inta en central roll i detta sammanhang.
(Applåder)
Men även en hel del andra danska ministrar kommer att delta i plenardebatterna under de kommande månaderna. Jag kommer själv att informera Europaparlamentet efter Europeiska rådet i Bryssel och lägga fram en rapport vid ordförandeskapets upphörande efter toppmötet i Köpenhamn. Dessutom kommer jag att delta i den stora debatt om utvidgningen som kommer att äga rum den 19 november.
Ordförandeskapets program har fått titeln ?Ett Europa?. Vi understryker därmed den betydelse vi tillmäter utvidgningen och det breda samarbetet på vår kontinent. Programmet innehåller en utförlig redogörelse för våra mål och planer inom de olika områdena. Men jag kommer i dag att koncentrera mig på de centrala frågorna.
Huvudinriktningarna i programmet är:
För det första: Utvidgning av Europeiska unionen - från Köpenhamn till Köpenhamn. Vi skall fatta beslut om utvidgningen av Europeiska unionen på toppmötet i Köpenhamn i december.
För det andra: Frihet, säkerhet och rättvisa - vi skall stärka kampen mot terrorism, brottslighet och olaglig invandring.
För det tredje: Hållbar utveckling - ekonomiskt, socialt och miljömässigt. Vi kommer att arbeta för att ekonomisk tillväxt skall gå hand i hand med miljömässiga hänsyn och en ökning av sysselsättningen.
För det fjärde: Säkra livsmedel. Vi kommer att arbeta för bättre livsmedelssäkerhet, granska jordbrukspolitiken och förnya den gemensamma fiskepolitiken.
För det femte: Europeiska unionens globala ansvar. Vi skall stärka den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, vidareutveckla de redan mycket goda förbindelserna mellan Europa och Förenta staterna och arbeta för en global överenskommelse mellan världens rika och fattiga länder.
På Europeiska rådets möte i Sevilla fattades en rad beslut avseende ramarna för rådets arbete med anledning av utvidgningen, och jag välkomnar dessa beslut. Vi kommer i största möjliga utsträckning att försöka verkställa besluten redan under det danska ordförandeskapet. Detta gäller inte minst besluten om större öppenhet kring rådets arbete. På det hela taget är det vår ambition att garantera så stor öppenhet som möjligt när det gäller allt arbete som utförs under det danska ordförandeskapet.
(Applåder)
Utvidgningen av Europeiska unionen är den viktigaste uppgiften för det danska ordförandeskapet. Denna viktiga fråga kommer att få stort utrymme längre fram i mitt anförande, men först kommer jag att kommentera de övriga frågorna i ordförandeskapets program.
Förutom utvidgningen fäster det danska ordförandeskapet stor vikt vid att klara av de övriga delarna av Europeiska unionens omfattande dagordning som ligger framför oss. Vi kommer särskilt att inrikta oss på fyra områden:
För det första kommer vi att arbeta för större frihet, säkerhet och rättvisa.
Det danska ordförandeskapet kommer att ge hög prioritet åt bekämpning av gränsöverskridande brottslighet och åt genomförandet av Europeiska unionens handlingsplan för bekämpning av terrorism. Vi kommer att betona vikten av att utveckla ett starkt internationellt samarbete - inte minst med Förenta staterna.
Ordförandeskapet kommer också att följa upp de slutsatser man kom fram till i fråga om asyl, invandring och gränskontroll vid Europeiska rådet i Sevilla. Där fattade man flera framsynta, konkreta och balanserade beslut som utgör ett bra underlag för arbetet under det danska ordförandeskapet.
För det andra kommer det danska ordförandeskapet att arbeta för en hållbar utveckling, såväl ekonomiskt som socialt och miljömässigt.
Vi kommer att prioritera genomförandet av den inre marknaden och utvecklingen av det ekonomiska samarbetet mellan Europeiska unionens länder. En stark och konkurrenskraftig europeisk ekonomi är en förutsättning för tillväxt, välfärd, ökad syselsättning och hållbar utveckling. Vi måste kunna hävda oss i den globala konkurrensen - inte minst i förhållande till Förenta staterna.
Därefter kommer det danska ordförandeskapet att fokusera på livsmedel. Vi kommer att medverka till säkra livsmedel. Livsmedelssäkerhet - från jord till bord - är en mycket viktig uppgift för Europeiska unionen. Under det danska ordförandeskapet kommer vi att försöka nå konkreta framsteg på detta område.
Diskussionerna om en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken kommer också att inledas under det danska ordförandeskapet. Vi kommer att ge detta arbete en hög prioritet och försöka komma så långt som över huvud taget är möjligt. Men jag vill understryka att det är en diskussion som skall föras oberoende av förhandlingarna om utvidgningen av Europeiska unionen. Vi kommer inte att acceptera att det skapas nya villkor för utvidgningen.
(Applåder)
Slutligen kommer ordförandeskapet att prioritera arbetet med en ny gemensam fiskepolitik för Europeiska unionens länder. Det är en omfattande och svår uppgift. Kommissionens förslag utgör ett seriöst och bra underlag för det fortsatta arbetet.
Europeiska unionens globala ansvar är den sista av det danska ordförandeskapets huvudinriktningar.
Europeiska unionen har ett särskilt ansvar för fred och stabilitet i en värld där avstånden krymper allt mer. Det gäller inte minst i fråga om kampen mot internationell terrorism och i fråga om åtgärderna för att minska fattigdomen i världen.
Även utvecklingen av den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESDP) kommer att fortsätta under det kommande halvåret. Som en konsekvens av det danska förbehållet inom försvarsområdet kommer arbetet rörande de militära aspekterna av samarbetet att ledas av Grekland, och jag vill betona att vi i detta avseende kommer att medverka till att garantera ett smidigt och effektivt samarbete mellan de två ordförandeskapen.
Det danska ordförandeskapet kommer att karakteriseras av en rad viktiga internationella toppmöten.
Europeiska unionen vill och skall inta en central roll på världstoppmötet om hållbar utveckling i Johannesburg. Vi kommer att arbeta mot bakgrund av de ramar som fastställdes på toppmötet i Sevilla. Det är det danska ordförandeskapets avsikt att garantera ett så ambitiöst resultat som över huvud taget är möjligt. Målet är en framsynt global överenskommelse som förpliktar både rika och fattiga länder, en global överenskommelse där de rika länderna ger de fattiga länderna bättre utvecklingsmöjligheter genom frihandel och ökat utvecklingsstöd. I gengäld skall utvecklingsländerna förbinda sig att ha ett sunt styrelseskick, dvs. demokrati, att respektera de mänskliga rättigheterna och att tillhandahålla en öppen och fri tillgång till information.
På ASEM-toppmötet i Köpenhamn i september kommer förbindelserna mellan Asien och Europa att utvidgas.
Vi kommer också att bana väg för en förstärkning av förbindelserna med Ryssland och med Europeiska unionens nya grannar i öst - Ukraina, Vitryssland och Moldavien. Det finns behov av en förändrad politik gentemot dessa länder.
Vi måste finna en lösning som är grundad på Schengenregelverket när det gäller de speciella omständigheterna kring Kaliningrad. Det borde vara möjligt att med detta underlag kunna komma fram till en förnuftig överenskommelse med Ryssland. Ett toppmöte, som kommer att innebära ett betydande steg framåt i denna process, kommer att äga rum mellan Europeiska unionen och Ryssland i Köpenhamn i november.
Jag återkommer till ordförandeskapets viktigaste uppgift under det här halvåret, nämligen att avsluta förhandlingarna om utvidgningen av Europeiska unionen med upp till 10 nya medlemsstater. Villkoren för anslutning till Europeiska unionen fastställdes i Köpenhamn 1993, och kanske blir det i Köpenhamn som förhandlingarna om utvidgningen avslutas 2002. Från Köpenhamn till Köpenhamn.
Vårt mål är att avsluta förhandlingarna med alla de kandidatländer som kommer att vara redo före utgången av detta år. Det kommer att göra det möjligt för dessa länder att bli medlemmar i Europeiska unionen under 2004, det vill säga före nästa val till Europaparlamentet.
Samtidigt vill vi försöka åstadkomma framsteg i förhandlingarna med de länder som först blir klara för medlemskap litet längre fram, och stärka förbindelserna med Europeiska unionens nya och gamla grannländer.
Vid förhandlingarna om utvidgningen av Europeiska unionen kommer jag att följa tre principer:
För det första skall vi stå fast vid kravet om att tydliga kriterier skall uppfyllas för att man skall kunna få medlemskap i Europeiska unionen. Jag hoppas att dessa kriterier skall kunna uppfyllas av tio länder, men kommer inte att kompromissa beträffande det principiella kravet.
För det andra så skall inget land behöva vänta på ett annat. Länderna skiljer sig åt i storlek, men deras rättigheter och förpliktelser är de samma. Om endast några av de tio länderna är redo i december skall vi avsluta förhandlingarna med dessa länder i Köpenhamn. Ett land som är redo för medlemskap bör inte vänta på ett som inte är redo.
(Applåder)
För det tredje kommer vi att behålla december 2002 som en avgörande och förpliktande tidsfrist. Vi vet av erfarenhet att Europeiska unionen bäst klarar av att behandla en stor uppgift i taget. Det kommande halvåret är reserverat för utvidgningen. Därefter väntar nya uppgifter. Under 2003 skall vi avsluta diskussionerna i konventet om Europeiska unionens framtid. Under 2004 kommer regeringskonferensen och valet till Europaparlamentet, och under 2005 och 2006 skall vi fastställa ramarna för nästa budgetperiod.
Jag säger inte att det är nu eller aldrig, men om vi inte tar chansen nu så riskerar vi en avsevärd försening av utvidgningen. Vi har en moralisk och historisk förpliktelse att nå ett bra och positivt resultat.
(Applåder)
Men det återstår en hel del hinder som måste röjas ur vägen.
För det första har vi finansieringsfrågan, särskilt när det gäller förhandlingarna om jordbruket, strukturfonderna och budgeten. Jag anser att kommissionen har lagt fram ett välbalanserat och förnuftigt förslag.
Flera medlemsstater anser att förslaget är för kostsamt. Samtidigt tycker kandidatländerna att förslaget är otillräckligt. Enligt min uppfattning har kommissionen i sitt utspel hittat helt rätt balans.
På toppmötet i Sevilla antog vi en ambitiös tidsplan. Den innebär att Europeiska unionen senast i början av november skall kunna meddela kandidatländerna en gemensam ståndpunkt avseende frågan om direkt inkomststöd till jordbrukare. Det danska ordförandeskapet kommer att stå fast vid denna ambitiösa tidsplan.
Den andra centrala problemställningen är Cypernfrågan. Cypern har klarat sig bra vid anslutningsförhandlingarna och är ett av de länder där flest förhandlingskapitel kunnat avslutas - 28 av 31. Cypern har som kandidatland rätt att anslutas när landet är redo. Men ett problem återstår, nämligen att ön fortfarande är delad. Europeiska rådet i Helsingfors fastslog att det givetvis skulle vara en fördel om problemet löstes men att det inte är ett villkor för anslutningen till Europeiska unionen. Samtidigt underströk man dock att ett slutgiltigt beslut kommer att fattas med hänsyn till alla relevanta faktorer. Detta kommer att utgöra grunden för det danska ordförandeskapets fortsatta arbete och jag vill gärna understryka att det är av största vikt att alla involverade på båda sidor gör sitt yttersta för att finna en lösning så snart som möjligt.
För det tredje är den irländska folkomröstningen om Nicefördraget en osäkerhetsfaktor. Ett godkännande av Nicefördraget är en förutsättning för att utvidgningen skall kunna genomföras inom de fastställda tidsramarna. Förhandlingarna äger rum på grundval av bestämmelserna i Nicefördraget. Ett nytt nej i Irland kommer att äventyra hela processen. Mot denna bakgrund välkomnar jag en irländsk neutralitetsförklaring på toppmötet i Sevilla. Europa har sänt ett tydligt och positivt budskap till det irländska folket.
Jag skall inte försöka dölja att vi står inför stora utmaningar. Men ingen skall ha anledning att tvivla på det danska ordförandeskapets beslutsamhet, engagemang och vilja.
Vi har fått ett bra utgångsläge. Det är inte minst ett resultat av kandidatländernas och kommissionens oförtröttliga arbete under mer än tio års tid. Men det danska ordförandeskapet arbetar också vidare på grundval av de resultat som åstadkommits under tidigare ordförandeskap, bland annat kan nämnas de stora framsteg som uppnåtts under det spanska ordförandeskapet.
Tio år av förhandlingar och tio år av hårt arbete som har burit frukt, tio år av förväntningar som vi knappast kan tillåta oss att svika. Vi måste infria de löften vi har givit varandra, vi måste respektera de tidsfrister vi själva har fastställt. Vi måste utnyttja den historiska möjlighet vi har fått.
Mer än fyrtio års kommunistiskt herravälde i Central- och Östeuropa innebar en olycklig och onaturlig uppdelning av Europa. Det är detta mörka kapitel i Europas historia som vi nu har möjlighet att avsluta.
Högtidstalens tid är över. Vi måste låta orden följas av handling. Det är nu vi skall infria våra löften.
(Applåder)
Rubriken för det danska ordförandeskapet är ?Ett Europa?. Ett Europa för befolkningarna i alla våra länder. Ett Europa som bildar ramen för ett framtida samarbete till allas fördel. Ett Europa för frihet, fred och välstånd.
Det danska ordförandeskapet kommer att göra sitt yttersta för att klara av denna och de övriga uppgifter vi har anförtrotts. Men vi klarar det inte på egen hand, utan är beroende av alla våra partner.
Stora europeiska män som Schuman, Monet och Spinelli skapade efter andra världskriget en vision om ett Europa utan krig, ett Europa som förenas i samarbete. Den drömmen har förverkligats för oss i Västeuropa. Utvidgningen av Europeiska unionen ger oss möjlighet att låta även länderna i öst omfattas av den frihet, fred, stabilitet och det välstånd som vi är vana vid. Vi skall ta oss an denna uppgift i samma anda som kännetecknade det europeiska samarbetets grundare. Vi skall inte fördjupa oss i detaljer, vi skall visa mod och vilja att stå fast vid den historiska vision och den uppgift vi har framför oss.
Jag vädjar till alla att se utvidgningen av Europeiska unionen i detta historiska perspektiv. Jag vädjar om att vi skall tillvarata den historiska möjlighet vi har att återförena det tidigare delade Europa.
Jag vädjar om ett nära samarbete med Europaparlamentet när det gäller att genomföra det viktigaste politiska uppdraget i vår generation: att hälsa de nya demokratierna i Öst- och Centraleuropa välkomna till Europeiska unionen.
Tack, herr talman!

Prodi
. (IT) Herr talman, herr statsminister, ärade ledamöter! Dagens sammanträde är det sista i plenum före sommaruppehållet. Europeiska rådets möte i Sevilla har avhållits och det mycket viktiga halvåret under danskt ordförandeskap har just inletts. Därför tycker jag att detta är ett bra tillfälle för att göra en sammanfattning av läget.
Vår verksamhet under årets andra del kommer att kännetecknas av tre viktiga processer som hänger intimt samman: för det första utvidgningen, som ni hörde Danmarks statsminister säga. Som jag sade i parlamentet i går har en stor del av de frågor som fortfarande var öppna löst sig och kommissionen kommer i höst att tala om för Europeiska rådet vilka länder vi anser vara redo för medlemskap. Samtidigt bör vi stödja de andra kandidatländernas framsteg: vår strategi är att föra processen framåt på ett organiskt sätt, utan att resa nya murar på den kontinent vi försöker ena. I dagens läge och om det inte inträffar olyckor på vägen är det troligt att kommissionen kommer att anse att alla de tio länderna i den första vågen är redo för medlemskap. Kriteriet är dock inte förändrat: inget land bedöms i generella termer utan varje land bedöms efter sina förtjänster.
Vi skall arbeta beslutsamt så att vi kan avsluta medlemskapsförhandlingarna i Köpenhamn. Innan dess måste dock de nuvarande medlemsstaterna komma överens om budgeten och utbetalningarna till jordbruksföretagen, även om dessa frågor inte har något nära samband. Vad detta anbelangar skulle jag vilja påminna om min övertygelse att kommissionens förslag är den enda möjliga grunden att stå på om man vill komma fram till en sådan överenskommelse mellan dagens femton medlemsstater och morgondagens tjugofem. Därför uppmanar jag alla parter att bemöda sig om att nå fram till en överenskommelse som öppnar dörren till återförening av hela kontinenten.
Under tiden skall vi uppdatera tidtabellen och strategin inför anslutningen för Bulgarien och Rumänien. När det gäller Turkiet uppmuntrar och stöder rådet i Sevilla - som det står i slutsatserna - till fullo de ansträngningar detta land har gjort för att följa de prioriteringar inför ett medlemskap som har fastställts inom partnerskapet. Den rapport om Turkiets framsteg och reformer som kommissionen kommer att ge ut i oktober kommer att bli central med tanke på de beslut som skall fattas i Köpenhamn.
Vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn i december kommer alltså det datum 2004 då de nya medlemsstaterna formellt kommer att upptas i gemenskapen att slås fast, och medlemskapsfördraget kommer att undertecknas i mars 2003. Naturligtvis beror hela processen på om Nicefördraget ratificeras efter folkomröstningen i Irland i höst. Jag måste alltså understryka hur viktigt ett positivt resultat är för Europas framtid. Utvidgningen slutar inte i och med att medlemskapsfördraget undertecknas, utan tvärtom är detta bara början. Från och med 2004 måste unionen visa att den kan utföra sina funktioner till fullo och leva upp till de europeiska medborgarnas förväntningar, de medborgare som då kommer att vara över 450 miljoner.
Den senaste Eurobarometern är tydlig: 67 procent av de intervjuade är för euron, vilket är sex procentenheter mer är vid förra mätningen. Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och utvidgningen har stor uppslutning och majoriteten av medborgarna är för att Europeiska unionen skall ha en konstitution.
Ärade ledamöter! Eurobarometern säger oss också att medborgarna kräver maximal effektivitet av våra institutioner. Det är just det som är den andra frågan jag vill ta upp med er i dag: de institutionella reformerna. När Nicefördraget har blivit ratificerat kommer det att medföra de institutionella reformer som behövs för utvidgningen. Parallellt med detta måste vi dock fatta vissa grundläggande beslut om Europeiska unionens politiska natur och institutionella struktur i framtiden. Europa behöver nämligen vara mer närvarande på tre viktiga områden: en starkare utrikespolitik och en tydligare roll på den internationella scenen, ett närmare samarbete mellan medlemsstaterna om säkerhet och rättvisa och i kampen mot den organiserade brottsligheten och den olagliga invandringen samt en bättre samordning av den ekonomiska politiken och finanspolitiken.
Debatten om Europas framtid som nu pågår i konventet handlar om alla dessa frågor. Dock står utvidgningen nu för dörren och vi kan inte sitta och rulla tummarna och vänta på att ett nytt fördrag skall ratificeras. Hur skall vi dela upp uppgifterna mellan kommissionärerna när unionen består av 25 länder eller fler, det vill säga från och med den tidpunkten, inte från och med i dag? Hur skall rådet kunna garantera ett konsekvent och effektivt ledarskap?
Det danska ordförandeskapet har fått uppdraget att föra vidare reformeringen av rådets förfaranden som beslutades i Sevilla och kommissionen lovar att samarbeta fullt ut från första början. Också kommissionen har vidtagit åtgärder i denna riktning. Som jag sade i går har jag lagt fram liknande idéer om hur vårt arbete skall omorganiseras och i dag vill jag upprepa att reformerna med oförändrade fördrag måste drivas vidare i samma takt inom alla institutionerna. När vi sedan är 25 medlemsstater får vi dra de logiska slutsatserna.
Vi måste ha ett enda mål för ögonen: att sätta rätt män och kvinnor på rätt plats och endast tänka på att systemet skall ligga i allmänhetens intresse och ge optimal utdelning. Det mål vi strävar efter är ju fortfarande ett mer solitt och demokratiskt styrelsesätt i unionen.
Den tredje och sista frågan som jag tänkte ta upp i dag är Johannesburg och världstoppmötet om hållbar utveckling. Begreppet hållbarhet är någonting återkommande i våra resonemang. Vi talar ofta om hållbarhet och om långsiktiga mål för vår miljöpolitik och för vår ekonomiska och sociala politik och jag hoppas att toppmötet i Johannesburg skall markera ett klart steg framåt. Bland annat vet jag att många av er kommer att delta vid detta toppmöte och det är bra att det är så, eftersom unionen har en ledande roll inom handel, utvecklingsbistånd, humanitär hjälp och diplomatiska förbindelser. Vi får dock inte vila på våra lagrar och nöja oss med de resultat som hittills har uppnåtts. Vi måste fortsätta på den väg vi slog in på i Monterrey och Doha, där unionen hade en grundläggande roll, och vi måste ta itu med den svåra uppgiften att övertyga våra partners att göra sin del.
Vi måste åta oss att konkret stödja södra halvklotets utveckling i enlighet med de prioriteringar som FN:s generalsekreterare Kofi Annan har ställt upp: vatten, hygien, hälsovård, energi, jordbruk och biologisk mångfald. Dessutom får vi inte glömma de sociala och politiska frågorna: demokratins utveckling, det goda styret, den politiska dialogen, de sociala och ekonomiska reformerna. Alla insatser har egentligen samma huvudmål: att minska fattigdomen, att trygga freden, att förbättra levnadsvillkoren för vad som tyvärr är största delen av jordens befolkning.
Inkomstklyftorna mellan nord och syd håller på att vidgas, framför allt när det gäller Afrika. Vi måste vända trenden och undvika att bygga upp nya murar och hinder mellan oss på global nivå. Därför måste vi göra mycket mer än hittills, fullfölja våra åtaganden, arbeta mer samstämmigt och komplettera varandras insatser.
Vid det senaste G8-mötet i Kanada antogs en handlingsplan för Afrika till stöd för det nya partnerskapet för Afrikas utveckling, det vill säga NEPAD. Vi får inte begränsa oss till att delta i detta initiativ, utan måste se till att vårt bidrag är värdigt vår roll som privilegierad partner till Afrika och vårt historiska ansvar mot denna kontinent.
Herr statsminister! Det danska ordförandeskapet kan räkna med kommissionens och den nyligen bildade byråns för livsmedelssäkerhet aktiva stöd för att bibehålla de mycket höga normer för säkra livsmedel för unionens medborgare som ni talade om i ert anförande.
På de tre områden som jag har tagit upp i dag - utvidgningen, de institutionella reformerna och den hållbara utvecklingen - måste Europeiska unionen bli en modell för demokratisk effektivitet. Vi får inte glömma att vi är det enda genomförda exemplet på demokratisk och övernationell förvaltning av globaliseringen. De andra talar om det, vi försöker genomföra det. Av detta skäl väntar sig världen ett mycket stort bidrag från vår sida till debatten om hållbarhet och det måste vara ett bidrag som kommer från alla: från er, ärade ledamöter, från er, ordförande Rasmussen och hela det équipe som just har tagit över ordförandeskapet för rådet och från oss, kommissionen.
Herr statsminister! Jag är glad att vi har inlett detta samarbete på ett lojalt, kraftfullt, aktivt men också vänskapligt sätt, och det tackar jag er för. Jag tackar också er ledamöter, och eftersom detta är den sista sammanträdesperioden före ledigheten önskar jag också er alla en trevlig semester.
(Applåder)

Poettering (PPE-DE)
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, kära kolleger! Ordförande Rasmussen, ni har hållit ett stort tal. Om ni genomför detta under de närmaste sex månaderna, kommer det också att bli ett exempel på att det inte bara är de stora länderna som kan föra Europa framåt, utan också just ett land som ert, som börjar sitt arbete med stora ambitioner. För allas vår del önskar jag Danmark stor framgång!
(Applåder)
Ni sade ?från Köpenhamn till Köpenhamn?, och ni sade ?ett Europa?. Jag lade i ert tal också märke till något som liknade en vision, eftersom ni tar på er ansvaret för att vi nu tar tillvara möjligheten att återigen sammanföra detta Europa. Köpenhamn 1993 betydde människovärde, rättsprinciper, demokrati, erkännande av minoriteter, marknadsekonomisk ordning. Att nu efter tio år genomföra detta genom att ansluta våra centraleuropeiska grannar är en verkligt historisk uppgift!
Jag håller verkligen med er om att vårt mål måste vara att ansluta tio stater: Estland, Lettland, Litauen, Polen, Tjeckien, Slovakien, Ungern, Slovenien och naturligtvis Cypern och Malta. Men det måste också stå klart att om ett land inte uppfyller dessa villkor så skall de som redan uppfyller dem inte behöva vänta, bara därför att de andra ännu inte kommit så långt. Jag hörde med stor tacksamhet att ni sade att det inte får ställas några nya villkor. Jag ber er att motstå alla påtryckningar, från vilket land de än kommer, om att vi skall skapa några nya villkor!
(Applåder)
För vår grupps del säger jag helt klart: Om förbundskanslern i Tyskland på grund av sin valkampanj nu kopplar samman jordbruksfrågan med utvidgningen, så tillbakavisas detta mycket bestämt av oss. Jag uppmuntrar er att göra detsamma, och att beslutsamt tillbakavisa detta!
(Applåder)
Den 10 juli kommer vi att av kommissionen, av kommissionär Fischler, få översynen efter halva tiden av jordbrukspolitiken redovisad. Då kommer vi att diskutera den. Ni har själv sagt att vi vid en senare tidpunkt kommer att få tillfälle att fatta beslut om den. Jag vill för övrigt erinra om - som en uppmuntran till er, herr rådsordförande - att detta parlament med stor majoritet godkände Böges betänkande om de ekonomiska effekter på jordbrukspolitiken som orsakas av anslutningen till Europeiska unionen, så att ni har stöd från den stora majoriteten i denna kammare för den väg som ni vill gå.
Jag vill göra ett par påpekanden om Turkiet. I slutsatserna från Sevilla finns det ju ett påpekande om detta. Vi stöder allt som underlättar förbindelserna mellan Turkiet och Europeiska unionen. Men vi anser inte att tiden är mogen för att redan under det danska ordförandeskapet slå fast en tidpunkt för när förhandlingarna skall påbörjas. Det krävs ytterligare reformer i Turkiet. Vi bör stödja dem i fråga om detta, men ännu är det inte dags att fastslå ett datum för förhandlingarna. Jag uppmanar den turkiska regeringen att ge upp sitt förbehåll när det gäller stridskrafter, deras uppgifter, Europeiska unionen och Nato. Vi måste ha handlingsförmåga som européer. Här måste Turkiet bidra på lämpligt sätt.
Det danska ordförandeskapet har utförligt uttalat sig för öppenhet och insyn. Det är ju just de nordiska länderna - Finland, Sverige, och särskilt Danmark - som här föregår med gott exempel. Jag vill uppmuntra er att också genomföra det som nu beslutades i Sevilla under ert ordförandeskap. Om det exempelvis i slutsatserna från Sevilla står att saker och ting i början och i slutet av lagstiftningsprocessen skall behandlas offentligt i ministerrådet, då bör ni definiera början och slutet av förhandlingarna så flexibelt så möjligt, så att det bara blir en liten tidsrymd i mitten som kanske inte är offentlig. Vi behöver offentlighet, vi behöver öppenhet. Även inom TV måste man ha tillgång till detta, så att vi når ut till befolkningen.
Enligt slutsatserna från Sevilla kommer det fram till slutet av 2002 att finnas en interinstitutionell överenskommelse med tanke på better regulation, bättre lagstiftning. Vi förväntar oss att vi sedan i slutet av detta år skall komma fram till några resultat också på politisk nivå. Vi vill också, på samma sätt som när det gäller den gemensamma utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiken, få en överenskommelse när det gäller den tredje pelaren, alltså rättsliga och inrikes frågor, så att vi uppnår mer öppenhet även där.
Herr rådsordförande! Jag tackar er så mycket för det som ni sade. Jag önskar er lycka till med att genomföra det! Jag önskar det danska ordförandeskapet lycka till! Ni har Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater på er sida. Eftersom Bertel Haarder, vår värderade gamle kollega, sitter till höger om er, är jag full av tillförsikt om att ni tillsammans också kommer att åstadkomma ett bra resultat för danska ordförandeskapet. Jag önskar det danska ordförandeskapet lycka till!
(Applåder)

Barón Crespo (PSE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, ledamöter! Herr rådsordförande, ni vet vad min grupp tycker eftersom ni hade vänligheten att bjuda in alla ordförandena till Köpenhamn. Jag anser att ni i slutet av ert inlägg tagit upp frågan i korrekta ordalag och gett den utmaning vi står inför ett historiskt betraktelsesätt. Jag måste också säga att jag tycker att det är ett bra politiskt sätt att närma sig frågan. Jag hoppas att det danska ordförandeskapet skall agera lika neutralt som förra gången ni innehade ordförandeskapet.
Med respekt för det danska folkets beslut måste jag säga er att vi inte gett upp hoppet om att också ni fullt ut skall innefattas i det europeiska bygget. Jag tror att det skulle vara bra för alla.
Med anledning av de utmaningar vi står inför är utvidgningen den avgörande. Jag upprepar att man måste lägga fram frågan som en historisk utmaning för européer för att uppnå ett Europa. Parlamentet gör allt det kan för att uppnå att denna utvidgning skall göras inom utsatt tid. De uttalanden som gjorts av er utrikesminister där han hotar med att ?ta käppen från? kandidatländerna om de inte sköter sig har förvånat mig. Jag vet inte om tidningarnas återgivning är korrekt, men hur som helst, kan jag säga att ni har en enorm uppgift. Det går nämligen inte - som parlamentet har sagt vid tidigare utvidgningar - att ta ett steg av detta slag utan att tänka sig för. Man kan inte gå från femton till tjugofyra efter två veckors förhandlingar och utan att alls diskutera budgetfrågor. Däri har ni rådets problem. Ni kommer också att behöva en käpp, en påk, för att skapa ordning i rådet.
Eftersom Poettering envisas med att systematiskt föra in den tyska valkampanjen i debatterna måste jag säga att visst kan man diskutera jordbruket, men tala om för Stoiber att han inte skall plocka fram Bene?dekreten hela tiden. De är mycket farligare bomber i Europa.
(Applåder)
Herr statsminister, eftersom er landsman Andersens sagor är så väldigt vackra behöver ni inte göra detta till en saga som slutar i en mardröm. Jag önskar er lycka till, men ni kommer att få det svårt. Det har att göra med livsmedelssäkerheten eftersom det vi nu har är en hyperproduktionsinriktad och hyperkapitalistisk jordbrukspolitik. Vi har inte haft det politiska modet att bekämpa den. Vi vill ha en jordbrukspolitik med en hållbar utveckling, men det går inte att säga att det skall diskuteras och att de skall vänta i fyra år. Det är en utmaning ni har.
När det gäller fisket måste vi också skapa en politik för hållbar utveckling men med tillämpning av humana principer och med respekt för den sociala strukturen och sammanhållningen, som jag tror att vi alla delar. Jag måste påpeka att ni är en fiskenation eftersom ni är de som fiskar mest i unionen.
När det gäller säkerhet, rättvisa och frihet säger jag bara att vi stöder kampen mot terrorismen och den organiserade brottsligheten. Vi är mycket oroade över att er regering för en asylpolitik som kritiserats av Förenta nationernas flyktingkommissariat. Dessutom har ni inte Tammerfors med i programmet, ni hänvisar bara till Sevilla. I arbetet med utvecklingen av Tammerfors ligger fem ännu ej avslutade direktiv på bordet ...
(Applåder)
... och i Sevilla har ni varit tvungna att ge inrikesministrarna frister för att uppfylla sina skyldigheter.
Herr talman! En kort hänvisning till det globala ansvaret. Ni har rätt då ni tar upp den globala säkerheten. Jag är också mycket oroad över den och jag skulle vilja att ni dementerade er utrikesministers uttalande där han bekräftar att ?kvartettens? och den internationella konferensen i Mellanösterns framställning inte betyder något. Den har antagits av parlamentet, den är Europeiska unionens linje och den är med i slutsatserna från Sevilla. Vi menar att ett ensidigt nordamerikanskt agerande inte är rätt sätt att försöka lösa denna konflikt.
Slutligen - och jag slutar med det herr talman - skulle jag vilja veta vad ni tänker, med tanke på att det konvent vi förbereder är en utmaning inför nästa år. Är ni för gemenskapsmetoden eller katalogen?
Tack så mycket och lycka till.
(Applåder)

Watson (ELDR).
Herr tjänstgörande rådsordförande! Ni tar över ordförandeskapet för Europeiska rådet vid en tidpunkt då unionen står inför sin största utmaning någonsin: vår gemenskaps största utvidgning i den europeiska integrationens historia. Om ni lyckas - vilket vi är övertygade om att ni kommer att göra - kommer ert ordförandeskap att rasera de sista spåren efter järnridån. Liksom ni med rätta påpekar i ert handlingsprogram har Europa gått varvet runt, från toppmötet i Köpenhamn 1993, där anslutningskriterierna fastställdes, till toppmötet i Köpenhamn som återförenar Europa år 2002.
Varför är liberalerna i kammaren övertygade om att ni kommer att lyckas? Inte bara för att ni har förberett er så noga för denna uppgift, utan också för att ni tar över ordförandeskapet för rådet vid en tidpunkt då liberalerna också innehar ordförandeskapet för Europeiska kommissionen och Europaparlamentet. När vänster- och högerregeringarna böjer sig för snäva nationella intressen och äventyrar denna historiska återförening, vädjar historien till den liberala andans generositet. Vi vill be Blair och Schröder på vänstersidan och Aznar, Berlusconi och Chirac på högersidan att ta en stunds paus, och fundera över vilken bild som Europa kommer att sända ut till världen om man käbblar som romerska soldater under korset över ett bråk som gäller 1 procent av BNP?
(Applåder)
Det är inte lätt att vara liberal när luften är fylld med girighet och fördomar, men ni kan vara säker, herr tjänstgörande ordförande, på att liberaldemokraterna i denna kammare kommer att upprätthålla sitt osvikliga stöd för utvidgningen enligt de kriterier som fastställdes i Köpenhamn. Jag beklagar att det spanska ordförandeskapet inte kunde lätta er arbetsbörda genom att göra större framsteg i fråga om jordbruk och fiske, vilka har nämnts i dag. Samtidigt som vi helt och hållet stöder en reform av den gemensamma jordbruks- och fiskeripolitiken, måste detta inte vara en förutsättning för utvidgningen. Ingen skall behöva anta att vi i vår iver att ro utvidgningen i hamn kommer att tillåta reformen att slås ut. Men vi kommer inte heller att låta oss pressas genom det förfarande som tillåter att Europeiska unionens dagordning dikteras av de nationella valens tidsplan.
Det andra hindret som ni måste övervinna är bristen på offentlig beredskap. En Eurobarometerundersökning visar att bara en av fem medborgare anser att de är välinformerade om EU-utvidgningen. Irland måste anta Nicefördraget, och de nationella parlamenten och denna kammare måste ratificera anslutningsfördragen efter Köpenhamn. Om allmänhetens oro över kandidatländerna och kostnaderna för utvidgningen inte tas upp, skulle processen fortfarande kunna spåra ur. Denna utmaning kommer dock i stor utsträckning att bemötas om Danmarks stolta tradition med öppenhet och ansvarsskyldighet används ordentligt, genom att rådet öppnas upp utöver de försiktiga åtgärder som man enades om i Sevilla, och om ni ger er utmärkta minister med ansvar för Europafrågor fria tyglar att ta sig an euroskeptikerna.
När det gäller rättsliga och inrikes frågor välkomnar ELDR-gruppen ert detaljerade program för att skydda vårt folk från terrorism. Vi hoppas att ni som goda liberaler kommer att uppvisa samma iver med att föra fram åtgärder för att skydda medborgarnas friheter som ni visar med att ta er an terroristhoten. På området för invandring och asyl vädjar jag till er att använda den beprövade gemenskapsmetoden för att göra framsteg, och för att övervinna andras kortsiktiga motstånd mot en europeisk gränsvaktskår.
Som svar på min vän Baron Crespos yttranden, skulle jag mycket hellre vara en asylsökande som försökte ta mig till Danmark - där jag skulle ha större chans att lyckas - än en asylsökande bland de gyttrade massor som försöker ta sig in i Blairs dystra Förenade kungariket.
(Applåder)
När det gäller hållbar utveckling är ert åtagande med att fokusera på åtgärder för att återinföra människor i arbete och garantera en sund ekonomi, snarare än att ytterligare öka spridningen av målsättningar, musik för liberaldemokraternas öron. Vi hyllar också er målsättning med att komplettera ytterligare framsteg inom avregleringen av elmarknaden med gemensamma regler för energibeskattning, och ni kan lita på vårt stöd när det gäller att förhandla fram de nödvändiga överenskommelserna om de många åtgärder för finansiella tjänster som kommer att behövas i slutet av detta år, om vi skall kunna slutföra åtgärdsplanen för finansiella tjänster i tid till 2004.
Herr tjänstgörande ordförande! Med så stora uppgifter axlar ni en stor börda. Att återförena Europa är med rätta er största angelägenhet. Vi önskar er lycka till och ger er vårt stöd, för detta ansvar ligger på vår generation; det är vi som står inför denna utmaning, och det är till oss hoppet står.
(Applåder)

Frahm (GUE/NGL).
Herr talman! Jag hälsar mina landsmän och det danska ordförandeskapet välkomna. Jag önskar naturligtvis det danska ordförandeskapet lycka till med flera av punkterna i programmet, givetvis särskilt när det gäller utvidgningen. Vi är ju väl medvetna om att vi i Amsterdam borde ha blivit klara med det arbete som avser de ekonomiska frågorna i samband med utvidgningen; vi borde redan då ha utkämpat striden när det gäller jordbrukspolitiken och strukturfonderna - men nu är det för sent att låta detta utgöra ett hinder för genomförandet av utvidgningen. Jag vill uppmana den danska regeringen att hålla fast vid den hittillsvarande linjen, nämligen att vi skall avveckla jordbruksstödet helt och hållet till förmån för en rättvisare värld, slopa de nationella hänsynstagandena och i stället sätta andra frågor på dagordningen, nämligen hållbarheten och förhållandet till jordbrukare i tredje världen. Jag vill gärna ge mitt stöd till att man skall hålla fast vid denna linje.
Däremot finns det andra frågor där jag inte ser någon anledning att önska lycka till. Jag önskar inte att den danska regeringen lyckas få något inflytande på den gemensamma europeiska flykting- och asylpolitiken. Jag kommer från ett land där man har en annorlunda syn på rasism och liknande frågor. I Danmark kan man bli dömd för att ha kallat regeringens närmaste samarbetspartner och parlamentariska underlag, Pia Kjærsgård från Dansk Folkeparti, det som man kallar henne i alla andra europeiska länder, och som European Voice nu senast har kallat henne: en ren rasist. Om man säger detta i Danmark kan man riskera att bli dömd. För oss innebär begreppet rasism och dylikt någonting annat än det gör i Förenta nationerna och i Europeiska unionen, och i själva verket även än vad det gör för de flesta danska medborgare när de kommunicerar vänner emellan. Danmark är också ett land där man har en mycket speciell syn på stödet till utvecklingsländerna. Man har skurit ned på stödet, men den danska regeringen tycker att det är hur bra som helst så länge vi varken befinner oss allra nederst på skalan eller någonstans i mitten i förhållande till de andra länderna. Danmark är också ett land där man värdesätter de transatlantiska förbindelserna, vilka också finns med i ordförandeskapets program. Här talar man om gemensamma intressen. Är det ett uttryck för gemensamma intressen att samarbeta med ett land som inte vill erkänna den internationella brottmålsdomstolen, att ha ett nära samarbete med ett land som inte vill underteckna Kyotoprotokollet? Är det ett uttryck för gemensamma intressen eller är anledningen att vi i denna gemensamma kamp mot terrorismen kan blunda för flera företeelser, t.ex. för ryssarnas krig i Tjetjenien, för turkarnas behandling av kurderna, för hur Israel behandlar det palestinska folket - alltsammans för att vi bildar en gemensam allians mot terrorismen, en transatlantisk allians.
Flera av ledamöterna i Europaparlamentet kan komma ihåg då den danske ministern Bertel Haarder var ledamot och föredragande av de mänskliga rättigheterna. Vi kan konstatera att det inte var något speciellt bra byte att låta Bertel Haarder bli minister i stället för ledamot av Europaparlamentet. Vi skulle för att säga det i klartext hellre vilja ha dig kvar som ledamot av Europaparlamentet, Bertel Haarder, och jag uppmanar regeringen att på nytt läsa det tal Bertel Haarder höll då han var föredragande av de mänskliga rättigheterna i Europaparlamentet. Det bör ni läsa som inspiration för era framtida beslut.

Maes (Verts/ALE).
Jag kommer från ett annat litet land och har således en något annan ton, men som ni säkert förstår kan det danska ordförandeskapet som vi ser det i vilket fall som helst inledas under en lycklig stjärna vad ett antal aspekter beträffar. För oss är ni en förebild när det gäller demokrati, insyn och internationell solidaritet. Åtminstone fram till nu och jag hoppas att det förblir så.
För små länder är Europa alltid lite större än för stora länder, för de har först ett så stort land att se över innan de kan tänka på andras intressen. Därför hyser man här i parlamentet allt större förhoppningar om att de små länderna kan hjälpa Europa framåt bättre än de stora, och Danmarks beslutsamhet som vi får en uppfattning om i ert tal utgör inget undantag för det.
Vad era prioriteter beträffar hänvisar ni med rätta till de stora Köpenhamnsrättigheterna som gäller som förutsättningar för länderna för utvidgningen. I fråga om mänskliga rättigheter, i fråga om demokrati, i fråga om minoriteter har dessa Köpenhamnsförutsättningar varit vägledande och inte bara ett hopp utan ett riktigt bräckverktyg, för att reformerna i de länderna inte endast skall kunna genomföras ekonomiskt utan också i enlighet med våra gemensamma värderingar.
Men många ansökarländer som vi med er hoppas kunna bli medlemmar när de är klara är egentligen små länder. Några har inte fler invånare än vissa historiska regioner som exempelvis Skottland, Wales, Baskien, Flandern, Vallonien, Katalonien och glöms egentligen bort lite grand. Ni ser endast medlemsstater, vi frågar oss hur ni ser på framtiden för de konstitutionella regionerna. Måste de alla bli medlemsstater innan de räknas för er? Eller kommer ni även att uppmärksamma regionerna, inte bara de konstitutionella utan också de i ansökarländerna som ni behöver om ni vill finna en ordentlig lösning på problemet med strukturfonderna?
Är det då bra att göra en sådan åtskillnad mellan stora visioner och reformerna? Jag har förstått att även kommissionsordförande Prodi i själva verket också ställer sig en fråga: kan ni, med tanke på utvidgningen, vänta med att tänka på våra institutioners framtid, utan att genast ha dessa institutioner i bakhuvudet och utan att ha en visioner om sättet på vilket de måste reformeras?
Ytterligare en kritisk fråga har redan ställts, både av herr Crespo och fru Frahm. Den har att göra med immigration, bekämpning av olaglig immigration, bekämpning av kriminalitet och asylsökande.
Det är naturligtvis inte endast ert fel att rådet, att råden påbördar oss en politik som är en icke-politik. Det här är ingen balanserad politik, kommissionen hade mycket mer balanserade förslag.
Jag hade velat ställa er ytterligare frågor om hur ni skall ta med Cypern om ni inte ger den turkiska minoriteten några säkerhetsgarantier, hur ni skall lösa Kaliningradproblemet, och så vidare. Vi är med andra ord mycket nyfikna på frågorna som även andra kommer att ställa, men framför allt på svaren som ni kommer att ge i dag, och framför allt era handlingar i framtiden. För min grupps räkning önskar jag er i vilket fall som helst lycka till.

Camre (UEN).
Herr talman! Jag börjar med att tacka rådets ordförande, statsminister Fogh Rasmussen, för ett mycket tydligt och öppet tal. Det danska ordförandeskapet kommer naturligtvis att utövas med all den professionella skicklighet Danmark kan prestera. Detta är dock inte det samma som att påstå att den danska regeringens mycket ambitiösa program för en snabb utvidgning åt öst kommer att lyckas, eftersom detta inte enbart är beroende av ordförandeskapets skicklighet. Det finns mycket stora och förståeliga intressemotsättningar mellan befolkningarna i Europeiska unionens 15 länder och endast dem som är fullständigt okänsliga för den vanlige EU-medborgarens intressen kan anse att hänsynen till dessa motsättningar bör skjutas åt sidan till förmån för en forcering av östutvidgningen. Framför allt är det oerhört oroväckande att skjuta på en jordbruksreform som efter utvidgningen troligtvis blir politiskt omöjlig. Både ur ekonomisk och organisatorisk synpunkt är en utvidgning mot öst en enorm uppgift. Det rör sig om flera hundra miljarder kronor som Europeiska unionen varje år skall sända till östländerna. Invandringen av mycket billig arbetskraft till Europeiska unionen kombinerat med utflyttning av våra arbetskraftskrävande verksamheter till östländerna kommer att ge upphov till drastiska sociala förändringar inom Europeiska unionen. Trots det europeiska storkapitalets önskan om massor av billig arbetskraft och nya marknader är det oklokt av Europeiska unionen att bortse från de sociala problem det innebär för européerna.
De stora problem vi står inför kan mycket väl kullkasta den danska regeringens ambitiösa plan. Det är mot denna bakgrund jag kritiserar ?nu-eller-aldrig-tankesättet?. Även om vi inte kan fatta beslut om utvidgningen under 2002 går inte jorden under - det är bara kommissionens ordförande Prodi som går runt och låtsas som om han tror det. Därför uppskattar jag uttalandet från rådets ordförande, där han avvisar denna tankegång. Det krävs ett samarbete mellan de europeiska länderna, först och främst ett frihandelssamarbete, men det är en förvanskning att tala om en återförening av Europa. Sanningen är ju att Europas länder aldrig tidigare har haft ett så nära samarbete som nu. Projektet havererar inte för att ett fastställt datum inte kan hållas - det kan tvärtom vara ett plus att man inte förtiger och skjuter upp problemen. Ordförandeskapet bör därför ha en plan B som kan sättas i verket om plan A inte lyckas. Jag avslutar med att uttrycka en önskan om att det danska ordförandeskapet sin vana trogen skall komma att bidra till Europeiska unionens utveckling genom att lyssna mer på de europeiska väljarna än vi är vana vid.

Bonde (EDD).
Herr talman! Jag hälsar det danska ordförandeskapet välkommet till ett halvt års samarbete. Er insats kan bli historisk av två skäl: Det är kanske sista gången ordförandeskapet fördelas på detta sätt - men detta får vi inte acceptera - och utvidgningen kan antingen lyckas, eller tappas i golvet på grund av för många småaktiga intressen.
Junirörelsen röstar för utvidgningen, men vi döljer inte vår kritik av Europeiska unionens förhandlingsmetoder. Kandidatländerna skall kopiera varenda en av Europeiska unionens lagar utan att ta minsta hänsyn till sin egen demokrati. Priset på jordbruksmark i Sudetområdet ligger på 10 procent av vad det kostar i det tyska grannlandet. När vi nu efter en kort övergångsperiod tvingar tjeckerna att sälja till högstbjudande är det inte svårt att förutse resultatet och reaktionerna hos de tjeckiska väljarna. Skulle vi inte kunna låta övergångssystemen vara mer flexibla och exempelvis först tillåta försäljning av sommarstugor och jordbruksmark inom Europeiska unionen när genomsnittsinkomsten i Tjeckien närmar sig vår. Europeiska unionens jordbrukssystem är dyra för konsumenterna och skattebetalarna inom Europeiska unionen, även om de inte garanterar att jordbrukarna får en rimlig inkomst. Tillskottet till danskt jordbruk enbart från Europeiska unionens kassa kommer i år troligtvis att bli tre gånger så stort som den totala nettointäkten från jordbruket. Franska, danska, polska och alla andra jordbrukare har därför ett gemensamt intresse av att jordbrukspolitiken reformeras så att den främjar jordbrukarnas inkomst i stället för osäljbara produkter, överskottslager, destruktion, förstörelse av utvecklingsländernas jordbruksproduktion, miljöförstöring, och överpriser för konsumenterna på deras dagliga inköp av livsmedel.
Rådets danska ordförande är liberal och har nära anknytning till det danska jordbruket, och detta innebär en historisk möjlighet att komma bort från Europeiska unionens misslyckade planekonomi. Varför inte ta bort allt prisstöd med 20 procent om året, ge jordbrukarna obligationer som kompensation för sänkta markpriser och tillåta inkomststöd åt de sämst ställda. Om vi avvecklar prisstödet inom Europeiska unionen finns det ingen anledning att ge prisstöd åt de nya medlemsstaterna. Ge dem i stället pengar till fritt förfogande, så att de inte lockas att göra felinvesteringar. Det danska ordförandeskapet bör också fingranska de 85 000 sidorna EU-lagstiftning, och skicka merparten i retur till medlemsstaterna så att Europeiska unionen endast lagstiftar om gränsöverskridande frågor, där vi inte själva kan åstadkomma en meningsfull lagstiftning. Låt Europeiska unionen bli ett demokratiernas Europa i stället för en byråkraternas och lobbyisternas gemenskap.

Dupuis (NI).
Herr talman! Även jag vill hälsa det danska ordförandeskapet välkommen, ordförande Rasmussen och vår före detta kollega Bertel Haarder, och ta tillfället i akt att tacka dem för det namn de har givit det danska ordförandeskapets handlingsprogram: ?Ett Europa?.
När detta är sagt skulle jag vilja påminna det danska ordförandeskapet om att det i Europa finns en liten region som har upplevt ett tusen dagar av folkmord - jag syftar då på Tjetjenien. Det är av största vikt att Europeiska unionen under det danska ordförandeskapets ledning vidtar åtgärder som gör att man kan skicka en trojka till Tjetjenien för att konstatera förödelsen och den kriminella politik som Ryssland i ett tusen dagar har fört i detta lilla land. Jag hoppas att det danska ordförandeskapet skall kunna driva igenom denna politik före det samarbetsråd mellan Europeiska unionen och Ryssland som kommer att hållas under kommande höst.
Danmark, det är också utvidgningen, något som ordförande Rasmussen vid många tillfällen har upprepat. För min del anser jag att unionen borde överväga frågan och föreslå en ny utvidgning. Europa är ännu inte ?ett?. Sedan återstår Israelfrågan, det vill säga de frågor som rör fred, frihet och demokrati i denna del av världen. Jag kommer därför att fråga det danska ordförandeskapet vad man anser om det förslag som nu stöds av ett femtiotal ledamöter i Europaparlamentet rörande ett förslag om att inkludera Israel i listan över kandidatländer, liksom även Georgien, som också är en port mot Centralasien, i en annan instabil del av världen, nämligen Kaukasus. Är det danska ordförandeskapet berett att arbeta för idén om att inkludera Georgien på listan över kandidatländer?

Rovsing (PPE-DE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Det är alltid ett nöje att höra statsminister Anders Fogh Rasmussen tala, och lyssna till hans visionära synpunkter på östutvidgningen. Det är en oerhört svår uppgift rådets ordförande har åtagit sig. Alla måste bidra till att utvidgningen lyckas. Det gäller särskilt Tyskland och Frankrike som med starkt stöd från Spanien har utgjort kärnan i Europeiska unionens utveckling. Utan ett starkt engagemang och en stark medverkan från dessa länder kommer utvidgningen knappast att kunna lyckas. Den kommer antagligen att kosta mer än vi just nu kan föreställa oss. Men även om så skulle vara fallet har vi ingen anledning att bli förskräckta. Vi kommer nog allihop att få betala en aning mer för att stödja den uppbyggnad av infrastruktur, administration osv., som de nya kandidatländerna är i så stort behov av. Det skulle vara ynkligt om inte Europeiska unionen kunde dela med sig litet av sin ständigt växande rikedom till dessa länder. Det vore klokt av rådets ordförande och hans kolleger att klargöra att detta extra bidrag inte får stå i vägen för utvidgningen. Den skall lyckas.
Syftet med utvidgningen är att skapa ett område med fred, frihet, demokrati och rikedom. Det finns alla möjligheter att lyckas med detta. Utvidgningen kommer att öka våra möjligheter till en större insats mot internationell terrorism och till en effektivare bekämpning av internationell brottslighet, som exempelvis människohandel. Det är avgörande att vi stöder en hållbar utveckling med en högre sysselsättningsnivå och en bättre ekonomi. För att nå hit måste vi skapa ett mer konkurrenskraftigt samhälle så att byråkratiska svårigheter och icke-ändamålsenliga avtalsvillkor kan avskaffas och vi kan uppnå samma årliga ökning av välståndet som det amerikanska samhället har lyckats med. Om vi hade varit lika duktiga som Förenta staterna när det gäller att öka vår produktivitet skulle vi haft mycket större ekonomiska möjligheter att hjälpa andra. Det är därför avgörande att vi i fråga om utveckling satsar på vår konkurrensförmåga. Om tio, femton år står Kina och Indien i spetsen för en rad asiatiska länder som kommer att besitta en dynamik som på många sätt kommer att ställa enorma krav på vår förmåga till anpassning och tillväxt. Låt oss förbereda oss medan vi har möjlighet till det, låt oss inte fördjupa oss i oväsentliga detaljer, låt oss koncentrera oss på den framtidsinriktade utvecklingen i sin helhet.
I den globala konkurrensen kommer förmågan att framställa säkra livsmedel att spela en mycket stor roll. Vi bör genom forskning, utveckling och industriell innovation, samt genom en ökad värdetillföring, försäkra oss om en ledande plats inom detta område. Det är viktigt att vi erkänner vår del av det globala ansvaret och tillsammans med amerikanerna försöker att finna en lösning på problemen i Mellanöstern. Europeiska unionen utgör den grupp länder som har den största förståelsen för förhållandena. Vi kan göra en stor insats men utan stöd från Förenta staterna, Ryssland och de arabiska länderna kommer våra ansträngningar att vara förgäves. Slutligen vill jag säga att jag är glad över löftet från rådets ordförande om största möjliga öppenhet när det gäller rådets lagstiftning. Jag tillåter mig att tolka det så att TV-stationerna kommer att få tillstånd att sända de relevanta delarna av rådets möten.

Lund (PSE).
Herr talman! Först ett tack till rådets ordförande Fogh Rasmussen för det program han har lagt fram. Det blir ett ordförandeskap som i grunden kommer att skilja sig från tidigare danska ordförandeskap. Samarbetet har utvidgats på en lång rad områden och därtill kommer den huvuduppgift som alla har lyft fram, nämligen att föra i hamn förhandlingarna om utvidgningen med inte mindre än tio kandidatländer. Det vilar ett stort politiskt och moraliskt ansvar på oss alla, och om det skall lyckas måste naturligtvis alla parter besitta den nödvändiga viljan att kompromissa. Kandidatländerna har genomgått en omfattande anpassning. De har gjort stora uppoffringar men kan nu i allt väsentligt anse sig redo. Bollen ligger nu i hög grad på Europeiska unionens egen planhalva, och jag tycker att kommissionen har startat med en mycket förnuftig plan för de första årens finansiering av utvidgningen, som tydligt åtskiljer utvidgningen från en framtida jordbruksreform. Det tycker jag är mycket förnuftigt. Det är nu de femton regeringschefernas uppgift att genomföra detta. Nu kommer det att visa sig om Europeiska unionen har statschefer som har de egenskaper och den styrka som så väl behövs, och om de har visioner som sträcker sig utöver kortsiktiga, nationella hänsynstaganden. Trångsynthet och nynationalism får inte lägga hinder i vägen för utvidgningen.
Den andra stora utmaningen är världstoppmötet i Johannesburg. Här skall Europeiska unionen offensivt och modigt visa sin solidaritet med utvecklingsländerna genom att agera främste förespråkare för den globala överenskommelse med konkreta politiska förpliktelser och en exakt tidsplan som rådets ordförande också nämnde. Det kommer att finnas stort behov av att sätta press på Förenta staterna, som till synes tror att svält, fattigdom och terror kan lösas genom militära insatser, och av att garantera ekonomiskt stöd till de regimer som viljelöst dansar efter Förenta staternas pipa. Jag hoppas att det danska ordförandeskapet kommer att vara på offensiven och slå in på vägen till att visa sann solidaritet med tredje världen. Här finns också ett samband med Europeiska unionens asyl- och invandringspolitik, som ju inte enbart handlar om olaglig invandring, vilket man ibland skulle kunna tro. Den falskklingande och negativa invandrardebatten i vissa länder bör bytas ut mot en gemensam europeisk politik som bygger på humanism, där invandrare inte diskrimineras socialt, där konventioner respekteras och där tillträde till Europa som flykting eller som anhörig inte förbehålls en välutbildad elit. Vi skall inte bygga en ?Fästning Europa? som grundar sig på vår minsta gemensamma nämnare, utan tvärtom skapa ett samband mellan den i hög grad lovprisade globaliseringen och vår lagstiftning när det gäller invandrare. Med en sådan inriktning - jag betonar, endast med en sådan inriktning - kan vi förvänta oss en positiv medverkan från Europaparlamentet. Med dessa ord vill jag uttrycka min förväntan och förhoppning om att det danska ordförandeskapet kommer att lösa de förestående uppgifterna, mycket gärna i nära samarbete med Europaparlamentet.

Maij-Weggen (PPE-DE).
Herr talman! Först och främst vill jag rikta ett tack till herr Rasmussen och herr Haarder för det utmärkta program som de har lagt fram. Det låter mycket bra. Jag tror att ni kan räkna med ett brett stöd här i Europaparlamentet. Jag har två frågor som jag hoppas kunna få svar på.
Den första frågan gäller öppenheten i rådet. Jag har alltid verkat för den här öppenheten och ni vet att jag har varit en av de stora stödpunkterna för den nyliga förordningen om tillgång till dokument som har gjort att vi i vilket fall som helst har fått öppenhet i förvaltningen. Men öppenheten i rådet, i den utsträckning den finns för närvarande, är jag ändå lite missnöjd med. Jag har förstått att rådet är allmänt tillgängligt i början av sammanträdet, och i slutet av sammanträdet och att det begränsar sig till medbeslutandelagstiftning. Min fråga är: precis hur kommer det här att utföras? Är det inte möjligt att låta det hela vara offentligt från början till slut vid medbeslutande och varför är det begränsat till medbeslutandeförfarandet? Varför skulle inte även den lagstiftning som faller under de nationella medlemsstaterna äga rum i offentlighetens ljus?
Min andra fråga handlar om anslutningen. Det finns fyra länder som ställer till stora problem i samband med anslutningen eftersom de först vill att strukturfonderna och jordbrukspolitiken reformeras. En sådan strömning finns bland annat i Nederländerna. Och jag tänkte höra med herr Rasmussen om han inte skulle kunna ta sig en ordentligt pratstund med våra liberala vänner i Nederländerna - för det är framför allt där strömningarna finns - och be deras ledare, Zalm, att mjuka upp sin politik på det här området så att Nederländerna med hans nya regering kan instämma lojalt med utvidgningen. För jag skulle skämmas om Nederländerna visade sig vara ett av länderna som blockerar utvidgningen.

Hume (PSE).
Herr talman! Jag välkomnar innerligt det danska ordförandeskapet, och jag välkomnar hjärtligt det faktum att ordförandeskapet i sitt handlingsprogram anger att Europeiska unionen har ett särskilt ansvar för freden och stabiliteten i en värld som blir allt närmare förenad.
Vi upplever i dag den största revolutionen i världshistorien, med den tekniska telekommunikations- och transportrevolutionen, som gör världen till en mycket mindre plats. Vi borde därför ha mycket bättre förutsättningar att forma denna värld, men i synnerhet att se till, nu när vi befinner oss i det nya århundradet och det nya millenniet, att vi under det första århundradet kommer att lyckas med att inte längre ha några konflikter eller krig i världen, och att Europeiska unionen kommer att använda sitt inflytande för att se till att detta sker. Med tanke på att Europeiska unionen är det bästa exemplet i världshistorien på konfliktlösning, stärker detta våra förutsättningar att uppnå detta.
Första hälften av förra århundradet var den värsta perioden i världshistorien med två världskrig. Men dessa människor, de människor som är företrädda i denna kammare, enade sig och satte stopp för sina konflikter för evigt, och skapade Europeiska unionen. De principer som ligger till grund för Europeiska unionen borde sändas till konfliktområden överallt i världen. Jag vet av egen erfarenhet att EU:s tre grundprinciper är samma grundprinciper som ligger till grund för överenskommelsen i Nordirland. Den första är respekten för olikheter - det är vad alla konflikter handlar om. Olikheter skall respekteras. Den andra är institutioner som respekterar olikheter, och den tredje är att arbeta tillsammans för det gemensammas bästa, och genom att göra det rasera hindren från det förflutna.
Jag välkomnar det faktum att kommissionär Patten och hans avdelning arbetar inom detta område. Men i dagens värld skulle jag vilja att Europeiska unionen inrättade en hel avdelning för fred och konfliktlösning inom Europeiska kommissionen, med en egen kommissionär. Sedan kan vi spela vår roll i dagens mindre värld för att sätta stopp för de fruktansvärda konflikter som äger rum i olika delar av världen, och föra fram ett budskap för fred och varaktig stabilitet till dessa områden.

Riis-Jørgensen (ELDR).
Herr talman, käre rådsordförande och käre statsminister! Så kom dagen som vi alla, men kanske särskilt du, har sett fram emot och som du har förberett dig för alltsedan du blev Danmarks statsminister. Jag är stolt å Danmarks och dina vägnar. Som liberal är jag speciellt glad över att få vara här i dag. Nu har vi en liberal ordförande i rådet, i Europaparlamentet och i kommissionen. Det är en bra utgångspunkt för genomförande av ordförandeskapets arbetsprogram.
Utvidgningen är den dominerande frågan. Vi liberaler har ända sedan murens fall kämpat för utvidgningen. Den kommer att garantera de nya demokratierna i Central- och Östeuropa deras rättmätiga plats i det framtida Europa. Genomförandet av utvidgningen inom tidsramen kräver inte bara politisk skicklighet utan också mycket hårt arbete. Av personlig erfarenhet vet jag att rådets ordförande kan uppfylla kraven och därmed sluta cirkeln från Köpenhamn till Köpenhamn. Som dansk liberal hoppas jag att en framgångsrik utvidgning kan leda till att Danmark åter blir fullvärdig medlem av Europeiska unionen. Det kan förefalla märkligt att man arbetar för att ge nya länder tillträde till ett fullvärdigt europeiskt samarbete, samtidigt som man själv kommer från ett land som saknar inflytande på väsentliga områden. Danmarks egen tröghet inom Europeiska unionen kommer under inga omständigheter att utgöra en hämsko för utvidgningen. Utvidgningen innebär rättigheter för Europas nya medborgare. Det är vår plikt - men en plikt som vi med glädje uppfyller - att ge dessa nya medborgare i Europeiska unionen samma rättigheter som vi själva har. En medborgare i Europeiska unionen kan bosätta sig och ta arbete var som helst inom unionen. Den rättigheten skall tillkomma våra nya medborgare från första dagen.
Jag önskar ordförandeskapet all lycka med arbetet för att skapa Ett Europa. Jag är övertygad om att det kommer att lyckas. Vi i den liberala gruppen kommer att göra allt för att hjälpa till.

Gahrton (Verts/ALE).
Herr talman! Jag tror inte att jag som skåning behöver slösa artighetsfraser på en dansk statsminister, utan kan tala klartext. Varför valde ni att införa ett utlänningsfientligt partis utlänningspolitik samma dag som ni blev EU-ordförande? Vad vill ni säga med den symboliken? Hur tror ni att det uppfattas av övriga världen?
Nu pratar du, Anders Fogh Rasmussen, vackert om utvidgningen. Men hur skall man kunna ta det på allvar att ni vill öppna gränser för utlänningar i kandidatländerna, när ni vill stänga gränserna för ryssar, afrikaner, asiater och latinamerikaner?
I tidningen Berlingske Tidende säger Bertel Haarder att den danska högerns utlänningslag är en seger för invandrarflickorna. Nu skall man som utlänning i Danmark vara 24 år för att hämta sin fru i hemlandet. Om en svensk eller en grek som bor i Danmark vill hämta sin 18-åriga fästmö från hemlandet, då går det antagligen bra. Om däremot en muslim från det turkcypriotiska delen av Cypern vill göra det, vad händer då? Landet är ännu inte EU-medlem, men om det blir EU-medlem, hur skall ni då klara av det dilemmat?
Nej, den danska högerns utvidgningsvilja - för att tala H.C. Andersen-språk - är det inte lite av ?Kejsarens nya kläder?? Man kan inte både vilja mota bort så kallade utlänningar och samtidigt utvidga EU:s fria rörlighet till att omfatta alla Europas länder, varav flera muslimska.
På det här sättet gör ni EU till en sorts Fortress Europe, en superimperialistisk stat, som danska folket har sagt nej till. Men det är klart, danska regeringar brukar ju strunta i det danska folket. Ni är ju Europamästare i att manipulera bort folkomröstningsresultat! Går det inte lite väl långt om ni också skall manipulera bort irländarnas folkomröstningsresultat?

Stenzel (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera det danska ordförandeskapet och Bertel Haarder till att de är närvarande, och till deras mycket ambitiösa program för att hålla tidsfristerna för utvidgningen.
Min första fråga är dubbel. Tror ni verkligen att ni kan hålla tidsfristerna, med tanke på de stora meningsskiljaktigheterna i fråga om jordbrukspolitiken? Kommer det att finnas nog med tid mellan november och december för att slutföra dessa förhandlingar med de femton EU-medlemsstaterna?
Min andra fråga gäller de så kallade presidentdekreten och Bene?dekreten. Det finns spänningar mellan Tyskland och Tjeckien, och också mellan Österrike och Tjeckien, i fråga om deras aktuella och mycket bittra förflutna. Det förflutna borde inte stå i vägen för nuet. Av denna anledning skulle jag vilja fråga er om ni kommer att använda ert politiska inflytande, herr statsminister, för att lätta på dessa spänningar, och använda ert inflytande på den tjeckiska regeringen för att bemöta Europaparlamentets betänkande om Tjeckien, i vilket Tjeckien ombeds att upphäva de aktuella dekreten senast vid anslutningen.

