Årsrapport 2006 om GUSP - Årlig rapport om genomförandet av den europeiska säkerhetsstrategin och ESFP (fortsättning på debatten)
Talmannen
Vi återupptar nu den gemensamma debatten om betänkandet av Jacek Saryusz-Wolski om årsrapporten från 2006 gällande Gusp, och betänkandet av Helmut Kuhne om genomförandet av den europeiska säkerhetsstrategin och ESFP.
Ana Maria Gomes
(PT) Jag skulle vilja gratulera Helmut Kuhne till hans utmärkta betänkande och särskilt för fasthållandet vid att införa principen om mänsklig säkerhet i förening med principen om ansvaret att skydda - en princip som även Javier Solana har hävdat här.
Dessa måste vara de båda pelarna bakom en EU-strategi för krishanteringsuppdrag. Å ena sidan måste ett beslut att ingripa i ett land i enlighet med den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESFP) vara grundat på en tolkning av FN-stadgan som betonar ansvaret att skydda: plikten att förhindra folkmord, krigsförbrytelser, etnisk rensning och brott mot mänskligheten.
Å andra sidan är det nödvändigt, om unionen blir inblandad i en kris som kräver bruk av militära medel, att bruket av maktmedel vägleds av principen om mänsklig säkerhet. Detta skulle innebära att de europeiska trupperna snarare skulle behöva inrikta sina ansträngningar på att upprätta tillflyktsorter för den icke-stridande civilbefolkningen än att besegra fienden militärt.
Dessa två principer ger EU en enhetlig krishanteringsstrategi för 2000-talets början. Ändringsförslag 1 av den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet speglar därför de moraliska, juridiska och operativa krav vi ställs inför i Afghanistan, Tchad och Libanon, och som vi kommer att ställas inför i framtiden.
Av dessa skäl finner jag det beklagligt att gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater samt gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster förkastade ändringsförslaget. Denna reaktionära allians framhärdar i att blunda för de mänskliga rättigheternas företräde - en princip som skulle förstärka legitimiteten hos och det allmänna stödet för ESFP-uppdragen.
Andrew Duff
(EN) Herr talman! Jag är rädd att det finns två problem med eftermiddagens debatt. Det första är de publikfriande klyschor vi hör från extremhögern vad gäller Lissabonfördraget. Det andra är att det finns en viss självbelåtenhet hos alla dem, inklusive mig själv, som starkt försvarar den gemensamma utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiken. Syftet med en stor europeisk säkerhetsstrategi är inte att bli beundrad, utan att bli åtföljd, och alltför ofta har rådet och medlemsstaterna misslyckats med att följa sin egen utmärkta strategi.
Storbritannien och Frankrike har inte uppfyllt sina löften från Saint-Malo-avtalet. Somliga andra har yrkat på den snåla och självförgörande politiken att militära kostnader bör betalas av dem som har behovet. Vad är poängen med en sådan politik när målet är att dela på bördan? Faktum är att endast 20 procent av våra väpnade styrkor är i stridsdugligt skick. Flera av ESFP-uppdragen är försvagade. Frånvaron av ett europeiskt högkvarter för ESFP splittrar befälen och försämrar föreningen av resurser.
Det sorgliga problemet är att vi alltför sällan lär av våra misstag, och att bara vrida på säkerhetsstrategin kommer inte att göra någon skillnad.
Mario Borghezio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag har lyssnat till Gusp-programmet, men det känns lite skrattretande att det kommer från ett EU som inte ens klarar av att kontrollera sina egna yttre gränser, som varje dag överträds av tusentals illegala invandrare, människosmugglare och maffiamedlemmar. En säkerhetspolitik utan grundval - om det finns en sådan, herr Solana, var vänlig och berätta vad denna grundval består av!
I betänkandena nämns hela tiden klimatförändring, medan hotet från möjliga militära anfall, terroristattacker med biologiska vapen eller till och med kärnvapen ignoreras, trots att denna fara är långt allvarligare och kanske verkligare, med tanke på hoten som har uttalats av islamistiska terrorister.
EU är fattigt på politiska slutsatser. Titta på Svarta havet till exempel, som är ett sorts schackbräde för vilket det saknas en EU-politik. Så förhåller det sig trots att vår framtid vad gäller energi och säkerhet avgörs på detta schackbräde. Var är EU:s politiska strategi på detta schackbräde?
Lissabonfördraget kommer inte att erbjuda något mer än det lilla som har åstadkommits: bristen på perspektiv hos ett EU som saknar en geopolitisk vision. Herr Solana, detta är ett tomrum på tio år i fråga om ledning av utrikespolitiken. Under dessa sista tio år är allt som ni har åstadkommit ett tomrum!
Athanasios Pafilis
(EL) Herr talman! I de två betänkandena presenteras tydligt upptrappningen av EU:s aggressivitet och imperialistiska planer. Man fastställer en rad prioriteringar för 2008, vilkas mål är att ekonomiskt, politiskt och militärt befordra europeiskt kapital i världen. EU riktar även in sig på att plundra människor och länder, antingen på egen hand eller, där detta inte är möjligt, med hjälp av USA och Nato.
I det första betänkandet är en av de springande punkterna att ingripa och starta krig bakom den lagenliga rökridån av förevändningar i stil med kampen mot terrorismen och ”skyddet av mänskliga rättigheter och demokrati”. Punkt 15, herr Solana, innehåller den typiska, oacceptabla och farliga distinktionen mellan demokratier och icke-demokratier. Men vem har givit er rätten att beskriva folk som demokratiska eller odemokratiska? I det här sammanhanget använder ni även den nya termen ”mänsklig säkerhet” som en förevändning för krig i förebyggande syfte.
Vidare ger båda betänkandena, och särskilt det andra, stöd åt EU:s ökade militarisering genom den nya satsningen på stridsenheter och bildandet av en permanent EU-styrka. Detta möjliggörs genom utveckling av Europakåren, permanent strukturerat samarbete och genom att anpassa medlemsstaternas väpnade styrkor till EU:s aggressiva planer. Detta följer i Natos fotspår genom att öka EU-budgetens bidrag till vapen och militära utgifter. Samarbetet mellan EU och Nato trappas upp under förklädnad av militära uppdrag, förment civila poliskårer och ordningsstyrkor. Det är fackmän som i själva verket förbereder och hanterar EU:s militära insatser. Ni skryter med de 17 militära uppdrag som redan har utförts och efterlyser fler.
Det EU som ni bygger är en union för krig, aggression och imperialism. Av det skälet måste befolkningen beträda vägen till motstånd, olydnad och ohörsamhet.
Sylwester Chruszcz
(PL) Herr talman! Vi diskuterar i dag ett befogenhetsområde som hittills varit förbehållet självständiga europeiska stater. I dag håller EU:s utrikes- och säkerhetspolitik på att bli verklighet på ett aldrig tidigare skådat sätt, särskilt efter införandet av den nya EU-konstitutionen från Lissabon.
