
Hernández Mollar
Herr ordförande! I går inträffade en fruktansvärd katastrof i den spanska staden Melilla där några vattenreservoarer gick sönder och dränkte viktiga delar av staden med det tragiska resultatet av nio döda, många skadade och betydande materiella skador. Jag skulle vilja att parlamentets medkänsla och solidaritet med offren, och de som har drabbats av så svåra förluster, framförs till borgmästare Ignacio Velázquez i den självstyrande staden Melilla.
(Applåder)

Ordföranden
Herr Hernández Mollar, detta kommer att ske.

Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från i går har delats ut.
Finns det några synpunkter?
Wynn har ordet.

Wynn
Herr ordförande! Vad gäller punkt 8 i protokollet, en ordningsfråga. Den föredragningslista som vi röstade om i går angav för gårdagskvällen att det klockan 19.00 skulle äga rum " brådskande utskottssammanträden tillåtna av ordföranden" . Jag deltog i två av dessa, dvs. budgetutskottets och budgetkontrollutskottets sammanträden. Faktum är att bägge utskotten strök punkter från sin föredragningslista eftersom dessa inte ansågs vara brådskande. Skulle jag kunna få be er, herr ordförande, när ni tillåter utskottssammanträden i Strasbourg, att ni är ytterst strikt vad gäller att definiera brådskande.

Ordföranden
Det kommer jag att vara, herr Wynn.

Corbett
Vad gäller närvarolistan, herr ordförande, så var jag närvarande i går, jag tror att ni lade märke till detta.

Ordföranden
Jag hörde er, så det kommer att korrigeras.

Andrews
Herr ordförande! I går försökte jag ta upp frågan om Roisín McAliskey och det faktum att hon alltjämt hålls inspärrad på en sluten psykiatrisk klinik i England. Syftet med detta var att, vilket även framgår av protokollet, att göra de brittiska och tyska parlamentsledamöterna uppmärksamma på det felaktiga i att hon hålls inspärrad. Ni bad mig att skicka en skrivelse i denna fråga vilket jag också kommer att göra. Men på det sättet kan jag inte be de brittiska och tyska ledamöterna att av sina regeringar kräva att de släpper Roisín McAliskey på enbart humanitära grunder. Jag vill inte gå in i detalj på varför hon fortfarande hålls inspärrad. Hon sitter på sluten psykiatrisk mor-och-barn-klinik, och det tycks mig, att om det rättskaffens brittiska folk som kämpade så hårt för Louise Woodwards frisläppande, kände till att denna unga kvinna hålls inspärrad på mycket lösa grunder, skulle det kräva av sin regering att hon frisläpptes.

Ordföranden
Er skrivelse kommer att skickas till alla tyska och brittiska kollegor, så att ni kan uppnå syftet med ert inlägg.

Varela Suanzes-Carpegna
Herr ordförande! Det här handlar också om protokollet. Mitt namn finns inte upptaget på närvarolistan, kanske på grund av ett eget misstag. Jag deltog i går i andra möten, såväl i gruppen som i mitt utskott men kanske glömde jag att skriva på här i kammaren.

Ephremidis
Herr ordförande! På sidan 14, sista punkten, anges det att debatten om Scapagninis betänkande skjuts upp till nästa sammanträde. Jag hörde argumentationen i går och bad om ordet, men det verkar som om ni inte uppmärksammade mig och jag fick det inte. Jag tar nu det faktum att det står på föredragningslistan som ett skäl. Det sköts alltså upp till nästa sammanträde. Man har inte åberopat någon särskild anledning enligt arbetsordningen. Helt enkelt gillades inte dagen och tiden som hade bestämts för att diskutera detta betänkande av Scapagnini och en viss grupp. Frågan, herr ordförande...
(Ordföranden avbröt talaren)

Ordföranden
Herr Ephremidis, i går hölls ett inlägg emot, det är det maximala som arbetsordningen tillåter och därför kunde jag inte ge er ordet. Omröstningen skedde med vetskap om skälen för och med ett inlägg emot. Vi kommer inte att ta upp den frågan igen.
Protokollet justerades.

Beslut om brådskande förfarande
Förslag till rådets förordning om antagandet av det protokoll som fastställer fiskemöjligheter och ekonomisk kompensation enligt avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Republiken Kap Verde om fiske utanför Kap Verdes kust under tiden den 6 September 1997 till och med den 5 September 2000 (KOM(97) 0521 slutlig - C4-0566/97-97/0270(CNS))

Förslag till rådets förordning om antagandet av det protokoll som fastställer fiskemöjligheter och ekonomisk kompensation enligt avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Ekvatorialguineas regering om fisket utanför Ekvatorialguineas kust under tiden 1 juli 1997 till och med den 30 juni 2000 (KOM(97) 0522 slutlig - C4-0567/97-97/0268(CNS))
Fraga Estévez (PPE), ordförande i fiskeriutskottet. (ES) Herr ordförande! Jag vill bara säga att fiskeriutskottet är för de tre begärandena om brådskande förfarande.

Samland
Jag vill å budgetutskottets vägnar konstatera följande, nämligen att vi åter har röstat ja till beslut om brådskande förfarande, men vi är angelägna om att påpeka för rådet - även om det inte är närvarande utan det får bli per protokoll - att vi bestämt i ett interinstitutionellt avtal att det till respektive protokoll i god tid skall presenteras en ekonomisk översikt. Först efter upprepad envishet från denna kammare har en relevant ekonomisk översikt levererats till alla tre protokollen. Detta är ett oacceptabelt tillstånd! Vi instisterar på att det interinstitutionella avtalet hålls, och om det inte sker, då måste denna kammare genomdriva att brådskande förfaranden, även om de i sak är viktiga, tillbakavisas. Det går nämligen inte för sig att den ena sidan upprepade gånger ger efter för att godkänna brådskande förfarande medan den andra sidan inte efterlever sina egna skyldigheter.

Thomas
Herr ordförande! En mindre ordningsfråga. Skulle ni kunna påminna kammaren om regeln för mobiltelefoner i kammaren? Det förefaller som vissa människor har glömt bort att vi har en regel i denna fråga.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Thomas.
(Parlamentet biföll de tre begärandena om brådskande förfarande.)

Revisionsrättens årsrapport och förklaring om
verksamheter som rör 1996 års allmänna budget
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är presentationen av revisionsrättens årsrapport och förklaring om verksamheter som rör 1996 års allmänna budget.
Friedmann har ordet.

Friedmann
) Herr ordförande, mina ärade damer och herrar ledamöter! Jag ber att få tacka så hjärtligt för att jag fått äran att få tala här på morgonen i dag. Jag vet att ni har långa kvällssammanträden bakom er, desto mer uppskattar jag att ni har kommit hit.
70 % av de europeiska skattebetalarna anser att bedrägeri och inkorrekt hanterande av skattemedel bör kritiseras starkare än skattesmitning. Det betyder att revisionsrättens rapport om utgifterna i hög grad motsvarar skattebetalarnas förväntningar.
Jag vill börja med inkomstsidan i budgeten. Som ni vet representerar tullinkomsterna en avsevärd andel av de traditionella egna medlen som en viktig finansieringskälla för Europeiska unionen. Det är därför angeläget för oss alla att dessa tullinkomster så fullständigt som möjligt flyter in till Europeiska unionen. Även om dessa tullinkomster minskat till följd av GATT-förhandlingarna, så finansierar de i alla fall ca 15 % av den totala budgetvolymen. Under årens lopp har vi om och om igen påpekat att det ligger en påtaglig risk i transiteringstrafiken. Ni mina damer och herrar har därför ägnat den första undersökningskommittén som tillsattes efter Maastricht åt detta ämne. Vi är tacksamma mot er, speciellt mot ordföranden, herr Tomlinson, att ni dragit fram så viktiga resultat i ljuset. Denna gång sysslar vi inom detta område med de risker som finns inom de tullfria zonerna, dit ju de flesta hamnarna hör. Vi sysslar även med den aktiva förädlingshanteringen. Att det här finns stora bortfall av tullinkomster och att riskerna består, beror på att befintliga rättsliga bestämmelser ofta inte alls, ofta bara ofullständigt eller framför allt inte tillämpas enligt bestämmelserna. Vi borde intressera oss för få bort detta oskick. Dessutom vill jag fästa uppmärksamheten på att medlemsstaterna ju missar skatteintäkter när varor försnillas vid förtullningen. Med andra ord är det ett viktigt område enligt vår uppfattning.
I detta sammanhang spelar ursprungscertifikaten en viktig roll. Trots allt löper cirka hälften av all import till Europeiska unionen enligt preferensvillkor, enligt tullpreferensvillkor, och det är därför inte konstigt att just detta fortsätter att locka till oegentligheter. Mer än hälften av alla oegentligheter som förekommer i samband med den europeiska budgeten rör området för tullpreferenser. Vi har t.ex. konstaterat att ett tredje land exporterade tre gånger så mycket apelsinjuice till Europeiska unionen som det självt producerade. I ett annat fall, det handlade om textilvaror, konstaterade vi att ursprungscertifikaten var förfalskade, det såg man på stämplarna som över huvud taget inte motsvarade originalen. I ett fall var t.o.m. namnet på huvudstaden felstavat, och när vi frågade intygade ursprungslandet dessutom att certifikaten var riktiga.
Här måste man således vara extra försiktig för att även garantera gemenskapens inkomster. Det rör sig ju om mycket höga belopp. För perioden från 1986 till 1996 kontrollerade vi 700 fall och det är bara 700 av några tusen. Då kunde vi konstatera att det i dessa 700 fall trots allt rör sig om ca 1 miljard ecu efterkrav till följd av oegentligheter. De preskriberas mycket ofta. Även om de ursprungliga registreringarna börjar i rätt tid så drar den nödvändiga uppbörden av efterkraven ut på tiden så att de preskriberas. 23 fall som vi prövade med tanke på preskription ledde ändå till ett bortfall av 80 miljoner ecu för Europeiska unionen.
Jag kommer nu till utgiftssidan och börjar med jordbrukspolitiken. Som ni vet sänktes inom ramen för MacSharry-reformen garantipriset för spannmål väsentligt. Meningen med åtgärden var att via priserna inte locka till en onödig överproduktion. Garantipriserna var inte längre kostnadstäckande. Naturligtvis kan inte bonden leva på förluster. Därför införde man direkta stöd som byggde på odlingsytornas storlek. Det var i sin ordning, så länge som garantipriserna var mycket låga. Men under tiden har utbudet av spannmål som en följd av de åtgärder som vidtagits inom Europeiska unionen sjunkit. Även på världsmarknaden sjönk spannmålsutbudet, delvis av klimatorsaker. Det hade till följd att först steg världsmarknadspriserna kraftigt och till följd av detta steg även marknadspriserna inom Europeiska unionen långt över garantiprisernas nivå. Egentligen hade det inte längre varit nödvändigt att betala ut direkta stöd i den storleken men det hade man inte förutsett i förordningarna, nämligen att man i sådana situationer skulle kunna sänka de direkta stöden. Man blev därför tvungen att genomföra betalningar på 3 miljarder ecu något som enligt vår mening inte var så nödvändigt. Jag säger inte att dessa betalningar var inkorrekta men de var inte nödvändiga om man ser till idén som sådan. I framtiden behöver man se till att det inför en ny programperiod finns variationsmöjligheter både uppåt och neråt.
Inom jordbrukspolitikens område har vi under det senaste året på nytt undersökt tobaks- och vinsektorn efter det att vi 1993 redan hade lagt fram särskilda rapporter om dem. Precis som förut motsvarar inte den europeiska tobaksodlingen den europeiske rökarens smak, med andra ord exporteras tobakssorterna i stor utsträckning. Det väcker olustkänslor när de vinster som producenterna får till 4/5 består av subventioner. Även om man invänder att det finns många arbetstillfällen inom tobaksindustrin måste man även titta på den andra sidan av saken, nämligen att människor dör av rökningen. Det är inte heller lätt att inse varför Europeiska unionen skall finansiera en kampanj mot rökning, medan den samtidigt främjar tobaksodlingen.
(Applåder) Undersökningen av vinodlingen har gett till resultat att både röjnings- och destilleringspremien inte riktigt motsvarar förväntningarna. Visserligen har utbudet av vin minskat men det hänger till största delen hop med klimatorsaker. Precis som förut produceras vin extra för destillering och det var inte den egentliga meningen. Här har vi framfört reservationer.
När det gäller strukturåtgärder har mycket förbättrats såväl vad gäller åtaganden som betalningar jämfört med vad som planerades i budgeten. I stor utsträckning genomfördes 98 % av åtagandena och 95 % av betalningarna har stämt med vad som planerades i budgeten. Vid närmare undersökning kan man konstatera att åtagandena och betalningarna i huvudsak gjorts under det senaste kvartalet, därav 2/3 under december. Det vill säga att man har betalat ut mycket i förskott men förskott behöver inte betyda att man genomför de åtgärder som man har för avsikt att genomföra.
Ett exempel på detta visar programperioden från 1989 till 1993, som är avslutad för länge sedan. 3/4 av alla de åtgärder som ligger inom denna programperiod har ännu inte avslutats till dags dato. Precis som förut är det bara att beklaga att man inte kommit till skott med de nödvändiga utvärderingarna inom strukturområdet. Om det föreligger nya rapporter så är dessa snarare en lägesbeskrivning. Nu när vi snart skall förhandla om den nya programperioden från år 2000 hade det varit viktigt att ha haft tillgång till relevanta utvärderingar.
Som ni vet är strukturstöden alltid i viss mån en motsats till konkurrensvillkoren. Den europeiska inre marknaden baserar sig på principen om konkurrens och stöden visar en tendens att störa konkurrensen. Därför förutser artiklarna 92-93 i EU-fördraget att sådana subventioner bara får ges med tillstånd av kommissionen och endast tidsbestämt för vissa ändamål. Vi vill presentera några fall som enligt vår mening inte tillräckligt motsvarar föreskrifterna.
Inom området strukturstöd har vi naturligtvis även kontrollerat socialfonden. Där kan man konstatera att vad det gäller socialfonden har det många gånger betalas ut medel till människor som inte alls hade rätt till pengar. Många gånger har den planerade samfinansieringen inte kommit till stånd. I andra fall har man inte tagit hänsyn till mindre och medelstora företag som det var tänkt.
Till området strukturstöd hör även främjandet av små och medelstora företag. Vi gillar inte det sätt på vilket det hittills skett via kommissionen. Vi anser att de små och medelstora företagen just med tanke på sysselsättningen är särskilt viktiga - för övrigt säkert ett ämne för sysselsättningstoppmötet i nästa vecka - och att de i detta sammanhang måste få ytterligare extra stöd. Men kommissionen kan inte ens nämna det exakta belopp som kommer dessa företag till del. Det finns till dags dato inte ens en definition av vad som menas med ett medelstort företag eller ett mindre företag. Vi har gjort stickprov bland 33 s.k. små och medelstora företag. Vi kunde då konstatera att bara 11 i verkligheten var små respektive medelstora. De övriga 2/3 av de undersökta företagen tillhörde koncerner. I ett fall definierades ett företag med 2 000 anställda som ett litet företag. Detta kan vi inte acceptera!
Även gemenskapsinitiativen för små och medelstora företag som styrs av kommissionen själv fungerar inte som de ska. Man har för dessa gemenskapsinitiativ räknat med 910 miljoner ecu i budgeten, men hittills har det bara betalats ut 140 miljoner ecu som förskott. Endast en stat, nämligen Tyskland har presenterat en attestering på över 3 miljoner DM. och även detta vara bara ett förskott. Det innebär att Europeiska kommissionen inom sektorn små och medelstora företag måste utveckla ytterligare aktiviteter.
Till strukturstöden hör även fiskepolitiken. Vi har kommit fram till resultatet att det uppsatta målet precis som förut inte uppnåtts. Fiskeflottan i medlemsstaterna har ännu inte kunnat visa upp den anpassning av kapaciteten som är nödvändig inte heller deras struktur motsvarar fortfarande förväntningarna.
På strukturpolitikens område vill jag gå in på Phare- och Tacisprogrammen. De är ju til syvende og sidst strukturprogram. Precis som förut måste man beklaga att det i samband med dessa program rinner ut för litet pengar. Trots det talar säkerligen mycket till dessa programs fördel. I samband med utnyttjandet av de medel som är beräknade för programmen lär sig förvaltningarna i central- och östeuropeiska staterna att samarbeta, t.ex. med medlemsstaterna inom EU och med kommissionen. Det är stater som tidigare var knutna till Comecons samarbete. Det innebär säkert en viktig uppfostringsprocess för dem, men det finns anpassningsvårigheter för förvaltningarna i Central- och Östeuropa. För övrigt är det en punkt när vi kommer till utvidgningsförhandlingarna inom en snar framtid.
Man kan även konstatera att målet på jordbrukspolitikens område inom ramen för Phare- och Tacisprogrammen på långt när inte uppnåtts. Så länge som egendomsförhållandena i dessa stater ännu inte är uppklarade, så länge som det inte finns något fastighetsregister som kan tjäna som underlag för kreditsäkerheter, går det knappast att privatisera jordbruket. Ett nytt privat jordbruk är nämligen hänvisat till krediter. Såtillvida är det viktigt att arbetet fortsätter inom denna sektor. Jag anser även att Phare och Tacis i ökad grad måste användas i samband med utvidgningen av länderna i Central- och Östeuropa. Finanserna måste enligt vår uppfattning starkare än hittills riktas in mot detta mål.
Vi har även kontrollerat utvecklingshjälpen. När det handlar om samarbetet med de utvecklingsländer som inte hör till Lomékonventionen har vi konstaterat att minst i ett fall engagerades en bank som inte var så framgångsrik inom detta område. Enligt vår uppfattning betalade man oriktigt ut 1 miljon ecu. Inom ramen för utvecklingsfonden, dvs. Lomékonventionen, har vi på samma sätt kontrollerat den offentliga upphandlingen, nämligen för tiden 1988 till 1993. Mycket har gått snett eftersom t.ex. kausulen om mest gynnad part inte tillämpades, skattebestämmelser följdes inte, anbud och anbudsinfordran stämde inte överens.
Som ni vet har vi även gjort en särskild undersökning av hela budgeten. Det kan vi göra enligt Maastrichtfördraget. Vi presenterar detta år den tredje undersökningen. Denna gång är certifikatet, en del av vår årsberättelse, nämligen band II. När det handlar om den allmänna budgeten har vi kommit fram till följande resultat. Gemenskapens bokslut återspeglar inkomster och utgifter, bortsett från obetydliga utgifter, och därmed även gemenskapens finansiella läge korrekt. De genomföranden som ligger till grund för inkomsterna motsvarar i det stora hela principerna för laglighet och ordning. Det gäller även för åtaganden. Kopplat till de genomföranden som ligger till grund för betalningsanslagen finns det enligt vår uppfattning visserligen allt för många substantiella fel. Vi har kommit fram till att år 1996 hade 5, 4 % av de genomföranden som ligger till grund för betalningarna grava felaktigheter. Men då kan vi konstatera att felnivån inom strukturstödet ligger över genomsnittet och inom jordbrukspolitiken under genomsnittet. Jag vill även här tillägga att dessa 5, 4 % inte alls betyder att det bara rör sig om bedrägerifall. Det omfattar även andra fall som t.ex. användningen av felaktiga växelkurser inom socialfonden eller andra fakta. Våra revisorer kunde t.ex. vid ett tillfälle inte kontrollera en argsint bonde, eftersom han hetsade sina folkilskna hundar på dem.
Vi kom även fram till resultatet att det finns 4, 3 % s.k. "Non-Opinion-fall" , där vi inte kunde göra någon bedömning, eftersom det strejkades i den aktuella staten när vi ville kontrollera. eller så hade den allmänne åklagaren just beslagtagit underlag när vi kom för att kontrollera. Även när det handlar om formella fel, anser vi att det finns alltför många olika typer av fel. Formella fel för oss är sådana som inte märkbart behöver påverka budgeten negativt.
Vad gäller Lomékonventionen, om vilken vi lämnar en särskild rapport, kommer vi under detta år fram till resultatet att alla rubriker som jag just visat upp som exempel i den allmänna budgeten är i sin ordning. Det innebär att vi totalt sett, med några få undantag, kan säga att undersökningen av Lomékonventionen faller ut positivt.
Låt mig i all hast ännu ge några synpunkter på effekterna av Amsterdamfördraget, som fortfarande inte är ratificerat. Genom Amsterdamfördraget har Europeiska revisionsrätten nu blivit revisionsrätt för hela gemenskapen. Den är såtillvida formellt jämställd med de övriga institutionerna i gemenskapen.
Vi skall nu rapportera om oegentligheter, det förutsätter fördraget. En sådan sats har fogats in i fördraget, men jag skulle här vilja definiera vår roll. Vår uppgift ligger i första hand i att arbeta förebyggande, dvs. att bidra till att oegentligheter inte uppstår. Vi ser oss inte som polis och inte heller som allmänn åklagare, men när vi vid genomförandet av våra helt normala uppgifter stöter på egentligheter, t.o.m. bedrägerier, då undersöker vi det hela och kopplar sedan in aktuella myndigheter.
Vi ser som vår uppgift att inom ramen för finanskontrollen prestera vårt bidrag, som sagt inte som polis och inte som allmän åklagare. Fördraget förutser även att vi har ett förtroendefullt samarbete med de nationella revisionsorganen. Dessutom skall vi enligt fördraget vid kontrollen av Europeiska investeringsbanken göra detta inom ramen för ett trepartsavtal som redan finns. Även om avtalet inte skulle träda i kraft har vi kvar vår kontrollrätt.
Min talartid är ute. Låt mig tacka för ett gott samarbete. Detta tack gäller särskilt budgetkontrollutskottet och dess ordförande Diemut Theato. Vi tackar för den diskussion som vi alltid har i ert utskott, och vi vet att ni även denna gång på grundval av vårt förarbete säkert kommer att fatta de nödvändiga besluten. Vi vill även tacka budgetutskottet under Detlev Samland, där vårt arbete debatteras med stor sakkunskap. Jag vill också tacka huvudföredraganden, James Elles. Stort tack för hans möda! Jag vill även tacka kommissionen, speciellt kommissionär Liikanen.
Jag vill erkänna att mycket av det som vi rapporterar tas upp av kommissionen. Kommissionens ansträngningar för att åstadkomma reformer koncentrerar sig på SEM 2000. Redan nu märks tack vare SEM förbättringar genom det förvaltnings- och informationssystem som införts. Vi märker även att nya avslutförfaranden inom jordbrukspolitiken ser ut att ge positiva effekter. Vi är också tacksamma för att kommissionen delar vår uppfattning. En ny budgetordning måste genomföras och den har vi redan gett aktuella bidrag till. Vi är även tacksamma för att det inom strukturområdet kommer nya definitioner som kan förebygga oegentligheter. Herr Liikanen, som även representerar era kollegor, det vill jag tacka er för. Jag ber att få tacka för uppmärksamheten!
(Applåder)
Liikanen
Herr ordförande! Revisionsrättens årsrapport och förklaring om verksamheter som rör 1996 års allmänna budget anger ett flertal tillkortakommanden i användningen av gemenskapsmedel. På nyckelområden kommer det att hjälpa kommissionen att göra framsteg vad gäller dess delade ansvar för att avsevärt förbättra hur gemenskapens medel används för att uppnå unionens mål.
För det första noterar revisionsrätten att "en generös allokering av budgetanslag inte uppmuntrar till en sträng finansiell förvaltning." Denna potentiella risk är klart mindre för 1998 års budget. Hur man än vill mäta det - i termer av tillväxt, marginaler under budgetplanen eller i relation till egna resurser - kommer 1998 års budget att vara sträng.
Kommissionen, rätten och Friedman, har noterat en överkompensation av spannmålsproducenter inom ramen för 1992 års jordbruksreform. Kommissionen har lagt fram ett förslag om partiella korrigeringar. Kommissionen beklagar djupt att detta inte har antagits, varken av rådet eller Europaparlamentet. Kommissionen kommer därför att återkomma till denna fråga inom ramen för Agenda 2000.
Vad gäller den gemensamma jordbrukspolitiken i allmänhet är alla rättens noteringar av värde för avslutning av räkenskaperna, och kommissionen kommer att till fullo utnyttja den. Jag har också med intresse noterat rättens slutsats, att det för EUGFJ-garantin finns indikationer på att de nya budgetarrangemangen för avslutning av räkenskaperna har haft en viss fördelaktig inverkan.
Vad gäller strukturfonderna, är antalet allvarliga fel i betalningarna fortfarande mycket stort. Det är detta område där de flesta viktiga beslut har fattats under 1997. I april kom man överens om reglerna för rätt till stöd. I oktober antog kommissionen en bestämmelse om minimistandarder för finansiell kontroll från medlemsstaternas sida. Dessa minimistandarder gäller de verksamheter som är samfinansierade genom strukturfonderna. Förra månaden informerades kommissionen också om de interna riktlinjerna för tillämpning av nettokorrigeringar. Jag rapporterade i går till Ekofinrådet om vilka åtgärder som vidtagits. Det stöd som revisionsrätten och Europaparlamentet har givit denna process har varit av yttersta betydelse. Det har inte alltid varit lätt.
Vi inriktar oss nu på att lägga fram rambestämmelser för nästa period. Däri måste det ligga ett kvalitativt språng mot att förbättra kostnadseffektiviteten. Koncentration, förenkling, decentralisering, i kombination med strängare kontroller och verifiering av resultat, är ledmotiven här.
Debatten om revisionsrättens årsrapport för 1996 och förfarandet för beslutande om ansvarsfrihet sammanfaller med kommissionens förslag och kommer att göra det möjligt att dra de bästa möjliga slutsatserna för nästa period.
I detta sammanhang skulle jag vilja rikta en önskan till rätten. Det skulle vara värdefullt om, med de stärkta resurserna för årsrapporten och förklaring om verksamheter, rätten i framtiden kunde ge mer sektorsvis information. Detta skulle hjälpa att identifiera källan till problemen och ansvaret, och detta, i sin tur, skulle göra det möjligt för oss att bättre rikta aktiviteterna.
Så kortfattat ytterligare några observationer. Denna rapport stärker övertygelsen att det på många områden inom gemenskapsbudgeten finns för många projekt som är för små och har för många mål. Hela gemenskapsbudgeten måste koncentreras och förenklas.
I många kapitel kritiserar rätten förvaltningen av gemenskapsstöd. I linje med de observationer som gjorts av kommissionens eget generalinspektorat och Europaparlamentets kontinuerliga insisteranden, håller kommissionen på att utarbeta allmänna standarder på detta område. Den kommer senare i dag att anta en interimsrapport, och jag kommer att informera Europaparlamentets budgetutskott om denna rapport nästa vecka.
Slutligen har rätten övertygat kommissionen om fördelarna med en allmän översyn av gemenskapernas budgetförordningar. Kommissionen torde kunna förelägga ett första arbetsdokument under första halvåret 1998.
Sammanfattningsvis, låt mig försäkra er om att kommissionen noggrant kommer att följa upp alla rättens anmärkningar i 1996 års årsrapport. Det kommande ordförandeskapet har också indikerat sitt särskilda intresse för denna fråga.
Reformeringen av förvaltningen av gemenskapens finanser är en kontinuerlig process. Ett antal reformer har beslutats, som jag informerar er om. Genomförandet av dem måste vara konsekvent och noggrant. Att förbättra den ekonomiska förvaltningen är en kontinuerlig process. Det är vår skyldighet och också medlemsstaternas skyldighet. Bara på detta sätt kommer våra ansträngningar att kunna bära frukt, göra gemenskapens utgifter mer balanserade och ge mer valuta för pengarna.
Jag gratulerar herr Friedman till denna årsrapport. Kommissionen är helt inställd på att arbeta tillsammans med ordföranden för budgetkontrollutskottet, Theato, föredraganden Ellis, och alla berörda parlamentsledamöter för att dra nödvändiga slutsatser.

Ordföranden
Tack så mycket, her Liikanen.
Vi går därmed över till debatten om betänkandet och jag ber er att ställa kortfattade frågor.