Schulz (PSE)
Herr talman! Först ett påpekande om det som Riis-Jørgensen sagt. Jag är förvånad över att Prodi nu är liberal. Jag har lärt känna honom som företrädare för Ulivo. Nyligen läste jag om att han sitter tillsammans med Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna när de sammanträder inom stängda dörrar. Nu är han liberal. Han är så att säga en ordförande för den trikolor som vi har här i kammaren. Men kanske kommer han att säga oss något om det.
Men jag vill säga något till Poettering. Poettering är ju här alltid pigg på att komma med råd, som andra - i går Aznar, i dag Rasmussen - skall förmedla till förbundskanslern. Vad handlar det i sak om? I sak handlar det om att den tyska regeringen, i förbundskanslerns person, har frågat - en riktig fråga, anser jag - om direktbidraget i dess nuvarande form inte skulle kunna utgöra ett hinder för utvidgningen, såvida vi inte reformerar jordbruksområdet. Det finns det för övrigt samförstånd om. Fischler kommer i juli att lägga fram förslag om att omfördela direktbidragen inom ramen för omvandlingen till förmån för stödet till landsbygden. Jag väntar med spänning på om Poettering då också kommer att hoppa upp och säga: Det är ett hinder för utvidgningen! Det kommer han inte att göra, det kan jag redan nu säga er, ty då handlar det ju inte om valkampen i Tyskland. I Poetterings tal, när han yttrar sig på så vis, handlar det uteslutande om att han vill väcka opinion inom ramen för den tyska valkampanjen. Det kan ju vara tillåtet. Det är ju inte fel, i politiken är det viktigt med valkampanjer, men det vore bättre, herr Poettering, om ni inte när vi diskuterade Österrike och Italien likt Savonarola här ställde er upp och sade att det är inblandning i medlemsländernas inre angelägenheter, för att sedan när det gäller det egna landet uppträda som om det vore valkampanj i Osnabrück.
(Applåder)

Talmannen. -
Efter det yttrandet kan Poettering behöva fånga min uppmärksamhet för att få ordet.

Krarup (GUE/NGL).
Herr talman! Jag skall inte lägga mig i den tyska polemiken, men vill önska det danska ordförandeskapet lycka till. Vi fick ta del av en välputsad, presentabel presentation som inte innehöll en enda självständig tanke. Danskarna är ju ett beskedligt folk. Vi är och förblir svansen på den tyska bulldogen, men statsministerns retorik får det att se ut som om det är svansen som viftar med hunden. Bakom denna vackra skönmålning, denna vackra retorik, döljer sig en verklighet med en hel rad motsägelser. Min gode kollega, Per Gahrton, påpekade en av dessa. En mycket markant motsägelse, som består i att den danska regeringen, som nu innehar ordförandeskapet i Europeiska unionen, har ett stödparti som står för en utpräglad främlingsfientlighet, gränsande till rasism. Tillsammans med detta stödparti, Dansk Folkeparti, som också är företrätt här i kammaren, har man lagt fram ett invandrarprogram vars motsägelser mycket tydligt dokumenterades av Gahrton, och jag upprepar Gahrtons frågor.
Den andra punkten i retoriken är Europamästerskapet i manipulation av folkomröstningar - ett tydligt budskap till den irländska befolkningen. Jag vet inte vad det är för ett tydligt budskap. Irlands situation är ju oförändrad, men å andra sidan har det danska ordförandeskapet även tidigare visat sin förmåga att manipulera folkomröstningar.
Den sista och avgörande punkten är mantrat: Ett område för frihet, säkerhet och rättvisa - OFSR. Utan att blinka talar statsministern och det danska rådsordförandeskapet om en förstärkt kamp mot terrorism. Nu snart ett år efter den 11 september upplever vi en paniklagstiftning som för det första innebär att den grundläggande rättssäkerheten medvetet åsidosätts och för det andra att man vidtar åtgärder som det saknas underlag för i fördraget. Jag tänker speciellt på den europeiska arresteringsordern. Rättssäkerheten och demokratin är i fara.

Berthu (NI).
Herr rådets ordförande! Inför ert ordförandeskap har ni givit prioritet åt utvidgningen. Jag gratulerar er till det och vi kommer att ge er vårt fulla stöd.
I fråga om denna prioritering vill jag ställa tre frågor till er. När det gäller den första frågan kräver jag inte nödvändigtvis att ni svarar omedelbart, eftersom den är knepig - det gäller jordbruksbudgeten. Som ni ju vet skulle man om man ville kopiera den gemensamma jordbrukspolitikens bestämmelser behöva utöka jordbruksbudgeten avsevärt, något som ingen vill. Att reformera den gemensamma jordbrukspolitiken har vi inte tid med, och som ni sade skall vi heller inte skjuta på utvidgningen. Att låta länderna själva stå för det direkta jordbruksstödet är lockande ur vissa aspekter, men inte hundraprocentigt tillfredsställande, eftersom det är just de fattigaste länderna som kan betala minst. Så frågan är om det inte finns en kompletterande väg att utforska, som skulle bestå i att införa en ny sorts gemenskapspreferens som gör det möjligt att skydda jordbrukarnas inkomster och samtidigt införa mycket höga kvalitetskrav. Vi har nyligen noterat en amerikansk plan för stöd till jordbruket, som i mycket kan ifrågasättas, men som skulle kunna ge oss tillfälle att kräva en översyn av WTO:s bestämmelser, så att varje land eller varje område kan försvara sin jordbruksmodell. Vad anser ni om ett reflexionsarbete av denna typ fram till 2006?
För det andra: I fråga om olaglig invandring gjorde det förra ordförandeskapet bekämpning av olaglig invandring till en av sina prioriteringar. Själva har ni prioriterat utvidgningen. I skärningslinjen mellan dessa båda prioriteringar finns problemet med Turkiet. Det är ett land som vill bli kandidatland och som likväl är en inkörsport för den olagliga invandringen till Europa. Vad tänker ni göra i denna fråga?
Och för det tredje förklarade ni i ert anförande att ett nytt ?nej? i Irland skulle äventyra utvidgningen. Herr ordförande! Är detta helt säkert? Vore det inte möjligt att skriva in motsvarande delar av Nicefördraget i anslutningsfördraget och samtidigt passa på att förbättra dem, och vore inte ett ?nej? från irländarna ur denna synvinkel snarare en möjlighet för Europa?

Berès (PSE).
Herr rådets ordförande! Det spanska ordförandeskapet hade kampen mot terrorism som prioriterad fråga. Ni för er del har utvidgningen som prioriterad fråga. Ur politisk synpunkt - bravo! Låt oss emellertid passa oss så att inte våra medborgare under detta hektiska halvår låter sig förblindas och låt oss inte förfuska vad som för en majoritet av dem utgör en avgörande landvinning för Europeiska unionen - jag tänker då förstås på övergången till euron. I det sammanhanget återstår fortfarande mycket att göra. Först och främst behöver vi en verklig samordning av den ekonomiska politiken för att euron skall skapa tillväxt och nya jobb.
Herr rådets ordförande! Ert land vill inte vara med längre. För det danska folkets skull hoppas vi givetvis att denna situation skall förändras. Men säg oss hur vi under dessa förhållanden skall kunna organisera ett ledarskap i frågor som kräver vilja och politisk beslutsamhet för att gå framåt? Vilka slutsatser drar ni när det gäller våra institutioners sätt att fungera, och hur tänker ni organisera ordförandeskapet inom detta område?

Laschet (PPE-DE)
Herr talman, herr rådsordförande! Ni har talat om målen för ert ordförandeskap, och även tagit upp konflikten i Mellanöstern. Vi diskuterade det med er redan i Köpenhamn tillsammans med utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik. Min fråga gäller de senaste dagarnas amerikanska initiativ.
Den amerikanske presidenten använder sig av en mekanism som Europeiska unionen med framgång använder sig av överallt i världen. Han nämner konkreta mål - t.ex. en treårsplan. Han definierar kriterier för att mäta reformerna, och han lovar att stödja dessa reformer om kriterierna iakttas. Det är i huvudsak vår modell när det gäller östutvidgningen, som vi började med i Köpenhamn genom Köpenhamnskriterierna. Det är vår modell i förbindelserna med Tacisländerna, och, kommissionär Nielson, det var också den modell vi nyligen använde i förbindelserna med AVS-länderna, när vi fastslog konkreta principer, som också kan medföra sanktioner.
Därför frågar jag det danska ordförandeskapet i rådet: Kommissionen agerar på annat sätt i Mellanöstern. Här fastslår vi inga principer, här betalar vi vårt stöd på samma sätt som tidigare, till och med schablonbelopp, utan villkor och utan att uppmuntra några reformansträngningar. Ser ni någon möjlighet att man under det danska ordförandeskapet i rådet kan utveckla ett nytt europeiskt initiativ, tillsammans med Förenta staterna, på grundval av det som president Bush nämnde som ett konkret perspektiv för en palestinsk stat under de närmaste tre åren, och att ett sådant initiativ skulle kunna stödjas av ert ordförandeskap i rådet?

Schmidt, Olle (ELDR).
... man kan se liberaler sitta nere i rådsstolarna, en statsminister som är genuint liberal, och vid sin sida har han Bertel Haarder. Jag skulle inledningsvis bara vilja säga att ni är en djärv man, herr statsminister. Är det verkligen möjligt att utvidga Europa utan att Polen är med? Jag vet att alla tycker det och att alla säger det, men jag har väldigt svårt att se att det skulle kunna bli resultatet. Jag skulle gärna vilja höra era kommentarer om det politiskt och strategiskt realistiska i detta fall.
Låt mig också få säga några ord om asyl- och flyktingpolitiken. Jag vet att det är ett känsligt område, och jag vet att ni ser alla svenskar som storebror. Jag hoppas att ni inte gör det just nu, herr statsminister, utan att ni ser mig som en liberal och en vän, en trogen vän som också kan säga en del sanningar. Vi har fel ibland, och vi har rätt i andra sammanhang. Jag måste säga att jag är oroad över utvecklingen. Jag är oroad över att Europa håller på att bli en fästning som egentligen inte välkomnar människor. Vi vet ju att vi behöver så många miljoner människor. Vi behöver kanske fyra miljoner varje år fram till år 2050 för att klara Europa och kunna upprätthålla Europas välfärd.
När Europa utvidgas, tror jag också att det är viktigt att man håller värderingarna högt, de värderingar som vi européer vill att andra skall ha. Jag tror vidare att det är viktigt att vi även själva uppfyller dessa krav. Jag må då säga, herr statsminister, att jag hoppas att den flyktingpolitik som ni har ändrat i Danmark inte blir ett signum för Europa i övrigt. Jag tror faktiskt vi behöver mer tolerans och mer öppenhet, helt enkelt mer liberalism. Det är ju liberalism Europas folk längtar efter. Vi kan aldrig bekämpa dunkla krafter med dunkla förslag.
Herr statsminister! Avslutningsvis vill jag säga att jag känner stor tillit till ert arbete. Ni fullföljer Uffe Elleman-Jensens uppdrag. Jag vill säga til lykke, men jag hoppas också att ni kommer på andra tankar när det gäller asyl- och flyktingpolitiken.

Hautala (Verts/ALE).
Herr talman! Kollegerna har yttrat mycket viktiga ting om utlänningspolitiken och om att Europeiska unionen inte får bli en sluten fästning. Jag skulle vilja utnyttja mitt eget inlägg till att betona att vi måste föra ett gott samarbete med våra grannar också i vårt närområde.
I själva verket erbjuder Danmarks ordförandeskap en ny möjlighet till detta i riktning norrut. I programmet för Danmarks ordförandeskap har man skrivit om att förstärka den så kallade nordliga dimensionen. Jag hälsar detta med glädje och vill även föreslå att kommissionen och Danmark under denna ordförandeskapsperiod tillsammans även börjar bereda följande åtgärdsprogram för den nordliga dimensionen eftersom det nuvarande upphör i slutet av 2003.
Jag skulle verkligen vilja veta hur kommissionen ställer sig till denna nordliga dimension. Är kommissionen lika allvarligt inställd till den som ordförandelandet Danmark? Det handlar ju om hela Europeiska unionens samarbete med dess nordliga närområden, inte bara om de nordligaste medlemsstaternas samarbete med bland annat Ryssland, Island, Norge, Grönland och så vidare. Det här är verkligen ett program inom vars ramar vi bör kunna lösa våra gemensamma problem som hänför sig till de enorma utmaningar vi har, till exempel klyftan i levnadsstandard mellan Ryssland och Europeiska unionen, skillnaderna i utveckling, är så stora att de redan i sig bildar ett hot mot säkerheten. Det finns atomkraftverk, transporter av radioaktiva ämnen, och sedan har vi problemet med den arktiska regionen. Ämnar kommissionen och Danmark nu, inom ramarna för den nordliga dimensionen, ta itu med det så kallade arktiska fönstret och vad ämnar man rent konkret få till stånd?

Alavanos (GUE/NGL).
Herr talman! Jag skulle också vilja tacka den danske statsministern, men det fanns ett ställningstagande i Cypernfrågan som var en överraskning för mig. Jag tror att det har skett en liten, känslig och, hoppas jag, oavsiktlig ändring i resolutionstexten från Europeiska rådet i Helsingfors. I resolutionen står det att beslutet om Cyperns anslutning skall fattas utan att en politisk lösning måste vara en förutsättning.
Här sade den danske statsministern att ?ett slutgiltigt beslut kommer att fattas på grundval av alla relevanta faktorer?. Det är något helt annat än Prodis ståndpunkt, såväl som kommissionens, Verheugens, Europaparlamentets ståndpunkt, rådets ståndpunkt från Helsingfors och det spanska ordförandeskapets ståndpunkt. Jag hoppas att det danska ordförandeskapets avsikter inte skiljer sig från dessa, och jag förväntar mig att få höra en bekräftelse i den danske statsministerns andra tal av att detta inte kommer att vara en förutsättning för Cyperns anslutning, även om vi vill ha en politisk lösning och kommer att eftersträva en sådan.

Tannock (PPE-DE).
Herr talman! Utvidgningen är ett ädelt projekt, och vi är skyldiga våra europeiska grannar i öst, som vi inte lyckades skydda mot kommunismens ok i Potsdam, att välkomna dem tillbaka till den europeiska nationsfamiljen. Men det finns många problem, från en irländsk ratificering av Nicefördraget - även om en plan B säkert redan finns om det skulle behövas - till de alltför generösa direktersättningarna inom den gemensamma jordbrukspolitiken till jordbrukare, och den möjliga storskaliga invandringen, särskilt ur de dåligt integrerade och nomadiska romska grupperna, varav det finns många i de östeuropeiska länderna.
Jag välkomnar särskilt att de två brittiska samväldesländerna, Malta och Cypern, ansluter sig, och detta kommer att öka användningen av engelska i denna institution, vilket jag helt och hållet stöder. Men jag har andra bekymmer när det gäller Cypern, som redan nämnts på andra sidan kammaren. Cypern kan tvingas att ansluta sig som en delad ö, med allt vad det innebär för en möjlig turkisk annektering av norra Cypern. Vilka påtryckningar kan utövas, särskilt mot Denktash, för att ingå en överenskommelse med Klerides för att göra det möjligt för ett enat Cypern att ansluta sig till unionen 2004, vilket jag är säker på att vi alla i önskar i denna kammare?

Medina Ortega (PSE).
Herr talman! Toppmötet i Sevilla ålägger det danska ordförandeskapet ett antal skyldigheter som skall uppfyllas inom mycket kort.
Rent konkret begärs det i punkt 32 i ordförandeskapets slutsatser att var och en av rådet, kommissionen och medlemsstaterna skall genomföra följande åtgärder, inom ramen för sina befogenheter, före 2002 års utgång: genomföra gemensamma insatser vid de yttre gränserna, omedelbart sätta igång gemensamma pilotprojekt som är öppna för alla intresserade medlemsstater och skapa ett nät av samordnande tjänstemän som arbetar med immigrationsfrågor i medlemsstaterna.
Kommer ni, med tanke på den korta tid det danska ordförandeskapet har på sig, att ha möjlighet att stödja ordförandeskapet att genomföra dessa mål, som på ett mycket tydligt sätt fastställts vid toppmötet i Sevilla?

Nicholson of Winterbourne (ELDR).
Herr talman! Tack för denna förnyelse som är högst välkommen. Jag gratulerar innerligt det danska ordförandeskapet, och jag gratulerar naturligtvis min kollega Haarder, som är en före detta duktig ledamot av utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, liksom av denna grupp, till hans nuvarande uppgifter.
Mina vänner i ordförandeskapet, jag har dock en begäran till er som jag tror att ni, som det danska ordförandeskapet, kommer att vilja bevilja. I Romfördraget ger vi i dag rättigheter - mänskliga rättigheter och rättigheter för djur - men vi ger inte barnen några rättigheter. Ändå avslöjade Berlinmurens fall och slutet av kalla kriget en förödande bild av barnautnyttjande, vanvård av barn, lidande för barn och sådan hunger och förtvivlan bland barn som vi inte har sett i Europa sedan andra världskriget. Med utvidgningen av Europeiska unionen har situationen i dag inte förbättrats. Varför säger jag det? För att det tyvärr finns rikliga bevis för att raserandet av gränser, Europeiska unionens utvidgning, faktorer som globalisering, Internet och Schengenavtalet har gjort att tragedin med utnyttjande av barn ytterligare har förvärrats. Barn utsätts i dag för sådana risker som de tidigare inte har utsatts för, och det bedrivs handel med dem i stor utsträckning över hela världen. Människosmugglare, organiserade brottslingar och separation från deras föräldrar - detta är några av de många saker som barn utsätts för.
Europeiska unionen kan inte göra allt, men vi har en unik makt. Vad jag ber er är att arbeta tillsammans med mig och med ?Children's Alliance?, som är en grupp med ledamöter från hela denna kammare, från varenda grupp, så att vi kan säkra ett enhälligt stöd. Vi vill införa något så enkelt i anslutningsfördraget och Romfördraget, bara ett åtagande om att följa FN:s konvention om barnets rättigheter, som varenda medlemsstat har undertecknat och ratificerat. Denna konvention är världshistoriens viktigaste och den har ratificerats av flest länder. Bara Förenta staterna gör nu motstånd mot denna konvention. Kommissionen har gjort sitt. Detta finns i gemenskapens regelverk. Det borde nu finnas i anslutningsfördraget och i Romfördraget. Herr tjänstgörande ordförande! Kommer ni att arbeta tillsammans med mig i denna fråga?

von Wogau (PPE-DE)
Herr talman! Jag skulle gärna helt kort vilja säga något om Schulz tal. Det var ju inte någon fråga, utan ett valtal som han höll!
(Applåder)
Jag kan bara konstatera att han uppenbarligen har blivit mycket nervös på grund av opinionsundersökningarna, och det är också värt att nämna!
Jag vill ställa en fråga, herr rådsordförande, som gäller ansvarsområdena under ert ordförandeskap i rådet. När det gäller försvarsområdet är det så att det inte är Danmark utan Grekland som är ansvarigt, redan under tiden för ert ordförandeskap i rådet. Men just på Balkan finns det några mycket viktiga beslut som skall fattas, exempelvis om det amerikanska deltagandet där, och om Europeiska unionens övertagande av ansvaret. Här uppstår frågan: Hur kommer ni att se till att den civila och militära delen, som ju i grund och botten är oskiljaktigt förbundna med varandra, skall kunna samordnas på ett optimalt sätt? Vilken roll kommer ordförandeskapet att spela, och vilken roll kommer kommissionen att få?

Talmannen. -
Jag har tilldelats ett schema denna morgon som nu utesluter möjligheten med systemet med att få ordet genom att fånga talmannens uppmärksamhet. Jag uppmanar de mer än 20 personer vars namn står på listan, att inom sina grupper uppmuntra sina ordförande att ge en större möjlighet till detta talarsystem nästa gång vi experimenterar med detta. Det har varit ett intressant tillskott.

Fogh Rasmussen
. (DA) Jag tackar först och främst för en bra och konstruktiv diskussion. Jag har hört flera väsentliga och insiktsfulla synpunkter som jag kommer att ha i minnet. Jag kommer att försöka besvara så många frågor som möjligt, men tiden jag har till förfogande tillåter tyvärr inte att jag besvarar samtliga frågor. Därför ber jag om att europaministern ges möjlighet att besvara en del av frågorna. Det har hållits en del valtal här i salen och det är kanske rätt och naturligt i det här sammanhanget, men jag har inte för avsikt att lägga mig i valstriden i enskilda länder.
(Applåder)
Dessutom har Frahm och Krarup, som företräder Danmark i Europaparlamentet, kommit med inlägg som jag anser tillhöra den inrikespolitiska diskussionen och den inrikespolitiska striden i Danmark. Jag har heller inte för avsikt att gå in på detta. Jag tycker att vi står inför så stora uppgifter i Europeiska unionen att man faktiskt både skulle kunna önska och förvänta sig en diskussion i Europaparlamentet som inriktar sig på de europeiska visionerna och inte på småaktig inrikespolitisk polemik.
(Applåder)
Jag säger tack till Poettering för uppbackningen av det danska ordförandeskapet, och vill tala om för Poettering, Watson och Maij-Weggen, som alla tagit upp frågan om öppenhet, att det är det danska ordförandeskapets avsikt att hantera bestämmelserna om öppenhet på ett sådant sätt att det kommer att råda största möjliga öppenhet rörande de beslut som fattas. Jag tänker inte dölja att jag gärna hade velat gå längre när det gäller öppenheten och jag kommer att arbeta för en mer omfattande öppenhet kring det lagstiftande arbetet i Europeiska unionen. Tills vidare gäller emellertid det beslut man tog i Sevilla, och det danska ordförandeskapet kommer att hantera beslutet på ett sätt som innebär en så omfattande öppenhet som över huvud taget är möjlig.
Därefter tog upp Poettering frågan om bättre lagstiftning. Denna fråga tillmäter vi den allra största betydelse och vi ser fram emot det interinstitutionella samarbetet i frågan. Vi kommer att ge samarbetet allra högsta prioritet. Poettering nämnde Turkietfrågan. Det är självklart att Turkiet som kandidatland skall behandlas på samma sätt som de andra kandidatländerna. Det betyder att Europeiska unionen inte kan lämna Turkiet uppgift om datum för inledande av förhandlingarna om medlemskapet i Europeiska unionen förrän Turkiet uppfyller de politiska villkoren, Köpenhamnskriterierna, och det gör Turkiet inte i dag.
Poettering tog också upp frågan om jordbrukspolitiken och det samma gjorde Watson. Jag ger Poettering och Watson ett gemensamt svar och vill samtidigt passa på att tacka Watson för uppbackningen av det danska ordförandeskapet. Jag instämmer helt och fullt i att vi skall se till att inget land och ingen ansvarig politisk ledare i Europa nu utnyttjar utvidgningen av Europeiska unionen för att få igenom ambitionerna inom jordbrukspolitiken.
(Applåder)
Det skulle vara ett historiskt misstag av stora dimensioner om någon skulle komma att blockera utvidgningen av Europeiska unionen på grund av oenighet om ett penningbelopp som trots allt är av marginell betydelse. Låt mig för det första påminna om att kommissionens förslag innebär att utvidgningen av Europeiska unionen kan genomföras inom ramen för den befintliga budgeten. Vi behöver inte mer pengar för att genomföra utvidgningen av Europeiska unionen. För det andra medför kommissionens förslag om ett successivt införande av direkt stöd till jordbrukarna i de nya medlemsstaterna endast en liten beskedlig extrautgift - en extrautgift som motsvarar mindre än 1 promille av värdet av den totala produktionen i de nuvarande länderna inom Europeiska unionen. Jag vägrar att tro att någon politisk ledare i Europa kommer att blockera utvidgningen på grund av oenighet om ett belopp som motsvarar mindre än 1 promille av produktionen.
(Applåder)
Jag vill också besvara de frågor som ställts av Barón Crespo samtidigt som jag tackar för lyckönskningarna till det danska ordförandeskapet. Jag vill gärna rätta till ett missförstånd. Den danska utrikesministern har inte nämnt någonting om att tillämpa ett bryskt agerande gentemot kandidatländerna. Tvärtom banar vi väg för konkreta förhandlingar med kandidatländerna. Både Crespo och Bonde kom in på frågan om framtida reformer rörande jordbrukspolitiken och i detta sammanhang vill jag säga - och då även i egenskap av dansk statsminister - att Danmark är förespråkare av framtida reformer när det gäller jordbrukspolitiken. Jag vill som ordförande i Europeiska rådet bara slå fast att sådana reformer av jordbrukspolitiken inte bör sättas upp som ett nytt villkor för genomförandet av utvidgningen av Europeiska unionen.
Barón Crespo tog också upp frågan om Mellanöstern och det samma gjorde Laschet senare under diskussionen. Jag kan nämna att det danska ordförandeskapet nu överväger hur Europeiska unionen på bästa sätt kan bidra till att återuppliva fredsprocessen i Mellanöstern. Jag tror man till en början bland annat kommer att försöka sätta igång en process som kan leda till en reform av det palestinska självstyret; val kommer ju att äga rum här inom en nära framtid. Målet för våra aktuella överväganden är att skapa grundval för en kommande fredskonferens, där de israelisk-palestinska fredsförhandlingarna kan återupptas. Jag kan upplysa om att den danska utrikesministern senare i dag kommer att diskutera denna fråga med den amerikanska utrikesministern, Powell, eftersom vi strävar efter en nära samordning mellan Europeiska unionen, Förenta staterna och de andra medlemmarna av kvartetten rörande denna fråga. Det är det danska ordförandeskapets tanke att Europeiska unionen skall och bör spela en konstruktiv roll i försöken att återuppliva fredsprocessen i Mellanöstern. För övrigt kan jag nämna för Crespo att det danska ordförandeskapet är en stor förespråkare av gemenskapsmetoden inom Europeiska unionen. Tyvärr tillåter inte tiden att jag fördjupar mig mer i arbetet inom konventet, men vi tillmäter det en mycket stor betydelse.
Flera talare har tagit upp frågan om Cypern, nämligen Maes, Alavanos och Tannock. Jag understryker att det danska ordförandeskapet håller sig till de beslut som fattades i Helsingfors, och de består av tre delar. För det första skulle det vara en fördel om Cypernproblemet löstes, så att vi kunde ansluta en hel ö till Europeiska unionen; för det andra är en lösning inte ett nytt villkor för utvidgningen; för det tredje sägs i Helsingforsförklaringen att hänsyn skall tas till alla relevanta faktorer när beslut skall fattas. Jag kan upplysningsvis nämna för Alvanos att detta inte innebär någonting nytt. Det är ett beslut som fattades i Helsingfors 1999. Det danska ordförandeskapet stöder sig på detta beslut och kommissionen och ordförandeskapet är helt överens beträffande Cypernfrågan.
Prodi
. (IT) Herr talman! En mycket kort replik för att göra några viktiga påpekanden. För det första är det inte alls sant att gemenskapsbiståndet till Mellanöstern inte är underkastat kontroller och villkor. Det är hög tid att vi slutar med dessa påståenden som kommer från andra håll och leder till en löjlig karikatyr som inte har något stöd i verkligheten eller i fakta. Liksom de andra institutionerna och i ännu högre grad än Internationella valutafonden stöder kommissionen projekten för en infrastruktur för fred i Mellanöstern, den infrastruktur som i dag har förstörts av kriget, vi genomför de beslut som rådet har fattat om hjälp till den palestinska myndigheten och vi fortsätter att göra de kontroller som behövs, även om vissa av dem tyvärr blir mindre verkningsfulla på grund av det tragiska kriget. Jag vill dock påminna parlamentet om hur viktigt det är att göra upp med dessa obevisade påståenden som fortsätter att besudla våra institutioner
(Applåder)
Ytterligare ett kort svar gäller den nordliga dimensionen, som är mycket viktig för kommissionen och som kommer att fortsätta att vara det, både som instrument för förhållandet till Ryssland och som lösning på speciella frågor och problem. Med tanke på det danska ordförandeskapet vill jag bara nämna en, det vill säga hur viktigt det är att ha ett konstruktivt och vänskapligt förhållande till Grönland och hur viktiga den geografiska aspekten, den strategiska aspekten och också den mänskliga aspekten av våra förbindelser med denna region är.
Och nu, Schultz, ett kort påpekande angående ert personliga inlägg. Jag har flera gånger varit med vid seminarier hos ELDR, hos Europeiska folkpartiet och lyckligtvis, eftersom vännen Enrique varit snäll och bjudit in mig, många gånger också hos socialdemokratiska partiet och De gröna. Jag är ingen trikolorordförande utan en kulört ordförande, vilket är någonting mycket mer än så, för en trefärgad ordförande skulle verkligen vara begränsande i det här fallet.
(Applåder och skratt)
Slutligen skulle jag vilja tacka parlamentet för det förtroende alla politiska krafter har visat det danska ordförandeskapet. Det är ett välförtjänt stöd och ett stöd som är nödvändigt för vårt arbete. Om vi skall lyckas med en åtgärd som utvidgningen som har historisk betydelse för kontinenten måste vi alla stå enade: Genom att stå enade kan vi överbrygga skillnaderna mellan de politiska krafterna och ställa oss över det politiska spelet i de enskilda länderna. Om vi står enade kan vi nå den nödvändiga överenskommelsen om de frågor som fortfarande är öppna. Ett enat handlande från alla unionens institutioners sida, alltså, och i detta syfte kommer dialogen mellan institutionerna att bli avgörande, både för ett bättre beslutsfattande och för att vi skall kunna förbereda oss inför utvidgningen med befintliga regler. Vi måste nämligen klara av att få våra institutioner att fungera så fort de utvidgas och vi måste förbereda oss redan nu. Slutligen fordras det enhet för att visa att Europa kan ge svar på de enorma utmaningarna. Under de kommande månaderna kommer de politiska och ekonomiska utmaningarna att bli ännu större än tidigare och det kommer att finnas ett mycket stort behov av Europa i världen, till att börja med i Johannesburg, men i ännu högre grad efteråt, när hösten kommer. Vi måste svara på de nya stora kraven på civilisation både inom unionen för att skapa frihet och trygghet och även utanför, för ett globalt styrelsesätt, där Johannesburg som jag nyss sade bara är början, men där det verkligen fordras en ny ordning, en ordning som i första hand är mental och i andra hand politisk.
(Applåder)

Talmannen. -
Tack för ert mångfärgade bidrag, herr tjänstgörande ordförande.

Cushnahan (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera det danska ordförandeskapet till deras övertagande av ordförandeskapet, och önska dem all framgång under deras sex månader som ordförandeland. De har en mycket stor uppgift framför sig, och jag välkomnar deras främsta prioritet med att slutföra utvidgningsförhandlingarna senast i december.
Jag stöder de känslor som den danske utrikesministern, Per Stig Møller, nyligen framförde, när han betonade behovet av att EU genomför sina löften till kandidatländerna. Men vi har också en moralisk skyldighet att genomföra de löften som vi redan gett befintliga medlemsstater. De förslag som kommissionären med ansvar för jordbruk, Franz Fischler, för närvarande överväger som en del av översynen efter halva tiden av den gemensamma jordbrukspolitiken, är ett svek av överenskommelsen om Agenda 2000 från Berlin. Nya förslag om en modulering och ett avskiljande av djurbidragen till förmån för ett system som bygger på områdesbaserade utbetalningar kommer att vara katastrofala för EU:s jordbrukare.
Så mycket som 20 procent av jordbrukarnas totala direktersättningar skulle finansieras genom skattehöjningar och överföras till vissa åtgärder för landsbygdsutveckling, eller föras tillbaka till själva budgeten för den gemensamma jordbrukspolitiken. Eftersom spannmåls- och boskapsproducenterna nu är helt beroende av direktersättningar för sin inkomst, skulle de nya förslagen driva dem i konkurs.
Jordbruksinkomsterna har redan sjunkit. Jordbruket är hörnstenen i Europas landsbygdsekonomi, och landsbygdsutvecklingen kommer att vara en meningslös plattityd om jordbrukarna bestraffas och görs fattiga genom införandet av de förslag som Europeiska kommissionen för närvarande läckt ut. Att förbereda utvidgningen genom att bestraffa jordbrukarna är moraliskt och politiskt felaktigt, och skulle mycket väl kunna resultera i att de alieneras från själva utvidgningsprocessen.
Utvidgningen borde i stället finansieras genom den nuvarande budgeten, genom att utgifterna ökas till de befintliga tröskelgränserna. Budgeten underutnyttjas för närvarande med så mycket som 20 procent, dvs. totalt ungefär 25 miljarder euro. Genom att använda dessa pengar skulle EU visa sin politiska vilja att gå framåt med utvidgningen med övertygelse och i tid.

Murphy (PSE).
Herr talman! Jag vill också välkomna det danska ordförandeskapet, och jag välkomnar särskilt åtagandet med ett Europa, som är mycket viktigt.
Mitt budskap till er, herr tjänstgörande ordförande, är exakt detsamma som mitt budskap för tre veckor sedan här till det avgående spanska ordförandeskapet. Kommissionen och parlamentet gör sitt arbete i fråga om utvidgningen, och det är nu upp till rådet att genomföra utvidgningen och se till att den äger rum. Historien kommer aldrig att förlåta eller glömma om regeringarna i Europeiska unionen, genom att käbbla över ett par miljoner euro, försenar detta historiska projekt. Nu är tiden inne för att förverkliga våra löften.
(Applåder)
Det är inte rätt tidpunkt att införa nya hinder för utvidgningsprocessen. Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken är mycket viktig, men den hänger inte samman med utvidgningen. Det finns återigen ett budskap som ni måste föra tillbaka till rådet. Alla kommer att lugna sig allteftersom översynen efter halva tiden blir tydligare, men det finns ett budskap som ni måste föra tillbaka till regeringarna. Vi stöder er i era tre frågor. Kriterierna är där för att följas, och de måste följas. Vi kommer att arbeta med er för det. Inget land borde försenas om det är redo att komma in, och december 2002 är det avgörande datumet.
Watson gjorde en rätt så tarvlig och löjlig kommentar om Förenade kungariket. Jag måste säga att även i hans så kallade ?dystra Förenade kungariket? kan alla - oavsett ålder - gifta sig med vem de vill. Han kanske skulle vilja sälla sig till mig och uppmana unga människor från Danmark att komma till Förenade kungariket och gifta sig med vem de vill, och sedan återvända, om de så önskar.
Nu är tiden inne för handling och inte ord, som ni sade. Under de kommande månaderna kommer emellertid fler hårda ord och en hel del hårt prat att äga rum. När ni återvänder hit i december efter toppmötet hoppas jag verkligen att vi alla kommer att sjunga med en röst: ?Wonderful, wonderful Copenhagen!? Tack.
(Applåder)

Caveri (ELDR).
Herr talman, ärade ledamöter! Jag uppskattade den danske statsministerns anförande i förmiddags mycket, framför allt när det gäller den mycket känsliga frågan om utvidgningen. Man kan inte undgå att höra det fullständiga ekot från kommissionens ordförande i en så känslig och så avgörande fråga. Åtminstone två saker bör påtalas: den första gäller tvekampen om den allmänna opinionen i våra länder, för även om folkomröstningen på Irland är viktig och avgörande är det också så att vi måste se till att utvidgningsprocessen förklaras och förstås i våra länder, och detta är en uppgift som måste åligga var och en av ledamöterna i Europaparlamentet.
Den andra gäller de folkomröstningar som skall avhållas i kandidatländerna. Också i detta fall måste man visa omsorg om hur processen utvecklas för att undvika dominoeffekter som skulle kunna visa sig vara ytterst negativa. Man måste självfallet bekämpa de populistiska strömningar som dyker upp lite varstans och som är verkligt negativa för den europeiska integrationen.
En annan avgörande punkt är helt klart konventets arbete. Under 2003/2004 kommer vi att få ta itu med en institutionell trafikstockning: valen, utvidgningen och regeringskonferensen. Jag skulle vilja säga till det danska ordförandeskapet att det finns åtminstone två frågor som ingår i konventets arbete och som på något sätt kommer att bli intressanta också för ordförandeskapet: den första är den ständigt aktuella frågan om de språkliga minoriteternas roll i Europa. Detta är en viktig fråga inte bara för de länder som berörs av utvidgningen utan också för medlemsländerna. Den andra frågan har redan tagits upp här i kammaren, nämligen frågan om förbindelserna med de regioner inom Europeiska unionen som har en lagstiftande makt som erkänns av de enskilda konstitutionerna. Också i detta fall är det en särskilt betydelsefull fråga eftersom vi antingen verkligen måste lyckas förena federalism och subsidiaritet eller riskerar att bristen på förståelse för de europeiska mekanismerna växer på ett eller annat sätt.
Jag skulle också vilja nämna den mycket uppskattade metod det danska ordförandeskapet har använt och som innebär att alla parlamentsutskotten, inklusive det jag är ordförande för, har haft en rad möten med samordnarna i Köpenhamn. Slutligen har vi löftet om en fysisk, reell närvaro från rådets sida i utskotten så att vi vid de avgörande tidpunkterna kan diskutera delar av de enskilda betänkandena innan de diskuteras i kammaren. Jag vänder mig till vännen Haarder för att säga att jag tycker att detta är en mycket betydelsefull nyhet, för i dag lider vi på något sätt fortfarande av problematiska förbindelser med rådet, vilka får ytterst negativa konsekvenser.
När det gäller de frågor som mitt utskott ägnar sig åt skulle jag vilja betona två saker som dock berör hela parlamentet och naturligtvis också min grupp. Den första är vikten av att vi får en diskussion om sammanhållningspolitiken och regionalpolitiken med början under de kommande månaderna. Jag skulle vilja påminna om att vi i januari kommer att få tillgång till det andra delbetänkandet om sammanhållningen och under 2003 det tredje, som blir det slutgiltiga. Vi kan alltså säga att de diskussioner som kommer att föras blir mycket viktiga.
Lika viktigt är det att fortsätta arbetet med vitboken. Vad detta anbelangar skulle jag vilja påminna om det kritiska läge danskarna kommer att hamna i när det gäller frågan om Österrikes miljöpoäng. Detta är en mycket känslig politisk fråga som måste lösas på något sätt, för vi vet att den också inverkar på utvidgningsprocessen och att den visar hur kritisk transportsituationen i Alpområdet är.

Wurtz (GUE/NGL).
Herr talman! Jag var angelägen om att acceptera de nya spelreglerna för debattens upplägg och själv dra slutsatserna av detta för min grupp. Jag beklagar att inte alla har fattat samma beslut.
Jag skulle vilja formulera tre synpunkter. Den första handlar om att slutföra förhandlingarna om utvidgningen. Jag instämmer i vad som har sagts om tidsplanen. Att skjuta upp eller inte avsätta tillräcklig tid för slutförhandlingarna skulle få destabiliserande politiska effekter, och innebära ett politiskt pris som vi inte har råd att betala. Däremot håller jag inte med om vad som har sagts om kommissionens förslag om budget och jordbruksstöd. Rasmussen talade om rimliga förslag, och Prodi om ?den enda möjliga grunden?. Man skall dock veta - och det vet ni - att dessa förslag upplevs som diskriminerande av länderna i Centraleuropa och ses som ett illavarslande tecken från Europeiska unionen. På samma sätt upplever ländernas befolkningar vissa andra ekonomiska aspekter av gemenskapens regelverk som alldeles för betungande krav. Det räcker att följa den politiska debatten i Polen. Jag tycker inte att man verkar ha valt den rätta metoden för att skapa ett mer stabilt och enat Europa, vilket är målet för utvidgningen.
Min andra och mer allmänna synpunkt skulle kunna sammanfattas i en mening, nämligen att ?vi skall akta oss för överdrivet lugn?. Herr Prodi! Ni gjorde en selektiv läsning av Eurobarometern. Jag tycker det är en lättvindig sinnesfrid. Om det verkligen råder ett brett samförstånd, varför då skjuta upp strategiska beslut till efter det franska och det tyska valet? I själva verket, och det vet vi alla, finns det en djup klyfta mellan EU:s ledare och EU:s medborgare. Jag är övertygad om att vi måste gå i närkamp med detta problem och ge medborgarna möjlighet att ta mycket större del i utarbetandet av EU:s politik och i detta syfte utarbeta en politik som har förmågan att motivera dem, mobilisera dem och väcka deras solidaritet. Detta är en existentiell utmaning som unionen måste anta.
Till sist tycker jag att diskussionen har varit mycket intressant i många avseenden, men otillräcklig när det gäller unionens roll i världen. Låt mig nämna tre exempel. Afrika har bara nämnts i vaga ordalag. På G8-mötet togs handlingsplanen för Afrika upp. Afrikanerna bedömde att planen var värd 64 miljarder US-dollar. Men det gjordes inga åtaganden. Inom själva Europeiska unionen har Cotonouavtalet inte ens ratificerats av samtliga medlemsstater, vilket gör att det inte kan träda i kraft. Det gäller att lägga in högsta växeln. Ett andra exempel är världstoppmötet i Johannesburg med sina brännande framtidsfrågor. Även här kör förberedelserna inför detta toppmöte fast på frågor om finansiering och man riskerar ett misslyckande. Vilka initiativ anser ni att unionen måste ta? Ett tredje exempel är de transatlantiska förbindelserna som ni också nämnde, utan ett ord om de amerikanska ledarnas ensidiga agerande och deras anmärkningsvärda beslut att ta FN och freden på Balkan som gisslan för att försöka undslippa en internationell domstol. Jag menar att vi måste höra er uppfattning i alla dessa frågor.

Frassoni (Verts/ALE).
Herr talman! Jag hälsar det danska ordförandeskapet välkommet.
Europa: detta är ett starkt budskap om någonting som också vi verkligen är engagerade i och som vi tycker om att höra. Men vilket Europa, herr ordförande? Efter denna debatt, vars nya form också jag personligen uppskattar mycket, skulle vi vilja ge er tre budskap: för det första anser vi, tvärtemot vad ni hävdar, att er asyl- och invandringspolitik inte är en inrikespolitisk fråga. Det måste finnas en överensstämmelse och en konsekvens mellan vad ni gör och säger i Danmark och vad ni gör och säger här. Det kan inte få finnas en så stor skillnad.
Vi är mycket bekymrade eftersom Danmark i dag riskerar att inte förbli den lysande modell av gästfrihet och integration som det var tidigare och på så sätt visa att rättigheter och friheter aldrig är riktigt säkra utan kan ändras vid varje regeringsskifte. Ni danskar vill till och med mäta kärleken utifrån nationalitet och ålder: detta är någonting som verkligen väcker stor bestörtning ur europeisk synvinkel. Vi är övertygade om att ert sätt att leda rådet också kommer att bero på hur ni handskas med dessa frågor i ert land.
Den andra frågan: Cypern. Vi lyssnade lite bekymrat när er utrikesminister hävdade: ?vi behöver inte göra någonting, det ordnar Förenta nationerna?. Det är inte sant. När det gäller utvidgningen är det absolut grundläggande på vilket sätt Europeiska unionen hanterar de sista förhandlingsmånaderna. Trots förklaringarna från Helsingfors och andra viktiga möten med rådet får vi absolut inte släppa in ett land som har en mur eller en grön linje i Europeiska unionen. Vi och ni måste absolut göra allt som går att göra för att lösa detta problem.
Den tredje frågan: Johannesburg. Trots att detta är en högprioriterad fråga för Europeiska unionen talade ni, herr ordförande, inte om vad unionen prioriterar för Johannesburg i ert anförande. Enligt oss finns det bara en prioriterad fråga: att utan tveksamheter uttala sig och agera för att slå fast att handeln och marknaden inte står över allt engagemang i miljöfrågor och miljökonventioner. Detta är det budskap som skall komma från Johannesburg, ett budskap som man i dag inte hör någonstans, utom kanske i några fraser som kommissionen använde i Europeiska unionens dokument i dag. Detta är den strategiska linje vi måste följa i Johannesburg och det är det jag skulle vilja höra er säga i dag.

Camre (UEN).
Herr talman! Jag beklagar att statsminister Fogh Rasmussen har fått intrycket att jag försökte ifrågasätta hans engagemang när det gäller genomförandet av utvidgningen. Det skulle aldrig falla mig in. Jag ville bara återgälda statsministerns påpekande att utvidgningen skulle ske under alla omständigheter, även om det inte skulle lyckas i år.
Ett par av mina danska och även ett par svenska kolleger har riktat kritik mot den danska regeringens flykting- och invandringspolitik och även mot politiken avseende utvecklingsländerna. Även om Watson gjorde en utmärkt jämförelse mellan att vara asylsökande i Danmark respektive Förenade kungariket har det spritts en rad falska påståenden om den danska politiken och vi hörde det senast genom Frassonis uttalande för ett ögonblick sedan. Med anledning av detta och med anledning av att tre fjärdedelar av den danska befolkningen stöder regeringens politik på detta område, vill jag gärna be statsministern eller eventuellt europaminister Haarder att bekräfta två saker. För det första att betänkandet om mänskliga rättigheter, som europaminister Haarder var föredragande av medan han var ledamot av Europaparlamentet, i varje avseende har uppfyllts i den nya invandrarpolitik som har genomförts av regeringspartierna och Dansk Folkeparti. För det andra vill jag be statsministern bekräfta att det danska utvecklingsstödet år 2002 dels är det näst största i Danmarks historia och dels är det största något land ger i förhållande till landets bruttonationalprodukt.

Bonde (EDD).
Herr talman! Det är inte vanligt att ge sina motståndare beröm, men jag vill ge Anders Fogh Rasmussen en eloge för ett utmärkt framförande och särskilt för att han, liksom då drottningen var här, undvek dispyter med de danska unionsmotståndarna. De meningsskiljaktigheterna kan vi avhandla hemma i Danmark.
Här har vi ett gemensamt projekt - att skapa en öppen Europeisk union. Jag uppmanar det danska ordförandeskapet att lägga ut alla dagordningar, protokoll och arbetsdokument från lagstiftningsprocessen på hemsidan ?dk2002?. När Europeiska unionen fungerar som lagstiftare bör det råda samma öppenhet som i de nationella parlamenten, och medborgarna bör ha bättre dokumentinsyn i Europeiska unionens administrativa arbete.
Härefter vill jag varna statsministern för att använda utvidgningen mot de irländska motståndarna till Nicefördraget. Såvitt jag vet har de alla tillkännagivit att de stöder utvidgningen och tekniskt sett är det inget problem att ta förklaring nr 20 från toppmötet i Nice och föra in röstantal och mandatfördelning i Europaparlamentet i anslutningsfördragen. Tekniskt sett är det enkelt och Nicefördraget, som knappast är något mästerverk, skall för övrigt ändras under det pågående konventet och vid den kommande regeringskonferensen, som konventets ordförande, Giscard d'Estaing, helt korrekt påpekar i de danska tidningarna i dag. Jag citerar på engelska från Berlingske Tidende:

Gollnisch (NI).
I samband med att Danmark övertar EU:s ordförandeskap vill ledamöterna för den europeiska högern här hylla det sätt på vilket detta land har kunnat förena sin EU-tillhörighet med en bevarad nationell suveränitet. Danmark, som bara är litet till ytan och befolkningen, fullföljer här en ärorik tradition och utmärker sig genom sitt sätt att bedriva EU-politik. Först och främst för att Danmark direkt och systematiskt vågar rådfråga sitt folk om de åtaganden man tänker göra i folkets namn och för att regeringsmakten beaktar denna folkvilja. Trots att man tvingades anordna en andra folkomröstning om Maastrichtfördraget, lyckades man uppnå målet att inte delta i den gemensamma valutan mot danskarnas vilja.
I dag finns kronan fortfarande kvar, och givetvis mår den danska ekonomin snarast bättre än euroområdets ekonomi. Danmark deltar inte i den gemensamma invandringspolitiken. För övrigt håller man inom detta område på att införa mycket klarsynta nationella åtgärder. Man deltar inte i försvarspolitiken. Landet behåller omfattande nationella rättigheter, som avviker från den gemensamma EU-rätten inom området för polisiärt och rättsligt samarbete. Landet har kunnat konsten att säga nej till eller reglera alla dess överföringar av suveränitet inom områden som berör själva kärnan i ländernas kungliga rättigheter, och gjort det i den danska nationens legitima intresse. Detta innebär inte på något sätt ett handikapp, utan tvärtom ett verkligt trumfkort i de pågående anslutningsförhandlingarna med tio nya medlemsstater som är angelägna om att gå med, men oroliga för att ge upp en frihet de nyligen återerövrat.
Danmark är beviset för att man kan vara med i EU utan att slaviskt följa systemet i Bryssel, mer än vad som är absolut nödvändigt. Danmark är beviset för att det lönar sig att stå fast gentemot den antinationella ideologins diktat, oavsett hur framgångsrik denna ideologi framstår, i det skede då man i ett konvent är i färd med att utarbeta konstitutionen till en centraliserad eurokratisk superstat, som alltså helt strider mot Europas sanna väsen. Jag hoppas att de europeiska regeringarna skall inspireras av den danska metoden, som varken kränker deras frihet eller deras tusenåriga identitet.

Brok (PPE-DE)
Herr talman, mina damer och herrar! Jag har av denna debatt mellan gruppordförandena, ordförandeskapet i rådet och kommissionen lärt mig en sak: Alla är ense om att det under det kommande halvåret finns en enda prioritering, och den heter utvidgning, utvidgning, utvidgning. Och jag har samtidigt upplevt något som vi, tror jag, hittills aldrig haft, nämligen fullständig enighet mellan majoriteten i kammaren, kommissionen och ordförandeskapet i rådet, när det gäller tidsplanen och hur vi skall agera. Detta bör vi verkligen klara av gemensamt, därför att bara på så sätt kommer vi att göra rättvisa åt den historiska uppgiften.
Jag är därför också tacksam för att det klargörs, så som det står i parlamentets resolution, att det inte får ställas några nya villkor för utvidgningen, att det klargörs att vi behöver en reform för jordbrukspolitiken, men att detta inte heller är något nytt villkor. Och om felen i Agenda 2000 nu skall undanröjas, får det inte ske på kandidatländernas bekostnad; detta måste de som förhandlade om Agenda 2000 ta det politiska ansvaret för, och de får inte sedan lasta av det på väljarna eller på kandidatländerna.
Dessutom måste man mycket tydligt fastslå att det skall finnas ett differentierat agerande. Även nu, med tio länder, som förmodligen kan klara av språnget, måste länderna vara medvetna om att det i slutändan måste granskas om varje enskilt land uppfyller villkoren. Därför har hittills aldrig något land kunnat vara säker på det. Därför skall det också granskas sådana saker som exempelvis när det gäller Polen, där man undersöker om centralbankens oberoende måste bibehållas. Detta är viktiga frågor, som måste granskas i detta sammanhang, och av den anledningen bör inte någon känna sig alltför säker.
Herr rådsordförande! Jag vill uppmuntra er till att driva på Kaliningradfrågan. Men jag vill också tydligt framhäva att lösningen på Kaliningradfrågan av historiska och pragmatiska orsaker inte kan ligga i några korridorer. Jag tror att man av nämnda skäl varken kan kräva av litauerna eller polackerna att det skall gå en korridor genom deras land, och att vi av den anledningen säkert måste genomföra Schengenkriterierna med flera kompromisser, men att vi även här naturligtvis måste garantera trovärdigheten när det gäller att säkra de yttre gränserna för ett Europa där det garanteras en inre fri rörlighet. Men detta är också en stor möjlighet att skapa en bro till Ryssland, det är jag också klar över.
I höst kommer vi att befinna oss i den situationen att vi skall föra svåra samtal med ett land, som av strategiska skäl är utomordentligt viktigt för oss, nämligen med Turkiet. På grund av dessa strategiska skäl måste vi göra allt för att Turkiet skall förbli en del av detta Europa, men det får inte bli så att en kompromiss när det gäller den europeiska säkerhets- och försvarspolitikens användning av Natos inrättningar och frågan om Cyperns medlemskap görs på bekostnad av det konsekventa iakttagandet av Köpenhamnskriterierna.
(Applåder)
Jag tror att detta vore ett för högt pris eftersom nämligen trovärdigheten för hela utvidgningsprocessen då skulle ifrågasättas för framtiden. Jag vet - jag kan heller inte komma på något svar för närvarande - att det är en oerhört svår uppgift för ordförandeskapet i rådet och för kommissionen att komma till rätta med detta problem. Ändå tror jag att vi kommer att ta denna möjlighet, att vi kommer att klara av det och att vi framför allt också kommer att visa att förenandet av Europa inte är en uppgörelse med det förflutna, utan förenandet av Europa är en metod för att se till att det förflutna, som var så sorgligt, aldrig skall komma tillbaka, och att detta utgör en ny början för denna kontinent.
(Applåder)

Schulz (PSE)
Herr talman! Det gläder mig att jag får tala efter Brok, eftersom jag gladde mig åt hans inlägg. Det var ett sakligt och inte något polemiskt inlägg, det första av det slaget från den tyska delen av PPE-gruppen under förmiddagen. Jag har flera gånger hört sägas att kollegan Haarder har varit en god kollega. Det kan bara gälla honom som privatperson. Politiskt har han varit allt annat än god, för jag har arbetat tillsammans med honom i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor i många år. Om den linje för den danska liberalismen som Haarder där har företrätt blir verklighet inom Europeiska unionens asyl- och invandringspolitik, då kommer det att ha föga att göra med godhet, men mycket med hårdhet!
Till er, herr Rasmussen, vill jag säga en sak: Ni kan som ordförande i rådet inte begära att Europaparlamentet skall avstå från att befatta sig med inrikespolitiken i medlemsländerna, i synnerhet när den tjänstgörande ordföranden i sitt eget land, i fråga om en sak där rådet i Sevilla har sagt att det är en prioriterad fråga för Europeiska unionen, nämligen asyl och invandring, bedriver just en sådan politik som han själv också säger skall bli en förebild för Europeiska unionen. Naturligtvis kommer vi att ägna oss åt den danska inrikespolitiken! Det viktigaste talet för er var det som hölls av Camre. Camre företräder nämligen Pia Kjæersgaards parti, det danska folkpartiet, som är det halmstrå er regering klamrar sig fast vid. Det som detta parti säger ligger mycket nära det som Gollnisch här företräder. Jag skulle i ert ställe tänka efter om det kan få vara målet för ett ordförandeskap i rådet att bedriva en politik som fullständigt stöds av Front National. Det är nämligen så att det budskap ni förmedlar inte har något att göra med tolerans och ordnad invandring, men mycket med isolerande gränser och uteslutning av minoriteter. Vi behöver i Europeiska unionen en kombination av två saker: Så länge det inte finns någon ordnad invandring, finns det en blomstrande olaglig invandring.
(Applåder)
Därför måste vi strukturera invandringen. Men då behöver man ett erkännande av att det finns en invandring. Det kan dock inte få finnas en invandring till varje pris. Europeiska unionen och medlemsstaterna har rätt att organisera invandringen och asylpolitiken. När det gäller denna rätt måste de vara ålagda humanitära principer. När ni refererar till Jean Monnet, statsminister Rasmussen, då måste jag säga att ni tillämpar Monnets metod. Er regering ligger mycket långt från Monnet, och Spinelli, som ni har åberopat, var en kommunistisk politiker i Italien, som förföljdes där. Huruvida han skulle ha fått asyl på villkoren i ert land, det är frågan.
(Applåder)

Andersson (PSE).
Herr talman! Jag vill säga välkommen hit till det danska ordförandeskapet. Jag bor så nära Danmark man kan göra. Jag kan se Danmark från mitt fönster. Det är bara fyra kilometer dit - den kortaste sträckan över Öresund.
Jag välkomnar också med tillfredsställelse den stora prioriteringen från det danska ordförandeskapet, nämligen utvidgningen. Jag tror och hoppas att ni skall föra detta iland. Under det svenska ordförandeskapet tog vi väldiga steg framåt med stafettpinnen. Nu skall ni föra oss i mål, och med tillförsikt tror jag att ni kan klara det.
Jag hoppas också på FN:s konferens i Johannesburg. Jag är lite pessimistisk i dagsläget. Jag har sett det spanska ordförandeskapet som inte har prioriterat hållbar utveckling. Jag hoppas att ni inte lutar er för mycket mot Förenta staterna när det gäller exempelvis miljöfrågorna. Europa och Förenta staterna står långt ifrån varandra i dessa frågor. Vi kan hoppas på att Förenta staterna närmar sig oss, men vi skall inte lita på det.
Liksom många andra vill även jag ta upp asyl- och flyktingpolitiken. Jag vill i det sammanhanget hänvisa till ett betänkande av Bertel Haarder, där medlemsstaterna uppmanades att i samband med utvecklandet av ett gemensamt asylsystem gå ett steg längre än miniminivåerna för harmonisering genom att anta höga skyddsnormer som grundval för framtida asylsystem.
Men Danmark har ju gjort precis tvärtom under den tid som Bertel Haarder har varit minister! Danmark har gått från en hög nivå och närmat sig det som kan komma att bli miniminivån, i stället för att göra som Europaparlamentet sade, nämligen försöka höga skyddsnivåerna.
Jag är besviken på mötet i Sevilla i detta sammanhang, som mest handlade om olaglig invandring. Jag ser problemet och anser att det skall lösas, men det löser man inte via en mindre generös asyl- och flyktingpolitik. Jag är därför oerhört besviken på Danmark. Ni har ett ansvar som ordförandeland att leva upp till det som sades i Europaparlamentet när Bertel Haarder var ledamot och vice talman. Ni borde tänka efter litet när ni får kritik från era partivänner i Sverige, från oss svenska socialdemokrater, men applåder från Nationella fronten. Det borde mana till eftertanke!

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag tackar mina tidigare kolleger för det mycket vänliga mottagande jag har fått. Det är ju nästan som när den förlorade sonen i Bibeln vänder hem till fest och glädje.
Jag kan försäkra Barón Crespo, Pernille Frahm, Per Gahrton, Olle Schmidt, Jan Andersson, Frassoni och Schulz om att ordförandeskapet kommer att följa upp Tammerforsmålsättningen i dess helhet, alltså målsättningen att skapa ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i Europa. Den har en framträdande plats i vårt ordförandeskapsprogram och framhävdes också i statsministerns tal.
Vi kommer att följa upp Sevillaförklaringen i dess helhet, och vi kommer dessutom att inom asylområdet försöka hinna med mer än vad som förutsågs i Sevilla. Den gemensamma asylpolitiken skall enligt Sevillaförklaringen vara klar 2003, men vi vill försöka att klara av så mycket som möjligt redan under det danska ordförandeskapet. Vi har utarbetat en tidsplan, en ?roadmap?, som vi har överlämnat till kommissionen, och som vi kommer att sända till Europaparlamentet. Här kommer Medina och övriga att kunna se att vi är fullt sysselsatta med det som står om återsändande och återvändande, och gränskontroll. Redan om tre veckor kommer gränskontrollcheferna att träffas i Köpenhamn för att diskutera hur vi skall genomföra Sevillaförklaringen. Jag vill säga till Gahrton m.fl. att den danska regeringen från början har förklarat att vi vill ha en gemensam asylpolitik som uppfyller alla internationella förpliktelser och mer därtill. Till Pernille Frahm och Camre m.fl. vill jag säga att jag naturligtvis kommer att leva upp till det jag har sagt i mina tal här i kammaren och i de betänkanden jag utarbetade om de mänskliga rättigheterna under 1998 och 1999. Danmark har tyvärr ett undantag från fördragen på detta område. Jag säger tyvärr och vädjar till Pernille Frahm, Gahrton m.fl. att hjälpa oss med att slippa ifrån dessa undantag, det skulle vi gärna vilja, så kanske skulle vi kunna samarbeta om detta. Jag försäkrar Europaparlamentet om att det danska ordförandeskapet inte på något sätt kommer att vara försvagat på grund av det danska undantaget. Vi kommer att göra allt för att skapa enighet mellan de fjorton, och därefter kommer vi i Danmark att försöka anpassa oss till de gemensamma reglerna. Det kan man väl kalla en positiv ståndpunkt.
Jag lovar att ge Baronessan Nicholson of Winterbourne allt tänkbart stöd i hennes strävan att utnyttja gemensamma bestämmelser och gemensamma åtgärder, och förhandlingar med tredje länder, för att angripa de fruktansvärda problemen i fråga om utnyttjande av barn, problem som baronessan Nicholson of Winterbourne förvärvat en ingående kunskap om och gång på gång har uppmärksammat oss på här i Europaparlamentet.
Jag hoppas inte att Cushnahan förväntar sig att jag skall kommentera riktlinjer beträffande jordbrukspolitiken som kommissionen ännu inte har lagt fram. Jag är överens med Murphy om det han framförde i detta ärende.
Caveri är starkt engagerad i minoritetspolitiken och jag lyssnade med intresse till det han sade om behovet av sammanhållningspolitik.
Jag respekterar Wurtz engagemang angående fattigdomen i Afrika och jag vill uppmärksamma honom på att jag i eftermiddag kommer att besvara frågor rörande den nya amerikanska ståndpunkten med avseende på den internationella brottmålsdomstolen - den frågan kommer jag alltså att beröra här i kammaren i eftermiddag.
Till sist lovar jag Schulz att jag när som helst är beredd att informera honom om hur minoritetsregeringar fungerar, för sådana är man ju inte van vid i Schulz hemland. Det fungerar på så sätt att alla samarbetar med alla, och det kan vara svårt att förstå för utomstående.
Till sist vill jag tacka Brok. Jag lyssnade som alltid med största uppmärksamhet till det han sade och jag vill tacka honom, utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik samt hela Europaparlamentet för att man redan nu i vår har tagit tydlig ställning till utvidgningen. Det är en enorm uppbackning till det som utgör det danska ordförandeskapets främsta prioritering. När man framför ett tack till oss finns det även anledning att tacka Europaparlamentet, som har visat vägen genom snabba och tydliga beslut.

Talmannen. -
Vi kommer nu till omröstningen.
Första punkten är beslutet om behörighetstvisten mellan utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ansvar för att förebygga och avhjälpa miljöskador (KOM(2002) 17 - C5-0088/2002 - 2002/0021(COD)).
Efter en utdragen förhandlingsperiod som inte lyckades ge ett resultat som var tillfredsställande för båda utskotten beslutade talmanskonferensen vid sitt sammanträde den 13 juni att återförvisa förslaget till utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden som ansvarigt utskott, mot bakgrund av dess befogenheter och ansvar, med förbehåll för att det utökade Hughes-förfarandet skulle tillämpas mellan utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor.
Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har bestridit detta beslut, och begärt att frågan skall läggas fram i kammaren i enlighet med artikel 154.2 i arbetsordningen, vilket utskottet har all rätt att begära i enlighet med den befintliga arbetsordningen.
Innan vi genomför omröstningen skall jag ge ordet till ordförandena för de två nämnda utskotten, och bara till dem, och sedan går vi vidare till omröstningen.

Gargani (PPE-DE)
. (IT) Herr talman! Jag skulle genast vilja säga att den omröstning som avhålls i denna kammare i dag är utan motstycke. Det är en litet ovanlig omröstning eftersom det inte bara är utskottets för rättsliga frågor och den inre marknaden och utskottets för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor behörighet som står på spel. Framför allt handlar det om konsekvens i förhållande till arbetsordningen - som ni hänvisade till nyss - och till det vi har hävdat i diskussionen. I fråga om konflikten har talmanskonferensen klart uttalat sig för utskottet för rättsliga frågor och inre marknaden - som ni påminde om - och det är talmanskonferensen som skall besluta i fråga om behörighetstvister, det har vi fastställt genom ändringen av artikel 154. Det var just Corbett som framförde detta förslag till kammaren och kammaren biföll det. Det är ju nämligen talmanskonferensen som har instrumenten för att göra en fördjupad analys, det vill säga göra en bedömning från fall till fall, och för att fatta beslut. Den bifallsröst som jag ber församlingen om är framför allt ett samförstånd med talmanskonferensen som bekräftelse på att bestämmelsen i arbetsordningen gäller.
Det finns många skäl som talar för att utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden är behörigt och jag skulle vilja framhålla två: utskottet arbetar redan med denna fråga sedan i mars 2000, när det fick behörighet - märk väl, ärade ledamöter - att behandla grönboken om rättsligt ansvar för miljöfrågor, det bakgrundsdokument som föregick det förslag till direktiv tvisten nu gäller. Den som i dag är föredragande om förslaget till direktiv är samma person som handlade grönboken, den mycket kompetente kollegan Manders som under dessa år har skaffat sig fördjupade kunskaper. Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har dessutom redan diskuterat frågan, inom ramen för den behörighet vi gavs, och den 21 maj hade vi en mycket viktig utfrågning. Herr talman, ärade ledamöter! Den behörighet som utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden historiskt har haft i fråga om miljöansvar är just en tolkning av Bilaga VI till vår arbetsordning, som tilldelar detta utskott frågor som har med civilrättsligt ansvar att göra, oavsett inom vilket område.
Detta är ett förslag till direktiv som uppenbarligen ger den som förorenar det civilrättsliga ansvaret och det är denna problematik, dessa frågor som jag ber att parlamentet nu skall rösta för och bekräfta det beslut som presidiet har fattat.
(Applåder)

Jackson (PPE-DE)
Herr talman! Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor anser att detta är en åtgärd som borde behandlas i mitt utskott av tre skäl.
För det första bygger den på en del av fördraget som handlar om miljöskydd. Den kommer att behandlas av rådet (miljöfrågor). Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor ansvarar för miljöfrågor; utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden ansvarar för lagstiftningen om civilrättsligt ansvar. Detta direktiv skapar faktiskt ett helt nytt instrument för att bekämpa miljöskador för den biologiska mångfalden, vatten och land, och lägger en administrativ börda på de offentliga myndigheterna i medlemsstaterna när det gäller att hjälpa till att hindra och återställa sådana skador. Det är ett vilseledande uttryckssätt att kalla detta ett direktiv om miljömässigt ansvar. Man borde i stället hänvisa till förslaget som ett direktiv om förebyggande och återställande av miljöskador.
(Applåder)
För det andra beslutade tre vice ordföranden - som vi tillbringade en och en halv dag med att välja för två och ett halvt år sedan - enhälligt att detta betänkande borde utarbetas av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Jag har inget att göra med två av dessa vice ordföranden, eftersom de kommer från grupper som befinner sig på mils avstånd från de brittiska konservativa ledamöterna. Den tredje var Provan, som såvitt vi vet fortfarande har en ?direktlinje? till Thatchers handväska.

Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor röstade därför för att behålla sina invändningar mot att betänkandet tilldelats utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, även om jag måste erkänna att den röstade igenom detta med en knapp majoritet.
För det tredje arbetar vår föredragande Papayannakis redan hårt med detta direktiv. Vi uppskattar Manders arbete med yttrandet för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Jag måste dock säga till den liberala gruppen att den inte har en chans att övertyga Papayannakis om att ge upp sitt föredragandeskap till förmån för någon ur den liberala gruppen.
(Skratt)
Det finns en enkel anledning till detta: Om den liberala gruppen vill ta över föredragandeskapet i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, står den längst ned på listan. Följande grupper har första valet: UEN, PSE, EDD, och till och med de grupplösa, och PPE-DE står högre upp på listan än de liberala.
Det finns en annan möjlighet som ingen har tänkt på: Vad händer om det blir lika i omröstningen? Jag antar att vi, om det skulle bli lika, skulle ge betänkandet till utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, som letar efter något att göra.
(Skratt och applåder)

van Hulten (PSE).
Herr talman! Det gäller en ordningsfråga. I morse användes för första gången systemet med att fånga talmannens uppmärksamhet för att få ordet i kammaren, i debatten om det danska ordförandeskapets handlingsprogram. Alla vi som var här kan intyga att det var en stor framgång. Det fanns fler människor i kammaren än det vanligtvis skulle för en sådan debatt.
Det fanns tyvärr inte tillräckligt med tid för att alla skulle få tala, eftersom bara en halvtimme hade satts av under debatten. Jag skulle vilja be rådets ordförandeskap, genom er, att upprepa detta experiment i framtiden, och avsätta mer tid för det vid kommande debatter.
(Applåder)

Talmannen. -
Jag vet inte om det var en ordningsfråga, men det var som musik för mina öron.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Herr talman! Det är inte en ordningsfråga. Det är en påminnelse.
I dag för ett år sedan utbröt en livsmedelskris på grund av förekomsten av alfabenspyren i olivrestolja. Ännu har inte problemet med olivrestoljeindustrin lösts. Det ansvar vi då hade för livsmedelssäkerheten var betydande, men parlamentet har också ett ansvar att finna lösningar för en ekonomisk sektor som dessutom har en betydande och nödvändig miljöfunktion, då den återvinner produkter som är mycket förorenande.