Som polsk ledamot vill jag inte och kan inte gå med på att Bryssel snarare än Warszawa beslutar om polsk utrikespolitik, medan tyska generaler i militära högkvarter utanför Berlin eller Bryssel tar hand om vår säkerhet. Inte heller vill jag att polska soldater med en EU-flagga på uniformerna agerar å utländska intressens vägnar på olika platser i Europa och i världen.
Dagens tendenser och den nu öppna strukturen hos den enhetliga EU-staten är oacceptabla. Självfallet kan ni lura era egna befolkningar genom att inte ens fråga dem vad de anser om byggandet av ett super-EU, men förr eller senare kommer det här projektet att falla sönder.
Tunne Kelam
(EN) Herr talman! Dagens budskap borde vara att den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (Gusp) mer än någonsin bör grundas på gemensamma europeiska värderingar. På de hela tiden tilltagande utmaningarna mot säkerheten finns ett övertygande svar: solidaritet och förbättrad samordning av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. De värderingsgrundade målen borde vinna företräde framför bilaterala förbindelser, och Javier Solana gjorde rätt i att betona att vad som verkligen betyder något är politisk vilja.
Vad gäller trygg energiförsörjning så skulle jag vilja uppmana kommissionen och rådet att noga beakta parlamentets ställningstagande om trygg utländsk energiförsörjning från september i fjol, vilket även erbjuder ett par institutionella förbättringar.
I betänkandet uppmanas också kommissionen att fokusera sina samlade ansträngningar på att framgångsrikt färdigställa Nabuccoledningen. Jag anser inte att det ena utesluter det andra: vi bör bygga vår egen ledning på ett praktiskt och effektivt sätt.
Slutligen är det hög tid att kraftfullt ta itu med de nya utmaningarna på it-området, som föredraganden Helmut Kuhne nämnde. Jag skulle vilja använda begreppet ”it-terrorism”. För ett år sedan mobiliserades en miljon datorer över hela världen för att blockera statsinstitutioner och banker i Estland. Jag anser att även Europaparlamentet behöver utarbeta ett konkret ställningstagande till hur hoten från den nya tekniken ska bemötas, vilka fram till i dag verkar överträffa de framsteg som gjorts genom Lissabonstrategin.
Adrian Severin
(EN) Herr talman! Jag skulle vilja ta upp en principfråga, nämligen parlamentets nykonservativa tendenser vad gäller EU:s utrikes- och säkerhetspolitik. Somliga av oss tror uppenbarligen att det väsentliga i en utrikespolitik är beroende av inriktningen hos den politiska styrelse som för den. Därför tycks det som om vårt huvudsakliga mål har blivit att exportera vår politiska modell. Olyckligtvis innehar EU varken de beslutsfattande mekanismerna eller medlen för att effektivt kunna verka för en interventionistisk politik.
Vi måste förändra denna inställning och anta en realistisk grundval för våra yttre åtgärder. Det innebär att tydligt definiera ramarna för vår utrikespolitik i enlighet med EU-medborgarnas gemensamma existentiella intressen, att balansera ramarna med resurserna, i det att vi medger att det i världen finns aktörer som är annorlunda än vi och inte nödvändigtvis delar våra värderingar,. att lära oss att hantera dem, och överge narcissism för att istället söka förhandlingar och samarbete med våra motståndare, och inte bara med våra vänner.
Helt klart borde vi försöka göra så många som möjligt av våra utländska samtalspartner till vänner, men innan vi gör det och medan vi gör det anser jag att vi måste lära oss att hantera dem som inte är som vi. Jag tror att vi skulle kunna vara mer tilltalande genom våra metoder, genom vårt uppförande i att verka för våra mål hellre än genom målsättningarna själva, och därigenom i slutänden verka för vår modell i världen.
Paweł Bartłomiej Piskorski
(PL) Herr talman! Det finns flera aspekter som vi borde ta i beaktande när vi diskuterar EU:s gemensamma utrikespolitik i dag. Betänkandena av Helmut Kuhne och Jacek Saryusz-Wolski är verkligen mycket bra, men ett par beståndsdelar saknas.
Jag skulle vilja framhålla att vi borde ägna mer uppmärksamhet åt att förklara EU:s utrikespolitik, inklusive dess försvarsaspekt, för allmänheten. Våra medborgare, vår allmänhet, är fullkomligt medvetna om vad som kommer från oss, från EU - jordbrukspolitik, infrastrukturpolitik - men de är aldrig på det klara med EU:s utrikes- och försvarspolitik och vad den är kopplad till. Låt oss inte glömma att EU i begynnelsen instiftades kring andra problem än det här.
Det är också viktigt att ta Lissabonfördraget i beaktande, vilket förhoppningsvis kommer att träda i kraft så snart som möjligt och utgöra grundvalen för nya EU-åtgärder, och se till att ett av dess resultat blir en uppsättning instrument som är så effektiva som möjligt. Flera av talarna här har ägnat sig i huvudsak åt militära frågor. Stridsenheter och allting relaterat till EU:s försvarsidentitet är säkerligen mycket viktigt, men det är inte mindre viktigt att diskutera modellen för EU:s diplomati i termer av hur denna diplomatiska tjänst ska fungera.
Det är viktigt att man i betänkandet understryker att EU:s utrikes- och försvarspolitik är sammanflätad med många mycket viktiga livsområden inom EU. Det är viktigt att understryka att vi även inför tanken på en gemensam energipolitik och trygg energiförsörjning som en del av vår gemensamma EU-tanke.
Avslutningsvis är det viktigt att vi uppfattar utrikes- och säkerhetspolitik som en förlängning av områdena säkerhet, stabilitet och demokrati. I det sammanhanget noterar jag med stort gillande den starka betoningen på både Balkan och Georgien.
Andrzej Tomasz Zapałowski
(PL) Herr talman! Att säkerställa säkerheten för de människor som lever i Europa är en av EU:s viktigaste uppgifter. Om vi tittar objektivt på gemenskapspolitiken under de senaste åren finner vi att vi utöver politisk handling är militärt lättviktiga. Vissa europeiska länder försöker i strävan att främja sina egna ambitioner konkurrera politiskt och militärt med Nato, som de är medlemmar av. Att inrikta sig på att etablera gemensamma stridsenheter, i synnerhet utvidgade kommandon, istället för att professionalisera utvalda enheter i enskilda medlemsstater är ett misstag. Det är också ett misstag att inte i större utsträckning använda sig av existerande Nato-strukturer.
Gemenskapens styrka borde ligga i starka nationella arméer. EU måste lösa konflikter i Europa som för närvarande är fastlåsta, inte bara genom förklaringar utan även genom verklig politisk handling. De nyligen uppkomna problemen i Georgien har delvis provocerats fram på grund av EU:s stöd för Kosovo.