Wynn
Herr ordförande! Jag har fyra frågor. Den första är allmän: i vilken utsträckning talar vi om bedrägerier, herr Friedmann, i motsats till misshushållning med medel? Kan ni ge oss en uppfattning om det?
De följande tre frågorna rör alla förklaring om verksamheter. Punkt 19.30 i rapporten nämner allvarliga fel - vilket ni också nämnde i ert tal - där EUGFJ-garantimedlen ligger under genomsnittet. Betyder det att vi har en positiv förklaring för jordbruket? Betyder det också att vi bara har en negativ förklaring för strukturfonderna?
I punkt 19.27, där kommissionen talar om begränsningar i sitt arbete, nämns två områden: en som rör allmän lagring och en som rör oförutsedda rättsliga och fysiska förhållanden. Vi får inte reda på vad detta är, varken i rapporten eller i kommissionens svar. Skulle ni kunna förklara vad det är, herr Friedmann?
Avslutningsvis, i svaret på punkterna 19.28 till 19.36 gör kommissionen ett uttalande som jag tycker att jag nu har sett tre gånger redan. Den säger att, på grund av den inbyggda osäkerheten i alla statistiska metoder, och eftersom det kommer att dröja några år innan förklaringen om verksamheter har mognat tillräckligt, så måste rättens slutsatser tolkas med försiktighet. Vad är ert svar på det?

Theato
Herr ordförande, ärade ordförande i Europeiska revisionsrätten! Först ett hjärtligt tack för er rapportering, för en konstruktiv rapport, som från kommissionens sida kommer att följas upp, som vi nyss hörde av kommissionär Liikaanen. Vi är lika intresserade av att skydda skattepengarna och kommer därför att konstruktivt ta oss an arbetet.
Men det finns några punkter som naturligtvis ger oss stora bekymmer, det gäller speciellt samarbetet med medlemsstaterna. När jag hör att nio av tio felaktigheter passerar i medlemsstaterna, som ni visat, då känns det mycket betänkligt.
Min fråga gäller tullområdet som ni tog upp. Konstaterar ni liknande risker när det gäller medvärdeskatten och även i den fjärde inkomstkällan - BNP? Måste man här genomföra kontrollerna mer effektivt även om vi ännu inte har något intyg om ursprungsland, utan mervärdeskatten skall inkasseras i de andra länderna? Min fråga om de små och medelstora företagen: Har ni rekommendationer för hur man skulle kunna undvika en splittring och framför allt åtgärda den informationsbrist som uppenbarligen finns? Det skulle glädja oss mycket! Som avslutning vill jag åter betona att vi mycket energiskt kommer att ta tag i arbetet och här räknar vi med samarbetet med revisionsrätten och kommissionen precis som vi gjort under alla år!
(Applåder)

Giansily
Herr ordförande, herr ordförande för revisionsrätten! När det gäller de särskilda programmen, framför allt Phare- och Tacis-programmen, betonade ni förra året svårigheterna med att kontrollera såväl användningen av medlen som underutnyttjandet av beviljade anslag. Jag tror att revisionsrättens utredningar kommer att bli särskilt användbara vid utarbetandet av finansieringsförfarandena för den del av Agenda 2000 som är avsedd för de nya kandidatländerna.
Men jag vill gärna höra er uppfattning i en fråga som särskilt bekymrar mig, eftersom jag är den behörige föredragande för denna budget. Det gäller återuppbyggnaden av före detta Jugoslavien. Herr ordförande, har ni fått särskilda uppgifter angående användningen av de medel som avsatts för detta. Kan ni framför allt säga oss om ni förfogar över effektiva medel för att förvissa er om att de anslag som beviljats för sanering och återuppbyggnad inte utnyttjas för andra ändamål? Och med tanke på att förvaltningsdelegationen är nära knuten till Världsbanken - kan ni ge oss upplysningar om era förbindelser med denna organisation, främst vad beträffar de kontrollbestämmelser som tillämpas vid offentlig upphandling?

Kjer Hansen
Herr ordförande! Revisionsrätten kritiserar nu återigen hårt det sätt, på vilket gemenskapens medel förvaltats. Till exempel kritiseras Ekonomiska och sociala kommittén våldsamt för bedrägeri i samband med reseutgifter, som ersatts utan korrekt dokumentation och att närvarolistorna inte varit pålitliga. Det får mig att fråga revisionsrättens ordförande om när det egentligen kommer att ske en undersökning av Europaparlamentet? Varför har vi inte redan fått oss förelagda en rapport om förhållandena i parlamentet, så att vi kan rätta till vår egen förvaltning av medel och därigenom, kära kollegor, även kunna rätta till vår image, för det kan väl inte vara så, att revisionsrättens ordförande förhandlar med Europaparlamentets ordförande om, huruvida det över huvud taget skall företas någon revision av parlamentet? Min andra fråga, herr ordförande, rör förklaringen om verksamheter, där jag fortfarande inte tycker att vi fått svar på varför det skett så mycket fel i utbetalningarna. Vi har inte fått klarlagt, huruvida det egentligen är revisionsrättens metod, som är bristfällig, eller om det är kommissionens kontrollsystem som det är fel på eller om det rentav är medlemsstaterna som brustit. Vem är det som har ansvar för detta sakernas tillstånd, och hur stor felmarginal anser revisionsrätten är över huvud taget acceptabel?

Müller
Herr ordförande! Jag vill ta upp punkt 1426, före detta Jugoslavien. Ni konstaterar i årsrapporten att till och med juli 1997 hade av de medel som vi i december 1995 ställde till förfogande för återuppbyggnaden i Jugoslavien, totalt 1, 3 % använts. För två veckor sedan godkände vi för år 1997 över 100 miljoner ecu för återuppbyggnaden, medel som sköts till fisket eller någon annan post, eftersom DG 1 A inte var i stånd att ge ut medlen!
Jag har bett Westendorp att i nästa vecka komma till budgetkontrollutskottet och förklara för oss hur det ligger till egentligen, eftersom vi av kommissionen inte får någon utförlig information om vad det beror på. Min fråga till er är: När ni säger att ert arbete är förebyggande och när ni säger att kommissionen har visat sig läraktig genom att anamma era impulser, hur bedömer ni i detta fall DG 1 a: s läraktighet när det gäller att ur eländet från 1996 lära något för 1997 eller 1998 och de följande åren?

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Rapporten om räkenskaperna för1996 är mycket intressant, i likhet med rapporterna för föregående år. Tyvärr tvivlar jag på att den omsätts i handling. Låt mig ta ett exempel med anknytning till dagsaktuella frågor, nämligen i kapitel 6 som handlar om små och medelstora företag, strax innan toppmötet då Europeiska unionen skall angripa arbetslösheten genom att via EIB ge de små och medelstora företagen betydande finansiellt stöd.
I rapporten konstateras nämligen, inom ramen för Feder, att det saknas en regelmässig definition av små och medelstora företag, att många åtgärder till förmån för dessa inte finns upptagna i någon förteckning eller sammanställning över de finansieringsbelopp som de har beviljats. Det noteras att små och medelstora företag fortfarande har svårigheter att få tillgång till kapital och få lån, att initiativet för små och medelstora företag som tilldelades en miljard ecu för perioden 1994-1999 inte har gjort det möjligt att göra sammanhållningen eller stödstrategin mer sammanhållen, att förfarandena gör det omöjligt att iaktta reglerna om kumulerade stöd och kommissionen har endat genomfört få analyser av de socioekonomiska konsekvenserna av konkreta åtgärder till förmån för företagen. I de fall sådana analyser existerar lyckas de inte påvisa att de riktiga arbetstillfällen som skapats är en följd av stödåtgärderna.
Min fråga är därför den följande: har revisionsrätten för avsikt att rekommendera kommissionen att snarast rationalisera och optimera användningen av för små och medelstora företag avsedda gemeskapsinstrumenten, innan kommissionen och parlamentet frigör miljoner ecu, som vi inte på förhand vet om de kommer till nytta?

Le Gallou
Herr ordförande för revisionsrätten! Ni ägnar ett kapitel åt bidrag av allmän karaktär, där ni tar upp ett antal oegentligheter i fördelningen av dessa bidrag. Dessa bidrag är emellertid endast några hundra, medan de olika kapitlen rörande avdelning B i budgeten omfattar tiotusentals bidrag. Min fråga är därför den följande: har ni för avsikt att utsträcka er undersökning av bidrag av allmän karaktär under avdelning A-3 till alla kapitel under avdelning B i gemenskapsbudgeten, så att vi kan få en bättre bild av denna? Detta är min övergripande fråga.
Jag vill också ställa en mer specifik fråga till er. Fortfarande i detta kapitel nämner ni två särskilt stora oegentligheter, varav den ena gäller ett bidrag på 400 000 ecu till uteslutande interna ändamål, utan att mottagarorganisationen nämns vid namn. Anser ni inte att en större överblick skulle kräva att den utpekade organisationen namnges?

Dankert
Kjer Hansen har redan talat om den fråga som revisionsrättens ordförande inte berört, resekostnadsersättningarna i Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén. Revisionsrättens undersökning bygger på ett stickprov. Min fråga är: vore det inte förståndigt att komplettera undersökningen, såväl vad antalet ledamöter beträffar som tiden som dessa ledamöter i Ekonomiska och sociala kommittén har ägnat åt att ge rådet, som är politskt ansvarigt för utnämnandet av ledamöterna i Ekonomiska och sociala kommittén, möjlighet att vidta de nödvändiga åtgärderna?
För det andra, revisionsrätten talar tydligt om en undervärdering av commitments till en summa av några hundra miljoner, med andra ord, herr ordförande, är det mer en fråga för kommissionens ordförande; man får intryck av att Europeiska kommissionen lägger större vikt vid Europeiska rådets uppfattning än budgetmyndighetens och budgetförordningens uppfattning.

Garriga Polledo
Herr ordförande! Det glädjer mig att revisionsrättens ordförande och kommissionsledamot Liikanen är här tillsammans då mina frågor handlar om den bristande kommunikationen mellan dem. Jag vill ställa tre frågor.
Den första frågan handlar om de materiella felen. Det verkar som om ni har olika tolkningar av vad som är ett materiellt fel och vilka budgetmässiga följder dessa materiella fel har. Detta är av ganska stor betydelse därför att det berör bland annat de belopp ni tvivlar på, till exempel i så viktiga kapitel som strukturfonderna. Är det möjligt med en bättre kommunikation mellan er?
Den andra frågan gäller bestämmelserna om valbarhet. Jag drar slutsatsen av kommissionens svar att den redan har utarbetat gemensamma valbarhetsbestämmelser för alla medlemsstater. Har revisionsrätten inte informerats om dessa valbarhetsbestämmelser?
Den tredje frågan, herr ordförande, gäller de nationella kontrollinstitutionerna. Det är tydligt att det fortfarande saknas ett bra samarbete mellan revisionsrätten och dessa. Anser revisionsrätten att revisionerna kan genomföras utan detta samarbete?

Rosado Fernandes
Herr ordförande i revisionsrätten! Ni påstod i ert anförande att det i hanteringen av strukturfonderna finns formella fel som har med brott att göra. 4/5 av dessa fel härrör från bristfällig struktur och bristfälliga institutioner i medlemsstaterna. Medlemsstaterna administrerar 80 % av de europeiska fonderna, av den europeiska budgeten. Hur skall man, herr ordförande, kunna åtgärda detta fel i medlemsstaterna utan att göra någon verklig ändring i straffrätten och utan att se till så att brott inte lönar sig i Europa på det sätt det fram till nu gjort? Vad är det som måste göras och varför väcker inte revisionsrätten åtal, i stället för att begränsa sig till att konstatera, mot de medlemsstater som faktiskt fungerar dåligt?

Mulder
Herr ordförande! Jag har en fråga om överbetalning av inkomsttilläggen i jordbruket. Jag skulle vilja fråga Friedmann, om jag har förstått rätt rör det sig bara om året 1996, om han också har inkluderat de föregående åren? Och om så är fallet, har han också tagit med de monetära aspekterna i beräkningen, med växlingen till de gröna valutorna? En annan fråga, har föreskrifterna tillämpats felaktigt? Eller har de tillämpats korrekt, och har de då varit felaktiga redan från början? Har man utgått från en fluktuation på fem eller tio procent i förhållande till garantipriset? Det är nämligen viktigt i samband med denna överkompensation. Och den sista frågan, också i samband med Agenda 2000: dessa inkomsttillägg fastställs för sex år, anser han att det är förnuftigt att spelreglerna ändras halvvägs under perioden, och anser han att det är trovärdigt för förslagen som kommissionen lägger i detta sammanhang för Agenda 2000?

Holm
Herr ordförande! Friedmann sade att det var ungefär 5, 3 procent oegentligheter i EU: s budget. Min fråga är: Hur ser det ut i jämförelse med medlemsstaternas budgetar? Är oegentligheterna lika stora i medlemsstaternas egna budgetar som i EU: s budget? Eller är det EU som har så svårt att hålla reda på sina pengar?
När det gäller tobakssubventionerna är dessa mycket beklagliga. Jag håller med om att tobakssubventionerna borde göras om och avskaffas helt, eftersom det inte kan vara rimligt att EU: s skattebetalare skall betala fyra femtedelar av tobaksodlarnas inkomster.
Min sista fråga handlar om kommissionen. Europeiska kommissionen har 17 000 anställda. Jag hittar emellertid väldigt litet i handlingarna om hur kommissionen hanterar den interna situationen, dvs. hur mycket korruption som finns bland EU: s anställda. Det kan inte bara vara medlemsstaterna som har svårt att hålla reda på EU: s pengar, utan det måste vara svårt även för Euanställda.

Tomlinson
Herr ordförande! Jag skulle vilja ställa två frågor.
För det första, kommer revisionsrätten att acceptera att hotet mot egna medel, vilket kan ses i årsrapporten, inte enbart kan tacklas på gemenskapsnivå? Medlemsstaterna mottar 10 % som betalning för insamlande av traditionella egna medel och de måste därför acceptera en hög åtagandenivå vad gäller denna betalning, i synnerhet som den sammanfaller med deras egenintresse. Årsrapporten om t.ex. Förenade kungarikets tullar och skatter, som offentliggjordes i går, visar en brist på 1 miljard pund enbart i intäkter från tobak.
För det andra, kommer kommissionen själv att notera och acceptera en paradox vad gäller tobaksordningen? Samtidigt som kommissionen försöker förbjuda tobaksföretag från att använda sig av sina skattade vinstmedel till sponsring av sport, stöder kommissionen med över 1 miljard ecu en tobaksordning, som vore det en hälsosam jordbruksverksamhet vilken som helst. Kommer revisionsrätten att säkerställa att kommissionen till fullo förstår kritiken av den befintliga ordningen och påpeka för kommissionen att den kan moralisera bara om den själv slutar stödja denna ordning?

Kellett-Bowman
Herr ordförande! Denna presentation förtjänar mer tid, men den knappa tiden bör inte hindra oss från att lyckönska revisionsrätten och tacka den för en mycket bra rapport. Jag skulle bara vilja ställa tre frågor.
I kapitel 15 tar rätten upp hur kommissionens decentraliserade organ har misslyckats. Skulle rätten på ett tidigt stadium kunna titta på förslagen från kommissionen, vilka budgetkontrollutskottet nu behandlar, för att avgöra om de enligt rätten kommer till rätta med problemen.
Kapitel 1 uppmärksammar problemen med intäktsförluster i frizonerna. Skulle vi vid något tillfälle kunna få en uppskattning av hur stora intäktsförlusterna är i dessa zoner?
För det tredje, vad gäller den mening som citerades av kommissionsledamoten i samband med övertilldelning av resurser på diverse områden, skulle jag vilja påminna kammaren om att denna övertilldelning har skett i de obligatoriska utgiftskapitlen. Detta stödjer parlamentets argument att den obligatoriska sidan av budgeten bör avskaffas.

Blak
Herr ordförande! Jag har läst revisionsrättens rapport med stor glädje i år, för jag kan nämligen inte se, att Danmark nämns i den, vilket varit fallet övriga år, och det är ju glädjande. Jag vill stödja min kollega Eva Kjer Hansen i hennes förslag om att det skall genomföras en undersökning av parlamentets uppförande i samband med reseersättningar, så att dess image kan förbättras. Men det är en sak som jag mycket gärna skulle vilja ha svar på från Friedmann: Är det så att vi pumpar in en massa EU-medel i Investeringsbanken och Europeiska investeringsfonden, utan att vi har någon som helst möjlighet att se, vad pengarna används till? I rapporten står det ju, att man inte vill samarbeta, och jag tycker att det är ett problem som vi måste ta upp. Till slut vill jag säga att, innan jag kom ned hit, läste jag otroligt många kriminalromaner, nu läser jag våra årsrapporter och mitt behov av spänning täcks med råge.

Friedmann
Herr ordförande, mina damer och herrar! Jag skulle vilja tacka för det intresse som ni visat betänkandet. Herr Wynn, ni var först att fråga vad vi lägger i begreppet bedrägeri. Vi talar i allmänhet om oegentligheter, där vi ser bedrägeri som en del, ett underbegrepp till oegentligheter. Det är därför att det endast är tre stater inom Europeiska unionen som i i dag har straffrättsliga definitioner för bedrägeri i förbindelse med pengar från Europeiska unionen.
Sedan frågade ni varför vi för EUGFJ-området inte hade redovisat någon positiv sammanställning när denna låg under genomsnittet. Genomsnittet är som sagt 5, 4 %, men vi skulle leverera en allmän registrering. Därför gjorde vi ingen uppdelning på enskilda politiska områden med avseende på kvantifiering.
Sedan frågade ni efter osäkerheter i statistiken och kommissionens förbehåll mot sammanställningen. Jag tror att jag kan säga att vi kommit ett bra stycke på väg i utvecklingen av våra sammanställningar, vad gäller metoder och även i diskussionen med kommissionen. Fru Theato, ni visar på riskerna med mervärdeskatten. Er fråga är väl motiverad, för vi har när det gäller mervärdeskatten inom inre marknadssystemet en situation som liknar den inom tullområdet. Så länge som principen om bestämmelseland gäller är varan på väg till bestämmelselandet och utanför mervärdeskatten och därigenom i riskzonen.
Ni frågade hur det är med faktorerna i bruttonationalprodukten. Problemet är att beräkningsmetoderna mellan medlemsstaterna ännu inte stämmer överens. Vi arbetar med problemet och har för detta engagerat en extern expert.
Hur ligger det till med de små och medelstora företagen? Kan vi ge rekommendationer? Även en ledamot tog upp samma ämne. Generellt kan jag säga att om man har sysselsättningen för ögonen spelar de små och medelstora företagen en stor roll. Vi har konstaterat att om man ger pengar till stora koncerner, använder de dem i första hand för att rationalisera och avskaffar arbetstillfällen något som kan verka företagsekonomiskt förnuftigt. Men varje nytt litet eller medelstort företag som skapas innebär varje gång ett nytt arbetstillfälle. Därför har små och medelstora företag en sådan stor betydelse med tanke på de aktuella problemen inom gemenskapen.
Jag blev tillfrågad om Phare- och Tacisprogrammen och med tanke på före detta Jugoslavien? Ni nämnde själv hur låga procentsatserna var vid omsättningen av dessa medel. Jag vet om de svårigheter som finns mellan medlemsstaterna och kommissionen. Jag har själv nyligen pratat i telefon med den ansvarige generaldirektören. Jag är inte nöjd med situationen.
När man tänker på att vintern nu kommer till Bosnien och att arbetet med husen, som är i behov av reparationer inte kommer igång trots att det finns pengar för det, då känns det minst sagt deprimerande!
(Applåder) Jag har försökt att med detta besvara frågan från ledamot Müller. Fru Kjer Hansen, ni tar upp Ekonomiska och sociala kommittén. Vi har faktiskt riktat skarp kritik mot denna kommitté. Vi har kritiserat att det finns oegentligheter gällande ersättning för flygbiljetter, att det finns oegentligheter vid sammanräkningen av dag- och sammanträdesersättningar och en del annat. Vi har hänvisat till de procentsatser rörande oriktigheter som vi i detta sammanhang rapporterade om förförra året och förra året. De är oroväckande höga. Vi har noterat att Ekonomiska och sociala kommittén nu meddelat att den har inlett lämpliga motåtgärder och kommer att begära tillbaka orättmätigt utbetalda belopp.
Ni frågade om hur det ligger till med kontrollen av Europaparlamentet? Denna kontroll är i full gång. Vi för samtal med ordföranden och även med den ansvarige representanten för förvaltningen. Vi kommer att presentera resultatet av kontrollen efter samråd med er under nästa år.
Herr Le Gallou, ni frågar varför vi inte vid namn nämner den organisation som ni kritiserat och som även vi kritiserat. Vi är försiktiga i sådana fall med att nämna namn. Just nu är vi stämda inför EG-domstolen i ett fall där man begär 1 miljon ecu i skadestånd, eftersom vi nämnt namnet på en privat firma i ett sammanhang, som firman ansåg var till nackdel för den. I det avseendet är det alltid ett problem för oss när det handlar om att nämna firmanamn eller inte.
Vi kan för övrigt generellt inte alltid skriva i rapporten det som vi vet, framför allt inte när det parallellt löper en åklagarundersökning. På grund av föreskrivet genmälesförfarande skulle vi annars varna motsidan för tidigt. Det gäller t.ex. för specialrapporten om turismen.
Herr Dankert, även ni har tagit upp Ekonomiska och sociala kommittén. Jag har redan svarat Kjer Hansen. Herr Garriga Polledo, ni frågar efter konsekvenserna av materiella fel. Jag talade förut kort om SEM 2000, där det presteras ett framgångsrikt arbete. Jag konstaterar även att man i medlemsstaterna mer och mer uppmärksammar konsekvenserna. Man måste tänka på att vår registrering anger riktningen. När det i bedrägerirapporten om UCLAF står att i land XY har det upptäckts så många bedrägerifall, bevisar endast exemplen att de felaktiga siffror som vi anför är rättvisa. Vi nämner således nivåerna, enskilda bedrägerifall är sedan bevis på att vår värdering går åt rätt håll.
Ni frågade även om det faktum att 4/5 av alla oegentligheter förekommer i medlemsstaterna. Vad blir då följden av det? Det är riktigt: Å ena sidan har kommissionen ansvar för genomförandet av budgeten. Det är åter tänkt så enligt Amsterdamfördraget. Men 4/5 av budgeten kommer de facto att genomföras av medlemsstaterna och såtillvida står även medlemsstaterna vid skampålen när det gäller denna kritik.
(Applåder) Över huvud taget när man om och om igen förebrår gemenskapen att det förekommer så och så många procent oegentligheter, så måste man tänka på att inom gemenskapen sysselsätts inte fler människor än i förvaltningen i en medelstor stad. Gemenskapens utgiftsprogram genomförs ute i medlemsstaterna. Deras kvalitet beror vanligtvis på hur ordentligt man hanterar de europeiska skattebetalarnas pengar.
(Applåder) Herr Mulder, ni frågade om uppskattningen på 3 miljarder, som enligt vår uppfattning utbetalats för mycket inom jordbrukssektorn, gäller ett år eller flera. Denna uppskattning gäller jordbruksåret 1995/96. I debatten med er i går fick jag reda på att det under de första åren av programperioden rådde en speciell situation. Det som vi nu presenterar ger kanske en viktig erfarenhet inför de kommande åren om man skall fortsätta med denna politik, om man i så fall måste skapa nya föreskrifter.
Holm, ni frågade om det nu är så att 5, 4 % är behäftade med oegentligheter, hur ser det då ut i medlemsstaterna? Man måste tänka på att gemenskapens budget nästan uteslutande är en budget byggd på subventioner och därför i hög grad är känslig för oegentligheter. När någon får pengar blir människan uppfinningsrik. Även i den nationella budgeten är den del som hänger samman med subventioner i lika hög grad känslig för oegentligheter. Därför är det mycket viktigare att utveckla mekanismer som gör det ointressant att fuska, genom att ge billiga lån i stället för bidrag, när det framför allt handlar om vinstgivande investeringar. Jag anser att vi tillsammns bör låta en del av våra funderingar gå i den riktningen!
(Applåder) Tomlinson, ni påpekade att det rörande de egna medlen inte kan vara EU: s fel att så mycket går vid sidan om. Ni har fullkomligt rätt! Inkomsterna från tullar tillhör gemenskapen, men de drivs uteslutande in av tullförvaltningarna, som är nationella. Tulltjänstemännen är nationella tjänstemän. Det är djupt beklagligt, som ni även själv redan sagt, att medlemsstaternas tullförvaltningar samarbetar uruselt, och att de inte på långt när utnyttjar den nya tekniken inom informationsområdet! Det är desto underligare som medlemstaterna får 10 % av tullinkomsterna som kompensation för sitt arbete. Medlemsstaterna borde äntligen begripa att de varor som inte förtullas inte heller leder till andra skatteinkomster i respektive land. Såtillvida måste vi i högre grad engagera medlemsstaterna för att tullförsnillningarna inte längre skall förekomma i den utsträckning som de gör.
Herr Kellett-Bowman, ni har delvis ställt frågor till kommissionen, men även tagit upp ämnet frizoner. Frizoner är för det mesta hamnar där varor anländer utan tull och exporteras vidare utan tull. Delvis levereras inte de nödvändiga formulären, så man vet inte riktigt om det förlöper så som rättsföreskrifterna förutser.
Herr Blak, ni säger att vi inte har nämnt Danmark denna gång. Det behövs ju inte heller! Europa är stort nog. I de totala siffrorna ingår Danmark precis som alla andra länder. Vad gäller Europeiska investeringsfonden har ni fullkomligt rätt. Vi deltar bara med en tredjedel och kan därför inte kontrollera så som ni önskat och även vi önskat. Jag skulle vara tacksam om ni skulle vilja uppamma lämpligt politiskt tryck så att vi kanske gemensasmt kan komma en bit framåt, för när allt kommer omkring handlar det ju om gemenskapens pengar! Tack för er uppmärksamhet.
(Applåder)
Ordföranden
Vielen Dank, Herr Präsident! Jag förklarar debatten avslutad.