Gollnisch (NI).
Herr talman! Jag vill bara göra er uppmärksam på ett litet språkligt problem när det gäller punkt 25.
I den franska versionen rekommenderas i denna punkt ?att en process för ömsesidigt lärande bör inledas?. Jag är rädd att detta uttryck, när det handlar om ett betänkande om sexualitet, kan anses som ganska tvetydigt, för att inte säga oanständigt, och i mitt land lockar till skratt i fråga om ett betänkande som i övrigt, det måste sägas, snarast lockar till gråt.

Talmannen. -
Jag skall se till att tjänsteenheterna undviker att använda jargong.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Omröstningen är avslutad.
Bourlanges (PPE-DE).
Herr talman! Jag ville påpeka, och jag ville att det protokollfördes, att jag inte har deltagit i någon av omröstningarna om detta betänkande, eftersom jag finner det befängt att vi några veckor efter att ha röstat igenom Lamassourebetänkandet, som jag i stort sett instämmer i och där det krävs en strikt begränsning av behörighetsområden, beslutar att ingripa och ge råd till medlemsstaternas regeringar och parlament i en fråga som inte faller inom vårt behörighetsområde.
(Applåder)

Talmannen. -
Det var ett mycket smart sätt, herr Bourlanges, att ta sig före i kön för röstförklaringarna.

Van Lancker (PSE)
. (NL) Herr talman! Jag skulle vilja råda kollega Bourlanges och de kolleger som håller med honom om att fråga kommissionär Byrne om Europeiska unionen verkligen inte har någon uppgift här. I sitt svar i går kväll sade han klart och tydligt att även sexuell och reproduktiv hälsa är en del av folkhälsan och bara en timme innan mitt betänkande godkände vi herr Trakatellis betänkande som handlar om det. Alltså kolleger, låt oss avvakta vad som följer.

McKenna (Verts/ALE).
Herr talman! På Verts/ALE-gruppens vägnar skulle jag vilja välkomna resultatet i dagens omröstning om genetiskt modifierade organismer (GMO). Vi har gjort ganska så rejäla framsteg här genom att vi röstade mot otillåtna genetiskt modifierade organismer, med andra ord, oplanerade kontamineringar av genetiskt modifierade organismer. Det är bra, eftersom det bara skulle lämna dörren öppen för multinationella företag som skulle kunna använda detta som en utväg.
Tröskelvärdet har sänkts till 0,5 procent, vilket är mycket bra. I betänkandet påpekar man också att om lägre tröskelvärden är tekniskt möjliga, så borde dessa uppnås. Tillståndsförfarandet kommer nu att gälla i ett år. Tillståndet kommer att gälla för ett år, och sedan måste man besluta om en förnyelse, och detta kommer att ge människor tid att överväga om tillståndet skall beviljas en andra gång.
En av de tråkigaste aspekterna av dagens omröstning var det faktum att mjölk- eller köttprodukter som har kommit från djur som har getts genetiskt modifierade produkter som foder inte kommer att märkas. Allmänheten har rätt att få veta om den mjölk som de dricker kommer från djur som har getts genetiskt modifierat foder, eller om det kött som de äter kommer från djur som har getts genetiskt modifierat foder. Det finns definitivt en tydlig koppling här mellan vad människor äter och vad djuren har fått för foder. Vi kan tydligt se detta med hela BSE-frågan. Det är helt klart att det foder som djuren hade fått hade mycket allvarliga och negativa konsekvenser för konsumenterna.
Konsumenterna har därför rätt att få veta och rätt att få välja, och det var därför tråkigt att denna punkt inte röstades igenom i betänkandet i dag. Det är emellertid ett mycket stort steg framåt. Europa visar i synnerhet Förenta staterna att vi verkligen sätter konsumenterna först, och att de multinationella bolagen inte har rätt att diktera för konsumenterna vad de borde få eller inte få, och att konsumenterna har rätt att få information och klart veta vad de köper och vad de konsumerar.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Jag röstade emot detta förslag till förordning. Det känns som om vi lägger ner mycket tid på att besluta vad av det vi äter som är bra och vad som är dåligt, hur det är sammansatt och om det är genmodifierat eller inte, samtidigt som det finns väldigt många människor på jorden som svälter och inte har någonting att äta. När detta är sagt är jag och Pensionärspartiet dock, med all respekt för betänkandet, för genmodifierade livsmedel. Jag är för framåtskridande och framstegen kan inte stoppas. Detta är min åsikt och jag är övertygad om att vi i framtiden kommer att ha många genmodifierade organismer i våra livsmedel. Därför röstade jag emot.

Ebner (PPE-DE)
Herr talman! Jag vill ha ett ?ja? till öppenhet, ett ?ja? till insyn och ett ?ja? till skydd för konsumenterna, vi hör ju själva dit. Men vi har inte kommit fram till detta ?ja? till öppenhet, insyn och konsumentskydd i den utsträckning som vi hade önskat oss. I stället för att välja ett prov på en genomförbar lösning har majoriteten i detta parlament föredragit en grundläggande lösning. Jag tror inte heller att den så passionerat framförda populismen kan lösa problemet, utan i stället medför ännu större osäkerhet. Den väg man pekat på anser jag tyvärr inte är särskilt genomförbar. Det kommer att uppstå ännu mer osäkerhet bland konsumenterna, som bör få så mycket information som möjligt, men också så mycket information som nödvändigt. Av den anledningen har jag röstat emot det, eftersom det inte är någon genomförbar, utan en grundläggande lösning.

Bernié (EDD)
. (FR) Konsumentskyddet förutsätter en tydlig och exakt information om produkters spårbarhet och märkning.
Med utgångspunkt i principen att konsumenterna skall ges tillgång till livsmedel utan genmodifierade organismer, är vi emot att man fastställer ett tröskelvärde för tillfällig förekomst av otillåtna genmodifierade organismer. Det tröskelvärde på 1 procent som stöds av PPE-DE och det värde på 0,5 som föreslås av PSE är oacceptabla. När det gäller i unionen otillåtna genmodifierade organismer skall nolltolerans gälla. Konsumenterna skulle inte förstå att man tolererar förbjudna genmodifierade organismer, ens i oändligt små mängder.
Principen om strikt spårbarhet måste tillämpas på samma sätt för produkter från tredje land. Import av produkter får inte leda till att transgenetiska livsmedel som inte får odlas hos oss förs in smygvägen.
När det gäller formuleringen av Europeiska livsmedelsmyndighetens utlåtanden stöder vi de ändringsförslag som nära kopplar samman livsmedelsmyndigheterna i medlemsstaterna och lokala och regionala förvaltningar som ansvarar för livsmedels- och hälsofrågor.
I denna intrikata fråga om genmodifierade organismer skall vi, precis som i andra frågor, inte inrätta någon överdriven centralisering som fjärmar medborgarna från beslut som berör deras dagliga liv.

Berthu (NI)
. (FR) Betänkandena av Trakatellis och Scheele hänför sig till två förslag till förordningar som går in i och överlappar varandra i behandlingen av frågor om spårbarhet och märkning av genetiskt modifierade organismer.
Detta upplägg, som gör ämnet än mer svårbegripligt, verkar enbart bero på rivaliserande behörighetsområden inom kommissionen. Gentemot medborgarna, som redan har svårt att förstå sig på EU, är denna metod oacceptabel och borde i sig ha motiverat att dessa texter återförvisades till utskotten. Eftersom Europaparlamentet inte hade resning nog att göra detta, tvingades det rösta i en viss förvirring.
I sak är tanken att vissa obligatoriska garantier skall ges i förfarandet för godkännande och märkning av genmodifierade organismer. I stora drag har jag ställt mig bakom de ändringsförslag som syftar till att skärpa texten. De ändringsförslagen har i många fall godkänts, vilket gör att resultatet inte ter sig så illa ur den synvinkeln.
Tyvärr har kommissionen i dessa båda förordningar fört in en omröstnings- och beslutsmetod som kommer att omintetgöra ländernas fria val. Jag skall redogöra för detta i min röstförklaring om Scheelebetänkandet. Det är skälet till att jag lagt ned min röst om dessa båda betänkanden.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
. (FR) I detta betänkande kritiseras med rätta den splittrade och otillräckliga gemenskapslagstiftningen om genmodifierade organismer. Men hur skulle det kunna förhålla sig på något annat sätt? Livsmedelsindustrijättarna och de kemiska och biotekniska storföretagen är förstås inte särskilt angelägna om att ett alltför bindande regelverk skall införas och än mindre om att en verklig kontroll skall inrättas, särskilt inte i en tid som präglas av konsumenternas berättigade farhågor.
Det vore förstås möjligt att ålägga dem ett enhetligt system med skyldigheter och framför allt att ge samhället rätt att kontrollera företagen ifråga. EU:s institutioner är dock alltför nära lierade med arbetsgivarna och deras intressen för att på allvar tvinga dem inom något område, oavsett vilket.
Vi röstar för detta betänkande, inte för att haka på dem som vill göra genmodifierade organismer till den moderna tidens spöke, utan för att vi inte har något som helst förtroende för kapitalisternas val, som inte dikteras av försiktighetsprincipen, utan enbart av profithunger. Även om de föreslagna åtgärderna faller inom ramen för det konkurrenskrig som utkämpas mellan europeiska och amerikanska storföretag, kan de komma att leda till något större öppenhet och rentav säkerhet för konsumenterna.
Av samma skäl och med samma förbehåll, bland annat när det gäller skyddet av sekretessbelagda uppgifter som enbart gagnar arbetsgivarna, har vi röstat för Scheelebetänkandet.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Konsumenternas rättigheter att få information om den produkt som de tänker köpa får inte drabbas av multinationella företags intressen att dölja att GMO har använts i jordbruks- och livsmedelsproduktionen. Därför är det viktigt att den gräns på 1 procent som kommissionen föreslagit för att slippa märka produkten bör vara lägre, t.o.m. tas bort, med hänsyn till att den föreslagna gränsen kommer att ge många viktiga produkter utan märkning som har tillverkats med och kommer från GMO.
Betänkandet är därför ett positivt steg, med de reservationer det innehåller, vilket förklarar industrins och Förenta staternas protester, därför är det strategiskt viktigt att godkänna det, inte bara för Europeiska unionens skull utan också för att betänkandet bidrar till att hindra att GMO-produkter sprids till utvecklingsländer och mindre utvecklade länder. PPE:s förslag var beklagansvärda. Det är klart att det nu handlar om att undvika det värsta, eftersom det viktigaste var att behålla anståndet för nya tillstånd på GMO-området, för vi vet ju att dessa förhindrar framtida alternativ eftersom de är ett steg utan återvändo med oförutsebara följder på miljöområdet och det ekonomiska området, och för människors och djurs hälsa.

Goebbels (PSE)
. (FR) Jag är för att varje konsument fritt skall få välja. Konsumenten skall förfoga över alla uppgifter som ger honom möjlighet att bedöma om han vill köpa de produkter han tycker om eller inte. För att konsumenten skall kunna göra sitt val måste han ha tillgång till objektiv information. Men för närvarande sätter vissa kretsar en ära i att skrämma konsumenterna, trots att det inte finns något som tyder på att genetiskt förbättrade organismer skulle vara giftiga, särskilt inte när det gäller produkter av djur som utfordrats med genförändrade produkter. Jag förstår inte hur ett livsmedel kan kallas ?biologiskt? om fem procent av dess beståndsdelar inte har organiskt ursprung, samtidigt som man envisas med att brännmärka alla produkter som tillfälligtvis innehåller en ytterst liten mängd genmodifierade organismer.
Det är hög tid att Europa sätter stopp för de grönfärgade traditionalister som har gjort jakten på genmodifierade organismer till sitt levebröd. Unionen måste upprätta regler som överensstämmer med det ansvarsfulla agerandet hos länder som sedan åratal tillbaka och utan några som helst problem producerar och konsumerar genetiskt förbättrade produkter, alltifrån Förenta staterna till Kina, via Indien, Sydafrika och andra länder. I detta följer de en tusenårig tradition för världens jordbrukare, som genom urval och korsningar genetiskt har förbättrat alla produkter som vi konsumerar sedan århundraden tillbaka.

Jackson (PPE-DE)
. (EN) Jag är för ett direktiv som ger konsumenterna information som är kontrollerbar och meningsfull, så att de sedan själva kan besluta om de skall eller inte skall köpa livsmedel som innehåller genetiskt modifierade beståndsdelar. Europeiska unionen borde inte kräva en märkning av något som inte är närvarande, och som därför inte går att spåra i slutprodukten. Detta är oproportionerligt, ogenomförbart och kan bli föremål för bedrägerier.
Jag är för 1-procentsregeln. Jag ser detta som en nivå som pålitligt återspeglar möjligheterna hos den moderna tekniken.
Jag motsätter mig idén om att det borde finnas ett krav på märkning för produkter från djur som fått genetiskt modifierat foder. Detta vore också ogenomförbart. Forskning har visat att transgenetiskt DNA från genetiskt modifierat foder inte påträffas i mjölk, kött och ägg.
GM-tekniken ger oss chansen att utveckla jordbruksformer med färre skadliga effekter för miljön, och med färre bekämpningsmedel, växtgifter och konstgjorda gödningsmedel. Jag tror att européerna, med en förnuftig lagstiftning som tar hänsyn till behovet av att inrätta kontrollerbara system för att påvisa genetiskt modifierade produkter, skulle kunna dra nytta av fördelarna med genetiskt modifierat livsmedel och foder - och fortfarande undvika att konsumera dem om de så vill.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Det är osäkert om genetiska förändringar av djur och växter kommer att vålla allvarliga problem i framtiden. Ändå måste vi redan nu räkna med möjligheten att det totala livet, och till följd av korspollinering framför allt växtlivet, därigenom kommer att förändras och att sjukdomar kommer att uppstå som djur och människor inte är resistenta emot. Istället för att ta sig tid att först undersöka den saken noggrant beslutade parlamentet redan för två år sedan att skapa utrymme för kommersiella tillämpningar. Detta gör det möjligt för vissa företag att på kort tid göra vinster på något som i ett senare stadium framför allt kommer att föra med sig kostnader.
Nu när den första försvarslinjen mot de möjliga farorna med genetiska föroreningar har fallit bort, är det desto viktigare att den andra försvarslinjen förblir intakt. Tack vare etikettering av genetiskt förorenade produkter får konsumenterna möjlighet att inte köpa dem. Det är bättre än att placera vanliga naturliga produkter i en undantagssituation genom att föreskriva att det måste uppges på produkten att den inte har förändrats med genetiska ingrepp. Tyvärr är det nog så att det som vanligt är många konsumenter, framför allt de med låga inkomster, som kommer att köpa de billigaste produkterna. För dem är det en obetalbar lyx att fästa uppmärksamhet vid eventuella negativa följder. Etikettering löser därför endast en liten del av problemet.

Moreira da Silva (PPE-DE)
. (PT) Med tanke på avsaknaden av en ordentlig och integrerad lagstiftning om genmodifierade organismer (GMO) som kan skydda konsumenter och industri, har inga förfaranden för att bevilja tillstånd för saluföring inom EU ägt rum på tre år.
Jag är nöjd med den lagstiftning som vi har antagit i dag (spårbarhet och märkning av GMO), eftersom det gör det möjligt att föra register och följa upp hur GMO-produkter rör sig på marknaden, samt de livsmedel för human och animal konsumtion som tillverkas av dem. På så sätt underlättas konsumentens val och tillbakadragningen av en produkt, om det bedöms vara nödvändigt. Det skulle ha varit bättre om dessa föreskrifter hade sammanställts i en enda förordning och inte i två, vilket är det som nu har skett med kommissionens förslag. Det föreligger med andra ord en onödig uppdelning av lagstiftningen om GMO.
För övrigt innehåller förslaget till direktiv bestämmelser som, av nitiskhet, kan öppna vägen för förfalskning, att lura konsumenterna och störa konkurrensen. Reglerna måste vara tydliga och enkla. Därför stöder jag de ändringsförslag som föredraganden har lagt fram för att spårbarheten och märkningen skall täcka GMO och produkter som innehåller genetiskt modifierat DNA eller genetiskt modifierade proteiner. Utvidgningen av märkningen till andra produkter, som inte innehåller något genetiskt modifierat DNA eller genetiskt modifierade proteiner skulle vara mycket bedrägligt för konsumenten. En sådan bestämmelse skulle dessutom strida mot förordningens mål och vara kostsamt, både för företagen och för konsumenterna.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Jag är positiv till handel med genmodifierade livsmedel. Emellertid bekymrar det mig att den försiggår på ett oordnat sätt och framför allt så att småföretagarnas, småjordbrukarnas, småhantverkarnas verksamhet begränsas. Jag skulle vilja att man i alla dessa dokument - direktiv, förordningar - om livsmedel och också om djurfoder som, som i detta fall, är genmodifierade vore mera noggrann med att undvika att framåtskridandet inom genmodifierade livsmedel skadar Europas småföretag.

Miller (PSE).
Herr talman! På min grupps vägnar, Europaparlamentets Labourparti, skulle jag vilja säga att omröstningen i dag återspeglar vår önskan om att göra framsteg utöver moratoriet, och inrätta en verklig spårbarhet.
Konsumenterna vill känna till ursprunget för det de äter och dricker, i de fall där detta går att fastställa och kontrollera. Vi behöver effektiva förslag för att inrätta de lägsta tröskelvärden som kan mätas, och en bättre definition av vad som korrekt kan beskrivas som GMO-fritt, snarare än det tvetydiga icke-genetiskt modifierat.
Vi röstade för det godtagbara tröskelvärdet 0,5 procent, över vilket produkterna måste GM-märkas. Men under detta värde kan en produkt inte garanteras vara GM-fri.
Vi måste skapa en miljö där märkning fungerar som uppmuntran för att gå vidare för att utveckla verkliga GM-fria odlings- och produktionsområden, och inte de undanflykter som vi har lagt fram i detta förslag.

Berthu (NI)
. (FR) I Scheelebetänkandet stöds ett centraliserat EU-förfarande som är mycket omstritt för att det godkänner genmodifierade organismer, enligt kommissionens förslag KOM (2001) 425 slutlig. Detta förslag går i själva verket på ett dunkelt sätt tillbaka på ett beslut 1999/468/EG om kommittologi. Enligt detta gäller följande:
1) Beslut om godkännande skall fattas av kommissionen sedan en kvalificerad majoritet av en ?regelverkskommitté? bestående av företrädare för medlemsstaterna gett sitt samtycke.
2) Om kommittén inte är enig, skall ärendet gå till rådet, men om rådet inte antar kommissionens förslag (med kvalificerad majoritet) eller inte motsätter sig det (enhälligt), skall beslutet återgå till kommissionen, som själv fattar beslut.
På detta sätt kan godkännandet av en genmodifierad organism beviljas mot en minoritet av medlemsstaternas vilja och till och med i vissa fall mot en majoritet av medlemsstaternas vilja. Ingen nationell skyddsklausul föreskrivs på denna nivå, inte ens om ett land exempelvis i en folkomröstning uttrycker sitt motstånd mot en genmodifierad organism.
Detta förfarande är helt uppenbart ämnat att lämna kommissionen fria händer att avge godkännanden om vilka regeringarna sedan kommer att säga ?vi kan inte göra något åt det, det är EU-reglerna?. Sådan är demokratin i Bryssel.

Isler Béguin (Verts/ALE)
. (FR) Europaparlamentet har nyligen tagit ett stort steg framåt för att bemöta kraven från europeiska medborgare som oroar sig för effekterna av att genmodifierade organismer förekommer i deras livsmedel.
Genom att anta Scheeles betänkande har parlamentet tydligt uttalat sig för ett krav på att alla produkter som innehåller genmodifierade organismer (inklusive exempelvis choklad) skall märkas.
De gröna beklagar dock att slutprodukten - köttet - inte märks, även om djurfodret märks. Det är det enda negativa i detta betänkande.
Även om uppfödaren kan välja foder utan genmodifierade organismer till djuren, kommer konsumenten inte att kunna veta om fodret innehöll sådana organismer eller ej. Det är beklagligt att parlamentet inte löpte linan ut.
De gröna gläder sig dock åt att Europaparlamentet tagit detta steg mot en tydligare märkning för konsumenten, så att denne fritt kan välja mellan produkter som innehåller genmodifierade organismer och sådana som inte gör det.

Krivine och Vachetta (GUE/NGL)
. (FR) Kommissionen lägger fram ett direktiv om godkännande och märkning av genetiskt modifierade livsmedel och foder. I mer än ett avseende återspeglar detta projekt påtryckningarna från livsmedelsindustrins lobbygrupper. Det är särskilt allvarligt att föreslå ett acceptabelt tröskelvärde för förekomsten av genmodifierade organismer i saluförda produkter ... organismer som är förbjudna för att de är farliga! Som Karin Scheele framhåller i sitt betänkande till parlamentet: med en sådan åtgärd ?skulle Europeiska unionens hela lagstiftning om biosäkerhet urholkas?. När det gäller de genmodifierade organismer som i dag är tillåtna föreslår kommissionen en mycket hög tröskel. Under den skulle det inte vara nödvändigt att genom obligatorisk märkning informera konsumenten om förekomsten av genmodifierade organismer. Vi stöder därför föredragandens förslag, där denna tröskel sänks från 1 till 0,5 procent. Vi kommer på samma sätt att stödja alla ändringsförslag som syftar till att skärpa direktivet när det gäller förfaranden för godkännande och allmänhetens rätt till information.
Bakom de skenbart tekniska frågorna (märkning, spårbarhet) döljer sig grundläggande och brännande politiska och demokratiska frågor som i Frankrike får en alldeles särskild resonans vid en tidpunkt då José Bové, ledare för bondeförbundet (Confédération paysanne), fängslats för sin kamp för livsmedel som framställs med respekt för producenternas rättigheter, befolkningens hälsa och en bra miljö.

Pesälä, Pohjamo och Väyrynen (ELDR)
. (FI) Med mitt röstbeteende vill jag fästa uppmärksamhet på jordbrukarnas uppfattning om GM-märkning.
Det behövs tillförlitligare ursprungsinformation än tidigare om produktionsinsatserna för att jordbrukarna skulle kunna vara säkra på innehållet i speciellt de produkter som inköpts från länder utanför EU. För närvarande kan jordbrukarna inte hundraprocentigt garantera att de livsmedel eller råvaror de producerar är fullkomligt fria från GMO. Man kan inte ta ansvar ifall man inte har full kontroll över råvaran.
För att trygga rättskyddet för odlarna och samtidigt alla övriga i livsmedelskedjan är det viktigt att bibehålla GMO-märkningsgränsen vid 1,0 procent. En sänkning av gränsen skulle inte nämnvärt förbättra konsumentskyddet, tvärtom skulle risken för felaktig märkning öka. På samma sätt skulle märkning av ägg och mjölk som varit i kontakt med GMO i framställningsprocessen inte vara av nytta på grund av dess ringa tillförlitlighet. Med nuvarande teknik kan odlaren inte garantera GM-halten i de råvaror han använder. Tanken att utvidga spårbarheten för en produkt till att omfatta även GM-foder ifall det använts till utfodring av djur är inte realistisk. I detta fall skulle spårbarheten i praktiken betyda följning av ursprunget till samtliga råvaror som ingår i fodret. Jag anser att förslaget som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor gav om att följningsuppgifterna bör sparas i tio år, i motsats till de fem år kommissionen föreslagit, är oskäligt. Det är besvärligt att i praktiken bevara följningsuppgifterna en så här lång tidsperiod och konsumenterna erbjuds inte någon märkbart ökad trygghet.
På grundval av ovannämnda motiveringar röstade jag i de punkter som berörde detta ärende till förmån för odlarnas rättskydd.

Thyssen (PPE-DE)
. (NL) Det gläder mig att vi under den här sessionen, om än med liten majoritet, har återfunnit förnuftet. Efter omröstningen i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor verkade det vara som bortblåst.
Att utvidga tillämpningsområdet för märknings- och spårbarhetsskyldigheten till djur som vid något tillfälle har matats med foder som helt eller delvis består av eller är producerade med genetiskt modifierade organismer eller liknande ingredienser, var att ta mer än ett steg för långt. Lyckligtvis nådde de här ändringsförslagen aldrig ända fram till sessionen.
Tyvärr räckte inte det här till för att rösta för det här betänkandet och Trakatellis betänkande. Därför var det viktigt att införa spårbarhetsmöjligheten som en relevant urskiljningsfaktor för märkning. Endast på så vis kan vi uppnå vår huvudsakliga målsättning, nämligen att ge konsumenterna ett val mellan produkter som skiljer sig från varandra. Nu garanteras inte det här valet och det är en chans som har gått oss förbi. Nu vilseleder vi många konsumenter.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Hur många gånger har vi inte sett mycket vackra städer och mycket vackra jordbrukslandskap på våra resor runt om i Europa? Nyligen var jag i Skottland där jag såg underbara hedar, någonting som vem som helst skulle betrakta som ett verkligt paradis. Hur ofta träffar vi däremot inte på städer där det förutom miljontals innevånare finns skadliga, farliga företag som från en dag till en annan skulle kunna bli föremål för detta förslag till direktiv som syftar till att undvika olyckor orsakade av vissa farliga ämnen? Lisi har i sin stora visdom föreslagit i dokumentet att skadliga och farliga företag skall flyttas bort från orter med bostadsbebyggelse. Hur kan man annat än instämma i detta utmärkta och kloka förslag? Därför röstade jag för.

Ainardi (GUE/NGL)
. (FR) Lisibetänkandet går längre än kommissionens förslag och inleder en långt mer förpliktande översyn av Seveso II-direktivet.
Några framsteg bör framhållas: sänkta tröskelvärden för explosiva ämnen, att nya cancerframkallande ämnen omfattas av direktivet, liksom vissa verksamheter inom gruvdrift, och att lagring beaktas som en potentiell riskfaktor för vissa ämnen.
I betänkandet nämns behovet av att samarbeta med företagens personal och ta till vara deras praktiska och yrkesmässiga erfarenhet och utbildning, för att öka säkerheten.
Viljan till öppenhet, information till allmänheten och åtgärder för att knyta lokalbefolkningen till alla led i säkerhetsarbetet är ett annat mycket positivt inslag i betänkandet.
Men i utarbetandet av säkerhetsplanerna saknar arbetarskyddskommittéerna fortfarande egentligt inflytande.
När det gäller underleverantörer förordar föredraganden att personalen organiseras och utbildas. Själva systemet med underleverantörer ifrågasätts dock inte. Men målet med maximal lönsamhet för företagsledningarna, som leder till att underleverantörer utnyttjas i stor skala, går på tvärs mot strävandet efter största möjliga säkerhet.
I betänkandet betonas inte heller tillräckligt de berörda företagsledningarnas ansvar.
Trots dessa påpekanden, och av de skäl jag nämnde ovan, kommer jag att rösta för detta betänkande.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
 - (FR) De katastrofer som avlöst varandra i Enschede i Nederländerna, i Baia Mare i Rumänien, i Donana i Spanien och på AZF-fabriken i Toulouse, har fått rådet och Europaparlamentet att lagstifta om en skärpning av reglerna om användning av farliga ämnen. Det är visserligen bättre sent än aldrig. Men även om betänkandet antas, vilket vi hoppas, kommer lagstiftningen fortfarande inte att vara tillräckligt bindande och den kommer inte att tvinga arbetsgivarna till ett ökat samhällsansvar.
Vi måste påminna om att denna oansvarighet utgör en allvarlig fara för de invånare som bor i närheten av dessa farliga företag, liksom för de som bor längre bort, men även och i första hand för arbetstagarna.
Det är emellertid betecknande att upphovsmannen till detta betänkande i sin motivering protesterar mot ?en överdriven tolkning av försiktighetsprincipen? som sägs ?i onödan kunna drabba industri?. Denna eftergivenhet gentemot arbetsgivarna, även i en text som i princip är avsedd att skärpa ?åtgärderna för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser? förebådar fler allvarliga olyckshändelser, som inte orsakas av farliga ämnen utan av företagens strävan att maximera sin vinst.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Efter den stora fyrverkerikatastrofen, som den 13 maj 2000 förstörde ett helt kvarter i den nederländska staden Enschede, visade det sig att säkerheten endast existerade på papper. Företaget hade ansökt om och erhållit alla nödvändiga tillstånd, alltså kunde ingenting gå galet. Boende i området informerades inte om vad lagerutrymmet användes till, så ingen kunde oroa sig eller begära strängare säkerhetsåtgärder. Två dagar senare bad jag Europeiska kommissionen om maximal öppenhet och tillämpning av Seveso II-direktivet. Några veckor senare talade jag och tre andra nederländska parlamentsledamöter med kommissionär Wallström, och hon godkände då förslaget om en skärpning av Sevesodirektivet som vi röstar om i dag.
Med rätta har utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor ytterligare skärpt förslagen vad gäller stängning av farliga företag, utbildning av personal, information till medborgarna och aktivt offentliggörande av säkerhetsrapporter och katastrofplaner. Under tiden ser vi tyvärr också en rörelse åt motsatt håll. Kommunen Rotterdam beklagar sig över att dess ställning som världens största hamn hotas på grund av att många fartygstransporter innefattar ett antal containrar med kinesiska fyrverkerier och att de på grund av de nya säkerhetsbestämmelserna inte får komma in i hamnen längre. Antwerpen tillåter däremot sådana fartyg, varefter fyrverkerierna transporteras med lastbil till Rotterdam, vilket är mycket farligare. Även det problemet måste lösas.

Titley (PSE)
. (EN) Jag välkomnar detta betänkande, i vilket man kräver handling för att införa ett skydd mot industriolyckor i tätbebyggelse. Tragiska händelser, som de som inträffade i Toulouse i Frankrike och i Nederländerna, är tråkiga bevis på att den befintliga lagstiftningen inte fungerar i praktiken för att skydda EU-medborgarna. Vi kan inte vara säkra på att allt görs för att skydda människor från eventuella katastrofer förrän EU uppnår en harmoniserad bedömning av de faror som farliga ämnen utgör.
Jag välkomnar slutligen kravet på att införa straffåtgärder mot ägare som underlåter att följa den befintliga och framtida lagstiftningen. Eftersom en stor del av denna industri bygger på underleverantörer, är det dessutom avgörande att sådana åtgärder går tillräckligt långt så att dessa kan införlivas.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Detta betänkande handlar om ett beslut i parlamentet angående hur företagen, forskningscentrumen och universiteten skall delta i vetenskaplig forskning och hur den skall offentliggöras. Jag anser att detta dokument är mycket viktigt - och därför röstade jag för - men jag skulle vilja understryka att jag tycker att det är ännu viktigare att Europeiska unionen engagerar sig för att få sina forskare att stanna i Europa. Vi måste alltså öka vårt engagemang och vårt stöd, också det ekonomiska, till dem som ägnar sig åt forskning och som alltid har varit mästare på att hitta nya sätt att underlätta människans liv var som helst på jorden. Jag tror att det skulle vara mycket nyttigt med mer engagemang i Europa från Europeiska unionens sida, inte bara gentemot dem som är pensionärer i dag utan också gentemot dem som kommer att leva lyckliga i Europa i framtiden.

Caudron (NI)
. (FR) Jag är glad över att vi i dag ?knyter ihop? lagstiftningsförslaget om det sjätte ramforskningsprogrammet. Vi har hållit våra åtaganden genom att i maj 2002 anta betänkandet om det sjätte ramforskningsprogrammet som sådant, och i juni 2002 betänkandena om de särskilda programmen och så till sist i juli 2002, reglerna för deltagande som gör det möjligt att juridiskt och finansiellt reglera genomförandet av de riktlinjer som uppställts för forskningen fram till 2006.
Jag vill i detta skede hylla det arbete som utförts av Quisthoudt-Rowohl. Hon har inte besparat sig någon möda för att de tre institutionerna skulle kunna hitta kompromisser som gjorde det möjligt att anta förslaget i första behandlingen.
Kommissionen fullföljer olika mål som vi redan från början har ställt oss bakom. Det handlar om att införa enklare regler, möjliggöra en snabbare och smidigare förvaltning och förstärka skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen.
Flera stötestenar har dock snabbt dykt upp. Jag skall bara ta upp frågan om solidariskt ansvar. I kommissionens förslag föreskrevs att deltagarna solidariskt skulle ansvara för stöd som beviljades med hjälp av gemenskapsmedel. Detta gällde även medel som förvaltades av andra deltagare. Man upptäckte snabbt begränsningarna med denna metod. Efter flera informella trepartssamtal beslutade man därför att ge varje deltagare ansvar för den del av gemenskapsmedlen som utnyttjades.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137 i arbetsordningen.)

Marques (PPE-DE)
. (PT) Jag tackar vår kollega Quisthoudt-Rowohl för hans utmärkta betänkande vilket jag ger mitt fulla stöd. Liksom föredraganden stöder jag kommissionens metod att underlätta tillgången till finansiering med hjälp av en förenklad lagstiftning och större operationell flexibilitet för mottagarna.
Jag skulle därför vilja understryka en punkt som togs upp om de yttre randområdena och för vilket jag lade fram ett ändringsförslag eftersom jag tyckte att det var mycket viktigt: Det rör sig om att det i de program som rör yttre randområden måste finnas ett bättre kriterium för mervärde. I inledningen till det sjätte ramprogrammet behandlas behovet att ta hänsyn till det specifika hos de yttre randområdena när det gäller tillgängligheten till programmet. Ett förbättrat gemensamt mervärdeskriterium gör så att de yttre randområdena slipper bestraffas, särskilt med svårigheter att hitta externa samarbetspartners som är beredda att samarbeta med institutioner som trots projektens kvalitet är belägna i dessa yttre randområden.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Quisthoudt-Rowohls andra betänkande handlar om forskning och annan verksamhet på kärnkraftsområdet i Europa och särskilt om det som ingår i Euratomfördraget. Jag vill ta tillfället i akt att säga att jag röstade för detta för att betona att jag, både personligen och som företrädare för Pensionärspartiet här i Strasbourg, är för kärnkraft. Framför allt är vi dock för att Europa en gång för alla skall bestämma sig och säga om vi skall utveckla kärnkraften eller stoppa den: antingen är kärnkraft farlig och skadlig, och då är den det i hela Europa, eller så är kärnkraft framtidens melodi, det vetenskapliga framåtskridandet, och då skall den byggas ut i alla Europeiska unionens länder. Jag är övertygad om att detta skulle vara någonting positivt för alla medborgare i Europa, både för pensionärerna och för de anställda och för ungdomarna.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Jag röstade för Kauppis betänkande, som påminner om vad 2001 innebar för euron, den europeiska valutan och särskilt för Europeiska centralbankens roll. I detta betänkande vill jag betona den del - som är litet bristfällig måste jag säga - som handlar om makroekonomin, det vill säga om staternas budgetar och deras inverkan på Europeiska centralbankens initiativ. Det gör jag i förhoppningen att medlemsstaterna i sina budgetar ser till att de nationella pensionsinstitutens pensionsutbetalningar är genomtänkta, med medborgarnas intressen för ögonen, så att det skipas en viss rättvisa mellan alla medborgare och inte orättvisor som det tyvärr alltför ofta gör.

Berthu (NI)
. (FR) I inledningen till Europeiska centralbankens årsrapport för 2001 presenterar Wim Duisenberg en intressant personlig åsikt om integration. Han anser att integrationen kommer att ta ny fart, eftersom den gemensamma valutan kommer att stimulera medborgarna till att kräva att man ?undanröjer de kvarvarande hindren mellan deras länder?. Och hans slutsats lyder: ?Den europeiska integrationen skulle i framtiden mer kunna likna en gräsrotsprocess, som utgår från de europeiska medborgarnas initiativ, än en toppstyrd process som dikteras av politiker och experter?.
Denna text innehåller två bekännelser. För det första att den nuvarande institutionella modellen är instabil, och för det andra att Europabygget hittills huvudsakligen har varit en angelägenhet för ?politiker och experter?.
Tanken att de europeiska medborgarna som ett resultat av den gemensamma valutan skulle kräva en mer långtgående integration tycks oss dock tveksam. Det är förmodligen vad eurokraterna önskar. De skulle önska att medborgarna äntligen sade att de haft rätt ända sedan början. Men det är inte alls vad man kan konstatera ute bland medborgarna idag.
För övrigt är den process som Duisenberg beskriver inte i egentlig mening spontan, utan snarare fjärrstyrd ovanifrån, via införandet av den gemensamma valutan. Alltid samma manipulationskonster.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Vår röst emot detta betänkande är uppenbar, med tanke på de påståenden det kommer med, särskilt det fasta påståendet ?den grundläggande betydelsen för det prioriterade syftet, dvs. att bevara prisernas stabilitet?, oberoende av tillväxt och sysselsättning, till försvar för den oförnuftiga stabilitetspakten och med en vädjan om fortsatta ?moderata löner? och genom att det insisterar på det gamla kapitalistiska receptet ?låt arbetstagarna betala krisen?, då det att föra över produktivitetsöverskottet från lön till vinst inte bidrar till fler investeringar och ökad sysselsättning, utan istället gör samma lilla grupp som alltid rikare.
I betänkandet glömmer man den nuvarande ekonomiska konjunkturen och vädjar återigen efter mer avreglering, privatisering och integrering av kapitalmarknaden och naturligtvis större arbetsmässig flexibilitet och så anser man att kritiken mot ECB:s sätt att se på den federala reserven är orättvis, samtidigt som man glömmer att den politik, som förts för att stävja inflationen bidrar till arbetslöshet, då den restriktiva penningpolitiken inte har gett möjlighet att utnyttja den ekonomiska tillväxtperioden under andra hälften av nittiotalet, en kritik som delas av inte bara flera ansedda internationella ekonomer, som t.ex. Solow, utan också av Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) ECB påminner starkt om en gammaldags sedelutgivande bank i privat ägo. Anledningen till förstatligandet var att penningcirkulation bör höra till myndigheternas demokratiskt kontrollerbara kärnuppgifter. Det handlar om politiken vad gäller växelkurser, räntor, penningcirkulationens omfattning och följderna för sysselsättningen, kollektiva förmåner, miljöskydd och konsumentpriser. Genom att koppla bort en centraliserad europeisk sedelutgivande bank från politisk inblandning klipper man av bandet mellan väljarna och denna kärnuppgift som åligger myndigheterna, och då är vi tillbaka i den otillfredsställande situation som rådde för ett århundrade sedan.
Att ett betänkande debatteras här i kammaren varje år är naturligtvis intressant för att dryfta meningsskiljaktigheter beträffande den politik som förs och den politik som kommer att föras, men banken behöver inte fästa något avseende vid det. Det finns till och med en tendens att demonstrativt visa att man gör precis motsatsen till det politikerna vill föreskriva. Enligt fru Kauppi har banken lyckats alldeles utmärkt igen, men på den punkten kan det hända att åsikterna går isär. Att euron nu återigen är värd nästan en US-dollar orsakas av skattenivån i Förenta staterna, som strukturellt sett är för låg i förhållande till oundvikliga statsutgifter plus slöseriet på försvaret. Jag är bara nöjd med förslaget om att begränsa hemlighetsmakeriet genom att göra protokollet offentligt.

Patakis (GUE/NGL)
. (EL) Vi är helt emot Europeiska centralbankens okänsliga och strängt monetaristiska politik, en politik som innebär ojämlikhet, större exploatering av arbetstagarna samt säkrande av vinster och privilegier för de europeiska monopolen.
Med förevändning att stabilitetspaktens krav strikt skall uppfyllas och att inflationen skall bekämpas begärs fortsatt minskning av lönerna samt strukturella förändringar på arbetsmarknaden med huvudsakligt mål att uppnå ännu större flexibilitet i fråga om arbetsvillkor. Med förevändning att företag och investeringar skall ha en ?hälsosam miljö? förstärks girigheten hos storfinansen med likgiltighet för de ekonomiska och sociala följderna samt för arbetstagarnas osäkerhet och otrygghet och för de ekonomiska bördor som läggs på arbetstagarna.
Europeiska centralbankens politik att höja eller sänka räntorna, varvid banken följer den politik som tillämpas i fråga om de amerikanska räntorna, dikteras i själva verket av behovet av finansiering av spekulationsplaner som objektivt sett inte bara leder till icke-produktiva investeringar utan till ?fiffel?, såsom i de fall vilka har ägt rum på finansmarknaderna där kalaset har betalats och fortfarande betalas av tusentals arbetstagare som avskedas och tusentals investerare som blir bedragna.
De skandaler som nyligen har inträffat på de amerikanska börserna, först med Enron och nu med Worldcom och Xerox, och som nu uppdagas även inom europeiska företag, får som följd att de små investerarnas besparingar samt fonderna för pensionskassor och försäkringsbolag plundras och att tusentals arbetstagare offras för övervinsternas skull.

Ahern (Verts/ALE).
Herr talman! Jag välkomnar detta betänkande på gruppen De grönas vägnar och gratulerar föredraganden. Mycket stora påtryckningar utövades mot henne för att hon skulle dra tillbaka eller kompromissa med sitt betänkande. Hon bör gratuleras för att hon stod på sig.
I betänkandet påpekas det att antalet aborter är större i länder med dålig sexualundervisning, och där preventivmedel inte betonas. Det sägs i betänkandet att abort inte borde användas som preventivmedel. Jag är säker på att vi alla är eniga om att detta är ett bekymmer.
I betänkandet sägs det att man för att skydda kvinnors reproduktiva hälsa och rättigheter borde göra aborter säkra, lagliga och tillgängliga för alla. I Irland är sådana aborter lagliga, enligt högsta domstolens beslut för en tid sedan i ?X?-målet, i de fall där det finns en verklig och avsevärd risk för moderns liv, och där denna risk enbart kan undvikas genom en abort. Detta innebär att aborter faktiskt är lagliga i Irland, men att det inte finns någon lagstiftning om detta. Detta är bekymmersamt för läkare, som inte har någon lagstiftningsram att arbeta inom, och därför inte anser att de kan följa detta utslag från högsta domstolen.
Tillgången till abort för irländska kvinnor är ett problem. Över 6 600 kvinnor från Irland genomförde en abort i Förenade kungariket förra året. Den formulering enligt vilken EU-medborgare kunde få tillgång till sjukvård i andra länder som inte är tillgänglig för dem i sitt hemland drogs nyligen in. Jag skulle mycket gärna vilja ha en förklaring från kommissionen, i enlighet med reglerna om subsidiaritet, om hur detta kommer att fungera i praktiken.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Jag, liksom väldigt många i PPE-DE-gruppen, röstade emot detta dokument. Detta beror inte bara på att innehållet inte helt avspeglar vår ideologi vad gäller abort och de sexuella problem som har med de europeiska medborgarnas hälsa att göra, utan också för att jag på detta sätt vill understryka det faktum att jag, även om jag tycker att det är bra att man talar om denna viktiga fråga, skulle vilja och hoppas att vi skulle tala lika ofta om de äldres hälsa, om pensionärernas liv och - varför inte - också om de äldres relationer mellan könen. Jag skulle vilja att vi talade mer om det i parlamentet. Herr talman! Föreställ er att det hade funnits 200 företrädare för Pensionärspartiet: då hade det säkert talats mer!

Banotti (PPE-DE).
Herr talman! Jag lade ner min röst i fråga om Van Lancker-betänkandet på grund av flera av de skäl som Ahern nämnde, men jag gjorde det också eftersom det finns några mycket bra punkter i betänkandet.
I betänkandet sägs tydligt att abort inte skall användas som preventivmedel. Jag är Goodwillambassadör för FN i frågor om reproduktiv hälsa. Jag har själv sett den oroväckande och skrämmande ökningen av hiv och aids, inte bara i utvecklingsländerna, utan också i kandidatländerna. Jag anser att omvårdnadstjänster för reproduktiv hälsa är en rättighet, och borde vara tillgängliga för alla.
Det finns ingen abortlagstiftning i Irland. Detta betänkande kommer att ge oss avsevärda problem i förhållande till den kommande grundlagsändringen. Vi har en enorm och oacceptabel abortnivå i Irland.
Samtidigt som jag helt och hållet accepterar att Europeiska unionen inte har någon behörighet i denna fråga, ingår tillhandahållandet av reproduktiv hälsovård - som kommissionär Byrne med rätta sade - i en god offentlig sjukvård.

Vatanen (PPE-DE).
Herr talman! Jag röstade emot detta betänkande, eftersom jag inte anser att frågan faller inom vårt behörighetsområde. Även om betänkandet innehåller många bra punkter, behandlar det rättigheter. Rättigheter på vems bekostnad? Rättigheter på bekostnad av det ofödda barnet, och därför också på mänsklighetens bekostnad. Mänsklighet kan väl ändå inte reduceras till en nivå med politiskt mygel. När vi bygger en bättre värld, måste den väl bygga på vissa absoluta hörnstenar. Mänskligt liv kan inte underställas omröstningar. Det kan inte vara en fråga om ett minoritets- eller majoritetsbeslut.
Om vår solidaritet inte omfattar denna mest sårbara varelse som det ofödda barnet är, bygger vi i vår mänskliga familj grunderna för morgondagens värld på sand som är genomdränkt av det ofödda barnets tårar.

Posselt (PPE-DE)
Herr talman! Detta betänkande är inte bara ett angrepp på subsidiaritetsprincipen och det komplicerade förfarandet med östutvidgningen, utan det motsäger också de grundläggande principerna och principerna för grundandet av Europeiska unionen. Abort är barnfientligt, kvinnofientligt, människofientligt! Barnfientligt - eftersom det dödar ofödda barn, kvinnofientligt - eftersom det i ännu högre utsträckning degraderar kvinnor till ett objekt för manlig manipulation, vilket ofta förträngs, människofientligt - eftersom det ifrågasätter början, slutet och hela värdigheten i det mänskliga livet, personens värdighet från befruktningen fram till den naturliga döden. Därför motsäger det de grundläggande principerna så som de formulerades av Adenauer, Schuman och de Gasperi. De grundläggande principerna som har gjort vår union till det som den är i dag och skall fortsätta att vara.
Jag vill säga till alla krafter som i dag kritiserar parlamentet: Kritisera inte parlamentet, utan den knappa majoritet som tvingade igenom detta betänkande, och se till att nästa parlament får en annan majoritet!

Cushnahan (PPE-DE).
Herr talman! Jag röstade emot detta betänkande eftersom Europeiska unionen inte har någon behörighet att lagstifta i abortfrågan. Europaparlamentet borde därför inte diskutera betänkanden som ger ett intryck av att parlamentet är behörigt inom detta område, och att göra det väcker onödiga farhågor hos många EU-medborgare.
Problemet kompliceras ytterligare på grund av det faktum att Irland snart kommer att hålla en andra folkomröstning om Nicefördraget. Att ta upp abortfrågan i Europaparlamentet i dag ger de irländska euroskeptikerna vatten på sin kvarn. De kommer att citera dagens omröstning i denna fråga som ett bevis för att EU vill pracka på Irland aborter mot dess vilja, och att EU därför är ett odemokratiskt projekt. Samtidigt som detta är uppenbart osant, kommer dagens antagande av detta betänkande, tillsammans med den föreslagna översynen efter halva tiden av den gemensamma jordbrukspolitiken, nu göra det oerhört svårt att garantera en ratificering av Nicefördraget. Om detta sker kommer tyvärr de som stödde dagens betänkande att ha vunnit en Pyrrhusseger, och måste ta på sig en del av ansvaret om den irländska väljarkåren återigen förkastar Nicefördraget.
Jag uppmanar kollegerna i parlamentet att upphöra med att utarbeta betänkanden i frågor som vi inte är behöriga att ta oss an, och i stället koncentrera sig på områden där vi har medbeslutandebefogenheter när det gäller att utarbeta den europeiska lagstiftningen.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman och Stenmarck (PPE-DE)
. Betänkandet av Van Lancker innehåller mycket som vi i den moderata delegationen tycker är bra och viktigt. EU har dock inte, och bör inte heller ha, behörighet på detta område.
Vi har därför valt att stödja de ändringsförslag som innebär att text utgår med motiveringen att frågor som abort och sexualundervisning inte omfattas av EU:s behörighet. Vi röstade också för ändringsförslag 7 som tydligt förklarar vår ståndpunkt. I slutomröstningen röstade vi emot betänkandet i sin helhet. europeiska lagstiftningen.

de La Perriere (NI)
. (FR) I betänkandet likställs män och kvinnor med djur, oförmögna att kontrollera sina sexuella impulser, som oundvikligen driver dem till samlag.
Genom att föreslå ett samråd mellan medlemsstaterna, utökat för att omfatta de kommande nya medlemsstaterna, på temat sexuella rättigheter och reproduktiv hälsa, anger kommissionen i vilken anda de kommande diskussionerna skall föras: bagatellisering av aborter och nedmontering av kärnfamiljen.
Kommissionens strävan att närma de olika ländernas nationella politik i denna fråga bidrar till rationaliseringen - och standardiseringen - av det sociala livet inom länderna, med förakt för skillnaderna i deras identitet. Samtidigt som aborter görs till allmän praxis, förordas i betänkandet att tjänster för stöd kring aborter inrättas, medan mödrar i svårigheter lämnas därhän. Absurditeterna når sin kulmen när kommissionen uppmanar medlemsstaterna att inte vidta rättsliga åtgärder vid olagliga aborter!
Vidare aviseras politiska åtgärder för att upplysa och informera ungdomar redan i barndomen. Dessa åtgärder skadar då barnets integritet och kommer bara att separera det från kärnfamiljen, vars avgörande roll för barnets uppfostran därigenom kraftigt åsidosätts.
Heaton-Harris (PPE-DE)
. (EN) Förenade kungarikets delegation i PPE-DE-gruppen kommer att rösta emot detta betänkande, eftersom det innehåller ett förslag om att utvidga EU:s ingripande till områden som för närvarande inte hör till EU:s behörighet.

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE)
 - (DE) Lanckers betänkande ?Sexuella rättigheter och reproduktiv hälsa? har i Europaparlamentet bestämt avvisats av Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater, och jag kan bara stödja denna inställning.
Vi får inte bortse från oron bland de nationella katolska lekmannarörelserna och -organisationerna i kandidatländerna. Ämnet i detta betänkande hör inte hemma inom EU-politikens ansvarsområde! Enligt subsidiaritetsprincipen måste beslut om sådana frågor fattas på nationell nivå.
Jag är ytterst oroad över att framför allt stödet till de preventiva nödfallsåtgärderna - ?dagen-efter-pillret? - skall gälla som standard. Därigenom skulle man föreslå legalisering av aborter i medlemsstaterna och kandidatländerna.
Med tanke på hur känslig frågan är kommer ett antagande av betänkandet att framkalla negativa reaktioner i kandidatländerna i samband med utvidgningsprocessen och belasta den i onödan. Genom betänkandet ställs avsevärda krav på regeringarna i kandidatländerna, som inte på något sätt utgör en del av beslutsprogrammet. Jag är fast övertygad om att ett sådant agerande i varje fall inte bidrar till att främja förtroendet för de demokratiska beslutsprocesserna i EU.

Krivine och Vachetta (GUE/NGL)
 - (FR) Van Lanckers betänkande om ?sexuella rättigheter och reproduktiv hälsa? är ett positivt bidrag som syftar till att förmå medlemsstater och kandidatländer att förbättra informationen om och tillgången till reproduktiva hälsotjänster. Skillnaderna mellan olika europeiska länder är verkligen mycket stora, men även mellan rika och fattiga inom varje land. Samma sak gäller sexuella övergrepp, som fortfarande är ett reellt och omfattande problem. I betänkandet uppmanas därför samtliga länder att inrätta utdelning av preventivmedel till ingen eller mycket låg kostnad, att legalisera aborter, utveckla en verklig politik för information och upplysning riktad till ungdomar samt stöd till kvinnor som utsätts för sexuella övergrepp.
Det är ett betänkande som huvudsakligen har en vägledande funktion, eftersom Europeiska unionen inte kan besluta i hälsopolitiska frågor, som faller under medlemsstaternas behörighetsområde. Det är ändå ett intressant och progressivt förslag, som syftar till att förbättra situationen för tusentals kvinnor som är tvungna att genomgå aborter under svåra förhållanden, ibland med fara för sitt liv. Detta har en del reaktionära ledamöter mycket väl förstått, och gjort allt för att förhindra först debatten och sedan omröstningen om denna text: demonstrationer, hotelser, massiva utskick av e-brev ... Vi har självklart röstat för detta betänkande.

Lulling (PPE-DE)
 - (DE) Detta initiativbetänkande, som utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor fått i uppdrag att ta fram, har den socialistiska föredraganden tillsammans med sina kommunistiska och gröna akolyter gjort till en kampskrift för aborter och preventivmedel. Fjorton av tjugo skäl och sjutton av trettioen punkter i den binnikemasklånga resolutionen har ägnats åt dessa frågor, som om det inte fanns några andra kvinnliga problem, även i samband med kvinnornas reproduktiva hälsa.
Den envishet med vilken dessa förenade vänsterkrafter eftersträvat detta mål, utan hänsyn till förluster, exempelvis i samband med den andra folkomröstningen i Irland om ratificering av Nicefördraget eller med folkomröstningarna i kandidatländerna, och också utan hänsyn till det faktum att EU på grund av subsidiaritetsprincipen absolut inte har någon behörighet på detta område, anser jag nog gränsar till en beklaglig förvirring i fråga om avsikten med uppdraget.
Eftersom det ligger till på det viset, och eftersom det inte gick att övertyga dem med hjälp av förnuft och realism, har jag inte röstat för detta betänkande.
Jag anser att man klart och tydligt skall förklara att abort inte får uppvärderas till att bli det prioriterade medlet för familjeplanering. Det får inte heller vara så att pillret sedan utdelas gratis i skolorna, vilket skulle leda till vårdslöshet och ställa alltför höga krav på kvinnorna, vilket i slutändan totalt skulle befria männen från deras medansvar, och göra att kvinnorna, i synnerhet de unga kvinnorna, utsätter sig för farliga hälsorisker. Så får det ändå inte vara!

Marchiani (UEN)
. (FR) Van Lanckers betänkande är en riktig mardröm. Det tar upp frågor om sexualitet och reproduktion utan att någon gång nämna bejakandet av livet. När man läser detta betänkande får man det morbida intrycket att en graviditet med nödvändighet måste vara en tragedi. Visserligen finns det alltför många kvinnor som befinner sig i svåra situationer i mänskligt och materiellt hänseende. Är det inte då vårt ansvar att handla snarare än att fly? Abort är den bekvämlighetslösning som föreslås av ett samhälle på väg att dö, för att det inte längre respekterar livet.
Låt oss istället propsa på att man inrättar mottagningar för mödrar i svårighet, låt oss ge dem verkliga mänskliga, materiella och ekonomiska resurser för att avhjälpa dessa svårigheter, låt oss uppvärdera och socialt erkänna vissa föräldrars val att göra avbrott i sin yrkesverksamhet för att ta hand om sitt barn, låt oss underlätta adoptionsförfaranden ...
I kraft av en hedonistisk och materialistisk ideologisk strid vill man i total avsaknad av medmänsklighet förkasta det så kallade oönskade barnet, på samma sätt som man gör sig av med den åldring som förefaller att vara i vägen. Låt oss istället för denna dödens kultur välja livets möjligheter, från dess början fram till en naturlig död, och välja att välkomna barnen som är vår framtid.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) I en värld i vilken mannen har tilldelat sig själv en roll som härskare, är kvinnan dömd till att tillfredsställa mannens sexuella begär, barnafödande, barnuppfostran och hushållsarbete. I en värld i vilken alla har lika rättigheter, chanser och valfrihet avgör kvinnan själv hur hon vill inrätta sitt liv, med vem hon eventuellt vill ha sexuell kontakt med och om hon vill ha barn.
I de flesta av Europeiska unionens medlemsstater finns det redan bestämmelser om att kvinnor på eget initiativ kan avbryta oönskad graviditeter på medicinskt sätt. Ännu bättre är det att förekomma sådana graviditeter, bland annat med hjälp av tillgång till och upplysning om preventivmedel. Sådana åtgärder förhindrar att människor måste uppfostra barn som de inte vill ha eller inte vill ha än. Eller att graviditeten måste avbrytas på gammaldags vis med sticknål och en tvålspruta, eller en dyr resa till utlandet.
Invändningar mot den här utvecklingen väntar jag mig av fundamentalistiska tolkare av islam, som uttryckligen utgår från mannens och kvinnans ojämlikhet, men inte av huvudströmningen i den europeiska kristendomen. Van Lanckers betänkande ålägger inte någon medlemsstat något, utan försöker bara lära av varandra för att utveckla den bästa möjliga praktiken.

Muscardini (UEN)
. (IT) Betänkandet om hälsa och sexuella och reproduktiva rättigheter är till men bland annat för mäns och kvinnors lika värde. Eftersom man dessutom talar om reproduktiva rättigheter och inte om rätten till fortplantning slutar det med att kvinnan liknas vid ett avelsdjur, en maskin. Vi i Nationella alliansen tar avstånd ifrån denna mekaniska syn på ett människolivs uppkomst och det kulturella synsätt som innebär att kvinnans frihet ställs mot fostrets rätt till liv. Också den tes som gör abort till ett preventivmedel är oacceptabel och vi är övertygade om att alla produkter som betraktas som läkemedel bör ha överkomliga priser och tas på läkares ordination för att värna om hälsan.
Dessutom vill vi påminna om att:
det är nationalstaterna som fattar beslut i hälsofrågor, liksom i etiska frågor,
man i betänkandet inte på minsta sätt tar upp de frågor som sammanhänger med rätten till liv och med rätten till ett värdigt liv. Inte heller behandlar man frågor som vi flera gånger har tagit upp med kommissionen, såsom en fond för att hjälpa de kvinnor som befinner sig i ekonomiska eller psykologiska svårigheter men som ändå skulle vilja fullfölja graviditeten. Inte heller tar man upp de stora frågorna i dagens samhälle, som till exempel känslolivet i stort eller sexualundervisningen,
kvinnans värdighet och deltagande i en av livets mest betydelsefulla händelser, att bli mor, behandlas bara ur reproduktionssynpunkt och som en sexuell rättighet.
(Texten har kortats ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Queiró (UEN)
. (PT) I dag har vi i parlamentet fått uppleva det mest genuina uttryck för Europaparlamentets syn på subsidiaritetsprincipen. Jag menar inte bara omröstningen av mer än 400 ändringsförslag för olika betänkanden, som avslöjar en förordningshysteri som helt strider mot begreppet om ett enkelt och förenklande Europeiska unionen, det enda som kommer att kunna närma sig medborgarna, liksom antagandet av Van Lancker-betänkandet om rättigheter beträffande sexual- och fortplantningshälsa, som representerar ett outhärdligt ingrepp inte bara i människors allra innersta, utan också i medlemsstaternas maktsfär.
Jag röstade emot, inte bara emot grunden i betänkandet, vilket till stor del löstes i mitt land med en folkomröstning, utan också mot den påträngande metoden som denna omröstning tyvärr antog.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Betänkandet och era röster förringar de förklaringar som vi har hört om subsidiaritetsprincipen eller respekten för medlemsstaternas privata behörighet till ett minimum. För vänstern finns ingen rätt - allt beror bara på den ideologiska saken som man följer. Slutligen, och det är just därför som unionen kommer att bli impopulär för många, genom att lägga sig i områden som ingen har begärt, för det ena eller för det andra. Men om vi verkligen vill diskutera vem som påverkar vem i det långa loppet, så tror jag att det är den portugisiska humanistiska lagstiftningen mot fri abort och för rätten till liv som kommer att antas i våra länder inom hundra år. Inför framstegen inom genetiken, embryologi, fosterlära och medicin, kommer 21:a århundradet inte att kunna fortsätta neka det så länge till som är allt mer uppenbart intill minsta detalj: Vid alla abortkriser finns det ett mänskligt liv som är på väg att födas - individuellt, enskilt och unikt - med en värdighet att erkänna och skydda fullständigt. Nu, då den mänskliga värdigheten dominerar i hela Europa och vi alla är rättsstater för alla, kommer det antal som vi kan konstatera i statistiken under dessa årtionden inte att göra någon stolt.

Sacrédeus (PPE-DE)
. Jag har röstat nej till detta betänkande.
Abortfrågan hör inte hemma på europanivå i och med att folkhälsoärenden åvilar den nationella kompetensen. Vi kristdemokrater anser att det vore fel att låta EU ta över svenska riksdagens och övriga nationella parlaments lagstiftningskompetens om det ofödda barnets rättsskydd. Detta är en fråga som är så grundläggande för människors och länders moraluppfattning, syn på livets okränkbarhet och människovärdet samt så tydligt knuten till olika nationella traditioner att den fortsatt måste höra hemma på riksdagsnivå.
I betänkandet slås inriktningen i fråga om aborter tydligt fast i punkt 12: ?Europaparlamentet anser att aborter bör vara lagliga, säkra och tillgängliga för alla, för att trygga kvinnors reproduktiva hälsa och rättigheter.?
I denna punkt är Europaparlamentet uppenbarligen inte berett att visa någon som helst hänsyn till det faktum att ett antal medlemsstater - däribland Irland, Portugal och Tyskland - ser fosterfördrivningar som i direkt motsatsställning till principen om statens främsta uppgift att skydda livet, inte minst det värnlösa.

Scallon (PPE-DE)
. (EN) Jag är oerhört förvånad över att talmanskonferensen tillåtit Van Lancker-betänkandet, som handlar om frågor som Europeiska unionen inte har behörighet för. Sjukvård, abort och utbildning är endast medlemsstaternas och kandidatländernas ansvar, och skall beslutas i enlighet med deras konstitutionella och rättsliga krav.
Angående den irländska ståndpunkten erkänner grundlagsartikel 40.3.3 ?rätten till liv för ett ofött barn med vederbörlig hänsyn tagen till samma rätt för modern?. I enlighet med denna grundlagsartikel är abort olagligt i Irland.
Det ?dagen-efter-piller? som enligt tillverkaren är ett abortframkallande medel, är också olagligt enligt den irländska skrivna lagstiftningen, i enlighet med avsnitt 58 och 59 i ?Offences Against the Persons Act? (lagen om brott mot personer) från 1861.
I artikel 42.1 i den irländska grundlagen anges det att ?staten erkänner att ett barns främsta och naturliga utbildare är familjen, och garanterar att skydda föräldrarnas omistliga rätt och skyldighet att, utifrån sin förmåga, sörja för sina barns religiösa och moraliska, intellektuella, fysiska och sociala utbildning? (42.1).
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Theorin (PSE)
. Kvinnors rätt att själva bestämma över sin kropp är en grundläggande rättighet som inte får urholkas. Jag kan därför inte stödja ändringsförslagen 2 och 5 samt naturligtvis inte heller de ändringsförslag som underminerar denna rättighet.

Talmannen. -
Vi skall nu avbryta vårt arbete. Sammanträdet kommer att återupptas kl. 15.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.32 och återupptogs kl. 15.00.)

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens uttalanden om kampen mot svält.