Francisco José Millán Mon
(ES) Herr talman! Betänkandet av Jacek Saryusz-Wolski, som vi kommer att anta i morgon, är ett väldigt omfattande betänkande som på ett välavvägt sätt tar upp praktiskt taget alla områden i världen som påverkas av EU:s utrikespolitik. Eftersom jag endast har två minuter till förfogande tänker jag bara nämna några av de övergripande aspekter som betänkandet med rätta innehåller.
I dag kan utrikespolitiken inte beskrivas endast ur en geografisk synvinkel. Det finns frågor som har en global, övergripande aspekt, och de är av en så stor betydelse att huvudaktörerna i unionens utrikespolitik borde vara inblandade i dem. Jag syftar i första hand på kampen mot terrorismen och den organiserade brottsligheten. Dessa är frågor som borde ägnas särskild uppmärksamhet inom utrikes- och säkerhetspolitiken.
En annan fråga av stor betydelse är frågan om migration och kampen mot illegal invandring. Vi behöver få till stånd ett samarbete med ursprungsländerna och transitländerna, och unionen borde vara kraftfullt inblandad genom sina yttre åtgärder. Kort sagt, om vi vill etablera en sfär av säkerhet, frihet och rättvisa i EU är den yttre dimensionen grundläggande, vilket fastslås i betänkandet av Jacek Saryusz-Wolski. Detta är något som inte bara inrikesministrarna eller kommissionsledamoten för rättvisa kan vara ansvariga för.
En annan prioriterad övergripande aspekt är trygg energiförsörjning. I ljuset av medlemsstaternas stora yttre beroende behöver vi inrikta oss på en gemensam utrikespolitik för unionen i fråga om energiförsörjning. På grund av klimatförändringarnas uppenbara globala karaktär krävs dessutom yttre åtgärder av unionen för att finna ett effektivt svar på detta hot.
Jag anser att det är väsentligt att göra framsteg inom alla dessa områden och att unionens utrikespolitik utgör en del av detta. Det är frågor som berör medborgarna, och medborgarna anser att EU ska hjälpa till att effektivt främja dem, eftersom staternas suveränitet delas just för att man ska kunna hantera de utmaningar som överskrider enskilda stater och således är globala utmaningar.
Genom att göra framsteg inom dessa områden kommer därför EU att bättre kunna rättfärdiga sin existens och därigenom öka sin legitimitet i den allmänna opinionens och medborgarnas ögon.
Justas Vincas Paleckis
(EN) Herr talman! Jag gratulerar båda föredragandena, och håller med om betydelsen av bedömningarna i Lissabonfördraget i värderingen av Gusp-betänkandet.
Om vi skulle ha fört den här diskussionen om tio dagar, efter den avgörande omröstningen - och jag är övertygad om att väljarna på Irland kommer att rösta ja - så skulle debatten ha varit ännu mer konkret och optimistisk.
I dagens läge, när hoten ökar och smyger sig på från alla håll, är det avgörande att EU, även om det inte kan uppträda enat, åtminstone uppträder på ett samordnat och kraftfullt sätt. Jag instämmer fullkomligt i Javier Solanas bedömning.
Det kommer inte att bli lätt att inleda förhandlingar om avtalet mellan EU och Ryssland. Efter en fördröjning på ett och ett halvt år finns en risk att vi förlorar lika mycket eller ännu mer tid om vi inte är fokuserade på de mest grundläggande frågorna. Det är därför de 27 länderna måste samordna sina intressen och koncentrera sig på dem som är gemensamma och viktiga för alla. Om förhandlingarna försenas eller misslyckas betyder det att Moskvas bilaterala förhandlingar med Rom eller Vilnius, Berlin eller Budapest, Paris eller Sofia ökar i omfattning. Detta är inte något tilltalande alternativ, särskilt inte för de nya medlemsstaterna.
Svaret från kommissionen och rådet kom i rättan tid - med tanke på klimatförändringshotet - i det att man identifierar detta som en central fråga. Europaparlamentet borde löpande följa och granska det sätt på vilket planer och åtgärder genomförs för att bemöta hotet.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Herr talman! I betänkandet betonas vikten av mänskliga och civila rättigheter, vilket är bra. Trenderna inom trygg energiförsörjning anses också vara av avgörande betydelse. I betänkandet tar man också avstånd från det sätt på vilket tredje part, framför allt Ryssland, använder energiförsörjning som ett politiskt redskap och hur medlemsstater undertecknar bilaterala energiförsörjningsavtal utan samordning med EU.
Man måste i EU verkligen ta sig en titt i spegeln. Ryssland samarbetar direkt med EU:s medlemsstater eftersom EU inte har någon sammanhängande eller samordnad energipolitik. Man undrar om medlemsstaterna verkligen vill ha någon. Rysslands roll som en viktig energipartner för EU, kanske dess viktigaste, måste erkännas. I fråga om energisamarbetet mellan Ryssland och EU behöver vi inrikta oss på en situation där båda sidor står som vinnare. Jag är övertygad om att det även är möjligt att nå denna situation som alla parter vinner på genom politisk vilja och mycket färre fördomar.
En energipolitik som genomförs samfällt av Ryssland och EU bör vara grundad på samarbete, inte konfrontation. För närvarande försöker vissa kretsar, inklusive några inom EU, att hindra samarbete genom att agera på ett konfliktartat sätt. Ryssland vill sedan länge bli EU:s jämlika partner. Må så vara. Vi vet säkert att Ryssland inte är lätt att förhandla med.
EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik behöver få större inflytande i internationell politik. Jag förordar starkt att parlamentet utövar påtryckningar på rådet för att verka för tanken att EU ska ha en permanent plats i FN:s säkerhetsråd. Så länge EU inte har en sådan plats kommer det att vara svårt att uppträda enat.
Miroslav Mikolášik
(SK) Det aktuella dokumentet är i huvudsak grundat på den europeiska säkerhetsstrategi som antogs av rådet i december 2003, och på resolutionen från maj 2007 om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Jag uppskattar det arbete som gjorts av föredraganden Jacek Saryusz-Wolski, ordförande i utskottet för utrikesfrågor, som har försett oss med en uttömmande och högkvalitativ text att rösta om.
Jag skulle vilja betona ett antal aspekter av EU:s utrikespolitik som inte kan genomföras utan ett strategiskt samarbete med vår starkaste allierade, Förenta staterna. Detta uttrycks på ett bra sätt av det transatlantiska partnerskapsavtalet mellan EU och USA, vilket även omfattar ekonomiska förhållanden. Frågan är även nära förknippad med militärt samarbete, inte bara med USA utan även inom ramen för Nato. Självfallet är det nödvändigt att klargöra och fastslå en gång för alla huruvida säkerhetsparaplyet som skapas av radarsystemet i Polen och Tjeckien effektivt kommer att tjäna och skydda gemensamma europeiska intressen, eller om det endast är ett ensidigt initiativ för att skydda mot hot från Asien. Jag tänker särskilt på Irans agerande i Mellanösternområdet.