BSE
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande:
rapport (A4-0362/97) av Reimer Böge för tillfälliga utskottet för uppföljning av rekommendationerna beträffande BSE om Europeiska kommissionens uppföljning av de rekommendationer som formulerats av undersökningskommittén om BSE, -16 muntliga frågor till rådet och kommissionen (B4-0525/97 och B4-0526/97, för UPE-gruppen, B4-0714/97 och B4-0715/97, för PSE-gruppen, B4-0716/97 och B4-0717/97, för V-gruppen, B4-0718/97 och B4-0719/97, för ELDR-gruppen, B4-0720/97 och B4-0721/97, för PPE-gruppen, B4-0722/97 och B4-0723/97, för ARE-gruppen, B4-0897/97 och B4-0898/97 för GUE/NGL-gruppen, B4-0899/97 och B4-0900/97 för I-EDN-gruppen, om rapporten från "det tillfälliga utskottet för uppföljning av rekommendationer om BSE" .
Böge
Herr ordförande, herr kommissionsordförande, herr rådsordförande, kära kolleger! Den 23 april beslöt plenarsammanträdet att inrätta ett tillfälligt utskott för uppföljning av de rekommendationer som tillfälliga undersökningskommittén om BSE föreslagit. Dess uppgift är att övervaka EU-kommissionens behandling av 70 av kommitténs rekommendationer och ge ordförandekonferensen en rapport i början av november. Vi var med andra ord inte någon ny kommitté även om det många gånger lockade att börja om från början.
Underlag var kommitténs rekommendationer och kommissionens månatligen presenterade interimsrapporter. Den som jämför den första interimsrapporten från kommissionen före sommaruppehållet med det slutliga kommissionsdokumentet kan konstatera att mycket har hänt under tiden. BSE var faktiskt ingen "act of god" , som man i undersökningskommittén ville få oss att tro utan det var en äventyrlig blandning av försumligheter, felaktig ledning, felbedömning och nonchalans och dessa felaktigheter skrek efter konsekvenser. Sammanfattningsvis kan jag i dag säga att överallt där det rörde sig om att dra konsekvenser som var viktiga för konsumenterna och driva på besluten, där har vi hunnit långt. Antingen genomfördes de framförda rekommendationerna eller sattes igång, eller lovades av kommissionen inom en bestämd tidsplan. Det, herr kommissionsorförande, är en växel utställd på framtiden. Löser ni in den, då är det som i affärslivet: Den som löser in en växel är inte längre affärsmässig!
Jag vill tillägga att överallt där vi hamnade i fördragets snårskog eller i fördragstolkningar dök det upp problem. Jag vill också säga att med kunskap om de mycket olika juridiska tolkningar som parlamentets och kommissionens avdelningar gjorde, skulle jag ha önskat mer av offensiv och mod från kommissionens sida. Å andra sidan uppskattade vi mycket att kommissionen i några svåra frågor var aktiv in i sista minuten - jag kommer ihåg löftena att ändra tjänstemännens tjänsteföreskrifter och jag kommer även ihåg ert tydliga löfte, herr kommissionsordförande, att i samband med omförhandlingen av det interinstitutionella avtalet ställa er på parlamentets sida.
Låt mig nämna några exempel, där vi kommit en bra bit på väg. Naturligtvis: återkraven på BSE-kostnaderna, disciplinära åtgärder, förvaltningsåtal mot Förenade kungariket, åtal mot Hogg för att han inte kom till undersökningskommittén, eller misstroendevotum mot enskilda kommissionärer, är så att säga de dåliga exemplen som inte är färdigbearbetade. Speciellt positivt värderar vi framgångarna i våra ansträngningar att skapa mer insyn och information. Parlamentets och allmänhetens tillgång till den vetenskapliga expertisens underlag, nya tillsättningar i de vetenskapliga kommittéerna, ökat deltagande av läkare i humanmedicin. Vi kräver att samma principer för offentlighet, klarhet och information skall gälla även för internationella vetenskapliga kommittéer, annars kommer vi att i framtiden att avfärda dessa som partsinlagor.
Vi värderar även positivt att avdelningarna organiserats om, att man skiljer på lagstiftning å ena sidan, och vetenskaplig rådgivning och kontroll å den andra sidan. Även tilläggsbudgeten är nu äntligen ivägskickad. Man jag vill även säga att hade kommissionen handlat som ett kollegium, skulle tillgången till nödvändiga medel via andra budgetposter genom omflyttning av lediga budgetposter kunnat genomförts för länge sedan. Och var snäll och se till att den öppna frågan om var den veterinärmedicinska inspektionen blir placerad regleras efter principen om effektivitet och inte efter var den skall placeras geografiskt. Det är även en fråga som angår rådet, herr rådsordförande.
I verkligheten var medlemsstaternas och kommissionens åtgärder och kontrollaktiviteter inom ramen för den inre marknadens möjligheter dåligt koordinerade och inte tillräckliga. Här finns det en hel rad bra förslag till förbättringar som vi är lovade. Stickkontroller i ursprungslandet, fysiska kontroller vid gränserna, kopplade till en förbättrad information om bestämmningsland, oberoende av BSE, är bra för framtiden. Jag förväntar mig att rådet förklarar sig berett att göra resultaten från veterinärmedicinska kommittén tillgängliga för allmänheten. Trycket från den allmänna opinionen och trycket från marknaden kommer att ha större effekt än att inleda någon form av förfarande om brott mot fördraget av kommissionen.
Herr rådsordförande! Det vårdslösa och många gånger föraktande förhållande mot gemenskapsrätten från några medlemsstater måste en gång för alla få ett slut. Jag tänker särskilt på de otroliga procedurer och slappa uppträdande i samband med genomförandet av direktivet om sterilisering av fodermjöl.
Därför kan det bara innebära att kommissionen i framtiden mycket snabbare måste starta ett förfarande om brott mot fördraget. Den måste kraftigare än hitintills yrka på att EG-domstolen utfärdar förordningar som gäller tills vidare och i princip måste follow up-kontroller vid konstaterade brister bli regel och kostnaderna belasta försumliga medlemsstater.
Det är i en anda av insyn, öppenhet och närhet till medborgarna som utvidgandet av medbeslutandeförfarandet till områdena "djurhälsa och växtskydd" kunde genomföras i Amsterdam med stöd av kommissionen. Det är positivt, men samtidigt förväntar vi även att kommissionen tar sitt ansvar och uttömmer befintliga möjligheter när det gäller att tolka frågan om rättslig grund till parlamentets fördel. Vi har länge talat om ersättningsfrågan till krisens offer. Efter lång tvekan har kommissionen förklarat sig beredd att i solidaritetens namn skaffa pengar från gemenskapsbudgeten som komplement till de medel som medlemsstaterna ställer till förfogande, om medlemsstaterna också sätter igång liknande initiativ.
Vi ser det utlovade stödet till den organisation som redan är verksam inom detta område som ett första steg i rätt riktning, och anmodar den brittiska regeringen och kommission att gemensamt med organisationerna samråda om aktuella åtgärder för stöd och sedan rapportera till oss. Det är helt klart att roten till det onda var en total vansinnig användning av inte tillräckligt steriliserat benmjöl som dessutom användes som foder åt idisslare.
Vi diskuterade denna fråga i samband med en internationell konferens med vetenskapsmän och experter och fick den ingående belyst och förklarad. Resultaten hittar ni i betänkandet. Ett fungerande återvinningssystem kan bara upprätthållas om man tar hänsyn till tre säkerhetsaspekter i framtiden: rent utgångsmaterial, bara slaktavfall från djur som är tillåtna som livsmedel, högsta möjliga standard vid bearbetning och aldrig som foder till idisslare! Här är medlemsstaternas beteenden faktiskt en skandal. När ett medlemsland vägrar att över huvud taget omsätta detta direkt, då måste det ställas vid skampålen!
(Applåder) Även införselförbudet som kommissionen uttalade var riktigt, men kom alldeles för sent. Jag vill tillägga att vi som parlament, med tanke på problematiken med kommissionens beslut om riskmaterial från den 30 juli, med detta betänkande gav såväl kommissionen som rådet en verklig handräckning om hur man skulle kunna komma ur detta dilemma, nämligen genom att stegvis lyfta bort exportförbudet under säkra villkor, som man kom överens om i Florens, klarläggande av luckor i beslutet från den 30 juli vad gäller farmacevtiska produkter och många andra fackfrågor. Läs igenom betänkandet ordentligt! Jag tror att vi lagt fram bra förslag till er. Det är tydligt att de personella och disciplinära åtgärder inte har genomförts som det var tänkt.
Herr Santer, vi välkomnar att ni tillsatt ny personal, att det blivit en omorganisation. Vi beklagar att ni vägrade att vidta disciplinära åtgärder. Vi står kvar vid vår ståndpunkt, men löftet att ändra tjänsteföreskrifterna mot bakgrund av denna erfarenhet, är även det en växel utställd på framtiden som vi uttryckligen välkomnar.
På samma sätt välkomnar vi att ni, herr ordförande, ännu en gång gör tydligt att det ni lovat, nämligen att engagera er för en ny förhandling om de interinstitutionella avtalet med parlamentet - att det i framtiden skall vara obligatoriskt för nationella regeringsledamöter att delta. Det är klart att om rådet inte kommer, då kommer ansvaret att skjutas över till kommissionen, och därför har ni ett egenintresse av att det blir en ändring inför framtiden.
Herr ordförande: Låt mig säga som avslutning: Jordbruk, jordbruksekonomiskt tänkande efter principen om hållbarhet och med tanke på kommande generationer måste vara vår devis, ett jordbruk anpassat till den geografiska miljön, hänsyn till principen om förebyggande vid främjande av ökad prestation och hormoner och att utarbeta en kodex för god jordbrukspraxis.
Jag tror att parlamentet under de senaste 16 månaderna med sitt tillfälliga undersökningsutskott och vid utarbetandet av rekommendationen, åter försökt att ge hälso- och konsumentskyddet på den inre marknaden en prioriterad ställning. Jag varnar också nyfikna: Parlamentet är alltid berett att åter inleda ett sådant förfarande. Låt därför det förflutna bli en läxa för oss alla! Jag vill be kommissionen: Förbli även i framtiden Europapaparlamentets bundsförvant när det rör sig om att sätta förebyggande konsument- och hälsoskydd i den inre marknadens centrum!
(Applåder)
Ordföranden
Herr Böge! Jag lät er överskrida er tid och detta var den minsta belöning som presidiet kunde ge er för en utmärkt rapport. Jag tar tillfället i akt att gratulera er och hela utskottet under Roth-Behrendts ordförandeskap för ett verkligen lysande arbete under nio månader.

Roth-Behrendt
Herr ordförande! Det kan hända att jag också måste komma tillbaka till er generositet, men jag hoppas att den tid som beviljats mig räcker och att jag inte måste prata längre.
Kära kolleger! Böge har i sitt betänkande lämnat en mycket exakt presentation över debet och kredit i de krav som vi i Europaparlamentet ställt i den tillfälliga undersökningskommittén, och vi har i dag en mycket detaljerad lista över prestationer och brister i det som kommissionen gjort under det senast halvåret. Jag vill här också starkt poängtera att vi talar om kommissionen. Det har jag aldrig gjort någon hemlighet av att jag hellre skulle vilja tala om rådet! Och när vi, som vi alla vet, även funderat över ett eventuellt misstroendevotum och fortfarande gör så, hade rådet förtjänat detta missförtroendevotum. Det måste sägas med all tydlighet, och jag skulle vara den första som skulle stödja ett sådant misstroendevotum.
Men när vi som Europaparlament i dag bland institutionerna bara kan tala om kommissionen och måste värdera vad kommissionen har presterat under det senaste halvåret, då visar den utvärdering som även Böge lämnat helt klart att det plötsligt går! Plötsligt rör det på sig, plötsligt är insynen där, plötsligt märker man kommissionens ambition. Ambition! Ett ord som vi före de år som just passerat - åren sedan 1987/1988 - inte kände till när det handlade om BSE. Motsatsen tidigare var att dölja, nu har vi öppenhet. Det kunde inte vara större motsatser. Och plötsligt är ansträngningarna även mätbara och det i en sådan utsträckning som alla utskottsledamöter i alla politiska grupper i kontrollutskottet för sex månader sedan inte hade trott varit möjlig. Vi hade aldrig trott att vi någonsin skulle komma dithän där vi är nu. Alla utskottsledamöter sade att de inte tilltrodde kommissionen att den kunde ändra sig så till den grad. Ärligt talat, inte jag heller! Att det behövdes ett hot om misstroendevotum för att sätta fart på kommissionen eller sätta den under tryck är på samma gång både sorgligt och glädjande, eftersom det visar vad en molok som kommissionen kan prestera när den måste.
Jag gör mig visserligen inga stora illusioner om det faktiskt har inträtt en sinnesförändring i alla generaldirektorat, och jag tvivlar starkt på att denna snabbhet och även intensitet i förändringen hade varit möjlig utan samordning av kommissionär Bonino och hennes generaldirektorat. Och om ni frågar efter min personliga uppfattning, så säger jag er helt klart att det tror jag inte! Det återstår fortfarande krav från Europaparlamentet som inte är uppfyllda, kanske några få, kanske inte heller de viktigaste. Till exempel kunde ersättningsfonden för anhöriga till offer för Creutzfeldt-Jakob så sent som för några veckor sedan bara pressas fram under tryck från Europaparlamentet.
Böge har påpekat att sedan länge obesatta tjänster i kommissionen tydligen inte flexibelt och snabbt förs över till den enhet där de hör hemma, nämligen i generaldirektorat XXIV. Allt det visar att det som kommissionen med rätta skrev i sin fjärde interimsrapport är absolut nödvändigt. Den hoppas - jag tolkar det i varje fall som en förhoppning - att Europaparlamentet fortsättningsvis kommer att vara en beslutsam bundsförvant. Ja, vi kommer att vara säkra på det, men jag vill tillägga - som ofta förut - beslutsam ja men framför allt vaksam. Vi kommer att vara mycket vaksamma! Denna vaksamhet har kollegerna i utskottet för uppföljning av rekommendationer beträffande BSE visat i ett intensivt arbete under de senaste månaderna och nu ligger det på Europaparlamentets permanenta utskott att vara garanter för att denna nya öppenhet, nya insyn och nya aktivitet inte åter somnar in, blir ovaksam. Jag säger det med en lätt varnande underton, jag vill inte vara hotande, bara varnande.
Halvårsrapporterna som kommissionen lovat i sin fjärde interimsrapport kommer säkert att vara en påminnelse för kommissionen. Jag kan försäkra er, herr Santer, och jag antar även alla kollegor, att vi mycket noga kommer att granska innehållet och även kvaliteten i dessa halvårsrapporter.
Låt mig som avslutning tacka de avdelningar inom Europaparlamentet för den snabbhet och det stöd som kommit oss i utskottet till del, för flexibilitet vad gäller sammanträdestider och sammanträdesrum, att okomplicerat tillmötesgå oss vid spontana sammanträden, något som inte är självklart i det här parlamentet. Jag vill tacka Europaparlamentets avdelningar, särskilt översättningstjänsten och utskottssekretariatet i mitt utskott för ett mycket hårt, mycket precist och mycket snabbt arbete. Utan detta hade det inte varit möjligt att prestera det som vi gjort.
I första hand vill jag tacka Böge och alla kollegor i detta uppföljningsutskott för ett mycket juste och mycket kollegialt samarbete. Utan detta hade det inte varit möjligt för mig att vara ordförande, något som berett mig glädje och jag hoppas att jag varit en något så när hyfsad ordförande! Endast genom det kollegiala samarbete som vi haft under det senaste halvåret har det också varit möjligt för oss att prestera detta arbete. Jag är glad över att det är slut men jag är även glad för den tid under vilken vi lyckats aktivera kommissionen något och under vilken vi kunde samarbeta!
(Applåder)

Ordföranden
Fru Roth-Behrendt! Jag skulle vilja dela ert tack till parlamentets avdelningar, några gånger svarar de verkligen på ett fantastiskt sätt mot sina plikter och det är ibland orättvist att inte nämna och undantaga detta.
Jag skulle även vilja tacka er personligen och gratulera er till arbetet som det utskott vars ordförande ni är har gjort.
Jag har i enlighet med artikel 40.5 i arbetsordningen mottagit åtta resolutionsförslag om rapporten och om frågorna till rådet och kommissionen.
Omröstningen om dessa kommer att äga rum på onsdag klockan 12.00.

Santini
Herr ordförande, herr rådsordförande, herrar kommissionärer! Innan jag går in på det ämne jag har för avsikt att behandla vill jag understryka vikten av det arbete som har utförts i de två kommittéerna, undersökningskommittén och utskottet för uppföljning av rekommendationerna, och utan att försöka smickra vill jag även peka på det goda samarbetsklimat som har funnits inom de två kommittéerna. Jag har haft turen att få vara vice ordförande såväl i den förra som i den senare, först med Böge och sedan med Roth-Behrendt.
Jag kan försäkra parlamentet att vi har valt två stora blodhundar som kunnat bita med stor urskiljning där det har behövts och som har kunnat låta bli att attackera där det är bättre att lämna utrymme för en dialog. Jag tror att alla vi som har deltagit i arbetet i de två kommissionerna verkligen har känt att vi gjort nytta: vi har behandlat frågor - det påminns vi om dagligen - som är aktuella och som verkligen berör medborgarnas intressen.
I stället för att göra ett tekniskt inlägg, och med tanke på att vi skall rösta i morgon, så har jag dristat mig till något som kan verka äventyrligt, nämligen att poängsätta i delfrågor, sektorer, enskilda problem som vi har berört och som vi i morgon skall bedöma. Jag kommer att göra en sektorsvis bedömning av Förenade kungadömet, kommissionen och rådet. När det gäller de enskilda frågorna, till exempel veterinärkontrollen, ger jag ett pluspoäng till kommissionen som med begränsade resurser och få förstärkningar har kunnat utföra sitt uppdrag, även gentemot de enskilda medlemsstaternas kontrollorgan som, det måste understrykas, har visat sig vara otillräckliga.
Jag ger också en minuspoäng till kommissionen som inte reagerade snabbt på kommissionär Boninos vädjan om att utöka veterinärkontrollenheten med 150 nya tjänster, och som framför allt inte tillräckligt snabbt har kunnat få fram den finansiering som behövdes för den gemensamma åtgärd som vidtogs av GD V, VI och XXIV.
Relationerna med Förenade kungadömet: ett pluspoäng inte bara för det tryck som har utövats på den brittiska regeringen och som ledde till införandet av ett allmänt köttembargo - när det gäller hur effektivt det varit kommer jag att poängsätta det senare - men även därför att Förenade kungadömet har insett betydelsen av att vidta åtgärder till förmån för de familjer som drabbats av Creutzfeldt-Jakobs sjukdom.
Ett minuspoäng för hur embargot kontrollerats, vilket har varit skandalöst dåligt. Vi inser att det är omöjligt att kontrollera allt, men verkligheten är den att från Förenade kungadömet skickas det ut mängder av okontrollerat kött dagligen. Under senare tid har det kommit ut 100 000 ton på marknaden som inte bara nått den europeiska kontinenten utan framför allt tredje land.
Jag ger ett pluspoäng för utslaktningen som sker med vetenskapligt garanterad säkerhet, men en minuspoäng för de kvantitativa ansträngningar som Förenade kungadömet har bidragit med: med endast tjugotre slakterier och sju förbränningsanläggningar kommer det att ta tio år att bli av med det antal djur som anges av Europeiska unionen.
Jag ger ett pluspoäng för förbudet mot användning av kadavermjöl för utfordring av idisslande djur. Men vi måste undersöka om sådant kadavermjöl kan användas för att utfordra andra, icke idisslande djur eller inte. Jag måste understryka att denna operation har lett till en avsevärd förbättring av läget vad gäller BSE med endast 500 fall under den senaste månaden jämfört med 3 000 när läget var som mest akut.
Jag ger ett minuspoäng till den brittiska regeringen som ännu inte med tillräcklig kraft ingripit till förmån för de familjer som drabbats av sjukdomen. Och slutligen ger jag dessvärre ett minuspoäng till kommissionen för uteblivna disciplinära åtgärder. Vi var inte ute efter hämnd när vi i klartext pekade ut sex tjänstemän som ansvariga: ingen av dem har straffats med disciplinära åtgärder och detta är något som vi beklagar djupt.
(Applåder)

Green
Herr ordförande! Jag skulle vilja börja med att, å Socialistgruppens vägnar, starkt lovorda tillfälliga utskottets arbete och i synnerhet, dess föredragande herr Böge och ordförande fru Roth-Behrendt, samt alla de ledamöter som deltagit i vad som varit ett exemplariskt arbete. Det är viktigt, eftersom det visar att Europaparlamentet nu kommit upp i myndig ålder vad gäller övervakning, undersökning och kontroll av kommissionen, vilket ju är en av våra grundläggande roller. Vi visar nu att vi genomför detta. Min grupp vill alltså varmt tacka de berörda ledamöterna.
Ingen som har läst rapporten kan hysa några tvivel om det allvar som denna fråga har hanterats med. Det är samma högkvalitativa arbete som vi såg komma från undersökningskommittén, vilket resulterade i de rekommendationer som det tillfälliga utskottet har följt upp. Kombinationen av undersökningskommittén och det uppföljningsarbete som det tillfälliga utskottet gjort bådar gott för framtiden i detta avseende.
Det är med viss personlig tillfredsställelse jag konstaterar, att en av de första åtgärder som den nye brittiske jordbruksministern vidtog efter de allmänna valen den 1 maj, var att erbjuda sig att komma hit och tala inför det tillfälliga utskottet, i motsats till hans företrädare som vägrade att göra det. Genom att komma hit till parlamentet bekräftade han den brittiska regeringens ansvar för hela BSE-krisen. Det har ändrat tonen i diskussionerna med den brittiska regeringen och jag välkomnar detta.
Jag är medveten om vilket stort arbete kommissionen har lagt ned på att följa de rekommendationer som undersökningskommittén rekommenderade. Jag lovordar herr Santers och hans kollegors öppenhet i dessa diskussioner. Böge och Roth-Behrendt har lagt fram kommentarer om vad som fortfarande behöver göras och jag säger inte att allt nu är frid och fröjd. Vi är medvetna om att det fortfarande finns brister, i synnerhet inom de fem områden där arbetet ännu inte är slutfört. Även om jag är säker på att kommissionen inte förväntade sig att vi skulle säga att allt är perfekt, är det på sin plats att vi berömmer det engagemang som kommissionen visat i arbetet med tillfälliga utskottet.
Det förekommer fortfarande brister och mina kollegor som kommer att ta till orda senare kommer att behandla dessa. Men att 70 rekommendationer har behandlats är inte illa det, och vi bör ge det det erkännande det förtjänar. Vi i detta parlament har hållit ett öga på, och kommer att fortsätta att hålla ett öga på, vad som händer - på vilket sätt kommissionen reagerar på den tillfälliga kommitténs och undersökningskommitténs rekommendationer via våra ständiga utskott. Det åligger nu dem att fortsätta detta arbete. Om det finns en större brist - och det har Roth-Berendt redan hänvisat till - är det att vi i vår resolution inte framförde någon kritik mot rådet. Det är uppenbart att på vissa områden där kommissionen försökt genomföra undersökningskommitténs rekommendationer har rådet inte varit särskilt hjälpsamt - snarare motsatsen. Vi bör konstatera detta här. Böge konstaterade att de nationella regeringarna inte fullgör sina förpliktelser.
Vi ger inte kommissionen genomgående höga betyg och vi framhärdar i vår kritik. Men, mot bakgrund av de framsteg som gjorts i de 70 rekommendationerna, anser min grupp att kommissionen har reagerat, och bör, enligt vårt förmenande, inte utsättas för ett misstroendevotum i detta fall.
(Applåder)

Graefe zu Baringdorf
Herr ordförande! Det villkorade misstroendevotum bestod provet. Kommissionen har aktiverat sig, men något som även är viktigt, Europaparlamentet har börjat ägna sig åt sina åligganden. Det är exempellöst hur under Europaparlamentets unga historia den lagliga kontrollen i exemplet BSE har utövats. När vår ordförande säger att plötsligt anstränger sig kommissionen, plötsligt finns det öppenhet och plötsligt rör det på sig, då har det just att göra med att vi från parlamentets sida tvingade kommissionen, med mild påtryckning, men även via insikten i den tillfälliga BSE-undersökningskommitténs goda arbete, att anpassa sig till parlamentets krav. Ett av dessa krav var att kommissionens lagstiftande funktion borde skiljas från dess övervakningsverksamhet. Det har skett, men vi får inte glömma att den egentliga lagstiftande kontrollen utgår från parlamentet.
Jag vill betona att vad som nu sker i undersökningskommittén och utskottet för uppföljning i grunden tillhör ett riktigt parlamentets normala arbete Jag ber därför att även detta parlament gör det som åligger det och mindre ägnar sig åt radikala uttalanden utåt - det säger jag både till både min grupp och socialistgruppen - och mer åt konsekventa krav inåt, samt konsekvent arbetar för att även tillvarata parlamentets framtida roll. Då kommer kommissionen att aktivera sig.
Stort tack till kommissionär Fischler, kommissionär Bonino, herr Reichenbach - vi har haft ett bra samarbete. Jag tror att vi alla totalt sett dragit nytta av det, och att vi alla kan utgå ifrån att vi inte kommer hamna under den standard som vi uppnått. Att vi i gemensamt arbete historiskt tränger tillbaka detta historiska unikum rådet som både har exekutiv och legislativ makt - Montesquieu skulle säkert vända sig i sin grav - och kommer fram till ett normalt parlamentariskt arbete och lagstiftning där vi alla har en ansvarsfull plats.
(Applåder)

Kofoed
Herr ordförande! Vi kan i dag konstatera, att det var rätt att inrätta ett uppföljningsutskott. Vi har fått inblick i vad kommissionen har företagit sig och vad den inte har företagit sig. Förenklat uttryckt kan vi säga, att två tredjedelar av parlamentets rekommendationer har följts. Det var faktiskt mer än vad vi hade förväntat oss. Jag skall här kort nämna några av dem. Vi har fått större öppenhet i kampen mot BSE, vi har fått en mer övergripande informationspolitik, så att vi har kunnat sprida information om forskningsresultat inom detta område, vilket har varit mycket viktigt. Vi har också kunnat skärpa de nationella veterinär- och hälsomyndigheternas kontroll, vilket tyvärr har visat sig vara mycket nödvändigt. Vi har antagit bättre system för transport av livsmedel inom unionen, men dessa är ännu inte helt färdigutvecklade.
Även om själva utskottsarbetet nu är slutfört, måste vi dessvärre konstatera att BSE inte har eliminerats. Men det finns tecken som tyder på att sjukdomen kommer att ebba ut inom loppet av 4-6 år, förutsatt att de program, som inrättats, fullföljs. Nu är det ju ofta så, att när man har råkat ut för en epidemi, så vänjer man sig vid den, och så försvagas intresset för att bekämpa den. Man är inte lika uppmärksam längre. Därför är det mycket viktigt att de regler som vi har ställt upp efterlevs, så att inte intresset för att bekämpa BSE försvagas på detta sätt. Inom unionen har vi som tradition att regionalisera epidemier för att bättre kunna bekämpa sjukdomen. Jag vill därför uppmana kommissionen att efterleva den rekommendationen, vi har rättat till den i utskottet, om att försöka regionalisera BSE, så att de områden, där det inte funnits någon BSE, och som uppfyller reglerna för identifiering av kalvar och kor, förklaras BSE-fria av det enkla skälet, att man därigenom stimulerar BSE-områdena till att förstärka kampen mot denna sjukdom. Det är min önskan att denna man fortsätter denna tradition och följer upp rekommendationen.
Till sist vill jag säga, att jag på ett sätt beklagar, att det har varit nödvändigt att tillsätta detta utskott, men å andra sidan måste jag tillstå, att när man har en så tung organisation som kommissionen, så måste man någon gång angripa den för att den bättre skall göra sitt arbete. En regering kan avsättas, och man kan lägga politisk press på den, men kommissionen är en märklig blandning av regering och administrativt organ. Därför har det dessvärre visat sig vara nödvändigt att lägga press på den för att få den att göra sitt arbete bättre, och det ar lyckats hittills. Jag skulle vilja hoppas, att det inom den närmaste framtiden inte blir nödvändigt att tillsätta ytterligare en undersökningskommitté.

Trakatellis
Herr ordförande! Efter ett års fortlöpande och intensivt arbete av Europaparlamentets tillfälliga utskott för uppföljning av rekommendationerna beträffande BSE, är det i dag rätt tillfälle att se vad som uppnåtts och se om några substantiella framsteg har gjorts vad gäller frågan om skydd av folkhälsan och konsumenterna. Mer specifikt kan vi konstatera följande vilket vi inte bör glömma i framtiden.
För det första lyckades Europaparlamentet tvivelsutan med sin omröstning av den 19 februari 1997 stärka sin position och kan i dag utöva en mer substantiell kontroll av den Europeiska kommissionens handlingar.
För det andra konstaterades det att medlemsstaternas och kommissionens beteende inom ramen för den inre marknaden inte var den som antyddes och att de på så sätt inte effektivt kunde säkra skyddet av folkhälsan.
För det tredje är det helt nödvändigt, herr ordförande, att kommissionens avdelningar för veterinär kontroll organiseras mer effektivt och i framtiden måste dess avdelningars korrekta och effektiva funktionalitet säkras avseende befogenheter, infomationsflöde, försäkringen om lämpliga och effektiva handlingar på det juridiska och politiska planet men också vad gäller iakttagandet av fördragen.
För det fjärde, herr kommissionsordförande, utgör en effektiv samordning, ett samarbete mellan de olika tjänsterna men också medlemsstaterna de grundläggande byggsten på vilken skyddet av folkhälsan och konsumenterna bör stödjas, men också ristandet och utförandet av gemenskapens nödvändiga handlingsplaner och strategier inom denna sektor.
För det femte är det inte möjligt att det inom djuruppfödarnas produktion används slaktkött som anses olämpligt för mänsklig konsumtion.
För det sjätte bör djuruppfödarnas produktion strängt efterleva reglerna för säker och korrekt behandling.
För det sjunde, herr ordförande, bör kommissionen i framtiden eftersträva, naturligtvis med vetenskapens fakta som grund, den högsta möjliga nivån av skydd av folkhälsa och konsumenter, framförallt inom området produktion av livsmedel och livnäring.
För det åttonde är det nödvändigt att kommissionen aktivt följer överföringen och tillämpningen av gemenskapsrätten i medlemsstaterna och inkomma med förslag till förbättring av kontrollsystemet och systemet för export av kött, men även andra livsmedel, då ett effektivt skydd av konsumenterna endast kan försäkras om kontroller görs i förebyggande syfte och inte i efterhand, när skadan ha inträffat, som i fallet med BSE.
För det nionde har det naturligtvis förekommit att kommissionen rättat sig efter många av utskottets rekommendationer, men inte alltid på samma tillfredsställande sätt. Det fanns också fem rekommendationer vilka inte togs hänsyn till överhuvudtaget. Till exempel det beträffande kontroll av vissa av kommissionens tjänstemäns handlingar, det beträffande skadestånd för skador som framkallats av BSE, samt det som anför sig på den talan som väckts mot Förenade kungariket är tre av Europaparlamentets rekommendationer relativt vilka kommissionen inte gjort någonting alls. Här måste tilläggas att, efter det att kontrollutskottet fullgjort sina uppgifter, visade forskning att det finns ett nära samband mellan den spongiforma hjärnsjukdomen hos nötkreatur och den nya varianten av Creutzfeld-Jacobs sjukdom. Denna sjukdom är särskilt svår, den skapar tragiska situationer i offrens familjer och vi känner naturligtvis inte ännu till det sammanlagda antalet offer som sjukdomen kommer att skörda, eftersom det finns många personer hos vilka den inte slagit ut.
Jag skulle, herr kommissionsordförande, vilja påminna er om att ni har förbundit er att varje lagstiftning, bestämmelse, direktiv eller handlingsplan som tas till Europaparlamentet och är relaterat till skydd av folkhälsan i fortsättningen skall ske med medbeslutadeförfarande.
Till slut skulle jag vilja betona att vi från denna dramatiska kris som framkallat mänskliga tragedier och vilken har haft sociala och ekonomiska konsekvenser för den inre marknaden, emedan det ur den framkommer ansvar hos rådet, kommissionen och Förenade kungariket, permanent bör ledas till effektiva åtgärder och inte endast till önskefraser. Åtgärder, herr kommissionsordförande, grundade på principen att skyddet av den europeiske medborgarens hälsa utgör en mycket stor prioritering för den Europeiska unionen och alltså har en långt större betydelse än de andra aspekterna av den inre marknaden.