Haarder
. (DA) Herr talman, herr kommissionär, kära tidigare kolleger, mina damer och herrar! Världstoppmötet om livsmedelsförsörjning ?Fem år senare? avhölls, som alla vet, i Rom den 10-13 juni 2002. Syftet med mötet var att stärka det internationella stödet för en ökad insats mot svält och fattigdom med avsikten att uppnå en halvering av antalet svältande i världen före år 2015. Detta mål bekräftades i samband med Förenta nationernas Millenniumtoppmöte i september 2000 och utgör nu en del av de internationella utvecklingsmål som världssamfundet har förbundit sig till. Europeiska unionen fäster stor vikt vid dessa mål från Millenniumtoppmötet som en utgångspunkt för nationella och internationella strategier för bekämpande av fattigdom.
Efter världstoppmötet om livsmedelsförsörjning 1996 har antalet svältande i världen minskat, men tyvärr långt ifrån i den omfattning som är nödvändig. Den genomsnittliga minskningen av antalet svältande är i dag bara sex miljoner, och om vårt mål skall kunna nås finns det behov av en förnyad och ökad insats för att vi skall nå upp till en nödvändig årlig minskning av antalet svältande med i genomsnitt 22 miljoner.
Toppmötet utmynnade i en förklaring med titeln ?Den internationella alliansen mot svält?, som kunde antas redan på mötets första dag. Under denna titel förpliktar sig det internationella samfundet att stärka och samordna sina insatser mot svält.
Europeiska unionen arbetade under förberedelserna speciellt med sikte på att man i förklaringen skulle stå fast vid förpliktelserna från toppmötet om livsmedelsförsörjning 1996 och inte urvattna det man redan enats om. Europeiska unionen försökte samtidigt försäkra sig om att resultaten från den senaste tidens viktigaste internationella konferenser och toppmöten - varav kan nämnas Förenta nationernas Millenniumtoppmöte år 2000 och den internationella konferensen om finansiering av utveckling i Monterrey i mars 2002 - redovisades och att kontakter etablerades inför det kommande världstoppmötet om hållbar utveckling i Johannesburg, där frågan om bekämpning av svält och fattigdom kommer att behandlas som en integrerad del av den samlade internationella utvecklingspolitiska dagordningen.
I överensstämmelse med slutsatserna vid Europeiska rådets möte i Barcelona fäste Europeiska unionen stor vikt vid två parallella förpliktelser. För det första utvecklingsländernas primära ansvar för sin egen utveckling och för genomförandet av handlingsplanen från toppmötet om livsmedelsförsörjning 1996. För det andra det internationella samfundets ansvar att bistå de fattigaste länderna i denna process. Det var också av avgörande betydelse för Europeiska unionen att försäkra sig om ett godkännande av att insatser för bekämpning av svält och fattigdom bör ske inom ramen för utvecklingsländernas egna prioriteringar och strategier för bekämpning av fattigdom.
Produktionsfrämjande åtgärder är väsentliga men inte den enda lösningen på problemen. Den globala livsmedelsproduktionen är i dag så omfattande att den kan livnära alla. I många utvecklingsländer är det väsentligen en fråga om att säkerställa distribution av och tillgång till livsmedel. Svält är ett fattigdomsproblem. En väl förankrad, fattigdomsinriktad ekonomisk tillväxt och en förbättrad ekonomisk fördelningspolitik, som gagnar de fattigaste befolkningsgrupperna, är därför avgörande för en bärkraftig lösning på svältproblemen i världen. Insatsen för att bekämpa svält måste därför även omfatta mål som exempelvis ett gott styrelseskick, respekt för mänskliga rättigheter, markreformer och ökad fokusering på hälsa, utbildning och produktionsinriktad forskning och kommunikation. Till detta kommer hänsynen till ett hållbart utnyttjande av naturresurserna och till betydelsen av att förebygga konflikter. Slutligen är utvecklingsländernas tillgång till forskning och teknik en väsentlig faktor i kampen mot svält och fattigdom. Europeiska unionen betonade alla dessa faktorer i sina riktlinjer inför förhandlingarna.
På det internationella området betonade Europeiska unionen nödvändigheten av att höja det totala stödet till det internationellt godkända målet om att 0,7 procent av bruttonationalinkomsten skall gå till utvecklingsstöd. Man ville i detta sammanhang också få en bekräftelse på förpliktelserna i Monterrey i mars.
De fattiga ländernas tillgång till marknaderna i väst är naturligtvis en väsentlig faktor i våra ansträngningar för att främja deras utveckling. Europeiska unionen har redan agerat genom lanseringen av ?Allt utom vapen?-initiativet, vilket som bekant betyder att Europeiska unionen ger de mindre utvecklade länderna tull- och kvotfritt tillträde till den europeiska marknaden avseende alla produkter med undantag av vapen, eller nästan alla produkter med undantag av vapen.
Europeiska unionen underströk också under förhandlingarna betydelsen av säkra livsmedel för konsumenterna i alla länder. Samtidigt underströk vi behovet av att ge tekniskt bistånd så att utvecklingsländerna kan uppfylla internationellt godkända livsmedelsstandarder.
För Europeiska unionen var det viktigt att omnämnandet av handel och utveckling inte fick en prejudicerande betydelse för WTO-förhandlingarna och uppföljningen av Doha-agendan för utveckling. Rådet bekräftade i sina slutsatser den 30 maj 2002 om förberedelserna inför världstoppmötet om hållbar utveckling att Europeiska unionen har beslutat sig för att Doha-agendan för utveckling skall genomföras med ett positivt resultat och inom den fastställda tidsfristen. Europeiska unionen fäster stor vikt vid att uppnå hållbara resultat på alla områden som innebär väsenligt större möjligheter för marknadstillgång även för utvecklingsländerna. Detta skall baseras på balanserade bestämmelser och målinriktat och hållbart finansierat tekniskt bistånd, samt på program för kapacitetsuppbyggnad.
Förklaringen från toppmötet speglar i hög grad Europeiska unionens prioriteringar och dess ståndpunkt, som jag precis har redovisat. Man fokuserar i förklaringen på en konsolidering av resultaten från världstoppmötet om livsmedelsförsörjning 1996 och från de senaste internationella konferenserna, samt på en förstärkt och förnyad politisk vilja att göra en aktiv insats för att nå de internationella utvecklingsmålen för bekämpning av svält och fattigdom.
I förklaringen lanseras ett nytt initiativ i fråga om rätten till föda. Man enades således om att tillsätta en mellanstatlig arbetsgrupp som med stöd från FAO och medverkan från övriga relevanta FN-organ med kompetens inom området för mänskliga rättigheter skall utarbeta frivilliga riktlinjer avseende rätten till föda. Utvecklingsländerna hoppas att dessa riktlinjer kommer att öka kravet på att garantera de fattiga länderna tillgång till föda och därmed även förstärka kampen mot svälten. Europeiska unionen stöder initiativet och kommer att delta aktivt i arbetet för att göra rätten till föda till ett praktiskt användbart redskap.
Efter omständigheterna har vi anledning att vara nöjda med resultatet av toppmötet i stort. Resultatet banar väg för de fortsatta diskussioner vi kommer att föra i samband med världstoppmötet i Johannesburg i augusti, där vi kommer att arbeta med den omfattande agendan för utvecklingen.
Det balanserade resultatet beror inte minst på en aktiv insats vid förhandlingarna från Europeiska unionens sida. Jag vill utnyttja tillfället till att tacka rådets avgående ordförandeskap för deras insats. Rådets ordförande, premiärminister Aznar, företrädde Europeiska unionen på toppmötet. Han poängterade i sitt inlägg å Europeiska unionens vägnar unionens starka stöd till en förstärkt insats för bekämpning av svält och redogjorde utförligt för Europeiska unionens ståndpunkt i fråga om ämnena för toppmötet.
Europeiska unionen kunde med stöd av denna insats skapa ett konstruktivt förhandlingsklimat och ett effektivt samarbete med utvecklingsländerna. Vi nådde enighet med utvecklingsländerna i en hel del frågor och detta återspeglas nu i förklaringen. Samtidigt var Europeiska unionen i högsta grad involverad i de slutliga, avgörande förhandlingarna om de mest kontroversiella frågorna. Sammanfattningsvis spelade Europeiska unionen därför en inte obetydlig roll när det gäller att garantera framsteg i förhandlingarna och ett bra resultat.
Jag avslutar med att betona att Europeiska unionen redan nu gör en stor insats för att medverka till att bekämpa svält och fattigdom, både via gemenskapsstöd och genom Europeiska unionens länders egna bi- och multilaterala stödprogram. Europeiska unionen och medlemsstaterna står för över 50 procent av det totala globala utvecklingsstödet, varav en stor del används till utveckling av landsbygdsområden och till jordbrukssektorn i de fattigaste länderna. Europeiska unionen och medlemsstaterna förpliktade sig redan på Europeiska rådets möte i Barcelona i mars i år till att höja sitt utvecklingsstöd väsentligt. Flera av Europeiska unionens medlemsstater, däribland mitt eget hemland Danmark, ligger redan högt över det internationella målet att 0,7 procent av bruttonationalinkomsten skall gå till utvecklingsstöd. Alla länder har förbundit sig att hålla sig till eller över målet på 0,7 procent, om de redan ligger däröver. De medlemsstater som ännu inte nått målet har förbundit sig att öka sitt utvecklingsstöd åtminstone till det nuvarande genomsnittet inom Europeiska unionen på 0,33 procent av bruttonationalinkomsten, så att vi kan uppnå ett totalt genomsnitt inom Europeiska unionen på 0,39 procent år 2006.
Det är med utgångspunkt i denna insats och på grundval av förpliktande partnerskap med utvecklingsländerna som Europeiska unionen även under det danska ordförandeskapet, inte minst i Johannesburg, kommer att arbeta vidare för att stärka den internationella kampen mot svält och fattigdom.

Nielson
. (EN) För kommissionen och Europeiska unionen har toppmötet en möjlighet att förnya dialogen med utvecklingsländerna beträffande genomförandet av handlingsplanen från Rom, och att bekräfta vår politiska vilja att bekämpa hungersnöd och undernäring. Toppmötet resulterade i antagandet av en förklaring med många goda inslag, som jag hoppas kommer att stödja och bidra till att främja samordnade åtgärder för att uppnå målsättningen från toppmötet 1996.
I denna anda beslutade toppmötet att inrätta en mellanstatlig arbetsgrupp där alla aktörer skulle delta för att, inom en tvåårsperiod, utarbeta en uppsättning med frivilliga riktlinjer om rätten till tillräckliga livsmedel. Syftet med riktlinjerna är att stödja FAO-medlemsstaternas ansträngningar för att uppnå det gradvisa genomförandet av rätten till tillräckliga livsmedel i sammanhanget med den nationella livsmedelssäkerheten. Tiden får utvisa vad följderna av detta beslut kommer att bli. Vi är sannerligen villiga att utgöra en del av denna ansträngning, och se till att den går i rätt riktning.
Antagandet av en sådan förklaring som stöds av alla FAO-medlemmar har förvisso gett kampen mot hungersnöden en starkare profil på den internationella dagordningen. Kommissionen välkomnar detta positiva resultat, och gläder sig över att se att förklaringen återspeglar EU:s åsikter i många frågor.
Enligt vår åsikt förbiser man i förklaringen dock en central strategisk punkt, som kontinuerligt har fått EU:s stöd: vikten av andra faktorer än jordbruksproduktion och jordbruksproduktivitet i hanteringen av den bristande tillgången på livsmedel.
Det är nödvändigt att de frågor som jag skall nämna här behandlas samtidigt, och inom ramen för de nationella strategierna för fattigdomsbekämpning. Dessa grundläggande faktorer är: livsmedelstillgänglighet, produktion, strategiska reserver och handel med livsmedel; tillgång till livsmedel - till exempel ekonomisk tillväxt, sysselsättning, inkomster, för att göra denna tillgång realistisk; hantering av krissituationer, som till exempel säkerhetsnät; och näringsmässiga problem, som på lång sikt utgör den centrala faktorn bland alla dessa.
Vid toppmötet misslyckades man särskilt med att tydligt peka ut och klargöra de viktigaste dominerande orsakerna till hungersnöd, vilket är dåligt styre och människoframkallade katastrofer. Enligt vissa beräkningar är ungefär 80 procent av de människor som lider av hungersnöd offer för konflikter - alltså människoframkallade problem. Det finns olika versioner av detta. Zimbabwe är ett sådant fall. Problemen i Zimbabwe är i stor utsträckning människoframkallade. Det finns också en mycket påtaglig torka i södra Afrika. Vi kommer naturligtvis att ge humanitärt bistånd, men man borde komma ihåg att många av dessa problem är människoframkallade.
FAO:s offentliga uttalanden och vädjanden under förberedelseprocessen och vid själva toppmötet har lagt för stor betoning på ytterligare ODA-resurser och på den roll som jordbruket och landsbygdsutvecklingen har. Frågan om ODA (offentligt utvecklingsbistånd) har redan tagits upp med någorlunda framgång vid Monterreykonferensen, och EU förblir trogen sitt åtagande för både samförståndet från Monterrey och de tydliga åtagandena om ökat offentligt utvecklingsbistånd som man beslutade om i Barcelona och lade fram i Monterrey, och som den danske ministern just har gått igenom i större detalj.
I Rom hade det varit lämpligare att återigen betona ett av de centrala temana från senare toppmöten och konferenser: det avgörande behovet av att utvecklingsländerna går igenom sin nationella utveckling och sektorsvisa politik för att kunna ta vederbörlig hänsyn till behoven och kraven hos de fattiga människorna på landsbygden och med den bristande tillgången på livsmedel. Detta borde leda till utarbetandet av nationella strategier för fattigdomsbekämpning, inklusive livsmedelssäkerhetsfrågor, som på lämpligt sätt skulle vara inriktade på jordbruk och landsbygdsutveckling. Det skulle sedan vara givarsamhällets uppgift att på ett samordnat sätt stödja genomförandet av nationella politiska linjer och strategier.
Europaparlamentet bidrog till den internationella debatten genom att den 16 maj 2002 anta resolutionen om toppmötet. Kommissionen håller med om denna huvudinriktningen i denna resolution, som innehåller många viktiga faktorer, som exempelvis stöd för samförståndet från Monterrey och betoningen på behovet av ett ökat politiskt sammanhang i utvecklingsländerna.
Kommissionen välkomnar särskilt parlamentets påminnelse om att livsmedelsbiståndet måste reserveras för nödfall, och enbart beviljas i form av donationer, och att livsmedlen när helst det är möjligt skall köpas lokalt eller inom regionen.
Kommissionen stöder dock inte alla punkter i denna resolution, och särskilt inte kravet på att kommissionen själv och EU:s medlemsstater skall bidra till FAO:s förvaltningsfond som inrättades förra året.
Jag beklagar att samma krav på bidrag till denna fond finns med i några av de förslag som lagts fram vid denna sammanträdesperiod för parlamentet. Kommissionens åsikt förblir densamma som vid förra debatten.
EG:s politik är att direkt stödja nationella och regionala utvecklingsprocesser och utvecklingsprogram inom ramen för dess regionala partnerskapsavtal. Jag är också fullt och fast övertygad om att mångfaldigandet av finansieringsinstrument, som till exempel separata förvaltningsfonder etc., inte kommer att leda till att ytterligare finansiella flöden alstras, utan endast kommer att bidra till mångfaldigandet av fonder. Kommissionen håller också med om Europeiska unionens mångåriga politik att FAO borde inrikta sina resurser på de områden där den har bäst möjligheter och störst mervärde, och det är på dess normativa arbete. Inriktningen för de åtgärder som är möjliga i enlighet med förvaltningsfonden tycks falla utanför detta område. Jag skulle därför inte vilja att kommissionen uppmuntrade detta.
Dessutom är FAO:s inställning till livsmedelssäkerhet till mycket stor del produktionsinriktad, och gynnar inte det bredare begreppet med livsmedelssäkerhet. Vi samarbetar dock finansiellt med FAO i fråga om specifika projekt och program, och kommer att fortsätta att göra det, när helst vi kan se en kompetens, ett mervärde och en yrkesmässig överlägsenhet som passar in på prioriteringarna och målsättningarna för gemenskapens utvecklingspolitik. Kommissionen överväger därför inte att bidra till FAO:s särskilda program för livsmedelssäkerhet och till förvaltningsfonden som en prioriterad fråga i dess utvecklingssamarbete.
Jag skulle här vilja lägga till att parlamentets resolution av den 16 maj 2002, i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen, antogs till följd av debatten om kommissionens uttalande, utan att kommissionen rådfrågades på förhand. Så jag har i mitt anförande här i dag hänvisat rätt så specifikt till de nya förslagen.
Om man tar hänsyn till den huvudsakliga uppgiften för landsbygdsutvecklingen och jordbruket när det gäller att bekämpa fattigdomen, den bristande tillgången på livsmedel och miljöförstörelsen, kommer kommissionen att före årets slut lägga fram ett meddelande till rådet och parlamentet om ?Att bekämpa fattigdomen på landsbygden - En EG-politik och EG-strategi för landsbygdsutveckling och en hållbar förvaltning av naturresurserna i utvecklingsländerna?.
Avslutningsvis skulle jag vilja påminna om att detta världstoppmöte om livsmedel är ett steg i en lång process, som startade i Doha och Monterrey, och som kommer att avslutas om mindre än två månader i Johannesburg. Det är min övertygelse att alla de viktiga konferenser som har ägt rum sedan Doha inte själva är ett svar på det tomrum i fråga om globalt styre som vi står inför. Endast samtliga dessa olika konferenser ger ett meningsfullt svar på den hållbara utvecklingens utmaningar, och det är denna helhet som definierar vad vi gärna kallar den globala överenskommelsen.

Bowis (PPE-DE).
Herr talman! I dag fyller min mor 97 år, och under hennes livstid har hon sett krig och hungersnöd, fattigdom och farsoter, och hon har också sett vår värld finna kunskapen att förhindra och övervinna dessa globala missförhållanden. Men hon har ännu inte levat tillräckligt länge för att få se ledarna i vår värld förenas, för att använda denna kunskap för att införa fred och hälsa och existensmedel för de 800 miljoner medmänniskor som lever i hungersnöd.
Min mor var 69 när man vid den första världslivsmedelskonferensen förband sig att se till att alla skulle befrias från hungersnöd - inte alla förutom 400 miljoner - alla. Hon var 91 när man vid världstoppmötet om livsmedel övergav detta löfte och upprättade målet med att halvera världens hungersdrabbade till 400 miljoner senast 2015. Nu vet vi att detta förfärande blygsamma mål inte ens kommer att ha uppnåtts förrän 2030.
Under den andra halvan av min mors liv har 400 miljoner människor dött av hunger - tre gånger så många som dödats i krig under hennes livstid. På hennes födelsedag i dag kommer ytterligare 24 000 att dö. Vi borde väl ändå ha kunnat förvänta oss att man vid toppmötet i Rom skulle ha enats om en handlingsplan för att stoppa denna slakt. Västvärldens ledare borde väl ändå ha stöttat ett program för att ta itu med orsakerna till hungersnöden: fattigdom, konflikter, sjukdom, sanitära förhållanden, dåligt styre, människoframkallade katastrofer, och otillräcklig lokal livsmedelsproduktion och distribution, precis samma punkter som ni, herr kommissionär, tog upp i er skrivelse om toppmötets brister av den 20 juni till Diouf.
Ni hade rätt, men ni var överdrivet artig. Ni kunde ha börjat med att fördöma EU:s medlemsstater, bland vilka endast värdlandet Italien och ordförandelandet Spanien sände sina regeringschefer. Den brittiska Labourregeringen sände inte ens Blair, och inte den hetlevrade Clare Short. Nej, de sände en yngre tjänsteman, en medlem av Förenade kungarikets departement för internationell utveckling, jag citerar ?kunskapsförmedling om enheten för särskilda initiativ?. Så mycket brydde de sig. Var fanns passionen? Den italienska pressen gjorde det klart att delegaterna intresserade sig mer för ?det ljuva livet? än för att bekämpa världens hungersnöd.
Det tog två och ett halvt år att anordna detta toppmöte. Det kostade miljoner. Det var så välorganiserat att det slutliga dokumentet var överenskommet innan toppmötet började. Och vilken förklaring det var sen då! I förklaringen påminner, erkänner, intygar och upprepar man, och sedan börjar man om på nytt igen. Den nya politiken för att hjälpa världens hungriga människor är inte ?Allt utom vapen?, utan allt utom att lyfta sina armar för att göra något. Detta sammanfattas i en rekommendation - och kommissionären citerade den: ?Vi uppmanar FAO att inrätta en mellanstatlig arbetsgrupp för att under en tvåårsperiod utarbeta en uppsättning med frivilliga riktlinjer för att medlemsstaterna skall kunna uppnå ett gradvis genomförande av rätten till tillräckliga livsmedel.? Vilket hoppingivande budskap för de som lider hungersnöd. Vilken undanflykt. Tänk inget, se inget, gör inget. Inga nya tankar, inga nya visioner, inga nya initiativ och ingen brådska.
År 2015, och säkerligen också år 2030, kommer vi att stå där igen och beklaga bristen på framsteg, de förlängda tidsfristerna, de minskade målen, inrättandet av arbetsgrupper och underlåtenheten att hjälpa de hungriga nationerna att möta sina behov. Återigen kommer vi att sätta igång brådskande upprop för konsekvenserna av vår brist på handling i dag.
Nu går vi vidare till Johannesburg, och vårt budskap måste vara: ?Vakna Europa, vakna väst?. Vi måste en gång för alla övervinna denna politiska sömnsjuka, som tycks paralysera oss inför katastrofer som vi tillsammans har makten att förhindra.

van den Berg (PSE).
Herr talman! År 1996 avtalade vi att antalet svältande skulle halveras till 400 miljoner före 2015. Men faktum är att antalet svältande är detsamma nu som för fem år sedan. Det är väldigt synd att så få av våra europeiska ledare var närvarande vid det internationella toppmötet om livsmedelsförsörjning i Rio för tre veckor sedan: fem år senare. Det visar desto tydligare att mångas prioriteringar inte tycks ligga vid att minska klyftan mellan fattiga och rika i världen. I synnerhet inte vid att förse med grundläggande livsnödvändigheter som livsmedel och grundläggande hälsovård.
Att ordförande Prodi och kommissionär Nielson var närvarande i Rom stärker mig i min tro att Europa kan, och om det hänger på kommissionen också vill, gå i förledet. Men då måste ett antal saker förändras.
Enligt den ansvarige för programmet för livsmedelsförsörjning i världen, James Morris, kan de 300 miljoner svältande barnen i världen få mat i skolan för 24 eurocent per person om dagen. Herr talman! I Europa lägger vi för närvarande ut 2 euro per ko i bidrag. Klyftan mellan fattiga och rika blir inte mindre med hjälp av extra pengar eller livsmedelshjälp till utvecklingsländerna, utan med hjälp av extra politik. Den subsidierade kon måste fattas vid hornen. Utan adekvata reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken nu, kan de målsättningar som har fastställts av det internationella toppmötet om livsmedelsförsörjningen aldrig uppnås, i synnerhet inte före 2015.
Kommissionären sade det för övrigt med rätta: även FAO förblir oerhört ineffektivt som organisation. Det är med rätta som kommissionär Nielson endast vill ha konkret, nationellt regionalt stöd och inget allmänt FAO-fondbidrag och det är med rätta han riktar kritik mot den dåliga ledningen, framför allt i Zimbabwe. Med en adekvat jordbrukspolitik menar jag i all synnerhet förskjutningen av produktionsbidrag till landsbygdsutveckling. Men framför allt också fri och rättvis handel. Det måste vara slut med att dumpa europeiska produkter i utvecklingsländerna. Vi i Europa måste upphöra med exportbidragen till våra bönder och sänka handelshindren för utvecklingsländerna till ett minimum.
Jag ser med spänning fram emot Europeiska unionens nya jordbrukspolitik, som kommissionen fattar beslut om nästa vecka. Som kommissionär Nielson med rätta påpekade är det där, vid sidan om utvecklingsländernas egen nationella politik, som en stor del av svaret på världssvälten ligger.

van den Bos (ELDR).
Varför går åttahundra miljoner människor fortfarande omkring med tom mage? Därför att ledare överallt misslyckas. I princip finns det mat åt alla. Det råder ingen brist på målsättningar och god vilja, desto mindre resultat som bokas, ju fler toppkonferenser organiseras som då inte gör annat än att dra slutsatsen att politiken måste intensifieras.
Vem bär skulden, de rika länderna eller de fattiga? Båda, herr talman, de utvecklade staterna är hycklare. Trots alla vackra avsiktsförklaringar fortsätter de att översubsidiera det egna jordbruket och avskärma den egna marknaden. En avreglering av världsmarknaden blockeras inte endast av Europa, utan också av Amerika och andra stora jordbruksstater. Västerländska företag fortsätter att exploatera sina patentmonopol på tekniker och grödor, och utvecklingssamarbetet riktas i alltför liten utsträckning mot jordbruk och den tekniska förmedlingen saknas.
Utvecklingsländerna kommer också till korta. Trots att de flesta människorna bor på landsbygden får livsmedelsproduktionen för litet uppmärksamhet. Svältkatastrofer kan emellertid inte endast tillskrivas klimatet eller höga tullmurar; ändlösa krig, ett ansvarslöst nyttjande av naturen, extrem befolkningstillväxt, överurbanisering, bristfällig infrastruktur, men framför allt också korruption och vanstyre står i vägen för ett sunt jordbruk. Produkter importeras för att nära överbefolkade städer, det finns knappast någon regional handel och en vitt utbredd monokultur. Makthavarna drar på sig militära utgifter på bekostnad av livsmedel som människor har råd med.
Högtidliga förklaringar och upprepningar av tidigare slutsatser är inga uttryck för verklig politik vilja utan försök att dölja bristen på just detta. Hungrande människor har fått nog av det. De har magen full av vackra ord.

Miranda (GUE/NGL).
Herr talman! Toppmöte efter toppmöte i världen kommer att försvinna i förhoppningen om bättre tider för mänskligheten. Som i Monterrey, har även nu detta världstoppmöte för livsmedel varit långt ifrån att nå fram till de goda föresatser som deras tidsplan i början ingav förhoppningar om. Men detta WHO-möte gjorde det dock möjligt att låta bekräfta det som vi ofta har kunnat konstatera: Målen att bekämpa hunger och undernäring som fastställdes 1996 är långt ifrån att uppnås och kanske ännu längre. Så är det, trots att rätten till hälsosam och tillräcklig mat är en fundamental rättighet för alla människor.
Detta händer eftersom det saknas ett målprogram, eftersom det saknas medel, eftersom det saknas riktlinjer och adekvata åtgärder (nämligen de som syftar till befolkningsgruppers tillgång till jord och vatten och företrädesvis grundat på ett hållbart utvecklingsbegrepp då rätten till livsmedelssuveränitet och stöd till familje- och kollektivjordbruk bör utgöra väsentliga delar), för det saknas en riktig politik för fördelning av rikedom och för att det framför allt saknas en politisk vilja, vilket blev uppenbart med det reducerade antalet stats- och regeringschefer från utvecklingsländerna som var närvarande i Rom.
Men det det sker också i brist på några störande faktorer som hindrar en omkastning av de nuvarande dramatiska förhållandena, som t.ex. en total prioritering av de kommersiella aspekterna och den ultraliberala politiken, den hjälp som de rika länderna ger till sin export av varor inom primärsektorn, mycket uppenbara i de senaste nordamerikanska besluten på detta område, eller det obalanserade gynnandet av biotekniken.
Nu återstår det att hoppas på, även om det inte finns några egentliga skäl för att fortsätta ha förhoppningar, att man i Johannesburg inleder en ny mer lovande etapp. Och än en gång kan vi konstatera hur viktigt det är att Europeiska unionen spelar en viktig roll för att försvara de fattigaste ländernas rättigheter att skydda sina vattenresurser och utveckla sin landsbygdsekonomi, för att försäkra sig om deras respektive livsmedelssuveränitet inom ramen för en önskvärd hållbar utveckling.

Rod (Verts/ALE).
Tyvärr har det internationella livsmedelstoppmöte som anordnats av FAO visat att de farhågor som jag uttryckte för en och en halv månad sedan i denna kammare var fullt välgrundade.
Att tretton europeiska statschefer uteblev från detta möte, och att den italienske premiärministern begärde att tidpunkten för konferensens avslutning skulle flyttas fram på grund av en fotbollsmatch, visar tydligt hur lite intresse världssvälten väcker i våra länder. De internationella konferenserna blir allt fler: Monterrey, Rom, Johannesburg. Man vill skapa intrycket av att utvecklingsfrågorna står i fokus för gemenskapens intresse. Samtidigt slopar man dock Europeiska unionens råd (utvecklingssamarbete) och kanske snart generaldirektoratet för ?utveckling?. Och man avstår från att medverka till eller ingå några bindande åtaganden även om det är till förmån för de fattigaste befolkningarna.
Det är den andra stora besvikelsen från detta toppmöte, där man nöjde sig med att samtycka till tidigare antagna åtaganden, utan att vara i stånd att förse sig med konkreta verktyg för att genomföra dem, för övrigt på samma sätt som i Monterrey, eller rentav värre. Berlusconi dristade sig rentav till att ifrågasätta industriländernas ansvar för den kritiska situationen i utvecklingsländerna. ?Hjälp dig själv och himlen skall bistå dig?, åberopade han. På samma sätt hjälper WTO Förenta staterna och Europeiska unionen att upprätthålla och rentav öka sina subventioner för exporten av jordbruksprodukter, något som strider mot den heliga frihandelsprincip som predikas av samma länder och som tillämpas i stor skala, till skada för de fattiga länder som huvudsakligen exporterar råvaror.
Hur skall man kunna tillmäta den amerikanska regeringen någon sorts trovärdighet, när den nyss ökat sina subventioner till bomullssektorn, eller till de europeiska länder som i Doha vägrade att ingå åtaganden om en tidsplan för att minska sitt exportstöd för jordbruksvaror? Vi är besvikna över Europaparlamentets resolutionsförslag, eftersom man vägrar att påtala klyftan mellan våra regeringars ord och handlingar. De romerska kejsarna hade förr i tiden ett talesätt för de fattigaste: bröd och skådespel. I Rom tror jag visst att man fick skådespel, men glömde brödet.

Ó Neachtain (UEN).
Herr talman! Jag är mycket glad över att vara här i dag för att tala till kammaren för första gången på min första dag som ledamot av Europaparlamentet. Det faktum att världstoppmötet om livsmedel har varit föremål för diskussion och resolutioner i denna kammare två gånger under de senaste månaderna sänder ut en viktig signal när det gäller den prioritering som vi ger frågan om världshunger.
Alla människor har rätt att kunna tillgå hälsosamma och näringsrika livsmedel, och en grundläggande rätt att skyddas från svält. Hunger och undernäring beror inte på det faktum att det helt enkelt inte finns tillräckligt med livsmedel i världen. Man uppskattar att det för närvarande finns 815 miljoner människor som lider av hungersnöd. Det är totalt oacceptabelt, och vi i den rika och välnärda västvärlden har en moralisk skyldighet att göra något åt detta.
Herr talman! Om ni nu tillåter skulle jag vilja utnyttja mitt inledningsanförande i denna kammare för att säga ett par ord på mitt eget modersmål, irländska.
Tá an rímeád orm bheith in ann freastal anseo mar theachta le h-aghaidh Cúige Connacht/Uladh in Éirinn. Molaim an dea-seirbhís a thug mo réamhtheachtaí san áras seo, Pat the Cope Gallagher atá anois mar bhall do Rialtas na h-Éireann. Gealaim fhreastail go díograsach ar mhuintir mo Réigiún, go mormhór maidir leis na polaisaithe a bhaineann le saol laethiúil na ndaoine faoin tuath agus sna bailte beaga.
Chaith mé níos mó ná ocht bliain mar bhall de Coiste na Réigiúin agus creidim go láidir ar thabhacht na réigiúin agus chumhacht a bhronnadh orthu chun gnéithe lárnacha dár saol a dhíriú dóibh féin.
Tá aithne maith agam ar na rudaí sa réimse Eorpach a chuireann faitíos ar chosmhuintir iarthair na h-Éireann faoi láthair. Táimse an-ghar de lucht na feirme agus lucht an éisc agus tuigim go bhfuil athruithe móra san aer mar gheall ar pholaisaithe a leasú.
Deirim anois go soiléir é, ionas go mbéadh sé cláraithe, seasfaidh mé taobh le taobh le muintir na tuaithe agus déanfaidh mé polasaithe a chosaint a thabharfaidh saol maith dos na daoine sin agus a gheallfaidh todhchaí cinnte dos na glúinta atá le theacht.
Ar thaobh na talmhaíochta, caithfimid an Polasaí Comónta a choiméad agus a shabháil ó na h-ionsaithe atá ag teacht ó ghrúpaí agus ó thíortha a bhfuair mórán ón Eoraip agus an Margadh Comónta Inmhéanmach. Is polasaí é a thug seirbhís maith do mhuintir na h-Eorpa agus oireann sé do roinnt daoine dearmad a dhéanamh ar an mhéid sin agus Tógáil na h-Eorpa a fheiceáil mar cheist shimplí cuntais bhainc.
Tá fhios agam go bhfuil díospóireacht faoi gnéithe áirithe den Pholasaí Comónta na h-Iascaireachta níos déanaí agus tá súil agam go mbeidh seans agam roinnt pointí a rá ar an polasaí síud. Déarfaidh mé abairt amháin ag an bpointe seo: ní féidir le phobal a bhraitheann ar an bhfarraige glachadh leis na moltaí is déanaí a rinne an Coimisiúin.
Chun críochníu, ba mhaith liom a rá go cruinn agus go sóiléir, mar teachta ó Éirinn, go mbeidh aidhm pholaitíuil amháin agam idir é seo agus an Fhomhair, sé sin tábhacht Chonraidh Nice a chur in iúil do mhuintir Connacht / Ulaidh chun go nglacfar leis san dara reifreann a bheidh againn in Éirinn roimh deireadh na bliana.
(Jag är stolt över att ha fått möjligheten att tjäna människorna i Connaught-Ulster i Irland. Jag skulle vilja hylla det arbete som utförts av min företrädare, Pat the Cope Gallagher, som nu arbetar inom den irländska regeringen. Jag åtar mig att outtröttligt arbeta för den region som jag representerar, särskilt med hänsyn till den politik som rör människors dagliga liv i landsbygdssamhällen.
Efter att ha varit ledamot i Regionkommittén i åtta år, är jag helt övertygad om regionernas viktiga roll och behovet av att ge dem makt att fatta beslut om så många aspekter som påverkar deras samhällen.
Jag är medveten om att det för närvarande finns ett antal punkter inom den europeiska politiken som oroar människorna i västra Irland. Jag står nära både fiske- och jordbrukssamhällena, och jag är medveten om de utmanande förslag som är i omlopp inom dessa politikområden.
För protokollet skulle jag tydligt vilja säga att jag kommer att vara solidarisk med landsbygdssamhällena, och att jag kommer att försvara politiska linjer som garanterar ett anständigt liv för dessa samhällen, och en framtid för kommande generationer.
När det gäller jordbruk är den gemensamma jordbrukspolitiken en politik som måste skyddas från angrepp från länder eller grupper som passande nog glömmer de fördelar som de har fått av den inre marknaden, och behovet av en socioekonomisk sammanhållning. Den gemensamma jordbrukspolitiken har tjänat Europas folk väl, vilket är ett faktum som passande nog glöms bort av de som skulle vilja reducera den europeiska konstruktionen till en redovisningsövning.
Jag är medveten om att vi kommer att ha en debatt om fiske senare, och jag hoppas få säga något då. Men jag skulle vilja göra ett påpekande: Kommissionens nuvarande förslag är helt oacceptabla för de samhällen som är starkt beroende av fiske.
Sammanfattningsvis skulle jag som irländsk ledamot kort vilja säga att jag från och med nu och fram till nästa höst kommer att ha en huvudsaklig politisk målsättning, och det är att övertyga folket i Connaught-Ulster om vikten av Nicefördraget i den kommande folkomröstningen, med förhoppning om att fördraget skall kunna ratificeras före slutet av året.)

Sandbæk (EDD).
Herr talman! Det finns åtta hundra miljoner undernärda människor i världen i dag. Det är i stort sett samma antal som då man höll det första livsmedelstoppmötet 1996. Så låt oss konstatera fakta: Insatsen mot svälten i världen har misslyckats. I det sammanhanget är det, som många av mina kolleger påpekat, pinsamt att uppleva den likgiltighet de västliga statsledarna uppvisade genom att inte närvara vid det senaste livsmedelstoppmötet i Rom i förra månaden.
Svältproblemen i världen beror i hög grad på hycklandet inom den politik som förs bland annat från Europeiska unionens sida. Den politik som officiellt skulle gagna världens fattigaste människor styrs i alltför hög grad av Europeiska unionens egna snäva utrikes- och handelspolitiska intressen. Officiellt talar Europeiska unionen och de andra västliga organisationerna om frihandel och avregleringar som lösningen på alla världens problem. Men avregleringen omfattar i själva verket endast utvecklingsländerna, där kravet på avreglering fullständigt omintetgör deras möjligheter att bygga upp en självständig och hållbar produktion. Tidigare i år gav Oxfam ut en rapport där man kom fram till att Europeiska unionen är världens mest protektionistiska marknad i förhållande till utvecklingsländerna.
Det är på tiden att vi sopar rent framför vår egen dörr och angriper roten till det onda. Vi har ett omfattande arbete att ta itu med om vår önskan om att utrota svälten skall gå i uppfyllelse. Vi skulle åtminstone kunna börja med att avveckla Europeiska unionens protektionistiska system för jordbruksstöd och upphäva våra fiskeavtal med tredje land, - företeelser som bidrar till att eliminera existensunderlaget för världens allra fattigaste - upprätta en utvecklingspolitik som verkligen är inriktad på en bekämpning av fattigdomen och inte styrs av kampen mot invandring, terrorism och hänsynstagande till egna arbetsplatser, och sist men inte minst stödja de fattiga ländernas rätt till egenproduktion och tillgång till vatten, mark och biologisk mångfald.

Mantovani (PPE-DE).
Herr talman! Vid världstoppmötet om livsmedel som avhölls i Rom nyligen förnyade 182 nationer sina åtaganden att sätta stopp för svälttragedin i världen, där vi fortfarande har 800 miljoner undernärda människor. Fem år efter det första toppmötet 1996 måste vi tyvärr konstatera att målet att minska antalet med hälften före 2015 har misslyckats grovt. Vi måste absolut överbrygga denna klyfta mellan löften och verklighet.
Behovet av att bekämpa denna tragedi underblåses också av det faktum att svälten är både en orsak till och en konsekvens av fattigdomen. En hungrig människa är ingen fri människa. Hon är en desperat människa som lätt kan övertalas att delta i desperata handlingar som krig, internationell brottslighet, handel med droger eller människor, olaglig invandring och terrorism. Det är otvivelaktigt så att västvärlden behöver uppmärksamma dessa frågor mer och åtagandet att avsätta 0,7 procent av industriländernas bruttonationalprodukt är mer aktuellt än någonsin, bland annat eftersom, som John Fitzgerald Kennedy sade ?ingen kan betrakta sig som rik så länge hans grannar är fattiga?. Det är därför som vi behöver fakta och konkreta projekt. Vi måste handla genast för att undvika att ytterligare två miljarder människor läggs till de nuvarande fyra miljarder som lever utestängda från välståndet, vilket demografiska undersökningar visar skulle bli fallet.
Att det finns ett gott styre i dessa utvecklingsländer förblir emellertid en viktig förutsättning för att det samarbete som fordras för att nå upp till de uppställda målen skall kunna utökas. Genom tillgång till information, vilket är vad den italienske premiärministern Berlusconi lägger fram - han visar inte bristande engagemang, som Rod hävdar - och den nya modellen för datoriserad statlig administration för att bekämpa korruptionen och öka effektiviteten skulle vi säkerligen få mer insyn i hur utvecklingsbiståndet används.
Dessutom måste vi snarast, via en konferens med FAO:s medlemsstater, ta itu med frågan om hur vi skall få FAO att fungera ordentligt. Vi måste reformera och rationalisera dess funktionssätt och administration för att förbättra insynen och effektiviteten och få mer träffsäkra insatser och resultat. I Johannesburg kommer jag, tillsammans med delegationen från Europaparlamentet, att få tillfälle att kontrollera om Europeiska unionen verkligen kommer att klara av att ta på sig och få andra att ta på sig konkreta politiska åtaganden med exakta tidsgränser, vilkas genomförande måste grunda sig på ett verkligt partnerskap.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Herr talman! Mötet i Johannesburg är, som redan sagts, det tredje stora möte där den internationella strategin för att bekämpa fattigdomen preciserades. Det första var mötet i Monterrey, om utvecklingsfinansiering, med medelmåttiga resultat. Det andra, i Rom, om livsmedel som inte gav några effektiva resultat. Den sista möjligheten är mötet i Johannesburg om hållbar utveckling, där man förutom att nå åtaganden om denna fråga, bör återuppta och vidta konkreta åtgärder för det som inte gjorts på de tidigare, och som kommissionären sagt ur en global synvinkel. Det sätts således stort hopp till detta möte, och framför allt har Europeiska unionen ett oerhört ansvar.
Till misslyckandet i Rom måste tilläggas revideringen av de mål som antogs 1996, om att minska svälten i världen till hälften 2015. Man har redan sett att det målet inte kommer att kunna uppnås eftersom det inte finns en politisk vilja att göra nödvändiga ansträngningar. Jag hoppas att det danska ordförandeskapet, som har förståelse för frågan, skall uppnå några förbättringar.
Vi kan inte tillåta oss fler misslyckanden, särskilt inte i utvecklingsländerna, när det gäller överlevnad. Man kan inte avsluta toppmöte efter toppmöte utan något resultat. Därför bör vi göra de förslag som vi vill hänskjuta till kommissionen och rådet mycket konkretare och mer realistisk: en uppförandekodex för att garantera livsmedlen, och beakta det som en grundläggande mänsklig rättighet, samt en nödplan för att hejda hungersnöd och bristen på livsmedel som för närvarande 14 miljoner människor i Afrika lider av. Det är konkreta åtgärder som rådet och kommissionen bör uppnå ett globalt åtagande kring.
Jag håller med om de övriga åtgärder som understryks i resolutionen. Särskilt tankarna om gemenskapsbudgeten och Europeiska utvecklingsbanken, den större samordningen mellan bilaterala och multilaterala givare, vikten av mikrokrediter och skapandet av en allians mot hunger och fattigdom. Eftersom unionen och dess medlemsstater är de huvudsakliga hjälpgivarna ger det Europeiska unionens företrädare behörighet att leda mötet till nödvändiga resultat, resultat som inte är en önskedröm från detta parlament utan ett åtagande av de europeiska statscheferna enligt slutsatserna från Europeiska rådet i Sevilla. Vi väntar ivrigt på att Europeiska unionens företrädare skall komma tillbaka från Johannesburg med konkreta åtaganden och handlingsplaner och vi kommer att begära redogörelser över dem.
Det gläder mig mycket att kommissionären kommer att lägga fram ett mycket konkret meddelande om en övergripande plan för att bekämpa fattigdomen. Vi väntar innerligt på detta meddelande.

Boudjenah (GUE/NGL).
Herr talman! Prognoserna grundar sig på ?den nuvarande takt? med vilken antalet människor som lider av undernäring minskar. Enligt dessa krävs ett sekel för att komma till rätta med världssvälten. Är inte denna verklighet tillräcklig för att motivera en djupgående omprövning av den nuvarande politiken? Industriländernas eget jordbruksstöd är 48 gånger högre än de belopp som betalas till jordbruket i de fattiga länderna. Det direkta konkurrensutsättandet av jordbruksprodukter från länder med mycket olika produktionsapparat, och mycket olika jordbruksmetoder i exportländerna, i kombination med risken för att sydländerna blir beroende av en specialiserad export av en eller två huvudprodukter - detta är vad som långsiktigt hotar den framtida livsmedelsförsörjningen för två tredjedelar av jordens befolkning.
Effekten av de metoder som i allt överensstämmer med WTO-avtalen, enligt det vedertagna konceptet, kan kontrolleras och har också kontrollerats. Dessa metoder dödar. Toppmötet i Johannesburg kan bli ett tillfälle att träffa nya val, och lyfta fram ännu oprövade alternativ, exempelvis att garantera utvecklingsländerna rätten att skydda sin landsbygdsekonomi i syfte att värna deras livsmedelssäkerhet gentemot transnationella företag och stödja den lokala sektorn för bearbetning av livsmedel. Varför inte förverkliga inrättandet av en särskild fond i syfte att garantera att alla dessa målsättningar omsätts i praktisk handling? FAO-chefen har uppskattat de resurser som krävs för att uppnå detta mål till ytterligare tjugofyra miljarder US-dollar per år. Bortfallet bland statscheferna på FAO:s toppmöte bekräftade dock deras vägran att budgetera nya resurser, vilket är klart oroande. Det enda effektiva är att bemöta de fattiga ländernas krav. I samband med det folkforum som nyligen hölls i Sibi (Mali), krävde dessa länder att den afrikanska utlandsskulden omedelbart och villkorslöst skulle avskrivas, och rättvis ersättning för jordbruksprodukter och andra råvaror. Det är priset för att kunna utrota världssvälten.

Belder (EDD).
FAO har inför det internationella toppmötet om livsmedelsförsörjning uppmanat de rika länderna att skjuta till 24 miljarder US-dollar extra för att halvera antalet svältande år 2015. Några handlingskraftiga åtgärder i den riktningen har inte lagts fram vid det internationella toppmötet om livsmedelsförsörjning i Rom. Politisk vilja och en hög prioritering av bekämpningen av svält märker man inte mycket av, vare sig i fråga om deltagande i toppmötet eller i fråga om att skjuta till medel. Även gruppen med de åtta viktigaste industriländerna har beslutat att inte anslå extra medel.
Förvisso, pengar är inte den främsta faktorn i kampen mot svält. Avgörande faktorer är marknadsavskärmning, dålig ledning och krig. En effektiv bekämpning av svält kräver emellertid större investeringar. G8:s nya plan bör granskas kritiskt, med tanke på att tidigare planer för Afrika har misslyckats. Att ställa villkor för den erbjudna hjälpen ger en verklig stimulans till absolut nödvändiga förbättringar av ledningen i mottagarländerna. Den förra planen misslyckades emellertid eftersom vare sig de fattiga eller de rika länderna infriade sina utfästelser. Det manar till eftertanke att framför allt de rika länderna har kommit till korta vad gäller att leva upp till ingångna avtal, tänk bara på öppnare marknader, fler investeringar och mer utvecklingshjälp. Vid sidan om den här handlingsplanen för Afrika, har FAO tydligen också en ny plan. Kan kommissionären ge parlamentet ytterligare information och sin åsikt om den.

Stenzel (PPE-DE)
Herr talman, herr minister, herr rådsordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! Vi befinner oss åter i tiden efter ett livsmedelstoppmöte och före ett toppmöte om hållbar utveckling. Det är toppmöten som borde vara mer än en läpparnas bekännelse om den globala kampen mot fattigdom och svält. Ändå har ingenting hänt vad gäller skräckstatistiken med 800 miljoner undernärda, varav 300 miljoner barn. Fortfarande dör 24 000 människor av undernäring varje dag. Världsbefolkningen kommer att öka med 2,5 miljarder människor till 2020. Det innebär att nästan 90 procent av denna tillväxt kommer att ske i utvecklingsländerna och därmed ökar klyftan mellan välfärd och fattigdom i stället för att minska.
Enligt FAO är vi långt ifrån att nå det mål vi satte upp för sex år sedan, att halvera antalet svältande i världen till år 2015. Kampen mot svält och utarmning är samtidigt en nödvändig kamp mot terror, internationell brottslighet och olaglig invandring. Denna kamp kräver en allomfattande strategi. Landsbygdens utveckling och livsmedelssäkerheten måste vara det centrala i ländernas strategier. Tillgång till utbildning och kunskap måste främjas. Vatten, förnybara energikällor, hälsa och jordbruk måste finnas med på förteckningen över prioriteringar för ett nytt partnerskap för kampen mot svälten i världen. Dessutom behöver vi klara mål och tidtabeller, annars kommer alla dessa program att förbli tomma löften.
Det handlar förstås också om att öppna upp marknaderna. Men instrumentet ?Allt utom vapen? får inte överskattas. Även Förenta staterna måste anpassa sin politik inom ramen för WTO. Jag har ingenting till övers för den arbetsdelning som många talar för, där den utvecklade världen står för industrin och hightech medan den övriga underutvecklade världen står för den globala livsmedelsförsörjningen. Allting har faktiskt inte att göra med bristande fördelning och omfördelning. Man måste kräva och iaktta principen för gott styre. Exproprieringen av de vita böndernas egendomar i Zimbabwe är inte ett exempel på detta utan kommer direkt att leda södra Afrika till svält. Även här behövs internationell och europeisk indignation.
(Applåder)

Fava (PSE).
Herr talman! Jag tror inte att det har undgått kommissionären och rådets ordförande att det vilar en misstanke om kraftigt hyckleri över denna debatt. För några dagar sedan påminde FAO:s generaldirektör, Jacques Diouf, om att ?de enda klockor som klämtar för jordens svältande är själaringningsklockorna? ännu sex år efter toppmötet 1996. Alla kollegerna har påmint om att 800 miljoner människor - av vilka 300 miljoner är barn - svälter och om att 24 000 människor dör av svält varje dag. Diouf säger: ?Löftena har inte infriats?. Än värre är att handlingarna går stick i stäv med orden. Vilka insatser hade man väntat sig? Jag skall ta några exempel: investeringar i millenniemål, det vill säga jordbruk, hälsovård, utbildning och en höjning av G8-ländernas bistånd till denna stora kamp till 0,7 procent av bruttonationalprodukten. Vi är mycket långt från detta mål när det rikaste landet, Förenta staterna, bara betalar 0,1 procent, det vill säga 34 US-dollar per person.
Skadan förvärras genom att de rika länderna nonchalant försummade detta möte. Förenta staternas president var frånvarande, liksom Rysslands, regeringscheferna i Japan, Tyskland, Förenade kungariket, Frankrike och Kanada var frånvarande. Den ende som var där var Prodi, som företrädde Europeiska unionen. Allt detta kastar en farlig och hätsk skugga över mötet den 26 augusti, toppmötet i Johannesburg. Jag tycker att vi borde påminna oss själva att vi inte har så många fler chanser att ta itu med och lösa denna kris.

Santini (PPE-DE).
Herr talman, herr minister! Det är verkligen sant att FN:s misslyckande, misslyckandet för planen mot svält beror på att många regeringar och andra inte är särskilt mottagliga. Verkligen inte den italienska regeringen - och jag tycker att det är tråkigt att en kollega från vänstern inte kunde låta bli att passa på att göra torftiga politiska utspel ens i en så allvarlig och känslig fråga. Jag vill påminna om att president Berlusconi under G8-mötet i Genua lyckades få till en öppning genom att han drev igenom en första utbetalning på 750 miljoner euro i ett nytt paket på 3 000 miljarder lire, det vill säga 1 500 miljoner euro. Detta är ett konkret åtagande och därmed saknar dessa anklagelser helt grund.
Det stämmer att det ständigt uppstår nya svälthärdar i världen, inte bara där det förekommer krig som alibin och utlösande faktorer. Detta scenario diskuterades grundligt av FAO, också under den sista förmiddagen på torsdagen den 13:e då man särskilt ville uppmärksamma problemen i världens bergsområden, där svälten och fattigdomen alltid är mer akuta och där de visar sig som värst. Vid detta möte - där jag hade tillfälle att delta som föredragande eftersom jag lade fram en resolution om bergsområdena i detta parlament 1998 - betonade man också att man inte behöver leta upp krigsskådeplatser eller avlägsna områden för att fånga upp signaler på en oroande ökning av avfolkningen, förfall och även möjlig hungersnöd i bergsområden i det så civiliserade Europa.
Detta budskap kommer då direkt från FAO:s församlade delegater till vårt parlament under det internationella bergsåret, som just FN har proklamerat. Vi måste framhäva och uppmärksamma bergsområdena, återge dem deras särprägel, men framför allt inte skämmas över att betrakta dem som potentiellt fattiga områden. Fattigdomens gissel kan inte bara bekämpas, det kan också förebyggas.

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag vill tacka för en rad engagerade inlägg som jag gärna själv skulle ha framfört om jag fortfarande varit ledamot av Europaparlamentet. Man skulle väl kunna sammanfatta inläggen på följande sätt: Europeiska unionen arbetar i rätt riktning men åstadkommer för litet. Så uppfattar jag de flesta inläggen. Det stämmer ju att inga toppmöten avskaffar svälten och det gör inte heller denna diskussion, men toppmötena bidrar liksom denna diskussion till att rikta fokus mot problemen i utvecklingsländerna och mot de problem i industriländerna som är orsaken till att det görs för litet.
Det danska ordförandeskapet kommer vid mötet i Johannesburg att fästa stor vikt vid att vi uppnår en global överenskommelse med rättigheter och skyldigheter samt tillgång till våra marknader, men också med förpliktelser för dem som kommer i åtnjutande av denna tillgång. Vi vet inte hur mycket vi kan åstadkomma, men det är viktigt att vi får igång en diskussion om samtliga av dessa problem, eftersom det verkligen finns behov av en global överenskommelse. Jag vill gärna understryka att vi trots allt åstadkommit någonting, vi står för mer än 50 procent av det totala utvecklingsstödet i världen. Vi har skapat ?Allt utom vapen?-initiativet, och vi arbetar för att den dagordning om utveckling som antogs i Doha skall kunna genomföras. Vi har trots allt lagt fram en dagordning och det har gjorts uttalanden som det nu gäller att få alla parter att stå fast vid. Det som gäller i denna diskussion om dessa nästan oöverstigliga och oöverskådliga problem, är att trots allt inte tappa modet eller lusten att åstadkomma mer. Om allt ter sig hopplöst inspirerar det inte till fortsatt arbete. Vi skall å ena sidan ha i minnet de framsteg vi gjort och å andra sidan lova varandra att åstadkomma mer.
Jag kan på rådets och ordförandeskapets vägnar utlova en stor insats i Johannesburg. Det ser besvärligt ut och jag kan inte garantera några resultat, men jag kan lova att vi kommer att göra en insats. Jag tror att kommissionären kommer att göra ett liknande uttalande och jag vill gärna tacka honom för han stora engagemang under många år i just den fråga vi diskuterar här i dag.

Nielson
. (EN) Herr talman! Jag uppskattar ordförandeskapets yttranden och ledamöternas bidrag. Vissa har fokuserat på själva frågan, och andra på förhållandet mellan den dramatiska befolkningsökningen och det antal människor som fortfarande saknar mat. Det här är två kompletterande problem, som påminner mig om den dramatiska omröstningen tidigare i kammaren i dag om sexuella rättigheter och reproduktiv hälsa. Dessa frågor har mycket med varandra att göra, och det är förvisso nästan omöjligt att bekämpa hungersnöd på ett meningsfullt sätt utan att också ta itu med frågan om befolkningspolitiken.
Ytterligare en viktig aspekt som jag har fokuserat på mer och mer är det direkta förhållandet mellan konflikter och hungersnöd. Tanzania har så länge som man kan minnas tagit emot mer än en halv miljon flyktingar i läger. De måste alla få mat. De ökar alla det antal människor som vi måste göra något åt för att hjälpa att överleva. Saker och ting kunde vara annorlunda. De hungriga människor som är offer för konflikter är en människoframkallad katastrof. Optimister skulle betrakta detta som något som vi kunde ändra. Men det handlar inte bara om att öka jordbruksproduktionen, utan också om att skapa fred och ett minimum av anständighet och styre.
Flera talare har kommenterat avsaknaden av ledare för våra medlemsstater, men ordförande Prodi och jag var där för kommissionen och vi gjorde vår del av arbetet. Många andra har fokuserat på förhållandet mellan vår jordbrukspolitik i Europa och handelsfrågorna: van den Berg, van den Bos, Sandbæk och andra.
Jag skulle vilja säga att vi måste undvika de överdoser av Euromasochism som vi ofta får höra när vi talar om dessa frågor. Till Sandbæk skulle jag vilja säga att även om det är Oxfam som lägger fram dessa siffror, som karakteriserar EU som det mest protektionistiska blocket i frågan, är verkligheten fortfarande att vi i Europa importerar mer livsmedel och fler jordbruksprodukter från tredje världen, än den sammanlagda importen för Förenta staterna, Japan, Kanada och de andra OECD-länderna utanför EU. Detta är fortfarande verkligheten. Så det finns en gräns för hur masochistiska vi borde vara.
Det är sant att subventioner är ett stort problem. Detta är mycket tydligt i dag, och det kommer att vara en central fråga vid diskussionerna i Johannesburg. Statistiken är överväldigande. OECD-länderna spenderar 350 miljarder US-dollar per år på subventioner jämfört med 50 miljarder US-dollar per år för utvecklingssamarbete.
Vår interna analys i Europa motsvarar och går lyckligtvis i samma riktning som de globala påtryckningarna när det gäller vad vi borde göra. I båda fallen är rubriken ?reform och minskade subventioner?. Vi hoppas göra framsteg i denna fråga.
Van den Bos sade att det finns för mycket monokultur och för litet livsmedelssäkerhet. Jag håller med. Ett bra exempel på detta är Etiopien, som vi har diskuterat om och om igen under årens lopp. Det är det största exemplet med gammaldags traditionellt livsmedelsbistånd - man sänder dit vete, vilket är bra för jordbrukarna i Wisconsin och på andra platser, men inte för överlevnaden och hållbarheten för Etiopiens folk.
Vi enas nu om en ny strategi med den etiopiska regeringen, och till och med med Förenta staterna. I år höll vi seminarier med regeringen, där också statsministern närvarade, för att fastställa en ny livsmedelssäkerhetsstrategi, som skiljer sig avsevärt från den gamla strategin med livsmedelsbistånd. Detta är exakt vad jag sade till parlamentet - att vi ville se denna förändring. Den kommer. Det är en strategi som jag inte såg nog av i Dioufs presentation av FAO:s dagordning. Det är en av orsakerna till motsättningarna i våra diskussioner med FAO.
Herr Ó Neachtain, jag sänder varma hälsningar till era nära vänner och väljare.
Fru Sauquillo Pérez del Arco! Att kalla Johannesburg den sista chansen efter Doha och Monterrey är ett sätt att uttrycka sig på som jag inte vill kopplas samman med. Detta uttryckssätt får det att verka som om Doha och Monterrey båda var misslyckanden. Så var det inte. Inom Europeiska unionen kan vi vara nöjda med att vi, tack vare vår envishet och våra energiska bidrag, har en utvecklingsdagordning från Doha. Utan EU:s betoning av detta skulle det inte vara fallet. Utan beslutet från Barcelona inför konferensen i Monterrey skulle vi inte ha kunnat ge ett verkligt bidrag. Utan ett verkligt europeiskt bidrag skulle vi inte ha haft den typ av amerikanskt beslut som vi såg.
Vi går inte framåt tomhänta. Toppmötet i Rom var ett tillfälle att åter fastställa betydelsen hos livsmedelsfrågan i allmänhet. Av det skälet var toppmötet meningsfullt, till och med i fråga om dess val av tidpunkt. Men nästa steg är Johannesburg.
Jag håller med Haarder om svårigheterna under upptakten till mötet i Johannesburg. Vi måste arbeta mycket hårt under de veckor och månader som leder fram till mötet.
Belder frågade om det nya programmet för hungersnödbekämpning som FAO:s generalsekreterare Diouf lagt fram. Kostnaden för detta program, som lades fram bara ett par dagar före toppmötet, är 24 miljarder US-dollar med ytterligare offentliga medel. Det är en hög kostnad. Detta var ett rent sekretariatsinitiativ, som inte togs på begäran av medlemmarna och som inte diskuterades med dem på förhand. En hel del arbete måste göras för att kunna stödja och berättiga detta initiativ.
Man bör också komma ihåg att ett annat nyligen antaget gemensamt omfattande jordbruksprogram för Afrika mellan FAO och NEPAD (New Partnership for Africa's Development) kräver investeringar med ytterligare 240 miljarder US-dollar från och med nu och till och med 2015. Så det råder definitivt ingen brist på fantastiska initiativ från FAO:s sekretariat som omfattar miljarder och åter miljarder med nya ytterligare pengar. Merparten av pengarna kommer dock från sekretariatet utan någon som helst verklig diskussion och samordning med givarna eller med medlemmarna i allmänhet. Det är ett av skälen till varför vi inte ansåg att det var särskilt lätt att relatera konstruktivt till allt som har lagts fram för oss i detta hänseende.
Allt detta får inte misstolkas som om det skulle återspegla en negativ inställning. Vi arbetar tillsammans med FAO; vi genomför ett antal bra projekt i Afrika; vi finansierar detta arbete genom vår regionala ekonomiska ram när våra partner i Afrika ber oss att agera hand i hand med FAO inom områden där denna organisation har en verklig expertis. Vissa saker fungerar faktiskt.
Jag har försökt att klargöra denna fråga. Jag varnade för lockelsen med att tro att det inte gjordes några framsteg alls. Vad vi behöver är en kombinerad ansträngning som består av befolkningspolitik, en hållbar utveckling på breda grunder, fattigdomsbekämpning, och att stoppa de krig och konflikter som fortfarande är huvudorsaken till att miljontals människor svälter. Det är en människoframkallad och politisk fråga. Det måste vi komma ihåg.

Talmannen. -
Tack, herr kommissionär.
Jag meddelar att jag har mottagit sex förslag till resolutioner i enlighet med artikel 37, punkt 2 i arbetsordningen.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalanden av rådet och kommissionen om konsekvenserna för de transatlantiska förbindelserna av lagen för skydd av personer i Förenta staternas tjänst.

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag tillåter mig inledningsvis att lyckönska det internationella samfundet och oss allihop till att Romstadgan för Internationella brottmålsdomstolen trädde i kraft i måndags. Denna händelse måste anses vara en av de mest epokgörande i den internationella rättsutvecklingen sedan andra världskriget.
69 länder har ratificerat domstolens stadga och vi kan konstatera att stadgan redan i dag har stort stöd hos det internationella samfundet. Europaparlamentet har vid flera tillfällen uppmuntrat till detta. Jag har också själv för ett par år sedan försökt inspirera till detta i ett betänkande om de mänskliga rättigheterna, som antogs med mycket stor majoritet. Det har sagts och skrivits mycket av parlamentarikerna. Nu är målet nått och det tycker jag att vi skall fira här i Europaparlamentet.
De många internationella och interna konflikter som världen har bevittnat under det tjugonde århundradet understryker behovet av en snabb etablering av denna domstol. Brottmålsdomstolen kan medverka till att göra världen säkrare, rättvisare och fredligare. Brottmålsdomstolen kommer enbart genom sin existens att kunna avskräcka människor från att begå de grova brott, som vi tyvärr också i vår tid och intill helt nyligen har bevittnat - krigsförbrytelser, folkmord och andra brott mot mänskligheten. Det är viktigt att sådana förbrytelser inte förblir ostraffade utan att alla kan ställas till svars för sina handlingar. Denna brottmålsdomstol utgör därför ett viktigt led i stärkandet av det internationella rättssamfundet.
Vi måste vädja till alla stater att ansluta sig till Romstadgan. En världsomfattande anslutning är nödvändig för att domstolen verkligen skall kunna fungera effektivt. I syfte att uppnå ett sådant världsomfattande stöd antog vi förra året en gemensam ståndpunkt, som nyligen uppdaterades. Mot bakgrund av denna gemensamma ståndpunkt har Europeiska unionen genom politisk dialog och demarscher försökt uppnå största möjliga anslutning till domstolen från världens alla länder.
Brottmålsdomstolen är ett återkommande tema i vår kontakt med Förenta staterna, och det är just våra överläggningar med Förenta staterna som utgör föremål för vår diskussion i dag.
Europeiska unionen och Förenta staterna har samma grundläggande värderingar: frihet, demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatliga principer. Därför har vi alltid betraktat det som naturligt och nödvändigt att Förenta staterna skulle stödja brottmålsdomstolens stadga. Vi tvivlar inte på att Förenta staternas medverkan skulle vara mycket positiv för domstolen. Vid diplomatkonferensen i Rom 1998 stod det helt klart att Förenta staterna hade betänkligheter när det gällde vissa av bestämmelserna i stadgan. Vi gjorde vårt bästa för att finna utvägar och lösningar för att tillmötesgå dem - men misslyckades tyvärr. Vi får med besvikelse konstatera att Förenta staterna den 6 maj i år meddelade Förenta nationernas generalsekreterare att Förenta staterna inte har för avsikt att ansluta sig till stadgan, som faktiskt redan undertecknats av den tidigare amerikanska administrationen. Vi anser att Förenta staterna har fattat ett felaktigt beslut och Europeiska unionen beklagar detta djupt.
Helt nyligen, närmare bestämt den 17 juni, antog rådet (allmänna frågor) slutsatser som uttrycker vår oro över det föreliggande amerikanska lagförslaget, som benämns ?American Servicemembers' Protection Act?, det så kallade ASPA. Den senaste versionen aviserar begränsning av Förenta staternas deltagande i Förenta nationernas fredsbevarande operationer, förbjuder vidarebefordran av information till brottmålsdomstolen och förbjuder militärt amerikanskt stöd till merparten av dem som är anslutna till domstolen. Som vi nämnde i våra slutsatser från rådets (allmänna ärenden) möte i Luxemburg, anser vi att ASPA allvarligt kommer att kunna undergräva brottmålsdomstolens arbete.
Vi uttryckte också våra betänkligheter när det gäller den bestämmelse som bemyndigar den amerikanske presidenten att utnyttja alla medel för att frige personer som hålls häktade på begäran av domstolen, exempelvis personer som hålls häktade i Europeiska unionens medlemsstater. Denna bestämmelse har förorsakat oro speciellt i Nederländerna, som skall vara säte för domstolen. Man har i klartext kallat ASPA för ?The Hague Invasion Act?.
Om ASPA antas skulle det innebära en mycket olycklig utveckling för det internationella samfundet. Vi har gett uttryck för vår oro inför den amerikanska administrationen, på alla nivåer. Våra representationschefer i Washington har under en längre period varit sysselsatta med problemet. Det är en allvarlig fråga, en allvarlig fnurra på tråden, och ett allvarligt problem för förhållandet mellan Europa och Förenta staterna. Men jag vill säga att även om det är ett stort problem och en besvärlig situation, så uppnår vi enligt min uppfattning ingenting genom att karakterisera det amerikanska lagförslaget som ett hot mot de transatlantiska förbindelserna. Det vore orimligt att förstora problemet på detta sätt, och jag vill gärna förklara detta närmare.
För det första är brottmålsdomstolen en global angelägenhet och inte ett bilateralt problem mellan Förenta staterna och Europeiska unionen. Det viktiga för oss måste vara att undvika en konfrontation, som inte leder någonstans. Det finns tyvärr också andra viktiga partner till Europeiska unionen, som t.ex. Kina och Indien, som är motståndare till domstolen. En associerad stat som Turkiet har ännu inte undertecknat stadgan eller för övrigt anslutit sig till vår gemensamma ståndpunkt eller till någon av Europeiska unionens förklaringar till stöd för domstolen. När det gäller Japan och Ryssland finns det en politisk vilja att ansluta sig till stadgan, men den har ännu inte resulterat i beslut. Detta har trots allt inte lett till försämrade eller kyligare bilaterala förbindelser med något av dessa länder. Vi har varit mycket noga med att undvika konfrontation i denna fråga, men har samtidigt försökt att ge domstolen en framskjuten plats på dagordningen vid våra regelbundna dialogmöten. Genom ihärdig lobbyverksamhet till stöd för stadgan har vi redan lyckats överbevisa en hel del länder och vi hoppas att vi på detta sätt skall kunna övertyga ännu fler.
Jag kan också nämna att brottmålsdomstolen inte är den enda fråga som Förenta staterna och Europeiska unionen är oeniga om. Vänner har rätt att vara oeniga men vi kommer envist - och det tror jag är klokt - att hålla fast vid att det som förenar Europeiska unionen och Förenta staterna trots allt är starkare än det som skiljer oss åt. Vi kan ta några exempel: Stål (där vi förhoppningsvis snart når en lösning), bananer (som löste sig, men detta ärende kan man ha många synpunkter på), Kyotoprotokollet (där vi fortsätter vår dialog på hög nivå). Ibland hittar vi en lösning och ibland kvarstår oenigheten. När det gäller området för de mänskliga rättigheterna har vi olika inställning till dödsstraff. Men genom vår långsiktiga insats för att bekämpa dödsstraff har vi lyckats påverka den amerikanska opinionen. Som exempel kan jag nämna den dom som nyligen avkunnades av Förenta staternas domstol i högsta instans i Atkinsärendet, och som utesluter dödsstraff för psykiskt utvecklingsstörda personer. Europeiska unionen har i detta ärende bidragit med ett så kallat ?amicus curiae brief?, som Förenta staternas domstol i högsta instans tog hänsyn till vid sin bedömning. Den politiken kommer vi att fortsätta med.
Den amerikanska administrationen har försäkrat oss om att en amerikansk intervention på en EU-stats territorium skulle vara - och jag citerar - ?otänkbar? (inconceivable). Det uttalandet har gjorts både av utrikesminister Powell och statssekreterare Grossman. Många amerikanska soldater offrade sina liv för frihet och demokrati i Europa. Jag kan inte föreställa mig att deras barnbarn skulle kunna komma på idén att invadera en av våra medlemsstater. Men det är ett faktum att ASPA-förslaget existerar, och att avsnitt 3008 angående ?maktutövande? (use of force) kommer att innebära ett farligt prejudikat för folkrätten. Jag kan försäkra er om att vi kommer att följa detta ärende noga.
Det kommer snart att visa sig att brottmålsdomstolen har ett värde som en oberoende och effektiv internationell rättsinstans. Vi kommer från Europeiska unionens sida inte att spara på ansträngningarna för att se till att domstolen blir en framgång. Jag är förvissad om att de som i dag är motståndare till brottmålsdomstolen med egna ögon kommer att kunna konstatera att Romstadgan både garanterar högsta rättssäkerhetsstandard och förhindrar att domstolen används i politiska syften. Vi måste nog acceptera att en världsomfattande anslutning till domstolen kan låta vänta på sig. Men jag tror att vi så småningom kommer att nå fram med våra argument på samma sätt som vi, som jag tidigare nämnde, har gjort det på många andra områden.
I och med sitt veto i Förenta nationernas säkerhetsråd i måndags tog Förenta staterna ett mycket vittgående och olycksaligt steg i sitt motstånd mot domstolen. Men av allt att döma kommer förhandlingar om en kompromisslösning att återupptas senare i dag i Förenta nationernas säkerhetsråd. Det är viktigt att man finner en lösning som inte undergräver Europeiska unionens gemensamma ståndpunkt och domstolens stadga, och som samtidigt innebär en garanti för Förenta staternas insats i fredsbevarande operationer. Vi kommer från ordförandeskapets sida att göra allt för att detta skall bli verklighet.

