1. Kuba
Talmannen
Nästa punkt är debatten om fyra resolutionsförslag om Kuba.
Laima Liucija Andrikien
frågeställare. - (EN) Fru talman! Rådet har nyligen erkänt att inga påtagliga resultat har uppnåtts när det gäller de mänskliga rättigheterna på Kuba, trots den goodwill som rådet visat 2005.
Merparten av oss, om än inte alla, håller med om att det är nödvändigt att Kuba inleder en politisk övergångsprocess mot flerpartidemokrati. Detta är inte den Europafixerade hållning som våra motståndare tycker om att vända mot oss utan de mänskliga rättigheternas allmängiltighet och odelbarhet, inklusive civila, politiska och ekonomiska rättigheter, som vi tror på. I dag uppmanar vi åter rådet och kommissionen att fortsätta att göra vad som krävs för att kräva att politiska fångar och samvetsfångar släpps fria.
Det är viktigt att vi ger vårt ovillkorliga stöd och vår fulla uppmuntran till inledandet av en fredlig övergångsprocess mot flerpartidemokrati på Kuba. Vi har exempel att följa. För tjugo år sedan var de nuvarande EU-medlemsstaterna från Öst- och Centraleuropa på många sätt - inklusive situationen för de mänskliga rättigheterna - i en liknande situation som den Kuba nu befinner sig i. Jag hoppas att vi snart kommer att se betydande förändringar på Kuba och jag ser fram emot denna mycket speciella dag.
Marcin Libicki 
författare. - (PL) Fru talman! Kuba har styrts av en diktator i nästan ett halvt århundrade och de mänskliga rättigheterna kränks ständigt där. Kuba är praktiskt taget kommunismens enda återstående utpost i världen. Nordkorea är en annan sådan bastion, medan den kinesiska regimen är något annorlunda, men ofta lika grym.
Efter kommunismens sammanbrott 1989 förväntade vi oss att kommunistländerna skulle begrunda sin situation och att kommunismen skulle störta samman även där. Så blev det tyvärr inte, särskilt inte på Kuba. Det är sant att intensiteten i förföljelserna på Kuba har varierat. Det fanns tider när den var särskilt grym och andra perioder när en viss grad av liberalisering tilläts och regimen verkade göra eftergifter mot oppositionen. En särskilt oroande samtida utveckling är att Kuba har lyckats öka antalet allierade, däribland vänsterbetonade regeringar i Europa.
Det stöd som ofta lämnas av regeringar i EU-medlemsstater till den kubanska regimen, om än indirekt, är särskilt oroande. Den nuvarande, mer toleranta inställning som FN intar gentemot dessa ondskefulla regimer är oacceptabel. Det har till exempel antytts att det inte förekommer några människorättsliga kränkningar i Vitryssland eller på Kuba.
Jag uppmanar parlamentet att inta en entydig ståndpunkt och fördöma den kubanska regeringen och följa upp detta med särskilda åtgärder för att störta Fidel Castros grymma kommunistregim.
Raül Romeva i Rueda 
författare. - (ES) Fru talman! Jag vill börja med att uttrycka min oro över att denna punkt om förbindelserna mellan EU och den kubanska regeringen, när det gäller grad av brådska, har ersatt en annan fråga som jag ansåg vara mycket mer brådskande: situationen för flyktingbefolkningen i Irak.
Detta är särskilt oroande med tanke på att det grundläggande skälet till denna ändring i själva verket inte har så mycket med Kuba att göra, utan snarare handlar om den gamla vanliga tendensen hos vissa ledamöter från gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater att utnyttja Europaparlamentet för att uttrycka sin personliga opposition mot den spanska regeringen.
Det är inte min uppgift att försvara den spanska regeringen, jag är inte medlem av den regeringen eller det partiet, men däremot tycker jag att det är beklagligt att ett så viktigt tillfälle som sammanträdet på torsdagseftermiddagarna, som ägnas åt en debatt om fall av kränkningar av de mänskliga rättigheterna i världen, ska ifrågasättas av detta slags initiativ, som strider mot själva andan i dessa debatter.
Dessutom vill jag också påpeka att rådet antog sina slutsatser om förbindelserna med den kubanska regeringen i måndags, där den återigen förklarar sin avsikt att upprätthålla dialogen med civilsamhället och förklarar sig villig att återupprätta dialogen med den kubanska regeringen på grundval av gemensamma, ömsesidiga och icke-diskriminerande intressen.