Barthet-Mayer
Herr ordförande! Böge, vars seriösa arbete vi haft tillfälle att uppskatta under hans tid som ordförande i undersökningskommittén om BSE, lägger i dag fram detta utmärkta betänkande till tillfälliga utskottet för uppföljning och jag vill gratulera honom härtill, men beklagar att min grupp, radikala alliansen, uteslutits ur detta utskott genom ett föga glamoröst trolleritrick med reglerna.
För ett halvår sedan avslöjade undersökningskommittén allvarliga oegentligheter i hanteringen av krisen. Vi var 118 ledamöter som bedömde att detta motiverade ett misstroendevotum. I enlighet med den demokratiska viljan blev utgången en annan och det är därför vår uppgift att i dag dra de politiska och institutionella slutsatserna av Böges betänkande. Det är sant att mycket har gjorts, men fakta pekar på att mycket återstår.
På parlamentets begäran har Europeiska kommissionen inlett reformer som innebär avsevärda framsteg. Konsumenternas oro kvarstår emellertid och nyligen inträffade bedrägerier i Belgien bevisar att vi inte har sett slutet på denna affär. Europeiska unionen förfogar fortfarande inte över instrument för att hantera eller undvika en sådan kris. Men en kris som denna riskerar oundvikligen att upprepa sig. Det är i motgången kommissionen skall utrusta sig med effektiva mekanismer för att hantera risker i allmänhet och vi noterar de ansträngningar i denna riktning som kommissionen mycket uppriktigt genomför.
Men många frågor är fortfarande obesvarade och många svar är otillräckliga. Var finns förråden av obehandlat och potentiellt smittat animaliskt mjöl? Är lagringen säker? Ger kontrollerna full säkerhet? Varför fortsätter man att återanvända sjuka djur? Varför behöver vissa medlemsstater inte alltid tillämpa gemenskapslagstiftningen? Vem skall ersätta offrens familjer? Varför ställs inte de som utpekats som ansvariga till svars, vare sig det gäller medlemsstater eller tjänstemän?
Denna kris har fört med sig en annan kris, en de europeiska medborgarnas förtroendekris gentemot oss parlamentariker. Är det meningen att Europeiska unionen, som nyligen skakats av en allvarlig kris, skall betala i de ansvarigas ställe?
Det är vår plikt att se till att kommissionen slutför sitt arbete. Om så inte sker vågar jag hoppas att den politiskt korrekta konsensus som tycks råda i denna kammare till sist rubbas och att vårt parlament som har börjat axla sitt ansvar kommer att vara i stånd att i våra medborgares intresse fatta de nödvändiga besluten. Om inte vi gör det kommer den ultraliberala apparaten tveklöst att få sin vilja igenom.

Jové Peres
Tack herr ordförande. Jag vill från min grupp gratulera Roth-Behrendt, som det har varit ett nöje att lära känna i utskottsarbetet, Böge, som jag redan tidigare haft nöjet att lära känna eftersom han var ordförande redan i den tidigare undersökningskommittén, och även mina kollegor i det stora arbete som har utförts. Slutligen vill jag i Reichenbach se en symbol för deltagandet och samarbetet i utskottet, det vill säga, med alla hans medarbetare som deltagit på ett osvikligt sätt i vårt arbete.
Det är nödvändigt att bedöma arbetena från undersökningskommittén och det tillfälliga utskottet samtidigt. Vi måste vara medvetna om att efter att undersökningskommittén avslutat sitt arbete har det framkommit klara bevis på kopplingen mellan den nya varianten av Creuzfeldt-Jakobs sjukdom och BSE, vilket gör det ansvar som fastslagits av undersökningskommittén desto mer betydelsefullt. Även kränkningarna av exportförbudet av brittiskt nötkött blev kända efter att undersökningskommitténs rapport hade publicerats. Det tillfälliga utskottet för uppföljning hade inte något mandat vare sig för att undersöka nya ansvarsområden eller att ändra undersökningskommitténs utvärderingar.
Rekommendationerna som har följts upp kan bedömas mer utifrån förväntningar än tillfredsställelse. Det är sant att det har tagits positiva steg mot ett konsumentskydd och att nya administrativa enheter har inrättats. Vår grupp kan dock, för närvarande, inte mer än hysa befogade förhoppningar om att allt fungerar som det skall. Vi har sett bevis på störningar som kan inträffa i beslutsprocessen, och även på funktionsproblem.
I rapporten från det tillfälliga utskottet för uppföljning inkluderas bland rekommendationerna sådana som bara delvis har genomförts eller som bara har fått ett löfte från kommissionen. Jag anser att parlamentet på allvar måste fastställa en metod för kontroll och utvärdering av dessa aspekter. Vad gäller de rekommendationer som inte genomförts av kommissionen måste vi slå fast en gemensam utgångspunkt: antingen har alla en institutionell karaktär eller så har hindren för att sätta igång dem en institutionell ursprung. Bland de rekommendationer som inte har genomförts av kommissionen skulle jag vilja framhålla avsaknaden av disciplinära åtgärder för allvarliga fel som vissa tjänstemän har begått och jag vill med det säga att nödvändigheten i att rätta till ansvaret inte motiverar en, för min del i förhållande till parlamentet, inkvisitorisk anda utan tvärtom.
I vilket fall som helst är det klart att inte alla undersökningskommitténs rekommendationer är av samma betydelse. Och det finns flera som är av väsentlig betydelse för lagstiftningen, med förebyggande åtgärder för riskmaterial samt kontroll, som till stor del ännu inte har genomförts. Det finns fortfarande brister vad gäller exempelvis användande av riskmaterial till förmån för den farmaceutiska industrin.
Jag bekänner att jag i både undersökningskommittén och det tillfälliga utskottet, har gått ifrån att ha en mycket mer kritisk inställning gentemot rådet, till att ha den gentemot medlemsstaternas agerande. Men rådet måste vara mycket mer stridsvilligt för att tvinga medlemsstaterna att uppfylla gemenskapsbestämmelserna.
Det är klart, och med detta slutar jag, att många av framstegen som har gjorts, har tillkommit på grund av påtryckningar från denna kammare. Det skulle därför vara av grundläggande betydelse att från och med nu i parlamentets normala relationer med kommissionen normalisera en total insyn. Min politiska grupp, som hyser en förhoppningsfull önskan och som hade velat göra en helt tillfredsställande utvärdering, anser att för att lösa denna motsägelse måste kommissionen nästa år uppfylla de löften den har givit.

Des Places
Herr ordförande, herr rådsordförande, ärade kolleger! Först av allt vill jag tacka föredragande Böge såväl för det arbete han utfört som för sin förmåga att lyssna och för den beredvillighet han visat prov på gentemot alla ledamöter i vårt utskott.
Vad beträffar betänkandet från tillfälliga utskottet för uppföljning har vår partigrupp ingivit ett mycket kortfattat förslag till resolution, på bara sju artiklar. Detta är likväl fullt tillräckligt för att klargöra vår ståndpunkt och uttrycka vår beslutsamhet.
Vi vill i första hand bestämt stödja föredragandens förslag till slutsats om behovet av att säkerställa öppenheten inom kommissionen. Huvudproblemet i detta ärende har bestått i strävandena att tysta ner den så kallade galna ko-frågan, vilket vi alla vet har skett för att undvika käppar i hjulen när det gäller genomförandet av den inre marknaden, ratificeringen av Maastrichtfördraget och tyvärr kanske också tillmötesgåendet av åtskilliga andra, onämnbara intressen.
När det gäller utskottet för uppföljning kan vi bara beklaga att parlamentet inte valde ett effektivare förfarande och nekade att ge utskottet för uppföljning ställning som undersökningskommission. I klartext är jag rädd att våra slutsatser inte skall få den nödvändiga juridiska räckvidd som krävs för att tvinga kommissionen att ändra sitt handlingssätt.
Den tredj1e artikeln i vår resolution kritiserar ändringarna av artikel 100a i Amsterdamfördraget - som jag vill påminna om håller på att ratificeras - och den nya formulering som tydligt ger den gemensamma marknaden företräde framför de europeiska konsumenternas hälsa. Och jag vill gärna påminna om att det är tack vare den dåvarande franske jordbruksministern Philippe Vasseur som ett embargo mot det brittiska nötköttet kunde genomföras. I sin nya version kommer artikel 100a.4 inte längre att tillåta att vi använder oss av denna metod utan att vi ådrar oss kommissionens och EG-domstolens vrede.
I resolutionens artikel fem preciseras att vi vill få veta vilka konsekvenserna blir av den nya gemensamma jordbrukspolitikens framväxt, såsom den beskrivs i Agenda 2000, liksom av de internationella avtalen - främst de avtal som har slutits inom ramen för WTO - när det gäller kvaliteten på de jordbruksprodukter och livsmedel som kommer att tillhandahållas konsumenterna.
Från alla håll påverkas nämligen de europeiska jordbrukarna att öka produktiviteten, även om de i djupet av sitt hjärta inte önskar detta. De driver ett företag, som ofta är den enda inkomstkällan för dem och deras familj.
Avslutningsvis vill jag säga att vår grupp förbehåller sig rätten att lägga fram ett förslag om misstroendevotum under sammanträdesperioden i november 1998, det vill säga om exakt ett år, om kommissionen inte respekterar slutsatserna i våra båda betänkanden, det vill säga betänkandet från tillfälliga undersökningskommittén och från tillfälliga utskottet för uppföljning.
Jag vill påminna om att vår före detta kollega, Philippe de Villiers, redan i början av denna affär hotade kommissionen att lägga fram ett förslag till misstroendevotum. Några månader senare kunde ni konstatera att detta förslag hade lagts fram. Vi kommer att hålla ord. Det gäller vår trovärdighet och naturligtvis, herr rådsordförande, även er trovärdighet.

Boden
Herr ordförande, ärade ledamöter! Luxemburg har alltid varit angeläget om Europaparlamentets viktiga roll i gemenskapens verksamhet och har därför inte besparat sig någon möda för att under varje period då landet innehaft ordförandeskapet i rådet upprätthålla en mycket nära och konstruktiv dialog med parlamentet. Detta syns oss än viktigare i dag då ämnet för debatten är särskilt viktigt och känsligt.
Jag skall därför i mitt anförande bemöda mig att naturligtvis kortfattat men samtidigt så fullständigt som möjligt redogöra för rådets överläggningar rörande problemet med BSE, särskilt efter den resolution som ni antog den 19 februari i år som en sammanfattning av den tillfälliga undersökningskommitténs arbete. Jag kommer även att utnyttja mitt anförande för att besvara olika muntliga frågor som har ställts till rådet.
Bortsett från hänsynen till den legitima oro av ekonomisk och social karaktär som uppstår bland det stora antal vars försörjning beror av nötköttssektorns överlevnad, tror jag att det allmänt sett är lämpligt att understryka att rådet inom ramen för sina rättsliga befogenheter hela tiden har agerat och fortsätter att agera utifrån två principer. För det första måste man garantera att folkhälsan skyddas och därför fastställa regler som gör det möjligt att garantera livsmedlens kvalitet och säkerhet. Vidare måste alla åtgärder vila på en säker grund av de nyaste och bästa forskningsrönen.
Rådet instämmer med Europaparlamentet och med föredraganden i att erkänna att det är genom att handla öppet, tydligt och ansvarsfullt som det är möjligt att återupprätta de europeiska medborgarnas förtroende för våra institutioners arbete och därmed övertyga konsumenterna inom unionen och i tredje land om att de hälsoskyddsåtgärder som vidtagits på gemenskapsnivå är seriösa.
Förutom behovet av rättsliga åtgärder avseende livsmedlens kvalitet och säkerhet, erkänner rådet även den stora betydelsen av ett effektivt kontrollsystem, främst för att bekämpa bedrägerier.
Det är också uppenbart att åtgärderna för att bekämpa BSE måste få en förlängning i forskning och förebyggande av olika former av BSE, som går utöver olika typer av veterinär och fytosanitär lagstiftning.
Alltsedan det att BSE först uppträdde och framför allt efter de senaste vetenskapliga rönen, som uppdagade det möjliga sambandet mellan BSE och Creutzfeldt-Jakobs sjukdom, har rådets agerande i de olika rådskonstellationerna avsett dessa aspekter sammantagna.
Vi kan börja med rådet (jordbruk) som antog en rad åtgärder på rörande livsmedel, veterinära och fytosanitära frågor samt bestämmelser gällande djuren.
Bland de viktigare resultat som uppnåddes är främst två beslut värda att betonas. För det första rådets antagande av förordningen om systemet för identifiering och registrering av nötboskap och om systemet för märkning av nötkött och nötköttsprodukter, som framför allt gör det möjligt att säkerställa spårning av nötköttsprodukter och därmed en effektivare kontroll. Vidare kommissionens beslut i juli efter överläggningar med rådet, vilket syftar till att förbjuda användningen av specificerat riskmaterial, i synnerhet i livsmedel för människor och djur. Försiktighetsprincipen har spelat en avgörande roll för detta beslut.
Utan anspråk på att vara uttömmande skulle jag dessutom vilja erinra om olika åtgärder såsom förbudet mot hormoner och hormonpreparat i boskapsuppfödningen, certifiering av djur och djurprodukter, skydd av kalvar, hälsointyg för handeln med nötboskap inom gemenskapen. Vid antagandet av dessa olika rättsakter har rådet i stor utsträckning beaktat Europaparlamentets ståndpunkt.
Vad gäller embargot mot export av brittiskt nötkött känner ni till alla de beslut som fattades vid Europeiska rådet i Florens. I rådet (jordbruk) informeras vi fortlöpande om hur situationen utvecklas och hur arbetena fortskrider i fråga om det brittiska programmet med certifierade boskapshjordar.
Stunden är ännu inte inne för rådet att uttala sig om en eventuell uppmjukning av detta embargo. Det kommer vi att göra när kommissionen anser att villkoren är uppfyllda och förelägger oss formella förslag. Härvidlag kan jag bekräfta att de beslut som fattades av Europeiska rådet i Florens om kriterier och förfaranden att beakta, fullt ut kommer att följas.
Frågan om kontroller och framför allt de kryphål som avslöjades genom de senaste bedrägerifallen utgör en allvarlig källa till oro för den allmänna opinionen, för Europaparlamentet liksom för jordbruksministrarna, som har studerat denna fråga under mitt ordförandeskap. Visserligen vet vi alla att det skulle vara fåfängt att helt hoppas kunna utrota en kriminell verksamhet som det i första hand är de rättsliga myndigheternas uppgift att beivra. Jordbruksministrarna var emellertid eniga om att bekräfta sin fasta beslutsamhet att såväl nationellt som inom gemenskapen vidtaga alla åtgärder för att aktivt bekämpa bedrägerierna. Utöver antagandet av strängare nationella åtgärder gav vi därför kommissionen vårt fulla stöd då den uttryckte sin avsikt att förstärka det befintliga kontrollsystemet.
När det gäller hormoner stöder rådet tveklöst kommissionens arbete inom ramen för WTO, eftersom vi anser att gemenskapen har rätt att fastställa en rimlig nivå för skyddet av folkhälsan och därmed också förbjuda användningen av ämnen som anses vara skadliga för människors hälsa.
På forskningsområdet har ett viktigt resultat för att förbättra samarbetet och samordningen av ansträngningarna i fråga om BSE uppnåtts genom rådets och Europaparlamentets gemensamma beslut med beaktande av professor Weissmanns expertutlåtande, som syftar till att anslå ett extra belopp om 35 miljoner ecu till forskning kring TSE, vaccin och virussjukdomar, mot bakgrund av det fjärde ramprogrammet för forskning och utveckling. Detta beslut innebär en ökning av forskningsanslagen upp till 50 miljoner ecu.
När det gäller rådet (hälsofrågor) nöjer jag mig med att påminna om att det i sina slutsatser om BSE understryker behovet av att ge skyddet av folkhälsan högsta prioritet och vidta alla lämpliga åtgärder för att undanröja risken för överföring av TSE. Rådet (hälsofrågor) har enats om att fullfölja den noggranna kartläggningen av alla fall av Creutzfeldt-Jakobs sjukdom och sammanställa och analysera alla dessa uppgifter på europeisk nivå. Det kommer att se till att BSE-fallen rapporteras på lämpligt vis. Vidare räknar det med att ta upp dessa frågor på nytt under sitt sammanträde den 4 december i år.
Ärade ledamöter, vi har med största intresse tagit del av kommissionens meddelande om konsumenthälsa och livsmedelssäkerhet, liksom av grönboken om allmänna principer för gemenskapslagstiftningen. Det luxemburgska ordförandeskapet angav i sitt handlingsprogram tydligt att det skulle fästa stor vikt vid livsmedelssäkerhet. Därför uppmanade det rådet att aktivt delta i den öppna och övergripande debatt som dessa dokument från kommissionen bereder vägen för. Före årets slut kommer de att bli föremål för en granskning av ministrarna med ansvar för jordbruk, den gemensamma marknaden, konsument- och hälsofrågor. Ministrarna med ansvar för jordbruk och konsumentfrågor har redan utfört en sådan granskning och förklarade därvidlag särskilt att skyddet av folkhälsan och strävandena att uppnå största möjliga livsmedelssäkerhet även fortsättningsvis skall äga högsta prioritet i den europeiska lagstiftningen.
Herr ordförande! Krisen med galna ko-sjukan är en av dessa händelser som starkt präglar inte bara den allmänna opinionen, utan också oss beslutsfattare, och som kan förmå oss att ompröva tidigare sanningar och handlingssätt. Om det finns något vi kan och bör lära oss av denna kris är det att det inte går att skydda människors hälsa på ett effektivt sätt och utveckla ett hållbart jordbruk om man inte ständigt eftersträvar en harmonisk integration av jordbruksverksamheten och naturen. Att skada och utöva våld på naturen innebär oundvikligen att man också skadar jordbruket.
Denna insikt växer sig för varje dag allt starkare och inspirerar jordbruksministrarnas överläggningar om Agenda 2000. Vi borde med det snaraste anta våra gemensamma riktlinjer om framtiden för den gemensamma jordbrukspolitiken. I det sammanhanget räknar vi med att bekräfta och försvara den det europeiska jordbrukets framtida identitet som främst skall vara att vårda landskapet, bibehålla naturområdena och framför allt svara mot konsumenternas intressen och krav i fråga om livsmedelsprodukternas kvalitet och säkerhet, miljöskydd och djurskydd. Vårt mål är att säkerställa hållbara produktionsmetoder i jordbruket och en säker och sund livsmedelsproduktion.
Rådet vill med de kommande reformerna konsolidera och utveckla det europeiska jordbrukets identitet och genom att bekräfta denna identitet också ge de nya kandidatländerna en klar och entydig indikation om vilken inriktning de bör ge sin jordbrukspolitk för att underlätta anslutningen till Europeiska unionen. Mot bakgrund av de kommande multilaterala förhandlingarna i WTO har rådet för övrigt velat understryka behovet av att anta en offensiv strategi avsedd att bevara Europas möjlighet att utveckla ett jordbruk som motsvarar dess särdrag och mycket höga kvalitets- och säkerhetsnormer.
Herr ordförande! Som ett svar på de muntliga frågor som de olika politiska grupperna har ställt förstår ni säkert att det i dag inte är möjligt att ta ställning till slutsatserna i rapporten från tillfälliga utskottet för uppföljning av rekommendationer beträffande BSE, eftersom rapporten på grund av tidsbrist inte har kunnat granskas av rådet.
Jag noterar rent allmänt att Europaparlamentet och kommissionen har utfört ett strålande arbete och att rådet i mycket stor utsträckning har beaktat Europaparlamentets ståndpunkt inom ramen för sina överläggningar om kommissionens förslag till åtgärder i linje med era rekommendationer från februari i år. Jag ser inga skäl att tvivla på att så även kommer att vara fallet när det gäller de förslag kommissionen kommer att lägga fram till följd av era slutsatser från i dag.
För egen del har jag vederbörligen noterat de rekommendationer de ärade parlamentsledamöterna formulerat inom ramen för undersökningskommittén om BSE och jag kommer att vederbörligen notera de observationer som ni formulerar under dagens debatt. Jag lovar att fästa rådets uppmärksamhet på dessa rekommendationer och på slutsatserna av er debatt.
Innan jag slutar vill jag ta upp två aspekter som berör förbindelserna mellan parlamentet och rådet. Efter det att undersökningskommittén om BSE hade slutfört sitt arbete begärde parlamentet en förstärkning av sina befogenheter, särskilt i jordbrukspolitiska frågor som berör, eller riskerar att beröra, hälsoskydd och livsmedelskvalitet. Även på detta område har betydande framsteg noterats, vilket ni också har betonat. Amsterdamfördraget har i själva verket medfört betydande förändringar av Europaparlamentets lagstiftande roll, inbegripet den sektor som ni är särskilt angelägna om. Exempelvis har artikel 129 ändrats för att beakta era krav. Som ett undantag från artikel 43 föreskrivs i synnerhet medbeslutandeförfarandet för antagande av veterinära och växtskyddsåtgärder som direkt syftar till att skydda folkhälsan. Det luxemburgska ordförandeskapet gläder sig mycket åt denna utveckling som det bedömer som mycket positivt. Vi är övertygade om att det kommer att bidra till att förbättra och ytterligare utveckla gemenskapslagstiftningen om skydd av människors hälsa.
När det gäller rådets och medlemsstaternas deltagande i undersökningskommitténs arbete om BSE och den oro beträffande samarbetet mellan medlemsstaternas regeringar som kommit till uttryck, vill jag framhålla att rådet och medlemsstaterna har bemödat sig att bidra till undersökningskommitténs arbete. Vad beträffar rådet vill jag påminna om att det till undersökningskommittén har överlämnat alla upplysningar denna begärde rörande rådets överläggningar om BSE. Vidare accepterade rådets ordförande Yates en inbjudan från undersökningskommittén, deltog personligen i dess arbete och försåg den med mycket utförliga och detaljerade upplysningar om rådets tidigare strategi och åtgärder. Själv höll jag ett anförande i tillfälliga utskottet för uppföljning av rekommendationerna för att informera den om alla de åtgärder som antagits sedan februari 1997. I enlighet med artikel 3 i det interinstitutionella avtalet av den 19 april 1995 utsåg dessutom rådet en hög tjänsteman från sitt sekretariat, som godkändes som rådets representant inför undersökningskommittén. Denne tjänsteman deltog fortlöpande i undersökningskommitténs arbete.
Jag vill vidare påpeka att det inte är rådets sak att uttala sig om med vilka åtgärder medlemsstaterna skall besvara de uppmaningar de får från en undersökningskommitté enligt tillämpning av artikel 3.2 i beslutet av den 19 april 1995. Jag vill slutligen erinra om att det interinstitutionella avtalet från 1995 uttryckligen föreskriver möjligheten av en revidering för att beakta tidigare erfarenheter. Denna möjlighet fastställs i artikel 6 i ovan nämnda beslut.
Vid mitt framträdande inför tillfälliga utskottet för uppföljning av rekommendationer beträffande BSE trodde jag mig förstå att parlamentsledamöterna ville ta upp detta problem inom ramen för trepartssamtalen. Jag har redan informerat ordföranden i rådet (allmänna frågor) om detta önskemål, som jag personligen anser vara en möjlig väg att bringa klarhet i denna fråga och förbättra samarbetet mellan institutionerna.
Herr ordförande, dagens debatt pekar än en gång tydligt på att Europaparlamentet, kommissionen och rådet i frågor rörande folkhälsa och livsmedelssäkerhet bär ett gemensamt ansvar och har gemensamma förpliktelser. Det gäller därför att förena alla krafter och ansträngningar och idka ett nära samarbete på detta område. Jag upprepar att rådet vill uppmuntra detta samarbete.
(Applåder)