Byrne
. (EN) Herr talman! För två dagar sedan inledde Internationella brottmålsdomstolen (ICC) sitt arbete. Det är mycket välkommet. Att ställa personer som begår de allvarligaste brott mot mänskligheten, som folkmord, massmord på civila, tortyr och massvåldtäkt inför rätta, är ett av de viktigaste målen för EU:s politik på området för de mänskliga rättigheterna. Upprättandet av en internationell brottmålsdomstol är centralt för denna kamp. Genom att utreda och ställa sådana personer inför rätta är domstolen ett oumbärligt medel för att främja respekten för internationell humanitär rätt och de mänskliga rättigheterna.
Europeiska unionens stöd för ICC är orubbligt. Nu när Romstadgan har trätt i kraft är ICC slutligen verklighet. Det svåraste arbetet ligger dock fortfarande framför oss. Vi måste ge ICC vassa tänder, så att den fungerar verkligt avskräckande på dem som tror att de kan komma undan med att begå de mest avskyvärda brott mot mänskligheten.
Förenta staternas tillbakadragande av sin underskrift från Romstadgan kom därför som ett slag för världssamfundet i dess strävan att förhindra att de grymheter som plågat människor under senare konflikter skall upprepas. Det faktum att världens ledande militärmakt inte är med oss är ett hårt slag - det går inte att förneka.
Det är inte första gången under senare år som Europa har tagit täten och fastställt den internationella dagordningen. Många avfärdade Kyotoprotokollet efter Förenta staternas tillbakadragande, men EU arbetade på och ratificerade protokollet och föregick därigenom med ett exempel som följdes av det globala samfundet, och vi har nu verkliga utsikter att tackla klimatförändringsproblemet. Vi tänker göra samma sak för att göra ICC till en fungerande institution för global rättvisa.
Som självständig nation har Förenta staterna en oinskränkt rättighet att inte delta i ICC om det är dess önskan. När Förenta staterna den 6 maj talade om för världen att de inte hade för avsikt att ratificera Romstadgan, försäkrade de också att de inte aktivt skulle försöka undergräva Internationella brottmålsdomstolens arbete och inte heller försöka förmå andra att låta bli att ratificera Romstadgan. Beslutet av Förenta staternas senat den 6 juni om att anta en egen version av lagen för skydd av personer i Förenta staternas tjänst (ASPA), som tidigare antagits av Förenta staternas representanthus, kom därför som en stor överraskning och besvikelse för många av Amerikas allierade och partner.
Vi har gott hopp om att förändringar av texten som skulle bidra till försvaga denna lagstiftnings inverkan fortfarande kan ske vid representanthus- och senatkonferensen. I dess nuvarande form utgör ASPA-bestämmelserna en stor källa till oro för ICC-anhängare av många skäl. Genom att försöka förbjuda militärt bistånd till nationer som ratificerar ICC, skulle ASPA kunna förmå länder att låta bli att delta i domstolen. Genom att försöka undanta amerikansk personal som tjänstgör i FN-uppdrag från ICC:s domsrätt, skulle ASPA kunna inskränka Förenta staternas deltagande i fredsbevarande verksamhet.
Vi ser redan de dramatiska följder som detta skulle kunna få för FN:s arbete med att upprätthålla fred och stabilitet i oroshärdar runtom i världen. Förenta staternas utspel att motsätta sig en förlängning av FN:s uppdrag i Bosnien-Hercegovina hotar att rasera år av arbete av världssamfundet för att bygga upp detta trasiga samhälle.
I kommissionens första analys fastställs flera möjliga negativa följder för den politiska miljön och rättssäkerheten i Bosnien och Hercegovina. Inte minst för det antiterroristarbete som bedrivs av den internationella polisstyrkan på bosniskt territorium.
EU arbetar utan uppehåll med FN och andra partner, däribland Förenta staterna, för att finna en lösning på denna kris. Men vi är orubbliga på en punkt: vi kommer inte att tillåta att ICC handikappas redan från starten genom att undanta FN-verksamhet från dess jurisdiktion. Likhet inför lagen måste råda oavsett nationalitet.
Det finns ytterligare anledningar till oro när det gäller ASPA:s möjliga inverkan. Genom att förbjuda samarbete mellan sina egna rättsliga och brottsbekämpande myndigheter och ICC, skulle ASPA kunna motverka den internationella kampen mot terrorism.
Sist men inte minst finns det en särskilt oroande bestämmelse som bemyndigar presidenten att använda alla nödvändiga medel för att få till stånd frigivning av amerikansk personal som hålls i häkte på ICC begäran, även på EU-medlemsstaternas territorium. Mot bakgrund av dessa betraktanden kunde Europeiska unionen inte förbli - och förblev inte - tyst. EU:s reaktion diskuterades i rådet (allmänna frågor) den 17 juni, där vi antog slutsatser som gav uttryck för vår oro över bestämmelserna i ASPA. Vi enades också om en strategi för att framföra vår oro till Förenta staterna på ett samordnat sätt.
Den 19 juni redogjorde den spanska ambassadören i Förenta staterna, tillsammans med chefen för kommissionens delegation i Washington, å EU-medlemsstaternas vägnar för ett gemensamt uttalande för Förenta staternas utrikesdepartement. Samtidigt skrev EU:s ambassadörer till högre personer inom Förenta staternas administration, såväl som till högre kongressmän, för att uttrycka sin stora oro över innehållet i ASPA. Den 20 juni sammankallades Förenta staternas ambassadörer i EU:s huvudstäder, såväl som Förenta staternas ambassadör i EU, för att informeras om EU:s ståndpunkt.
Vi hoppas verkligen att denna serie åtgärder kommer att förmå Förenta staternas administration att vägra ge sitt stöd för denna lagstiftning och förhindra att den blir amerikansk lag. Jag är förvissad om att rådet och kommissionen kan lita på Europaparlamentets fulla stöd under genomförandet av denna strategi. Jag skulle därför vilja uppmuntra er att, som lagstiftare, ta upp frågan med era kolleger i Förenta staternas kongress, antingen genom lagstiftarnas dialog eller genom andra kontakter ni har med Capitolium.
Som demokratiskt valda företrädare för Europas folk är ni bäst lämpade att överföra detta budskap till Förenta staternas kongress. Jag ser fram emot att höra parlamentet klart och tydligt redogöra för sina åsikter under debatten i eftermiddag och anta en resolution om frågan.

Talmannen. -
Tack, herr kommissionär.
Jag vill informera alla om att vi är i allvarlig tidsnöd. Vi ligger långt efter tidtabellen, så jag måste vara lite sträng. Därför uppmanar jag ledamöterna att hålla sig inom den talartid de har till förfogande.

Oostlander (PPE-DE).
När Förenta staterna utsattes för terroristanfall den 11 september, förklarade sig Europeiska unionens länder genast solidariska med amerikanerna. Blixtsnabbt utvecklade Europeiska unionen möjligheten att utlämna personer till Förenta staterna i striden mot terrorismen. Det gjorde vi eftersom vi utgick från delade normer och värderingar. Förenta staterna är ju en demokratisk rättsstat precis som vi, och dem måste man kunna lita på.
Samma ståndpunkt om delade värderingar för oss till stödet till Internationella brottmålsdomstolen. Vi är entusiastiska över inrättandet av domstolen. Vi utgick ifrån att det bara var skurkstater som inte är beredda att eventuellt ställa sina egna medborgare inför rätta för brott mot mänskligheten, folkmord och andra storskaliga brott som skulle vara rädda för den domstolen. Således är vi ytterst förvånade över den amerikanska reaktionen. Det hade vi verkligen inte kunnat vänta oss, för brottmålsdomstolen riktar sig till andra typer av stater och andra typer av medborgare.
Det här innebär i själva verket att Förenta staterna ställer sig ovanför de normer som vi trodde att vi delade med dem. I dag läser vi i de amerikanska tidningarna att vi nu en gång för alla måste utgå från att Amerika är som en gorilla på 800 pund som inte vill begränsa sin rörelsefrihet. Den typen av beskrivning av sig själv anser vi vara mycket olustig. En sådan hållning hotar också alliansen, - och jag är inte helt överens med minister Haarder - eftersom alliansens moraliska innehåll på så vis förnekas.
Den hållningen visar sig också i kampen mot allvarliga störningar av den internationella rättsordningen, som måste förhindras. Den amerikanska presidenten säger sig vara beredd att upphöra med samarbetet vid gemensamma aktioner i Bosnien, Östtimor, Kosovo och liknande. Man talar till och med om att lägga in ett veto mot FN-mandatet för den typen av aktioner.
Trogna, historiska bundsförvanter, som Nederländerna, kanske Förenta staternas äldsta allierade, hotas indirekt med våldsamma handlingar. Kan det bli galnare än en sådan där ?Hague invasion act?? Egentligen är det bättre att skoja om det här för att klargöra att det är ett dumdristigt steg och att amerikanerna med sitt sinne för humor måste se över åtgärder som egentligen inte passar dem.
Europaparlamentets resolution uppmanar den amerikanska regeringen att ta tillbaka sina beslut och använda sig av de möjligheter som finns för länder som stöder ICC att även ställa egen personal inför rätta på eget vis. För Europeiska unionen är den här märkliga incidenten en varning. Låt oss i vilket fall som helst utveckla en politisk förmåga och en försvarsförmåga som gör det möjligt för oss att även utan amerikanskt deltagande ta vårt ansvar för den internationella säkerheten. För övrigt följer jag gärna minister Haarders och kommissionär Byrnes linje vad gäller den framtida politiken.

Díez González (PSE).
Herr talman! Jag gratulerar kommissionen för dess fasta hållning. Ni har vårt fulla stöd.
Herr Haarder! Det är sant att man inte vinner något på att klaga, men man vinner inte heller något på att försöka undvika att beakta orosområden och problem.
Den goda nyheten är naturligtvis att det är 76 länder som undertecknat stadgan, men den dåliga är Förenta staternas oacceptabla och intoleranta inställning till det system för internationell rättvisa som syftar till att få ett slut på straffriheten.
President Bush har genomfört en smutskastningskampanj mot domstolen och mot de länder som undertecknat eller ratificerat stadgan. Det är fullständigt oacceptabelt. Enbart som arrogans, okunnighet och stolthet - de tre tillsammans - kan man förstå den reaktion som lett de två kamrarna att anta den lag vi talar om. Den är inte presentabel. Som tur är säger de inte att de skall invadera Nederländerna.
Unionen, parlamentet och alla europeiska institutioner måste med all kraft tala om att vi inte tolererar en sådan godtycklighet; inte invasionen utan den godtycklighet som själva lagen innebär. Vi måste av medlemmarna i Förenta nationernas säkerhetsråd kräva att de skall försvara den nya domstolens integritet och vi måste undvika att Förenta staterna skall kunna använda sitt manöverutrymme i säkerhetsrådet för att förvränga en text de aldrig tyckte om, genom att innefatta ett vattentätt skydd för nordamerikanska trupper och för civil personal.
Romstadgan grundar sig i komplementaritet och ger alla garantier för att hindra en inkorrekt användning av domstolen. Jag är säker på att då den kommer till stånd kommer vissa personer att lugna sig. Vi måste vända oss till de sansade ledamöterna i den nordamerikanska kongressen och senaten - som kommissionär Byrne sade - för att förhindra att nämnda lag träder i kraft. Om de inte ratificerar stadgan bör de åtminstone avhålla sig från att anta åtgärder som stör eller hindrar dess arbete.
Benjamin B. Ferencz, som var åklagare i Nürnbergrättegången sade att det inte finns någon fred utan rättvisa, ingen rättvisa utan lag eller betydande lag utan domstol som beslutar vad som är rätt och legitimt under alla omständigheter. Miljoner medborgare i hela världen tänker att denna internationella brottmålsdomstol är svaret på denna strävan. Låt oss inte tillåta någon att förstöra den för oss. Inte ens Förenta staterna.

van der Laan (ELDR).
Herr talman! I morgon är det den 4 juli, självständighetsdagen. Vi förenar oss med våra amerikanska vänner i firandet av Amerikas bedrifter. I två världskrig har amerikanerna kommit för att befria oss från mörker och våld, och när Balkan exploderade ingrep amerikanerna när Europa misslyckades. Amerikanerna finns där när man behöver dem, beredda att kämpa och dö för en värld av frihet och demokrati.
Behovet av frihet och demokrati upphör emellertid inte när fred väl har uppnåtts. För att upprätthålla fred och förhindra krig måste förbrytare alltid ställas inför rätta. Vi i Europa finner det därför fullständigt obegripligt att amerikanarna nu hejar på sina lagstiftare när dessa neutraliserar ett oumbärligt verktyg som vi har saknat i våra strävanden att göra världen till en säkrare och mer rättvis plats: Internationella brottmålsdomstolen.
Domstolen har endast behörighet att beivra de allra grövsta brotten - folkmord, massmord och massvåldtäkt. Tidigare har vi varit tvungna att upprätta särskilda domstolar för personer som Milosevic. Nu har 74 länder ratificerat en domstol som Kofi Annan med rätta kallar ?en stor seger för rättvisan och världsordningen - en vändning bort från råstyrkans välde och i riktning mot rättsstatsprincipen?.
Amerika och Europa har byggt in säkerhetsanordningar för att garantera att domstolen inte blir ett politiskt verktyg. Alla regeringar kan hindra att domstolen vidtar lagliga åtgärder mot deras medborgare genom att åtala dem i hemlandet. Trots det har Förenta staterna dragit tillbaka sin underskrift. Som om detta inte var ett tillräckligt stort slag mot internationell rättvisa har kongressen dessutom godkänt lagen för skydd av personer i Förenta staternas tjänst, i vilken man inte bara hotar att hålla inne militärt och ekonomiskt stöd till länder som samarbetar med domstolen, utan även tillåter Förenta staterna att invadera en gammal vän och allierad - mitt hemland, för att vara exakt. Det nederländska folket kan inte förstå hur våra amerikanska vänner nu kan hota oss med våld, och för vad? Är det verkligen viktigare att tillåta amerikanska soldater att begå krigsförbrytelser än att bygga en säkrare värld? Är det nödvändigt att äventyra internationella fredsbevarande uppdrag bara för att visa att supermakter inte behöver följa spelreglerna?
Kanske är detta ett tillfälle för Europa. Europeiska unionen har en chans att visa världen att den verkligen är en union av värden, att vi tror på en värld där vi alla är lika inför lagen, en värld där förbrytare ställs inför domstol, oavsett vem de är och var de gömmer sig: en värld som styrs av lagen, inte av den mäktigastes svärd.
Jag har svårt att tro att inte också amerikanarna vill ha en sådan värld och hoppas innerligt att de kommer att överväga sin ståndpunkt på nytt. Tills de gör det måste dock Europa ta täten. Vi måste visa världen att vi kommer att vara våra principer trogna och kämpa för rättvisa. Om en majoritet i kammaren sänder världen den signalen i morgon genom att stödja vår kompromissresolution firar vi också självständighetsdagen, den dag Europa stod upp för sina värden.

Brie (GUE/NGL)
Herr talman! Jag tror att det framgår mycket tydligt, att det finns en stor majoritet här i parlamentet för en starkt kritisk hållning till den amerikanska politiken på det här området. Jag vill säga klart och tydligt att jag tycker det är glädjande att se, vilken roll Europeiska unionen spelar för att denna stadga kommer till stånd och vilken roll arbetet spelar för brottmålsdomstolen. Men om detta skall fortsätta så måste man konsekvent upprätthålla denna ställning.
Herr rådsordförande! Jag anser att ni delvis bagatelliserat problemen och framför allt målat upp en alltför positiv bild av de transatlantiska förbindelserna och även den europeiska handlingskraften gentemot Förenta staterna. Det kan säkert stämma med bananerna. Men om man ser på hur komplex utvecklingen varit de senaste månaderna - angreppen mot C-vapenkonventionen, hindren för en kontrollorganisation för biologiska vapen, avhoppet från ABM-avtalet, hotet att lämna Avtalet om yttre rymden, återuppskjutandet av provstoppsavtalet, äventyrandet av ickespridningsavtalet, valet att inte delta i konventionen om landminor och Kyoto för att bara nämna några exempel - så visar det sig ändå att det är mycket stora störningar och att det handlar om principfrågor.
Jag tror egentligen att frågan om brottmålsdomstolen i vissa avseenden är av mycket mer principiell karaktär. Van der Laan hänvisade just till att amerikanska stridskrafter slogs för frihet i Europa under första och andra världskriget. Jag vill inte generalisera - i den amerikanska historien finns det ju även andra exempel - men det här håller jag absolut med om. Här handlar det om en grundprincip om gemensamma värderingar, så även i den amerikanska historien, som redan framhävts här och som ifrågasätts. Jacques Rousseau yttrade följande om rättskipningen: ?Mellan den svage och den starke är det friheten som undertrycker och lagen som befriar.? En lag som inte gäller för den starkaste är ytterst problematisk. Därför ställer jag mig med eftertryck bakom resolutionsförslaget på min partigrupps vägnar. Jag vill be mina kolleger om att också stödja vårt ändringsförslag.

Lagendijk (Verts/ALE).
Herr talman! För ett par veckor sedan skrattade vi åt Förenta staternas planer på att om så nödvändigt befria soldater från Internationella brottmålsdomstolens fängelse med våld. Under tiden har den här kontroversen utvecklat sig till ett utomordentligt allvarligt gräl mellan Europa och Förenta staterna.
Låt mig genast klargöra vad som irriterar mig mest, vad som retar mig mest. Och många andra européer också tror jag. Som den amerikanska professorn uttryckte det i Herald Tribune i morse, en tidning som även kollega Oostlander läser, uppför sig Förenta staterna som en stor gorilla som inte tolererar några begränsningar av sitt uppträdande. Det innebär i själva verket att Förenta staterna anser att de inte kan jämföras med andra länder. Stränga avtal? Disciplin? Alldeles utmärkt för andra länder, men Förenta staterna har ingen lust att binda sig till det.
Det är de här dubbla måttstockarna som retar européerna i allt högre grad. Om amerikanerna får göra som de vill, hur i hela fridens namn skall vi då kunna förhindra att även ryssarna och kineserna, som händelsevis inte heller stöder Internationella brottmålsdomstolen, gör som de vill och alltså inte heller respekterar internationella avtal? Frågorna hopar sig.
Herr talman, herr rådsordförande, före detta kollega Haarder! Låt mig lägga fram de mest prekära frågorna. Det verkar som om en förlängning av SFOR inte är i fara eftersom inget nytt FN-mandat behövs för det. Är det även den tyska regeringens tolkning? Och är det alltså ingen risk för ett tillbakadragande av de tyska trupperna i Bosnien? Och vad säger det här om SFOR-militärernas juridiska ställning? Är de befriade från att bli förföljda av Internationella brottmålsdomstolen? Gäller den här immuniteten i Bosnien eller gäller den också på andra platser i världen?
Om mandatet för FN:s polismakt i Bosnien inte förlängs, och så ser det ut just nu, vilken kommer reaktionen att bli från de icke-europeiska länderna som har skickat 60 procent eller 900 poliser? Om de drar sig tillbaka snabbt så innebär det att en enormt stor växel dras på de europeiska soldaterna, de europeiska poliserna som stannar kvar. Och är Europeiska unionen verkligen beredd - och jag hoppas det av hela mitt hjärta, - som Xavier Solana förklarade i går, verkligen beredd och förberedd att skicka extra poliser till den polismakten, och före detta kollega Haarder: är rådet berett att betala extra för det?
Till sist en direkt fråga, än en gång till rådet, herr talman. Förenade kungarikets och Frankrikes hållning i säkerhetsrådet. Samordnas den verkligen med Europeiska unionen i alla aspekter? Med andra ord, måste jag om svaret är ja dra slutsatsen att även rådet instämmer med kompromissförslagen, som nu exempelvis läggs fram av britterna och som enligt min åsikt är en underminering av brottmålsdomstolens ställning.
Slutligen, herr talman, låt mig avsluta med något positivt. Det kan vara ett steg i rätt riktning om Europeiska unionen gör en politik av att försvara människorna, med insikten om att man måste stå till svars, för en King Kong är nämligen mer än nog.

Coûteaux (EDD).
Herr talman! Förenta staternas fientlighet mot den internationella brottmålsdomstolen är inte på något sätt förvånande, då vi ju sedan lång tid tillbaka vet att Förenta staterna inte accepterar själva tanken på partnerskap i sina internationella förbindelser, och inte heller något transatlantiskt partnerskap, oavsett de stackars illusioner om nationernas stora sammansmältning som EU-förespråkare och andra ideologer försöker trösta sig med. Den amerikanska staten låter sig inte påverkas och att i den situationen avväpna medlemsländerna är detsamma som att avväpna EU.
Det mest förvånande i den här frågan är den ihållande förblindning vi visar prov på i fråga om detta påstådda partnerskap. För någon partner är inte Förenta staterna i något avseende. Deras unilaterala tänkande genomsyrar såväl utrikespolitiken som arbetet mot miljön, exempelvis i fråga om klimatförändringar, givetvis utan att nämna deras maktpolitik i de viktigaste handelsfrågorna. Förenta staterna uppmuntrar de europeiska länderna att nedrusta, men är för egen del inbegripna i en omfattande och ensidig upprustningsaktion. De vill utsträcka Natos inflytande så långt som möjligt österut utan att förändra Natos befälsstrukturer. De förespråkar världsomfattande inblandning i andra länders politik och vägrar lyssna på någon annan uppfattning så snart deras egen politik ifrågasätts. Det är bara kejsardömets logik som kan förklara denna politik. Det fordras i själva verket mycket undfallenhet, för att inte säga feghet, för att européerna inte skall se detta uppenbara förhållande. Förenta staterna vill inte ha någon partner. Det enda de accepterar är stödtrupper. Det handlar helt enkelt om ett kejsardöme.
Genom att förhärliga ett system som hävdar att all mänsklig verksamhet över hela världen skall underordnas profittänkandets lag, det vill säga maktens lag, bär denne världsherre ansvaret för en stor del av världens fattigdom. Ur den synvinkeln kan Europa bara föra en enda politik, en politik för att återställa balansen, om man inte vill bli en knähund på allvar. Denna återställda balans är en modig politik, en hedervärd politik, och den är vi skyldig inte bara Europas nationer utan Europa självt, och i den yttersta förlängningen en viss idé om friheten i världen.

Bonino (NI). -
Herr talman, ärade ledamöter! Som övertygad europaanhängare, som övertygad amerikavän och framför allt som envis och övertygad tillskyndare av behovet av att inrätta Internationella brottsmålsdomstolen sedan mer än tio år, har jag aldrig trott att detta instrument skulle kunna tas i bruk utan problem, just eftersom det är så viktigt. Jag har alltid varit övertygad om att detta instrument skulle stöta på motstånd av alla de slag, just eftersom det markerar en epokgörande förändring: det öppnare och också mer genomskinliga motståndet, som dock är oacceptabelt, från våra amerikanska vänner men även motstånd från andra håll. Låt oss inte glömma vilken fientlighet och obstruktionism andra stormakter som brottas med inrikesproblem eller rent av kriminalitet visar - jag talar särskilt om våra kinesiska vänner och andra - som också sätter käppar i hjulen för Internationella brottsmålsdomstolen, utan att för övrigt klara av att ta en öppen debatt med värdighet.
Det är alltså viktigt att debattera och diskutera allierade emellan med ömsesidig respekt, utan att vi försöker framhålla att vår civilisation på rättsområdet skulle vara överlägsen, men fast beslutna att hävda vår ståndpunkt. Och med all respekt för den amerikanska regeringen skulle jag vilja påminna den om att den internationella brottsmålsdomstolen är ett instrument som kommer att leva vidare över tiden medan de politiska ledarna definitionsmässigt kommer att bytas ut. Kanske är det också vår uppgift att engagera oss så mycket vi kan för att göra detta till ett effektivt instrument, eftersom vi är övertygade om att våra amerikanska vänners kommande regeringar till slut kan komma att byta åsikt och själva utnyttja det viktiga instrument vi erbjuder dem. Som rådet med rätta har påpekat håller någonting liknande på att hända när det gäller dödsstraffet, där dialogen har fått den federala domstolen att ta viktiga steg framåt.
När detta är sagt är jag inte så intresserad av att diskutera om vi står inför en spricka som inte kan överbryggas i det vi kallar Västvärlden. Snarare skulle jag vilja förstå hur vi skall gå vidare. Vad detta anbelangar tycker jag att det verkar som om två viktiga svar håller på att ta form. Först och främst skall man framhålla det ökande antalet ratificerande stater. Den 11 april hade 66 länder ratificerat och denna siffra har ökat till 76 på drygt två månader. För det andra måste man konstatera att allt hänger på oss. Problemet i dag är att förstå om vi européer vill och kan ta på oss ansvaret, och därmed också kostnaderna för finansiering och personal för att gå vidare, till exempel när det gäller fredsuppdrag. Jag är nämligen rädd för att våra amerikanska vänners mål inte så mycket är att döda Internationella brottsmålsdomstolen som att slippa ifrån fredsbevarande uppgifter och därmed på något sätt angripa Förenta nationernas system.
Jag vet att våra ambassadörer i New York förhandlar outtröttligen, med stor obeveklighet och utan stelbenthet. Jag anser att den största hjälp vi kan och måste ge dem är att bibehålla vår övertygelse och vara beredda att ta på oss kostnader och ansvar. Jag tror att ju mer europavänliga vi är, desto mer kommer vi att lyckas erbjuda fungerande instrument, verkligen inte för att demonisera utan för att främja dialogen och rädda alliansen med Förenta staterna som jag tycker är strategisk och oumbärlig för oss.

Tannock (PPE-DE).
Herr talman! Jag tvivlar inte på att de flesta talarna i dag kommer att kritisera Förenta staterna, fast givetvis inte Indien, Kina, Ryssland och Sri Lanka. Och de kommer kanske att kritisera Israel. Dessa länder har rest invändningar mot Romstadgan, eller vägrat att ratificera den.
Förenta staternas handlingar i säkerhetsrådet kommer inte i sig själva att hota uppdraget i Bosnien, men vittnar om det allvarliga i Amerikas farhågor, av vilka den viktigaste är att landets civila och militära ledare kan komma att åtalas för allvarliga brott som begåtts utomlands av dess militära personal. Den utvidgade definitionen av krigsförbrytelser i stadgan och den mycket tänjbarare definitionen av befälsansvar - tänjbarare än i Nürnberg - innebär att det är mycket möjligt att Donald Rumsfeld eller hans efterträdare under ett besök i Paris skulle kunna anhållas för brott som begåtts av hans underordnade, brott som han inte deltagit i, inte givit order om eller ens känt till på förhand, och för vilka han under inga omständigheter skulle ställas inför rätta i en amerikansk domstol.
Somliga tycker kanske att detta strider mot normal rättvisa, men det råder ingen tvekan om att liberala regeringar och företrädare för det internationella civila samhället och allmän jurisdiktion, som Amnesty, har stött upprättandet av Internationella brottmålsdomstolen (ICC) fullständigt och samtidigt sett till att den offentliga debatten om dess brister och dess förmåga att vålla amerikanarna politisk skada har blivit minimal.
Det finns andra problem. Det är i alla händelser diskutabelt att terrorister kommer att undantas från några av stadgans bestämmelser, och det finns en risk att rättvisa kommer att gå före amnestier som ger länge eftersökt fred och försoning i länder som Angola, Sydafrika, Sri Lanka eller Colombia, för att nämna några få.
Internationell rättvisa är en ädel princip, men Amerikas farhågor är mycket påtagliga och allvarliga, och landet är, som suverän nation, i sin fulla rätt, att anta lagen för skydd av personer i Förenta staternas tjänst (ASPA) och att tillämpa artikel 98.2 i Romstadgan, men självfallet inte att tillgripa våld mot europeiska nationer, som Nederländerna.
Vi bör söka efter sätt att bemöta dessa farhågor, om så behövs genom att ändra ICC:s stadgar för att förtydliga bestämmelserna om befälsansvar och ge FN:s säkerhetsråd medbeslutanderätt i åtalsprocessen.

van den Berg (PSE).
Herr talman! Det gläder mig att herr Tannock inte vill invadera Nederländerna, men jag vill ändå ansluta mig till det herr Oostlander sade och som den första bjuda in president Bush i egenskap av chief in command till stranden i Scheveningen för att ta emot årets första sill. En sådan sillinvasion förefaller mig ge långt mer goodwill för den internationella koalitionen mot terrorism än hotet om ett militärt infall i Europa för att eventuellt befria amerikanska militärer. Militärer som anklagas för brott mot mänskligheten och har överlämnats till Internationella brottmålsdomstolen i Haag som startade sin verksamhet i måndags, med stöd av 133 länder.
Herr talman! Förenta staterna vill tydligen placera sina peace keepers och militärer ovan lagen, i strid med respekten för the rule of law, i strid med det faktum att fördraget i första hand ger det land som har levererat peace keepers ansvaret att själv genomföra undersökningar och vidta åtgärder. Internationella brottmålsdomstolen är ett sista steg. Av väsentlig betydelse för att kunna straffa krigsförbrytare och även ledare för regimer som har begått brott mot mänskligheten. En trovärdig koalition mot terrorism undermineras om den internationella straffriheten får fortsätta existera.
Om super power är detsamma som att stå ovan lagen så är vi uppenbarligen inne på fel väg. Förenta staterna leker med elden, desto större anledning då för Europa att gå ut hårt, hårdare än kollega Haarder sade alldeles nyss, och sätta vår bundsförvant under tryck med alla diplomatiska medel. Europa måste i det sammanhanget tala med en röst, betona ett brett säkerhetsbegrepp och huvudaccenter som förebyggande, och civila element. Internationellt sett vill president Bush ibland leka cowboy men hotar på så vis att göra sina egna peace makers till outlaws. Det passar in dåligt i den amerikanska historien i vilken the rule of law ju gäller för alla, oavsett tro, ras eller härstamning. Samma sak måste gälla för amerikaner över hela världen. Därför behöver vi en internationell koalition, det är därför vi har inrättat Internationella brottmålsdomstolen i Haag.
President Bush! Jag riktar en stark uppmaning till er som chief in command att återvända till den internationella koalitionen för global rättsordning. Ni är hjärtligt välkommen till våra stränder, vi kommer mer än gärna bjuda er på årets första sill.

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Tack, herr talman, kolleger, minister Haarder! Internationella brottmålsdomstolen är ett faktum. Nästan fyra år efter att etthundratjugo länder instämde med Romstadgan och upprättandet av domstolen öppnade den i går sina dörrar, den 1 juli 2002 i Haag.
Europeiska unionen är lyckligtvis en stor förkämpe för brottmålsdomstolen, men Förenta staterna är dess ivrigaste motståndare. Nu för amerikanerna en kampanj mot brottmålsdomstolen för att förekomma att egna medborgare eller militärer någonsin skall kunna ställas inför rätta i brottmålsdomstolen, och i det sammanhanget drar de sig inte för att komma med hot, exempelvis genom att visa sig vara beredda att eventuellt offra FN:s polismakt i Bosnien för den här sakens skull.
Min grupp förkastar Förenta staternas kampanj mot Internationella brottmålsdomstolen. Den så kallade ?the Hague invasion bill? är en grov kränkning av avtalen mellan Natomedlemmarna. En gång, år 1945, var amerikanerna våra befriare och nu hotar de med en invasion i Scheveningen. Jag unnar dem också vårens första sill, kollega Van den Berg.
Vad är det amerikanerna oroar sig för egentligen? Tror inte den amerikanska regeringen på sitt eget rättssystem? För det är ju så att brottmålsdomstolen endast agerar om ett land inte på egen hand vidtar tillräckliga åtgärder för att ställa förbrytare inför rätta.
Men kolleger, två saker måste vi i Europa se till att förekomma.
Den här veckan visade det sig att FN:s uppdrag i Bosnien står på spel.
Min grupp anser det här dramatiska steget, som utgör ett hot mot FN:s fredsbevarande operationer i allmänhet, vara oerhört beklagligt. Det är således med rätta Nato samlades i ett brådskande möte, fast just nu verkar en praktisk lösning för Bosnien finnas inom räckhåll; men under inga omständigheter får den här konflikten vara ödesdiger för FN:s alla kommande fredsuppdrag.
Och då kommer jag genast in på nästa punkt. Grälet om Internationella brottmålsdomstolen kan fördjupa klyftan mellan Europeiska unionen och Förenta staterna. Jag uppmanar såväl ministerrådet under det danska ordförandeskapet som kommissionen att göra allt för att bevara ett så gott förhållande till Förenta staterna som möjligt, i vårt och resten av världens intresse.

Meijer (GUE/NGL).
Herr talman! Sedan några dagar är uppmärksamheten framför allt riktad mot den amerikanska vägran att i FN:s säkerhetsråd godkänna att fredsbevarande styrkor sätts in eller upprätthålls. Detta som ett påtryckningsmedel för att kräva att amerikanska soldater skall vara immuna mot förföljelser för krigsförbrytelser. Därigenom tycks vi glömma att konflikten började med hotet mot en av Europeiska unionens medlemsstater eftersom Internationella brottmålsdomstolen kommer att inrättas där. Den amerikanska senaten fattade i början av juli ett beslut om möjligheten att göra ett militärt infall i Nederländerna för att kunna befria amerikanska fångar i Haag.
Efter vägran att underteckna Kyotoprotokollet eller att utförpassa biologiska vapen eller efter beskattningen av stålimport är det här det senaste i raden av stora steg som den amerikanska regeringen tar stick i stäv mot hela världen. Av andra kräver man samarbete och disciplin i kampen mot terrorism, men i Amerika gör man som man vill. Det börjar bli dags att vi här i Europa inser att man inte kan ingå eller upprätthålla några samarbetsavtal med ett sådant land, med en sådan regering. Och jag tror att Haarder underskattar den här växande klyftan. Om vi går tillväga på det viset måste Europa till slut ge efter för Förenta staterna och något sämre vore knappast tänkbart.

Maes (Verts/ALE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär och kolleger! Till följd av de dramatiska händelserna i Rwanda antog Belgien en lag som skulle göra det möjligt att på sitt territorium bestraffa folkmördare. Men det är ett lands lagstiftning. Vi behöver en internationell rättsordning, i vilken Internationella brottmålsdomstolen utgör en mycket viktig hörnsten. Här hänvisas till Förenta staterna och olika faktorer som visar att Förenta staterna undandrar sig gemensamma förpliktelser som vi däremot önskar att uppfylla. Kommissionären lade fram en uppmaning om att inleda en dialog med våra amerikanska kolleger.
Jag skulle vilja vända mig till ordföranden för det här parlamentet. Jag bekymrar mig över att de europeiska parlamenten och det amerikanska parlamentet och den amerikanska opinionen i allt högre grad verkar växa ifrån varandra. Vore det inte en bra idé att skicka vår delegation för förbindelserna med Förenta staterna eller ett särskilt utskott till parlamentet i Förenta staterna för att tillsammans prata om de här frågorna? För man kan naturligtvis också hoppas på att vi genom att göra den något överdrivna hållningen skrattretande uppnår resultat. Men jag tror att vi uppnår bättre resultat med ett formellt uppträdande, och de resultaten behövs.

Talmannen. -
Ledamot Maes! Delegationen träffades nyligen och har planerat ett besök i november. Programmet är ännu inte definitivt eftersom, som ni vet, valen efter halva mandatperioden kommer att avhållas den 4 november i Förenta staterna, någonting som naturligtvis komplicerar det hela.

Mann, Erika (PSE).
Herr talman, ärade kolleger, herr rådsordförande, herr kommissionär! Förenta staterna distanserar sig från Internationella brottmålsdomstolen och tillkännagav i söndags i säkerhetsrådet att man endast kunde fortsätta medverka i FN-uppdrag om dess styrkor kan utlovas immunitet. Det stärker intrycket av att de på vissa områden ser mer kritiskt än Europeiska unionen på att den internationella politiken institutionaliseras. Efter kriget var det USA som genom att skapa internationella institutioner bidrog till att skapa en världsordning. Dessutom var mottot på den tiden internationell rättvisa. I dag är det Förenta staterna som genom att dra sig ur internationella fördrag ifrågasätter legitimiteten hos internationellt gällande skyldigheter och rättigheter.
Ärade kolleger, herr kommissionär och herr rådsordförande! Jag skulle vilja ställa er och oss själva frågan varför så är fallet. Det finns ju en anledning, och jag har ett dokument framför mig från augusti 2000 med rubriken ?Implications for U.S. Cooperation with the ICC - the American Service Members' Protection Act of 2000?. Jag ställer mig frågan varför vi egentligen för den här diskussionen här idag. Redan för några år sedan institutionaliserade vi ett förvarningssystem, men det verkar inte fungera. Det ser ut som om vi förde regelbundna diskussioner, men analysmetoderna verkar vara olika, vi verkar inte höra på, vi verkar inte utvärdera problemen vi har sinsemellan i tid och vi verkar heller inte riktigt lyssna på varandra.
Vad består då problemet i? Jag vill uppmana er, särskilt rådsordföranden men även kommissionen, att se till att förvarningssystemet kommer att fungera i tid. Jag tror att Maes förslag är utmärkt: vid de kommande mötena med amerikanerna borde vi verkligen hänvisa till att vi behöver bättre system så att de verkligen fungerar.
Vad jag är rädd för är inte en transatlantisk klyfta som vi talar om, utan en transatlantisk sammanstötning. Jag vågar hysa tvivel om de eviga värderingar vi alltid talar om. Jag ber er enträget, herr rådsordförande och herr kommissionär Byrne, att ta denna fråga på största allvar.

Schörling (Verts/ALE).
Herr talman! En dröm gick i uppfyllelse när Internationella brottmålsdomstolen inledde sitt arbete i början av denna vecka. Det är en institution i humanismens tjänst som skall dra krigsförbrytare inför rätta, utdöma straff för folkmord och straffa internationella våldsverkare. Att USA då ställer sig utanför och försöker motarbeta detta är både obegripligt och sorgligt. Att man tillåter sig att driva en maktpolitik som är så självtillräcklig och så farlig inte bara underminerar relationerna med Europa, utan - vad värre är - äventyrar och försvagar Internationella brottmålsdomstolen. Dessutom försämras därigenom också FN:s och världssamfundets trovärdighet och möjlighet att agera.
I dag har USA visst lagt fram en ny resolution för FN:s säkerhetsråd som gäller artikel 16, vilken tydligen även Storbritannien avser att stödja. Enligt koalitionen för Internationella brottsmålsdomstolen hotar detta nya förslag vitala delar i Romstadgan. Jag vädjar till kommissionen och rådet att uppmana medlemsländerna att stå fast vid de beslut som fattats och att stå upp för FN och för ICC.

Theorin (PSE).
Herr talman! I fyra år har vi i organisationen Parlamentarians for Global Action (PGA), med 1 400 medlemmar från parlament i hela världen, arbetat för ratificering av ICC. Det är med stor glädje vi noterar att domstolen trätt ikraft den 1 juli i år. År 1998 röstade 120 stater för en sådan domstol - bara sju motsatte sig, däribland Förenta staterna. Nu har 76 stater ratificerat.
Domstolen blir ett viktigt redskap för att med lagliga instrument stärka internationell rätt. Inget land, ingen ledare, ingen regering kan undfly allvarliga brott mot internationell rätt som folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser. Det är förvånande att ett land med så djupa rättstraditioner och så många advokater per kvadratmeter som Förenta staterna kan tänka sig att undanta sitt lands medborgare från straffansvar för så grova brott. Vad har Förenta staterna att dölja? Vilka brottslingar vill man skydda?
Att undanta fredsbevarande styrkor generellt från ett sådant straffansvar vore förödande för kvinnorna. Våldtäkt, sexuella övergrepp och påtvingad graviditet, som tyvärr också sker genom fredsbevarande styrkor, skulle därigenom legaliseras. Förenta staternas agerande sänder allvarliga signaler till omvärlden. Det är en farlig och oansvarig väg George Bush har slagit in på, och EU måste kraftigt reagera.

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag anser att vi i dag sammanfattningsvis kan konstatera att det råder stor enighet mellan rådet och Europaparlamentet i detta ärende. Hela Europa ber nu amerikanerna om att på nytt tänka igenom ärendet. Vi kan inte förstå amerikanerna, och vädjar till dem som vänner. Vi tar ärendet på stort allvar och kommer att göra allt för att påverka Förenta staterna. Jag kan upplysa Erika Mann om att rådet faktiskt har använt sig av den ?förvarnings?-mekanism som rådet förfogar över, men det har inte haft någon effekt. Nu går rådet och rådets medlemmar vidare, exempelvis inom ramen för Förenta nationernas generalförsamling i New York.
Jag är glad över att så många också har berört de gemensamma värderingar vi har tvärs över Atlanten. Vi skall inte beskylla Förenta staterna för att ha mer omfattande motiv än de i verkligheten har. Vi skall också ha i minnet att Förenta staterna tydligt och klart har avvisat alla tankar på en invasion av Nederländerna och att Förenta staterna inte heller har uttryckt någon önskan om att försvaga Internationella brottmålsdomstolen.
Vår uppgift är nu att stå fast vid vårt fasta stöd för brottmålsdomstolen, se till att den kan fungera och att Förenta nationernas fredsbevarande operationer fortfarande kan genomföras på ett effektivt sätt, dvs. med ett amerikanskt deltagande.
Vad angår det akuta problemet med Förenta nationernas polisstyrka i Bosnien har vi som bekant kommit överens om att överta styrkan den 1 januari 2003 och jag vill säga till Lagendijk att om vi som en följd av denna konflikt skulle överta polisstyrkan tidigare, så kommer rådet också att skaffa fram pengar för detta ändamål.
Till sist vill jag säga några ord till Erika Mann, vars engagemang i delegationen för förbindelserna med Förenta staterna jag själv har bevittnat. Det finns all anledning för delegationen för förbindelserna med Förenta staterna att överväga på vilket sätt man kan förbättra det ?förvarnings?-system som har diskuterats i denna delegation. Det initiativ vi diskuterar i dag har ju kommit från parlamentet - alltså från kongressen - i Förenta staterna och därför tycker jag att alla Manns synpunkter var särskilt relevanta. Men för övrigt skall jag avhålla mig från att ge Europaparlamentet goda råd. Jag ville bara lovorda både Mann och de ansträngningar man i Europaparlamentets delegation för förbindelserna med Förenta staterna gör för att förbättra förhållandet till den amerikanska kongressen.

Byrne
. (EN) Jag tackar parlamentet för vad som innebär en kraftfull bekräftelse på kommissionens politik i denna särskilt svåra fråga, såsom den har utvecklats av mig själv och andra - och uttryckts, om jag får säga så, med betydande vältalighet och lidelse. Även det faktum att den har uttryckts så gott som samstämmigt är en källa till stöd för kommissionen vid genomförandet av de strategier som den har sagt att den kommer att följa.
Ett antal talare har tagit upp särskilda frågor som jag skulle vilja kommentera. Bonino frågade om ?kommande steg? och i synnerhet om kostnadsaspekten. Det skulle naturligtvis vara mycket allvarligt om det uppstod problem med FN:s fredsbevarande uppdrag. Vi måste helt klart ta itu med detta, särskilt kostnadsaspekten. Jag vet att debatter har kommit i gång och att olika synpunkter just nu övervägs i samband med denna fråga. En lösning måste sökas, men det kommer att bli svårt att hitta en som är bra.
Jag vill beröra den fråga som togs upp av Maes, om huruvida det finns utrymme för en eventuell parlamentarisk delegation från denna kammare till Förenta staterna, vilken skulle ta upp dessa frågor med kolleger och personer med motsvarande befattning i Förenta staterna. Låt mig säga att detta, från kommissionens ståndpunkt sett, skulle vara en utveckling som kommissionen skulle stödja och välkomna fullständigt; den tror att ett sådant handlingssätt verkligen skulle kunna leda till resultat.
Vår uppgift nu är att helhjärtat stödja verksamheten vid Internationella brottmålsdomstolen, som inledde sitt arbete för bara två dagar sedan, i förhoppningen att domstolen kommer att utföra sitt arbete på det sätt som de som står bakom och har ratificerat den tror att den kan.

Talmannen. -
Tack, herr kommissionär.
Jag meddelar att jag har mottagit fem förslag till resolutioner i enlighet med artikel 37, punkt 2 i arbetsordningen.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0215/2002) av Medina Ortega för utskottet för rättsliga frågor och inre marknaden om uppföljningen av gemenskapens politik när det gäller skydd av köparna av nyttjanderätten till fast egendom på tidsdelningsbasis (direktiv 94/47/EEG) (2000/2208(INI)).

Medina Ortega (PSE)
. (ES) Herr talman! När det gäller det här betänkandet kan jag bara säga att jag - med användning av en tjurfäktningsliknelse som jag inte vet om kammaren kommer att förstå - haft ?arbetet att ta död på?, eftersom det under ett år - från 1 januari 2001 till 1 januari 2002 - var Marinho som var föredragande och därefter blev han tvungen att överge det. Han gjorde alltså det förberedande arbetet och jag har bara haft att i avslutningsskedet ta emot ändringsförslag som föreslagits och försöka nå någon form av kompromiss. I slutändan fanns det omkring sextio ändringsförslag.
Under Marinhos ledning hölls en utfrågning i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och det förekom en första och en andra frist för ändringsförslag. Mitt uppdrag var bara att sätta dem samman.
Direktivet om nyttjanderätt till fast egendom på tidsdelningsbasis antogs 1994 genom medbeslutandeförfarande och jag var då parlamentets föredragande för detta direktiv. Direktivet tog till en början tre år för att träda i kraft, men i många länder fördröjdes det i ett år. Jag måste med tillfredställelse säga att den spanska högsta domstolen nyligen har dömt den spanska regeringen att ersätta konsumenter i gemenskapen på grund av den spanska regeringens dröjsmål med att tillämpa direktivet. Jag anser att det är ett bra rättsligt prejudikat som stärker gemenskapsdirektivens giltighet.
Det nuvarande direktivet är ett minimidirektiv. Det fastställdes vissa informationsskyldigheter och också förvärvarens, entreprenörens, möjlighet att ångra sig inom en period på tio dagar och då återfå den erlagda summan. Men det är klart att det, i egenskap av minimidirektiv, inte kunde lösa alla frågor som uppkom. I diskussionen de senaste två åren i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden i denna fråga har det framhävts att det nuvarande systemet ger upphov till skador för många gemenskapsmedborgare och därför vore det lämpligt att komplettera den arsenal vi har.
Ur gemenskapsrättslig synvinkel kommer vi kanske att stöta på någon svårighet. Svårigheten ligger i den vilja som finns i dag i alla gemenskapens institutioner att använda instrument av lagstiftande karaktär sparsamt. Vi har rådets Mandelkernrapport, vi har kommissionens förslag om den europeiska styrningen och om förbättringen av gemenskapens lagstiftning och vi har avslutningsvis Europeiska rådets överenskommelser i Sevilla, där rådet insisterar på behovet att gå vidare i detta område med just Europaparlamentets deltagande. Dessutom har detta direktiv det speciella att det går in på ett område som privaträtt, avtalsrätt och fastighetsrätt, som av tradition anses falla under medlemsstaternas behörighetsområde. Därför är den väg vi har framför oss inte lätt. Å ena sidan anser jag att det är ett område som naturligtvis är gemenskapens, eftersom det handlar om fastigheter som säljs i ett land till gemenskapsmedborgare, med ansvar som kan uppkomma i efterhand, och å andra sidan handlar det - som jag redan sagt - om ett område i privaträtten som man vanligtvis inte skulle tänka att det tillhörde gemenskapsområdet.
Dessutom uppkommer frågan om den möjliga nyttan av eller begränsningen av lagstiftningsförfarandet. Det har t.ex. föreslagits att man i denna fråga skulle kunna använda andra slag av åtgärder, t.ex. samarbete mellan medlemsstaterna för att bekämpa penningtvätt som förekommer i vissa typer av ?timesharing? eller helt enkelt mot vissa system för bedrägerier eller liknande. Det talas om möjligheten att använda sig av förfaranden för medreglering, självreglering, t.ex. med hjälp av ackreditering av operatörer på detta område. Det finns en hel rad av svårigheter som avspeglas i betänkandet.
Parlamentets betänkande är ett kompromissbetänkande. Det finns en uttömmande studie av kommissionen, men den är från 1999. Jag tror att huvudslutsatsen är att man måste be kommissionen att ånyo studera frågan och att så fort som möjligt lägga fram förslag för oss: av lagstiftande eller inte lagstiftande karaktär.
Då vi går igenom den rapport som antagits av kommissionen ser vi ett fel i punkt 20, där man talar om vissa överträdelseförfaranden som redan beslutats, och därför är punkt 20 utan betydelse och bör tas bort. Det finns också ett antal onödiga upprepningar som visar sig i punkt 6 och 7. Jag skulle föreslå kammaren att rösta mot punkterna 6, 7 och 20.
När det gäller de framlagda ändringsförslagen finns det tre - 1, 2 och 3 av Bradbourn, Lehne och McCarthy, som handlar om specificering av vissa bestämda dagar - som jag tycker är alldeles för specifika ändringsförslag för en text som inte är lagstiftande. Avslutningsvis finns det tre ändringsförslag av McCarthy som förtydligar vissa aspekter om information och ansvar, som jag tycker är korrekta.
Herr talman! Jag avslutar med det och hoppas att kammaren i morgon kan anta detta förslag till betänkande.

Bradbourn (PPE-DE).
Herr talman! Det gläder mig särskilt att tala om detta betänkande, eftersom jag har intresserat mig speciellt för översynen av direktivet om skydd för köparna vad avser vissa aspekter i avtal om nyttjanderätten till fast egendom på tidsdelningsbasis, efter att ha tagit emot många klagomål från bedrövade semesterfirare i min hemregion i Förenade kungariket, vilka har blivit lidande i händerna på ibland samvetslösa operatörer.
I november förra året anordnade utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden en offentlig utfrågning om tidsdelningsföreteelsen, och ett antal av mina väljare kunde komma och redogöra för sina erfarenheter direkt inför de församlade personerna. Det gläder mig mycket att kunna säga att man har tagit itu med många av de problem som togs upp under utfrågningen, både när det gäller de muntliga framställningarna och den samling skriftliga vittnesmål som jag presenterade vid detta tillfälle.
En särskild fråga gäller ökningen av verksamheter där semesterklubbar, eller ?poängklubbar?, genom medlemskapsreglernas utformning utnyttjar den nuvarande lagstiftningen, som inte omfattar avtal som löper på kortare tid än tre år. Jag skulle därför vilja rekommendera kammaren förslaget om att innefatta alla avtal av detta slag, för att därigenom täppa till det befintliga kryphålet.
Vidare gläder det mig att se att vi har föreslagit att samma betänketid skall gälla när kreditkortsuppgifter överlämnas som när en handpenning betalas på annat sätt. Jag har under möten med människor i min valkrets hört historier om troskyldiga semesterfirare som aningslöst har lämnat sina kreditkortsuppgifter till agenter i tidsdelningsbranschen, bara för att vid hemkomsten från semestern upptäcka att stora summor pengar har dragits från deras konton. Det är likaså nödvändigt att konsumenterna, när avtalen väl är slutgiltigt undertecknade, har ett tillräckligt skydd mot orimliga ökningar av underhållskostnaderna och att semesterfirarna har enkel tillgång till rättslig prövning i händelse av oegentligheter.
Ett stort hinder för sådan prövning är kostnaden för klagande som inleder ofta långdragna rättsliga förfaranden i ett land där de inte är helt insatta i processen. Vi måste därför undersöka nya sätt att förenkla detta förfarande, kanske genom att låta klagande använda rättsväsendet i hemlandet, om så är nödvändigt.
Dessa åtgärder är viktiga steg i riktning mot ett verkligt konsumentskydd för europeiska semesterfirare som köper denna typ av semester. Det föreliggande betänkandet utgör dock inte en fullständig lösning på alla problem. Jag hoppas att alla ledamöter kommer att kunna stödja mitt ändringsförslag om att förlänga betänketiden till 28 kalenderdagar, från nuvarande 10. Det skulle ge människorna en verklig möjlighet att, väl hemkomna från semestern, i lugn och ro fundera över om de vill fullfölja köpet.
Jag hoppas nu att kommissionen kan få fram lämpliga förslag till lagstiftning så snabbt som möjligt, så att EU-medborgarna i våra länder kan njuta av alla former av tidsdelningsbaserade semestrar i full sinnesfrid.

Koukiadis (PSE).
Herr talman! Medina och Marinho försöker systematiskt att påvisa bristerna i den gällande gemenskapslagstiftningen om nyttjanderätt på tidsdelningsbasis och göra det uppenbart att denna lagstiftning för att vara effektiv inte bör gälla endast den ena parten. Den stora majoriteten i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden instämde också i denna linje och därför bör den antas enhälligt.
Det nya lagförslaget som kommer att utvecklas efter anförandet bör för det första innehålla helhetsinriktade svar på de problem som konsumenterna hittills har ställts inför, för det andra hinder mot att de i gemenskapslagstiftningen angivna garantierna i praktiken kringgås samt för det tredje en säkerhet för alla inblandade parter.
Således är det nödvändigt att låta direktivet omfatta alla nya avtalsreglerade former av nyttjande av fast egendom på tidsdelningsbasis utan angivande av fastställda tidsvillkor, både när det gäller minsta giltighetstid för avtalet och årlig nyttjandeperiod. Vidare är det nödvändigt att reglerna för det första garanterar att operatörerna uppfyller sina åtaganden enligt avtal även vid konkurs eller betalningssvårigheter under lång tid samt att nämnda regler anger begränsningar vid utfärdande av tillstånd, för det andra att de anger rätten för konsumenten och skyldigheten för företaget att köpet av nyttjande på tidsdelningsbasis sker på grundval av ett konkret pris samt för det tredje att de reglerar systemet med utbyte.
I praktiken har även problem uppstått med frågorna om internationellt rättskipningsområde och tillämpad lagstiftning. Det är därför önskvärt att förbjuda de klausuler om behöriga domstolar som hänför sig till rättsskipningsområden offshore eller helt enkelt andra rättsskipningsområden än de där ifrågavarande fastighet ligger samt klausuler som hänför sig till tredje lands lagstiftning.
Som vi hänvisade till ovan bör man i samband med undvikande av ensidiga regler även komma fram till en lösning beträffande fastighetsägarnas intressen. Dessutom bör systemet också betraktas som en drivkraft för utveckling av turismen och sysselsättningen för arbetstagare. Mot bakgrund av de erfarenheter som hittills har gjorts bör man slutligen undersöka möjligheten att en informationskampanj genomförs på europeisk nivå för att främja de pålitliga operatörerna.

Wallis (ELDR).
Herr talman! Föreställ er, kolleger, att ni är en intelligent och förnuftig person. Ni är på semester i ett annat EU-land tillsammans med er till åren komna och svaga mor. Det slutar med att fullständiga främlingar håller er båda instängda i över ett halvt dygn i ett kvavt rum. Ni erbjuds ingenting, eller nästan ingenting, att dricka, och eftersom en storvuxen gentleman blockerar dörren känner ni att er flyktväg är avskuren, så det slutar med att ni undertecknar ett avtal och betalar en handpenning för en tidsdelningsprodukt som ni inte vill ha. Ni återvänder hem bara för att finna att ni kan säga adjö till handpenningen på åtskilliga tusen pund och att det företag som ni har haft att göra med är ett värdelöst skal med säte i något skatteparadis. Ni har ingen chans att få gottgörelse. Ja, det är en sann historia. Hur många av oss har inte hört sorgliga berättelser som denna av våra väljare, trots att det finns ett direktiv om fast egendom på tidsdelningsbasis?
Detta betänkande kommer i rättan tid. Vi måste börja tillämpa dess innehåll omedelbart; vi har inte tid att vänta på ytterligare undersökningar och rapporter.
Men jag vill höja ett varningens finger. På samma gång som betänkandet kommer att stödjas av den liberala gruppen, är jag inte fullt övertygad om att detta knippe ganska komplicerade och olikartade lagstiftningsinitiativ och andra initiativ kommer att lösa problemet. Problemet är, enligt min mening, helt enkelt följande: dessa svindlerier på tidsdelningsmarknaden är en av de mest skrämmande signalerna på att vi inte har, att vi inte har upprättat, ett gemensamt europeiskt område för rättvisa. Den inre marknaden är fortfarande full av hinder för våra medborgare när det gäller gränsöverskridande rättsskydd. Få, om något, av dessa svindlerier begås mot medborgare i den egna medlemsstaten. Dessa bovar kan alltför lätt sko sig på avsaknaden av ett gemensamt europeiskt civilrättsligt område. Om de visste att de skulle jagas i det egna hemlandet skulle de tänka sig för två gånger.
Jag rekommenderar punkt 15 i betänkandet som en bra utgångspunkt för att innefatta dessa avtal i definitionen av konsumentavtal. Det är detta slags övergripande angreppssätt som så småningom kommer att utgöra svaret. Om det finns ett ordentligt gränsöverskridande rättsskydd, kommer de skurkar som ägnar sig åt svindlerier i tidsdelningsbranschen att tänka sig för två gånger innan de ger sig på våra semestrande väljare.

Marinho (PSE).
Herr talman! I första hand vill jag tacka för föredragande och ledamot Manuel Medina Ortegas sympatiska ord, men jag måste säga att betänkandet inte har förlorat något med min ersättning.
Herr talman! Att dela på möjligheter som då man turas om att använda en fastighet, det s.k. timesharesystemet, har inte gjort alla användare så lyckliga. Problemen som dessa produkter gett upphov till förut är allmänt kända och de fortsätter fortfarande. Det var p.g.a. dessa problem som direktivet 94/47 antogs för en tid sedan i syfte att bemyndiga ett skydd mot flagranta förtroendemissbruk. Det finns med andra problem som kvarstår. Direktivet följer principen om en minimal harmonisering, genom att fastställa en låg nivå med skyddsåtgärder för konsumenter, som medlemsstaterna sedan skulle kunna utöka, om de så önskar. Tyvärr blev det inte så rent allmänt.
Därför upplever nu konsumenterna hur de konfronteras med flera olika lagar, som erbjuder ett större skydd i några medlemsstater än i andra. Sedan direktivet ändrades har antalet klagomål som mottagits från europeiska konsumenter ökat istället för att minska, vilket kommissionen har erkänt i sin verksamhetsrapport. Det finns dessutom allt mer sofistikerade sätt att erbjuda timeshareprodukter, kontrakt på mindre än tre år, oftast på 35 månader, vilket inte ger den lägsta varaktighet som direktivet omfattar och medger en flykt från gemenskapsregler.
Direktivet täcker knappt heller de fastigheter som används under åtminstone sju dagar per år, vilket orsakade ett ökat antal timesharekontrakt för perioder kortare än sju dagar. Därför är det uppenbart att det är brådskande med en översyn av direktivet, vilket ledamot Medina Ortega också har påpekat. Konsumenterna behöver en effektiv skyddsåtgärd för sina transaktioner, särskilt de som sker i mer än en medlemsstat. Branschen behöver garantier om att de goda affärssederna kommer att uppmuntras och stödjas, med hjälp av ett omformulerat direktiv som undanröjer de skandalomsusade affärssederna som vi har fått uppleva.
Herr talman! Antingen förser vi oss med regler som förstås utan överdrivna förordningar som låter oss utöva verksamheten fritt, eller så låter vi allt vara som det är och underordnar oss - i det öppna samhälle och informationssamhälle som det vi lever i - alla attacker med goda eller onda avsikter från denna bransch, som vill förstöra verksamheten i de konkurrensformer den bör fungera i. Vårt val bör vara för konsumenterna, turismen, fritiden, rätt till semester för alla, respekten för ansvarsfulla och ärliga affärsfrämjare och det är så jag vill tacka föredraganden Manuel Medina Ortega, som klart och tydligt visar vilka brister som måste överbryggas vid skrivningen av en kommande lagstiftning. Hädanefter ligger ansvaret och ordet hos kommissionen.

Whitehead (PSE).
Herr talman! Jag vill även gratulera min kollega, Medina Ortega, och naturligtvis även hans föregångare, för det arbete som har genomförts med det här direktivet.
Medina tog upp de åtgärder som måste vidtas för att genomföra det här direktivet i medlemsstaterna och det långsamma sätt som de har gjort detta på. Alltför litet har gjorts alltför sent. Det finns bedräglig verksamhet i marginalen - timesharehajarna. Det finns metoder för att utnyttja tidsgränserna för själva direktivet, ett ökat antal semesterklubbar, ?poängklubbar? och så vidare. Man undviker det begränsade skyddet av den mycket korta betänketiden, vilken, är jag rädd för, inte genomförs överallt. Min kollega McCarthy och andra är ense med mig om att rekommendera en ordentlig betänketid på 28 dagar i de fall där kontraktet undertecknas utanför det land där köparen är bosatt, vilket sker i de flesta fall.
I mitt eget land har offren för tidsdelningsbedrägerier slutit sig samman för att försöka få till stånd och kräva åtgärder. En av mina väljare, Claire Griffiths, som var med vid de offentliga utfrågningarna anordnade bojkotter av agenterna i sitt område. De lyckades begränsa dessa personers verksamhet, men gruppen väntar fortfarande på vederbörlig gottgörelse och på att få sina pengar tillbaka.
Association of Timeshare Owners är i dag i färd med att organisera ett samreglerande organ för att ta itu med förvaltningen av tidsdelningsorter, som har varit en av de andra frågorna. Vi tvistar inte med dem. Jag uppskattar allt som görs på fältet för samreglering. Emellertid är de, och vi, i behov av åtgärder från kommissionen, antingen en resolution eller ett direktiv. Detta är det enda sättet vi kan visa vår makt i den här frågan för att skydda de sårbara mot en form av exploatering som inte bara är förhärdad, utan mycket ofta även kriminell.

Byrne
. (EN) Herr talman! Först vill jag tacka föredraganden, Medina Ortega, och ledamöterna av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor för allt användbart arbete de genomfört när det gäller den här frågan.
Jag ser mycket allvarligt på tidsdelningsfrågor. Transaktionerna är nästan uteslutande gränsöverskridande och stora summor pengar är ofta inblandade. Det är därför mycket viktigt att vi strävar efter att ge högt skydd till konsumenterna på det här området. Europeiska unionens befintliga direktiv har markant bidragit till att skydda konsumenternas rättigheter, eftersom minimiharmonisering har fastställts. Jag är emellertid väl medveten om att det återstår ett antal problem när det gäller konsumentskyddet. Detta beror enligt min åsikt inte på hur direktivet har överförts, kommissionen har redan dragit tillbaka alla överträdelseförfaranden när det gäller den saken, utan på hur direktivet har genomförts. Därför måste mer göras.
Konsumenter kan utsättas för åtskilliga risker när de köper rätten att använda fast egendom på tidsdelningsbasis. För det första använder vissa skrupelfria säljare och agenter aggressiv marknadsföringsteknik, vilken antingen är vilseledande eller utsätter konsumenter för otillbörlig påverkan för att locka dem att köpa, ofta till deras nackdel.
För det andra har nya metoder uppkommit, där tidsdelningsavtal ofta erbjuds genom vissa paket, som ?poängklubbsystem? eller andelar i ett företag, vilket är ett effektivt sätt att kringgå de skyldigheter som fastställs i direktivet.
Resultatet blir att konsumenterna inte får tillgång till den information och den betänketid de har rätt till.
Jag fäster stor betydelse vid er resolution. Slutsatserna i resolutionen samt rådets slutsatser och reaktionerna på kommissionens rapport från 1999 om genomförandet av direktivet utgör en solid grund för vidare åtgärder.
Vidare är jag säker på att ni håller med om att vi måste agera omedelbart med tanke på det stora antal klagomål som våra institutioner har mottagit när det gäller den här frågan. Jag anser att vi bör ta itu med de mer allmänna problemen genom ett ramdirektiv om rättvis handel.
Det är nödvändigt att ytterligare harmonisera lagstiftningen för att nå en enhetlig och hög nivå på konsumentskyddet inom Europeiska unionen. Detta skisseras upp i uppföljningsmeddelandet om grönboken om konsumentskydd, vilket nyligen har antagits av kommissionen. Detta tillvägagångssätt bör användas för marknadsföringsmetoder som till exempel grundas på vilseledande krav eller att säljaren har undvikit att ge konsumenten relevant information innan kontraktet har avslutats, trakasserier, tvång eller skrämseltaktik samt kundassistans efter det att försäljningen avslutats.
För att ta itu med de mest brådskande problemen bör vi dessutom knyta kontakter med ledande sammanslutningar och aktörer inom tidsdelningssektorn för att se till att självregleringen blir mer effektiv. Uppförandekoden för tidsdelningsverksamhet bör användas för att höja standarderna och för att ta itu med de otillåtna och oklara metoder som inte omfattas av direktivet.
Jag blev nyligen informerad om att en europeisk handelsorganisation har vidtagit rättsliga åtgärder mot vissa semesterklubbar i Spanien som har brutit mot den spanska lagstiftningen om tidsdelning. Denna organisation har försett de statliga myndigheterna med upplysningar om ohederliga metoder, som därefter undersökts. Flera semesterklubbföretag har stängts under de senaste veckorna och personerna i ledningen för dessa har anhållits som ett led i undersökningen.
Ett mer systematiskt samarbete mellan industrin och de berörda kontaktpunkterna i medlemsstaterna kan och bör därför uppmuntras. Syftet med ett sådant samarbete bör vara att identifiera företag som det har funnits problem med och vidta rättsliga åtgärder mot dessa.
Kommissionen kommer därför att utnyttja erfarenheterna från de europeiska centrumen, Euro-Guichets, och arbeta med de nyligen inrättade clearingkontoren inom tvistlösningssystemet Europeiska utomrättsliga nätverket (European Extra-Judicial Network) och med Internationella nätverket för marknadsövervakning (International Marketing Supervision Network) för att ta itu med de problem som ännu inte har lösts och uppmuntra dem att föra ett nära samarbete med näringsgrenen.
De punkter som Wallis tog upp om tillgång till rättsliga förfaranden är särskilt viktiga. Hon betonade att dessa problem är gränsöverskridande, vilket jag instämmer i.
Vårt förslag i uppföljningsrapporten om rättvis handel handlar särskilt om behovet av att medlemsstaterna samarbetar när det gäller upprätthållande av lag och ordning. Under samrådsprocessen med medlemsstater och övriga blev gensvaret på den del av rapporten som handlar särskilt om samarbete om upprätthållande av lag och ordning mycket starkt. Med anledning av detta har kommissionen för avsikt att lägga fram ett särskilt förslag om denna fråga vid årsslutet eller i början av nästa år.
Vidare anser jag att även frågor som ömsesidiga verkställande behörigheter mellan medlemsstaterna är av intresse, och de kan vara effektiva. Avtal som gäller i hela Europeiska unionen och konsumentlagstiftningen bör i själva verket ses över, vilket mitt generaldirektorat gör för närvarande, som många av er säkert känner till. Vi kommer att lägga fram förslag även på detta område i sinom tid, jag hoppas det blir snarare förr än senare.
Dessa är våra planer, men om det fortfarande kvarstår problem som inte kan lösas genom de åtgärder jag har beskrivit kommer jag inte att tveka att se över direktivet om tidsdelning, vilket anges i den strategi om konsumentfrågor som nyligen har antagits av kommissionen.