Vi känner alla till att Iran ger militärt och ekonomiskt stöd till Syrien och i synnerhet till terroristgrupperna som är aktiva i området, grupper som utgör ett konstant hot mot stabiliteten och freden genom Hizbollahs operationer i södra Libanon och Syrien. Iran gör inte någon hemlighet av sin önskan att uppnå en ledarställning, och dess kärnvapenprogram syftar till att hjälpa landet att nå det målet. Jag måste dock ställa mig frågande till om det är möjligt att i dokumentet för yttre åtgärder som diskuteras hänvisa till Lissabonfördraget, vilket görs på ett antal ställen, eftersom fördraget ännu inte har trätt i kraft, då ratifikationsprocessen inte har avslutats av alla medlemsstater. Jag har ytterligare en fråga: på grundval av vilken lagbestämmelse har EU skickat Eulex-uppdraget till Kosovo? Var det inte i själva verket en handling ante legem? Jag är säker på att det inte finns någon FN-resolution som rättfärdigar ett sådant steg.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Herr talman! Världen i vilken EU uppmanas att driva på sin integration mot en verkligt gemensam utrikespolitik blir för var dag allt mer komplex. Den förväntade ekonomiska konjunkturnedgången, som drivs på av den nuvarande ekonomiska krisen och stigande energikostnader, de transatlantiska förbindelsernas otillfredsställande tillstånd och Rysslands ökande självmedvetenhet, som allt oftare konfronterar EU med gammaldags geopolitiska utmaningar för vilka det inte längre är utrustat, är endast en spegling av dagens internationella miljö.
I detta sammanhang, mot bakgrund av EU:s ökande beroende av rysk försörjning, tenderar energin att bli lackmusprovet för framgång eller misslyckande i fråga om att uppnå målet med EU:s gemensamma utrikespolitik, eftersom det är en stor skillnad mellan om EU går med på att skapa en enhetlig energimarknad och följaktligen på ett enat sätt inleder förhandlingar med leverantörerna, i första hand Ryssland, eller om EU håller fast vid att bevara dagens nationella skiljelinjer och prioritera bilaterala förmånsberättigade försörjningskontrakt, ämnade att tillfredsställa dess ökande energibehov. I dag handlar politik först och främst om gas och olja.
Colm Burke
(EN) Herr talman! Jag stödjer utvecklingen av Gusp, inklusive ESFP, liksom de förändringar inom dessa politikområden som Lissabonfördraget kommer att medföra. Detta är även den irländska regeringens ståndpunkt. Medan förändringarna kommer att göra det möjligt för EU att utveckla sin förmåga inom konfliktförebyggande och krishantering, kommer det samtidigt att vara möjligt att se till att eventuella nya arrangemang är helt förenliga med Irlands traditionella militära neutralitetspolitik.
Till de anhängare till Sinn Fein som sprider desinformation om Lissabonfördraget vill jag säga att Irland har ett trippellåssystem när det gäller beslut att sätta in trupper: det måste för det första finnas ett FN-beslut, det måste för det andra finnas ett regeringsbeslut, och det måste för det tredje godkännas av det nationella parlamentet Dáil Éireann. Detta kommer inte att förändras i och med Lissabonfördraget.
Det nuvarande FN-sanktionerade EU-uppdraget i Tchad, där Irland spelar en ledande roll, är ett bra exempel på EU:s verksamhet på detta område. Jag besökte nyligen Tchad och EU:s fredsbevarande bas i landets östra del och är övertygad om att detta uppdrag kommer att skapa säkerhet så att det blir möjligt att ge humanitärt bistånd till hundratusentals flyktingar och fördrivna, och även skydda den humanitära hjälppersonalen ute på fältet. ESFP-uppdraget i Tchad är första gången EU har inlett ett fredsbevarande uppdrag i nästan fullständig harmoni med alla aktörer.
Andra uppdrag som Irland har deltagit i har handlat om polisutbildning i de palestinska territorierna, övervakning av fredsprocessen mellan rebeller och regeringen i Indonesien, och stöd till polismyndigheterna i Bosnien.
Mer än 20 liknande uppdrag har genomförts sedan 2003, och EU får allt fler förfrågningar om bistånd och stöd inom dessa områden. Det viktigaste med alla dessa initiativ är att syftet är att effektivisera EU:s fredsbevarande insatser och krishantering.
Ur nationell synvinkel behåller vi vår vetorätt om vi ogillar utvecklingen, och vi har kvar vår suveräna rättighet att fatta beslut om deltagande i alla krishanteringsuppdrag i enlighet med våra egna lagstadgade krav. Det här är ett av flera skäl till varför irländarna bör gå och rösta ”ja” den 12 juni.
Talmannen
Innan vi går vidare vill jag välkomna alla våra gäster på åhörarläktaren, särskilt en grupp från min egen valkrets i Yorkshire och Humber.
Anna Záborská
(FR) Herr talman, herr höge representant! Jag vänder mig direkt till er med en fråga om förföljelserna av kristna i Algeriet. Vilka åtgärder har Europeiska unionen vidtagit beträffande förföljelserna av kristna i en stat som vi har nära förbindelser med? Religionsfrihet fastställs i artikel 18 i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, som även ålägger alla stater att se till att dessa rättigheter respekteras. Algeriet är medlem i Förenta nationerna, men struntar i denna grundläggande rättighet. Kristna är också medborgare och har samma rätt att utöva sin religion som andra religiösa grupper. Därför ber jag er, herr höge representant, att utnyttja alla direkta och indirekta diplomatiska kanaler för att sätta stopp för förföljelserna av kristna. Det handlar om Europeiska unionens trovärdighet.
Hubert Pirker
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr Solana! Jag anser att debatten mycket tydligt har visat att Europeiska unionen bara på vissa villkor verkligen kan vara en politisk union. För det första, på villkor att Lissabonfördraget ratificeras och, för det andra, på villkor att det finns en faktisk europeisk säkerhets- och försvarspolitik värd namnet, dvs. när den utvecklas till något bättre. Först då kan Europeiska unionen gå från att vara en global betalare till att bli en global aktör.
Det råder ingen tvekan om att våra första insatser i Tchad inte var vår stoltaste stund, men det är ett exempel som vi inom Europeiska unionen har kunnat dra lärdom av, eftersom bristerna helt enkelt blev så uppenbara. Det visade än en gång att den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken förutsätter kompatibla system och nya mekanismer för att snabbt sätta in trupper. Det är dags att sluta debattera och börja agera!
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Herr talman! Jag vill gratulera Helmut Kuhne till hans utmärkta betänkande. Han har helt rätt i att 2008 kommer att vara ett avgörande år för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Inte bara på grund av Lissabonfördraget, utan också på grund av att Kosovo kommer att bli det största provet på om EU är redo för en lämplig politisering av Kosovo. Tyvärr finns det fortfarande inget avtal mellan FN och EU, och vi har dessvärre inte heller förberett oss tankemässigt eftersom vi inte har dragit lärdom av vår närvaro i Bosnien och Hercegovina.