Santer
Herr ordförande, ärade ledamöter! Ni kommer under denna sammanträdesperiod att uttala er om betänkandet om BSE från tillfälliga utskottet för uppföljning. Det har gått exakt tio månader sedan jag här i parlamentet deltog i debatten om undersökningskommitténs rapport om BSE. Vid detta tillfälle, den 18 februari delgav jag er de konkreta lärdomar som kommissionen redan hade beslutat att dra av av denna viktiga interpellation. Vi handlade utan dröjsmål, för att rätta till de brister som konstaterades i rapporten.
Ni minns säkert att kommissionen redan i februari fattade beslut om en exempellös omorganisering av sina avdelningar med ansvar för hälsoskydd. Denna omorganisering är inte enbart av administrativ natur, utan avspeglar även ett nytt politiskt synsätt. Alla aktörer på gemenskapsnivå är hädanefter medvetna om att hälsoskydd och livsmedelssäkerhet skall tillhöra våra främsta prioriteringar. Kommissionen har givit dem en central plats i sitt arbetsprogram för 1998. Och rådet har organiserat debatter inom ramen för fyra olika konstellationer.
Jag vill ta tillfället i akt att särskilt hylla ledamöterna i tillfälliga utskottet för uppföljning, och i synnerhet dess ordförande Roth-Behrendt och dess föredragande Böge. Ett oerhört omfattande arbete har utförts och ett intensivt samarbete har ägt rum mellan tillfälliga utskottet för uppföljning och kommissionens avdelningar. Resultatet är ytterst fruktbart och jag är övertygad om att de förbindelser av ömsesidigt intresse som har utvecklats i arbetet med denna fråga på ett betydelsefullt sätt har bidragit till att fördjupa dialogen mellan våra båda institutioner.
Herr ordförande, betänkandet från Böge, som nu har förelagts er, vittnar om det arbete som utförts under de senaste månaderna. Det är upp till er att bedöma de framsteg som gjorts. I egenskap av kommissionens ordförande kan jag emellertid bara glädja mig åt att konstatera att ett ambitiöst och i grunden nödvändigt mål har uppnåtts. För alla som har läst betänkandet är det bara att konstatera att kommissionen har förverkligat så gott som alla av de över 70 rekommendationerna och åtar sig att inom fastställda tidsgränser genomföra de rekommendationer som det på grund av tidsbrist inte har kunnat uppfylla.
Jag skall inte räkna upp alla åtgärder som kommissionen har vidtagit eller föreskrivit. De är åtskilliga. De beskrivs i detalj i den slutrapport om genomförandet av rekommendationerna om BSE som kommissionen antog den 8 oktober. Åtgärderna genomsyras av en vilja till öppenhet som är helt och hållet nydanande och avgörande för att återupprätta medborgarnas och konsumenternas förtroende. Ty konsumenterna vill bli informerade, förstå och välja utifrån sin kunskap om situationen.
Herr ordförande, över tjugo personer har fallit offer för den nya typen av Creutzfeldt-Jakobs sjukdom. Deras familjer är värda vår solidaritet. Kommissionen har beslutat att ställa sig bakom det ekonomiska stöd som parlamentet har beslutat att ge dem.
Vi möter enorma förväntningar från medborgarna. Deras oro gäller inte enbart BSE, utan även många andra frågor där vi måste ge tydliga svar. På grundval av kommissionens nya strategi inom området konsumenthälsa och livsmedelssäkerhet har alla berörda avdelningar utfört ett genomgripande arbete för att öka vår handlingsförmåga.
Jag upprepar de mest slående exemplen härpå. Vi har i grunden omarbetat systemet med vetenskapliga utlåtanden så att det styrs av principen om öppenhet, självständighet och kvalitet. Rättsliga åtgärder för att bekämpa BSE och den nya varianten av Creutzfeldt-Jakobs sjukdom har antagits. En skärpning har skett av lagstiftningskontrollen i frågor rörande BSE. Ett antal rättsliga förfaranden har inletts efter inspektionsuppdrag i medlemsstaterna. Vi har försökt hitta vägar för att säkerställa ökad effektivitet i kontrollsystemet. I detta avseende har jag åtagit mig att se till att förslag skall tas fram innan februari 1998.
I kommissionens forskningsprogram ges forskning om smittsam spongiform encefalopati en framträdande roll. Tillsammans med parlamentet har vi anordnat två stora konferenser, konferensen om animaliskt mjöl och konferensen om livsmedelsrätt. Resultaten därifrån kommer att omsättas i konkreta initiativ. Åtgärder har redan vidtagits. Vi har exempelvis föreslagit att jordbruksråvaror skall omfattas av direktivet om ansvar för skada förorsakad av produkter. Förslagen i Agenda 2000 innehåller viktiga reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken som går i riktning mot ett jordbruk som visar större respekt för människors hälsa och för miljön.
Herr ordförande, vi har i dag avverkat en första etapp. Vi är här för att göra en utvärdering och tala om framtiden. Ni förväntar er att kommissionen skalla tala om för er hur den ska agera i framtiden i fråga om rekommendationerna i betänkandet om BSE från tillfälliga utskottet för uppföljning, i synnerhet i fråga om de rekommendationer som enligt utskottets mening inte har genomförts eller som har genomförts på ofullständigt vis. Tillfälliga utskottet för uppföljning har pekat på fem specifika rekommendationer som den anser inte har genomförts. Fem av över sjuttio. Jag vill nu i tur och ordning ta upp dessa.
Kommissionen har inte antagit några åtgärder för att, jag citerar, "lägga kostnaderna för BSE på de instanser som gjorde det möjligt att sjukdomen kunde uppstå och utvecklas ". Jag hoppas att ni förstår skälen till att sådana åtgärder inte har antagits.
Krisen har föranlett kommissionen och rådet att vidta en rad rättsliga åtgärder som innebär ett ekonomiskt stöd till utrotandet av BSE och för att täcka sjukdomens ekonomiska konsekvenser för producenterna. Vid Europeiska rådet i Florens betonades solidariteten av stats- och regeringscheferna. Denna solidaritet skall vi bevara odelad, särskilt när vi står inför stora och komplicerade kriser.
Skall vi nu inleda ett nytt räkenskapsår utan att på något vis beakta kommissionens juridiska befogenheter att hänföra dessa kostnader till dem som anses vara ansvariga? Hur förhåller det sig med möjligheten att peka ut dessa? Räkenskapsåret skulle då inte leva upp till det solidaritetsmål som kännetecknar gemenskapen, ett mål som Europeiska rådet i Florens för övrigt betonade i sina slutsatser.
Detta ger mig anledning att ta upp en annan rekommendation från undersökningskommittén. Denna yrkade på behovet av att kommissionen omedelbart väcker en administrativ talan mot Förenade kungariket för att utverka att de belopp som betalats ut för utrotandet av BSE återbetalas. Denna administrativa talan får endast omfatta kontroll av att de rättsliga beslut som rådet fattat tillämpas korrekt. Inom ramen för avslutandet av EUGFJ: s räkenskaper lovar kommissionen att ta de ekonomiska konsekvenserna, om Förenade kungariket inte har följt aktuella gemenskapsregler, för övrigt i överensstämmelse med de regler som tillämpas i alla medlemsstater. Detta kommer att ske i fråga om kontrollerna av genomförandet av programmen för att utrota sjukdomen.
Nu till en något annorlunda fråga. Hur förhåller det sig med de ekonomiska sanktionerna mot de aktörer som varit inblandade i den illegala handeln med brittiskt nötkött?
Låt mig påminna er om att medlemsstaterna är ansvariga för att anmäla en aktör som har begått oegentligheter som belastar gemenskapsbudgeten. I det aktuella fallet var merparten av de bedrägliga affärstransaktionerna med brittiskt nötkött avsedda för tredje land och erhöll exportbidrag. I september uppmanade vi medlemsstaterna att ge sina reaktioner beträffande de aktörer som enligt vad kommissionens avdelningar kände till deltog i denna handel. Och vi kommer att dra våra slutsatser härav.
Nu vill jag ta upp en annan fråga. Parlamentet har uppmanat kommissionen att väcka talan vid domstolen för att minister Hogg inte inställde sig inför undersökningskommittén i enlighet det interinstitutionella avtalet av den 19 april 1995.
Som ni vet efterkom inte kommissionen denna uppmaning. På det rättsliga planet har ett sådant förfarande, enligt vår mening, inga utsikter att lyckas. Men vi håller med er i sakfrågan. För att konkretisera vårt stöd till er begäran har jag för övrigt skrivit ett brev till er ordförande daterat den 5 november. Jag påpekade där att kommissionen bestämt stöder ert krav på att det skall vara obligatoriskt för medlemsstaternas regeringsrepresentanter, liksom för kommissionens ledamöter, att infinna sig inför Europaparlamentets undersökningskommittéer, och vi stöder i detta avseende en översyn av det interinstitutionella avtalet från 1995.
Det tycks mig i det aktuella fallet röra sig om en skyldighet som måhända inte är juridisk, men åtminstone politisk. Vidare måste jag konstatera att förbindelserna mellan rådet och parlamentet verkar ha förbättrats. Den brittiske jordbruksministern Cunningham har exempelvis infunnit sig inför er kommitté och i dag gläder det mig att se att rådets tjänstgörande ordförande Fernand Boden är här ibland er. Som ni minns var så inte fallet den 18 februari.
Låt oss nu ta upp kommissionens avdelningar och hur de fungerar. Undersökningskommittén har rekommenderat personella och disciplinära åtgärder mot tjänstemän på kommissionen.
Jag vill börja med att säga att kommissionen sedan 1995 befinner sig i en reformerings- och moderniseringsprocess som omfattar hela dess administration. I detta sammanhang vill jag främst nämna programmen SEM 2000 och MAP 2000. Kollegiet kommer för övrigt nu i eftermiddag här i Strasbourg att anta ett nytt viktigt dokument om korrekt och sund administrativ och ekonomisk förvaltning. I detta dokument analyserar kollegiet olika möjligheter att förbättra sina instrument när det gäller yrkesmässig inkompetens, ekonomiska oegentligheter, bedrägerier och korruption. Kommissionen överväger även i detta sammanhang möjligheten till en stadgeändring.
Mer specifikt och när det gäller de avdelningar som ansvarar för bekämpningen av BSE har vi som jag redan har nämnt genomgripande omorganiserat dessa. Denna åtgärd var påkallad eftersom hanteringen av BSE-frågan avslöjade ett antal strukturella brister och otillräckligheter.
Vad beträffar eventuella disciplinära åtgärder mot enskilda tjänstemän har kommissionen efter en noggrann granskning av situationen - och ni vet att jag aldrig har tvekat att införa disciplinära åtgärder - kommit till slutsatsen att det inte fanns tillräckligt välgrundade skäl att vidta disciplinära åtgärder, även om vissa felbedömningar uppenbarligen har skett. Jag vill också understryka att våra tjänstemäns arbete säkerligen inte har underlättats genom ett illa avpassat system och frågans ytterst komplicerade karaktär.
Jag vill till sist ta upp undersökningskommitténs rekommendation till förmån för möjligheten till misstroendevotum mot enskilda ledamöter av kommissionen.
Mitt svar kommer knappast att förvåna er. Vi hävdade för övrigt vår uppfattning redan vid regeringskonferensen. Kommissionen kan inte överge den grundläggande principen om kollegialiteten. Detta system är en garant för att kommissionen oberoende skall kunna utföra sitt uppdrag i allmänhetens tjänst. En sanktion mot kommissionen kan endast vara kollektiv och kollegial, på samma sätt som kommissionens ansvar. Regeringskonferensen delade för övrigt kommissionens ståndpunkt härvidlag.
Herr ordförande, tillsammans har vi har tillryggalagt en viktig etapp. Tillfälliga utskottet för uppföljning har nu slutfört sitt arbete. Jag är angelägen om att upprepa kommissionens helhjärtade åtaganden att fullfölja det fruktbara samarbete som detta arbete givit upphov till. Vi kommer att fortsätta detta samarbete inom ramen för parlamentets ständiga utskott. I detta sammanhang gläder det mig för övrigt att medbeslutandeförfarandet hädanefter kommer att tillämpas för veterinära och växtskyddsfrågor, som syftar till att skydda folkhälsan.
Mycket har redan nu uppnåtts. Vi har skapat nya förutsättningar, sunda förutsättningar och nu börjar det verkliga arbetet. Kommissionen kommer två gånger om året att för Europaparlamentet och rådet lägga fram en rapport över verksamheten på BSE-området.
Därtill har vi redan avtalat om att möta er i slutet av 1998. En stor konferens om konsumenthälsa som anordnas i samarbete med parlamentet kommer att ge oss tillfälle att bedöma hur långt vi tillsammans har nått och jag är precis som rådet och medlemsstaterna full av tillförsikt, eftersom vi är fast förvissade att vi endast genom ett nära samarbete mellan våra tre institutioner och rådet kommer lyckas återupprätta medborgarnas och konsumenternas förtroende, bortom den avgörande frågan om skyddet av folkhälsan.
(Applåder)

Roth-Behrendt
Herr ordförande! Tack så mycket herr Santer, det som ni sagt i dag stämmer i mycket överens med det som vi uttalat. Att i dag ytterligare diskutera skillnaderna mellan er och oss eller mellan er och utskottet tycker jag är överflödigt. Jag vill bara göra några korta påpekanden till det som ni sagt. Att Cunningham som jordbruksminister i Förenade kungariket och Boden som ordförande i rådet kommer till utskottet är ingenting som jag skulle vilja beteckna som värt att framhäva, även om det var angenämt. Det är en självklarhet, ursäkta att jag säger det, herr Santer, att ministrarna kommer till ett parlamentariskt organ.
Jag vill nu genast gå över till och vända mig till rådet, för med kommissionen har jag tillräckligt ofta varit tvungen att förhandla och jag vill markera att jag inte längre talar som ordförande i utskottet utan för min politiska grupp, för europeiska socialdemokratiska gruppen.
Herr Boden, jag har lyssnat noga på er och jag är övertygad om att ni menar det som ni säger. Problemet är att ni bara är en bland 15 jordbruksministrar, och jag är inte säker på om ni, trots er goda vilja, kommer att få majoritet i gruppen. Jag lyssnade på er när ni sade att rådet hittills inte haft tid för att rådgöra om många av de frågor som vi t.ex. även behandlade i våra muntliga frågor. Det förvånar mig en del, eftersom vi inte sagt något i vårt utskott för uppföljning än som inte sagts förut i undersökningskommittén. Jag hade förväntat mig att rådet vid varje enskilt sammanträde, som ni eller någon annan ordförande som allra första punkt på föredragningslistan behandlar bekämpning av BSE, konsekvenser och vad gjorde vi för fel!
Jag hör inget från er - och jag säger det i ert ställe, jag beklagar, herr Boden -, för jag hör inget från er. Vad gjorde vi för fel? Ni säger att vi måste ta hänsyn till konsument- och hälsoskydd, nå. Varför säger ni inte att vi har försummat konsument- och hälsofrågor och nu skall vi ta hänsyn till det? Det skulle vara den korrekta formuleringen, herr Boden. Jag upprepar att det gäller er som representant för hela rådet eftersom ni nu är ordförande i där men jag skulle t.ex. mycket hellre säga det till den tyske jordbruksministern eller andra jordbruksministrar.
Varför har jag t.ex. som förut känslan att de personer som har ansvaret ingenting begripit? Ni sade, Boden, att märkningen av nötköttprodukter nu är ett nytt instrument för att skapa förtroende. Om det är så och om ni verkligen menar allvar att vilja skapa förtroende med det - och jag hoppas att ni menar allvar. Jag tilltror inte de andra ministrarna det, och om det är på det viset, varför kunde ni inte rösta ja till ändringen av rättslig grund som parlamentet beslutat tillsammans med kommissionen? Varför måste ni ha avvikande mening och åter välja den mjuka formuleringen i artikel 43, som ger er mest makt, som ger er ett frikort? Varför är det så, Boden? Säg det är ni snäll. Säg också varför jag precis som förut har känslan att korpsyndromet fortfarande härskar i rådet. Ingen korp hackar ut ögonen på den andre. Ni sade: Man måste skydda människorna och också de människor som lever av nötkött. Jag har stor förståelse för att man skyddar bönderna, men jag har även förståelse för att man skyddar den stora majoriteten av människor inom Europeiska unionen. De är många fler än bönderna. Det gjorde ni inte i rådet. Varför var det förut så att köttmarknaden och att upprätthålla marknaden var viktigare än hälsoskyddet och varför skall ni nu tro att det har ändrats? Kan ni säga oss det?
Varför t.ex. har ni inte jublande röstat ja till det blygsamma försöket från Santers kommission att besluta om en ändring av jordbrukspriserna i Agenda 2000 och t.ex. ändra subventionsordningen? Varför har jag från varje jordbruksminister hört gnat och gnäll och stor ängslan? Vi vet alla att det bakom huvudorsaken till det onda som vi för närvarande upplever, BSE och mycket annat, även ligger kriminalitet i denna subventionsordnning. Varför har det inte kommit från er, att ni skulle ha sagt: Vi måste ta ett tufft steg och ändra allt nu. Vi som jordbruksministrar visar att vi har begripit något.
Herr Boden! Det är tråkigt att jag måste säga det så här tufft: Kommissionen har nog fattat en del. Hur mycket den fattat kommer vi att märka snart. Jag har inte känslan att rådet fattat någonting och att jordbruksministrarna, med er som undantag, har fattat någonting och dem borde vi följa mycket uppmärksamt!
(Applåder)

Corrie
Herr ordförande! I öppenhetens intresse vill jag informera om mitt intresse i ärendet i min egenskap av nötköttsproducerande bonde.
Mycket få människor i detta parlament kan till fullo förstå det enorma material som detta tillfälliga utskott har undersökt i detalj under de senaste månaderna och föredraganden Böge och ordföranden är värda mycket beröm för det sätt på vilket de skött detta.
En närmare granskning av kommissionärer, veterinärtjänstemän, forskare, sakkunniga på departement och många andra som vittnat har helt tydligt visat att det under de första dagarna av den fruktansvärda BSE-epidemin begicks misstag på alla nivåer, både på kommissionsnivå och på europeisk nivå. Jag betonar europeisk för, även om merparten av detta problem har drabbat Förenade kungariket, råder det inga tvivel om att det även funnits problem i andra europeiska länder.
Det är synd att vi inte hade en enhetlig europeisk standardpolitik vad gäller BSE från början. Med tanke på vilka mängder smittat material som exporterades till kontinenten från Förenade kungariket, var det oundvikligt att några fall skulle uppdagas. Det gläder mig, herr ordförande, att kommissionsledamot Fischler är så engagerad i att utarbeta en europeisk politik, för att samma höga standarder skall införas i övriga europeiska länder som de som vi varit bundna av i Förenade kungariket. Inte heller får vi glömma bort de stora merkostnader som övriga industrigrenar, t.ex. transportörer, bearbetningsindustrin, slakterier har drabbats av och som nu drabbas ytterligare av den starkt vikande marknaden för nötdjur och nötköttsprodukter.
Det var en återblick. För att titta framåt, framgår det alldeles tydligt av statistiken, att, efter att ha haft en topp på 37 000 fall för tre år sedan och bara 3 000 fall i år i Förenade kungariket, de ansträngningar som den förra och den nuvarande regeringen gjort på ett drastiskt sätt har begränsat sjukdomen. Men brittiska höglandsbönder håller på att slås ut och vi måste så snart som det är möjligt införa en certifiering av hjordar så att gårdar kan förklaras smittfria och att sedan köttet, efter märkning och identifiering, kan spåras hela vägen från djuret till charkdisken.
Herr ordförande! Jag stöder både Böges betänkande och resolutionen.

Martin, Philippe-Armand
Herr ordförande, herr rådsordförande, kära kolleger! I egenskap av ledamot i både tillfälliga undersökningskommittén och tillfälliga utskottet för uppföljning vill jag särskilt gratulera vår kollega Böge till det omfattande arbete han utfört.
Herr ordförande, bara för att vi i dag avslutar arbetet i tillfälliga utskottet för uppföljning kommer vi tyvärr inte att sluta tala om den så kallade galna ko-frågan.
I själva sakfrågan vill jag betona vikten av information och öppenhet. Under hela vårt arbete har vi kunnat konstatera att man under mycket lång tid gjort allt man kunnat för att frågan skulle glömmas bort, eller snarare tystas ned.
Gemenskapens institutioner kommer att bevara sin trovärdighet endast om denna öppenhet görs till regel. Europaparlamentet måste vara fortsatt vaksam på denna punkt, inte enbart för att galna ko-frågan ännu inte är ur världen, utan också för att vi inte har några garantier för att andra problem av samma typ inte kommer att uppträda i framtiden, med hormoner, GMO eller någon annan ny och otillräckligt kontrollerad teknik.
Herr ordförande, jag måste tillstå att jag naturligtvis inte är emot teknisk utveckling, men medborgarna i Europeiska unionens medlemsstater måste känna tillit till denna utveckling. Den garantin kommer de att få om de vet att beslutsfattandet präglas av verklig öppenhet.
Såväl när det gäller betänkandet som den strukturella förändringen av kommissionen är det med tillfredsställelse jag konstaterar upprättandet och utvecklingen av GD XXIV, under ledning av Bonino. Jag vill emellertid fästa er uppmärksamhet på behovet av att bevara jämvikten mellan de olika generaldirektoraten. Låt oss akta oss för att ta från den ena för att ge till den andra. Här tänker jag särskilt på GD VI. Jag vill påminna er om att det har ett betydelsefullt och omfattande uppdrag. Det måste behålla tillräckliga resurser för att kunna fullgöra sin uppgift.
Avslutningsvis, herr ordförande, vill jag påminna om att jag var en av de som undertecknade det misstroendevotum som förkastades av denna kammare och understryka att jag därför kommer att vara särskilt uppmärksam på det sätt på vilket kommissionen genomför min rekommendation i denna fråga. Om jag märker att ärendet faller i glömska kommer jag att vid behov friska upp ert minne.

Mulder
Herr ordförande! Jag vill också sälla mig till dem som gratulerar ledamöterna av tillfälliga utskottet för uppföljning av rekommendationerna beträffande BSE, ordföranden, föredraganden och ledamöterna, till det arbete som de har gjort. Det är ett bra exempel av parlamentet hur det skall gå till i en undersökningskommitté.
Europeiska kommissionen har lyckligtvis följt de flesta rekommendationerna, och det har vad oss beträffar undanröjt motsättningarna i debatten. Vi gläder oss åt det faktum att kommissionen var sjätte månad kommer att ge ut en rapport om situationen i samband med detta ärende. Det innebär att vi var sjätte månad kommer att kunna fördjupa oss i tillståndet för livsmedelskvaliteten. Vi anser att det är av ytterst stor vikt. Vi anser också att det är viktigt att kommissionen tar upp det i internationella organ, för jag tycker att det blir svårare och svårare att förklara för europeiska bönder vad de får eller inte får göra av den eller den orsaken, medan detsamma inte gäller för bönder utanför Europa. Det är nödvändigt att det nås samförstånd på det internationella planet på dessa punkter.
När det gäller ministrars skyldighet att inställa sig inför undersökningskommittéer i Europaparlametet har jag av Santer förstått att det är juridiskt omöjligt att tvinga minstrar. Jag anser att alla möjliga politiska medel måste användas för att ändå göra detta. Det är oacceptabelt att ett visst parlament ratificerar att denna typ av undersökningskommittéer har denna möjlighet och att samma parlament sedan godkänner att vissa ministrar inte inställer sig. Det är en logik som i mina ögon inte kan accepteras.
En av punkterna som fortfarande måste lösas så snabbt som möjligt är vad som är möjligt och vad som inte är möjligt med kött- och benmjöl från däggdjur när det används som kreatursfoder. Sjuka djur kan man förmodligen inte använda, men vad kan man göra med annat kött- och benmjöl? Det är en punkt som enligt min åsikt måste lösas så fort som möjligt.
En sista punkt. Att parlamentsledamöter deltar som observatörer i vetenskapliga kommittéer är någonting positivt, för öppenhet är bra. Jag är dock starkt för en uppdelning av makten. Parlamentet kan aldrig på förhand ta ansvar för dessa kommittéers beslut.

Tamino
Herr ordförande! Det råder inget tvivel om att först undersökningskommittén om BSE och sedan utskottet för uppföljning av de slutsatser undersökningskommittén hade gjort, har pekat på allvarliga fel och brister vad gäller risker, kontroller och tillämpning av gemenskapens regler såväl inom medlemsstaterna som kommissionen. Europaparlamentet valde en villkorad misstroendeförklaring som ett instrument för att skapa en ny relation mellan Europaparlamentet och kommissionen. På sätt och vis har metoden givit resultat, vilket redan visas av de föregående inläggen.
Men det finns fortfarande många olösta problem och jag tror inte att inläggen från rådets ordförande eller kommissionens ordförande har kunnat skingra tvivlen. Av den anledningen kommer vi gröna att med kraft hävda nödvändigheten av att uppfylla samtliga de krav som framförts av de två kommissionerna om BSE, för att garantera konsumentskyddet och för att skydda medborgarnas och djurens hälsa.
Låt mig nu helt kort peka på ett antal frågor som kräver ytterligare insatser och ytterligare samarbete mellan medlemsstaterna och Europeiska unionens institutioner: Europaparlamentet, kommissionen och rådet. För det första måste vi komma ihåg att på grund av försumlighet och politiska brister i kampen mot BSE kommer det att dyka upp nya fall av denna sjukdom och vi måste vara förberedda på att ingripa i dessa nya fall för att undvika att det händer som hände i Belgien, dvs. att en infekterad djurkropp förvandlades till kadavermjöl.
Liksom det kommer att dyka upp fler fall av BSE, så kommer det även att visa sig nya fall av Creutzfeldt-Jakob, i dag i inkubationsstadiet, eftersom man dessvärre har konstaterat ett vetenskapligt samband mellan den sjukdomsalstrande komponenten i BSE och den nya varianten av Creutzfeldt-Jakob. Det är med andra ord nödvändigt att förstärka övervakningen och de skydds- och kontrollåtgärder som vidtagits. I enlighet med det som ordföranden Santer sade, krävs också ekonomisk hjälp till de drabbade familjerna så att de sjuka och deras anhöriga hålls ekonomiskt skadeslösa, även med bidrag från medlemsstaternas sida.
Drar man de logiska slutsatserna av allt detta kan man konstatera att det är nödvändigt med nya kontroller vad gäller hela den aktuella verksamheten och att man tillämpar försiktighetsprincipen. Ur den synpunkten bör man komma ihåg att BSE har en symbolisk innebörd som bör leda till att konsumentskyddet förstärks och att man skapar ett jordbruk som är i harmoni med miljön. Snart skall vi ta upp nya problem: en översyn av livsmedelslagarna där det redan finns en grönbok, menutfrågningen om den väckte stora tvivel om framför allt åtgärderna mot hormonbehandling, användning av antibiotika i djurfoder, novel food , införandet av livsmedel som framställts av genetiskt manipulerade organismer, framtiden för salmonella i djurbestånden. Av de anledningar som jag redovisat hoppas vi att de olika institutionerna inom Europeiska unionen i år, via kommissionens halvårsrapporter och den gemensamma konferensen, skall kunna presentera lämpliga åtgärder som i första hand uppfyller kraven från unionens konsumenter och medborgare.

Dell'Alba
Herr ordförande, herr kommissionsordförande, kära kolleger! Låt mig som representant för gruppen Europeiska radikala alliansen uttrycka såväl min tillfredsställelse som min besvikelse över hur BSE-frågan har hanterats: tillfredsställelsen, framför allt i egenskap av parlamentariker, gäller den viktiga pådrivande roll som Europaparlamentet spelat när det gäller kommissionens behandling av frågan, och det faktum att kommissionen i många fall har reagerat positivt på de många berättigade krav som kommit från Europaparlamentet och som också är uttryck för den allmänna europeiska opinionen; att begränsa riskerna, kontrollera och i framtiden inte begå de misstag som man begått hittills när det gäller hanteringen av galna ko-frågan.
Men jag känner mig också missbelåten över att inte samtliga våra förslag har upptagits av kommissionen, som kanske har visat alltför stor försiktighet - tillåt mig säga detta, ordförande Santer - när det gäller stödåtgärderna: omstruktureringen har gått bra, mycket bra hittills, framför allt det arbete som utförts av den ansvarige kommissionären och av kommissionen som helhet, men det är enligt mig svagt att man inte haft modet att löpa linan ut, vilket parlamentet begärde, såväl på intern nivå som när det gäller åtgärderna mot den medlemsstat som - man kan inte undvika att nämna det - har gett upphov till krisen. Besvikelse också, om ni tillåter, över de kolleger i parlamentet som i stället har velat ställa till en massaker genom att skjuta i blindo vilket skulle ha gett en bild av oss och av kommissionen som inte är korrekt. Det är tur att hoten inte sattes i verket, att de aviserade hårda tagen aldrig blev av. Parlamentet kommer i en seriös anda att rösta om en text som visserligen är kritisk, men som naturligtvis inte kan undgå att erkänna allt det goda arbete som hittills har utförts.

Nicholson
Herr ordförande! Jag skulle också vilja stämma in i kören av lovord till utskottets ordförande och till föredraganden för deras mycket fina arbete.
Jag välkomnar verkligen det här betänkandet för att det lägger en grund för att vi skall kunna se till att vi aldrig igen behöver ställas inför ett så allvarligt och svårt problem som BSE har varit för oss. Nötköttsproducerande bönder i Förenade kungariket är de som drabbats hårdast av de genvägar som kött- och benmjölsindustrin tagit. Vi måste lära av de misstag vi gjort och se till att de inte upprepas. Ja, vi behöver insyn och större öppenhet, och vi måste återfå konsumenternas förtroende för att den mat de köper i affärerna är av bästa möjliga standard.
Vi måste nu se framåt. Jag välkomnar Cunninghams ansträngningar, för sedan han tillträdde har han verkligen lyckats förändra förhållandet mellan det tillfälliga utskottet och den brittiska regeringen.
Det gläder mig att betänkandet kunnat undvika vissa av de mer extrema åsikter som framförts av en minoritet. Som jag sade, så måste vi nu gå vidare. Jag anser också att vi måste få ett slut på den häxjakt som har bedrivits mot kommissionens tjänstemän och, faktiskt, till stor del, mot den brittiska regeringen.
Det är viktigt att bygga upp ett förtroende och att återvända till de högsta standarderna i produktionen av all vår mat och att säkerställa att de livsmedel som importeras till Europeiska unionen håller samma höga standard som de som produceras av bönder inom Europeiska unionen.
I framtiden måste vi basera våra beslut på helt vetenskapliga fakta och ingen upphaussad desinformation som lagts fram av media och press.
Jag skulle vilja lyckönska kommissionen för det positiva sätt som den följt tillfälliga utskottets rekommendationer och jag skulle vilja att det tas till protokollet, att jag härmed berömmer kommissionsledamöterna Fischler och Bonino och deras medarbetare för den hjälp, det stöd och det ansvarskännande sätt som de hanterat detta problem med och för det sätt på vilket de fullgjort sina skyldigheter.
Jag skulle vilja säga att, eftersom jag kommer från Nordirland, där våra nötköttsproducerande bönder i mycket stor utsträckning fått lida av exportförbudet för brittiskt nötkött, att jag hoppas att både kommissionen och rådet kommer att fullgöra sina skyldigheter. Jag hoppas att när förpliktelserna från Florens har fullgjorts, vilket jag anser är fallet i Nordirland, att förbudet omedelbart kommer att upphävas, och att det inte kommer att ske något förhalande eller helomvändningar, och att de ökande krav som vi ställer kommer att tillgodoses. Jag ser fram emot det. Jag önskar er allt gott i framtiden. Jag hoppas att vi aldrig mer behöver komma till denna kammare av en liknande anledning eller vid en liknande tidpunkt, med anledning av ett sådant problem.