Talmannen. -
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är frågor till rådet (B5-0253/2002).
Rådets ordförande, herr Haarder, är med oss. Ett mervärde är att han varit ledamot under lång tid och mycket väl känner till hur denna kammare fungerar och ledamöternas önskningar.
Fråga nr 6 av Gallagher kommer inte att behandlas eftersom frågeställaren inte längre är ledamot av Europaparlamentet på grund av en anledning som är intressant i politiken. Nu är han minister i den irländska regeringen. Vi kommer att skicka honom svaret på frågan skriftligen.

Talmannen. -
Fråga nr 1 från Mihail Papayannakis (H-0356/02):

Angående: Lagförslag om massmedier i Turkiet
Den turkiska regeringen planerar att anta ett kontroversiellt lagförslag om massmedier som strider mot den turkiska författningen och landets förpliktelser gentemot EU. Högt uppsatta EU-tjänstemän, medlemsstaternas diplomater och kommissionens företrädare i Ankara har redan uttryckt sin oro över innehållet i lagförslaget i fråga.
Trots att Turkiet utfäst sig att göra tvärtom, nämligen att från och med slutet av föregående månad, upphäva det förbud som existerar, så utvidgas i och med detta lagförslag förbudet mot radio- och TV-sändningar på kurdiska, samtidigt som den grundläggande demokratiska rätten till yttrandefrihet sätts på spel och man röjer väg för inrättandet av ett kontrollerat monopolsystem. Mot bakgrund av detta vill jag fråga rådet om det anser att ett godkännande av det här lagförslaget politiskt och juridiskt kan anses förenligt med Köpenhamnskriterierna för anslutning och med tullunionen mellan Turkiet och EU? Kan rådet upplysa mig om det tänker ingripa och göra något för att garantera demokratiska spelregler och respekt för mänskliga rättigheter, i enlighet med principerna för internationell rätt?

Haarder
. (DA) Herr talman! Tack för det vänliga mottagandet! Man skulle kunna säga att Pat Callagher inte är här eftersom han blivit minister, men att jag i gengäld är här eftersom jag blivit minister - så kan det gå.
Med hänvisning till frågan vill jag upplysa om att det kontroversiella lagförslag om massmedier som den ärade parlamentsledamoten hänvisar till antogs av Turkiets parlament den 15 maj i år. Rådet är av uppfattningen att detta lagförslag om massmedier, om det genomförs i praktiken, kommer att innebära en markant tillbakagång och en ytterligare skärpning av restriktionerna för fri radio- och TV-utsändning i Turkiet. Rådet vill rikta uppmärksamheten mot att den turkiska författningsdomstolen den 13 juni, efter det att talan väckts i ärendet av Turkiets president, Sezer, upphävde 5 artiklar i denna lag, bland annat artikeln om utnämning av medlemmar och artikeln om ekonomiska sanktioner vid eventuella överträdelser. Jag vill också uppmärksamma er på att författningsdomstolen fortfarande undersöker substansen i den övriga texten. Rådet erinrar om att Europeiska kommissionen genast reagerade mot detta lagförslag med hänvisning till att det dels inte uppfyller det politiska Köpenhamnskriteriet, och dels strider mot partnerskapet för anslutning som förutsätter att man på kort sikt upphäver all gällande lagstiftning som förbjuder turkiska medborgare att använda sitt modersmål i TV- och radiosändningar. Europeiska unionen har klart och tydligt betonat denna förutsättning vid sina dialogmöten med Turkiet, senast vid de politiska direktörernas möte den 17 maj i Madrid omedelbart efter att det turkiska parlamentet antagit lagförslaget. Rådet kommer att bevaka situationen noga, eftersom det rör sig om helt avgörande principer. I det avseendet är rådet och Papayannakis helt överens.

Papayannakis (GUE/NGL).
Jag tackar rådsordföranden och, kan jag också säga, kollegan. Jag tackar verkligen så hemskt mycket! Ert svar var mycket tydligt och bra. Jag har inget att tillägga. Det är bara en annan sak jag skall fråga er: Finns det kanske några upplysningar om när denna historia skall få ett slut, negativt eller positivt? Jag hoppas naturligtvis på ett positiv slut. Det vill säga, när kommer det slutliga beslutet om den här lagens ikraftträdande?

Haarder
. (DA) Jag tackar Papayannakis för de vänliga orden. Jag är glad för att vi är överens. Jag kan tyvärr inte säga någonting om när detta ärende kommer att avslutas. Men skall vi inte enas om att vi alla håller det under bevakning och fortsätter trycka på. Sedan får vi hoppas på en lösning så snart som möjligt.

Talmannen. -
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 2. Fråga nr 3 från Alexandros Alavanos som ersätter Mihail Papayannakis (H-0365/02):

Angående: Omkullkastning av Nicebesluten om en europeisk armé
På toppmötet i Nice beslutade ?de femton? att endast de länder som är medlemmar i Europeiska unionen skall delta i planeringen av den europeiska militärstyrkans operativa verksamhet, detta oberoende av om de använder sig av Natos infrastruktur.
Ankara reagerade starkt på detta unika EU-beslut och hotade med att utöva sin vetorätt i Nato om inte Turkiet skulle få delta i beslutsfattandet på lika villkor som medlemsstaterna. På detta följde ett utominstitutionellt amerikanskt-brittiskt initiativ som ledde till ?Ankaratexten?, en text som i ord och mening går emot de beslut som fattades i Nice.
Jag vill fråga rådet om ?Ankaratexten? som kommit till utanför både EU:s och Natos ramar skall uppfattas som bindande för Europeiska unionen. Vilket beslut ligger som grundval för att EU:s ordförandeskap och den höge representanten utövar påtryckningar på medlemsstaterna för att få ?Ankaratexten? godtagen?

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag kan ge följande upplysningar om rådets ståndpunkt: På det senaste ministermötet i Reykjavik den 14 maj upprepade EU och Nato sitt löfte om att utveckla nära och tydliga förbindelser mellan EU och Nato och konstaterade att det gjorts framsteg på en rad punkter i fråga om uppgörelsen om Natos stöd till EU-ledda operationer. De påpekade emellertid också att besluten från Natotoppmötet 1999 i Washington och senare från ministermötet och Europeiska rådet i Nice innebär att det finns en del punkter, som kräver ytterligare diskussioner. Som bekant kunde det inte bli några ytterligare framsteg, eftersom en Natomedlem hade uttryckt betänkligheter. Den s.k. Ankaratexten utgör ett icke bindande försök att definiera riktlinjer som, samtidigt som de tar hänsyn till dessa betänkligheter, kan bana väg för att man så snabbt som möjligt kan uppfylla löftet om att utveckla nära och tydliga förbindelser mellan EU och Nato. I Barcelona underströk Europeiska rådet hur viktigt det är att man snarast möjligt kommer fram till en permanent uppgörelse mellan EU och Nato. Därför uppmanade man ordförandeskapet att tillsammans med den höge representanten Solana knyta relevanta kontakter på hög nivå för att garantera ett positivt resultat. Ordförandeskapet och den höge representanten gör sitt yttersta för att finna en acceptabel lösning för alla EU- och Natomedlemmar; en lösning som på alla sätt överensstämmer med de beslut som fattades av Europeiska rådet i Nice och som kan möjliggöra snabba framsteg i riktning mot det mål som alla ministrarna från EU- och Natoländerna bekräftade i Reykjavik.
Vid mötet i Sevilla den 21-22 juni i år uttryckte sedan Europeiska rådet sin tillfredsställelse med de framsteg som det spanska ordförandeskapet har gjort i fråga om genomförandet av bestämmelserna från Nice om att engagera de europeiska allierade som inte är medlemmar i EU, och i Sevilla fick nästa ordförandeskap, alltså det danska, i uppgift att fortsätta detta samarbete med generalsekreteraren, dvs. den höge representanten.

 Papayannakis (GUE/NGL).
Herr rådsordförande! Det ni sade var mycket tydligt. Jag skulle emellertid gärna höra om det vore möjligt för er att ge litet fler upplysningar när det gäller fortsättningen efter besluten i Sevilla. Om jag förstod rätt så fick det spanska ordförandeskapet lovord i Sevilla för det som har skett och beslut fattades om att ansträngningarna för att finna en lösning skulle fortsätta, men jag tror också ett det diskuterades om några tillägg till denna omtalade text som visserligen inte är bindande men som har politisk betydelse. Finns fler upplysningar om vad som har skett efter Sevilla? Vet vi att man verkar för en förbättring av texten i fråga och vilka möjligheterna är till något sådant?

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag måste säga till Papayannakis att jag faktiskt inte kan svara på den fråga han har ställt, och inte heller på hans kompletterande fråga; det är ju så att Danmark, på grund av det undantag från fördraget som vi har fått på försvarsområdet, inte sköter ordförandeskapet i unionen vid de tillfällen då det handlar om att utarbeta och verkställa beslut och insatser som har effekter på försvarsområdet. Det är Grekland som sköter ordförandeskapet i dessa frågor, och därför vill jag föreslå att eventuella kompletterande frågor ställs skriftligen, varefter de kommer att besvaras efter noggranna instruktioner från min grekiska kollega.

Talmannen. -
På grund av det så speciella fallet kommer vi att ge Papayannakis ordet för en ordningsfråga.

Papayannakis (GUE/NGL).
Herr talman! Jag ville verkligen inte antyda något om Danmarks val att ställa sig utanför men det svar som rådsordföranden gav betyder, eftersom valet att ställa sig utanför även gäller den gemensamma utrikespolitiken och euron, att kanske även den grekiska företrädaren borde bjudas in till de sammanträden vi håller och som ägnas åt frågor till rådet. Jag lägger fram det för er, herr talman, och så kanske ni sedan kan lägga fram det för presidiet.
Det är, som Haarder rekommenderade, inte tillräckligt med skriftliga frågor. Skriftliga frågor är bra men en muntlig fråga har andra fördelar eftersom den ger upphov till följdfrågor som i sin tur besvaras etc. Kanske borde vi se närmare på det?

Talmannen. -
Jag noterar detta problem i egenskap av sammanträdets talman, men Haarder har ordet.

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag vill gärna försäkra Papayannakis om att Danmark sköter ordförandeskapet i utskottet för inrikes frågor, trots att vissa ämnen här berörs av de danska förbehållet, vidare att vi sköter ordförandeskapet i Ekofinrådet, men när det gäller frågor om beslut och aktioner som har effekter på försvarsområdet har vi, med respekt för det beslut som danskarna fattade för ganska många år sedan, valt att låta det grekiska ordförandeskapet sköta rådsordförandeskapet på denna punkt. Jag vill gärna tillägga att den danska regeringen, i likhet med majoriteten i det danska parlamentet, vill få bort dessa förbehåll, så snart det blir möjligt, men innan förbehållen avlägsnas genom en folkomröstning, kommer vi att respektera dem. Det är ett demokratiskt beslut som vi respekterar, och det gläder mig att Papayannakis har användning av detta, och vi är mycket glada över att den grekiska regeringen är så hjälpsam och att samarbetet har gått så bra i samband med utarbetandet av det danska ordförandeskapets program, där Grekland har skrivit det avsnitt som gäller försvaret.

Talmannen. -
Fråga nr 4 från Olivier Dupuis (H-0371/02):

Angående: Georgien
Vid sitt fjärde möte i Tbilisi den 29-30 april 2002 antog den parlamentariska samarbetskommittén för EU-Georgien ett slutdokument, där den i punkt 14 uppmanar Georgiens myndigheter och EU att så snart som möjligt uppfylla partnerskaps- och samarbetsavtalet för att på så sätt skapa en grundval för att påbörja förhandlingar om ett associeringsavtal.
Kan rådet utförligt ange vilka punkter i samarbetsavtalet som ännu inte genomförts, anledningarna till detta, och vilken strategi och tidsplan rådet utarbetat i syfte att avtalet skall kunna genomföras så snart som möjligt?
Anser inte rådet dessutom att partnerskaps- och samarbetsavtalet, och till och med ett eventuellt associeringsavtal, inte utgör ett tillräckligt stöd från EU:s sida för att göra det möjligt för Georgien att bemöta de utmaningar som regionens utomordentligt svåra situation innebär? Anser inte rådet att det inte längre bör försöka undvika frågan om Georgiens anslutning till EU och att Georgien bör inkluderas i listan över kandidatländer, med förbehåll för att landets medlemskap beror på dess förmåga att införliva gemenskapens regelverk i den nationella lagstiftningen?

Haarder
. (DA) Herr talman! Partnerskaps- och samarbetsavtalet mellan EU och Georgien trädde i kraft den 1 juli 1999; det skulle i första omgången gälla i tio år, därefter skulle det förlängas automatiskt varje år. Samma villkor finns i alla de partnerskaps- och samarbetsavtal som EU har ingått. Det har därför hela tiden stått klart att partnerskaps- och samarbetsavtalet med Georgien var en långsiktig förpliktelse för båda parter.
När man ser på syftet med partnerskaps- och samarbetsavtalet, är det klart att det har skapat en solid grund för närmare förbindelser mellan EU och Georgien. Det har skapat en ram för politisk dialog, som har bidragit till utvecklandet av våra förbindelser; det har också medverkat till att främja de ekonomiska förbindelserna mellan parterna - å andra sidan är det klart att det återstår mycket att göra, i synnerhet med hänsyn till behovet att stödja Georgiens strävanden att konsolidera sin demokrati och utveckla sin ekonomi. Det finns också mycket att göra när det gäller samarbetet kring lagstiftning, förvaltning, ekonomiska, sociala, finansiella och vetenskapliga frågor samt på det tekniska och det kulturella området.
Det har som sagt stått klart att vårt samarbete inom ramen för partnerskaps- och samarbetsavtalet kommer att ta sin tid. Georgien har dessutom tvingats kämpa med några mycket speciella problem. Sedan 1991 har en miljon människor lämnat Georgien, bruttonationalprodukten per invånare har minskat med 70 procent, och nu lever 60 procent av befolkningen under fattigdomsgränsen. Två olösta, interna konflikter har medfört att det inom landets gränser nu finns nästan 300 000 hemlösa människor. Georgiens situation är mycket svår när det gäller regional säkerhet; kampen mot korruptionen har stött på stort motstånd från olika håll - det är en ganska tragisk situation. Vi stöder Georgiens förhoppningar om att integreras ytterligare i de euroepiska modellerna och strukturerna. EU har lämnat 350 miljoner euro i bidrag sedan självständigheten 1991, men enligt rådets uppfattning kommer det inte att vara försvarbart att överväga ytterligare avtalsmässiga steg i detta skede. Vi är övertygade om att vi måste koncentrera oss på det fulla genomförandet av partnerskaps- och samarbetsavtalet. Det framgår också av en skrivelse nyligen från president Sjevardnadze till Xavier Solana, där han talar om behovet av ytterligare framsteg i genomförandet av detta avtal. Detta är naturligtvis beroende av politiska, sociala och ekonomiska reformer samt av lösningen av de två interna konflikterna, som Georgien självt måste ta det fulla ansvaret för. I detta sammanhang vill rådet understryka att de två interna konflikterna i Georgien och konflikten mellan de övriga länderna i södra Kaukasus innebär att förhållandena i området är långt ifrån stabila. Bristen på stabilitet leder till problem med terrorism, fattigdom, korruption, svaga politiska institutioner, olaglig handel, utvandring och risk för etniska sammanstötningar. Konfliktlösning måste därför vara vår främsta prioritet. Det kräver god vilja och insatser från alla länder i södra Kaukasus och från det internationella samfundet.
Vi samarbetar med Georgien genom ofta återkommande möten i vårt samarbetsråd och samarbetsutskott. Det finns dock även i fortsättningen åtgärder som Georgien kan vidta på egen hand för att hjälpa sig självt. Bristfällig tillämpning av den befintliga lagstiftningen hämmar framåtskridandet och begränsar effekten av EU:s bistånd. Den förpliktelse som Georgien åtog sig i oktober 2000 om att anta ett nationellt program för genomförandet av partnerskaps- och samarbetsavtalet har ännu inte uppfyllts.

Dupuis (NI).
Herr rådets tjänstgörande ordförande! Jag instämmer helt i ert konstaterande av den tragiska situationen i Georgien. Jag är också helt överens om vad ni sade och vad ordförande Rasmussen sade i morse om utvidgningsprocessens betydelse för att komma över uppdelningen av den europeiska kontinenten i modern tid. Vi vet också vilken betydelse utsikterna till EU-anslutning har haft för alla länder i Centraleuropa när det gäller att lösa de enorma problem som de haft och fortfarande har.
Vad vi föreslår skiljer sig inte från vad vi har föreslagit och gett till länderna i Central- och Östeuropa - utsikter till anslutning. Utsikter till anslutning, det betyder inte anslutning i morgon, men det är en garanti för att det finns ett ramverk inom vilket Georgien kan lösa sina problem. I dag vet vi att så inte är fallet, vi känner till Rysslands påtryckningar, vi vet vilken roll Ryssland spelar i de inre konflikter som ni har talat om.
Min fråga är därför denna: skulle ni gå med på att i egenskap av unionens tjänstgörande ordförande föreslå rådet att man överväger möjligheten av att inkludera Georgien i listan över kandidatländer?

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag blir tvungen att säga till min gode vän och tidigare kollega Dupuis att det tyvärr är orealistiskt att föra upp Georgien på listan över möjliga kandidatländer. Jag tror att vi inom Europeiska unionen skall överväga alternativ till medlemskap för våra nära och avlägsna grannar i öster och i söder. För vissa europeiska länder är medlemskap en naturlig lösning, för andra är det alldeles orealistiskt. Vi måste vara realistiska i de förhoppningar som vi väcker hos ledarna i de länder vi samarbetar med. Jag tror inte att det skulle vara klokt, i varje fall inte just nu, att inge några som helst förhoppningar om medlemskap vare sig hos Sjevardnadze eller hos andra ledare i Georgien.

Posselt (PPE-DE)
Herr Haarder! Även jag vill gratulera er och oss själva till att ni nu är här som rådsordförande. Min fråga har att göra med Georgien. Ni hänvisade med rätta till att säkerhetssituationen i Georgien hänger på säkerhetssituationen i Kaukasus. Jag vill fråga er vilka ansträngningar som rådet gör för att förbättra läget i Kaukasus genom att lösa Tjetjenienproblematiken för att på så vis även stabilisera Georgien. För så länge läget i Tjetjenien är instabilt och så länge ofrihet råder och det pågår krig där kan inte heller Georgien stabiliseras.

Talmannen. -
De är angränsande länder herr Posselt. Jag vet inte i vilken utsträckning er kompletterande fråga har att göra med Georgienfrågan men ordföranden har rätt att svara.

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag kan svara Posselt helt kort att det ju pågår en fortlöpande dialog med den ryska regeringen om Tjetjenienproblemet. Vi skall inte underskatta detta problem, och det gör vi inte heller. Det är ett fast inslag i dialogen med Ryssland att detta diskuteras, och jag vill inte alls förneka att det kan finnas ett samband mellan Tjetjenienproblemet och problemen i Georgien. Så jag ger på sätt och vis Posselt rätt, jag säger bara att det förs en fortlöpande dialog om saken, den är inte glömd, och det kommer också att framgå av senare frågor, om vi hinner fram till dem.

Evans, Robert (PSE).
Även jag välkomnar Haarder i hans nya roll. Det Haarder sade om att han inte vill väcka förhoppningar i några länder som Georgien, vilket Dupuis tog upp, sporrade mig att göra ett inlägg.
Jag vet från min erfarenhet av Rumänien - som ligger på elfte eller tolfte plats bland de länder som väntar på att ansluta sig till unionen - att det enda som håller det landet uppe är ljuset i slutet av tunneln, hoppet att det kommer att kunna ansluta sig till Europeiska unionen, de rika grannländerna, och gå med i en välmående klubb. Om ni säger till andra länder - vare sig det är Georgien eller några av de tidigare jugoslaviska republikerna - att vi inte vill väcka något hopp hos dem, finns det då inte fara för att detta kommer att medföra att oro uppstår i landet, interna strider, eventuellt våld och att invandringen till väst kommer att öka? Herr tjänstgörande ordförande, kan ni tydliggöra er ståndpunkt?

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag förstår utmärkt väl detta resonemang, men frågan är om det är ett gott råd att ge till Georgien, om det är en bra lösning på de nuvarande problemen att tända detta ljus i slutet av tunneln. Tunneln kan ju vara så lång - och i det här fallet är den lång - att hoppet blir för litet, och man kan säga att hoppet kanske rent av kommer att avleda uppmärksamheten från de helt närliggande och aktuella krav som Georgien inte lever upp till, bl.a. vissa avtal som vi har med Georgien. Jag tror inte det är något gott råd att uppmana Georgien att arbeta i riktning mot medlemskap. Rådet måste hela tiden komma med uppmaningar: Uppfyll de avtal som finns, lös de problem som är mest aktuella. Men Georgien ligger, så vitt jag vet, i Europa, och naturligtvis finns det en teoretisk möjlighet att Georgien förr eller senare kan bli medlem, det kan väl inte uteslutas; men det är inte något som bör spela någon som helst roll i den nuvarande, sorgliga situationen.

Talmannen. -
Fråga nr 5 från Liam Hyland (H-0379/02):

Angående: Världshandelsorganisationen och import från världens fattigaste länder
EU beslutade nyligen att ge import från de 48 fattigaste länderna, även jordbruksprodukter, obegränsat tullfritt tillträde till EU:s marknad. Detta är första gången i världen. Man hoppades också att andra industriländer skulle följa EU:s exempel. Kan rådet nu uttala sig om det aktuella läget angående detta beslut, och om andra industriländer följer EU:s exempel?

Haarder
. (DA) Herr talman! EU var värd för FN:s konferens om de minst utvecklade länderna i maj 2001 i Bryssel. På konferensen antogs en förklaring och ett handlingsprogram, där det bekräftades att syftet är att förbättra de minst utvecklade ländernas företrädesrätt och tillgång till marknaderna, genom att man arbetar i riktning mot målet att ge alla produkter från de minst utvecklade länderna tullfri och kvotfri tillgång till de utvecklade ländernas marknader. Rådet (allmänna frågor) antog den 26 februari förra året initiativet ?Allt utom vapen?, och EU uppmanade under förberedelserna för WTO:s ministermöte i Doha i november förra året andra utvecklade länder att genomföra motsvarande initiativ och därigenom leva upp till det multinationella löftet om att ge de mindre utvecklade ländernas produkter tullfritt tillträde, det löfte som finns i WTO:s handlingsplan, som antogs i Singapore 1996. FN:s generalsekreterare Kofi Annan har även han enträget bett dem om att göra det. Just nu är det emellertid inga av de stora ländernas åtgärder som på något sätt kan jämföras med initiativet ?Allt utom vapen?. Nya Zeelands initiativ är det som kommer närmast EU:s exempel. Kanada, Japan och Förenta staterna har också gjort framsteg, men de ligger fortfarande efter i förhållande till det initiativ som EU tagit.
En undersökning som nyligen företagits av UNCTAD har granskat förslagets effekter. Undersökningen drar slutsatsen att alla de minst utvecklade länderna kommer att dra nytta av förslaget. Fördelarna skulle emellertid vara ännu större, om de andra fyrpartsmötesdeltagarna, Kanada, Japan och Förenta staterna, följde EU:s exempel. För närvarande är nämligen hälften av dessa länders export belagd med tull i Kanada, Japan och Förenta staterna. G8-mötet i Alberta i Kanada nyligen erbjöd ett nytt tillfälle att diskutera dessa frågor. På mötet fokuserade man särskilt på Afrika, där de flesta av dessa fattiga länder ligger. Saken är alltså under utveckling, och Europeiska unionen kan vara stolt över att vi har tagit det starkaste initiativet på global nivå inom detta område.

Hyland (UEN).
Herr talman! Även jag vill välkomna den tjänstgörande rådsordföranden och tacka honom för ett mycket detaljerat och omfattande svar. Beslutet att ge de fattigaste länderna tillträde till Europeiska unionens marknader är ett praktiskt uttryck för vår önskan att bidra till deras ekonomiska utveckling på lång sikt. Det är den enda trovärdiga och hållbara vägen framåt. Men har rådet någon information om i vilken utsträckning några av dessa länder har kunna utnyttja denna möjlighet när det gäller Europeiska unionen? Kanske kan ni, herr tjänstgörande ordförande, även kommentera vilka svårigheter dessa länder har när det gäller att uppfylla kraven för att exportera till Europeiska unionen?

Haarder
. (DA) Herr talman! Frågeställaren har rätt i att det är viktigt att ge detta stöd; men beträffande detaljerna i frågan är det kommissionen som skall svara. Så jag vill rekommendera att frågan ställs till kommissionen.

Talmannen. -
Fråga nr 7 från Dirk Sterckx (H-0384/02):

Angående: Den s.k. jordgubbsförordningens otillräcklighet vid allvarliga hinder för den fria rörligheten för varor
Sedan november 2001 har den spårbundna godstrafiken mellan Frankrike och Förenade kungariket via kanaltunneln utsatts för allvarliga störningar. Kommissionen har vidtagit alla åtgärder som den utifrån den s.k. jordgubbsförordningen

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag kan upplysa om att det fortfarande är jordgubbstid i de nordliga medlemsstaterna. I konklusionerna från den 27 september 2001, som Sterckx hänvisade till, noterar rådet kommissionens redogörelse för tillämpningen av förordningen om fri rörlighet för varor - den s.k. ?jordgubbsförordningen?. Kommissionens redogörelse innehöll bl.a. några förslag till möjliga ändringar av förordningen i syfte att utvidga dess användningsområde och påskynda processerna. Redogörelsen var emellertid inte ett formellt förslag från kommissionen, som rådet skulle ta ställning till. Rådet och parlamentet uppmanades endast att ta redogörelsen ad notam. Trots det valde rådet att reagera på kommissionens redogörelse genom att anta formella slutsatser vid sammanträdet ?den inre marknaden? den aktuella dagen. Rådet beslutade att medlemsstaterna och kommissionen skulle tillämpa förordningen på ett mera dynamiskt sätt, så att man tar hänsyn till skyddet av grundläggande frihetsrättigheter, däribland rätten eller friheten att strejka. Även om erfarenheterna av tillämpningen av förordningen fortfarande var begränsade, välkomnade rådet en del av kommissionens initiativ, som syftar till att underlätta den praktiska tillämpningen, t.ex. en handbok om de förfaranden som skall följas, om man lägger hinder i vägen för varors fria rörlighet. Rådet satsar även i fortsättningen på att skydda den fria rörligheten för varor mellan medlemsstaterna. Det är ett centralt element i den inre marknaden. Rådets resolution av den 7 december 1998, som antogs samtidigt med förordningen, samt slutsatserna från den 27 september 2001 är uttryck för detta.
Beträffande Sterckx fråga om vilka åtgärder medlemsstaterna har vidtagit för att genomföra rådets slutsatser av den 27 september, måste jag säga att det inte är rådets uppgift att kontrollera vilka åtgärder medlemsstaterna vidtar på detta område. Rådet får heller inte några upplysningar från medlemsstaterna om sådana åtgärder, och därför kan jag tyvärr inte svara på den delen av frågan, vilket jag beklagar.

Sterckx (ELDR).
Herr rådsordförande! Det gläder mig naturligtvis att kunna vända mig till er i den egenskapen.
Egentligen handlar det här om ett hinder för den fria rörligheten för varor i kanaltunneln som sedan november förra året används till 40 procent av dess kapacitet. Det är alltså oerhört synd för ett antal företag, liksom för järnvägen i allmänhet, som ju är ett miljövänligt transportsätt, är det ett stort problem. Jag skulle alltså vilja be rådsordföranden om att i rådssammanträdena sörja för att ordförandeskapet utövar tryck på medlemsstaterna så att de gör vad som är möjligt för att bibehålla den fria rörligheten för varor.
Min fråga är då: vad tänker ni som ordförande göra åt det? Just nu är jordgubbsdirektivet för svagt. Jag anser att vi borde förstärka det. När jag frågade Herr Bolkestein svarade han att rådet tillbakavisar den vägen. Har herr Bolkestein tagit fel? Min fråga är vad ni kan göra för att i praktiken se till att fri rörlighet för varor även garanteras i kanaltunneln, för ärendet skjuts hela tiden åt sidan.

Haarder
. (DA) Jag vill bara förvissa mig om att jag har rätt i min uppfattning att det är kommissionen som skall kontrollera att sådana regler efterlevs. Jag vill för övrigt inte på något sätt bagatellisera det problem som Sterckx nämner. Man kan livligt föreställa sig vad det kan leda till i fråga om ekonomiska förluster, och de berörda kan ju inte förstå det, när det finns EU-regler som skulle garantera att de får avsättning för sina varor. Så jag vill inte bagatellisera det, och jag vill gärna ta upp saken vidare i rådet, men det måste vara kommissionen som företar inspektionen.

Talmannen. -
Fråga nr 8 från Marit Paulsen (H-0389/02):

Angående: Industrifisket och förbudet mot bearbetat animaliskt protein
Industrifiskets inverkan på miljön och den biologiska mångfalden är allmänt känd. Detta fiske sker som bekant huvudsakligen i syfte att ge proteinrikt fiskmjöl för animalieproduktion och odling av ädlare fisk.
Genom rådets beslut (2000/766/EG)

Haarder
. (DA) Herr talman! 1992 framlades en rapport om industrifiske i Nordsjön, Skagerrak och Kattegatt - havet omkring Danmark. Rådet har sedan dess vid flera tillfällen diskuterat industrifiskets inverkan på miljön, men rådet har inte någon gång antagit en gemensam ståndpunkt i denna fråga. Kommissionen presenterade den 28 maj i år ett meddelande om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. I meddelandet föreslår kommissionen att fiske för att få fram råvaror för tillverkning av fiskmjöl bör inriktas på fisk som det inte finns någon kommersiell konsumentmarknad för, och att detta slags fiske bör övervakas noga. Rådet har ännu inte diskuterat detta meddelande från kommissionen. Rådets beslut 2000/766/EG tillämpas bara på fiskmjölsfoder till idisslare, och bara om fodret svarar mot föreskrifterna i kommissionens beslut. Det är vad jag kan svara, och jag erkänner att det inte är särskilt tillfredsställande, men rådet har ännu inte diskuterat kommissionens meddelande. Slutligen vill jag gärna framhålla att jag har stor förståelse för att frågeställaren ställer denna fråga. Men jag kan alltså inte säga mera för närvarande.

Talmannen. -
För att omformulera er fråga? Det går bra. Vi tackar Paulsen för detta beslut.

Talmannen. -
Fråga nr 9 från Cecilia Malmström (H-0396/02):

Angående: Åtgärder mot den kubanska regeringen och stöd till demokratirörelsen
Gisela Delgado Sablón, ledare för de fria biblioteken på Kuba, har tilldelats Lars Leijonborgs pris till demokratikämpar. Priset delas ut av mitt parti till personer i diktaturstater som gjort värdefulla insatser för demokrati och mänskliga rättigheter. Fru Delgado Sablón har inbjudits till Stockholm för att motta priset och jag har själv bjudit in henne att medverka vid ett seminarium om situationen på Kuba i Europaparlamentet.
Vi har tyvärr fått beskedet att den kubanska regeringen vägrar bevilja fru Delgado Sablón utresevisum från Kuba. Sedan tidigare vet vi att den kommunistiska regimen på Kuba systematiskt förföljer demokrater och detta är bara ytterligare ett exempel. Det hade varit mycket värdefullt för den demokratirörelsen om fru Delgado Sablón fått besöka Stockholm och Bryssel för att berätta om situationen i sitt hemland.
Vilka åtgärder ämnar rådet vidta gentemot den kubanska regeringen för att den skall upphöra med förföljelser mot demokrater samt för att stödja dem som arbetar med demokrati och mänskliga rättigheter på Kuba?

Haarder
. (DA) Herr talman! Rådet känner väl till situationen i fråga om mänskliga rättigheter och grundläggande frihetsrättigheter i Kuba samt behovet av att införa ett system som bygger på frihetsrättigheter och andra rättigheter. Ett sådant system finns fastslaget i den kubanska författningen men har inte genomförts i praktiken. Det är den främsta orsaken till att Kuba i dag är det enda land i Latinamerika som EU inte har ingått något samarbetsavtal med. Sedan 1996 har EU:s förbindelser med Kuba utgått från EU:s gemensamma ståndpunkt i fråga om Kuba.
Som nämnt i den gemensamma ståndpunkten är målet för förbindelserna med Kuba att främja övergången till en pluralistisk demokrati och respekten för mänskliga rättigheter och frihetsrättigheter samt en livskraftig ekonomisk återuppbyggnad och en förbättring av den kubanska befolkningens levnadsstandard. Vi anser att en resultatinriktad dialog och humanitärt bistånd är de bästa medlen för att nå detta mål. Dialogen med Kuba, som avbröts av de kubanska myndigheterna i april 2000, återupptogs officiellt den 1 och 2 december förra året, då EU-trojkan, som bestod av högt uppsatta tjänstemän, reste till Havanna. Trojkan träffade den kubanska delegationen under ledning av utrikesminister Felipe Perez Roque. EU-trojkan träffade också den kubanska delegationen på expertnivå, då FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna höll ett möte i april i år.
Rådet för allmänna angelägenheter har på sitt möte i Luxemburg den 17 juni i år godkänt den 11:e utvärderingen av EU:s gemensamma ståndpunkt i fråga om Kuba. Rådet bekräftade på nytt att dessa mål fortfarande är aktuella. Rådet ansåg att det var viktigt att fortsätta dialogen med Kuba, så att man kan uppnå konkreta resultat och lät också förstå att det förväntar sig klara signaler från den kubanska regeringens sida i riktning mot ett förverkligande av målen i den gemensamma ståndpunkten.
Den 20 maj i år, när Varela-projektet presenterades för den kubanska nationalförsamlingen, gjorde ordförandeskapet ett uttalande på Europeiska unionens vägnar, i vilket det välkomnade Varela-initiativet. Vi anser att Varela-projektet är ett viktigt initiativ som med kraftigt stöd från det civila kubanska samhället kan bana väg för de förändringar som landet behöver och som det kubanska samhället kräver. Syftet med initiativet, som har stöd i den kubanska författningen, är att införa ett system med frihetsrättigheter och andra rättigheter, som är fastslagna i författningen men som inte har förverkligats. I uttalandet uttrycker EU en förhoppning om att nationalförsamlingen skall ta initiativet i beaktande, och att Varela-projektet skall bli startskottet för en debatt, som kan främja en fredlig övergång till en pluralistisk demokrati och ett kubanskt samhälle i fred med sig självt.
Vid mötet i Luxemburg den 17 juni noterade rådet denna 11:e utvärdering av EU:s gemensamma ståndpunkt i fråga om Kuba. Det bekräftades att den gemensamma ståndpunkten även i fortsättningen ligger till grund för EU:s politik gentemot Kuba, och det noterades att denna politik fortfarande är aktuell. Rådet pekade på vissa positiva tecken, såsom större religionsfrihet, färre politiska fångar, ingen användning av dödsstraff under de sista två och ett halvt åren och ratificering av flera FN-instrument om mänskliga rättigheter. Rådet påpekade att det under den senaste tiden har funnits tecken på att de kubanska myndigheterna är mera öppna. Man ansåg detta vara en god början och förväntade sig att den kubanska regeringen skulle ta steg i positiv riktning, som kunde leda till konkreta reformer i riktning mot ett politiskt system som bygger på demokratiska värderingar. Rådet följer i detta avseende med intresse utvecklingen i ovannämnda projekt, som har stöd i författningen, och uppmanar den kubanska regeringen att betrakta det som ett legitimt initiativ, då det representerar en betydande insats för att genomföra dessa reformer. Slutsatsen är alltså att rådet i allra högsta grad sysslar med Kuba, det följer Kubas utveckling, det ställer krav och kommer också i fortsättningen att ställa krav på Kuba, men samtidigt noterar rådet de blygsamma framsteg som trots allt görs och som rådet hoppas kan leda till ännu större framsteg i framtiden.

Malmström (ELDR).
Välkommen hit, herr rådsordförande. Det är roligt att se er. Jag tackar så mycket för svaret och vill påpeka att nya saker har skett sedan jag ställde min fråga. I morgon arrangerar den liberala gruppen ett seminarium om Kubas demokratisering. Vi hade bjudit in fyra kubanska medborgare för att de skulle delta i detta möte, men de nekas utresetillstånd av de kubanska myndigheterna. På fax fick jag för en kvart sedan en hälsning från Kubas ambassadör, som sade att seminariet var en förolämpning mot det kubanska folket. Som ni vet har också den kubanska regimen drivit igenom en författningsändring som gör socialismen evig i författningen. Det som händer på Kuba är förstås en oerhörd provokation för den kommunistiska regimen.
Jag undrar om det danska ordförandeskapet förbereder ytterligare påtryckningar nu när man ser att det finns så många olika initiativ för demokratisering. De försiktiga förbättringar vi såg verkar inte leda någonstans. EU har en väldigt stark roll att spela i detta, och den kubanska oppositionen behöver oss desperat.

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag uppfattade i allra högsta grad att det var en fråga. Frågan gällde vad jag anser om den liberala gruppens initiativ och vad jag har att säga om detta att man inte kan få visum för att resa ut från Kuba för att delta i ett sådant seminarium. Mitt svar är att det låter som ett spännande och positivt initiativ. Vad som har kommit ut av det bevisar tyvärr att det ännu är en lång väg att gå, innan de helt grundläggande mänskliga rättigheterna respekteras i Kuba. Det skall inte få oss att ge upp, och jag är glad över de upplysningar Cecilia Malmström här har gett. De är lärorika, och vi måste naturligtvis ta dem i beaktande.

Korakas (GUE/NGL).
Herr rådsordförande! Tycker ni inte att det i varje fall är hycklande med detta intresse för demokrati och mänskliga rättigheter i ett land som, trots det omänskliga embargot som landet sedan lång tid är belagt med och det obarmhärtiga krig som Förenta staterna bedriver mot landet, lyckas ha den högsta levnadsstandarden och utbildningsnivån i Central- och Latinamerika? Dessutom, tycker ni inte att vi bör respektera viljan hos den överväldigande majoriteten av det kubanska folket att försvara sitt socialistiska fosterland och att direkt begäran bör riktas mot Förenta staternas förvaltning om att upphöra med detta brottsliga embargo och denna terrorism mot Kuba och mot det kubanska folkets ledare? Vad skall ni egentligen göra, herr rådsordförande, när det gäller befriandet av de fem kubanska antiterroristerna som kvarhålls i Förenta staterna just på grund av att de har fördömt den terrorism som bedrivs av Förenta staternas förvaltning mot Kuba och dess ledare?

Haarder
. (DA) Jag vill gärna säga till Korakas att jag hoppas att de socialistiska landvinningarna inte behöver vara förenade med brist på demokrati och mänskliga rättigheter, bristfälliga möjligheter att resa till andra länder och delta i diskussioner. Det skulle enligt min uppfattning inte vara klokt att ha en sådan definition av socialistiska landvinningar. Man kan säga vad man vill om den amerikanska bojkotten, och jag skall inte dra upp hela historien igen, men det råder ju inget tvivel om att det hade kunnat hållas fria val på Kuba, man kunde ha gjort mycket större framsteg i fråga om mänskliga rättigheter, och i så fall skulle de som vill häva bojkotten ha haft mycket starka argument på sin sida.

Talmannen. -
Fråga nr 10 från Lennart Sacrédeus (H-0399/02):

Angående: FN:s speciella session om barn
I den resolution som Europaparlamentet antog den 11 april 2002 inför FN:s speciella session om barn, står det bland annat att ?Europaparlamentet stöder uppfattningen att familjen är den grundläggande samhällsenheten och bär det främsta ansvaret för barnens skydd, uppfostran och utveckling?. Därför, säger Europaparlamentet, måste ?en värld som passar barnen (...) samtidigt vara en värld som passar familjen?.
På vilket sätt agerade rådet under den speciella sessionen för barn, för att införliva parlamentets ståndpunkter i det slutliga dokumentet som antogs under sessionen, och på vilket sätt nåddes framgång i att betona familjen som den grundläggande samhällsenheten?

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag vill gärna först hänvisa Sacrédeus till det svar som rådet gav på en liknande fråga i oktober förra året om FN:s speciella session om barn, som hade planerats att äga rum i september 2001. Som ni vet, blev detta möte uppskjutet till den 10-12 maj 2002 på grund av terrorattackerna i Förenta staterna den 11 september 2001.
Jag vill för övrigt upplysa om att slutresultatet av denna speciella session nu finns tillgängligt på Unicefs hemsida. Det gläder mig att kunna meddela parlamentet att den handlingsplan som antogs vid mötet faktiskt innehåller ett avsnitt om familjen, ett avsnitt som föreslagits av Europeiska unionen. Avsnittet har följande lydelse:

Sacrédeus (PPE-DE).
Jag vill tacka Bertel Haarder för hans svar och hälsa vår tidigare kollega välkommen till Europaparlamentet som Europaminister.
Jag vill tacka för det arbete som Europeiska unionen har lagt ned på att lyfta fram familjen som den grundläggande samhällsenheten. Jag vill ställa några följdfrågor till Bertel Haarder:
Får detta några konsekvenser för rådets eget arbete vad gäller den demografiska utmaningen, det ämne som Göran Persson vid Europeiska rådets möte i Stockholm i mars 2001 satte som ett av EU:s absolut viktigaste framtidsområden? Innebär inte betoningen att familjen kan se olika ut ändå inte att EU understryker att barnen har rätt till en mamma och en pappa, till att leva i gemenskap och därmed få extra trygghet?

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag vill gärna be om ursäkt för att jag betonade fel stavelse i Sacrédeus namn, det skall inte upprepas - men jag är själv van vid det.
Jag tycker att min formulering var mycket balanserad. Jag håller med om att den bästa utgångspunkten för ett barns uppväxt normalt är att det har en far och en mor, men det är ju inte alltid som det är så väl ställt. I gengäld finns det barn som växer upp utan varken far eller mor, men som likväl får en lycklig uppväxt och ett gott liv, och därför tycker jag det är viktigt att vi inte har en alltför snäv definition av begreppet familj.
Den demografiska utmaningen, alltså detta med den minskande folkmängden, kan man diskutera länge. Jag anser inte att problemet är så dramatiskt som några vill göra det, men det är inte min uppgift att här på rådets vägnar ta ställning i den fortlöpande diskussion som jag tycker vi skall föra kring denna fråga. Det har för övrigt också att göra med frågan om invandring till våra länder, och jag tycker att det skulle föra för långt att börja en diskussion om det.

Talmannen. -
Eftersom det handlar om liknande frågor kommer frågorna nr 11 och 12 att besvaras gemensamt. Fråga nr 11 från Carlos Carnero González (H-0402/02):

Angående: Rättegången mot ledare för den demokratiska oppositionen i Ekvatorialguinea
I dag, den 23 maj 2002, döms ett flertal ledare för den demokratiska oppositionen i Ekvatorialguinea till följd av fullständigt grundlösa anklagelser, och utan att minimikraven för en rättegång i en rättsstat är uppfyllda, däribland Plácido Micó, ledare för Alliansen för socialdemokrati (Convergencia para la Democracia Social, CPDS).
Denna rättegång avslöjar tydligt den ekvatorialguineanska regeringens bristande vilja att uppfylla sina löften till det internationella samfundet, däribland EU, om att inleda en övergång till ett demokratiskt styrelsesätt.
Vilka åtgärder har EU vidtagit eller har för avsikt att vidta med anledning av denna rättegång, för att skydda den demokratiska oppositionen mot de oacceptabla övergreppen från Teodoro Obiang-diktaturens sida?  Fråga nr 12 från Raimon Obiols i Germà (H-0407/02):

Angående: Anhållna ledare för den politiska oppositionen i Ekvatorialguinea
Generalsekreteraren i Alliansen för socialdemokrati (Convergencia para la Democracia Social, CPDS) i Ekvatorialguinea, Plácido Micó Abogo, anhölls den 9 maj 2002 och befinner sig nu i husarrest. Skälet till anhållandet var att han deltagit i ett möte i Emilio Ndong Biyogos och Felipe Ondo Obiangs bostad, där man antas ha diskuterat planer på en statskupp mot president Obiang.
Alliansen för socialdemokrati legaliserades i februari 1993 efter påtryckningar från det internationella samfundet, trots att regeringen kraftigt motsatte sig en legalisering av både detta parti och andra politiska grupper, och anklagade partiet för att vara oförenligt med projektet ?demokrati på prov? som den dåvarande regeringen i Ekvatorialguinea förespråkade.
Vilka upplysningar har rådets ordförande om anhållanden av oppositionspolitiker som tillhör demokratiska partier som Alliansen för socialdemokrati i Ekvatorialguinea?
Vad anser ordförandeskapet om utvecklingen av demokratiseringsprocessen i detta land?
Vilka åtgärder har rådet vidtagit för att garantera att människors grundläggande rättigheter respekteras, liksom de olika demokratiska krafternas politiska rättigheter i Ekvatorialguinea?

Haarder
. (DA) Herr talman! Rådet har uppmärksamt följt anhållandet av oppositionspolitiker i Ekvatorialguinea, även de tvivelaktiga omständigheterna vid arresteringen, den rättsliga behandlingen och de senaste domarna. Även om åklagarmyndigheten krävde dödsstraff, blev oppositionsledarna slutligen dömda till fängelsestraff på mellan sex och tjugo år, sedan de anklagats för att ha planlagt att störta president Obiang.
Trots presidentens försäkringar om respekt för de mänskliga rättigheterna har EU uttryckt sin oro över procedurmässiga oegentligheter under den rättsliga behandlingen samt över påståendena om tortyr och misshandel av de anklagade. Det råder fortfarande allvarligt tvivel om arresteringens laglighet.
Ordförandeskapet gjorde måndagen den 10 juni omedelbart efter avkunnandet av domarna ett uttalande på EU:s vägnar. I uttalandet vädjade ordförandeskapet till de ansvariga myndigheterna i Ekvatorialguinea att vidta nödvändiga åtgärder för att få domarna annullerade och för att garantera att de anklagades grundläggande rättigheter skall respekteras. Enligt EU:s uppfattning står de magra bevisen mot de anklagade i skarp kontrast till domarnas stränghet. Därav kravet på förnyad rättslig prövning.
EU gav uttryck för allvarliga tvivel på myndigheternas vilja att försvara rättsstatsprincipen och att uppfylla de skyldigheter i fråga om mänskliga rättigheter som man nyligen ålagt sig i samband med det femtioåttonde mötet med FN:s kommission för mänskliga rättigheter. Vidare hänvisade EU till Ekvatorialguineas förpliktelser enligt konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller straff - den konvention som landet nyligen har anslutit sig till. EU har alltså agerat snabbt, principfast och handfast och har visat att man hyser stor misstro mot de aktuella domarna i Ekvatorialguinea.

Carnero González (PSE).
Herr rådsordförande! Med all respekt tror jag att ni fått ett svar som befinner sin någonstans, men inte på jorden eller i Europeiska unionen, och ännu mindre i Ekvatorialguinea.
Herr rådsordförande! Med ert svar visar ni att ni antingen inte vet eller inte vill veta att det i Ekvatorialguinea har hållits en rättegång utan några demokratiska garantier, med straff som grundar sig i icke-existerande anklagelser och dessutom med ett läge där de anhållnas, senare dömdas, liv för närvarande är i allvarlig fara. Jag vet inte om ni t.ex. vet att de sedan en vecka tillbaka inte får någon mat och sedan 48 timmar tillbaka har två av dem blivit intagna för akut vård, med svåra smärtor, på sjukhuset i Malabo.
Herr rådsordförande! Kommer ni att respektera kommissionens svar på situationen i Ekvatorialguinea, som uttalades av behörig kommissionär vid senaste sammanträdet, och kommer ni också att uppfylla parlamentets resolution om denna situation, med tillämpning av innehållet i Cotonouavtalet.

Haarder
. (DA) Herr talman! Det finns ju i Cotonouavtalet paragrafer som gör det möjligt för Europeiska unionen att inleda en dialog, att kritisera, att be om förklaringar, och det är vad Europeiska unionen har gjort, och i mitt svar har jag inte på något sätt försökt urskulda Ekvatorialguinea. Jag har tvärtom använt starka ord. Jag avslutade med att uttrycka unionens misstro mot domstolarna, mot de domar som avkunnas, och om Carnero González önskar det, så vill jag också gärna på unionens vägnar uttrycka misstro mot det sätt på vilket man behandlar åtalade och fångar i Ekvatorialguinea.

Obiols i Germà (PSE).
Herr talman! Ni låter mig säkert låta bli att i mitt korta inlägg komma med förskönande omskrivningar.
Det handlar om liv eller död för personer som står oss verkligen nära. Jag är personligen vän med Plácido Micó, generalsekreterare i CPDS (socialdemokratiska partiet och ledamot i socialistinternationalen), som dömts i denna rättegång som varit en verkligt vanhedrande fars där man inte bara påvisat alla garantireglers absoluta och totala sårbarhet, utan också förekomsten av mycket allvarlig fysisk tortyr.
Vi ingriper således för att be ordförandeskapet att omedelbart agera. Den information vi fick från Malabo, i förrgår, är som min kollega Carlos Carnero sade, oerhört alarmerande. Det handlar inte bara om att mer eller mindre eufemistiskt fördöma denna situation utan att utöva Europeiska unionens makt att få ett slut på denna hemska skandal.

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag har ju själv varit ledamot av Europaparlamentet och själv varit med om att formulera beslut i fall då det sker övergrepp och grymma våldshandlingar i olika länder runt omkring i världen. Vad man kan göra i många av dessa fall är det som jag har meddelat på rådets vägnar. Man kan vädja, man kan undersöka, man kan påpeka för de aktuella länderna vilka förpliktelser de har åtagit sig. Som regel är det ju svårt - ursäkta att jag säger det - att invadera de aktuella länderna, att företa en polisaktion, så jag anser att rådet i detta fall gör precis det samma som parlamentet gör vid många tillfällen, nämligen vädjar, antar resolutioner, påminner länderna om deras förpliktelser, hänvisar till internationella konventioner, som de har undertecknat osv. Det är det vi har gjort, det är vad man kan göra i sådana fall, och jag kan försäkra att situationen också under den allra närmaste tiden kommer att övervakas med skärpa från rådets sida.

Talmannen. -
Fråga nr 13 från Bill Newton Dunn (H-0405/02):

Angående: Minskning av växthusgasutsläppen
Med beaktande av de femton medlemsstaternas bindande åtaganden att minska utsläppen av de sex växthusgaserna, som de gjorde genom att underteckna Kyotoprotokollet, vilka planer har rådet för att minska sin egen energiförbrukning?
Inser rådet att det kunde göra enorma minskningar, bara genom att godkänna ett enda arbetsställe för parlamentet?

Haarder
. (DA) Jag vill gärna försäkra Newton Dunn om att rådet satsar hårt på att Kyoto-protokollet skall tillämpas, och jag vill också försäkra honom om att rådet betraktar energiförbrukningen i byggnader som en mycket viktig fråga. Jag vill gärna hänvisa till en resolution om energieffektivitet i Europeiska gemenskapen som antogs 1998, och jag vill också hänvisa till de slutsatser som rådet antog den 30 maj respektive den 5 december 2000 om kommissionens handlingsplan för energieffektivitet, där rådet uppmanade till särskilda åtgärder inom byggsektorn. Rådet har också erkänt betydelsen av energieffektivitet i de slutsatser som antogs den 10 oktober 2000 om gemensamma och samordnade politiska insatser och åtgärder inom EU för att begränsa växthusgasutsläppen, varigenom man bidrar till att nå målen i det europeiska klimatändringsprogrammet.
Beträffande de specifika åtgärder som föreslogs i handlingsplanen har kommissionen sedan dess till rådet framfört ett förslag till direktiv om byggnaders energimässiga prestationsförmåga. Rådet har mot bakgrund av parlamentets uttalande skickat sin gemensamma ståndpunkt till parlamentet inför den senaste månadens session.
Beträffande den andra frågan måste man hålla i minnet att förhållanden som t.ex. EU-institutionernas säte regleras av det protokoll som är knutet till Masstrichtfördraget, Parisfördraget och Euratomfördraget om fastställande av säte för Europeiska gemenskapernas institutioner och för vissa av gemenskapernas organ samt Europol. Detta protokoll kan bara ändras enligt förfarandet i artikel 48 i Masstrichtfördraget. Frågan måste därför väckas i ett annat forum, vilket jag för övrigt tror att Newton Dunn helt håller med mig om.

Newton Dunn (ELDR).
Även jag vill uttrycka min tillfredsställelse över att rådets tjänstgörande ordförande är här. Som vän och kollega är det mycket trevligt att han är tillbaka och om saker och ting någonsin går dåligt i Köpenhamn skulle vi naturligtvis bli mycket glada om han återvände hit till parlamentet. Den risken behöver vi dock inte tala om innan det blir aktuellt.
Jag tackar er för svaret på min fråga. Jag förstår att frågan om säte egentligen inte hör hemma när, även om det skulle spara oss mycket energi om vi gjorde oss av med denna byggnad.
Jag är särskilt intresserad av den här frågan eftersom jag anser att Europeiska unionens institutioner bör ta initiativet på det här området. Jag hoppas att vi föregår med gott exempel inför världen genom att försöka spara på energi. Jag har därför ett förslag: om jag lägger fram en fråga till den tjänstgörande rådsordföranden inför december månads sammanträdesperiod, kanske han skulle kunna ge mig ett löfte om att han särskilt kommer att tala om för mig vad rådet har gjort med sina egna byggnader när det gäller energibesparing och att föregå med gott exempel inför världen: till exempel energisnåla strömbrytare eller andra åtgärder som rådet kommer att anta inom de följande sex månaderna för att föregå med gott exempel inför världen.

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag vill gärna framföra ett hjärtligt tack till Newton Dunn för hans välkomsthälsning. Han har varit väldigt tydlig och jag skall med glädje framföra hans ståndpunkt till rådets enheter.

Talmannen. -
Fråga nr 14 från Bernd Posselt (H-0408/02):

Angående: Loya Jirga och framtiden för Afghanistan
Hur bedömer rådets ordförandeskap förberedelserna av ett Loya Jirga (ett traditionellt rådslag) i Afghanistan, och vilka åtgärder planerar man att vidta för att ytterligare bidra till en stabilisering av landet?

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag vill gärna tacka Posselt för frågan. Rådet är i likhet med Unama och andra internationella observatörer i stort sett nöjt med resultatet av det extraordinära möte som hölls i Kabul i mitten av juni. På det hela taget har Loya Jirga-processen på ett framgångsrikt sätt uppfyllt de mål som uppställdes i Bonn-avtalet, dvs. att välja ett statsöverhuvud och godkänna övergångsregeringens sammansättning och dess centrala personligheter. De viktigaste politiska krafterna i landet har stött denna Loya Jirga, och det folkliga stödet har under hela processen varit ovanligt starkt. Denna Loya Jirga var förmodligen den mest representativa som landet någonsin har haft. Den var etniskt välbalanserad, och det fanns ett betydande antal kvinnor bland delegaterna. Detta är en anmärkningsvärd bedrift med tanke på den svåra säkerhetsmässiga och politiska miljön och den knappa tidsplanen, en delvis fördriven befolkning och bristen på pålitlig infrastruktur, bl.a. också i fråga om statistik. Rådet är emellertid också väl medvetet om de svårigheter och problem som har funnits under tiden fram till Loya Jirgan. I flera fall stördes valet av delegerade av organisatoriska problem, men också av försök att trakassera, muta, skrämma eller mörda kandidater. Dessa episoder var dock sällsynta och kunde inte ändra processens struktur och tidsplan, liksom de heller inte kunde undergräva processens laglighet. Rådet är fortfarande övertygat om att det extraordinära mötet har banat väg för ytterligare försoning mellan folkslagen och för möjligheterna att nu skapa en stabil politisk struktur, vilket är väsentligt för Afghanistans fortsatta återuppbyggnad.
I detta sammanhang vill rådet ännu en gång framhålla att det återuppbyggnadsstöd från EU som utlovades i Tokyo har som villkor att alla de afghanska parterna bidrar positivt till den process och de mål som fastslagits i Bonnavtalet. För att främja en ytterligare stabilisering i landet har EU, sedan Bonnprocessen inleddes, flera gånger bekräftat att det är fast beslutet att stödja återuppbyggnadsarbetet i Afghanistan. Medlemsstaterna kommer också i framtiden att ställa upp med de flesta ISAF-styrkorna i Kabul. Gemenskapen och medlemsstaterna kommer också i fortsättningen att ge det stöd till återuppbyggnaden som utlovades vid den internationella givarkonferensen i Tokyo i januari i år. Gemenskapen och medlemsstaterna har lovat 600 miljoner euro bara i år, och 2,3 miljarder euro under de följande åren fram till 2006. Som en av de fyra ordförandena i ledningsgruppen för Afghanistans återuppbyggnad kommer EU också i fortsättningen att spela en aktiv roll i återuppbyggandet av landet. EU kommer också att fortsätta leverera det synnerligen nödvändiga humanitära biståndet och blir därmed således även i fortsättningen den största bidragsgivaren till Afghanistan. Jag kan tillägga att det i förklaringen från Sevilla nämndes att man skall lämna repatrieringsbistånd till Afghanistan, vilket UNHCR har vädjat om.
Under de senaste månaderna har åtskilliga snabbt arbetande projekt genomförts på plats, och allt fler återuppbyggnads- och utvecklingsprojekt på medellång och lång sikt håller på att igångsättas. EU kommer att fortsätta att engagera sig starkt i den nödvändiga reformen av säkerhetssektorn, där flera medlemsstater kommer att fortsätta att spela en ledande roll i utbildningen av armén, gränsvakterna, polisstyrkorna, narkotikabekämpare osv. Flera EU-delegationers besök på hög nivå har fördjupat de politiska kontakterna med de afghanska ledarna. Dessa kontakter kommer att fortsätta, sist men inte minst kommer de också att vara en bra utgångspunkt för en fortsatt substantiell dialog med de afghanska myndigheterna, och de kommer dessutom att göra EU mera synligt och stärka EU:s profil i landet samt hjälpa till med att kanalisera framtida EU-stöd till Afghanistan. Därför är det viktigt att EU har en särskild företrädare i Kabul, att medlemsstaterna öppnar ambassader och att kommissionen öppnar en representation.

Posselt (PPE-DE)
Herr talman! Jag tackar så mycket för detta exakta svar, även i kvinnofrågan. Jag måste säga att vi ofta har fel där. I den tjeckiska socialdemokratiska regeringen - och det är trots allt ett kandidatland - finns det i dag inte en enda kvinna. Förhoppningsvis blir det nu ändring på det! Men vi kräver av ett urmodigt stamsamhälle att det skall förändras över en natt.
Jag tror att vi skall koncentrera oss på två saker. Det vill jag fråga er om. För det första gäller det att främja den etniska dialogen. Loya jirga har nämligen tillfogat pashtunerna skador, inte minst på grund av den amerikanska företrädarens oskickliga sätt. För det andra måste vi ge de unga utbildning på kommunal nivå. Jag undrar rent konkret om Institution Building och om rådet möjligen kan initiera något, ett eget hjälpprogram för Institution Building.

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag kan upplysa om att vi i fråga om uppbyggandet av institutioner förstärker EU:s förmåga på detta område, så att vi kan förbättra stödet. Sedan vill jag, med anledning av Posselts upplysning om att Loya Jirga har sårat pashtunerna, säga att ingenting är perfekt, jag har inte påstått att Loya Jirga är ett uttryck för en perfekt demokrati. Det har jag heller inte hört de europeiska medierna säga. Men med tanke på hur det var tidigare, den medeltid som rådde tidigare, så är det väl imponerande och i varje fall lovande för framtiden att man trots allt har kommit så långt som man gjort. Att den tjeckiska socialdemokratin uppenbarligen inte heller är perfekt, det kan man i det sammanhanget ha som tröst. Jag vet inte om dessa båda saker har så mycket med varandra att göra, men det vill jag överlåta till Posselt, han har bättre kunskaper om Tjeckien än jag.

Talmannen. -
Eftersom det handlar om liknande frågor kommer frågorna nr 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23 och 24 att besvaras gemensamt. Fråga nr 15 från Luigi Vinci (H-0412/02):

Angående: PKK och ?terroristbekämpningslistan?
Rådet uppförde den 2 maj PKK på ?terroristbekämpningslistan?. Anser inte rådet att det därigenom gör sig delaktigt i Turkiets militära och polisiära förtryck av hela det kurdiska folket? Vilka initiativ avser rådet att ta för att ge en ny impuls åt fredsprocessen i Turkiet och, framför allt, med vilka samtalspartner?  Fråga nr 16 från Giuseppe Di Lello Finuoli (H-0414/02):

Angående: Europeiska unionen, PKK och Turkiet
Hur avser rådet, efter att ha infört PKK i förteckningen över terroristorganisationer enligt förordning (EG) 2580/2001

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag vill gärna tacka de många ledamöter som har ställt dessa väl underbyggda frågor. Rådet vill gärna understryka att man regelbundet företar en revision av den lista över grupper och enheter som finns i bilagan till rådets gemensamma ståndpunkt om användning av specifika metoder för att bekämpa terrorism. Den nyligen genomförda revisionen ledde till att PKK kom med på listan. Det skedde efter en noggrann bedömning utifrån bestämmelserna i artikel 1 i ovannämnda gemensamma ståndpunkt. Rådet delar inte uppfattningen att införandet av PKK på listan kommer att leda till förtryck av den kurdiska befolkningen i Turkiet. Man måste beakta det förslag som Turkiets nationella säkerhetsråd nyligen framförde om att upphäva det undantagstillstånd som fortfarande gäller i fyra provinser i den sydöstliga delen av landet med övervägande kurdisk befolkning. Rådet är helt medvetet om att det fortfarande finns betydande och beklagliga inskränkningar i fråga om grundläggande friheter, mänskliga rättigheter och inte minst kulturella rättigheter, i synnerhet i de områden där undantagstillståndet fortfarande råder. Dessa förhållanden omfattas naturligtvis av Köpenhamnskriterierna, och det säger sig självt att inga medlemskapsförhandlingar kan påbörjas, förrän dessa kriterier uppfylls till punkt och pricka. EU utnyttjar alla politiska dialogmöten med Turkiet för att pressa på för att man skall göra ytterligare framsteg i fråga om demokratiska reformer. Vid dessa tillfällen klargör man tydligt att kampen mot terrorism skall föras samtidigt som man visar full respekt för mänskliga rättigheter och rättsstatsprinciper, och att kampen mot terrorism under inga omständigheter får utnyttjas som förevändning för att införa eller upprätthålla inskränkningar av dessa rättigheter.

Di Lello Finuoli (GUE/NGL).
Ordförande Haarder! Det verkar som om rådet inte har velat begrunda det faktum att PKK är upplöst, att det inte längre begår väpnade dåd och att många av dess framträdande medlemmar har överlämnat sig till turkarna. Att föra upp PKK på en terroristlista är absurt, just mot bakgrund av dessa nyheter som jag nämnde, och det kommer att medföra att Turkiet blir allt grymmare mot kurderna. Detta kommer att försvåra ett fredsavtal ytterligare och förvärra situationen. Jag insisterar på att PKK togs upp på den här listan när det, ensidigt, började respektera det turkiska folkets mänskliga rättigheter mycket mer än Turkiet gör. Jag anser alltså att rådet borde tänka över sitt beslut och ta bort PKK från terroristlistan, just eftersom dess anhängare inte längre är terrorister.

Haarder
. (DA) Jag tror att den värderade ledamoten kan vara helt förvissad om att frågan har övervägts noga av experter. Det är inte någon slumpartad handling. Det är inte någon oöverlagd handling. Man kan ju alltid hoppas att det sker en utveckling, så att PKK någon gång kan tas bort från listan. Men när PKK nu finns med på listan, så är det inte utan grund. Det har undersökts noga. Det är inte tal om att man har fattat ett osakligt beslut. Det finns objektiva kriterier, som man har utgått från. Men just därför att det är objektiva kriterier, så kan det ju också hända att man utifrån samma objektiva kriterier senare kommer att kunna ta bort PKK från listan. Till slut vill jag gärna bestrida eller motsäga resonemanget om att Turkiet skulle uppföra sig sämre - eller vad man nu vill kalla det - mot kurderna i Turkiet. Det finns ingenting som tyder på det. Jag nämnde i mitt svar ett exempel på att utvecklingen faktiskt går åt andra hållet. Så jag hoppas och tror att min tidigare kollega inte har rätt på denna punkt.

Uca (GUE/NGL)
Herr talman! Tack så mycket för ert svar, Haarder. Tyvärr har jag inte fått svar på mina frågor om HADEP, om hur ni klassificerar organisationen och om HADEP kommer att föras upp på förteckningen över terroristorganisationer i framtiden. Det har ni inte sagt ett ord om.
Beträffande den andra punkten vill jag återigen fästa uppmärksamheten vid, att när vi här talar om förteckningen över terroristorganisationer måste vi också se på den kurdiska sidan: Mer än fyratusen kurdiska byar har förstörts. Vem kommer att agera här och ta den kurdiska befolkningen i beskydd? Handlar inte detta om terrorister? Och låt oss också se på fallet Leyla Zana: Hon är Europaparlamentets Sacharovpristagare och har dömts i Turkiet för sitt stöd till PKK. Enligt den senaste förteckningen i Turkiet är Leyla Zana terrorist. Frågan är vilka terrorhandlingar parlamentsledamot Leyla Zana då har begått för att klassas som terrorist?

Haarder
. (DA) Jag kan försäkra Uca om att jag känner till både förstörelsen av tusentals byar och det öde som drabbat Leyla Zana, som jag själv var med om att överlämna Sacharovpriset till. Men just för att det skall gå objektivt till, är det viktigt att förhållandena undersöks grundligt. Kadek, som är PKK:s efterföljare, är föremål för undersökning, men jag kan för närvarande inte säga vad denna undersökning leder till. Det skulle vara osakligt, om jag sade något. Saker och ting måste gå rätt till. Vi skall följa de regler som vi själva har uppställt, och vi skall lyssna till de experter som vi ber bedöma om våra kriterier har uppfyllts eller inte.