När det gäller det andra betänkandet anser jag att den antiryska vinklingen i Jacek Saryusz-Wolskis betänkande är olycklig. Ryssland får och ska kritiseras men är samtidigt en ofrånkomlig strategisk partner, och en fördjupning av samarbetet ligger i båda parters intresse. Det är inte på grund av att EU:s medlemsstater ingår bilaterala avtal som det inte finns någon gemensam energipolitik, men eftersom det inte finns någon gemensam energipolitik finns det inget som medlemsstaternas intressen kan stämmas av mot eller anpassas till, så kritiken i Jacek Saryusz-Wolskis betänkande är oacceptabel. Tack för uppmärksamheten.
Monika Beňová
(SK) I likhet med andra före mig vill även jag uttrycka min tacksamhet över det arbete som Jacek Saryusz-Wolski och Helmut Kuhne har gjort, dvs. den balans som de har uppnått mellan sociala, rättsliga och ekonomiska aspekter i betänkandet. Jag tror att det i framtiden är mycket viktigt att vi lägger större vikt vid och är bättre förberedda på att hantera våra två största samarbetspartner: USA och Ryssland. Ryssland har en ny president. Snart kommer USA att få en ny regering. Det är därför alldeles riktigt att fokusera på just dessa två länder i vår gemensamma utrikespolitik.
När det gäller de ekonomiska aspekterna måste behovet av en trygg energiförsörjning i Europeiska unionen ha särskild prioritet. Jag förutsätter att förhandlingarna med Ryssland i denna fråga kommer att gå framåt. Eftersom vi nu diskuterar våra två samarbetspartner, låt mig säga att det skulle vara till hjälp om vi agerade som en jämlik och lika kompetent partner i våra förbindelser med båda dessa parter, såväl USA som Ryssland, och om politiken var balanserad. Låt mig slutligen säga att jag välkomnar hänvisningarna till Lissabonfördraget. Genom att hänvisa till fördraget i betänkandet visar vi att parlamentet räknar med att det kommer att ratificeras och står bakom det till hundra procent.
Miloslav Ransdorf
(CS) Tack, herr talman! Javier Solana har inte synts till bland oss på länge, och jag var orolig för hans hälsa. Nu ser jag att han är frisk och kry och att han inte gick och hängde sig som Judas Iskariot efter Kosovo. Det betyder att jag kan fråga honom om han kände till att Hasim Thaci och hans kumpaner hade deltagit i smuggling av mänskliga organ från serbiska fångar. Kände han till det eller inte?
Mieczysław Edmund Janowski
(PL) Herr talman! Jag vill ge båda föredragandena mitt fulla erkännande. Dessa dokument är bra. Jag vill dock ta upp flera frågor som rör utrikes- och försvarspolitiken. Det jag tänker på är Europas potential inom följande områden.
Demografi - här håller potentialen på att krympa. Den ekonomiska potentialen är inte dålig, men vi hotas av finansiella kriser. Militär potential - oenighet och splittring - vi ser hur det ligger till. Energipotential, potential när det gäller tillgång till vatten och livsmedel. Vi har talat om andra hot, och låt mig till dessa lägga bl.a. epidemiologiska hot och informationssäkerhet. Dagens utrikespolitik bör som jag ser det handla om att gå samman med länder som står oss nära i fråga om civilisation, att samarbeta med alla som vill samarbeta och inta en fast hållning gentemot resten.
Csaba Sógor
(HU) För 88 år sedan idag fattade de europeiska supermakterna en del säkerhetspolitiska beslut i Trianonfördraget, som satte punkt för första världskriget, vilka innebar att nationella minoriteters rättigheter ignorerades eller bara garanterades på papperet. Problemen löstes inte heller genom Parisfördraget efter andra världskriget. Den säkerhetspolitiska frågan inskränktes till en garanti av gränsers okränkbarhet. Många av de gränser som drogs då är borta, och Tjeckoslovakien och Jugoslavien har upphört att existera.
Frågan om minoriteterna finns kvar. Vi ungrare har hamnat i åtta olika länder, varav bara Slovenien hittills har lyckats lösa frågan om den ungerska befolkningsgruppens rättigheter på ett betryggande sätt. Enligt betänkandet måste framsteg göras i linje med europeiska standarder för att trygga ett effektivt skydd av minoriteters rättigheter.
Men vilken typ av europeiska standarder? Det vore bra om vi inom EU pressade västra Balkan att göra det vi förväntar oss. Det finns ett latinskt talesätt som lyder: ”Om du vill ha fred, förbered dig för krig.” Det vi vill ha idag är ett säkert Europa. Minoriteters rättigheter måste lösas både inom och utanför EU med hjälp av instrumenten för regional och kulturell autonomi som har visat sig fungera i den västra halvan av Europa. Tack.
Günter Verheugen
Herr talman! Jag tror, som Javier Solana redan har sagt, att denna debatt har visat att det finns ett brett samförstånd om den europeiska utrikes- och säkerhetspolitikens grundläggande inriktning, och det är jag mycket glad över.
Jag vill helt kort kommentera tre saker. För att återvända till frågan om definitionen av säkerhet tror jag för det första inte alls att vi står långt ifrån varandra. Inget av de stora globala problem som vi måste hantera idag eller inom en nära framtid saknar samband med den säkerhetspolitiska dimensionen. Till och med kriserna på finansmarknaderna har en säkerhetspolitisk dimension, liksom livsmedels- och råvarusituationen, för att inte tala om de vanliga orosmomenten.
Det finns emellertid ingen risk att vår utrikespolitik blir militariserad eller att Europeiska unionen blir militariserad, för ett militärt svar på dessa risker är bara ett alternativ i ytterst sällsynta fall. Om detta alternativ överhuvudtaget väljs så är det normalt bara för att skapa en säker omgivning så att den verkliga uppgiften kan utföras, och den uppgiften är av politisk karaktär och rör civilsamhället. Vi måste emellertid ha möjligheter att göra båda. Vi måste ha beredskap för båda, och det är i just den riktningen som den europeiska politiken utvecklas. Vi är dessutom på ett unikt sätt förutbestämda att hantera kriser i världen eftersom vi förfogar över ett stort antal instrument för att genomföra våra strategier.
Europeiska unionen kan inte bara använda sig av Gusp och ESFP, utan också av olika gemenskapsinstrument, t.ex. instrumenten för stabilitet och utvecklingssamarbete i allmänhet, samt mekanismen för humanitärt bistånd och räddningstjänstmekanismen.
Vi måste försäkra oss om att vi alltid väljer rätt instrument och att det finns ett logiskt samspel mellan de olika inblandade parterna. Det kan inte råda något tvivel om att en av de största fördelarna med Lissabonfördraget - när det träder i kraft - är att detta harmoniska och effektiva samspel blir betydligt enklare.