Martinez
Herr ordförande! Böges betänkande från utskottet för uppföljning har hänfört alla våra kolleger.
Nötboskapen fortsätter att dö i Belgien, Frankrike, Storbritannien, men allt är frid och fröjd. Även om det gäller djur som fötts efter förbudet mot animaliskt mjöl är det inte så farligt, och även om ett belgiskt djur hamnade i 1 200 ton animaliskt mjöl! Det finns 21 officiella fall av Creutzfeldt-Jakobs sjukdom. Så länge alltihop inte når fram till kommissionen kan det kvitta. Vetenskapliga bevis för överföringen från djur till människor föreligger, men det är inte oroväckande. Det animaliska mjölet fortsätter att spridas, tillverkas, konsumeras, men huvudsaken är öppenheten! Även om förresten Green i öppenhetens namn har avstängt de grupplösa och ARE från utskottet för uppföljning. Tio miljoner väljare är inte berättigade till öppenhet - de kan lika gärna dö!
I gengäld har kommissionen erbjudit oss några smulor i form av inre omorganisering, förordningen om tillbakadragande av högriskmaterial från livsmedelskedjan, en liten smula på 50 miljoner ecu till forskning, en något förbättrad bearbetning av animaliskt mjöl från slaktavfall, men det viktiga har inte gjorts, vilket innebär att man inte har vidtagit några disciplinära åtgärder mot de som gjort sig skyldiga till allvarliga misstag. Bara den stackars Mansito har fått gå i pension, dansken Hoelgaard har befordrats till direktör för växtprodukter, så att han efter att ha förgiftat djuren nu kan ta sig an växterna. Meldrum har som enda straff fått pension och Marchant har inte fått något alls. När det gäller profitören McSharry klarar han sig givetvis undan.
Varken den brittiska regeringen eller bröderna De Mulder har avkrävts något ansvar, den brittiska regeringen har inte bett om ursäkt, och även om de inte gör det för sitt brott mot nötdjuren - och jag vet inte om detta kan preskriberas eller ej - har det ändå begåtts ett brott mot mänskliga offer, eftersom det för en uppfödare är ett icke försumbart psykologiskt trauma att se sina hjordar förstöras och ett brott mot skattebetalarna, om vi får tro Tillich, som ju i sin allmänna rapport om 1998 års budget avslöjade kostnaden för dessa åtgärder: 1, 5 miljarder ecu för 1996 och 2, 2 miljarder för 1997, varav över 1 miljard ecu indirekt. Och jag som trodde att Europeiska kommissionen var intresserad av att försvara Europeiska unionens ekonomiska intressen.
Dessutom kvarstår inkonsekvenser: kadavren fortsätter att bearbetas, visserligen till animaliskt mjöl avsett för icke-idisslare, men högriskmaterial som är förbjudet i Europeiska unionen, såsom exempelvis hormonbehandlat kött, importeras likafullt av Förenta staterna. Antagligen kommer man att märka nötdjuren, men först år 2000! Under två år ingen märkning, ingen kontroll i Dover, ingen kontroll av embargot! Och än värre - Nordirland, som i sällskap av Gibraltar är den sista brittiska kolonin, sedan Hongkong försvann, detta Nordirland fyller funktionen av trojansk "oxe" .
Detta var lite av vad man främst har åstadkommit, det vill säga rökridåer och tekniska illusionstrick. Det är sant att den enda effektiva åtgärden hade varit att förbjuda den fria rörligheten, men det hade varit att sikta på Europabyggets själva hjärta. Då förstår ni kanske vari den enda effektiva åtgärden består!

Bonino
Herr ordförande! Jag vill med några ord sammanfatta vad jag känner i detta skede av debatten. Allra först vill jag betona att vad vi tillsammans åstadkommit under det senaste halvåret är just en process och att vi i dag inte befinner oss vid processens slutmål, utan bara vid en etapp av den, som måste få en fortsättning. Det rådde ingen tvekan om att allt inte skulle gå att lösa på sex månader. Det var därför vi tillkännagav en hel rad åtgärder som skulle vidtas under en given tidsperiod. Vi måste vara tydliga mot varandra. Vi har avverkat en viktig etapp, men befinner oss inte vid slutmålet.
Det är inte tal om att i nuläget lätta på trycket eller avsluta den ömsesidiga kontrollen eller dialogen mellan parlamentet och kommissionen. Vår samtalspartner kommer hädanefter inte att vara tillfälliga utskottet för uppföljning, men jag menar att vi åtminstone måste fortsätta att informera och blanda in utskottet för miljöfrågor, hälsa och konsumentskydd, precis som vi har gjort under det gångna halvåret. Sakerna skall därför inte stanna vid rapporten och betänkandet eller vid den konferens som man har beslutat att anordna i slutet av 1998 för att underhålla debatten. Det måste finnas ett fortsatt och stadigvarande samarbete med utskottet som ansvarar för konsumentskydd.
Vidare tror jag att den här tiden har lärt oss att det i så här pass komplicerade ärenden inte finns några givna svar, att allt inte är enkelt. Det skulle vi gärna vilja, vi också, för då skulle allt vara enklare även för oss. Tyvärr förhåller det sig inte så. Så gott som varje dag och vecka kommer nya vetenskapliga rön rörande just denna fråga. Och vi har tillsammans varit med om hur vi i efterhand varit tvungna att ändra lagförslag som vi just utarbetat, i ljuset av vetenskapliga utlåtanden som förstås pekade åt annat håll.
Så ser det ut i denna värld, som är inbegripen i en dynamisk process. Mot bakgrund av en så komplicerad situation tror jag att det positiva under detta halvår bestod i samarbetet mellan kommissionen och parlamentet, som visade att det är möjligt att göra framsteg i ett inte alltid så fridfullt klimat, präglat av motsättningar, det ska erkännas, men i en anda inriktad på dialog, som är bäst lämpad att hjälpa oss.
Vad oss ankommer räknar vi med att snart kunna komplettera kontrollsystemet. Alla de vetenskapliga rådgivarna finns redan på plats, liksom vetenskapskommittén och dess förfarande, som alla känner till. Vad beträffar kontrollsystemet tror vi att det kommer att vara klart att tas i bruk i slutet av 1998, med ett hundratal inspektörer.
Det finns en tredje faktor som jag vill betona här. Alla har välkomnat den åtskillnad som har gjorts mellan den lagstiftande makten och den kontrollerande makten, men jag vill ändå påpeka för er att denna metod inte tillämpas i det stora flertalet medlemsländer. Detta är alltså en annan och mycket komplex sida av en situation där lagstiftning, kontroller och vetenskapliga utlåtanden är åtskilda på gemenskapsnivå, men inte på nationell nivå. Detta föranleder oss att säga att ansträngningar måste göras för att stärka dialogen med medlemsstaterna och förmå dem att å sin sida förbättra sina rutiner, med tanke på att huvudansvaret för kontrollerna även fortsättningsvis komer att vila på medlemsstaterna.
Vi kommer kanske att få tillfälle att ytterligare diskutera alla dessa aspekter före debattens slut, och kommer då att upptäcka att det i denna fråga finns tre saker som förefaller uppenbara, enligt min mening. Det är för övrigt en fråga som inte enbart rymmer svart och vitt, utan tyvärr också mycket grått, och detta bör få oss att iaktta försiktighetsprincipen, samtidigt som vi naturligtvis skall tänka på att även denna princip har sidor som det vore intressant att ägna en djupgående analys.
Jag vill tacka de ärade parlamentariker som har yttrat sig. Jag är viss om att rådet hädanefter kommer att visa sig mer samarbetsvilligt. Åtminstone kan man ju alltid hoppas, som det heter. Det är ingen tvekan om att man lyssnar på ett annat sätt. Jag vill tacka er för er för att ni kom. Vi kände oss mer ensamma för några månader sedan. I likhet med ordföranden ville jag gärna betona detta, som också är ett bevis på att ni vill axla ert ansvar. Det är vad jag tror mig kunna säga i detta skede, måhända med reservation för de svar jag senare skall ge på övriga frågor.
(Applåder)

Fischler
Herr ordförande, mina ärade damer och herrar ledamöter! Tillåt mig att jag inskränker mig till några få aspekter på Böge-betänkandet som direkt faller inom mitt uppgiftsområde.
Först gäller det livsmedelssäkerheten och -kvaliteten samtidigt som konkurrenskraften ökar för de europeiska jordbruksprodukterna. Det är som ni vet de viktigaste målen och ledmotivet i jordbruksdelen i Agenda 2000. Jag välkomnar därför de klara konstateranden som gäller detta som finns i betänkandet och är tacksam för stödet från Europaparlamentet för att införa även sociala och ekologiska kriterier i för den framtida gestaltningen av den gemensamma jordbrukspolitiken, som jag föreslagit i Agenda 2000. Vi kommer emellertid gemensamt behöva arbeta mycket med att försöka övertala medlemsstaterna.
Jag välkomnar även att man vill ha lokalanpassade åtgärder och krav på regional respektive ortsanpassad hänsyn till optimal, speciell intensitet. Jag anser detta krav för långt mer meningsfullt och jag är tacksam för vidareutvecklingen av denna inställning. Såtillvida är det en logisk konsekvens att göra förordning 20/78 mer flexibel.
Initiativet att koppla utjämningsbetalningarna till en kodex för bra jordbrukspraxis enligt idén att driva ett naturresurssnålt ekonomiskt jordbruk är mycket sympatiskt. Jag hoppas att ordföranden i rådet i dag eftermiddag, när jordbruksministrarna kommer att avgöra sin inställning till Agenda 2000, kan ge mig ryggen fri. Jag ser visserligen en viss motsättning till de ovan nämnda kraven från Europaparlamentet om att förstora odlingsytorna och att gynna ett extensivt jordbruk. Vi kommer dock säkert att fördjupa oss i denna fråga vid något tillfälle i parlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling.
Som ni vet har kommission överklagat beslutet vid WTO-panelen om hormonbehandling av kött. Vi har ingen motsatt uppfattning i denna fråga. Men det är viktigt anser jag att ni också använder era parlamentariska kontakter, speciellt med USA, för att göra klart för våra handelspartner att vi inte kommer att ge efter i hormonfrågan.
Låt mig nu gå in på några punkter i betänkandet. Målet att garantera en hög standard för konsumenternas hälsa måste märkas såväl i lagstiftning som i genomförande och övervakning i medlemsstaterna och i genomförandet på ort och ställe. Vi kommer därför i fortsättningen bli tvungna att systematiskt övervaka vår lagstiftning om den motsvarar detta krav. Och där det behövs omarbetningar och anpassningar kommer vi även att genomföra dessa.
Dessutom kommer vi att regelbundet följa upp uppdateringar i befintlig lagstiftning, som följer av anpassning till tekniska nyheter, och varje gång ta det som anledning till att göra en grundlig omprövning av dessa bestämmelser. Vi måste vara på det klara över att vi står inför ett arbetsprogram och vars genomförande, som min kollega Emma Bonino redan sagt, är en kontinuerlig process, något som ständigt måste bevakas och vars effektivitet även beror på de resurser som står till förfogande.
Som första punkt i detta program arbetar mina avdelningar med att förbättra gemenskapens system för kontrollåtgärder inom veterinärområdet. Ett stort område, där det finns olika typer av öppna frågor, är användandet av kött- och benmjöl i djurfoder. Kommissionen beträder här den enda väg som är möjlig när den stöder sin politik på principerna om safe sourcing , safe processing och safe use. Ni pekar i parlamentets betänkande på två speciella problem i detta sammanhang, nämligen frågan vad skall hända med döda djur, och frågan om vi över huvud taget skall utfordra gräsätare med animaliskt protein.
Vi måste föra en allvarlig debatt i båda frågorna. Som jag redan antydde vid konferensen om kött- och benmjöl kommer dessa frågor att diskuteras vid ett allmänt samrådsmöte. Det aktuella samrådspapperet är färdigt, översänt till parlamentet och finns sedan den 14 november även på Internet. Även inom forskningen fortgår en ständig vidareutveckling. Listan över prioriterade forskningsområden blir allt längre. Vi har att göra med en ny typ av sjukdom där det finns ett gigantiskt forskningsbehov.
Kommissionen försöker att samordna medlemsstaternas forskningsaktiviteter inom detta område och ställer pengar för forskningsprojekt till förfogande. För att även garantera ett tillräckligt stort forskningsintresse från vetenskapsmännens sida, speciellt när det gäller tillämpad BSE-forskning, borde vi gemensamt överlägga med parlamentet om vi inte även borde slå in på nya vägar.
Ni säger i ert betänkande att kommissionen i framtiden i tid, och helst så tidigt som möjligt, skall vidta åtgärder inom hälsoområdet. Jag instämmer helt i detta. Jag vill emellertid klargöra att det bara är möjligt om det bl.a. finns nödvändiga resurser. BSE har ställt de europeiska institutionerna inför en unik utmaning när det gäller att bemästra en kris av europeisk dimension. Parlamentets tillfälliga undersökningskommitté samt undersökningsutskottet för uppföljning har anvisat nya vägar för en gemensam formulering av vår politik inom hälso- och konsumentskyddet, men även inom jordbrukspolitiken.
Denna samarbetsmodell mellan kommissionen och parlamentet skulle jag vilja fortsätta gemensamt med er!
(Applåder)

Boden
Herr ordförande! Tack för att jag fick tillfälle att i korthet besvara de frågor och anmärkningar som har riktats till rådet. Jag noterar att ni uppskattade rådets närvaro vid detta möte och att ni har förtroende för rådets ordförande, men det tycks mig som om ni brister en smula i förtroende för rådet (jordbruk).
Till Roth-Behrendt vill jag säga att hon misstar sig, och att denna misstro gentemot rådet (jordbruk) inte är berättigad. Detta har avbrutit sina överläggningar om Agenda 2000, en fråga i vilken det måste fatta ett beslut innan i morgon kväll, för att understryka vilken vikt man lägger vid denna debatt och vid problemet rörande livsmedelssäkerhet. Jag kommer i mitt anförande även att visa att rådet, och i synnerhet rådet (jordbruk) inte har legat på latsidan i sina ansträngningar för att förbättra problemet rörande hälsa och livsmedelssäkerhet och att det har försökt följa de rekommendationer och förslag som kommissionen har lagt fram i denna fråga.
Jag vill också säga att ekonomiska och sociala överväganden inte ges prioritet vid våra överläggningar, även om dessa är viktiga för ett stort antal jordbrukare. Jag har betonat att rådet i sitt agerande hela tiden har gett högsta prioritet åt skyddet av folkhälsan.
Vidare kritiserar Roth-Behrendt rådet för att det inte antagit den av Europaparlamentet föreslagna artikeln som rättslig grund för förordningen om märkning av nötkött och registrering av nötdjur. I denna fråga vill jag säga att valet av lämplig rättslig grund i enlighet med domstolens ständiga rättspraxis inte är beroende av politiska hänsyn, utan skall grunda sig på innehållet i den rättsakt som skall antas.
Vad beträffar förordningen om identifiering och märkning ansåg rådet återigen på grundval av domstolens rättspraxis att det med hänsyn till fördragsbestämmelsernas nuvarande utformning är artikel 43 som är den lämpliga och tillräckliga rättsliga grunden, eftersom denna förordning berör produktion och saluföring av de jordbruksprodukter som räknas upp i bilaga 2 till fördraget och bidrar till uppfyllandet av vissa av de mål för den gemensamma jordbrukspolitiken som anges i artikel 39.
Även om rådet inte godtog kommissionens förslag, som till följd av Europaparlamentets debatt om denna rättsliga grund för övrigt ändrades nästan i sista minuten, bör man dock erkänna att rådet har utfört ett tydligt redovisat och mycket snabbt arbete och att det har försökt få en viktig förordning att börja tillämpas, eftersom vi alla vet att registreringen av nötdjur och möjligheten att säkert spåra deras förflyttningar är avgörande för att snabbt och effektivt kunna utrota sjukdomar. Detta är en förutsättning för all tillförlitlig och kontrollerbar märkning av kött och köttprodukter.
Roth-Behrendt kritiserar också rådet för att det inte godkänt kommissionens förslag om prissänkningar. Här vill jag säga att rådet (jordbruk) inte anser att jordbrukarnas inkomster är av den storleken att de tål att minskas ytterligare. Rådet anser att man nu, med tanke på förslagen i Agenda 2000, måste insistera på att definiera och bekräfta det europeiska jordbrukets identitet, en identitet motsvarande den identitet Europaparlamentet vill ge gemenskapens jordbruk, ett mångsidigt och hållbart jordbruk som är fördelat över Europas hela territorium, som värnar om miljöoch djurskydd och erbjuder sunda och säkra kvalitetsprodukter.
När vi i eftermiddag återupptar arbetet i rådet (jordbruk) hoppas jag att mina kolleger enhälligt kommer att bekräfta och försvara denna det europeiska jordbrukets identitet, såväl inom som utanför gemenskapen. Om så är fallet tror jag att vi kommer att ha tagit ett stort steg i den riktning som även Europaparlamentet önskar i syfte att främja ett jordbruk som värnar om hälsa och säkerhet.
(Applåder)

Whitehead
Herr ordförande! Även jag välkomnar det mina kollegor har åstadkommit i utskottet och jag saluterar de verkliga hjältarna bakom detta betänkande - Medina, Böge och Roth-Behrendt - för det stora arbete de har lagt ned, och även dem i kommissionen som har interagerat med oss på ett ytterst positivt sätt under de senaste sex månaderna.
BSE och CJS har varit en mardröm för Europa i ett par år. Många har mist sin utkomst och en del har t.o.m. mist livet. Medina-betänkandet och uppföljningen av det har visat att Europaparlamentet på eget bevåg kan ta lämpliga initiativ i denna fråga. Det är en annan form av medbeslutande, med undantag för att vi i detta fall inte reagerar på förslag som lagts fram av kommissionen eller rådet, utan att vi intar en ståndpunkt på grund av avsaknaden av sådana förslag i ett tidigare skede. Kritiken mot kommissionen under debatten om Medina-betänkandet framfördes i denna anda.
Vi bör nog så eftertryckligt tillstå att kommissionen har gjort avsevärda framsteg, i synnerhet genom GD XIV, under de senaste sex månaderna. På grund av det är den klart övervägande uppfattningen min grupp och likaså i andra grupper, att ett misstroendevotum i detta läge inte är tillämpligt. Det finns många saker som fortfarande oroar oss. En är den något förhalande inställningen till disciplinära åtgärder inom kommissionen själv, men det är ingen grund för ett misstroendevotum. Vi sade från allra första början att, även om vi ägnar oss åt frågor som rör allmänhetens hälsa och säkerhet, så är vi inte ett utskott för den allmänna säkerheten i den franska revolutionens anda, som ropar efter skådeprocesser och vill se huvuden falla. Vi vill bara se till att man lär sig läxan om intern disciplin lika effektivt som andra.
Vi anser också att rådet varit senfärdigt redan från början i sitt gensvar på kommissionens mycket nödvändiga förslag för hälsa och säkerhet och hantering av riskmaterial inom gemenskapen. Hela vårt utskott, i synnerhet under besöket i Förenade kungariket, rördes av CJS-offrens och deras familjers lidande, som vältaligt beskrevs för oss av paret Churchill. Hela utskottet ville uttrycka sin solidaritet med offren för denna fruktansvärda sjukdom och med deras familjer. Vi är medvetna om att detta måste ske i form av både materiell hjälp och moraliskt stöd. Både medlemsstaterna och kommissionen måste involveras i detta, och vi ser fram emot initiativ från bägge sidor i detta avseende.
För egen del måste jag säga att en undersökning av ursprungen till CJS i Förenade kungariket borde ha företagits för länge sedan och jag skall göra allt jag kan för att åstadkomma detta. Diskussionen är i princip avslutad och det borde nu inte finnas anledning till några onödiga förseningar vad gäller detaljerna. Den brittiska regeringen välkomnar detta betänkande. Denna gång har igen sådan hätsk kritik framförts som den som riktades mot Medinas förra betänkande. Vid sitt framträdande inför utskottet klargjorde ministern, dr. Cunningham, att utskottet gjort helt rätt i att kalla honom och att han alltid skulle delta. Det är bättre att betona de positiva aspekterna av det, i stället för att ge sig in på juridiskt hårklyveri över vad som inte kan krävas eller begäras eller tillåtas i enlighet med det interinstitutionella avtalet.
Förenade kungariket har varit centrum för BSE-epidemin från första början, men med tanke på de förebyggande åtgärder som nu vidtagits, är det berättigat att ses som en förebild vad gäller hälso- och säkerhetsstandarder, inklusive säker förvaring av bearbetade djurkroppar. Många människor har påpekat just detta. Jag vill bara peka på att samtidigt som allt har gjorts för att efterleva villkoren i Florens-överenskommelsen, är det av yttersta vikt för hälsa och säkerhet att de behandlade djurkropparna - i form av kött eller benmjöl - förvaras under absolut säkra förhållanden tills de säkert kan förbrännas. Vi kan inte begära att hela köttberget skall gå upp i rök genast.
Vi anser att alla medlemsstaterna nu bör vara beredda att införa exakt samma förebyggande åtgärder som redan har genomförts i Förenade kungariket. Nyligen timade händelser i Belgien visar att BSE kan förekomma i länder som tidigare ansett sig vara fria från det och att misstag kan göras vad gäller analyser och slutdestination för de berörda djurkropparna. Jag säger inte detta i någon annan anda än av sympati och - för att använda det ord ordföranden själv använde i dag - solidaritet med alla länder, som - var de än befinner sig - upptäcker att de påverkats av BSE på samma sätt som vi i Förenade kungariket.
Svaret är inte att högljutt kräva BSE-fria regioner eller zoner, utan att inse att vi inom Europeiska unionen är en enda zon som behöver total säkerhet, spårbarhet och vaksamhet som den bäst grunden för konsumentens förtroende och för att handel med nötkött återigen skall kunna bedrivas inom hela gemenskapen och detta på en marknad där förtroendet har återupprättats.
Min sista punkt är bara att jag vill säga att denna granskningsprocess i framtiden måste fortsätta, och jag ser fram emot den informationskampanj om livsmedelssäkerhet som GD XXIV planerar för 1998. Jag hoppas att den kampanjen kommer att kunna lanseras under det brittiska ordförandeskapet med full uppbackning från medlemsstaterna och från konsumentgrupper. Ur allt detta kan, efter detta nödläge, mycket gott komma för både konsumenter och producenter inom gemenskapen. Ömsesidigt förtroende dem emellan och en ordentlig hälsooch säkerhetsordning måste bli resultatet av BSE-krisen.

Rack
Herr ordförande! Detta parlament förebrås ofta för att inte alltid vara så ansvarsfullt. Denna förebråelse, som inte alltid är oberättigad, är det upp till oss att motbevisa för när vi verkligen har makt då agerar vi ansvarsmedvetet och har även uppnått en hel del. Vi har uppnått en hel del i detta utskott. Vi är positiva till att hälso-, miljö- och konsumentskyddet i framtiden behandlas med högre prioritet än övriga mål inom inre marknaden. Vi är positiva till att vår jordbrukspolitik på sikt ändras så att inte massa, mängd och yta är de viktigaste kriterierna utan att vi satsar på att kvalitet, god klass, sundhet och miljö skall styra ekonomin i jordbruket. Vi har även ur demokratisk synpunkt kommit en bit på väg. Kommissionens arbete är i dag annorlunda organiserat än tidigare. Slagordet insyn är något som vi upplevt och levt efter under de senaste dagarna och veckorna.
Den aktuella lagstiftningen kommer att i framtiden ske under parlamentets ansvarsfulla medverkan. Det hoppas vi på i alla fall. Vi hoppas det senast kommer att ske på grundval av de kompetensförändringar som Amsterdamfördraget för med sig. Vi har inte uppnått allt. Vi har inte sanktionerat något verkligt individuellt ansvar. Men vi kan räkna med kommissionsordförandens löfte om att se till att vi får en ny disciplinär rätt, att vi i framtiden även kommer att ha relevanta rättsliga grunder när det sker felaktigheter. Vi har inte kommit fram till några färdiga resultat när det gäller ersättningar till offren. Våra insatser går emellertid i rätt riktning och vi förväntar oss att i samarbete mellan parlamentet, kommissionen och rådet kunna hitta lösningar som även fungerar i framtiden. Vi har inte nått ända fram, därför måste vi även under de kommande månaderna gemensamt fortsätta med att bearbeta följderna av BSE-skandalen och att vi alla på sikt drar nytta av arbetet i de båda BSE-kommittéerna.

Hyland
Herr ordförande! Inom livsmedelssektorn måste den allt överskuggande faktorn vara livsmedelssäkerhet och -kvalitet. Lönsamhet får inte skapas till priset av konsumentens rättigheter och säkerhet. BSE har varit en dyrköpt lärdom för Europa, som aldrig får upprepas. Den mänskliga tragedien få inte glömmas bort. Jag uppskattar verkligen ordförande Santers erkännande av den mänskliga tragedin i morse. Han behandlade den på ett mycket medkännande sätt.
Genom att stödja detta betänkande som ligger framför parlamentet, anser jag att det är tack vare kommissionen som bestämmelser snabbt infördes för att både utrota BSE och, ännu viktigare, för att förebygga en upprepning. I detta avseende vill jag säga att det särskilda utskottets arbete och parlamentets åsikter också har varit betydelsefulla. Det gläder mig att kunna säga att många av dem också tagits med av kommissionen. Vad gäller BSE vill jag säga att bönderna var oskyldiga offer för omständigheter utom deras kontroll. Bönder ägnar sig normalt inte åt att sammansätta livsmedel och när de köpte sitt djurfoder kände de inte alltid till det faktiska proteininnehållet.
Vad gäller livsmedelssäkerhet och -kvalitet måste vi se till, och jag anser att det här är viktigt inom ramen för förhandlingarna om de nya världshandelsavtalen, att Europeiska unionens satsning på konsumentskydd inte utsätter våra konsumenter för risker, eller ger vår industri en konkurrensnackdel. Vi har tagit vårt ansvar vad gäller livsmedelssäkerhet och -kvalitet och vi måste se till att våra konsumenter får fullgott skydd i den större världshandeln också.

Frischenschlager
Herr ordförande! Jag skulle vilja diskutera bristen på politiskt ansvar som blivit så tydlig i detta fall. En sak är helt klar: Där ekonomiska intressen och massivt stöd i form av subventioner finns, där förekommer också missbruk som en självklarhet. Vi måste täppa till de institutionella luckorna. En är det absoluta kravet på demokratisering av den europeiska jordbrukspolitiken. Där kommer vi inte att ge upp!
Den andra är det politiska ansvaret gentemot tjänstemännen. Där har kommissionen lovat något, vi får se vad som kommer ut av det. Vi har kalkylerat politiskt med kommissionens ansvar. Det var bra och positivt och vi kommer att göra det även i fortsättningen. Men en punkt är inte uppfylld, nämligen de nationella regeringarnas politiska ansvar. Det är en skandal när en regering kan begå brott mot en lag utan egentliga politiska sanktioner! Här kommer vi som Europaparlament att vara tvungna att samarbeta bättre med de nationella parlamenten, särskilt oppositionen.
Den sista punkten: Det får inte vara så att ett sådant felaktigt beteende inte får några ekonomiska konsekvenser! Man måste fordra att om en regering, en stat, orsakar alla andra så massiva kostnader, måste dessa kostnader kunna krävas tillbaka från den regeringen. Det är ett centralt krav som vi kommer fullfölja ytterligare!