Wuori (Verts/ALE).
Herr talman! Kampen mot terrorismen har även lett till slag i luften och excess i nödvärn vilket lätt kan leda till motsatt resultat än önskat. Därför är det ytterst viktigt att Europeiska unionen och dess ministerråd agerar ändamålsenligt och bevarar en realistisk och kallblodig attityd då de tar sig an dessa problem. Speciellt nu när vi måste överväga vår inställning till Internationella brottmålsdomstolens stadga och fredsbevarandet i Bosnien. Det är helt i linje med de ärenden vi i dag behandlar.

Haarder
. (DA) Ja, jag håller med om det sista som min tidigare kollega och gode vän Wuori säger, så som jag uppfattade det. Jag har inte så mycket att tillägga förutom att det är viktigt att vi håller fast vid en objektiv åtskillnad mellan vilka organisationer som är terrororganisationer och vilka som inte är det. Det skall gå objektivt till. Och låt mig till sist säga att jag har den största respekt för det arbete som Wuori har utfört för de mänskliga rättigheterna här i parlamentet, och jag tackar honom för den bok han gav mig här i förmiddags. Jag skall nog se till att jag läser den.

Maes (Verts/ALE).
Herr rådsordförande! Jag har två preciseringsfrågor. Min första fråga är: exakt vilka kriterier har lett till beslutet om att PKK skulle vara en terroristorganisation? Och min andra fråga: på vilket vis tolkas det här begreppet i fråga om de som samarbetar med en sådan organisation? För det skulle kunna gå mycket långt, när det handlar om en rörelse som verkligen erkänns som ett slags nationell befrielserörelse av kurderna själva.
Och slutligen: vem betraktar ni som samtalspartner för att föra kurdernas talan när det gäller att få igång fredsprocessen? Även i Nordirland blev man tvungen att föra en dialog med samtalspartner som man till en början inte ville befatta sig med.

Haarder
. (DA) Herr talman! Jag kan hänvisa till att kriterierna för vilka organisationer som är terrororganisationer och vilka som inte är det kan man finna i rådets gemensamma ståndpunkt av den 2 maj 2002. Där står det mycket exakt, och det är experter som bedömer om dessa kriterier är uppfyllda. Jag förstår utmärkt väl att Nelly Maes kan nämna Nordirland och andra platser, där man har kommit fram till att ingå en kompromiss med tidigare terrororganisationer. Det får vi hoppas också kan ske i framtiden, för det är ofta det rätta sättet att förmå terrororganisationer att upphöra med att vara terrororganisationer. Men mot bakgrund av vad som har skett, mot bakgrund av det hot som våra länder uppenbarligen står inför, har man inom det internationella samfundet i bred enighet beslutat att man skall agera mot möjliga terrororganisationer. Det har lett till dessa kriterier och till denna lista. Jag har svårt att se att man kan göra något annat, och det utesluter ju inte möjligheten att tidigare medlemmar i PKK kan komma att spela en roll i en framtida uppgörelse, som ska garantera de rättigheter som kurdiska organisationer har kämpat för, och som jag tror jag har lika stor förståelse för som Nelly Maes. Vi har varit ganska överens om de här sakerna under den tid vi har suttit nästan bredvid varandra här i parlamentet.

Talmannen. -
Herr Haarder! Vi skall ställa en sista fråga till er i dag inom tiden för frågor, som vi förlängt från kl. 19.00, eftersom vi började en kvart för sent.

Talmannen. -
Fråga nr 25 från Konstantinos Alyssandrakis (H-0420/02):

Angående: Försök att kriminalisera politisk övertygelse i Slovakien
Enligt ett förslag som lagts fram i det slovakiska parlamentet skall straffrätten (lag 140/1961) ändras så att en person som ger uttryck för sympatier med kommunistiska idéer skall kunna straffas med fängelse. Förslaget om att kriminalisera politisk verksamhet läggs fram med tanke på parlamentsvalet i september 2002, då man förutspår att det slovakiska kommunistpartiet uppnår de 5 procent som krävs för att komma in i parlamentet. Syftet är att skrämma valdeltagarna och att kriminalisera deras politiska åsikter genom att hota dem som ger uttryck för ?kommunistsympatier? eller ?tvivlar på kommunismens brott? med fängelsestraff på mellan sex månader och tre år, och på detta sätt hindra dem från att uttrycka sig fritt och demokratiskt.
Fördömer rådet detta oacceptabla och djupt odemokratiska steg? Har det för avsikt att ta kontakt med de slovakiska myndigheterna så att detta inte får något genomslag, åtminstone inte i ett land som står på tröskeln till ett EU-medlemsskap?

Haarder
. (DA) Herr talman! Rådet fäster stor vikt vid att kandidatländerna uppfyller de politiska kriterier för anslutning som uppställdes i Köpenhamn 1993, dvs. demokrati, rättsstat, mänskliga rättigheter och skydd av minoriteter. Det beslutades att dessa kriterier skulle vara uppfyllda, innan anslutningsförhandlingar skulle kunna inledas. Förhandlingarna med Slovakien inleddes därför först sedan Europeiska rådet i Helsingfors i december 1999 fastslagit att kriterierna nu var uppfyllda. Kommissionen kom i sin rapport från 2001 om Slovakiens framsteg fram till slutsatsen att Slovakien fortfarande uppfyllde de politiska Köpenhamnskriterierna. Kommissionen konstaterade också att landet sedan 1999 hade gjort mycket för att ytterligare konsolidera och befästa institutionernas stabilitet och därigenom stärka demokratin, rättsstaten och de mänskliga rättigheterna. Beträffande den specifika fråga som den värderade parlamentsledamoten ställer, pågår enligt uppgift just nu behandlingen av det aktuella lagförslaget i det slovakiska parlamentet. Andrabehandlingen, som skulle ha ägt rum i mitten av juni, kommer möjligen att skjutas upp, eftersom det är många lagförslag som skall behandlas. Rådet kan för närvarande inte bedöma innehållet i detta förslag. Det skulle vara opassande, om EU blandade sig i den demokratiska processen i ett tredje land. Om lagförslaget antas, kommer EU utan tvekan att ta ställning till innehållet, och skulle det visa sig att det är fråga om kränkning av de grundläggande demokratiska principerna, speciellt Köpenhamnskriterierna, så kommer EU naturligtvis inte att tveka att ta upp denna fråga vid varje tillfälle som ges, och speciellt i de organ som sysslar med Europaavtalet. Rådet följer alltså noga utvecklingen i fråga om denna lag och avvaktar närmare upplysningar om debatten i den lagstiftande församlingen i Slovakien.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Herr talman! Rådets svar påminner om någon som känner till att ett brott kommer att begås och inte gör något för att förhindra det men förbehåller sig rätten att köra ut gärningsmannen efter att brottet är begånget. Det aktuella lagförslaget har redan påverkat landets politiska liv, särskilt inför det val som skall äga rum i september vid vilket det förutses att kommunistpartiet skall passera gränsen på fem procent och bli representerat i parlamentet. Kanske är det så att rådet inte anser att detta är ett problem och en överträdelse av de mänskliga rättigheterna att genom denna lag kriminalisera politiska åsikter, denna lag som medför hot om fängelsestraff på från sex månader till tre år för den som bara uttrycker kommunistsympatier eller tvivlar på kommunismens brott. Jag frågar mig om rådet anser att det ligger inom eller utanför respekten för de grundläggande politiska rättigheterna att på så sätt hota med straff och kriminalisera.

Haarder
. (DA) Jag vill gärna göra er uppmärksamma på att vi har fastställt ett antal mycket klara kriterier, de s.k. Köpenhamnskriterierna. De utgör den förebyggande verksamhet som man här efterlyser. Jag har sagt - och det har sagts vid varje tillfälle - att dessa kriterier skall uppfyllas av var och en som önskar bli medlem i Europeiska unionen. Det är fortfarande bara tal om lagförslag, och det är ett lagförslag i ett tredje land. Det måste bli Europeiska unionens uppgift att bedöma sakläget, om lagförslaget antas med eller utan ändringsförslag. Man kommer alltså att bedöma om det strider mot Köpenhamnskriterierna. Jag vill inte på rådets vägnar avge någon dom här i kammaren i dag.

Talmannen. -
Tack så mycket herr Haarder för ert långa samarbete i dag. Vi väntar er åter nästa månad till frågestunden efter semestern.
Eftersom tiden för frågor till rådet är slut kommer fråga nr 26 till 53 att besvaras skriftligen.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkandet (A5-0216/2002) av Wieland för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om maskiner och om ändring av direktiv 95/16/EG (KOM(2000) 899 - C5-0035/2001 - 2001/0004(COD)).

Wieland (PPE-DE)
Herr talman, mina damer och herrar, kära kolleger! Jag rapporterar i dag för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden som föredragande för ett mycket tekniskt direktiv, maskindirektivet. Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har nu i ett och ett halvt år arbetat med frågan under sammanlagt nio möten och utfrågningar. Jag är själv jurist till yrket och dessa tekniska spörsmål är mycket besvärliga för en jurist, men vi måste ju också ägna oss åt dessa tekniska frågor. Därför går ett av ändringsförslagen ut på att vi, åtminstone med tanke på den aktuella situationen och kommissionen skall inte ta illa upp, helt enkelt stryker artikeln om kommissionen och kommittéförfarandet från kommissionens förslag. Vi tycker nämligen fortfarande inte att kommittéförfarandet har utretts tillräckligt och tillfredsställande.
I ett land har regeringen möjligheter att vidareutveckla lagar och regler. Men medaljens baksida är att kommissionen har ett fullständigt ansvar gentemot parlamentet. Detta ansvarsförhållande mellan kommissionen och parlamentet finns inte än, och därför har vi svårt att fullständigt och utan kontroll ge kommissionen ansvaret att vidareutveckla lagar och föreskrifter. Av den anledningen har vi begärt att man stryker denna artikel. För övrigt omfattar detta direktiv och det vi skall rösta om i morgon väldigt många tekniska detaljer. För utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden handlar det ofta enbart om att förbättra strukturen i vissa föreskrifter, eftersom vi inte har känslan av att detta alltid är helt korrekt reglerat ur juridisk synvinkel.
Vi vet också att det diskuteras intensivt i rådet hur definitionsfrågor skall struktureras. Vi har nu enats i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Min uppfattning är att utskottets förslag kommer att få stort stöd i morgon. Jag har diskuterat ingående med skuggföredraganden Bill Miller, som strax också kommer att ta till orda och som jag är ett tack skyldig. Jag tror att parlamentet intar en mycket tydlig ståndpunkt under den första behandlingen.
För mig handlar det om ytterligare en fråga som återfinns i artiklarna, men mer detaljerat i skälen. Jag har redan nämnt att jag är jurist, men när jag började befatta mig med direktivet genomgick jag en inre kris. Det är nämligen även för en jurist mycket svårt att begripa och liknar mest en stenåker. Vi måste reda ut de huvudsakliga frågeställningarna bättre så att våra kunder, dvs. de europeiska konsumenterna och de som tillämpar lagarna kan förstå innehållet. Därför föreslås det i det här betänkandet att vi skapar ett tvärsnittsdirektiv kallat överordnat CE-direktiv. I det regleras tilldelning av CE-märkning, hur CE-märkningen skall se ut, marknadsövervakning osv., och under denna nivå ett allmänt produktsäkerhetsdirektiv. Dessa två utgör två överordnade direktiv. Under dessa har vi så de enskilda segmentdirektiven om svagström, maskiner, medicinsk apparatur, eventuellt starkström osv. Segmentdirektiven bör enbart handla om vilka konformitetsförklaringar som krävs eller om typprovning behövs eller att vi bara behöver ett bevis på de provningar som tillverkaren enligt regelverket utför. Klarare direktiv, begripligare för konsumenten men även en tydligare strukturering av de olika delarna inom direktivet.

Pérez Álvarez (PPE-DE)
. (ES) Herr talman, ledamöter, herr kommissionär! Den europeiska strategin för säkerhet och hälsa inom arbetet 2002-2006 lades nyligen fram. Om vi skulle vilja framhäva tre frågor i den tror jag inte att jag misstar mig om jag talar om behovet av ett starkt medvetandegörande, främjande av en förebyggande kultur samt behovet att sätta igång konkreta program och åtgärder i de små och medelstora företagen förutom att beakta den demografiska verklighet strategin skall tillämpas i.
En fjärde fråga är att göra politiken för arbetshälsa mer övergripande. Det har mycket att göra med syftet med dagens debatt. Direktivet om maskiner tillämpas praktiskt taget på alla maskiner, fasta och rörliga, för handels-, industriellt eller privat bruk i Europeiska unionen.
I egenskap av föredragande av yttrandet ville jag lära känna de uppfattningar företagare, fackföreningar, ekonomiska aktörer, tekniska och juridiska rådgivare och universitet har om denna.
Ändringsförslagen från utskottet för sysselsättning, med bidrag från den sociala dialogen, syftade till att undvika risken eller försvagandet av regler för skydd av hälsa och säkerhet, att svara på behovet att förenkla vissa klausuler och bestämmelser för att nå tydlighet i skyddsnormerna och att beakta lämpligheten av att koppla dem till andra gemenskapsregler, särskilt ramdirektiv 89/391/EEG. På så sätt kan ett närmande av de nationella hälso- och säkerhetsreglerna underlätta den fria rörligheten för maskiner utan att befintliga och krävda skyddsnivåer minskar. De specifika åtgärderna kommer att öka kvaliteten på arbetet om maskinen används på rätt sätt. Det kommer också att klart fastställas ansvar för den som på ett betydande sätt ändrar eller låter ändra en maskin.
Säkra maskiner och anläggningar förutom förebyggande, dvs. medvetandegörande och en förebyggande kultur, är detsamma som färre möjligheter att risken skall övergå i en olycka och således bättre arbeten i enlighet med Europeiska rådets strategi i Lissabon.
Föredraganden har sagt att dessa åtgärder kommer att garantera produkternas säkerhet. Tillåt mig tillägga att också arbetstagarnas säkerhet i synnerhet, och medborgarnas i allmänhet. Produktsäkerhet innefattar, och kräver, säkerhet för arbetstagarna.

Harbour (PPE-DE).
Herr talman! På Europeiska folkpartiets grupps vägnar vill jag varmt välkomna Wieland och gratulera honom till allt det arbete han har genomfört under en lång period. Det har varit ett uthållighetsprov och, som han säger, det är ett komplicerat och tekniskt betänkande. Han har kämpat med det som advokat. Jag måste säga att jag som ingenjör även fann det svårt att arbeta med detta betänkande. Med tanke på att detta är den första behandlingen, vill jag säga kommissionen här i kväll att den fortfarande måste arbeta mycket mer med detta tillsammans med rådet.
Mot bakgrund av det nyligen offentliggjorda meddelandet från Prodi om enklare och bättre lagstiftning är detta en fråga som kommissionen bör ta en ytterligare titt på. När allt kommer omkring vill vi ju skapa en förordning som skall bidra till att den inre marknaden fungerar och, som kollegerna sade, också kommer att garantera en genomgående hög nivå på säkerhetsstandarder för maskiner och för de personer som arbetar med dessa.
När jag väl sagt att detta är ett tekniskt direktiv, är det viktigt att jag säger till kommissionen här i kväll att det finns några viktiga politiska signaler i det arbete som utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har genomfört. Detta gäller särskilt en fråga som Miller och jag har arbetat med - jag vet att han kommer att ta upp den snart - nämligen behandlingen av särskilda kategorier av lyftanordningar för personer med begränsad rörelseförmåga, särskilt de lyftanordningar som installerats i privata bostäder. Vi blev irriterade när vi såg att denna viktiga maskinkategori diskrimineras i förslaget till direktiv. Maskiner av den här typen fungerar mycket tillfredsställande. De förbättrar påtagligt livskvaliteten för personer med begränsad rörelseförmåga eftersom de är installerade i deras egna hem. Jag har sett dessa installationer. De är utformade i enlighet med mycket höga säkerhetsstandarder. Vi måste försäkra oss om att de får användas även i fortsättningen. Meningen med det här direktivet är inte att ta bort maskiner som fungerar bra från marknaden utan att ha några grunder för att göra detta. Vi begär följaktligen att kommissionen skall se till att denna maskintyp inbegrips ordentligt. En del arbete återstår att göra, det finns fortfarande några aspekter som måste övervägas.
Avslutningsvis vill jag säga att vi måste sätta den inre marknaden i förgrunden, särskilt när det gäller företräde för CE-märkning. Detta fungerar fortfarande inte helt tillfredsställande.

Miller (PSE).
Herr talman! Även jag vill tacka föredraganden, Wieland. Han har arbetat hårt och länge med detta betänkande. Om han som advokat och Harbour som ingenjör fann det svårt att förstå detta, hoppas jag att ni förstår att jag - som mjölkbud - hade ännu svårare att förstå det.
Jag skulle vilja ta upp ett par områden. Jag vill lägga till ett muntligt ändringsförslag i morgon till ändringsförslag 14.2. När vi tog med ?fartyg? var jag försumlig nog att inte nämna ?fartyg för insjötrafik?. Detta har påpekats för mig och jag har tagit upp det med föredraganden, som samtycker till detta tillägg genom ett muntligt ändringsförslag, som jag hoppas att alla kommer att stödja.
Jag går nu över till den punkt Harbour tog upp om lyftplattformar. Det kanske inte är ett så spännande ämne, men det är en viktig punkt, eftersom sådana lyftanordningar hjälper tusentals personer med begränsad rörelseförmåga i hela Europa.
Jag vill påpeka att det finns ett fel i den engelska språkversionen. Den hastighet som omnämns i den engelska versionen är ?0,015 meter per sekund?. Det skall stå ?0,15 meter per sekund?. Om hastigheten skulle minskas med en tiondel skulle personerna vara döda innan de nådde andra ändan. Lyftplattformar är tillräckligt långsamma, låt oss inte göra dem ännu långsammare.
Jag kommer inte att kritisera kommissionen vid det här tillfället, eftersom det inte var kommissionen som införde de tekniska formaliteter som skulle ha medfört att lyftplattformar blev ogenomförbara enligt detta direktiv. Detta skedde under diskussionen i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Jag lägger ingen skuld på kommissionen. Jag tackar föredraganden än en gång för att ha godtagit de ändringsförslag som Harbour och jag själv lade fram, vilka vi har arbetat med under en lång tid. Som jag tidigare sade är det viktigt för tusentals personer.
Detta var de två huvudområden som jag anser vara relevanta och som hör till saken. De diskuteras fortfarande i rådet. Det förefaller som de har blockerats och jag hoppas att detta kan lösas inom relativt kort tid, eftersom hela frågan om lyftanordningar och plattformar är viktig för ett stort antal personer. Vi vill inte göra dem besvikna. Jag ber er att lösa det här problemet så snabbt som möjligt.

Zappalà (PPE-DE).
Herr talman! Också jag skulle vilja gratulera Wieland till det utmärkta arbetet med detta förslag till direktiv, vars innehåll är mycket tekniskt. Trots att jag är ingenjör var det inte lätt ens för mig att förstå alla mekanismerna.
Jämfört med kommissionens ursprungliga förslag innebär de ändringsförslag som utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har antagit att den fria rörligheten för varor i Europa underlättas och att produktionen av konsumentvaror samt konsumenternas hälsa förbättras. Slutligen kommer texten att bli tydligare och det blir svårare att förfalska CE-märkningen.
Diskussionen i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden koncentrerades till några punkter. En av dessa har redan nämnts. Artikel 14.3 i det ändrade ?hissdirektivet? innehöll en hänvisning som syftade till att utesluta lyftanordningar med en lägre rörelsehastighet än 0,15 meter i sekunden från direktivets tillämpningsområde, för att inte anordningar som kännetecknas av låg risknivå skulle belastas med tyngande krav. Dessa anordningar omfattar även hissplattformar för rörelsehindrade och äldre.
Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden avslog med rätta de ändringsförslag som syftade till att införa mer bindande parametrar än dem som Europeiska kommissionen hade tänkt sig när det gäller hastighet, lyfthöjd och behörighet för användning av hissplattformar. Om ändringarna hade antagits skulle de kraftigt ha begränsat användningen av dessa anordningar och gjort många redan installerade plattformar i offentliga lokaler och privatbostäder i våra länder oanvändbara, utan att detta kan motiveras med säkerhetsskäl. Konsekvenserna skulle verkligen ha blivit mycket, mycket negativa. Det hade blivit en åtgärd som skulle ha bidragit till att skapa fientlighet till den europeiska integrationen hos medborgarna. Den nya formuleringen av bestämmelserna i artikel 24 i förslaget till direktiv avseende specifikationerna i bilaga 1, avsnitt 7 i Wielands betänkande som det har ändrats efter ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Vitorino
. (EN) Herr talman! Jag välkomnar slutsatserna efter den första behandlingen av översynen av direktivet om maskiner och jag vill särskilt tacka föredraganden, Wieland, och utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden.
Syftet med detta förslag är, vilket talarna har betonat, att öka den rättsliga säkerheten genom att klargöra omfattningen av och meningen med direktivet och genom att ta bort tvetydigheter som har lett till att direktivet tolkats på skilda sätt. Samtidigt måste högsta möjliga nivå av hälsoskydd och konsumentsäkerhet garanteras.
Den europeiska maskinindustrisektorn som är föremål för direktivet om maskiner framställer en lång rad produkter: maskiner, mekaniska apparater och komponenter. År 1998 producerade sektorn varor till ett värde av 300 miljarder euro. Sektorn sysselsätter över 2,2 miljoner välutbildade och skickliga personer i de 15 medlemsstaterna. Sektorns produktionsvolymer är högre än Japans och andra konkurrenters, som till exempel Förenta staterna.
Europeiska unionen är världens största exportör av maskiner och mekanisk utrustning, före Förenta staterna och Japan. På grundval av de erfarenheter som gjorts under de gångna 12 åren återspeglar förslaget kommissionens beslutsamhet att komma till rätta med problemen, underlätta följandet av Europeiska unionens lagstiftning och samtidigt ta vederbörlig hänsyn till subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Det ligger även fullständigt i linje med rekommendationerna från de expertgrupper som arbetar med frågan om bättre lagstiftning för den inre marknaden. Förslaget och dess följder har diskuterats i stor omfattning med ett stort antal aktörer.
Jag vill betona att syftet med förslaget är att förbättra områden där det har visat sig svårt att genomföra direktivet. Ett stort antal av de många ändringsförslag som har lagts fram förbättrar kommissionens förslag. En del kan tas med i ett ändrat förslag som de är, medan andra endast kan behållas delvis eller principiellt.
Några av ändringsförslagen berör detaljerade, högst tekniska frågor och tillför inte något av värde och kommer därför inte att ingå i det ändrade förslaget. Andra förslag ligger enligt vår åsikt utanför ramen för direktivet om maskiner.
När det gäller ändringsförslag nr 5 om utrustning för användning i nöjesparker, är kommissionen medveten om den här frågan och vi är beredda att genomföra en undersökning om detta. Vi förbereder för närvarande ett meddelande om hur den nya metoden fungerar och det kommer att offentliggöras nu i höst. Den nya metoden för teknisk harmonisering och standardisering ger fri rörlighet för varor och ett högt hälso-, konsument- och miljöskydd.
Vi vill inte blanda oss i den allmänna debatten om kommittéförfarandet. Vi vill i stället koncentrera oss på den praktiska tillämpningen av det nuvarande direktivet. Därför föredrar vi att hålla oss i bakgrunden i diskussionen om frågor som är gemensamma för de cirka 20 direktiven med ny inriktning fram till det framtida meddelandet som jag redan nämnt, för att få en sammanhängande inriktning.
Den praktiska tillämpningen av det nuvarande maskindirektivet har visat sig vara i behov av ett reglerande kommittéförfarande för att lösa tekniska frågor som inte inkräktar på Europaparlamentets demokratiska kontroll. Vi instämmer även i principen att det finns ett behov av att förbättra hela texterna i ändrade direktiv, vilket föreslås i ändringsförslag 13. Emellertid faller detta förslag utanför maskindirektivets ram. I praktiken läggs konsoliderade texter i ändrade direktiv ofta fram på kommissionens webbplats, vilket kommer att göras med det ändrade direktivet om lyftningsanordningar. Följaktligen är kommissionens ståndpunkt om ändringsförslagen som följer.
De ändringsförslag som kommissionen fullständigt eller delvis kan goda är 2, 3, 14-18, 23, 27, 42, 45, 47, 49, 56, 57, 59, 63, 66, 69, 72, 74-76 och 80. De ändringsförslag som kommissionen kan godta i princip är 22, 30, 41, 51, 61, 62 och 64. Slutligen kan kommissionen inte godta övriga ändringsförslag: 1, 4-13, 19-21, 24-26, 28, 29, 31-40, 44, 48, 50, 55, 58, 60, 65, 67, 70, 71, 73, 77-79, 82 och 83.

Talmannen. -
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkandet (A5-0189/2002) av Ceyhun för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets rambeslut om bekämpande av rasism och främlingsfientlighet (KOM(2001) 664 - C5-0689/2001 - 2001/0270(CNS)).
Föredragande Ceyhun har anmält förhinder och kommer att ersättas av Evans.

Evans, Robert (PSE)
. (EN) Herr talman! Jag vill börja med att be parlamentet om ursäkt på Ceyhuns vägnar, han har fastnat i Tyskland och kan inte komma hit. Följaktligen är det jag som har nöjet att lägga fram Ceyhuns betänkande på hans vägnar. Herr talman, kan jag säga genom er till Ceyhun att jag är mycket tacksam för de instruktioner han sände mig från Tyskland eftersom jag inte talar tyska, med vars hjälp jag kommer att göra mitt inlägg i kväll.
Jag välkomnar detta ambitiösa betänkande som parlamentet särskilt har väntat på under en tid. Jag tackar även kommissionär Vitorino, eftersom hans rapport tydligt visar de mycket höga principer och det engagemang som han lägger i denna fråga. Vi i parlamentet - mitt utskott i synnerhet - är mycket tacksamma mot honom för att han lägger ned så stort arbete på den här frågan.
Det är även ett mycket aktuellt och lägligt betänkande. Vi har sett att högerextremism och populism ökar. Vi såg att Le Pen i fick ett mycket stort antal röster i Frankrike och liknande saker händer i andra länder. Där det finns högerextremister är rasismen och främlingsfientligheten inte långt borta och vi måste vara mycket vaksamma när det gäller detta. Kollegerna kommer att lägga märke till att det råder stor oro när det gäller asyl- och flyktingfrågor i Europa för närvarande. Det cirkulerar många skräckhistorier i tidningarna för att vilseleda människor. Syftet med detta betänkande är att klargöra vad rasism och främlingsfientlighet är och tydliggöra vilka handlingar som är straffbara. Vår grupp och utskottet välkomnar den ansträngning kommissionen gjort för att harmonisera lagstiftningen på det här området.
Föredraganden erkänner även vikten av yttrandefrihet och likaså behovet av att skydda minoriteter och andra grupper. Vi måste se till att ny lagstiftning inte står i vägen för dessa viktiga europeiska grundläggande rättigheter.
När det gäller straffen för överträdelse av dessa lagar måste medlemsstaternas regeringar individuellt överväga de rekommendationer som görs, och dessa varierar från sex månader för några överträdelser till två år för andra. Vi måste se dem som minimistraff - som de lägsta gemensamma nämnarna - och vi bör pressa länderna att göra mer på det här området.
Ceyhun tar även upp den ökande användningen av Internet i sitt betänkande, som inte bara är ett europeiskt fenomen, utan världsomspännande och som inte har några gränser. Leverantörer av Internettjänster bör vara ansvariga i stor utsträckning. De måste hållas ansvariga för sina webbplatser, användare och sidornas innehåll. Detta betyder inte att de alltid kommer att vara ansvariga för allt material som passerar genom deras sidor, men de måste hållas ansvariga för att lägga ut rasistiskt och främlingsfientligt material.
Frågan om det är möjligt att åtala är mer komplicerad - kommissionären är advokat, så han vet detta - utan att ett offer har ingivit anmälan. Kanske bör medlemsstaterna vara ansvariga för detta, eftersom några av dem inte är särskilt nöjda när det gäller den här frågan.
Jag går nu över till framställning, distribution och privat ägande av rasistiskt och främlingsfientligt material. Föredraganden har gått in mycket djupt på möjligheterna. Vi måste göra det fullständigt klart att framställning och produktion av sådant material måste vara straffbart. Privat ägande av sådant material kan dock i många fall inte vara straffbart och det kanske inte är så önskvärt att det skulle vara det, eftersom detta skulle vara - om vi ser till de logiska konsekvenserna - att hindra personer från att ha till exempel gamla böcker, foton och annat historiskt material i sin ägo, material som det skulle bli tvunget att förstöra en masse.
Föredraganden anser att Europol och Eurojust är de rätta instrumenten för att upprätthålla de befintliga strukturerna inom Europa i samarbete med rättsmakten i varje land. Jag är övertygad om att detta informationsutbyte skulle bidra till att förbättra genomförandet av detta rambeslut.
Slutligen begär föredraganden regelbundna rapporter från kommissionen om de framsteg som görs, hur arbetet fortskrider och detta är sedvanligt bruk. Det finns ett bra stöd för denna lagstiftning i Europa, bland partierna i utskotten och från en hel rad icke-statliga organisationer i Europa. Det är en mycket läglig lagstiftning. Jag uppskattar att kommissionären har arbetat så mycket med denna fråga och jag hoppas innerligt att parlamentet kommer att ge betänkandet sitt fulla stöd i morgon och att vi kan pressa på för att göra verkliga framsteg i bekämpningen av rasistiskt och främlingsfientligt material.

Hermange (PPE-DE).
Herr talman! Det förslag som kommissionen i dag lägger fram för oss uppfyller en dubbel målsättning. Dels att se till att alla rasistiska och främlingsfientliga beteenden verkligen blir möjliga att bestraffa i samtliga medlemsstater och dels att förstärka samarbetet mellan de judiciella myndigheterna vad avser dessa lagöverträdelser. Förslaget kommer i rättan tid, herr kommissionär, med tanke på den politiska utveckling vi ser i ett antal medlemsstater. Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet konstaterar för övrigt i sin senaste rapport att en kraftig ökning av antalet rasistiska våldsyttringar, antisemitiska angrepp och hot och rasistiska hot rapporterades i Frankrike, Tyskland, Spanien, Sverige och Förenade kungariket för år 2000. Enligt rapporten ökade andelen rasistiska brott under ett år med 33 procent jämfört med 1999, samtidigt som antalet rasistiska våldshandlingar och rasistiska angrepp fördubblades i Förenade kungariket under perioden 1999-2000. Dessa siffror måste vara en väckarklocka för oss, på samma sätt som det valresultat vi såg i Frankrike.
Det kan för övrigt befaras att den internationella situationen leder till en upptrappning av denna typ av handlingar. PPE gläder sig därför över förslaget till rambeslut om bekämpande av rasism och främlingsfientlighet samtidigt som vi föreslår ändringar som enligt vår mening förtydligar och underlättar tillämpningen.
Jag skulle vilja understryka att man måste låta medlemsstaterna få en generös bedömningsmarginal i tillämpningen och genomförandet av detta beslut, enligt subsidiaritetsprincipen och i synnerhet att det är nödvändigt att precisera att beslutet inte hindrar att en medlemsstat antar eller behåller bestämmelser som föreskriver ett strängare straffrättsligt skydd mot rasism och främlingsfientlighet.
Vi stöder vidare de ändringsförslag som ingivits av min kollega Lehne, där tillämpningsområdet för beslutet anges, och där det tydligt anges att beslutet skall tillämpas både på brott som begås i en medlemsstat och brott som begås på alla andra platser, om förövaren av brottet är medborgare i en medlemsstat.
Till sist tycker jag också att det är viktigt att påpeka att de försvårande omständigheter som kan ligga till grund för ett hårdare straff bör utsträckas till de fall då offret är minderårigt och de fall då brottet riktar sig mot en minderårig eller en person som är lätt att påverka. Jag vill tillägga att min grupp kommer att stödja ändringsförslag 12, men inte rösta för ändringsförslagen 24 och 25.
Jag vill tacka för er uppmärksamhet och jag vill tacka er, herr kommissionär, för att ni tagit upp denna rättsligt men även politiskt mycket viktiga fråga i parlamentet.

Zrihen (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Den ökade användningen av digitala nätverk och av Internet och deras genomslag, som vi för övrigt bara kan glädjas åt, har skapat en ny kanal för att framföra rasistiska och främlingsfientliga budskap. Detta överflöd närs av en känsla av strafflöshet som sammanhänger med att brott som utförs på nätet har en förment virtuell prägel.
Det är riktigt att Internet erbjuder ett offentligt rum där alla kan yttra sig. Men framför sin dator verkar vissa glömma den offentliga dimension deras yttranden och handlingar har, och glömma det ansvar som detta med nödvändighet medför. Den internationella dimensionen, de allt fler mellanhänderna och anonymiteten har självklart främjat och förstärkt intrycket av att det virtuella rummet åtnjuter en sorts utomjordisk dimension och därmed skulle undgå lagen. Även om rummet är virtuellt, så är ansvaret, vad det beträffar, högst reellt.
Om Internet vill vara ett av yttrandefrihetens verktyg, och vill ha yttrandefrihetens rättigheter och utrymme, är det givet att det också måste uppfylla alla dess skyldigheter. Och om detta verktyg som går tvärsöver alla gränser vill bidra till att frigöra samhällena och deras ?cybermedborgare?, får det under inga omständigheter spela på det glapp som uppstår ur bristen på samordning av ländernas nationella politik för att bygga upp, eller snarare montera ned själva det mål Europeiska unionen har uppställt, att vara ett område för frihet, rättvisa och säkerhet.
Herr kommissionär! Tack för detta förslag. Detta är vad betänkandet också försöker att framhålla. Det handlar inte om att beordra, utan om att uppmuntra till detta.

Schmidt, Olle (ELDR).
Herr talman! Herr kommissionär! Jag välkomnar å den liberala gruppens vägnar detta förslag som ju med lagstiftningens hjälp syftar till att komma åt den ökande främlingsfientligheten och rasismen i Europa. Denna dystra utveckling strider mot allt vad EU står för: frihet, demokrati, respekt för mänskliga rättigheter, rättssäkerhet. Jag tycker att Ceyhun förtjänar en eloge för ett alldeles utmärkt arbete.
Det är viktigt att gemensamt inom EU arbeta för att förstärka skyddet för dem som drabbas av främlingsfientliga och rasistiska brott, att se till att de skyldiga straffas och att vi får bort kryphålen i lagstiftningen. Skillnader i lagstiftningen i de olika medlemsländerna skall inte kunna utnyttjas av dem som begår brotten.
Rasism och främlingsfientlighet måste angripas på ett brett plan, vilket görs i detta betänkande. Brott skall bestraffas, och brott i vilka främlingsfientlighet och rasism ingått skall bestraffas än hårdare; rasismen skall vara en graverande faktor när straffet utmäts. Det är hög tid att vi från detta parlament och från EU:s institutioner sänder ut en klar och tydlig signal om att vi aldrig accepterar att rasistiska illdåd får förekomma i vårt Europa.
Vi måste med demokratins hjälp bekämpa dem som uppviglar sina medborgare till brott. Vårt Europa skall vara en säker plats för alla, oavsett etnisk identitet, ras, religion eller sexuell läggning. Så är det inte i dag. Vi vet att många i Europa just nu känner sig rädda för sina egna liv, för sina familjers säkerhet. De vill inte gå ut. De känner sig hotade. Detta är totalt oacceptabelt.
Denna vår vilja att skapa ett samhälle för alla utan rasism och främlingsfientlighet, som måhända är en dröm men ändå en viktig sådan, får inte inkräkta på varje individs rättighet att också kunna uttrycka sig fritt i tal och skrift, vilken fastställts i konventionen för mänskliga rättigheter. Därför hoppas jag att få se ert stöd för våra ändringsförslag 24 och 25 som värnar om yttrandefriheten för journalister, konstnärer och andra.
Yttrandefriheten är fundamental och får som regel aldrig inskränkas. I vissa medlemsstater, däribland min egen, är såväl yttrandefriheten som pressfriheten grundlagsfäst. Givetvis kan det aldrig vara tillåtet att hota eller förolämpa andra människor, särskilt inte av rasistiska skäl. Men det är inte heller säkert att straffbeläggning i alla avseenden är det rätta. Det är fråga om en balansgång - jag anser att det är viktigt att ?föra ut trollen i debatten?. Om trollen ser ljuset, tar vi död på dem.
Jag förhåller mig därför lite tveksam till några av Ceyhuns förslag som innebär ett förbud mot spridning av främlingsfientligt material och de förslag som i praktiken innebär att medlemskap i vissa organisationer kan kriminaliseras. Min tveksamhet och mina dubier i detta fall är emellertid inte större än att jag helhjärtat kan stödja Ceyhuns förslag.

Sylla (GUE/NGL).
Herr talman, kära kolleger, herr kommissionär! Det är riktigt att detta betänkande kommer vid en tidpunkt då vi ser en ökning av populistiska och främlingsfientliga röster i Europa, som är på väg att angripa vår kontinents hjärta. I alla betänkanden, vare sig de kommer från institutionerna, frivilligorganisationerna eller övervakningscentrumet i Wien, framhålls att det rasistiska våldet biter sig fast och rentav förvärras.
Jag för min del välkomnar det förtydligande föredraganden gör genom att konstatera att rasismen inte är en åsikt. Att förolämpa eller förödmjuka någon handlar inte om yttrandefrihet, det är faktiskt ett brott. Man säger inte ?jag gillar inte tårtan? på samma sätt som man säger ?jag gillar inte araber?. Man vet att detta inte har samma konsekvenser.
Långt hellre än att enbart bestraffa personer eller enstaka handlingar, och det är det viktiga i detta betänkande, gäller det att angripa dem som ideologiskt beväpnar människor som sedan går till handling. Ur den synpunkten är de tankegångar som finns att läsa på Internet mycket intressanta. Vi vet alla att man med hjälp av det utmärkta kommunikationsverktyg som Internet utgör, i dag kan beställa historieförnekande tidskrifter, köpa skivor som hyllar tredje riket, förhärliga antisemitism och efter den 11 september, i åsiktsfrihetens namn ägna hela samtalsforum åt att spy ut sitt hat mot araber och mot islam. Detta är inte acceptabelt. Enligt min mening kan man inte föreställa sig en utvidgning av EU och en fredlig samexistens mellan den europeiska kontinentens folk utan att skapa en politisk medvetenhet mot rasism hos de yngsta.
Frankrikes konstitutionella råd har nyligen beslutat att organisationen SOS Racisme skall få rätt att helt lagligt genomföra ?tester? för att få fast nattklubbsägare som hindrar ungdomar från att komma in. Det är ett exempel att följa.
Herr kommissionär, herr talman! Jag vill avsluta med att säga att detta betänkande likafullt misslyckas, och det beklagar jag, för så länge man inte ger ekonomiska och sociala rättigheter och ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Boumediene-Thiery (Verts/ALE).
Herr talman, kära kolleger! Kampen mot främlingsfientlighet och rasism är ingen ny fråga för våra institutioner. Vid ett flertal tillfällen har debatterna i kammaren behandlat kampen mot rasism. Vi förfogar i dag över ett europeiskt övervakningscentrum och vi förfogar över artikel 13 i fördraget, där unionens befogenheter inom området för bekämpning av diskriminering fastställs.
På nationell nivå förfogar EU-länderna över en lagstiftning för att bekämpa rasism. Men i själva verket har rasdiskrimineringen aldrig varit så stark. Som bevis hänvisar jag till rapporten från Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet, som vittnar om att rasismen och främlingsfientligheten har en ny blomstringstid. Hit hör den så kallade islamofobin, som tar sig uttryck i extremhögerns oroande frammarsch.
Rådets förslag om bekämpning av rasism och främlingsfientlighet som vi här behandlar syftar till att förstärka och komplettera den befintliga lagstiftningen. Det är dock högst beklagligt att än en gång behöva konstatera att ?EU-iseringen? av brott och straffpåföljder sker enligt modellen med minsta gemensamma nämnare. Om de brott som anges inte omfattas av gemensamma definitioner, hur skall man då kunna garantera att bekämpningen av dessa brott blir densamma i samtliga medlemsstater? Man kan fråga sig om syftet med detta förslag verkligen är att bekämpa rasism, eller om det är att skaffa sig ett gott samvete. Genom att inte vilja ta tjuren vid hornen erbjuder man rasisterna rätten till strafflöshet, de som går extremhögerns ärenden och utnyttjar populism och demagogiska hopkok i syfte att vinna röster. Vi skall inte glömma att kampen mot rasism inte bara syftar till att skydda utlänningar, den syftar också till att försvara våra demokratiers värderingar, som utgör grunden för Europabygget, nämligen de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna.
Och varför skall man utesluta medlemsstaterna från tillämpningen av detta beslut när man med säkerhet vet att den institutionella rasismen existerar och att den måste bekämpas med största beslutsamhet? Denna institutionella rasism, som visar sig genom en omfattande utslagning inom det sociala, ekonomiska, yrkesmässiga, kulturella och politiska området, grundar sig på etniska och religiösa orsaker eller på principen om nationell preferens, som nu ersätts av principen om europeisk preferens. För att bättre bekämpa rasism i vardagslivet räcker det inte att anta texter. Vi är övertygade om att det bara är lika rättigheter, inbegripet politiska rättigheter, för alla medborgare oavsett nationalitet som gör det möjligt att bekämpa alla former av rasism genom att skapa ett politiskt styrkeförhållande som uppstår ur utövandet av medborgarskap. Tyvärr går rambeslutet inte så långt. Det är ändå vår skyldighet att stödja alla initiativ som ger mänsklig värdighet en central plats i Europabygget, något som kampen mot rasism bidrar till.

Borghezio (NI). -
Herr talman! Jag begärde ordet för att stödja några ändringsförslag, men också för att råda bot på vissa allvarliga förbiseenden när det gäller folkens och de etniska gruppernas rättigheter. Enligt subsidiaritetsprincipen måste de ändringsförslag som säger att beslutet att väcka straffrättslig talan skall fattas av varje medlemsstat bifallas. Det finns ju en referenspunkt som parlamentet aldrig får förlora ur sikte, särskilt inte i en så känslig fråga, och det är att de åtgärder som syftar till att bekämpa rasismen inte får gå över den gräns som utgörs av yttrandefriheten, föreningsfriheten och åsiktsfriheten, vilka stadgas i artikel 9 i EU-konventionen. Att denna oro som jag nämner här är välgrundad visas av det aktuella fallet med den process som en rörelse som kallar sig antirasistisk har anhängiggjort vid en fransk domstol för att rent av försöka få boken ?La rabbia e l'orgoglio? av den italienska författaren Oriana Fallaci förbjuden i Frankrike. Oavsett vad man kan säga om innehållet i boken - som har haft en enorm framgång i Italien, ett land som inte är rasistiskt - kvarstår ändå den grundläggande frågan, det vill säga risken att det så kallade antirasistiska regelverket kan användas i syfte att bedriva politisk-ideologisk censur och reducera den åsiktsfrihet som garanteras av Europeiska unionens grundprinciper.
Enligt föredraganden skall medlemsstaterna bestraffa brott som deras medborgare har begått även utanför det nationella territoriet. Då tycker jag att det är uppenbart att det på så sätt kan uppstå en inblandning från en stats sida i en annan stats rättsväsende, vilket otillbörligen begränsar dess suveränitet. Dessutom finns det hela folk, grupper och språkliga och religiösa minoriteter i Europa vars grundläggande rättigheter inte på något sätt värnas, också i de medlemsstater som påstår sig värna om frihetliga värden. Är det inte rasism att hindra eller försvåra för någon att använda sitt modersmål inför en domstol eller att ta bort vägskyltar på traktens språk som man har gjort i Bergamo på senaste tiden, eller att inte erbjuda undervisning i modersmålet och den lokala historien i skolorna, vilket inte bara leder till en mycket allvarlig etnisk diskriminering utan också till ett veritabelt kulturellt folkmord? I vissa fall går den statliga rasismen så långt att den nekar människor deras grundläggande rättigheter till ett försvar, som i det aktuella fallet med självständighetskämparna i Bretagne och rätten till fri tillgång till handlingar i mål utan kostnad - vilken ändå stadgas i fransk lagstiftning. Detta har jag påtalat i en fråga till rådet.
Man bör också mycket tydligt slå fast vad som skall anses vara brott i form av förnekelse av nazismen och fascismen och det måste specificeras att rasistiska eller främlingsfientliga avsikter är en förutsättning liksom en hotande, stötande och förolämpande karaktär. På så sätt kan vi bättre se till att historiska texter och dokument och framför allt sådana som har med vetenskaplig och historisk forskning och analys att göra kan cirkulera i full frihet. Gränslinjen mellan dessa fakta och förnekelsen kan i vissa fall vara mycket svår att urskilja, men den finns och vår liberala kultur kräver att vi säkrar full frihet för den historiska forskningen och full åsiktsfrihet.

Santini (PPE-DE). -
Herr talman! Vi talar om ett betänkande som är lika efterlängtat som känsligt men som ändå verkligen kan bidra till att lösa ett mycket allvarligt problem, om det antas med några grundläggande ändringsförslag från PPE. I vilket fall som helst kommer det att hjälpa oss att ta ett steg framåt i arbetet med att bekämpa all diskriminering av människor på grund av ras, religion eller medborgarskap.
Syftet är att dra igång gemensamma aktioner från medlemsstaternas sida för att ta itu med problemet på ett så samordnat sätt som möjligt, framför allt för att undvika att brott som begås i olika länder inom unionen bedöms och bestraffas på alltför skilda sätt. I den första delen av betänkandet försöker man så exakt som möjligt definiera vad ett brott med rasistiska eller främlingsfientliga förtecken är. Här skulle jag vilja framhålla för kommissionären att ändringsförslag 12 är ett bra komplement. Det syftar till att undvika att det uppstår en onödig häxjakt i detta sammanhang, vilket ligger alltför nära till hands när man talar om främlingsfientlighet och rasism, och samtidigt undvika att beteenden som verkligen kan vara rasistiska och främlingsfientliga undervärderas.
Därefter utkristalliserar man i betänkandet gemensamma minimistraff både för fysiska och juridiska personer, men det som framför allt är modernt med detta betänkande är att det inte bara omfattar de brott som begås i medborgarnas vardag utan också virtuella brott, det vill säga sådana som dagligen begås i den virtuella verkligheten på Internet. Stycket där man framställer det rasistiska inslaget som en försvårande omständighet i vissa speciella fall som omfattar brott med olika motiv och av olika slag är intressant.
Slutligen behöver vi verkligen kraftigt öka samarbetet mellan medlemsstaterna på det rättsliga området för att nå dessa mål. Det är ett nytt initiativ som följer på andra åtgärder som redan har vidtagits och stöder sig på en moderåtgärd från 1996. Låt oss hoppas att denna moder i framtiden kan föda fler barn som detta betänkande.

Marinho (PSE).
Herr talman! Vi vet alla hur lätt det är att få fart på rasism och främlingsfientlighet utifrån de migratoriska flödena som finns i Europa. Det är lätt. Den ger en bild av invandringen i det undermedvetna hos medborgarna som något våldsamt, den öppnar vägen för en rasistisk och främlingsfientlig perversion och den lägger grunden i dag för det medborgerliga livet i Europa, genom att kasta populisterna i maktens stolar. I fråga om detta förgår Europa, som ett mervärde för att hjälpa till att lösa ett gemensamt problem, på de nationalistiska och polisiära barriärerna som alla medlemsstater håller på att bygga var och en för sig, riktiga sandslott som förstörs då vinden blåser lite hårdare.
Därför måste vi understryka den sant europeiska meningen i detta rambeslut som går ut på att införa europeiska straff för rasistiska och främlingsfientliga brott, som hittills har varit föremål för internationell eller inhemsk rätt i varje medlemsstat, ett grovmaskigt nät genom vilket respektive gärningsmän kan smita.
Europa, herr talman, försvarar sig inte med politisk tröghet, eller stora ord, eller genom att ansvarslöst säga till väljarna det som är lättast: Att det är de andras fel. Europa försvarar sig med lagar, med sanktioner och med domstolar. Därför, herr kommissionär, stöder vi detta initiativ och hoppas att rådet inte låter bli att fatta ett snabbt beslut.

Schröder, Ilka (GUE/NGL).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Om betänkandet lever upp till löftet som rubriken förespeglar skulle jag inget hellre än att ställa mig bakom det. Jag skall helt kort förklara varför det precis är vad det inte gör: nyckelordet är Internet. På Internet är redan det olagligt som är olagligt offline. Detta verkar inte vara ett känt faktum här i parlamentet. Det är andra partigrupper vi kan tacka för att det går att bestraffa internetleverantörer som har kännedom om att deras webbplatser innehåller olagligt material. Föredraganden har gjort allt för att kriminalisera Internet i sin helhet och här framgår föredragandens verkliga avsikter på ett fantastiskt sätt.
En sak till: I betänkandet tillämpas strategin att man främst bestraffar det som tänks; gärningarna tar man mindre fasta på. På så vis går vi från att bestraffa hate crime som ju rasistiska motiv verkligen bygger på, för att i stället ägna oss åt mind policing. Det leder till mer censur och mindre press- och yttrandefrihet. Det kan man ju inte stödja!
En sista punkt: Antirasism, som det står här, skulle innebära förbättrade levnadsvillkor för invandrare i praktiken. Vad görs genom betänkandet? Man går inte emot institutionell rasism - där Eurodac bara utgör toppen på isberget -, inte emot ekonomisk rasism eller ren rasism som man återigen fattade konkret beslut om i Sevilla. I stället bygger betänkandet inte bara ut Fästning Europa, utan går så långt att man tar stryptag på tredje länder. Därför kan man som antirasist inte ens ta detta betänkande på allvar.

Coelho (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Då vi tackar kollegan Ozan Ceyhun, beklagar vi det ökade antal rasistiska manifestationer i de europeiska länderna. Enligt det europeiska observatoriet för rasism och främlingsfientlighet, förekom det under år 2000 (i förhållande till året innan) en ökning av fientliga uttryck och attacker, som var särskilt framträdande i flera av unionens länder. Med de tragiska händelserna den 11 september 2001 förvärrades situationen och spänningen och våldet ökade, särskilt det antiislamistiska våldet. Det är viktigt att understryka än en gång att rasismen och främlingsfientligheten är en klar kränkning av principerna om frihet, demokrati, respekt för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter, samt rättsstaten - principer på vilka Europeiska unionen vilar och som är desamma i medlemsstaterna.
Diskriminering på grund av ras eller etnisk tillhörighet är förbjuden i alla stater, men detta förbuds täckning, lydelse och tillämpning har betänkliga skillnader. Medlemsstaterna bör kunna införa eller behålla bättre bestämmelser som rör bevarandet av jämlikhetsprincipen. Därför är det fundamentalt att det finns minimibestämmelser på EU-nivå. Den som begår dessa överträdelser bör inte kunna dra nytta av dessa skillnader och smita från åtal genom att flytta från ett land till ett annat.
Detta förslag till rambeslut bör ge en tillnärmning av de nationella strafflagarna, med hjälp av en gemensam metod, vilket skulle göra det möjligt med ett effektivt beivrande av rasistiska handlingar i Europeiska unionen.
Det kan aldrig vara överflödigt att understryka att det bör finnas en balanserad jämvikt mellan bekämpningen av den rasistiska och främlingsfientliga plågan och bevarandet av de grundläggande fri- och rättigheterna, särskilt rätten till åsikts-, tryck- och mötesfrihet. Men i sanningens namn är det viktigt att också komma ihåg att rasismen inte bara bekämpas genom att trycka ner dess manifestationer, framför allt de våldsamma. Den bör framför allt förebyggas, förebyggas genom utbildning till jämlikhet och antagande av en intelligent politik som inte ger upphov till oönskade reaktioner. Det är ett mycket aktuellt exempel på de åtgärder som bör vidtas inom asyl- och invandringspolitiken.

Korakas (GUE/NGL).
Herr talman! De små positiva åtgärder som föreslås av rådet och i det diskuterade betänkandet för att Europeiska unionens politik skall bli mer sträng och åtgärderna för väckande av åtal i fråga om rasism och främlingsfientlighet skall stärkas, dessa åtgärder förlorar antagligen sin betydelse om vi tar hänsyn till de beslut som fattades i Sevilla angående invandrarna. Där fastställdes verkligen en politik för att systematiskt förfölja och skrämma invandrarna, en politik i harmoni med den logik som företräds av krafterna inom extremhögern som vill göra invandrarna ansvariga för alla kapitalismens hemskheter. Invandrare som när allt kommer omkring huvudsakligen kommer från länder som är offer för okänslig exploatering av även Europeiska unionens länder. Samtidigt existerar i många andra länder, såsom i Grekland vilket kanske är det land som har störst andel invandrare, en verklighet som utgörs av råa och barbariska överträdelser av de grundläggande mänskliga rättigheterna gentemot invandrarna. Nyligen upptäcktes att 2 700 invandrare hölls under så eländiga förhållanden att de revolterade och genomförde en demonstration i protest.
I denna mardrömslika situation, herr talman, utgör rådets förslag och Ceyhuns betänkande i kombination med den gällande lagstiftningen om den europeiska arresteringsordern, i själva verket åtgärder för att utöka och dölja Europeiska unionens rasistiska och främlingsfientliga politik.

Vitorino
Herr talman, ärade ledamöter! Kommissionen tackar för ledamot Ceyhuns betänkande, som ligger i linje med det förslag till rambeslut om rasism och främlingsfientlighet som vi lagt fram. Liksom föredraganden underströk har åsiktsfriheten i en demokratisk rättsstat sina begränsningar och den får framför allt inte användas för att berättiga kränkningar av andra människors rättigheter eller för att begå brottsliga handlingar. Tyvärr fortsätter vi i olika områden i Europa att konfronteras med rasistiska och främlingsfientliga manifestationer, något oacceptabelt i ett demokratiskt samhälle. En integrerad metod som inkluderar både förebyggande och beivrande åtgärder är viktig för att effektivt kunna bekämpa detta fenomen. Straffrättsliga åtgärder, som de som tas upp i kommissionens förslag, är en del av denna metod. Men å den andra sidan har kommissionen alltid understrukit att det handlar om en kulturellt betingad kamp och därför har kommissionen redan vidtagit flera medvetandegörande åtgärder för att bekämpa rasism och främlingsfientlighet på områden som sysselsättning, invandring, asylpolitik och utbildning.
När det gäller de ändringsförslag till kommissionens förslag till rambeslut, förespråkar föredraganden det faktum att en överträdelse av rasistisk eller främlingsfientlig art som har begåtts i någon massmedial form är en försvårande omständighet. Kommissionen är flexibel när det gäller kompletterande försvårande omständigheter. Ändå skulle det kunna vara mer lämpligt att i denna kammare hänvisa till material riktat till ett stort antal personer, eftersom rasistiskt material som sprids av en enda person (till exempel manuell distribution av rasistisk propaganda) också kan vara riktat till ett stort antal personer.
I ändringsförslagen 6 och 12 b, hänvisas till direktivet om elektronisk handel i fråga om Internetleverantörers ansvar. Rambeslutets bestämmelser skadar faktiskt inte något av instrumenten i den första pelaren, särskilt direktivet ?elektronisk handel?. Därför måste vi påpeka att enligt detta direktiv om ?elektronisk handel? får inte medlemsstaterna ålägga tjänsteleverantörerna en allmän skyldighet att övervaka innehållet, men de kan fastställa en skyldighet att informera behöriga myndigheter om påstått olagliga aktiviteter eller uppgifter som användare informerar om. Därmed kan leverantörers skyldighet fastställas om Internetleverantörerna har faktisk kännedom om att de hyser rasistiskt material, dvs. om en rättslig myndighet påkallar deras uppmärksamhet på grund av en anmälan, och leverantörerna under tiden inte har vidtagit åtgärder för att ta bort detta material. Kommissionen har i förhållande till ledamoten och föredraganden en något annorlunda åsikt om bestraffningen för att offentligt hylla folkmord och andra allvarliga brott. De villkor som ändringsförslag 12 föreslår i den här delen är strängare än dem som förespråkades i den gemensamma aktionen 1996 eftersom det ställer villkoret att ord eller beteende som utgör ett hot, förtal eller ärekränkning skall vara orsakade av rasism eller främlingsfientlighet. Den gemensamma aktion som antogs för sex år sedan krävde bara att den offentliga hyllningen skulle ske i rasistiskt eller främlingsfientligt syfte. Därför skulle de villkor som ändringsförslag fastslår utgöra en högre gräns för att kunna väcka åtal, varför vi ber att denna fråga diskuteras i detta parlament.
Slutligen skulle jag vilja understryka att vårt förslag är tydligt i fråga om brottets definition och straffbeläggning, för vi syftar alltid på konkreta handlingar och inte åsikter. Förslaget till rambeslut får inte tolkas som att det skadar de fundamentala rättigheterna, särskilt rätten till åsiktsfrihet och de principer som erkänns av Europeiska konventet om mänskliga rättigheter i dess artikel 10 och 11, och i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Vi bör ändå garantera en lämplig jämvikt i EU-rätten och i Europeiska unionens alla medlemsstater. Så som det föreskrivs i artikel 10.2 i Europeiska stadgan, kan och bör utövandet av dessa friheter, särskilt åsiktsfriheten, vara föremål för en sammanvägning med försvaret av den allmänna ordningen och brottsförebyggande verksamhet och respekt för andra människor och deras rättigheter. I det sammanhanget föreslår vi inte att det skall skapas någon åsiktspolis, vi villa bara be unionen att den sammantaget är trogen de värden som är vårt gemensamma kulturarv sedan Europeiska stadgan om mänskliga rättigheter. På det viset är det ett tydligt politiskt budskap, dvs. att rasistiska och främlingsfientliga brott skall bekämpas hårt och lika i hela Europeiska unionen.
(Applåder)

Talmannen. -
Tack så mycket, kommissionär António Vitorino.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0217/2002) av Luis Berenguer Fuster för utskottet för ekonomi och valutafrågor om kommissionens grönbok om en revision av rådets förordning (EEG) nr 4064/89 (KOM(2001) 745 - C5-0159/2002 - 2002/2067(COS)).

Berenguer Fuster (PSE)
. (ES) Herr talman! För cirka två år sedan hölls i Bryssel några dagar då man firande tioårsdagen av förordningen (EEG) nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer. Under dessa dagar uttalade sig alla med en enhällighet, som på sätt och vis verkar underlig då det handlar om expertbedömningar, till förmån för denna förordnings föredömlighet. Jag håller med om dessa uppfattningar och också denna positiva bedömning.
När det sedan handlar om att lägga fram förslaget om ändring av förordningen finns det en uppfattning som bör tas upp från början. Den positiva bedömningen hindrar inte att man kan föreslå delvisa ändringar eller anpassningar till de behov som uppkommit i praktiken, men reformerna kommer ändå att vara begränsade.
I förordning (EEG) nr 4064/89 föreslås att vissa frågor bör omprövas då tio år gått sedan direktivet trätt i kraft. Efter denna frist har kommissionen gjort en grönbok där det föreslås att man inte bara skall analysera de punkter som föreslås i förordningen, utan alla de som möjliggör en aktualisering av texten. Det är ett mycket positivt initiativ som kommissionen bör gratuleras till.
Kanske handlar de viktigaste punkterna i den grönbok vi talar om definitionen av tröskelvärden för att transaktionen skall vara av gemenskapskaraktär, och för det andra under vilka förutsättningar en koncentration som anmälts till kommissionen skall kunna hänskjutas till nationella myndigheter för analys och beslut, och motsatsvis när en transaktion som anmälts av de nationella myndigheterna tillsammans skall kunna hänskjutas till kommissionen.
I den första av dessa punkter föreslår kommissionen att koncentrationen skall ha en gemenskapsdimension då den kan anmälas i tre eller fler länder, och utelämna de komplicerade procedurreglerna i förordningens artikel 1.3. Vissa nationella konkurrensmyndigheter har uttryckt sin uppfattning om ändringen av nämnda stycke, eller snarare ersättningen av detta med kriterier som inte är desamma som kommissionens.
Vi kan inte hålla med om dessa invändningar. Regeln om automatisk tilldelning av behörigheter som kommissionen föreslår ger större tydlighet och enkelhet, främjar enhetlighet i bedömningskriterierna, ökar den rättsliga säkerheten och sparar kostnader för företagen. Därför stöder vi det fullständigt.
Det andra stycket om hänskjutande av ärenden är av större komplexitet och därför ger Europaparlamentet och utskottet för ekonomi och valutafrågor några förslag. Det första handlar om det lämpliga i att parterna visar att de är överens om att låta kommissionen hänskjuta ärendet till en eller flera nationella myndigheter. Om det enhetliga förfarandet visar sig vara effektivare och sparar pengar för företaget, torde det inte vara så att företagen genom möjligheten att hänskjuta frågan skall kunna tvingas att handlägga olika ärenden mot sitt kriterium.
I ett andra stycke varnar Europaparlamentet kommissionen för det problem som uppstår när hänskjutandet kan ske, då det slutliga beslutet är upp till politiska organ istället för oberoende myndigheter. Man måste tänka på att beslut i flera medlemsstater, som i t.ex. min, tas av en politisk myndighet, dvs. regeringen. Därför kan kriterierna för huruvida man kan anta eller avslå en koncentration vara andra än de för analysen av påverkan på konkurrensen och dess möjliga effektivitet.
Nyligen underströk kommissionär Monti i en intervju som publicerades i pressen i mitt land de påtryckningar regeringarna gör i konkurrensärenden. Man behöver inte vara särskilt klyftig för att gissa vilken dessa regeringars inställning är om det är de själva som skall ta beslutet.
Europeiska socialdemokratiska gruppen har två ändringsförslag. Det första av dem handlar om att behovet att bibehållande eller skapande av anställningar skall finnas bland de effekter som kan kompensera påverkan av en koncentration på konkurrensen. Det handlar egentligen om tolkningen av principen om ?failing company defence?, som redan tillämpats av kommissionen och vi menar att en spegling av detta i texten förbättrar betänkandet.
Jag anser också att innehållet i det andra ändringsförslaget förbättrar texten. Det begär att inte bara konkurrenterna utan också konsumenterna skall ses som intressenter i konkurrensärenden, och i vissa fall drabbade arbetstagares ombud.

Gil-Robles Gil-Delgado (PPE-DE)
. (ES) Herr talman! Jag skall uttrycka nämnda utskotts uppfattning om Berenguers betänkande. Jag lyckönskar både honom och kommissionen, som i dag är företrädd här av Monti, för arbetet med initiativet. Vi tycker att det är ett bra initiativ.
Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har i sitt betänkande innefattat några av utskottets slutsatser. Jag nämner särskilt de som handlar om att inte utvidga förhandskontrollen av nya förslag, förenklingen av tidsfristerna och avvisandet av inspelning av muntliga redogörelser som skulle kunna påverka rättssäkerheten. Jag tackar föredraganden för hans positiva attityd till ändringsförslag och det ansvariga utskottet för att ha godtagit dem.
Å andra sidan finns det andra punkter där utskottet för rättsliga frågor och den inre marknadens uppfattning inte införlivats och de bör upprepas. Vi anser inte att det är lämpligt att dominanskriteriet skall ersättas av en märkbar begränsning av konkurrensen för att tillåta koncentrationer, och inte heller att kommissionens mekanism för hänskjutningar skall utvidgas, inte heller beräkningen av böter i förhållande till årsomsättning. Allt detta eftersom det, enligt vår bedömning, inte är lämpligt att utsätta rättssäkerheten för risker på grund av önskan att införa nya mer eller mindre innovativa förfaranden när de inte är nödvändiga.
Enligt detta sätt att se det är det uppenbart att de ändringsförslag som den socialdemokratiska gruppen lagt fram inte bör antas enligt yttrandets föredragande, och inte heller ändringsförslag 5 av Europeiska enade vänstern. De är mot tendensen att förtydliga förfaranden och de är behäftade med en notorisk otydlighet. Inte heller de andra två ändringsförslagen som inte har något med målet att uppnå ett bättre kontrollförfarande för koncentrationer bör antas.
Gratulerar, med andra ord, till initiativet, men var försiktiga så att inte det som fungerar bra omkullkastas.

Doorn (PPE-DE).
Herr talman! Även jag vill gratulera herr Berenguer. Jag tycker att det är ett utmärkt betänkande. Jag stöder det helt och fullt, kanske inte ändringsförslagen som har lagts fram till sessionen i plenum, men det återkommer jag till.
Grönboken om kontroll av företagskoncentrationer drar upp riktlinjer för hur kontrollen av fusioner skall äga rum i Europa under de kommande åren. Det är bra att de befintliga bestämmelserna testas och ändras i de fall det är nödvändigt. Företagen riktade omfattande kritik mot anmälningsförfarandena, framför allt vid transnationella fusioner. Avsaknaden av inbördes avstämning mellan medlemsstaterna leder till byråkratiska, dyra och tidsödande förfaranden. Den lösning som kommissionen nu lägger fram är enligt mig utmärkt. One Stop Shop i Bryssel för flera anmälningar i mer än två medlemsstater. Själv hade jag gärna sett en One Stop Shop för anmälningar i mer än en medlemsstat. En anmälan i Bryssel är inte bara billigare, det förstärker också rättssäkerheten i väsentlig utsträckning.
Det är bra att samarbetet mellan medlemsstaterna på området för koncentrationskontroll nu äntligen börjar ta form. Naturligtvis måste även de nya medlemsstaterna göras delaktiga i det här arbetet. Låt oss hoppas att det här samarbetet mellan medlemsstaterna leder till mindre byråkrati och lika förfaranden och kriterier.
Vi uppmanar kommissionen att i fråga om spegelbilden av One Stop Shop, kommissionens hänvisning till medlemsstaterna i enlighet med artikel 9, även visa nödvändig återhållsamhet. Utskottet för ekonomi och valutafrågor anger tydligt i betänkandet att ärenden endast kan hänskjutas om de berörda företagen instämmer med detta. Även det är av vikt för rättssäkerheten. Herr talman! Koncentrationskontrollen övervakar bildandet av koncentrationer på marknaden. Nya strukturer skapas, utarbetandet av de strukturerna på marknaden står centrala i kommissionens kontroll. Det rör sig här om ekonomisk reglering vid vilken bedömningskriterierna, till vilka jag räknar ökad effektivitet, övertagits från konkurrensrätten. Min grupp är därför emot alla ändringsförslag som syftar till en utökning av bedömningskriterier, med följder för exempelvis sysselsättningen och andra sociala aspekter. Detta hör inte hemma i förordningen om kontroll av företagskoncentrationer. Samma sak, herr talman, gäller för Herzogs ändringsförslag med en handelspolitisk laddning. Här handlar det om kontroll av företagskoncentrationer och inte om att förstärka europeiska industrier eller att upprätta starka industrier. De starkaste industrierna och de starkaste företagen uppstår genom starkare konkurrens och det är just det som är syftet med kontrollen av företagskoncentrationer.
Jag har redan påpekat att jag anser företagens rättssäkerhet i den här typen av förfaranden vara utomordentligt viktig. Att hantera olika kriterier kan leda till motstridiga slutsatser. Av samma anledning är vi emot mer kollegialitet vid beslut om fusioner. Här rör det sig om enorma investeringar. Företagen har rätt till snabba och obyråkratiska förfaranden. Europeiska kommissionens grönbok skapar goda förutsättningar för det.