Låt mig avsluta med att sammanfattningsvis säga att det viktiga här är vår gemensamma politiska vilja att dra nytta av de möjligheter som vi har. Möjligheterna finns; det enda vi behöver göra är att vilja dra nytta av dem. Vi måste dra nytta av dem på ett sätt som innebär att vi hjälps åt. Faktum är att vi i dagens situation inte har något val. Vi har helt enkelt inte råd att agera inkonsekvent eller använda våra medel ineffektivt. Vi måste i stället slå samman och koncentrera våra resurser och instrument för att uppnå en gemensam, trovärdig och konsekvent utrikespolitik för EU. Bara då kan vi klara av utmaningen och infria vår medborgares och samarbetspartners välgrundade förväntningar.
Tack så mycket.
Javier Solana
hög representant för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. - (EN) Herr talman! Jag vill svara på de två eller tre frågorna som har ställts direkt till mig. Först frågan från José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra.
(ES) Herr Salafranca Sánchez-Neyra! Jag svarar ja på de två frågor som ni har ställt till mig, men låt mig säga att vi först måste se om fördraget antas. Frågor som förutsätter att fördraget ratificeras måste vänta, och avtalen måste förmodligen komma senare.
(FR) Fru Záborská! Vi håller på att undersöka denna fråga. Eftersom Anna Záborská inte är här sparar jag mitt svar till senare.
(EN) På byrån arbetar vi mycket hårt med interoperabilitet. Det var något ni frågade om, och svaret är ”ja”. Beträffande övriga frågor besvarade jag dem i mitt förra inlägg.
Jag har noga lyssnat till alla inlägg och hoppas att vi med tiden - när vi närmar oss sanningens ögonblick - efter ratificeringen av fördraget tillsammans kommer att kunna förverkliga några av de idéer som har lagts fram här. Innan de tar till orda vill jag återigen gratulera de två föredragandena, vilket jag även har gjort offentligt tidigare.
Låt mig slutligen säga att jag instämmer fullständigt i vad Günter Verheugen sa i sitt senaste inlägg och inte har något ytterligare att tillägga.
Jacek Saryusz-Wolski
Herr talman! Det är svårt att sammanfatta denna debatt i några få ord, men jag är nöjd med innehållet. Behovet av samarbete mellan parlamentet, rådet, kommissionen och medlemsstaterna är den viktigaste slutsats som vi kan dra av detta. För det andra råder det ganska bred enighet kring innehållet. För det tredje inser vi att många ytterst värdefulla saker redan har uppnåtts. Och slutligen betonar vi att vi måste fördubbla våra ansträngningar.
Kommissionsledamoten och vice ordföranden Günter Verheugen påminde oss med rätta om det enorma bidrag som gemenskapens program, förvaltade av Europeiska kommissionen, ger. Jag delar hans ståndpunkt, eftersom en integrerad utrikespolitik skulle vara ofullständig utan de resultat som uppnås genom gemenskapens program.
Jag tror att det är första gången vi har en debatt som banar väg för utnämningen av en framtida EU-utrikesminister med två hattar.
(EN) Detta leder till frågan: vad gör vi utan dessa kreativa spänningar?
(FR) ... i framtiden, när det bara finns en institution. Jag håller med om att vi behöver en starkare utrikespolitik för institutionerna i fråga om innehåll. En trygg energiförsörjning är den fråga som nämns oftast. Det land eller den geografiska plats som har nämnts oftast verkar vara Afghanistan, som om det var ett test för Europeiska unionen och världssamfundet i stort. På flera punkter gick åsikterna isär. Utan dessa åsiktsskillnader som bränsle för våra debatter kan de bli lite långtråkiga. Jag hoppas därför att debatterna i framtiden blir lika livliga och sammansatta som denna. Vi har emellertid nått en överenskommelse om själva grundprinciperna som verkar mycket lovande, och jag hoppas att rådet, den höge representanten och kommissionen, naturligtvis med parlamentets mycket blygsamma bidrag, i framtiden lyckas skapa en utrikespolitik för unionen som är ännu starkare, bättre och mer ambitiös.
Helmut Kuhne
föredragande. - (DE) Herr talman! Den här sista chansen att tala ger mig möjlighet att göra något jag inte fick tillfälle till tidigare - att tacka kommissionsledamot Günter Verheugen och Javier Solana för det fantastiska samarbetet med deras tjänstemän, som fanns tillgängliga för diskussioner och genom vilka jag fick reda på mycket. Det hade en mycket positiv effekt på betänkandet.
Jag vill även tacka utskottets alla ledamöter, särskilt utskottets ordförande och föredraganden av det andra betänkandet, Jacek Saryusz-Wolski. Vi skickade då och då lappar till varandra som skolpojkar när vi hade överlappande frågor i våra betänkanden så att vi skulle formulera oss på samma sätt. Det fungerade också mycket bra.
Låt mig lägga till tre punkter:
(EN) Först på engelska, eftersom några av talarna tog upp frågan om den irländska folkomröstningen.
När det gäller texten om militarisering innehåller mitt betänkande en fullständig lista med förslag om vapenkontroll och nedrustning - en hel sida. För det andra har varje medlemsstat enligt Lissabonfördraget kvar rätten att inte delta i EU-uppdrag, i synnerhet militära uppdrag. Denna rättighet påverkas inte på något sätt av Lissabonfördraget. Det var mycket intressant att höra självutnämnda Nato-anhängare uttrycka sin oro över neutrala Irlands självständighet inom ESFP. Jag tyckte att det var mycket intressant.
(DE) En sista punkt, som togs upp av Tobias Pflüger, gäller frågan om parlamentarisk granskning. Jag vet inte om det rör sig om ett avsiktligt missförstånd, men i texten i både Jacek Saryusz-Wolskis och mitt eget betänkande utesluts inte att grupper får tillgång till konfidentiell information. Formuleringen är öppen. Vi måste först här i parlamentet göra vår hemläxa och utarbeta något slags förhandlingsposition gentemot rådet. Vilket slags sekretessnivå ska beviljas till hur många ledamöter? Det kan mycket väl hända att vi bestämmer att alla grupper ska beviljas en viss sekretessnivå, en del grupper en annan nivå och så vidare. Det här är något vi måste komma fram till själva först, och det finns inget i någotdera av våra förslag som hindrar grupperna från att delta i detta arbete.
Jag vet inte om detta var ett avsiktligt missförstånd eller om texten var så pass obegriplig - det tror jag inte att den var - men vi bör först sätta oss ned tillsammans här i parlamentet och arbeta fram en egen förhandlingsposition gentemot rådet.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum torsdagen den 5 juni 2008.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Roberta Alma Anastase  
Jag vill betona hur viktigt detta betänkande är och tacka föredraganden för att han har tagit med alla mina förslag i slutversionen. När det gäller ratificeringen av Lissabonfördraget och Europaparlamentets behörighet i framtiden är det nödvändigt att sammanfatta verksamheten inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och sätta upp prioriterade mål för 2008 och 2009.