Kuba måste göra stora framsteg om frågor som friheter, rättigheter, i synnerhet politiska rättigheter, och demokratisk öppenhet, men jag vidhåller att detta inte är något nytt, det är inte brådskande. Dessutom anser jag att parametrarna för att gå i den riktningen fastställdes i den ståndpunkt som antogs av rådet i måndags, särskilt eftersom rådet tar avstånd från Förenta staternas strategi, som bygger på en resultatlös konfrontation och ett embargo som är både ineffektivt och oansvarigt, bland annat för att det faktiskt hindrar vissa reformer på ön, som skulle möjliggöra en mer ordnad övergång.
Dessutom måste samarbetet, som vi förklarade i vår resolution, dvs. resolutionen från gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, vara ett utvecklingsinstrument för att nå millennieutvecklingsmålen, och inte ett verktyg för att införa villkor i politiskt syfte.
Marco Cappato 
författare. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! För en gångs skull håller jag inte med Raül Romeva i Rueda, eftersom jag anser att det finns en brådskande fråga som rör Kuba, och som faktiskt även berör oss här i EU. Annars skulle det vara meningslöst att behandla frågor om länder som är diktaturer och som inte är demokratiska som brådskande frågor i åratal, eller till och med i årtionden.
I detta fall är det en brådskande fråga för oss och vår politik. Ett beslut har fattats i rådet om att bjuda in en kubansk delegation. Vad kan eller bör inledandet av en dialog betyda? Enligt vår åsikt bör det innebära att alla förändringar, reformer eller stärkande av förbindelserna med Kuba måste vara avhängiga av en lika konkret plan för att reformera den människorättsliga och demokratiska situationen på ön.
Det är sant att EU:s strategi inte är att införa ett embargo - och jag har för avsikt att klargöra och betona detta igen i ett muntligt ändringsförslag - men det är lika sant att strategin inte får eller kan gå ut på en ovillkorlig och ensidig öppenhet, eftersom även detta skulle visa sig vara en ödesdiger strategi, som det har visat sig i det förgångna.
Vi måste till exempel ge praktiskt stöd till de dissidenter som har samlats bakom förklaringen ”Enighet for frihet” - och detta är mycket mer angeläget för EU än för Kuba. Ett av problemen för Kubas dissidenter och opposition har varit deras interna splittringar, men den här gången finns det en gemensam förklaring och ett gemensamt dokument där man talar om icke-våld och demokrati. Det är vår uppgift att stödja dessa dissidenter. Detta måste beaktas när diskussionerna och dialogen inleds, annars kommer de att strida mot EU:s politik och principer om mänskliga rättigheter och demokrati.
Michael Gahler
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Fru talman! Jag vill inleda med att säga till den spanske författaren att jag inte behöver ett besök från Miguel Ángel Moratino för att hetsa upp mig över vad den spanska regeringen gör. Inom gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har vi tillräckligt många kolleger från centrala och östra Europa som arbetar med folket på Kuba i en solidarisk anda, och frågan är inte begränsad till spanjorerna inom PPE-DE-gruppen. Det kan jag försäkra er.
Framtiden för Kubas folk borde inte begränsas till två alternativ: antingen fortsätta med kommunismen eller tas över av regeringen i Miami. Mot bakgrund av den gemensamma ståndpunkten från 1996 har vi ett politiskt ansvar att stödja de demokratiska och fredliga krafterna i deras arbete för att åstadkomma förändringar. Det är skälet till att Europaparlamentet har gett Sacharovpriset till Damas de Blanco (Kvinnor i vitt) och till Oswaldo Payá.
Jag skulle ha velat se en tydlig markering i rådets beslut om att den gemensamma ståndpunkten från 1996 fortfarande gäller, att det rådsbeslut som antogs i måndags inte ändrar den ståndpunkten, att sanktionerna från 2003 bara har upphävts tillfälligt, och att vi kommer att se över ståndpunkten igen i juni (den 17:e utvärderingen av den gemensamma ståndpunkten). Rådet borde ha klargjort detta.
Manuel Medina Ortega
för PSE-gruppen. - (ES) Fru talman! Jag vill understryka det som Raül Romeva i Rueda just sa. Det enda skälet till att debattera denna punkt är en spansk inrikespolitisk fråga som inte har något att göra med läget i landet i fråga. Folkpartiet har föredragit att inte debattera en verkligt brådskande fråga, nämligen om Irak.