Randzio-Plath (PSE)
Herr talman! Kommissionens förslag till reform är välkommet. Det är åtminstone framsynt. Trots framgångshistorien med förordningen om kontroll av företagskoncentrationer är det nu dags för moderniseringar och reformer. Det är även framsynt i avseendet att man därmed redan nu tar hänsyn till utvidgningsprocessen.
Jag stöder betänkandet från föredraganden, som stöds av partigruppen. Men jag delar även oron om att t.ex. vissa förslag i grönboken kanske inte kan förverkligas. Därför är det mycket viktigt att vi får höra från kommissionen att frågan om definitionerna, men också frågan om att ersätta test av marknadsdominans inte skjuts upp till en senare översyn. Jag tror att det särskilt gäller fusionsprocessernas internationella dimension, i synnerhet inom de innovationsstarka områden där sammanslagningarna äger rum.
Antalet gränsöverskridande företagssammanslagningar har ökat stadigt de gångna åren. Detta stigande antal och även komplexiteten är tillräckliga motiv för att se över uppgiftsfördelningen och att finna ett nytt system för konkurrensmyndigheterna på nationell nivå och på EU-nivå att göra avstämningar med varandra. Jag välkomnar detta mot bakgrund av effektiviteten, öppenhet och insyn, rättssäkerhet och förkortade tidsfrister, mindre administrativa bördor för företagen och att kommissionen i ökad utsträckning blir den centrala mottagande instansen. Jag stöder även uttryckligen kommissionens kommentar om att det vore nödvändigt att eventuellt skapa ytterligare en rättslig instans.
Man måste dock även noggrant granska - och här har jag en annan åsikt än mina kolleger - de långtgående konsekvenser som sammanslagningarna medför. Det rör särskilt sysselsättningssituationen och kriterierna och förfarandena för att kontrollera om en fusion skall tillåtas. Genom omstruktureringarna på det här området har tusentals arbetstillfällen över hela EU gått förlorade. Företagen skall förvisso ha så stor frihet som möjligt att fatta ledningsbeslut, men ofta är det den största arbetsgivaren i en region som genomför sådana omstruktureringar. Därmed påverkar de förlorade arbetstillfällena inte bara de enskilda arbetstagarna utan även den ekonomiska och sociala sammanhållningen i hela regionen. Jag vill påminna om att Europeiska rådet i Nice kopplade samman ekonomisk prestation och sociala framsteg till en odelbar enhet. Det måste man ta hänsyn till inom konkurrensrätten och konkurrenspolitiken, även inom ramen för kontroll av företagskoncentrationer.

Schmidt, Olle (ELDR).
Herr talman! Herr kommissionär! Jag skulle vilja rikta ett tack till föredraganden Berenguer Fuster för ett alldeles utmärkt arbete.
Herr kommissionär, jag har sagt det förr, och jag har sagt det i Sverige: Ni är förmodligen den viktigaste kommissionsledamoten för medborgarna i mitt hemland, där frågor om konkurrens aldrig har stått högt. Det har börjat bättra sig nu, så hav hopp! Konkurrenspolitiken är särskilt viktig för små länder, där riskerna för monopol och företagskoncentrationer är påtagliga. Det är bra att EU nu är berett att göra en översyn av hur förvärvskontrollen skall fungera i en globaliserad ekonomi. Omvärlden förändras, vilket ställer nya krav också på EU:s fusionskontroll.
I mitt hemland har vi haft en bred diskussion kring dessa frågor sedan en rad uppmärksammade, tilltänkta fusioner inte har blivit av. Jag säger inte att kommissionen har gjort en felaktig bedömning i dessa enskilda fall. Däremot menar jag att ett bredare anslag i bedömningen av fusioner kunde komma till. Återigen: Detta är särskilt viktigt för små länder.
Jag vill nämna några särskilda punkter. För det första bör förvärvskontrollen mer se till att främja utveckling och rationalisering av företagen på den inre marknaden i sin helhet. Vi måste skapa en fullständig marknad utan hinder och segment. Så är det inte i dag. För det andra måste förvärvskontrollen bli mer förutsägbar. För det tredje kan rättssäkerheten förstärkas. Det är en sund princip att den myndighet som utreder en fråga inte är densamma som den som redan fattat beslut i ärendet.
Herr talman! Vi behöver starkare företag i Europa. Vi behöver mer konkurrens. Vi behöver globala aktörer som kan växa sig starka för att möta en hårdnande internationell konkurrens. Det behövs därför mer av ett långsiktigt och dynamiskt synsätt i kommissionens bedömning av fusioner. Vad gäller det kan EU kanske ha en del att lära av USA, allt i syfte att skapa ett EU med bättre växkraft och mer konkurrenskraftighet i linje med vad vi sade i Lissabon.

Herzog (GUE/NGL).
Herr talman, herr kommissionär! Med tanke på företagskoncentrationernas ökande omfattning och deras enorma inflytande i socialt och ekonomiskt hänseende, är det möjligt att förbättra grönbokens förslag. Som föredraganden Berenguer Fuster framhåller är kontrollen av företagskoncentrationerna en grundläggande del av EU:s konkurrenspolitik. Det går emellertid inte att bedöma om företagskoncentrationer är välgrundade enbart utifrån ett konkurrensperspektiv. Andra målsättningar som finns angivna i Lissabonsstrategin måste integreras i bedömningen, exempelvis dynamiska effekter av full sysselsättning och konkurrenskraftiga industrier. Det är lämpligt att ge dessa båda målsättningar samma juridiska värde, för att inte gå tillbaka på konkurrenssidan, men även för att framhålla industrins och sysselsättningens intressen, som i dag ses som någon sorts fattiga kusiner från landet.
Frågan om att förnya bedömningskriterierna är därför avgörande. Vi måste ta större hänsyn till de faktiska konkurrensförhållandena på internationell nivå, erkänna att begreppet inhemsk marknad förlorar sitt berättigande, med undantag för vissa sektorer, att begreppet europeisk marknad är relevant, och slutligen utveckla begreppet ?contestable market? genom att röra oss i riktning mot kriteriet väsentlig begränsning av konkurrensen. Samtidigt är det lämpligt att förbättra förfarandena. Principen om enda kontaktpunkt i ärenden som berör gemenskapsintressen är utmärkt om den kombineras med bra kontrollbestämmelser. Det är möjligt att förenkla frågan om anmälningskrav och behålla två tredjedelsreglerna utan att förlora kravet på enhetliga EU-regler ur sikte.
Men det är i dessa båda metodrelaterade aspekter som väsentliga resultat måste uppnås. Med hänsyn till dessa koncentrationers långtgående sociala konsekvenser är det helt nödvändigt att samråda med arbetstagarnas företrädare och övriga parter i målet innan man fattar beslut, enligt vad som föreslås i ändringsförslagen av Goebbels och Berenguer Fuster. Förfarandet med marknadstester måste bli helt genomblickbart och man måste lyssna till argument från berörda parter och besvara deras synpunkter. På så sätt tillgodoses industrins intressen, och det är innebörden i ett av mina ändringsförslag.
Självklart kan besluten komma att bli än mer diskutabla. Å ena sidan har vi effektiv konkurrens på den inre marknaden, och å andra sidan industrins och sysselsättningens utveckling. Dessa båda målsättningar måste förenas på bästa sätt.

Karas (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Som alla talare redan anfört står vi inför flera utmaningar. Å ena sidan gäller det den starkare integrationen av marknaderna, å andra sidan den ekonomiska globaliseringen som inte minst leder till allt fler fusioner. Slutligen står vi också inför utmaningen som utvidgningen innebär.
Konkurrensen är ett viktigt instrument för att uppnå våra näringslivspolitiska mål där vi iakttar grundreglerna inom ramen för principen om den europeiska ordningen och den socioekonomiska marknadsekonomin. Det handlar om Europas konkurrenskraft på världsmarknaden. Det gäller konkurrensen inom Europa som vi behöver för att nå upp till Lissabonmålen och för att stärka den inre marknaden. Vi vill inte att statliga monopol ersätts av privata monopol. Vi vill ha konkurrens som bygger på gemensamma bestämmelser. Så som vi förstår konkurrens garanterar och skapar den arbete, medför bättre priser för konsumenterna och främjar den dynamiserade förnyelseprocessen som vi så väl behöver.
Vi står inför den extra utmaning som utvidgningen innebär. Den kräver att vi på skyndsamt sätt sinsemellan stämmer av de grundläggande aspekterna i medlemsstaternas och kandidatländernas konkurrensbestämmelser.
Herr kommissionär! Vi har givetvis också önskemål. Vi vill ha en klar avgränsning av den relevanta marknaden, just i globaliseringens tidevarv. Vi beklagar att det inte finns någon skiljelinje mellan utredande myndigheter och beslutsfattande myndigheter. Vi framhåller att det är nödvändigt att man utformar uppdelningen av behörigheter och samordningen mellan kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna på ett enhetligt sätt. Vi välkomnar att riskkapitalandelar inte längre faller under EU:s kontroll av företagskoncentrationer. Att vi först måste förnya oss själva visar även Österrike. Sedan den 1 juli har vi ett nytt konkurrens...
(Talmannen avbröt talaren.)

Paasilinna (PSE).
Herr talman, kommissionär, kolleger! Tack för detta välgjorda betänkande. Den inre marknaden underlättar koncentration av företag, det gör också den gemensamma valutan, det gör utvidgningen av unionen och det gör globaliseringen, det är egentligen koncentration av företag och en världsomspännande maktutövning av ekonomi och kommunikation till ett fåtal händer. Konvergensen, närmandet, å sin sida har lett till att IT-branschen, medierna och telesektorn är inne i varandra med enorma koncentrationer som påföljd, egentligen megamakter, där makten inom ekonomi, industri, kommunikationer och i många fall politik i praktiken samlats i samma händer. På samma sätt har medierna koncentrerats drastiskt och jag har inte märkt att kommissionen kraftfullt skulle ha ingripit. Situationen i Italien påminner om den i Ryssland även om ledningen i Ryssland inte äger en televisionskanal. Inom telebranschen återstår kanske snart bara några företag och operatörer och även om en dominerande ställning inom marknaden inte uppnås i en, två eller ens tre stater kan en sådan uppnås i global omfattning. Företaget har alltså en betydande marknadsandel i ett tiotal stater.
Jag önskar alltså att kommissionen ingriper och överväger ställningar inom marknaden som är dominerande globalt sett. Företag med en ställning av den skalan kan manipulera marknaden. Principen med förpliktelse till social samhörighet i unionen kräver att man vid företagsfusioner tar hänsyn till sociala och sysselsättningsrättigheter, varför inte också aktieägarnas rättigheter, det ingår ju i den sociala samhörighet vi beslutat om.

Laguiller (GUE/NGL).
Herr talman! Föredraganden gläder sig åt EU-institutionernas kontroll över företagskoncentrationerna. Denna självbelåtenhet är löjeväckande, eftersom de storföretagsledare som deltar i dessa koncentrationer är oändligt mycket mer måna om de stora aktieägarnas intressen än om Europaparlamentets uppfattning. Genom att slå fast att dessa koncentrationer innebär ökad konkurrenskraft, och följaktligen ökad tillväxt och sysselsättning, upprepar man i betänkandet den arbetsgivarnas trossats som går ut på att vad som är bra för arbetsgivare och aktieägare också är bra för samhället. Det räcker emellertid att räkna upp alla de företagskoncentrationer som har medfört förluster av arbetstillfällen och företagsnedläggningar, drivit tusentals arbetstagare in i arbetslöshet och ödelagt hela regioner, för att det skall bli uppenbart att aktieägarnas intressen är diametralt motsatta den arbetande samhällsmajoritetens intressen.
Efter ett otal andra affärer i Förenta staterna visar Vivendiaffären hur ert system förvandlar produktion till finanskapital, som är en ren spekulationsvara. Börsen gör de redan rika ännu rikare och andra fattiga, men gör framför allt samhället fattigt. Rikedom kommer inte av spekulation utan av arbete, och börsen förskingrar bara det äkta arbetets frukter och förvandlar dem till falska värden.

Andria (PPE-DE).
Herr talman! Jag gratulerar föredraganden Berenguer Fuster till hans utmärkta arbete. De finansiella investeringarna har fått en ökande kvantitativ och kvalitativ betydelse under de senaste tio åren och syftar till en bättre medelsplacering och till kostnadsbesparingar. Bland annat tack vare informationsteknikens utveckling har en uppenbar och tydlig globaliserings- och koncentrationsprocess uppstått och den har medfört betydande fördelar om man ser till hur investeringarna och produktionen har utvecklats, men den har också skapat kriser som har destabiliserat bank- och finansväsendena i utvecklingsländerna. De negativa konsekvenserna har haft återverkningar på produktionen och sysselsättningen och ibland också på levnadsstandarden för breda samhällsskikt i dessa länder.
Det är sant att företagskoncentrationerna har utvecklat de ekonomiska systemen i en del stater som tack vare en redan befäst soliditet har varit i stånd att utnyttja de möjligheter som har erbjudits, men det är också sant att man måste gynna initiativ som syftar till att stärka det internationella stödet, vilket skall sikta på att genomföra reformer som främjar integrationen i världshandeln. Ofta visar sig emellertid de marknadsmekanismer som stimulerar och stöder koncentrationer ha uppenbara begränsningar och de kan skapa stora bekymmer för den del av befolkningen som inte får ta del av de fördelar som dessa situationer kan skapa. Om de ekonomiska koncentrationerna uteslutande grundar sig på ett golden share value, det vill säga en optimering av företagets värde, kommer de att finna sin väg kantad av stora konflikter i förhållande till andra aktörer på marknaden och till konsumenterna.
Konsekvenserna är lätta att se på bankmarknaderna, där tendensen till koncentration och ensidig vinstmaximering är övervägande. Av Cruikshanks rapport framgår att den brittiska bankmarknaden har en koncentrationsgrad som är skadlig för konsumenterna - det är andra gången jag påminner er om det, herr kommissionär. Det faktum att de fyra största affärsbankerna har så stora marknadsandelar leder till oproportionerligt höga avgifter och priser och till ett bristfälligt utbud av varor och tjänster till privatpersoner och företag.

Monti
. (IT) Herr talman! Jag vill tacka Europaparlamentet för ert stöd till kommissionens grönbok om översyn av förordningen om företagskoncentrationer. Jag tycker att det klart verkar som om parlamentet instämmer i kommissionens målsättning, det vill säga att förstärka den lagstiftningsmässiga arsenalen för kontroll över koncentrationerna. Det enda sättet att ta itu med utmaningar som den förestående utvidgningen, de intensifierade förbindelserna med andra konkurrensmyndigheter och den större internationella medvetenheten om hur viktiga dessa frågor om kontroll över företagskoncentrationer är, är att använda moderna metoder och instrument.
Jag vill här ge uttryck för min tacksamhet mot utskottet för ekonomi och valutafrågor och föredraganden Berenguer Fuster, liksom mot alla de som har bidragit till denna debatt, särskilt då till utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. De offentliga rådslagen har frambringat och fortsätter att frambringa en rad intressanta och väldokumenterade åsikter i de frågor om behörighet, metoder och sakinnehåll som tas upp i grönboken. Ert betänkande, Berenguer Fuster, är enligt min mening en mycket genomtänkt sammanfattning som innehåller några särskilt intressanta påpekanden. Ni känner väl till hur mycket jag värdesätter Europaparlamentets bidrag och jag kan lova er att det kommer att analyseras med största noggrannhet. På grundval av alla dessa inlägg kommer kommissionen att anta ett förslag till ny förordning om företagskoncentrationer före årets slut. Detta skall sedan diskuteras i rådet.
Jag anser att denna förordning är en del - en viktig del, men bara en del - av ett reformpaket som även kommer att omfatta riktlinjer för tolkningen av hur kriteriet om en väsentlig begränsning av konkurrensen skall tillämpas - vi har hört olika åsikter om det nuvarande kriteriet dominerande ställning och det möjliga alternativa kriteriet substantial lessening of competition - vilka särskilt klargör hur marknadsinflytandet skall analyseras i koncentrationsfall och den vikt man bör åsätta effektivitetsövervägandena, som också många har nämnt. Förslaget till förordning kommer naturligtvis att offentliggöras för samråd.
Vi tänker också komma överens med jurister och företagare om en ny uppsättning riktlinjer för bästa praxis vid undersökningar av koncentrationsärenden. Sedan måste vi tänka igenom vilka strukturella och administrativa förändringar som kommer att fordras som uppföljning till detta reformpaket, särskilt hur vi skall gå vidare med frågan om rätten till försvar och frågan om en utökning av våra ekonomiska resurser och den ekonomiska analysens roll i vår beslutsprocess.
Herr talman! Slutligen skulle jag kort vilja beröra en fråga som flera ledamöter i parlamentet har tagit upp i kväll, det vill säga frågan om en eventuell förbindelse mellan socialpolitiken och konkurrenspolitiken.
Detta är en sak som väcker frågetecken om på vilka kriterier koncentrationerna skall bedömas. Jag skulle vilja vara mycket tydlig på denna punkt. Att införa nya kriterier, förutom konkurrenskriterierna, i systemet för bedömning av koncentrationer skulle komplicera, förvirra och i slutänden riskera att kullkasta koncentrationsförordningens huvudfunktion, som är att upprätthålla en effektiv konkurrens. Detta innebär absolut inte att vi inte skall fästa största vikt vid sysselsättningspolitiken. Europeiska unionen har en sysselsättningspolitik, medlemsstaterna har en sysselsättningspolitik, kommissionen och jag personligen är för en förstärkning av sysselsättningspolitiken. Också genom att upprätthålla en sund konkurrens främjar vi tillväxt i ekonomin på medellång och lång sikt, som har framhållits, och när tillväxten ökar ökar sysselsättningen. Jag tror dock att det vore en förvanskning att blanda ihop målen och lägga in ett mål om bibehållen sysselsättning i förordningen om koncentrationer.
Detta betyder inte att man inte kan fästa företagens uppmärksamhet på deras skyldigheter att respektera sociallagstiftningen i samband med koncentrationsutredningar, om detta är påkallat. Från vår sida vill vi se till att de anställda och deras företrädare har möjlighet att framföra sina synpunkter till kommissionen under utredningens lopp. Som jag sade analyserar vi konkurrensen, och ur detta perspektiv får de anställdas och deras företrädares synpunkter större tyngd om de gäller åtgärdens konsekvenser för konkurrensen.
Kort sagt anser jag att sociallagstiftningen, som är viktig, och konkurrenslagstiftningen, som också är viktig, har tekniskt sett skilda mål som de strävar efter med en mängd olika men lika gångbara metoder. Jag är helt övertygad om att varken den ena eller den andra politiken skulle tjäna på att instrumenten blandas ihop.
Jag tackar än en gång parlamentet för den hjälp vi också denna gång har fått att finslipa konkurrensinstrumenten.

Talmannen. -
Tack så mycket, kommissionär Mario Monti.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0115/2002) av McKenna för fiskeriutskottet om förslaget till rådets beslut om ingående på Europeiska gemenskapens vägnar av konventionen om bevarande och förvaltning av fiskeresurserna i Sydostatlanten (KOM(2001) 679 - C5-0666/2001 - 2001/0280(CNS)).

McKenna (Verts/ALE)
. (EN) Herr talman! Sydostatlanten är ett av de sista områdena av världens hav där det inte finns några regionala fiskeorganisationer. Det var för att fylla detta behov som den nya konventionen om bevarande och förvaltning av fiskeresurserna i Sydostatlanten antogs i april 2001, genom vilken Fiskeorganisationen för Sydostatlanten (SEAFO) kommer att inrättas. Hittills har endast Namibia ratificerat konventionen. Förhoppningsvis kommer parlamentets röst i morgon påskynda Europeiska gemenskapernas ratificering av konventionen. Då behövs det endast en ratificering till för att konventionen skall kunna träda i kraft.
Syftet med SEAFO är att se till att man kan bevara fisket på lång sikt, och skapa ett hållbart utnyttjande av fiskeresurserna i Sydostatlanten, utanför Angolas, Namibias och Sydafrikas nationella behörighet. Det omfattar fisk, blötdjur, kräftdjur och andra stationära arter, men inte långvandrande arter, vilka täcks av ICCAT.
Betänkandet innehåller litet grundläggande bakgrundsmaterial som jag kort kommer att ta upp. De fiskebestånd som är av kommersiell vikt för närvarande är kummel, taggmakrill, sardineller och ansjovis. De flesta av dessa fångas dock i nationella vatten. Kommissionen föreslår att alla fångster i öppet hav utanför SEAFO-området skall vara små. Vilka arter kommer då SEAFO att få rätt att förvalta?
I andra delar av världen överexploateras och töms fiskbestånden i kustvattnen gradvis och fiskeindustrin har i allt högre grad börjat gå över till djuphavsarter. På många ställen är fisket efter dessa arter helt oreglerat, men dessa fiskars särdrag innebär att de är mycket känsliga för överfiske. De växer långsamt. De lever länge och lever ofta i relativt täta stim med mycket begränsad spridning. Det har under årens lopp upprepade gånger kunnat visas att detta fiske bäst kan beskrivas som rena ?gruvdriften?, med tanke på hur snabbt fiskbestånden tömts.
I vattnen i Sydostatlanten finns det ett antal bestånd av djuphavsarter, inbegripet australisk tandnoting, atlantisk soldatfisk, oreo dory-fisk och djuphavsräkor. För närvarande finns det endast mycket preliminär information om dessa arters biologiska natur och deras antal. Detta borde i sig själv ge upphov till oro. Emellertid är det faktum att förvaltningsmetoder nyligen har avtalats för åtminstone några av djuphavsbestånden uppmuntrande.
I mitt betänkande tar jag upp några områden, där kriterierna, även om de är strängare än några tidigare konventioner, faktiskt är lägre än FN:s avtal om fiskbestånd. En av de viktigaste är förmodligen hänvisningen till försiktighetsprincipen, vilken påtagligt har reducerats i jämförelse med den nya konvention som nyligen undertecknades för tonfisk. Detaljer om detta finns i mitt betänkande.
Ett värdefullt inslag i SEAFO-konventionen är dock de interimistiska åtgärderna för övervakning, kontroll och efterlevnad, vilka skall välkomnas.
Om SEAFO kommer att uppfylla de höga förväntningarna och de ambitiösa målen eller inte återstår att se. En regional fiskeorganisations framgång beror till fullo på avtalsparternas politiska vilja. Därför känner jag viss oro över Europeiska unionens agerande. Tyvärr, och detta skall Europeiska unionen skämmas för, finns det åtskilliga exempel, som sträcker sig över många år och som omfattar många organisationer, där Europeiska unionen inte har fogat sig efter de vetenskapliga råden från de regionala fiskeorganisationerna.
I detta avseende ger de tidigare erfarenheterna inte anledning till optimism om att Europeiska unionen kommer att göra allt som står i dess avsevärda makt för att främja bevarande av fiskeresurser i Sydostatlanten. Jag hoppas att Europeiska unionen kommer att tänka om när det gäller den här frågan.
Jag önskar den nya SEAFO-organisationen all framgång i förvaltandet av dess fiske. Jag hoppas att Europeiska unionen agerar som en konstruktiv kraft på det här området.

Miguélez Ramos (PSE).
Herr talman! Europeiska socialdemokratiska gruppen gläder sig åt att en ny regional fiskeorganisation skall inrättas, Fiskeorganisationen för Sydostatlanten (SEAFO), som skall reglera Sydostatlanten, och också gemenskapens deltagande i denna organisation. Det handlar som McKenna sade, som jag också lyckönskar varmt till betänkandet, om att reglera och förvalta ett område där gemenskapens fiskeflotta arbetar och där vi också har fiskeförbindelser med kustländerna. Som del i SEAFO kommer gemenskapen att kunna bidra till forskning och antagande av åtgärder för att bevara resurserna genom att tillämpa höga nivåer för en ansvarsfull förvaltning av fisket, enligt den internationella sjörätten.
Jag uppmanar kommissionen och rådet att uppnå målen att gemenskapen skall delta i alla regionala fiskeorganisationer, i redan befintliga och kommande. Det ligger i den gemensamma fiskerisektorns intresse, precis så som Europaparlamentet uppmanade till i sin resolution om grönboken.
Jag vill påminna om två problem. Det första är att det inte finns ett system för avvägda röstningar i de regionala fiskeorganisationerna, vilket innebär att gemenskapen förfördelas eftersom den inte har mer än en röst, som en mikrostat, avtalspart. Det andra är de långa fristerna för införlivande i gemenskapsrätten av dessa avtal, som antagits i de regionala organisationerna, och som är bindande för gemenskapen. De administrativa förfarandena måste förbättras.
Jag vill också av kommissionen begära att den på lämpligt sätt skall förbereda sin ståndpunkt innan de deltar i SEAFOS:s möten och i andra regionala fiskeorganisationer. Det är då nödvändigt att rådfråga sektorn. Därför behövs det en bra kommunikation och en öppen förbindelse mellan kommissionen och sektorn.
Jag kan inte låta bli att visa min oro över en idé som uttryckts av kommissionen i förslaget till reform av den gemensamma fiskeripolitiken. Kommissionen säger om de regionala fiskeorganisationerna att gemenskapen bara borde intervenera om det finns ett verkligt intresse för gemenskapens fiskesektor. Vad anser kommissionen vara ett verkligt intresse? Jag anser att denna självrestriktion framför allt skadar principerna om ett ansvarsfullt fiske som gemenskapen förespråkar och som den borde föra ut i alla sammanhang, enligt artikel 174 i fördraget, som säger att gemenskapens politik på detta område skall bidra till att ?främja åtgärder på internationell nivå för att lösa regionala eller globala miljöproblem?.
Jag tror att gemenskapens närvaro och ledarskap i de regionala fiskeorganisationerna är nödvändiga för att skydda resursernas hållbarhet med samma styrka i europeiska och utomeuropeiska vatten - som kommissionen också uttryckte - samt för att vaka över att man på rätt sätt beaktar de nationers intressen som ägnar sig åt fiske på öppet hav, på samma sätt som man beaktar kuststädernas intressen.
Europeiska socialdemokraterna begär därför att kommissionen, i SEAFO och i övriga regionala fiskeorganisationer, samordnar alla gemenskapens politikområden. Och vice versa att kommissionen också samordnar alla sina politikområden för att skydda gemenskapens fiskeflottas intressen i världen. Endast på så sätt försvaras de europeiska fiskarna på lämpligt sätt. Därför måste den enhet på kommissionen som ägnar sig åt de regionala fiskeorganisationerna ges tillräckliga human- och ekonomiska resurser för att med framgång ta sig an sina uppgifter.

Lage (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, kära ledamöter! Att skydda, bevara och behålla fiskeresurserna är samma sak som att respektera naturen, se haven som värdefulla och oersättliga livsmöjligheter, försvara livet och den biologiska mångfalden. Men det är också ett krav för att sådana mänskliga verksamheter skall överleva som annars kommer att ta slut om haven exploateras på ett vilt sätt, och med dem denna verksamhet. Ingen havsmiljö borde utlämnas för rovdrift, och därför är det förvånande att ett så vidsträckt maritimt område som Sydostatlanten inte har varit föremål för disciplin och någon slags organisatorisk förvaltning. Därför är det bra med ett konvent som skapar en regional fiskeorganisation för detta Atlantområde på öppet hav, vilket dessutom redan i april 2001 har undertecknats av de flesta kustländer och andra berörda stater. Därför förtjänar det förslag till beslut om Europeiska gemenskapens anordnande av ett konvent om bevarande och förvaltning av fiskeresurserna i Sydostatlanten
Det är dessutom så att de arter som berörs är ytterst sårbara på grund sin biologiska beskaffenhet och den miljö de lever i. Föredraganden, ledamot McKenna, gjorde rätt i att bara göra ett ändringsförslag. Även om hon var kritisk på vissa punkter tyckte hon att konventet var positivt. Vi står på hennes sida och tackar för hennes arbete.

Fischler
Herr talman, ärade parlamentsledamöter! Först vill jag tacka er, McKenna, för ert lysande betänkande och tacka Europaparlamentet för det långvariga stöd vi fått i våra ansträngningar i förhandlingarna om SEAFO-konventionen.
Våra ansträngningar har gett utdelning, för gemenskapen står inför ratificeringen av denna konvention. Sedan vi anslöt oss till förhandlingarna om konventionen 1997 har EU medverkat aktivt och tillhör nu de första avtalsslutande parter att ratificera konventionen. Därigenom bidrar vi på ett avgörande sätt till att den snabbt träder i kraft. Vägen fram till denna konvention är ett paradexempel på ett positivt och multilateralt samarbete på det internationella fiskeområdet. Konventionen omsätter den senaste havslagstiftningen i praktiken och är ett tvättäkta bevis på alla delaktiga parters engagemang för ett ansvarsfullt fiske i en havsregion med mycket känsliga bestånd.
Här vill jag lyfta fram tre punkter: För det första skapar konventionen ett bra system för övervakning och kontroll av fiskeverksamhet i den här regionen. För det andra innebär den en god jämvikt för fördelningen av fiskemöjligheterna för kustländer och utvecklingsländer. För det tredje har konventionen antagit den internationella havslagstiftningens tvistlösningsmekanism. Därmed har SEAFO alla förutsättningar att bli en handlingskraftig organisation som på ett ansvarsfullt sätt kan tillvarata resurserna och med beslutsamhet kan bekämpa oanmält och oreglerat fiske. Den kommer även att vara till gagn för en mängd kustländer vars ekonomi i stor utsträckning är beroende av dessa resurser.
Nu kommer jag till ert ändringsförslag, McKenna, som kommissionen bara kan ställa sig bakom. Det är ett faktum att FN-konventionen trätt i kraft utan att EU ratificerat den. Rådets beslut från 1998 förutsåg att EU och medlemsstaterna snabbt och samtidigt ratificerade konventionen. Ändå har de nationella förfarandena för ratificering ännu inte avslutats i tre av medlemsstaterna. Det hindrar gemenskapen från att bli avtalsslutande part i FN-konventionen. Jag har personligen vid flera tillfällen pläderat för, både i rådet och gentemot medlemsstaterna, att detta förfarande skall påskyndas.
Vad beträffar det andra ni tog upp kan jag inte annat än hålla med. Det gällde att vi behöver ta hänsyn till beståndens känslighet, i synnerhet djuphavsarterna som ni själv just nämnde, inom tillämpningsområdet för SEAFO och att EU måste arbeta hårdare för att SEAFO i stor omfattning tillämpar försiktighetsprincipen vid fiske av dessa bestånd. Jag kan försäkra er om, fru parlamentsledamot, att EU fortsättningsvis kommer att medverka i SEAFO:s arbete. I vårt meddelande om reform av den gemensamma fiskeripolitiken har vi tydligt gett uttryck för att vi har för avsikt att uppnå ett samarbete med alla kustländer för ett hållbart och ansvarsfullt havsfiske.

Talmannen. -
Tack så mycket, kommissionär Fischler.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande betänkanden:
A5-0176/2002 av Busk för fiskeriutskottet, om kommissionens rapport om kontroll av tillämpningen av den gemensamma fiskeripolitiken (KOM(2001) 526 - C5-0008/2002 - 2002/2001(COS)).
A5-0228/2002 av Attwooll för fiskerutskottet om kommissionens meddelande om beteenden som utgör allvarliga överträdelser av den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser, upptäckta under år 2000 (KOM(2001) 650 - C5-0197/2002 - 2002/2093(COS)).

Busk (ELDR)
Herr talman, herr kommissionär! Kommissionen har nyligen lagt fram reformförslaget om den framtida fiskeripolitiken, och i det sammanhanget är kommissionens rapport om uppföljningen av genomförandet av den gemensamma fiskeripolitiken, som mitt betänkande behandlar, ett mycket viktigt redskap. Vi måste utnyttja alla våra erfarenheter av den hittills förda fiskeripolitiken, så att den framtida fiskeripolitiken kan leda till en rad klara förbättringar. Det är nödvändigt med förbättringar, för det finns alltför många luckor i den hittills förda fiskeripolitiken. Ett av de klaraste exemplen är FUP-programmen, som inte har möjliggjort en effektiv kontroll av antalet fiskefartyg, inte har lett till den nödvändiga minskningen av flottan och inte heller medfört någon effektiv kontroll av flottans reella kapacitet. Vissa medlemsstater har underlåtit att uppfylla sina förpliktelser att underrätta kommissionen om sina fartygs fiskeriprestation eller har bara gjort det tillfälligtvis under den period som kommissionens rapport behandlar.
Tyvärr finns det mycket stora inbördes skillnader i fråga om medlemsstaternas sätt att uppfylla villkoren och därmed också kraven på inrapportering av fångster till kommissionen. Alltför många medlemsstater slarvar helt enkelt för mycket med att uppfylla sina förpliktelser enligt den gemensamma fiskeripolitiken. Det gäller också inrapportering av uppgifter, tillämpning av gemensamma beslut och användning av tillräckliga resurser för att garantera ett fullständigt genomförande av den gemensamma fiskeripolitiken. För att garantera genomförandet av en gemensam fiskeripolitik är det helt enkelt nödvändigt att kräva att systemet i fråga om kontroll och bevakning och systemet med inrapportering sköts på ett fullt korrekt sätt i alla medlemsstater. Det är också nödvändigt av andra skäl, i synnerhet för att vinna fiskarnas stöd och respekt för de politiska insatser som beslutas. Fiskarna måste också få garantier för att denna politik genomförs på likartat sätt i alla medlemsstater.
Ansvaret för kontrollen av gemenskapslagstiftningens tillämpning i enlighet med gemenskapens principer vilar naturligtvis på medlemsstaterna. Mycket tyder på att medlemsstaterna behöver något större hjälp för att kunna uppfylla detta ansvar, och gemenskapen har i sista hand det övergripande ansvaret för att genomförandet sker på ett tillfredsställande sätt. Medlemsstaterna har fastställt rättsliga ramar för kontroll och utsett behöriga myndigheter i enlighet med traditionerna inom deras respektive rättsliga och administrativa system. Medlemsstaterna har dessutom tilldelat fiskeriinspektörer rättsliga kontrollbefogenheter och även befogenhet att tillgripa sanktioner. Därmed borde egentligen allting vara i sin ordning, grundvalen är i varje fall i ordning, de nationella myndigheterna klarar av att administrera gemenskapsbeslutet; men tyvärr måste vi konstatera i kommissionens rapport att det finns alltför stora skillnader, och det gör naturligtvis att fiskarna känner att de behandlas olika inom gemenskapen.
I kommissionens rapport har jag också fäst mig vid att fiskeriinspektörerna är för dåligt utbildade. Jag kan rent av läsa mellan raderna att det finns en del fiskeriinspektörer som inte ens kan se skillnaden på en sill och en skarpsill. Om jag har rätt i det, om det är så, så är det sannerligen något man måste ta tag i - inte minst med tanke på att den utbildning inspektörerna får delvis är finansierad av EU. Så det är helt enkelt fullständigt oacceptabelt att kommissionen har kunnat konstatera att det råder en flagrant brist på utbildning och erfarenhet om hur man skall utföra den grundläggande kontrollen av hur de gällande gemenskapsreglerna efterlevs. Det är hög tid att vi förmår medlemsstaterna att ge sina förpliktelser högre prioritet. Det handlar om att effektivisera ansvarsfördelningen nationellt, så att övervakning, inspektion och kontroll inte, som det t.ex. är i ett visst land, delas mellan sju myndigheter, vilket får till följd att ingen står för det reella ansvaret. Uppföljningen av överträdelserna måste vara effektiv, och man måste avsätta tillräckliga resurser för att övervakning och inspektion skall fungera på rätt sätt. Jag har föreslagit kommissionen att man skall tänka ut ett belöningssystem, t.ex. i form av extra kvoter, till de medlemsstater som efterlever gemenskapslagstiftningen, och naturligtvis också att man skall införa en rad kraftigare sanktioner mot de länder som inte följer reglerna. Herr kommissionär! Jag är ganska övertygad om att nyckeln till framgång för vår fiskerireform ligger på kontrollområdet.

Attwooll (ELDR)
. (EN) Herr talman! Det finns faktiskt något surrealistiskt med att så här sent på kvällen tala om överträdelser som inträffade för över två år sedan och när kommissionen redan har lagt fram reformförslag. Det är icke desto mindre värt besväret, eftersom det finns tre huvudsakliga anledningar till oro, två berör meddelandet, en berör förslaget.
Den första oroande frågan handlar om förseningar. Kommissionens meddelande, som skulle ha kommit i juni kom i stället i november. Motsvarande meddelande för år 2001 är redan över två månader försenat. Jag hoppas att kommissionen på nytt kommer att försäkra fiskeriutskottet om att meddelandet kommer inom kort.
Den andra frågan handlar om innehållet. Alla medlemsstater uppfyllde inte kravet att rapportera i elektronisk form och tillämpliga koder användes inte alltid. Några rapporter var ofullständiga eller oläsliga. En medlemsstat rapporterade inte över huvud taget förra året, även om jag har förstått att den gjorde det senare.
Vid min genomläsning kunde jag konstatera att medlemsstaterna inte var helt konsekventa när det gäller indelning av överträdelser. Några av påföljderna förefaller ha lagts fram i samlad form, vilket gör det svårt att fastställa straffmätningen.
Allt detta är beklagligt, eftersom det, som kommissionen själv säger, är omöjligt att dra tydliga, sammanhängande slutsatser. Informella kontakter med kommissionen talar för att rapporteringen har varit bättre för år 2001. Fiskeriutskottet hoppas att kommissionen kommer att lämna en fullständigare och mer utvecklad analys. Till exempel kan det antal överträdelser som rapporteras av medlemsstaterna endast förstås ordentligt om de ställs i samband med storleken på medlemsstaternas fiskeflottor. Jag hoppas att kommissionären inte tar illa upp om jag påpekar att man kanske kan förvänta sig att avsevärt färre överträdelser rapporteras från Österrike än från några andra medlemsstater.
Mer allmänt, och även om vi hade tillgång till mycket bättre uppgifter, måste man vara försiktig i tolkningen av resultaten. Betyder det faktum att en högre procentuell andel överträdelser rapporterats att fler överträdelser verkligen har begåtts eller har man helt enkelt blivit bättre på att upptäcka dem? Likaså kan man fråga sig om nivåerna för de påföljder som utmätts skall vara fullständigt jämförbara eller endast om man är bosatt inom den berörda medlemsstaten? Om informationen tolkas rätt kan den dock vara ovärderlig som grund för att ta itu med överträdelser under reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. Det finns tillräckliga bevis i meddelandet för att visa att det finns stora skillnader när det gäller straffmätningen. I fall av förfalskning eller underlåtande att införa uppgifter i loggböcker varierar till exempel det genomsnittliga bötesbeloppet mellan 88 och 16 020 euro.
Fiskeriutskottet välkomnar det faktum att kommissionen beaktar frågan om harmoniserade påföljder i kapitel V i förslaget till förordning om bevarande och hållbart utnyttjande av fiskeresurserna.
Detta leder emellertid till den tredje punkt som jag finner oroande: punkterna i vårt betänkande tas inte fullständigt upp i texten. Detta gäller för det första vår begäran om att objektiva kriterier skall användas i klassifikation och typindelning av överträdelser och påföljder. När det gäller detta vill vi betona att den typ av information som tas upp i betänkandet kan vara användbar om den tolkas rätt.
För det andra framförs det i betänkandet en begäran om att införa ett enhetligt system för minimipåföljder, men i förslaget nämns inte några sådana minimipåföljder. Även i fall av allvarliga överträdelser, vissa beteenden kan vara mer allvarliga än andra. Det är inte orimligt att förvänta sig att man skall göra åtskillnad mellan en förstagångsöverträdelse och upprepade överträdelser, eller där det verkligen har begåtts ett misstag. Vad som är viktigt för rättvisan skull är inte att alla fall behandlas likadant, utan snarare att liknande fall behandlas likadant.
På dessa grunder och med beaktande av maktfördelningen inom medlemsstaterna, skulle det vara oacceptabelt att inte tillåta straffrättsliga och förvaltningsmässiga åtgärder när det gäller de här frågorna.
I och med denna protest anser jag att vi kan komma långt när det gäller att fastställa principen om likabehandling som, tillsammans med åtgärder som inrättande av regionala rådgivande organ, kommer att göra mycket för att inge förtroende för den gemensamma fiskeripolitiken hos våra fiskesamhällen. Vi ser fram emot kommissionärens detaljerade förslag om den här frågan. Kommissionären kan vara säker på att vi kommer att granska dem noggrant.

Miguélez Ramos (PSE).
Herr talman! Den socialdemokratiska gruppen vill uttrycka sina allra största lyckönskningar och sin tillfredsställelse över Attwolls och Busks betänkanden, samt över de två meddelanden som kommissionen lagt fram, som båda handlar om kontrollen.
Vi är också nöjda, och det vill jag säga till kommissionär Fischler, med de framsteg som gjorts inom inspektion och kontroll som förslaget till reform av den gemensamma fiskeripolitiken innebär. Vi håller fullständigt med kommissionen när de säger att de nuvarande åtgärderna för kontroll och genomförande av reglerna inte har varit tillräckliga för att garantera fastställandet av lika villkor i hela unionen och det har inneburit att den gemensamma fiskeripolitikens trovärdighet skadats. Vi stöder förslaget att, precis som Europaparlamentet uppmanat till, skapa en gemensam struktur för inspektion och kontroll. Det kommer att innebära ett stort steg mot en större harmonisering av den gemensamma fiskeripolitiken, som vi också skulle vilja se avspeglad i andra dimensioner i denna politik. Det kommer att öka samarbetet mellan nationella myndigheter på det sätt som Europaparlamentet begärde, gå vidare mot en gemensam struktur för inspektion på gemenskapsnivå och anta enhetliga normer, bl.a. för sanktionernas storlek. Det kommer att göra det möjligt att minska den nuvarande bristen, som beror på bristen på humanresurser och material. I dag är kontrollen begränsad till en knapp kontroll av lossningarna. Det är också betydande skillnader mellan inspektionspraxis i medlemsstaterna och de sanktioner som tillämpas, vilket innebär att kontrollen inte är särskilt effektiv.
Därför krävde vi i resolutionen om grönboken - ett betänkande som jag var föredragande för - ett harmoniserat, icke-diskriminerande, europeiskt system för inspektion och kontroll tillämpligt på alla yrkesmän, med en enhetlig ordning av bestämmelser och sanktionsförfaranden och en hög grad av medhåll i sektorn. Utan nämnda system är alla ansträngningar för att bevara resurserna och för en rationell förvaltning av fisket dömda att misslyckas.
Men kontrollen kan inte vara effektiv om det inte finns en samordning mellan kommissionen och medlemsstaterna och om dessa inte uppfyller sin skyldighet, som Attwoll sade, att anmäla de överträdelser som förekommer på detta område. Jag ber därför kommissionären att, om det är möjligt, tala om vilka åtgärder som gjorts avseende de överträdelser som beskrivs i meddelandet om medlemsstater som inte tagit hänsyn till kraven i förordning (EG) nr 2740/1999. Jag skulle också vilja be kommissionären att tala om för oss om han begärt förklaringar av Frankrike, eftersom landet inte gett någon information och vilket svaret varit.
Som Attwooll sade är det omöjligt att dra fasta slutsatser på grund av dessa brister. Avslutningsvis ansluter vi oss till den begäran som gjordes av vår kollega, Busk, att kommissionen skall utarbeta en katalog över sanktioner som kan vara mer effektiva och avskräckande, med grund i de erfarenheter som gjorts i olika medlemsstater och som kan tjäna som ledning för alla.
Vi är säkra på att ett effektivt och opartiskt system för homogen kontroll på europeisk nivå kommer att öka yrkesfiskarnas stöd för fiskeregleringarna och deras respekt för desamma kommer också att öka.

McKenna (Verts/ALE).
Herr talman! Enligt Attwoolls och Busks utmärkta betänkanden står det klart att kontrollen och övervakningen i Europeiska unionen lämnar mycket övrigt att önska. Mycket litet har förändrats sedan jag utarbetade mitt betänkande om kontroll för flera år sedan.
Tillämpningen av kontroller är mycket ojämn i gemenskapen. Några medlemsstater tillämpar delar av den väl och andra lyckas inte så bra. Nivån på böter och påföljder varierar stort i gemenskapen, trots att vi har en gemensam förteckning över allvarliga överträdelser.
Vi är i desperat behov av en samordning av kontroll och övervakning av hela unionen. Den gemensamma fiskeripolitikens trovärdighet står på spel. Med andra ord, kommissionen måste få mycket större befogenheter på det här området, vilket vi har hävdat i parlamentet i många år. Jag stöder därför fullständigt det här förslaget i kommissionens reformpaket för att inrätta ett inspektorat för Europeiska unionen och min grupp kommer att rösta för båda betänkandena.

Souchet (NI).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Som vår kollega Niels Busk har framhållit, föredragande för fiskeriutskottet, när det gäller frågor om kontroll av tillämpningen av den gemensamma fiskepolitiken, är det av avgörande betydelse att denna politiks bestämmelser uppfattas som rättvisa, opartiska och proportioneliga av fiskarna, för att de skall kunna ansluta sig till dem. Jag citerar vår föredragande: ?Fiskarnas stöd för och respekt för fiskebestämmelserna kommer att öka om fiskarnas organisationer ges möjlighet att delta i beslutsfattandet?.
Herr talman! Detta är en viktig aspekt. Om de berörda yrkesverksamma inte nära knyts till beslutsprocessen, till utarbetandet av åtgärder för att skydda fiskebestånden och tekniska åtgärder, om de konstaterar att den gemensamma fiskeripolitiken är partisk och att den utformas på ett för dem negativt sätt, om de får känslan av att på förhand betraktas som lagöverträdare, då kommer den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser aldrig att tillämpas på ett tillfredsställande sätt, och ingen bestraffningsmekanism kommer att ändra på det förhållandet.
Tyvärr har kommissionen valt en diametralt motsatt väg för att sätta igång reformen av den gemensamma fiskeripolitiken, i förhållande till det nödvändiga samrådet kring utarbetandet av de nya reglerna. Ändå har fiskarnas organisationer mycket aktivt och konstruktivt deltagit i det samråd som kommissionen inledde efter att ha offentliggjort sin grönbok. De trodde att reformen av den gemensamma fiskeripolitiken erbjöd ett tillfälle att återställa förtroendet genom att bryta med den sorgliga traditionen med en politik som pådyvlas dem uppifrån. Det gör bara deras bitterhet starkare idag när de finner sig stå inför ett reformförslag som helt ignorerar deras förslag. Kommissionens fel i sakfrågan fördubblas därmed av ett metodfel.
När det gäller åtgärderna för att skydda och återställa fiskebestånden vill kommissionen trots vissa skenmanövrar som de regionala rådgivningskommittéerna, leda oss mot ökad maktfullkomlighet och centralstyrning, istället för att arbeta vidare i riktning mot de samrådsgrundade förfaranden med ökat ansvar som yrkesfiskarna vill se.
När det gäller åtgärderna för att reglera fiskeansträngningarna, är det brutala och godtyckliga beslut som drivs igenom, hela tiden inriktade på att skrota fler fartyg och minska antalet fiskare. Herr föredragande! Om sådana åtgärder antas finns det skäl att befara att kontrollen av genomförandet av den framtida gemensamma fiskeripolitiken i morgon kommer att bli långt mer problematisk än idag. Herr kommissionär! Det är ännu tid för er att besinna er och lyssna till budskapet från gräsrötterna. Ni skall veta att era förslag inte har väckt någon entusiasm, utan en revolt i våra hamnar och längs våra kuster. Om ni har förmågan att lyssna till denna revolt, då kommer ni snabbt att konstatera att våra fiskare är ännu mer angelägna om att bedriva ett hållbart fiske än era miljöexperter i kammaren.

Cunha (PPE-DE).
Herr talman! Med de växande signalerna om en försvagning av många fiskbestånd har den gemensamma fiskeripolitiken steg för steg tagit med och förstärkt en komponent för att skydda och bevara tillgångarna. Det är en fråga om medborgerligt och politiskt ansvar, eftersom sådana åtgärder är nödvändiga för att rädda det framtida fisket och de som utövar det, även om de i förstone kanske inte är så populära. För att försäkra sig om en effektiv tillämpning av denna viktiga del av den gemensamma fiskeripolitiken finns det sedan länge en rad gemensamma bestämmelser för kontroll, inspektion och övervakning, vars följande i huvudsak beror på medlemsstaterna.
Det som kommissionen nu har lagt fram är en utvärderingsrapport om hur dessa bestämmelser tillämpas i de olika medlemsstaterna. Denna rapport visar att det förekommer stora skillnader i hur man tolkar och tillämpar dessa åtgärder, nämligen: Utrustning för kontroll och övervakning, utbildning av inspektörer, kontrollåtgärdernas frekvens, de sanktionära förfarandena. Ledamot Attwoolls betänkande fokuserade också på en del av dessa problem.
Då det förhåller sig så är det uppenbart att sådana skillnader skapar en objektiv ojämlikhet för fiskarna i de olika medlemsstaterna. Denna ojämlikhet ger också i förlängningen konkurrensstörningar. Så var t.ex. fallet med fiskets berömda fleråriga utvecklingsplaner, då de medlemsstater som inte följde de fastställda målen inte blev föremål för några sanktioner, då de som bröt mot dem drog nytta av dem.
Det som kommissionen nu föreslår i denna rapport är att det är nödvändigt att förstärka fiskets kontroll- och övervakningsbestämmelser väsentligt, inklusive möjligheten för kommissionens inspektionsgrupp att agera självständigt i förhållande till nationella förvaltningar. Vi tycker att denna avsikt är bra, och nu bör denna diskussion tas med i debatten om den gemensamma fiskeripolitiken efter 2002.
Jag skulle bara vilja avsluta med att tacka kollegan Niels Busk för det stöd han gav fiskeriutskottet, samt för hans betänkande, vars innehåll vi stöder till väsentliga delar.

Lage (PSE).
Herr talman, kära ledamöter, herr kommissionär! Betänkandena Busk och Attwooll samt de kommissionsdokument som de handlar om har kommit i rättan tid och de är mycket användbara. Vi befinner oss faktiskt vid en brytpunkt på den gemensamma fiskeripolitiken håller på att ses över i alla sina delar. Betänkandena kastar ljus över och hjälper oss att reda ut en liten del av fiskepolitiken: Kontroll och sanktioner.
Bevarandet av de knappa men förnybara fiskeresurserna är en vital fråga, det förtjänar att upprepas. Fiskens dödlighet kan ju regleras på olika sätt, genom att begränsa fångst, kvoter, ansträngningar och dagar ute till havs och genom att göra periodiska nedläggningar. Utvinningsmodellen kan regleras mer med tekniska åtgärder, nät, fiskens minsta storlek och stängda eller begränsade områden. Ändå är det här det accentueras - kontrollsystemen är viktiga, för de är tänkta att se till att fiskenäringen respekterar och uppfyller de bevarandeåtgärder som antagits.
Tyvärr är det så i dag att fiskekontrollens effektivitet och kvalitet är ojämn och lämnar mycket övrigt att önska. Den finns verksamheter som kontrolleras och andra som inte kontrolleras alls. Det har visserligen förekommit framsteg, men alla menar att de är otillräckliga! Kontrollen och sanktionerna som följer dem varierar enligt betänkandet så mycket mellan medlemsstaterna att slutresultatet förtas p.g.a. en ganska ojämlik behandling av fiskare i de olika länderna, vilket är negativt för gemenskapens bestämmelsers trovärdighet, acceptans och respekt.
Under dessa omständigheter är det viktigt att förfina det gemensamma fiskets kontrollinstrument på området övervakning, kontroll och tillämpning. Låt mig slutligen uppmuntra kommissionären att ingå kompromisser och göra anpassningar så att hans förslag till reform - som är så kontroversiellt - godtagbart för medlemsstaterna. Vi hoppas verkligen att det går att komma fram till en överenskommelse före årsskiftet och att det inte bara sjunker undan.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär! Kommissionens meddelanden och våra kolleger Busks och Attwoolls betänkanden visar att den gemensamma fiskeripolitiken är gigantisk jätte! När det gäller den gemensamma fiskeripolitiken har kommissionen en stor lagstiftande makt, men mycket svaga instrument, vilket kommissionen själv måste erkänna.
Vid förvaltningen av den gemensamma politiken och vid kontrollen av dess tillämpning förekommer det uppenbara ekonomiska brister. Det finns dessutom stora skillnader i kontrollen i varje medlemsstat och de straff som går att tillämpa på samma felaktiga beteenden, vilket ger upphov till ett visst bristande förtroende för den gemensamma fiskeripolitiken. Denna brist på instrument är också tydlig i bristen på personal och ekonomiska resurser, i de regionala fiskeorganisationernas delaktighet och i frågan om avtal med tredje land, samt i de vetenskapliga studier om havets tillgångar, ett ämne i vilket kommissionen inte har något trovärdigt system.
Med hänsyn till allt detta anser jag att det skulle vara mycket bättre att börja den gemensamma fiskeripolitikens reform med att tilldela kommissionen de nödvändiga finansiella instrumenten, och därmed göra tillgången till de gemensamma haven och fångsterna jämlik, enligt principen om hållbar utveckling.

Parish (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill börja med att läsa upp ett kort uttalande av min kollega Langenhagen, som inte kan vara här i kväll. Det lyder som följer: ?denna vecka inleddes det danska ordförandeskapet och när det gäller fiskefrågorna kommer det att få en svår uppgift. Vi står vid en skiljegräns och tyvärr är vi sena. Ta en titt på fiskbestånden i våra vatten och ni kommer att se att vi inte har någon tid att förlora. Enligt min åsikt framgår behovet av åtgärder tydligt i de två betänkanden vi nu diskuterar. Det råder brist på samarbete i vissa medlemsstater och detta förhindrar ett verkligt genomförande av den gemensamma fiskeripolitiken. Kontrollerna måste förstärkas, sanktioner med enhetlig nivå måste fastställas i Europeiska unionen. Jag är därför övertygad om att Europa måste försöka återvinna sin trovärdighet med denna reform av den gemensamma fiskeripolitiken. En större reform kommer endast att lyckas om yrkesfiskarna ombord på fartygen har förståelse för de åtgärder Bryssel vill införa och hyser förtroende för att de åtgärder som vidtas kommer att lyckas. Vi vill naturligtvis även fiska under nästa årtionde och efter detta, så låt oss sluta oss samman för att finna den rätta lösningen?.
Jag kommer nu att göra ett eget inlägg. De föredragande, Busk och Attwooll, har gjort ett utmärkt arbete med dessa betänkanden. Jag gratulerar dem till deras värdefulla och engagerade betänkanden. För att använda ett engelskt uttryck är dessa åtgärder emellertid som att stänga stalldörren när hästen redan har skenat i väg. Att vi tvingas införa sådana här åtgärder beror endast på att den gemensamma fiskeripolitiken har misslyckats totalt. Det är nu allmänt accepterat att denna politik har varit en ren katastrof och att den i hög grad har lett till den miljömässiga och ekonomiska katastrof som vi nu befinner oss i.
Jag godtar och stöder behovet av omedelbart genomförande av kontroller och övervakning av fiskeflottorna i europeiska vatten. Vi måste använda alla tillgängliga medel, särskilt satellitteknik, och detta måste strängt och enhetligt drivas igenom av alla medlemsstater om det skall få någon effekt.
Kommissionen har rekommenderat att 6- och 12-milsgränserna skall behållas för att skydda känsligt kustfiske. Det är intressant att notera att kommissionen i det ursprungliga förslaget till reformen av den gemensamma fiskeripolitiken, vilken läckte stort i mars, förklarade att 6- och 12-milsgränserna skulle bli ett permanent inslag i den gemensamma fiskeripolitiken, utan tidsbegränsningar. Detta var kommissionens ord. Nu har detta mystiskt nog försvunnit för att ersättas av en simpel upprepning av behovet av 12-milsgränser. Trots Fischlers försäkran om att han inte skulle ge efter för den spanske premiärministern Aznars översittarmetoder, förefaller det som om Spanien hotar med att stämma kommissionen när det gäller överenskommelser om fritt tillträde som kanske skulle ha gett resultat. Dessa förändringar är en oerhörd besvikelse och jag finner dem mycket oroande. Jag skulle välkomna en förklaring till varför detta har inträffat.
Det är mycket viktigt att vi får ett verkligt förvaltningsansvar och att 12-milsgränserna återinförs i de berörda medlemsstaterna. Utökat ansvar för bevarandeåtgärder och tillämpning när det gäller alla de fartyg av olika nationaliteter som fiskar inom dessa områden måste vara medlemsstaternas ansvar.
När det gäller den kontroversiella frågan om kasserade fångster är det nu hög tid att reda ut denna sorgliga röra en gång för alla. Vi kan inte fortsätta föra en politik som leder till att totalt 2 miljoner ton frisk fisk - 25 procent av all fisk som fångas i Europeiska unionen - döda kastas tillbaka i havet varje år. Fiskare från Förenade kungariket är upprörda över kasserandet av fångster, vilka kontinuerligt utgör nästan 50 procent av fångsterna. En stor del av detta problem beror på vårt sätt att hantera TAC och kvoter. Låt oss tala klarspråk om detta. TAC och kvoter infördes inte i den gemensamma fiskeripolitiken för att bevara resurserna, utan för att bidra till uppdelningen av våra fiskerättigheter. Emellertid skulle många kunna säga att ?rättvis? inte är ett ord som kan användas för den gemensamma fiskeripolitiken. När Förenade kungariket gick med i den gemensamma fiskeripolitiken 1972 var den överenskommelse vi nådde ett hårt slag för den brittiska fiskeindustrin.
Avslutningsvis drar den gemensamma fiskeripolitiken enligt mångas åsikt snart sitt sista andetag. Det står för mycket på spel för att vi skall misslyckas en andra gång.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Herr talman, ledamöter, herr kommissionär! Jag vill för det första tacka för ett gott arbete och den kraft båda föredragandena lagt ned på dessa betänkanden.
Det finns många sätt som bryter mot eller kan komma att bryta mot reglerna i den gemensamma fiskeripolitiken och det är sant att de gärningar som utgör överträdelser kan vara konturlösa eller suddiga, såväl på grund av bristen på information från medlemsstaterna som på brist på referenspunkter och möjlighet att jämföra indikatorer, men också svårigheten att tolka och läsa eftersom det finns bristande uppgifter om föreslagna sanktioner, flottans storlek, effektivare medel och mekanismer för bättre kontroll, etc.
Även om man medger behovet av en viss tolkningsflexibilitet av normer och värdering av uppförande, tror jag att det är dags att satsa på en förstärkning av samarbetet mellan olika nationella inspektionsmyndigheter. Syftet är att informera om sanktioner på grund av begångna överträdelser, att satsa på effektiva, verkligt avskräckande, sanktioner, på en jämlik behandling samt ett modigt beslut som hindrar införseln av produkter som härrör från olagligt fiske till Europeiska unionen. De huvudsakliga överträdelserna, de allvarligaste, handlar om det olagliga fisket, det inte deklarerade och inte reglerade fisket. Det är ett angrepp mot skyddet av fiskeresurserna och dessutom straffas de fiskare som inte gör överträdelser. Penningboten - jag menar då för dem som gjort överträdelser - får varken bort dem, tar vinsten på den olagliga verksamheten eller avskräcker dem från att fortsätta med det olagliga fisket.
Sammanfattningsvis bör vi uppnå ett effektivt system för kontroll, tillämpning och anmälning, som i skäl A, men det krävs oundvikligen i alla medlemsstater en anda av ömsesidigt ansvar och förtroende och ett likadant åtagande att anmäla överträdelser på ett effektivt och säkert sätt.
Herr kommissionär! Ta tillfället till vara att använda reformen av den gemensamma fiskeripolitiken för att göra dessa framsteg. Det skulle göra Europeiska unionens insatser mer öppna och effektiva.

Fischler
Herr talman, ärade parlamentsledamöter! Båda betänkandena som vi skall behandla gemensamt i den här diskussionen handlar om att genomföra den gemensamma fiskeripolitiken. Jag välkomnar verkligen att ni, Busk, och fiskeriutskottet stöder rapporten från kommissionen om övervakningen av genomförandet av den gemensamma fiskeripolitiken.
Vi är ense om att kontroller och genomförandet av rättsliga föreskrifter är centrala frågor i den gemensamma fiskeripolitiken. Medlemsstaternas förbättringar av kontrollen och genomförandet har hittills inte blivit mer än ett lapptäcke. Fiskare känner därför med rätta att de inte behandlas lika. Det råder olika konkurrensvillkor och straffen för överträdelser varierar väldigt i medlemsstaterna.
Vi har uppmärksamt följt diskussionen om det här betänkandet i Europaparlamentet. Jag noterar era rekommendationer. Jag kommer under nästa halvår att lägga fram en handlingsplan om ökat samarbete vid kontroll och genomförande samt om den gemensamma fiskeriinspektionen. Målet för denna handlingsplan kommer förutom effektivare kontroll och genomförande, framför allt att vara ett mera enhetligt genomförande av den gemensamma fiskeripolitiken.
I ert betänkande kräver ni en förteckning över sanktioner. Kommissionen välkomnar det. Grunden för detta är förslagen till reform av den gemensamma fiskeripolitiken. Så fort dessa antagits kommer vi också att lägga fram en sådan förteckning för Europaparlamentet och rådet.
Vad beträffar Attwoolls betänkande vill jag uttryckligen tacka för ert positiva yttrande om vårt meddelande. Ni har därmed gett uttryck för att Europaparlamentet och kommissionen arbetar för samma mål när det gäller att behandla likartade överträdelser lika och kravet på enhetliga sanktioner.
Målet med vårt meddelande var att på ett öppet sätt jämföra hur den gemensamma fiskeripolitikens regler efterlevs och hur bestraffning sker vid en överträdelse. Överträdelser gäller exempelvis underlåtenhet att iaktta föreskrifterna för licenser, tillåtna fångstredskap eller frågan om landningar och kontroller. När vi utarbetade vårt första meddelande hade vi följande grundläggande problem: För det första skickade de flesta medlemsstaterna in uppgifterna alldeles för sent och inte i det föreskrivna format som skulle göra det möjligt att bearbeta materialet i dator. På grund av denna försumlighet försvårades bearbetningen.
För det andra föredrog en medlemsstat, nämligen Frankrike, att först inte ange några uppgifter alls. För det tredje har vissa medlemsstater lämnat in ofullständig information.
Nu kan jag säga att alla medlemsstater under tiden uppfyllt alla krav i förordning 2740/99. Men det här förfarandesättet som vi först tillämpade gör det naturligtvis mycket, mycket svårt att jämföra situationen i medlemsstaterna. Vi har ändå kunnat dra följande slutsatser av informationen vi fått in. För det första: De flesta överträdelserna gäller fiske utan fångsttillstånd för en viss zon. För det andra: I några medlemsstater får en överträdelse straffrättsliga, i andra enbart administrativa följder. För det tredje: Det råder stora skillnader i straff i medlemsstaterna. Ofta är straffen inte alls avsedda att vara avskräckande.
Därför har vi inom ramen för reformen av den gemensamma fiskeripolitiken lagt fram målinriktade förslag. Vi behöver enhetliga föreskrifter för att genomföra den gemensamma fiskeripolitiken. Sanktionerna måste ha effekt och utformas så, att det går att frånta den ansvariga den vinning som gjorts genom överträdelsen. Vi behöver också åtgärder som förhindrar att allvarliga överträdelser upprepas. De flesta medlemsstaterna har inte heller lämnat in sina rapporter i tid för meddelandet om överträdelser som upptäckts under 2001. Därför klarade inte kommissionen tidsfristen för det andra meddelandet heller, nämligen den 1 juni 2002. Därför tar jag gärna fasta på parlamentets uppmaning att fram till den 15 april informera om vilka medlemsstater som inte fullgör sin rapporteringsplikt. Det skall jag gärna göra så att allmänheten får reda på vilka som är försumliga och vilka som inte är det.

Talmannen. -
Tack så mycket, kommissionär Fischler.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Berthu (NI)
. (FR) Lyckligtvis har Van Lanckerbetänkandet, som nyss antogs av Europaparlamentet (trots att jag röstade nej) inget som helst juridiskt värde. I betänkandet drar man sig inte för att gå in på medlemsstaternas ocn även kandidatländernas behörighetsområden, och ge råd om sexualundervisning och legalisering av aborter.
Till formen är denna text typisk för de metoder som används för att utöka EU:s behörighetsområden. Kommissionär Byrne förklarade igår kväll att ?sexuella och reproduktiva rättigheter? i strikt mening givetvis inte omfattas av fördragen, men att ?reproduktiv hälsa? å andra sidan kan hänföras till folkhälsa i allmänhet, där gemenskapen innehar vissa kompletterande befogenheter. I brist på en verklig kontroll av subsidiariteten står det hur som helst EU-institutionerna fritt att säga vad som helst.
I sak har Van Lanckerbetänkandet tagit alltför lätt på den känsliga frågan om aborter. Varje land måste kunna åberopa sig på sina egna värderingar och sin egen känsla för denna fråga. Vi kan i alla händelser acceptera att staten inte har möjlighet att förhindra aborter, men det är svårt att förorda att den gladeligen skall ge sitt klartecken för dem.

Ferrer (PPE-DE)
. (ES) Först och främst vill jag säga att jag tycker att det är ett allvarligt politiskt misstag att talmanskonferensen har tillåtit att ett betänkande som tydligt kränker subsidiaritetsprincipen utarbetas. Särskilt när vi står inför den irländska folkomröstningen. Det är en av anledningarna till att jag röstat mot. Europeiska unionen är inte behörig i frågor som har med den sexuella och reproduktiva hälsan att göra - som kommissionär Byrnes tydligt påminde oss om i går. Den faller under medlemsstaternas behörighet. Det visas av det faktum att betänkandet inte ger förslag till lagstiftning utan begränsar sig till att göra rekommendationer till regeringarna i medlemsstaterna och kandidatländerna.
Men framför allt har jag röstat mot betänkandet eftersom jag inte alls håller med om dess upplägg. Mänskligt liv bör bevaras, inte förstöras. Det är en sak att driva en lämplig politik för sexualinformation, rådgivning för familjeplanering eller om preventivmedel samt tjänster för sexuell hälsa, och en helt annan att rekommendera att aborter skall legaliseras. Rätten till liv står över alla andra rättigheter, också över kvinnors rättigheter, och försvaret av det borde vara det första målet för den politik den offentliga makten driver.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