Förstärkningen av den europeiska grannskapspolitiken måste vara ett viktigt mål 2008. När det gäller kvaliteten på betänkandet beträffande frågorna om samarbete med Svartahavsregionen vill jag betona hur viktigt det är att samarbetet kommer igång snart. Om 2007 var det år då EU fastställde sin politik på detta område måste 2008 inriktas på att i praktiken uppnå synergieffekter för Svartahavsområdet. Det är också mycket viktigt att mobilisera alla krafter för att så snabbt som möjligt genomföra energiprojektet Nabucco på ett framgångsrikt sätt, samt lösa konflikterna i regionen.
Även länderna på västra Balkan och deras närhet till EU måste slutligen vara en prioritering i EU:s utrikespolitik. Bland de många frågor som noga måste följas upp i denna region vill jag särskilt betona behovet av ett effektivt skydd av minoriteters, däribland rumänsktalandes, rättigheter.
Adam Bielan  
Först vill jag gratulera Jacek Saryusz-Wolski som utarbetat ett verkligt bra betänkande. Jag skulle vilja trycka på några av de tankar som framförs i det här betänkandet. Det som är mest oroväckande är EU:s växande beroende av energileverans från länder som är instabila och odemokratiska. Den totala bristen på samordning när det gäller medlemsstaternas ingående av bilaterala energiavtal hotar EU:s intressen och gör att man måste ifrågasätta EU:s strategiska projekt. Åtgärder av detta slag från några medlemsstaters sida försvagar avsevärt Europeiska unionens förhandlingskraft och dess ansträngningar att utforma en gemensam utrikespolitik.
Jag vill om igen betona Nabucco-gasledningens strategiska betydelse för EU:s energisäkerhet och uppmanar Europeiska kommissionen och rådet att göra allt de kan för att påskynda arbetet med detta projekt.
Med hänvisning till den tvådagarskonferens om EU:s grannskapspolitik som pågår under den nuvarande parlamentssessionen och för vilken jag är medarrangör skulle jag vilja betona hur viktigt det är med insatser för att stödja denna politik. Olösta pågående konflikter i länder som omfattas av den europeiska grannskapspolitiken utgör ett allvarligt hot mot EU:s säkerhet.
Sammanfattningsvis menar jag att förstärkt grannskapspolitik, åtgärder för att få slut på konflikterna utanför vår östra gräns och garantier för energisäkerhet bör vara prioriteringar för EU:s utrikespolitik.
Alexandra Dobolyi  
skriftlig. - (EN) Betänkandet ger en riktig bild av hur vi vill att Gusp ska utvecklas i framtiden. Gusp är ett mycket centralt inslag i EU:s utrikespolitik. Jag välkomnar de förbättringar inom området yttre åtgärder som Lissabonfördraget medför. Fördragets genomförande skulle göra Gusp effektivare och mer konsekvent. De nya tjänster som inrättas genom fördraget skulle göra EU synligare, men jag tror att det är mycket viktigt att de olika rollerna avgränsas så att deras olika funktioner kan bidra till en konsekvent och effektiv gemensam utrikes- och säkerhetspolitik.
Om vi vill att EU ska vara en aktiv kraft för internationell fred och stabilitet måste vi ha tillgång till alla de verktyg och instrument som behövs, men det förutsätter en starkare politisk vilja från medlemsstaternas sida.
EU får en allt större global närvaro, och EU-uppdrag pågår över hela världen. Genom att bidra till att skapa säkerhet och stabilitet i världen i stort bidrar EU också till en tryggare tillvaro för den egna befolkningen. Det är det bästa sättet att försvara den egna säkerheten och föra fram de egna värderingarna.
Jag anser att dessa åtgärder är ett steg i rätt riktning.
Genowefa Grabowska  
Jag stöder det betänkande som har lagts fram. Det är som jag ser det ett balanserat och icke-konfrontativt dokument.
Behovet av att EU:s utrikespolitik utvärderas är särskilt stort just nu, inte minst med tanke på de förändringar som föreslås på detta område i Lissabonfördraget. Jag tvivlar inte på att detta fördrag, genom att stärka den höge representantens roll, kommer att möjliggöra en mer framsynt och långsiktig hållning i EU:s utrikespolitik. Eftersom Europeiska unionen som helhet baseras på gemensamma värderingar måste dessa värderingar komma till uttryck i dess utrikes- och säkerhetspolitik. Bara då kan EU få trovärdighet på den internationella arenan. Gusp kräver å ena sidan politisk enighet bland medlemsstaterna och, å den andra, respekt för solidaritetsprincipen, framför allt när EU:s nya politiska strategier utformas.
Jag instämmer därför i den besvikelse och oro som uttrycks i betänkandet beträffande bristen på framsteg i utformningen av en gemensam europeisk energipolitik. Inte heller jag kan acceptera att vissa medlemsstater ingår egna, bilaterala avtal om energileveranser från Ryssland. Det försvagar kraftigt hela Europeiska unionens förhandlingsposition och dess ansträngningar att utforma en gemensam energipolitik, vilket är desto sorgligare som det inte var så länge sedan samma stater kritiserade enskilda länders viseringsavtal med USA och anklagade centraleuropeiska stater som hade ingått sådana avtal för att försvaga den gemensamma europeiska viseringspolitiken.
Janusz Lewandowski  
Herr talman! Europeiska unionen håller på att bli en global aktör på den internationella arenan, vilket bäst bevisas av den geografiska spridningen när det gäller gemenskapens engagemang. Man behöver bara gå till rådets operativa beslut från 2007 och början av 2008, vilka nämns i Helmut Kuhnes betänkande: polisuppdraget i Afghanistan, den militära operationen i Tchad, omformningen av trupper i Bosnien och förberedelserna för uppdrag i Kosovo och Guinea-Bissau.
Engagemangets spridning i världen går dessvärre inte hand i hand med ett åtgärdande av de tillkortakommanden som sedan länge varit uppenbara: avsaknaden av en civil fredskår i EU, bristen på transporter och skillnaderna mellan olika länders engagemang.
Information som nyligen har mottagits gör att debatten om Europas säkerhet måste få en ny dimension. Jag talar om säkerheten för EU-institutionerna i Bryssel, Luxemburg och Strasbourg. Avslöjandet av terroristgrupper som har haft EU-institutionerna som mål för sina attacker innebär att säkerhetsfrågan inte längre är teoretisk. Vi är tvungna att ompröva våra nuvarande principer. Vi vet att det ligger i Europaparlamentets karaktär att vara tillgängligt, och det är svårt att hitta en gyllene medelväg mellan institutionens öppenhet och kraven på skärpt säkerhet. Men detta börjar bli nödvändigt och bör därför avspeglas i budgeten för 2009. Frågan är inte lika allvarlig som andra problem som tas upp i betänkandet, men förtjänar icke desto mindre att uppmärksammas.