För närvarande finns det två miljoner irakiska flyktingar i Irak och ytterligare två miljoner som har tvingats lämna landet. I stället för att ta emot dessa stackars människor som flyr bombningarna och dödandet i Irak återsänder länderna dessa flyktingar till deras ursprungsland för närvarande. Med andra ord, å ena sidan bombar vi den irakiska befolkningen och å andra sidan låter vi dem inte ta sig därifrån och skickar tillbaka dem till detta helvete. Detta är ett fall av fullständig omänsklighet och det är absolut inte bra att vi glömmer bort dessa människors situation just nu.
Vi anser därför att det är fullständigt olämpligt att behandla Kuba som en brådskande fråga och vi menar att vi har kastat bort ett tillfälle för att behandla ett verkligt brådskande humanitärt fall vid en tidpunkt när det är nödvändigt att vidta åtgärder.
Helt nyligen hölls en konferens om Irak där denna fråga diskuterades och en rad resolutioner godkändes, och parlamentet är ur stånd att följa upp dem eftersom det föredrar att behandla inrikespolitiska frågor i stället för de verkliga problem som angår mänskligheten just nu.
Talmannen
Kolleger! Jag vill påminna er alla om att ämnet för denna debatt är Kuba. Om någon försöker diskutera något annat kommer jag att vara mycket sträng.
Marios Matsakis
för ALDE-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag ska definitivt tala om Kuba!
Parlamentet har vid flera tillfällen behandlat Kubas situation. Tyvärr har alla våra uppmaningar till full respekt för grundläggande rättigheter för kubanska medborgare uttalats för döva öron. Den ytterst otidsenliga Castro-regimen är nu så föråldrad och har så lite kontakt med verkligheten och med moderna demokratiska normer att det enligt mig är högst osannolikt att någon betydande förändring till det bättre kommer att ske medan Castro ännu är vid makten. Men han är nu gammal, sjuk och fysiskt oförmögen att styra landet, så vi måste börja fundera på vad vi ska göra när han slutligen inte längre är vid makten i Kuba.
Under tiden uppmanar vi åter till demokratiska reformer. Särskilt uppmanar vi de kubanska myndigheterna att låta de två kubanska vinnarna av Europaparlamentets Sakharovpris resa till Europa. Låt oss hoppas att några rester av sunt förnuft kan ha överlevt hos dem som styr Kuba och att vi snart ska kunna välkoma dessa vinnare av Sakharovpriset här i parlamentet.
Giusto Catania
för GUE/NGL-gruppen. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! För några sekunder sedan stod det ”Irakiska flyktingar” på sammanträdesskärmen. Felet har uppenbarligen också påverkat tekniken i kammaren. Vi borde verkligen ha diskuterat den frågan i stället, vi borde ha talat om de fyra miljoner irakier som försöker ta sig till Europa, men som vi inte visar någon gästvänlighet alls.
I stället debatterar vi Kuba, eftersom en internationell kampanj pågår, som fick parlamentet att rösta mot Venezuela under den senaste sammanträdesperioden och förmodligen kommer att göra att det röstar mot Kuba i dag. Nu väntar vi oss att någon från det spanska folkpartiet lägger fram en resolution mot Ecuador och Bolivia. Det är vad vi väntar oss.
Det verkliga syftet är i själva verket att motarbeta den ekonomiska politik som en stor del av Latinamerika genomför för närvarande, i motsats till nyliberalismen och den imperialistiska filosofin av ständigt krig. Detta är ett objektivt faktum i vår debatt.
Jag anser att vi i stället kraftfullt bör begära en översyn av EU:s gemensamma ståndpunkt och av embargot. Det faktum att rådet i måndags bjöd in en delegation från de kubanska myndigheterna var ett mycket betydelsefullt steg som vi bör välkomna, för att inleda en positiv dialog och vederbörligen berömma de framsteg som Kuba har gjort.
Jag anser emellertid att denna resolution, ända från första meningen, endast ger uttryck för åsikterna från en sida i parlamentet. Med andra ord begär man en ändring av det sociala, ekonomiska och politiska systemet på en ö och i en suverän stat. Det betraktar jag som oacceptabelt.
Daniel Hannan
(EN) Fru talman! Fidel Castros Kuba är den sista stat på västra halvklotet där det inte finns några anspråk på demokrati. Oppositionsrörelser är bannlysta, oliktänkande personer fängslas, medborgare nekas rätten att resa utomlands. Det är få syner som är så förnedrande som vänsteranhängare i väst som hävdar att allt detta på något sätt är berättigat eftersom Kuba är bra på att få fram läkare och ballerinor.