Graefe zu Baringdorf
Herr ordförande! jag vill försöka fatta mig kort. Jag vill gå in på det som ordföranden i rådet sagt. Det verkar på mig som om det ligger vid sidan av verkligheten, herr Boden. Ni verkar över huvud taget inte lägga märke till att det finns mycket övrigt att önska när det gäller rättsmedvetandet i medlemsstaterna när det handlar om gemenskapens rättsliga grunder, särskilt i det här BSE-fallet. Här finns stater som förklarar att de t.ex. inte tänker använda den standard som skall tillämpas för animaliskt mjöl. Kommissionen hänvisas då till ett långvarigt förfarande för brott mot fördraget. Här hänger det på att vi från parlamentets sida kan få kommissionen att reagera snabbare för att genomföra för folkhälsan vederbörliga åtgärder.
För övrigt är det nödvändigt, och det sade ni heller intenting om, att veterinärkontrollerna i staterna blir effektivare. I Tyskland måste de t.ex. bli självständiga. Där finns nämligen en koppling antingen genom ett anställningsförhållande eller genom ett arvodessystem där kontrollanterna är beroende av slakterierna. Vi måste därför besluta om en självständig veterinärkontroll och även det måste genomföras av parlamentet och kommissionen.
Jag hade visat ännu mer kritik mot kommissionen om jag inte just hört ert anförande. Ni nämnde t.ex. märkningen. Den enda punkt hos er där det fanns någon enighet var tillbakavisandet av parlamentet och kommissionen!
I ärendet staplade ni kompromiss på kompromiss, och det som kom ut till slut var det som kommissionen presenterade och de förslag till förbättringar som parlamentet sedan gjorde! Alltihop är en skandal! Ursäkta mig herr ordförande, jag skulle gärna velat prata ytterligare tio minuter för att äntligen få läxa upp rådet ordentligt!

Vandemeulebroucke
Herr ordförande! Jag skall naturligtvis fatta mig kort. I samband med hela BSE-frågan finns det ytterligare ett problem som tillkommer, nämligen att hela undersökningen nu hotar att misslyckas på grund av en tillkommande situation, och därför anser jag att rapporten är relativt ofullständig. Vi har faktiskt vid sidan av BSE-frågan den organiserade brottsligheten som har använt denna fråga för att överföra illegala livsmedelsprodukter i stora mängder från Storbritannien till länder inom Europa och även till andra länder utanför Europeiska unionen. Det är ett fall av bedrägeri som vi i den andra tillfälliga undersökningskommittén har tagit upp upprepade gånger, och jag skulle vilja att den akten i varje fall följdes upp av budgetkontrollutskottet. Därför har vi lagt fram ett antal ändringsförslag i ärendet för att denna fråga, som tillsammans med den ordinarie BSE-frågan inte är avgjord, också skulle kunna komma upp till diskussion.

Van Dam
Herr ordförande! När ordföranden i morse klockan 9.15 bad ledamöterna att lämna salen fort som möjligt gjorde alla det i stora skaror, ändå är jag glad att de flesta kollegerna kommit tillbaka under tiden.
Vad BSE beträffar så visar föredraganden på att Europeiska kommissionen har följt de flesta av undersökningskommitténs rekommendationer eller åtminstone börjat med detta. Förtroendet för Europeiska kommissionen anser jag då inte heller vara aktuellt att ta upp.
Bekämpandet av BSE och Creutzfeldt-Jakobs sjukdom kräver att säkerheten garanteras för animaliskt material som är avsett för konsumtion. Därför införde Europeiska kommissionen med rätta nya normer för behandling av kött och benmjöl den 1 april i år. Att så många som tio medlemsstater ännu inte har omsatt dessa i praktiken är en allvarlig försummelse.
Jag skulle gärna vilja höra kommissionens ståndpunkt beträffande inarbetandet av riskorgan från nötkreatur i gelatin och talg. Beslutet från juni i år eftersträvade en risk lika med noll. Det finns också all anledning till detta med tanke på det nyligen påvisade sambandet mellan BSE och Creutzfeldt-Jacob. Ändå verkar det som om kommissionen överger förbudet mot att inarbeta riskorgan i gelatin och talg. Att ett sådant förbud skulle äventyra tillgängligheten för mediciner betvivlar jag. Australien, Nya Zeeland och även europeiska företag kan tiilverka gelatin enligt europeiska normer, alltså utan dessa organ. Ger inte kommissionen efter litet för snabbt för det handelspolitiska trycket från USA?
Även om det hade varit bättre om den brittiske ministern Hogg hade inställt sig inför undersökningskommittén, så anser jag att det är en överreaktion att vilja införa ett förpliktigande för ledamöterna av medlemsstaternas regeringar att inställa sig inför Europaparlamentets undersökningskommitté. Regeringar står till svars inför sina nationella parlament, Europaparlamentet bjuder här över sin hand.
Förbättring av veterinärkontrollerna enligt arbetsprogrammet är positivt. Europeiska kommissionen kan dock aldrig ersätta de nationella kontrollsystemen. De europeiska institutionerna har en kompletterande funktion. Men samarbete och koordination med de nationella kontrollorganen förblir nödvändigt.

Raschhofer
Herr ordförande! Jag välkomnar betänkandet. Det visar tydligt vilka åtgärder som kommissionen vidtog i samband med BSE-krisen, i och för sig sent men ändå, respektive vilka åtgärder som den försummat att vidta. Det innebär således att många av parlamentets krav förverkligades. Många finns kvar. Föredragande Böge talade om en växel utställd på framtiden.
Jag ställer emellertid på förhand även frågan om kommissionen kan befrias från sitt politiska ansvar. Jag skulle vilja göra en jämförelse. Den österrikiska straffrätten erkänner att man kan gottgöra en skada och om den skyldiges skuld är låg kan vederbörande helt enkelt frikännas. Låt mig nu för att stanna vid min bild diskutera kommissionens gottgörelse. Betänkandet erkänner tydligt kommissionens ansträngningar att vilja gottgöra. Så pratar man om en ny öppenhet, uppgifterna i generaldirektoratet för konsumentpolitik och hälsoskydd utvidgades och man vidtog åtgärder för att återställa marknadens sätt att fungera.
Kommissionen har således gjort försök att gottgöra. Allt detta skedde faktiskt på grund av den kraftiga påtryckningen från parlamentet och en upprörd allmänhet. Tyvärr skedde det alldeles för sent! Redan 1990 uppmärksammade Europaparlamentet BSE-problematiken. Alldeles för länge lät sig kommissionen luras av enskilda medlemsstater när det handlade om att genomföra sina kontrollskyldigheter utan att göra något åt detta. Även om jag vet att kommissionen själv inte direkt kan göras ansvarig för den brist på vilja som fanns i enskilda medlemsstater att genomföra kontrollerna. Men den borde redan tidigare skyddat sin roll som försvarare av fördragen. Däri ligger politiskt den skuld som kommissionen har när det gäller dess förhållningssätt.
Jag kommer tillbaka till min bild. Har kommissionen förtjänat ett frikännande av parlamentet? Tyvärr förutser artikel 144 i fördraget endast ett misstroendevotum mot hela kommissionen. Så länge som denna hämsko finns, så länge kommer det i framtiden vara svårt att kräva politiskt ansvar. Jag beklagar det och medborgarna i Europa kommer inte att förstå det!

Ordföranden
Debatten kommer att återupptas kl. 15.00.

Omröstning
Ordföranden
Jag vill meddela kammaren att ett tekniskt fel uppstått i ingivandet av ändringsförslag till Linkohrs betänkande, som skulle gå till omröstning i dag och ett ändringsförslag som ingivits av V-gruppen har till följd av detta inte översatts och distribuerats.
Omröstningen om Linkohrs betänkande flyttas därför fram till i morgon onsdag, kl. 12.00, så att föredraganden och ledamöterna får möjlighet att ta del av denna text.
Jag erinrar vidare om att omröstningen om resolutionerna om klimatförändringarna (Kyoto-konferensen) även de kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Vandemeulebroucke
Herr ordförande! Jag vill i samband med en ordningsfråga hänvisa till arbetsordningen, nämligen artikel 28.2 som föreskriver att man skall få svar på en skriftlig fråga inom trettio dagar. Nåväl, herr ordförande, i december förra året ställde jag en skriftlig fråga till parlamentets ordförande. Det gäller fråga 3/97 som handlade om rapporten från parlamentets vice ordförande, en rapport från 18 november 1996, om installationen av 128 extra duschkabiner för parlamentsledamöter i Bryssel till en summa av 90 miljoner. Alla som kan räkna vet att 90 miljoner delat på 128 blir 703 125 belgiska franc per duschkabin. Svaret måste normalt sett godkännas av presidiet. Detta svar låg redan i maj bland ärendena hos parlamentets presidium. Två gånger har jag skriftligen bett om förklaring. Fram till i dag har jag fortfarande inte fått något svar, detta trots att det nu har gått elva månader sedan frågan lämnades in. Presidiet samlas i dag, och jag begär att denna fråga tas upp på dagordningen i dag så att jag kan få ett svar efter elva månader.

Ordföranden
Herr Vandemeulebroucke, jag försäkrar er att presidiet nu i eftermiddag kommer att ta upp denna fråga och att ni skall få alla nödvändiga förklaringar.

Killilea
Herr ordförande! En ordningsfråga. Jag skulle vilja ta upp en fråga rörande ett uttalande i en av dagens irländska tidningar - The Star - från en parlamentsledamot, McKenna, där hon framför följande anklagelse: "Vad gäller den nya byggnaden i Belgien finns det personer i Bryssel som får betydande mutor för de nya byggnaderna. Det fifflas mycket i samband med detta." Vidare anklagar hon felaktigt...

Ordföranden
Detta är ingen ordningsfråga. Jag ber er därför att hejda er.

Graefe zu Baringdorf
Herr ordförande! Till förfarandet: Är det möjligt för er att förklara att bakom denna förordning döljer sig den s.k. Herodespremien? Det handlar om att slakta ut friska kalvar och detta har med rätta hamnat i vanrykte. Djurskyddsorganisationerna har med rätta vänt sig mot detta. Vi har lämnat in ett ändringsförslag om att man skall sluta med det, så att man även skall veta det här i denna kammare och för att människorna skall veta vad de röstar om.

Ordföranden
Herr Graefe zu Baringdorf. Alla ledamöter har med intresse tagit del av detta dokument som är utan debatt.
(Parlamentet godkände resolutionen.)

Eriksson, Sjöstedt och Svensson
Undertecknade röstar emot alla betänkanden angående kalvslakt m.m., så länge de inte innehåller förbud eller restriktioner mot produktion av s.k. vitt kalvkött.
Betänkande: Colino Salamanca (A4-0330/97)
Novo
På grund av den portugisiska sockerindustrins karakteristik och dess livskraft anser vi det vara nödvändigt att bibehålla de nationella bidragen till de portugisiska sockerbetsproducenterna, utanför de ramar som definierats av kommissionen.
Sockerbetan kan utgöra ett ekonomiskt gångbart alternativ inom jordbruket, ge styrka åt växelodlingen och i vissa regioner bidra till en ökad jordbruksavkastning.
Vi får i detta sammanhang inte glömma att påminna om den nyligen genomförda kvotökningen för att underlätta för sockerbetsförädlingsanläggningen i Portugal. Å andra sidan talar man i Sturdys betänkande om kampanjen för jordbrukets kommersialisering om ett minskande bistånd till de portugisiska sockerbetsproducenterna fram till år 2001, och det förslag som nu presenteras av kommissionen går i samma riktning.
Vi kan inte acceptera att de nationella bistånden tas bort efter 2001, som kommissionen föreslår. Vi anser också att det är för tidigt att fatta beslut i denna fråga före reformeringen av den gemensamma marknadsorganisationen för socker, som bör göras innan kommersialiseringskampanjen 2000/2001. Därutöver, och på grund av den särskilda betydelse denna odling har i Portugal, bör dessa bidrag bibehållas som stöd till en lönsam odling i ett av de länder som mest påverkas av den gemensamma jordbrukspolitiken.
Vi stöder därför vår kollega Colino Salamancas förslag att ändra artikel 2 i kommissionens förslag och röstar därför för betänkandet.

Raschhofer
Herr ordförande! Jag vill att ni ser till att min röstmaskin kontrolleras. Flera gånger under omröstningen har den inte fungerat. Jag vill därför att ni tar till protokollet att jag röstar ja till Gruppen de grönas ändringsförslag rörande Herodespremien.
Betänkande: Heinisch (A4-358/97)
Seillier
Herr ordförande! Det är synd att kommissionens text, som har lagts fram av rådet, innehåller ordet "kvalitetssäkring" , för vem skulle annars kunna motsätta sig ett europeiskt samarbete för att hjälpa oss att åstadkomma en bättre kvalitetsbedömning av högskoleutbildningen i Europa? Ingen. Därför beklagar vi att termen kvalitetssäkring används, eftersom den, trots textens många bedyranden att subsidiariteten skall respekteras, riskerar att låta framskymta ett slutligt misstag som består i upprättandet av det europeiska nätverket för kvalitetsbedömning. Att våra olika länder gemensamt hjälps åt för att utarbeta bedömningsmetoder, och utbyter användbara erfarenheter är naturligtvis något vi inte kan annat än stödja. Men om termen kvalitetsgaranti används är texten som helhet inte tillräckligt precis för att vi skall kunna göra gemensam sak med kammaren i denna fråga.
Många oklarheter kvarstår nämligen. Något allvarligt resonemang kring kvalitetsbegreppet föreslås inte ens. Den avgörande frågan om lärarutbildningen, som ser mycket olika ut i våra olika länder, lämnas helt därhän, liksom för övrigt en fråga som vi för vår del anser vara helt grundläggande, nämligen allmänbildningens framtid i våra europeiska länder.
Det är exempelvis slående att se hur det i hela kommissionens och rådets text praktiskt taget ingenstans, förutom i ett litet stycke där det nämns helt i förbigående, talas om högskoleutbildningens uppdrag - jag talar här om skolor som vänder sig till studerande som har avslutat sina gymnasiestudier - och ingenstans om allmänbildning, som är nödvändigare än någonsin i en värld där rörligheten ökar. Jag finner det oroande att betoningen tvärtemot ligger på marknadsanpassning, vilket vittnar om att man främst bekymrar sig om ekonomiska aspekter.
Ur denna synvinkel är jag mycket besviken att ändringsförslag 5 har antagits, då det innebär ett veritabelt dråpslag mot allmänbildningen, som är nödvändigare än någonsin för att de oundvikliga anpassningsåtgärderna inte skall medföra en avhumanisering av våra samhällen.
Betänkande: Kittelmann (A4-276/97)
Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin, Waidelich och Wibe
Vi röstar inte mot detta betänkande, då det gäller en teknisk ändring av den rättsliga grunden, men vi finner att det är på sin plats att understryka de stora brister som Turkiet visar beträffande mänskliga rättigheter.
Vi kräver att Turkiet respekterar och förbättrar de mänskliga rättigheterna, stärker demokratin, skapar en icke-militär lösning på kurdfrågan och en fredlig lösning av Cypernfrågan.

Blak och Sindal
De danska socialdemokraterna har i dag röstat för förslaget om Turkiet och fastläggandet av gemenskapens ståndpunkt i den gemensamma kommittén för tullunionen. Förslaget är uteslutande av teknisk karaktär och handlar om det förfarande som lägger fast gemenskapens ståndpunkt.
Vi hyser inget tvivel om att Europaparlamentets inflytande i denna fråga redan har gagnat de demokratiska krafterna i Turkiet. De danska socialdemokraterna anser att förhållandena i Turkiet är av sådan natur att det absolut inte bör lämnas ekonomiskt stöd från EU: s sida för närvarande. Turkiet bör, för att erhålla bistånd, upphöra att kränka de mänskliga rättigheterna, lära känna och efterleva de demokratiska spelreglerna och utvecklingen i landet måste övervakas av ett kontrollerande organ.

Ordföranden
Jag förklarar omröstningen avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.10.)

Cox
Herr ordförande! Jag skulle vilja be om lov att få göra ett kort personligt uttalande i enlighet med artikel 108 i arbetsordningen.
Under lunch i dag fick jag ett telefonsamtal från en känd radiostation i min valkrets, som till mig, i min egenskap av parlamentsledamot, framförde ungefär följande åsikter om vår nya byggnad i Bryssel: " Det finns personer i Bryssel som får avsevärda mutor, det förekommer allvarligt fiffel. Förfarandena inom parlamentet har inte följts ordentligt och parlamentet har gått emot sin egen arbetsordning vad gäller dess byggnadspolitik."
Detta är inte enbart ett slag mot mig - och det framfördes i dessa aggressiva termer - utan ett slag mot presidiets arbete och funktion och, dessutom, ett slag mot parlamentets tjänstemän, som inte kan komma hit och försvara sig. Herr ordförande, jag uppmanar er att be ordförandeskapet kontakta den parlamentsledamot som framfört dessa anklagelser och som har citerats - Patricia McKenna från Gruppen De gröna - och be att hon underbygger dessa anklagelser eller tar tillbaka dem.

Oomen-Ruijten
Herr ordförande! Jag skulle mycket gärna vilja ansluta mig till de frågor som just tagits upp. I eftermiddag har vi i varje fall avtalat med de ledamöter från PPE-gruppen som hör till parlamentets presidium att alla dessa föreliggande beskyllningar måste föreläggas parlamentets presidium och att vi som parlamentsledamöter måste få ett svar så fort som möjligt då det gäller ärenden av den här sorten. När det rör sig om bedrägeri, när det rör sig om oriktigt bruk av omkostnadsersättningar, av resekostnadsersättningar och så vidare, då fäster ledamöterna av parlamentet - och det vill jag säga, herr ordförande, att det gäller 95 % av parlamentet - vikt vid att det så snabbt som möjligt bringas klarhet, så att inte beskyllningar kan framföras lite hur som helst. Dessa beskyllningar kan också gälla andra personer, där vi inte har något med saken att gör. Jag skulle vilja be er, herr ordförande, att i morgon bitti meddela parlamentet hur man skall besvara frågor om duschkabiner, resekostnadsersättningar, bedrägeri etc.

Ordföranden
Vi kan inte just nu inleda en debatt om de här frågorna, som för övrigt finns upptagna på dagordningen till eftermiddagens sammanträde med presidiet. Jag ber därför Cox att göra en sammanfattning av sitt inlägg nyligen och att skicka det till ordföranden, via mig eller direkt. Presidiet, som sammanträder i dag kl. 17.00 och som redan har med på dagordningen en utvärdering av ett nederländskt TV-program som erkänt att man begått två fel när man kommenterat två av våra kollegers beteende, skulle kunna utvidga diskussionen till att även omfatta det som sagts av Cox.

BSE (fortsättning)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är fortsättningen av den gemensamma debatten om BSE.

Fayot
Herr ordförande! Galna ko-frågan har rubbat konsumenternas förtroende, visat begränsningarna hos en inre marknad som saknar seriösa konsumentskyddsbestämmelser och avslöjat att denna marknad endast kan fungera om kommissionen och medlemsstaterna arbetar i nära symbios. Det parlamentariska undersökningsarbetet och de politiska påtryckningar som utövats på kommissionen har skakat om denna och fått en hel del saker att hända inom gemenskapen. Europaparlamentet kan se detta i betänkandet av Böge, som antogs så gott som enhälligt i tillfälliga utskottet för uppföljning, och i omöjligheten att få ihop de namnunderskrifter som krävs för ett misstroendevotum. Detta är ett politiskt faktum.
Min avsikt här är emellertid att framför allt klandra den attityd medlemsstaterna visar upp, eftersom de agerar bromsklossar. Inte nog med att tio av dem anklagas för att ha brutit mot förordningen om animaliskt mjöl, jag undrar också vad de nationella parlamenten uträttar gentemot sina ministrar som ansvarar för jordbruk och konsumentskydd. I likhet med de nationella parlamenten har de nationella branschorganisationerna också ett mycket stort ansvar i detta avseende. De borde exempelvis undersöka hur effektivt de veterinära kontrollerna fungerar i sina respektive länder.
Här tror jag att det skulle krävas förbättrade veterinära kontroller överallt i Europa, en standardisering av dessa kontroller, med hänseende på såväl kvalitet som kvantitet. Det är oacceptabelt att det finns flera tusen veterinärer i ett land av en viss storlek och i stort sett samma antal i ett annat mindre land. Häri ligger säkerligen ett av medlemsstaternas stora ansvarsområden. Allt måste göras för att värna om människors hälsa och skydda konsumenterna.
Jag är helt och hållet överens med Bonino, som under förmiddagen sade att Europaparlamentets utrednings- och uppföljningsarbete precis som kommissionens arbete är en lång moraliseringsprocess som parlamentet måste gripa sig an i samråd med kommissionen och rådet.

Oomen-Ruijten
Herr ordförande! BSE-krisen har både vinnare och förlorare. Till förlorarna vill jag nämna dem som konfronterats med Creutzfeldt-Jacobs sjukdom, men jag vill också nämna alla lantbrukare och de som är beroende av det och som i finansiellt avseende har tagit stora risker och fått uppleva hur resultaten för deras företag gått kraftigt tillbaka.
Vinnare är konsumenterna, hoppas jag, herr ordförande, på lång sikt. Vinnare, varför säger jag det? Därför att i Amsterdamfördraget har vi i alla fall kunnat ge konsumenten och folkhälsan större prioritet. Även därför att bekämpandet av BSE-krisen lett till att den fullständiga kedjan från producent till konsument fått mer och mer uppmärksamhet, något som redan var fallet i ett antal medlemsstater. Det betyder således att konsumenten i Europa har blivit vinnaren i denna BSE-kris, även om jag tar med förlorarna direkt.
Rapportem som har utarbetats av undersökningskommittén och uppföljningsutskottet är en utmärkt rapport. Problemet har angripits på ett mycket systematiskt sätt. Alla punkter från själva undersökningskommittén har tagits upp. Jag tror att jag här från vår plats måste rikta ett stort tack till föredraganden, Böge, men även till ordföranden för detta utskott, Roth-Behrendt, för det sätt på vilket de så systematiskt har gått igenom allt och tagit sig an det.
Vi är även skyldiga kommissionen, Bonino, Fischler, men naturligtvis också Reichenbach, ett tack. Vi har lärt oss mycket, även av parlamentet. Men jag måste ställa mig frågan om vi inte med denna större kunskap också har fått fler bekymmer. De bekymmer som jag personligen har är bekymmer på det internationella planet. På vilket sätt kan vi verka för att de europeiska bekymren också överförs internationellt? På vilket sätt kan vi verka för att medlemsstaterna också instämmer i de europeiska bekymren på det internationella planet?
En mycket kort fråga som jag också skulle vilja ställa till er är: vad skall vi göra med gelatinet och medicinerna? Jag har under den gångna veckan förstått att på den punkten kommer ett beslut av Europeiska kommissionen att dras in på begäran av Nederländerna. Vad är det egentligen som sker nu? Gelatin och mediciner, skulle ni kunna ge mig närmare upplysningar om detta?

Rosado Fernandes
Herr ordförande, herr kommissionsordförande, fru Bonino! jag skulle vilja säga några ord på tyska till min kollega Böge ...
Tack så mycket, herr Böge, för ert utförliga arbete. Det var utmärkt. Det är visserligen mycket germanskt men utförligt.
... och nu skulle jag vilja säga några ord om de galna korna. För att vara ärlig - inte helt igenom eftersom det är en metafor - men, faktum är att jag också bedriver boskapsuppfödning. Jag vet alltså vad krisen med de galna korna innebar och jag höll mig väl informerad under hela processen.
Vi känner alla till de institutionella bristerna i kommissionen, i Europa och den relativa likgiltighet med vilken medlemsstaterna hanterar många för Europa väsentliga frågor. Många gånger kan inte ens kommissionär Boninos extraordinära mod rucka på medlemsstaterna. Jag skall nu citera ett exempel, nämligen rapporten från den veterinärkommitté som besökte mitt land för inte länge sedan och som jag uppriktigt gärna ville lära känna. Jag vet att veterinärernas organisation revolterat mot ministerns åtgärder, jag vet att det inte gjorts någon samordnad åtgärd i Portugal, jag vet att vi har rätt att beklaga oss över det som många gånger kommer in via våra imaginära gränser och som inte har hög sanitär kvalitet. Detta drabbar kommissionen, men ännu mer medlemsstaten.
Min faktiska fråga är emellertid följande: vilket straff får den som uppdagas importera förbjudet mjöl? Finns det någon harmonisering av strafflagarna i Europa, eller fortsätter medlemsstaterna att anse att detta är en brutal attack på deras suveränitet?

Boogerd-Quaak
Herr ordförande, kolleger! Jag skulle vilja ansluta mig till kollega Roth-Berendt när hon talade för den socialistiska gruppen och framförde kritik mot rådet. Jag sätter mycket stort värde på det som kommissionen har gjort hittills, även det faktum att man åter är närvarande i denna sena del av debatten, men jag tror att rådet skulle vara med lite bättre från början. Jag är inte heller speciellt nöjd med det som skett från undersökningskommitténs slutrapport och fram till nu. Jag skulle vilja peka på, vilket andra har gjort för mig, den otillåtna transiteringen av kött, till exempel i Vlissingens hamn, och jag vill peka på den smittade kon i Belgien som bara försvunnit och blivit benmjöl.
Jag tror att innehållet i halvårsrapporterna kommer att vara avgörande, även i förebyggande syfte. Jag vill också framföra en angelägen vädjan om att den brittiske ministern under det brittiaka ordförandeskapet nästa år kommer hit personligen och rapporterar.
Slutligen vill jag ansluta mig till Oomen-Ruijtens fråga vad beträffar användningen av mediciner.

Medina Ortega
Herr ordförande! Som föredragande för betänkandet som antogs av Europaparlamentets undersökningskommitté vill jag i första hand gratulera ordföranden i det tillfälliga utskottet för uppföljning, Dagmar Roth-Behrendt och föredraganden för detta tillfälliga utskott för uppföljning, Böge, för det stora arbete de har utfört när de har slutfört det arbete som inleddes i mitt betänkande och då godkändes av parlamentet.
Jag tror att vi kan säga att frågan om de galna korna är ett exempel på kaosteorin. Det vill säga att en liten detalj av underlåtenhet eller liberalisering vad gäller att förvandla djuravfall till protein för boskapsfoder, har lett till en stor tragedi i jordbrukssektorn och till konsekvenser som fortfarande är relativt oförutsägbara vad gäller människors hälsa.
Jag har intrycket av att denna kris har lett till en reaktion från gemenskapen, en sund reaktion från kommissionen framför allt, och också från någon medlemsstat, som Förenade kungariket och från gemenskapsinstitutioner som rådet.
Jag tror faktiskt att detta inte var annat än det första exemplet på vad som kan inträffa i en inre marknad som domineras av enbart ekonomiska överväganden. Jag har intrycket av att det finns gränser för den ekonomiska verksamheten och sättet att överlåta till marknadskrafterna att reglera varje situation på den inre marknaden. Om Europeiska unionen inte är annat än ett ekonomisk harmoniseringsinstrument kommer vi ofta att stöta på problem av det här slaget. Europeiska unionen måste vara något mer än en slags domare bland marknadskrafterna. Jag tror att vi har gått framåt något i Amsterdam, vad det gäller denna fråga. Vad som inte är möjligt är att tänka sig att unionen fortsätter att basera sig på suveräna stater och det fria spelet av marknadskrafterna samt frånvaron av effektiva befogenheter för kommissionen i frågor om hälsa och andra viktiga ämnen för gemenskapsmedborgarnas välfärd.

Thyssen
Herr ordförande! Där livsmedelssäkerheten är hotad krävs att man tar i med hårdhandskarna, oavsett om orsaken ligger hos organisationer som fungerar dåligt, i släpphänthet eller i strävan efter ekonomisk vinst till vilket pris som helst. När det gäller livsmedel kan man inte vara tillräckligt försiktig. Låt det vara läxan som vi lär oss av BSE-krisen. BSE-frågan har också bibringat oss att den kortaste vägen till lösningen av ett problem inte alltid är den mest negativa. Om vi hade skickat hem kommissionen i februari, då hade vi inte kunnat presentera samma resultat i dag. Det är bara genom att själva ange vad som måste ske och genom att göra bruk av misstroendevotumet som påtryckningsmedel som vi lyckats att få fart på fundamentala förändringar, inklusive en ny handlingskultur.
BSE-krisen har bekräftat nödvändigheten av parlamentarisk kontroll. Utan parlamentets arbete, där kollegerna Reimer Böge och Roth-Berendt otvivelaktigt fungerat som nyckelspelare, hade vi aldrig uppnått detta resultat under denna period. Vi måste dock ställa oss frågan om vi som parlament förfogar över tillräckliga instrument för att kontinuerligt utföra vår kontrolluppgift på denna nivå.
Herr ordförande! Dagens situation visar att demokratin har vunnit, att vi kan vara nöjda med det egna arbetet och med kommissionens reaktion som präglats av konstruktivitet och samarbetsvilja. Men även om Europaparlamentet tagit hem den europeiska matchen så är vi ännu inte på långa vägar framme vid målet. Det står nämligen ett världsmästerskap för dörren också. Och då det gäller WTO och Codex Alimentarius kommer det inte att bli någon enkel match. Vi har rätt att vara nöjda men inte att triumfera. Sjukdomen är inte utrotad, sorgen hos familjerna och bönderna kan vi inte undanröja, inte ens med mycket pengar. Alla rekommendationer har inte omsatts i handling, alla åtgärder har ännu inte utförts, och till sist, herr ordförande, måste vi också ställa oss frågan om det inte vore bra att även hålla alla animaliska produkter som inte är lämpliga som människoföda borta från djurfodermarknaden.