Marianne Mikko  
skriftlig. - (ET) Mina damer och herrar! En effektiv utrikes- och säkerhetspolitik är inte något som enskilda medlemsstater kan uppnå var för sig. En bilateral strategi när det gäller energifrågor och utrikespolitik har en destruktiv inverkan på i vilken grad vi tas på allvar. Det är oacceptabelt att Europeiska unionen hittills ofta har haft mindre tyngd i internationella förbindelser än vissa medlemsstater. Europeiska unionen måste uppträda enat gentemot världens stora länder, särskilt Ryssland, med alla 27 medlemsstaternas gemensamma intresse som utgångspunkt. Det är först då som vi kommer att betraktas som en jämbördig partner i både Amerika och Asien.
Jag välkomnar att Jacek Saryusz-Wolskis betänkande tar upp förstärkningen av den europeiska grannskapspolitiken som det viktigaste målet för 2008. Konferensen om den europeiska grannskapspolitiken i öst, som hålls i Europaparlamentet idag och imorgon, visar att vi tar vårt eget mål på allvar. Europeiska unionens säkerhet förutsätter omedelbara insatser för att demokratisera våra grannländer och lösa konflikter. Vi måste hjälpa Moldavien att lösa konflikten i Transnistrien.
Som ordförande i delegationen till den parlamentariska samarbetskommittén EU-Moldavien måste jag även påpeka att utsikten till ett medlemskap i Europeiska unionen är mycket viktig för både Moldavien och Ukraina. Det är det som är drivkraften bakom ekonomiska reformer och demokratisering. Det kommer naturligtvis att ta tid att uppfylla de tre Köpenhamnskriterierna, även om Moldavien och Ukraina har visat sig vara redo att bli en del av Europa. Det fjärde Köpenhamnskriteriet, dvs. EU:s absorptionsförmåga, får under inga omständigheter bli ett hinder för dessa två europeiska länders anslutning till Europeiska unionen. Utvidgningen måste tveklöst fortsätta.
Sirpa Pietikäinen  
skriftlig. - (FI) Mitt tack går till föredraganden för ett utomordentligt och utförligt betänkande. Jag håller med honom om att det är viktigt att unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik under de kommande åren blir mer inriktad på utvecklingen av strukturer och förfaranden som gör det möjligt för unionen att reagera snabbare och mer effektivt på internationella kriser. Civil krishantering, fredsbevarande och skydd av de mänskliga rättigheterna är hörnstenarna i Gusp.
I och med Lissabonfördraget får EU:s utrikespolitik en ny ledargestalt i form av unionens höge representant. De förändringar som blir följden av fördraget skapar möjligheter att utforma en effektivare och mer konsekvent utrikes- och säkerhetspolitik. EU måste tala och agera mer konsekvent på den internationella arenan.
Min förhoppning är dock att parlamentet i sina framtida årsrapporter intar en fastare ståndpunkt för en mer samstämmig och starkare roll för EU i Förenta nationerna. EU är en ekonomisk och politisk supermakt. Under årens lopp har unionen sett sin betydelse växa internationellt, och det viktigaste uppdraget nu måste vara att skapa en global organisation som respekterar människor och miljö.
EU måste satsa tid och kraft i Medelhavs-, Östersjö- och Svartahavsregionerna för att etablera ett ekonomiskt samarbete, politisk stabilitet och demokrati. I framtiden kommer det att krävas mer resurser för att genomföra Östersjöstrategin, öka sammanhållningen i regionen och lösa miljöproblemen. Stöd till och närmare integration med Svartahavsregionen inom ramen för EU:s grannskapspolitik är ett sätt att skapa politisk stabilitet i både EU och Svartahavsområdet i stort.
Nicolae Vlad Popa  
Kuhnebetänkandet om tillämpningen av den europeiska säkerhetsstrategin är välstrukturerat med tanke på att det tar upp konkreta frågor och innehåller förslag till möjliga lösningar. Jag tror att den här typen av operativ ”checklista” gör det lättare att följa upp framstegen. Beträffande innehållet har jag följande synpunkter:
1. De borde ha nämnt Europeiska säkerhets- och försvarsakademin, eftersom den spelar en viktig roll i utarbetandet av ett gemensamt avtal om den europeiska säkerhetsstrategin genom att erbjuda utbildning på strategisk nivå, inte minst eftersom ordföranden i underutskottet för säkerhet och försvar, Karl von Wogau, skickade ett brev till generalsekreteraren/den höge representanten Javier Solana, i vilket han uttryckte stöd för Europeiska säkerhets- och försvarsakademins arbete.
2. Uttalandet om förbindelserna mellan EU och Nato kunde ha haft ett starkare budskap med tanke på Natos uttalande vid toppmötet i Bukarest.
3. De borde ha nämnt vikten av ett strategiskt partnerskap mellan EU och Nato. En formulering om att ”ett starkare EU främjar den gemensamma säkerheten” kan kombineras med principen om de allierades odelbara säkerhet, som därmed utvidgas till att omfatta även EU.
Toomas Savi  
skriftlig. - (EN) I Jacek Saryusz-Wolskis betänkande sägs att Europeiska unionen står fast vid sitt åtagande för FN:s millenniemål, men det är en fras som har förlorat en del av sin innebörd. Den används flitigt i diskussionerna om EU:s utvecklingspolitik, men i praktiken görs mycket små framsteg och millenniemålen är fortfarande utom räckhåll.
Av alla medlemsstater är det bara Danmark, Luxemburg, Nederländerna och Sverige som ger mer än 0,7 procent av sin BNP i offentligt utvecklingsbistånd, trots att 0,7-procentmålet antogs redan den 24 oktober 1970 som en del av den internationella utvecklingsstrategin för Förenta nationernas andra utvecklingsårtionde.
Jag är övertygad om att det bör vara ett viktigt inslag i den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken att säkra EU:s trovärdighet som global aktör. Att fullgöra de åtaganden som vi har gjort vore en mycket bra början.
EU och dess medlemsstater måste omsätta sina mångordiga deklarationer om att man står fast vid sina åtaganden i harmoniserad och samlad effektiv handling. Detta är som jag ser det bara möjligt om man slår ihop sina resurser och inrättar en enda EU-institution med ansvar för insamling, fördelning och utbetalning av offentligt utvecklingsbistånd.
Esko Seppänen  
skriftlig. - (FI) I och med Lissabonfördraget kommer EU att bli militariserat, eftersom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken kommer att få ytterligare en komponent i form av en gemensam säkerhets- och försvarspolitik. Det kommer att bli svårare för de alliansfria länderna att behålla sin alliansfria status. Så blir det när medlemsstaterna åtar sig att öka sina militära utgifter. Så blir det när en ny militär kärna skapas för EU i form av permanent, strukturellt samarbete. Det ska komma igång under det franska ordförandeskapet.
Jacek Saryusz-Wolskis betänkande är dessvärre positivt till militariseringen av EU. Betoningen i betänkandet av en trygg energiförsörjning är också mycket aggressiv och sedd ur Polens mycket ensidiga synvinkel.