Två faktorer har hållit Fidel Castros dynasti vid makten: För det första den missförstådda amerikanska blockaden, som har gjort det möjligt för honom att upprätthålla den belägringsmentalitet som är nödvändig för diktaturer, och för det andra eftergivenheten i Europa. Här måste jag särskilt nämna Rodriguez Zapateros regering, som ger efter för de kubanska kommunisterna genom att ge dem ett fullständigt diplomatiskt bemötande.
Det rätta sättet att åstadkomma frihet på Kuba skulle vara genom ekonomiska förbindelser och politisk isolering. I stället gör vi det motsatta med katastrofala följder för detta olyckliga land.
”Sola mors tyrannicida est” skrev min landsman Thomas More - döden är det enda sättet att bli av med tyranner. Att det skulle visa sig vara så i fallet med Fidel Castro säger inget gott om resten av oss.
Pedro Guerreiro
(PT) Den punkt som borde ha stått på parlamentets dagordning är ett uttryck för en verklig önskan om dialog från EU:s sida, på grundval av respekt för Kuba.
Enligt vår åsikt medför inledandet av en öppen dialog om alla frågor av ömsesidigt intresse naturligt att de hinder som har ställts upp för att göra en sådan dialog svår eller omöjlig undanröjs. Detta innebär att vi måste begära ett definitivt slut på de sanktioner som EU införde 2003, som har lyfts tillfälligt, och att EU ger upp sin gemensamma ståndpunkt om Kuba för gott. Dessa åtgärder skulle ha banat väg för en normalisering av förbindelserna mellan EU och Kuba.
Detta är emellertid inte något alternativ för dem som har klämt in denna debatt på parlamentets dagordning och som har skrivit under det förslag till resolution som ska gå till omröstning i dag. Deras mål är att uppmuntra till fortsatt isolering av Kuba i linje med det oacceptabla embargo som Förenta staternas administration har infört mot Kuba. Målsättningen är även att uppenbart och oreserverat främja ingripanden i Kubas inrikespolitik och att utöva externa påtryckningar för att påtvinga Kuba beslut som endast det kubanska folket har den suveräna rätten att fatta. Verkligheten visar att det bästa sättet att bemöta sådana planer är landets enorma prestige och vikt, och miljontals människor visar aktiv solidaritet med Kuba och det kubanska folket.
Zuzana Roithová
(CS) Mina damer och herrar! Jag var på Kuba för inte så länge sedan och landet har inte gjort några framsteg med att upprätthålla de mänskliga rättigheterna, tvärtom - situationen har i själva verket blivit värre. Jag uppmanar därför rådet och kommissionen att protestera mer kraftfullt mot de flagranta kränkningarna av de mänskliga rättigheterna på Kuba, att stödja organisationer som kämpar för de politiska motståndarnas och deras familjers överlevnad, att hjälpa de icke-statliga organisationerna på Kuba att kommunicera med varandra och uttrycka sina åsikter om hur de offentliga frågorna bör lösas och ge kubanerna tillgång till Internet på våra ambassader, eftersom folket på Kuba inte har tillgång till information.
Rådet måste organisera en kampanj för frisläppande av politiska fångar som behandlas illa fysiskt och inte får de mediciner som de behöver. Även de vanliga kubanerna lever i fattigdom och lider av sjukdomar. Det råder brist på läkare och modern teknik. Hälsofrågorna var Castros stolthet, men i dag är vanliga mediciner endast till för rika kommunistledare eller utländska turister.
Kubanerna vill ha förändringar och frihet. Vi får inte låta rådet inleda en öppen dialog med den kubanska regimen utan att fastställa tydliga villkor om frisläppande av fångar och yttrandefrihet.
László Kovács
ledamot av kommissionen. (EN) Fru talman! Vi har god anledning att noga följa den senaste utvecklingen på Kuba. Efter 47 års styre på Kuba överlämnade Fidel Castro makten till sin bror Raúl, som har styrt ön på ett relativt lugnt och organiserat sätt. Det är alltför tidigt att säga huruvida Fidel Castro helt har återhämtat sig från sin sjukdom, men nästan alla observatörer är ense om att han aldrig kommer att kunna överta den dagliga förvaltningen igen.
För första gången sedan revolutionen 1959, måste Kuba stå inför utsikten att inte längre helt styras av Fidel Castro. Detta är definitivt en ny situation som vi måste ta hänsyn till. Frågan är hur EU kan och ska reagera på denna nya utveckling.
Europeiska unionens råd gav sitt första svar för tre dagar sedan. I sina slutsatser om Kuba från den 18 juni upprepade EU sitt erbjudande om en öppen och omfattande dialog med de kubanska myndigheterna och bjöd in en kubansk delegation till Bryssel för att ta reda på om en sådan process skulle vara möjlig. Detta öppna tillvägagångssätt är förenligt med EU:s övergripande politik med konstruktivt engagemang i förhållande till Kuba.
Sedan 1996, när EU antog sin ståndpunkt om Kuba, har erfarenheten visat att bara en politik med engagemang och samarbete, och en med sanktioner, har förutsättningar att kunna främja en fredlig förändring på Kuba mot demokrati, respekt för mänskliga rättigheter, rättsstatsprincipen, hållbar ekonomisk återhämtning och förbättrade levnadsvillkor för det kubanska folket, såsom angetts i EU:s gemensamma ståndpunkt från 1996.
Enbart inrättandet av en öppen, omfattande och resultatorienterad dialog med de kubanska myndigheterna kommer att göra det möjligt för oss att på bästa sätt använda de olika instrument som EU och dess medlemsstater har till förfogande för att främja samarbete inom områdena politiska förbindelser, mänskliga rättigheter, investeringar och handel, utvecklingsarbete, vetenskaplig forskning, utbildningsutbyte och kultur.
EU bygger helt på värderingar och på respekten för de mänskliga rättigheterna och grundläggande rättigheter är en politisk nyckelprioritering i de yttre åtgärderna. EU är djupt övertygat om att detta åtagande till öppen dialog också måste inbegripa det bredare kubanska civilsamhället. Att erbjuda den kubanska regeringen att ingå i ett långsiktigt partnerskap med EU är bara rimligt om EU samtidigt gör allt det kan för att upprätthålla och utöka sin dialog med de inblandade i det kubanska civilsamhället, inklusive försvarare av de mänskliga rättigheterna och fredliga politiska aktivister.
Så länge som Kuba nekar sina medborgare internationellt erkända och grundläggande civila, politiska och ekonomiska rättigheter kommer EU inte sluta att utöva påtryckningar för demokrati och respekt för rättsstatsprincipen och grundläggande friheter. EU bör inte upphöra att uttrycka sin fulla solidaritet med och stöd för dem som är fredligt engagerade i att förverkliga dessa allmänna värderingar på Kuba. Den sanna innebörden av ”parallella angreppssätt” är att man säger ja till att erbjuda de kubanska myndigheterna dialog och samarbete samtidigt som man uttryckligen framför kritiska anmärkningar och farhågor, och att man säger ja till att försvara kubanska medborgares rätt att fritt bestämma över sin framtid.
Det är kommissionens fasta övertygelse att rådets slutsatser av den 18 juni är ett välkommet första steg i denna riktning.
Talmannen
Detta avslutar debatten om Kuba.
Omröstningen kommer snart att äga rum.
SKRIFTLIGA FÖRKLARINGAR (ARTIKEL 142)
Filip Kaczmarek
skriftlig. - (PL) Fru talman! Förslaget om att EU ska frångå policyn att frysa de diplomatiska kontakterna med Kuba är fullständigt oacceptabelt. Vi kan samtycka till att återuppta en heltäckande och öppen dialog om alla områden av gemensamt intresse i syfte att förbättra förbindelserna mellan EU och Kuba, men endast på vissa villor. Att göra detta förbehållslöst skulle vara att sända helt fel signal till den kubanska regimen. Det skulle medföra att vi överser med de kubanska myndigheternas oacceptabla agerande. Dialog är en dubbelsidig process till sin själva natur, inte en ensidig process.
De kubanska myndigheternas samtycke till att ta med den människorättsliga situationen på Kuba i diskussionerna måste vara en nödvändig förutsättning för att återuppta en fullständig dialog. Det är också svårt att tänka sig en uppriktig dialog med Kuba så länge som Sacharovprisvinnarna inte tillåts resa till Europa. Den sittande spanska regeringens strategi är mycket oklar i detta avseende. Det är vår plikt att visa att vi konsekvent motsätter oss Castroregimens uppenbara kränkningar av de mänskliga rättigheterna. För att dialogen mellan Kuba och EU ska leda till positiva förändringar måste det vara en verklig dialog, inte ett propagandatrick. Tidigare har den kubanska sidan dragit fördel av EU:s öppna inställning för att inleda en propagandaoffensiv.