Kaklamanis
Herr kommissionsordförande! Er fortsatta närvaro vid Europaparlamentet i dag hedrar er och bekräftar problemets allvar.
Dock har jag fortfarande inte, under det att jag följt diskussionen, förstått vem som är att beskylla. Jag har ännu inte förstått vem som kommer att ta på sig ett visst ansvar för hela den situation som skapats. Rådet har, på ett väldigt elegant sätt, avsagt sig allt ansvar och lagt allt ansvar på er. Ni sade oss att ni inte fann några uppgifter om era tjänstemän och därför inte straffade dem och vi som Europaparlament nekade den generösa ökningen av de finansiella medlen i 1998 års budget till forskning, kontroller och veterinärmyndighetens infrastruktur.
Tvärtom, herr ordförande, lyssnade jag med stort intresse på det ni sade, att den olagliga handeln till länder i tredje världen fortsätts. Jag skulle dock, herr ordförande, vilja att ni i er replik säger mig om den olagliga handeln inte riktar sig enbart mot länder i tredje världen, vilket spelar en väldigt liten roll - även där bor människor -, utan även mot länder i de Europeiska unionen.
Det har gått fem veckor sedan jag skickande en skriftlig fråga till kommissionen och jag har inte fått något svar. Jag vill veta om detta infekterade kött gått även till länder i den Europeiska unionen och till vilka länder, herr ordförande.

Graenitz
Herr ordförande! Vad har vi lärt av BSE-skandalen? Vi har lärt, och det var en bitter läxa, att den förlorar som sätter marknaden före omsorgen om hälsan. Vi har lärt att politik bakom stängda dörrar tystar kritik, att inte tillstå fel leder till att människor förlorar förtroendet och att det uppstår en stor skada, en skada där vi i dag inte kan säga så mycket om hur stor och hur lång tid vi behöver för att gottgöra det igen.
Vi har även lärt att förändring kan betyda en vinst, att öppenhet, så som vi t.ex. ser att den nu finns i det vetenskapliga samarbetet, så som vi önskar att den i högre grad fanns när vi skapar och beslutar om lagar, kan ingjuta förtroende i människor igen. Vi har lärt att om vi prioriterar förebyggande hälso- och konsumentskydd, och om vi på allvar försöker driva ett ekologiskt hållbart jordbruk och inte bara i vackra tal, kan denna förändring ge oss tillbaka människornas förtroende.
Jag vill här särskilt tacka kommissionär Bonino och naturligtvis även hennes medarbetare. Fru Bonino, ni har visat att rätt kvinna på rätt plats kan åstadkomma både det som är riktigt och viktigt! Vi har lärt oss mycket Vi får se hur det går i fortsättningen. Vi kommer noga studera de halvårsvisa interimsrapporterna som vi diskuterar i utskotten och vi kommer noga övervaka, ordförande Santer, hur förslaget till nytt interinstitutionellt avtal som skall presenteras nästa vår kommer att se ut. Det skall vi diskutera och det är mycket viktigt.
Den som enligt min uppfattning har lärt minst är medlemsstaterna och ordföranden i rådet (och det är mycket tråkigt herr ordförande. Willy Brandt vann för mer än 25 år sedan ett val under mottot "Våga mer demokrati" . Även vi måste våga mer demokrati i detta parlament.

Gillis
Herr ordförande! Jag och alla mina kollegor skulle vilja tacka föredraganden, för allt hans arbete, både i uppföljningsutskottet - som vi just har diskuterat - och också i den tidigare kommittén. Jag var med i båda två.
Det är uppenbart för alla nu att det begicks misstag tidigare. En del av dessa misstag begicks till följd av okunskap om sjukdomen, som, vilket vi alla bör acceptera, var helt ny då. En del misstag begicks också av politiska skäl. Mycket av den kritik som har framförts av båda undersökningskommittéerna vad gäller hanteringen av BSE-krisen är fokuserad kring den berörda kommissionspersonalens misslyckande. Jag stöder inte denna kritik. Mina erfarenheter av samarbete med kommissionens tjänstemän under många år har varit mycket tillfredsställande. De har alltid varit samarbetsvilliga och kompetenta och de skulle ofta ha velat gå mycket längre än de tillåtits.
Jag tycker att vi bör koncentrera vår kritik, om kritik behövs, på de ansvariga, med andra ord de berörda tjänstemännens politiska herrar. Tjänstemännen agerade eller agerade inte som ett resultat av de direkta instruktioner de fick från de då ansvariga kommissionsledamöterna och det dåvarande rådet. Vi måste alla fullt ut inse detta. Jag anser inte att detta insetts i tillräcklig grad.
Den största skandalen i samband med denna tragedi var det brittiska beslutet att rätteligen förbjuda användningen av smittat kött och benmjöl i Storbritannien, men att samtidigt tillåta och t.o.m. öka mängden infekterat foder som exporterades till andra medlemsstater, med katastrofala följder för oskyldiga bönder inbegripet dem i mitt eget land, Irland.
Bägge kommittéerna har gjort ett utmärkt arbete. Den nuvarande kommissionen har nu agerat ansvarsfullt och tillfredsställande på undersökningskommitténs rekommendationer. Nu gör vi äntligen framsteg under kommissionär Fischler och kommissionär Bonino. Så vad mer måste vi göra?
Forskningen måste intensifieras så fort som möjligt. Faran för människors hälsa måste klarläggas vetenskapligt. Oavsett hur stor den här faran är, kan den bara undanröjas genom att sjukdomen utrotas. Vi måste driva på detta med all kraft.

Willockx
Herr ordförande! Vi har med rätta blivit chockade av misslyckandet såväl från medlemsstaternas som från Europeiska kommissionens sida då det gäller ansvaret för folkhälsan med anledning av utbrottet av den förskräckliga galna ko-sjukan. Chocken gav genklang här i parlamentet med undersökningskommittén, i ett antal medlemsstater, i synnerhet i Förenade kungariket har ett och annat förändrats och även i Europeiska kommissionen. Detta är resultatet av det arbete som utförts av föredraganden och av kommissionens ordförande och av ledamöterna; de har permanent satt Europeiska kommissionen under tryck och tvingat den till mer klarhet, till mer tydlighet.
En hel del har rört på sig på diverse områden. Men, herr ordförande i kommissionen, ärade kommissionär, en stor skuggsida finns kvar: bristen på disciplinära åtgärder. Fel har begåtts och Europeiska kommissionen har inte lyckats vidta de nödvändiga disciplinära åtgärderna. Detta kan jag bara beklaga. Vad oss som parlament beträffar finns det ingen som helst anledning till självbelåtenhet. Det gäller med undantag för den vaksamhet och det permanenta parlamentariska tryck som lett till att de åtgärder som nu är igång konkretiserats.

Redondo Jiménez
Herr ordförande, herr kommissionsordförande, fru kommissionär, ärade ledamöter! Vid denna tidpunkt i debatten om BSE har praktiskt taget allt viktigt sagts av tidigare talare. Men jag skulle här och nu vilja understryka den ansträngning som Böge, som jag vill gratulera, tillsammans med Roth-Behrendt, har gjort för det stora arbete de har genomfört, den stränghet och seriositet de har uppvisat och det lugn de hela tiden har bibehållit i den långa process som, tro mig, inte har varit lätt.
Eftersom vissa aspekter i frågan, animaliskt mjöl, inspektion, ministrars närvaro etc., redan har diskuterats tillräckligt, skulle jag vilja säga att det verkar som om kommissionen har blivit medveten om att konsumenthälsan skall prioriteras framför allt annat och att man således i allt som berör detta ämne bör agera öppet, snabbt och seriöst, ty så bör det ske och så kräver medborgarna att det skall ske. Kommissionen har reagerat sent, men den har reagerat. Och detta är det första steget på en lång väg.
Vad gäller frågan om omorganisation av avdelningarna anser jag att den bör påskyndas, den bör fungera redan nu. På gatan förstår man inte att frågan om inspektion inte är i full gång på grund av bristande personalresurser. Skynda på anställningarna. Det finns många lediga tjänster i kommissionen och det finns avsatta budgetmedel för dem. Det finns alltså inga ursäkter. Ni kan och måste göra det. Gör det nu.
Angående frågan om forskning i detta ämne har man drivit på, man har gett resurser, man har samordnat. Men jag skulle vilja säga samma sak: gör det nu. Vi kan inte ha en rotlöshet tills vi finner den felande länken. Detta bör göras av tekniker och forskare med de forskningsprogram som bör vara vederbörligen finansierade.
Vad gäller ansvarigheten, vill jag bara beröra den lite grann. När det en gång har konstaterats att man skall kräva ansvarighet borde det krävas uppifrån och ner. Här har vi inte kommit långt.
För att avsluta skulle jag vilja framhäva en begäran till alla europeiska institutioner: att det inte skall behöva en BSE till för att ni skall reagera och vara alerta, vaksamma och samarbetsvilliga med Europaparlamentet. Detta handlingssätt bör vara norm, den brukliga normen i denna kammare. Det interinstitutionella samarbetet bör vara kännetecknande för det Europabygge som vi alla vill ha.

Lambraki
Herr ordförande! Jag skulle också i min tur vilja tacka Böge och Roth-Berendt för det arbete de lagt ner och på så sätt lyckats skapa förutsättningarna för att vi nu, nio månader senare, kan sitta och diskutera i denna trevliga stämning. Denna trevliga stämning, vilken visar på att vi att vi funnit ett gemensamt språk oss emellan, tror jag inte finna i nötköttsmarknaden. Konsumenterna är fortfarande tveksamma, det fattas tillit till nötköttsmarknaden och detta innebär att vi i framtiden måste påskynda de blygsamma steg vi tagit i riktning mot öppenhet. Herr kommissionsordförande, det vore bra om ni kunde uppvisa en större bestämdhet vad gäller frågor som har att göra med tjänstemän och deras befogenheter och ansvar. Jag anser att det behövs en litet större dos mod eftersom förlorad mark måste återvinnas. Jag vill naturligtvis vara rättvis. Frånvaron av trovärdighet hos nötköttsmarknaden beror inte bara på kommissionens fel, den beror också på rådet och det olyckliga är att rådet, än i dag, emedan det visat viss positiv benägenhet, inte svarade på de frågor som kommissionsordföranden och vi alla inlämnade. Jag tror att vi, om vi vill vara ärliga mot konsumenterna, i dag måste säga dem sanningen. Vi påbörjade ett försök, vägen framför oss är lång och det kommer inte lyckas om vi inte klarar av att samordna kommissionens åtgärder, Europaparlamentets åtgärder - ty vi var inte heller generösa beträffande budgeten för forskning kring sjukdomen - men huvudsakligen rådets åtgärder. Ty i denna stund är inte kontrollen av marknaden i kommissionens händer; de gränsöverskridande kontrollerna är i medlemsstaternas händer och där ser vi att marknadens logik fortfarande råder. De tog inte lärdom. Om de gör det är det olyckliga att det inte bara kommer att vara staterna som gör det, jag är rädd för att producenterna kommer att göra det långt mer. Befrämja därför, herr ordförande, alla de åtgärder mot Förenade kungariket som vi ber er om i Böges rapport.

Funk
Mina herrar ordförande, kära kolleger! Allt som sagts i dag är viktigt och riktigt. Det är inte fråga om annat. Tacket för denna milstolpe som parlamentet satt i dag gäller fru Roth-Behrendt, gäller vår käre vän Böge - ni har gjort ett utomordentligt arbete! Dessutom har vi varit helt överens som fru Roth-Behrendt betonade i morse. Det känns särskilt bra för mig som jordbrukare att man kan komma överens med en advokat från Berlin, ja det är verkligen något!
Men vilken lärdom kan vi dra av historien? Skulle en sådan epidemi kunna bryta ut även i dag, herr Santer? Jag vill påstå, ja. Det är nämligen den springande punkten. Vad är det som jag inte gillar i den här historien? Jag gillar t.ex. att vi nu har en strategi, att kommissionen aktiverat sig, att parlamentet gjort oerhörda ansträngningar. Men jag gillar inte att vi över huvud taget inte har någon garanti för att de 15 medlemsstaterna inom överskådlig tid ens i nämnvärd utsträckning kommer att genomföra åtgärderna. Det är mitt problem. Om vi säger att idisslare inte längre får utfordras med animaliskt mjöl, då kommer det att lyckas någotsånär, för jordbrukarna själva vore dumma om de gjorde det. Men när jag hör att kött skall märkas för att konsumenten skall veta varifrån köttet kommer, då skulle jag inte ge någon garanti för att det verkligen också görs i de 15 medlemsstaterna. Jag skulle inte heller gå någon garanti för att de 15 medlemsstaterna ser till att riskmaterial skiljs ut och att framför allt de upphettningsföreskrifter som vi anser vara de riktiga respekteras. Det är de växlar som vår kollega Böge talade om i morse och som måste lösas in av rådet. Egentligen skulle det här vid dessa avgörande sammanträden sitta 15 jordbruksministrar och inte en som måste agera syndabock för de andra. Den personen går i eftermiddag till sina 14 kollegor och de säger kanske att den där Boden, han är ju knäpp, han har ju låtit sig luras av dem! Det är vad det handlar om. I framtiden måste vi klara av att skapa en grund för att vi inom gemenskapen kan lita på att bestämmelser genomförs. Då funkar det hela, annars inte.
(Applåder)

Baldarelli
Herr ordförande! Personligen ogillar jag triumfatoriska tongångar: mycket arbete krävs fortfarande, vi måste fortfarande vara mycket uppmärksamma när det gäller att skydda människors hälsa och att avslöja manipulationer av olika slag.
Vi har, enligt mitt förmenande, lyckats skilja agnarna från vetet. Det finns i Böge-betänkandet ett antal oroväckande punkter, och en viss osäkerhet som måste hanteras. Den måste hanteras, det är sant, av kommissionen och medlemsstaterna, samtidigt som man skiljer mellan olika medlemsstater. Alla medlemsstater är inte lika och i rådet har man intagit olika ståndpunkter: vissa medlemsstater bidrar, andra inte. Vi kan med andra ord inte göra generella uttalanden.
Enligt min åsikt är de åtgärder som vidtagits i Italien mycket viktiga. Italien är ur den synpunkten ett land som har spelat en mycket viktig roll. Jag är mycket orolig över hur det animaliska mjölet skall förstöras - det är oroväckande eftersom det krävs femton år för att dessa produkter verkligen skall försvinna - och jag är också orolig över möjligheten att det animaliska mjölet exporteras till tredje land för att brännas. Jag skulle inte vilja att det animaliska mjölet kommer ut på marknaden i tredje land. Detta är en fråga där vi, enligt mitt förmenande, måste vara vaksamma.
Det är sant att det krävs vetenskapligt arbete, men jag är övertygad om att denna forskning måste vara fri och oberoende. Jag tror inte på Böge-betänkandets uppfattning att parlamentarikerna tillsammans med vetenskapsmännen skall ta del i övervakningsarbetet. Rollerna och funktionerna måste hållas åtskilda.
Mycket återstår, enligt mitt förmenande, att göra; jag förstår framför allt inte varför man inte har tillgripit alla tillgängliga rättsliga metoder för att utverka skadestånd från den förra brittiska regeringen. Här måste vi insistera, göra mycket mera, så att andra länder också uppfyller de skyldigheter de har accepterat inför den internationella allmänna opinionen.

Campos
Herr kommissionsordförande! Personligen delar jag inte optimismen i denna debatt, eftersom jag anser att jag befinner mig i ett spel om människoliv och också om djurens liv. Det finns två politiska missar, två grundläggande politiska frågeställningar som framkallat detta problem. Dessa två problem har man ännu inte rört vid. Problemen är att vi vet att sjukdomen sprider sig genom mjölanvändningen, och just nu skyddar vi skadestånden till offren, men vi har ännu inte haft kurage nog mot de etablerade intressena att förbjuda användningen av köttmjöl för utfodring av andra djur. Herr ordförande, det är inte acceptabelt att vi diskuterar ett förhållande utan att diskutera sjukdomens orsak och spridningsmotor.
Den andra frågan, det andra politiska område som berörs är den gemensamma jordbrukspolitiken. Ordföranden vet att man enligt denna politik betalar efter producerad mängd. Metoden spelar ingen roll, produktionssättet spelar ingen roll, produktionen ersätts efter mängd. Detta är ett brott mot alla bestämmelser till skydd för både folk- och djurhälsan. Utan absoluta garantier från kommissionen att man skall förbjuda användning av djurrester i utfodring av andra djur och utan absoluta garantier från kommission om att man skall göra en ändring i den gemensamma jordbrukspolitiken, som inte tagits med i Agenda 2000, till förmån för kvalitet, skydd av djurhälsan, djurens välstånd och miljön, kommer jag, herr ordförande, att fortsätta att här protestera och använda det enda vapen jag har tillgång till, att rösta mot detta förhållande.

Pollack
Herr ordförande! Jag skulle vilja tacka föredraganden, utskottets ordförande och kommissionär Bonino för det arbete de gjort. Det viktiga i uppföljningsutskottets arbete har varit de stora förändringar som har genomförts av kommissionen. Under en förhållandevis kort tid har sättet som livsmedelssäkerhet har hanterats på omorganiserats helt och jag är säker på att detta kommer att öka allmänhetens tillit och förbättra livsmedelssäkerheten genom att höga standarder säkerställs.
Nyckelåtgärderna har varit omorganisationen av GD XXIV och öppenhet i de vetenskapliga kommittéernas arbete, parad med förbättrade övervakningsåtgärder och en bred spridning av information. Medan det stora flertalet av parlamentets rekommendationer har följts, finns det fortfarande mycket som återstår att göra. Bristen på politisk vilja på rådsnivå betyder att vi måste bibehålla trycket för att säkerställa att fler framsteg görs, så att allmänheten kan hållas fullt informerad om alla näringsaspekter som är av vikt för den allmänna hälsan. Att återfå allmänhetens förtroende är den viktigaste faktorn i denna affär och en bra början har gjorts.

Hulthén
Herr ordförande! Precis som så många andra håller jag med om att det som BSE har medfört är fruktansvärt och tragiskt. Samtidigt kan vi ändå se att BSE har haft det med sig att vi har fört processen framåt, inte minst inom kommissionen. Vi har fått en större öppenhet. Vi ser dessutom att vi har möjlighet att få en bättre livsmedelssäkerhet och ett stärkt konsumentperspektiv. Jag tycker att det är bra och välkomnar också de åtgärder som kommissionen har vidtagit.
För mig är detta bara början av en process som bara kan gå framåt. För mig handlar det inte enbart om BSE som sjukdom, utan det handlar om andra sjukdomar och andra delar i vår jordbrukspolitik som faktiskt hotar människors hälsa. Därför måste vi ha en livmedelslagstiftning som är heltäckande ur ett hälsoperspektiv. Vi måste ha system för registrering av nötboskap samt kontrollsystem som ser till att lagstiftningen efterlevs. Allra viktigast är emellertid att vi får en förändring i jordbrukspolitiken som ger oss bra mat i hela EU.

Happart
Herr kommissionsordförande! Jag gratulerar er. Det var skickligt manövrerat. Ni lyckades skapa illusionen av någon som är seriös, vilket stillade samvetet på den stora majoriteten av ledamöter, som inget hellre önskade. Det blir min enda gratulation. Vad övrigt beträffar vill jag sänka tonarten på den konsert av lovsånger som de flesta av mina kolleger bestått er med.
Ni har utfört omfattande personalomflyttningar från GD VI till GD XXIV, men i praktiken har inget förändrats. Betänk bara det senaste rättsfallet i Belgien. Informationsutbytet är fortfarande lika trögt och frånvaron av kontroller lika uppenbar. Är man rädd för sanningen? Förvisso är det så. Och om ni gömmer er bakom tjänstemännens ställning för att slippa vidta några disciplinåtgärder innebär detta enligt min mening att ni inte ville, och fortfarande inte vill, se var de verkligt ansvariga stod att finna, de som i ett kritiskt skede mellan 1985 och 1989 skulle ha kunnat ta sitt ansvar och därmed skydda medborgarnas hälsa i Europa och i världen.
Ni förfogar över era egna avdelningar för interna utredningar som kontrollerar verksamheten i kommissionens olika delar, men använder er inte av dem. Var det nödvändigt - och är det - att med förakt för de mänskliga offrens och deras familjers lidande och för gemenskapens alla medborgare förhindra att Förenade kungariket kritiseras såsom ansvarig, av rent handelsmässiga skäl? Detta har jag hört i min partigrupp. Det sägs att man inte får tvinga den nuvarande brittiska regeringen att betala för den tidigare regeringens misstag. Det är en farlig genväg för principen om statsmaktens kontinuitet.
Den brittiska regeringen, kommissionen, rådet, Europaparlamentet i samma båt. Varför? För hälsan? Nej. Mot bedrägerier? Nej. Er ansvarsförnekande attityd släcker ungdomarnas tilltro till politiken, där ni böjer knä framför penningen. Ynkligt, herr ordförande, men kanske om ytterligare femtio dör...
(Ordföranden avbröt talaren.)

Gebhardt
Herr ordförande, kära kolleger här i kammaren och framför TV-apparaterna i kontoren! Böges, vår kollega, betänkande förtjänar att vi röstar ja. Men jag hade önskat mig mer för konsumenterna och mer för nötkreatursuppfödarna, vars existens genom misslyckanden på högre nivåer kommit i gungning. Det räcker inte att vi under punkt 7 i vår resolution med eftertryck manar till disciplinära åtgärder. Vi måste tala klarspråk!
I BSE-fallet betyder det att skulden finns inte bara hos de högsta tjänstemännen som enligt kommissionens vilja skall komma undan ostraffade. Kommissionen och rådet har försatt sig i lika stor skuld, i varje fall i BSE-frågan. Jag skulle vilja ha instrument som inte bara gör det möjligt att mer flexibelt hantera de disciplinåtgärder som kommissionen lovat. Även ministrarna i rådet måste ställas till svars annars blommar BSE åter upp i någon annan skepnad!

Santer
Herr ordförande! Jag skulle bara vilja säga några ord innan jag överlåter åt Bonino att besvara ett antal frågor som har diskuterats och som tillhör hennes ansvarsområden inom kommissionen. För egen del vill jag helt enkelt tacka alla för deras bidrag, ett bidrag som ibland förtjänar att nyanseras, det medger jag gärna, eftersom inte heller vi äger denna känsla av förvissning beträffande en eventuell framtida kris, som somliga av er nyss tog upp.
I dagens läge känner jag mig verkligen blygsam, det måste jag säga. Jag vet inte heller hur jag skulle ha reagerat 1985 eller 1989, då krisen bröt ut, när den var i sitt första skede och när vetenskapsmännen fortfarande inte kunde enas om orsakerna till denna kris. När det gäller galna ko-frågan känner jag mig fortfarande ytterst blygsam och ödmjuk. Jag vill inte drista mig att säga att vi hädanefter har tillryggalagt en lång sträcka. Är det så att vi verkligen har gjort detta, är det förvisso ännu inte slutet på alla ansträngningar vi måste göra.
Och vi vet mycket väl att vi i vissa av våra medlemsstater, vilket några för övrigt nämnde så sent som i de senaste inläggen, fortfarande måste beklaga den illegala handeln, som förvisso är av den arten att de rubbar såväl vårt eget som konsumenternas förtroende. Alla dessa smugglare, alla dessa brottslingar är för övrigt desamma som redan har varit inblandade i andra skumraskaffärer som tidigare har svärtat ner gemenskapen, vare sig det handlar om smuggling av hormoner eller annan smuggling. Vi kommer aldrig att helt lyckas eliminera denna typ av brottslighet.
Jag upprepar att jag alltid känner mig mycket ödmjuk inför det problem vi nu diskuterar. Redan då vi först infann oss inför undersökningskommittén erkände vi att oegentligheter hade begåtts inom våra avdelningar. Jag ville inte kasta sten på mina föregångare. Jag tog likafullt på mig det politiska ansvaret för kommissionen som institution.
I denna anda tror jag mig kunna bekräfta att vi alla tillsammans måste arbeta konstruktivt på detta område, genom att säkerställa ett samarbete som gör det möjligt att ordna upp situationen så gott det går, utan att göra oss några illusioner och utan att ställa upp falska garantier, som ingen här kan infria.
I La recherche scientifique , en i Frankrike ansedd vetenskaplig tidskrift, läste jag nyligen att det bland vetenskapsmännen fanns en ny teori om ursprunget till denna kris. Låt oss därför visa prov på ödmjukhet i detta fall och se till att återge konsumenterna, oavsett vilka, förtroendet för våra livsmedels garanterade säkerhet.
Det är i denna riktning vi måste arbeta och jag gläder mig åt det nya samarbetsklimat som genom arbetet med galna ko-frågan uppstått mellan kommissionen och parlamentet. Jag hoppas att samma förtroendefulla klimat kommer att infinna sig oss emellan och gentemot rådet, för vi måste vara väl medvetna om att ett mycket stort ansvar fortfarande åvilar medlemsstaterna. Ur den synpunkten tror jag det är viktigt att vi även verkar för att hitta en väg till samförstånd mellan våra olika institutioner och rådet.
Det var allt jag hade att säga. Jag vill än en gång tacka er för den samarbetsvilja ni har visat, men också för det verkligt avgörande arbete som har utförts av tillfälliga utskottet för uppföljning i syfte att bredda perspektiven i fråga om den framtida hanteringen av denna kris. Det är detta mål jag känner mig bunden till, det är därför vi har vidtagit ett antal åtgärder. När jag nyss gick igenom de fem frågor som fortfarande är olösta efter rapporten från undersökningskommittén och betänkandet från tillfälliga utskottet för uppföljning var det inom ramen för kommissionens befogenheter. Och jag är säker på att vi om vi fortsätter att arbeta som vi gjort hittills och som vi börjat göra i dag, så kommer vi att ha startat en process, en process som öppnar nya perspektiv och med hjälp av vilken vi kan hoppas återupprätta konsumenternas förtroende på området livsmedelssäkerhet.

Bonino
Herr ordförande! Efter ordförande Santers inlägg återstår det för mig att ge svar på några specifika frågor som togs upp under debatten.
Jag har grupperat dem. Först förbindelserna med medlemsstaterna. Det är helt klart att vi har ett problem här. Det är helt klart att vi måste fortsätta våra ansträngningar så att det vi har lärt oss och de slutsatser vi har börjat dra når fram till medlemsstaterna. På den här punkten delar jag exempelvis Baldarellis uppfattning att medlemsstaterna i en och samma fråga inte alla är lika. En del av dem är mer effektiva än andra i vissa avseenden, och tvärtom. Därför är situationen mycket olikartad och mycket komplex. Detta kommer sig inte enbart av den uppdelning av befogenheterna som fastställdes genom Maastrichtfördraget och nu genom Amsterdamfördraget. Man måste också räkna med skillnader i fråga om system, kulturer och inre organisation av avdelningarna. Utan tvekan har vi alltså ett problem här.
Herr Fayot, kommer vi en dag att kunna harmonisera kontrollerna? Det är något som kommer att ta minst tio år. Jag hoppas att ni hjälper oss, men uppriktigt sagt är detta en långsiktig uppgift. För närvarande försöker vi installera vår personal för samordning av kontrollerna och förse dem med anvisningar som skall vara så enhetliga och sammanhängande som möjligt. Men det är sant att detta kräver både smärre och större ändringar. Exempelvis fick jag precis ett brev från er minister Le Pensec, där han säger att han nu skall tillämpa det förfarande för animaliskt mjöl som vi hade fastställt, något han vägrat att göra under ett halvår. Ni ser alltså att det ibland tar tid, men att det sakta men säkert går framåt.
Är detta självsäkert i överkant? Tvärtom! Det kanske inte ens är optimism. Det stämmer att det även finns en sorts illusion i detta, men inte den illusion av att vara seriös som Happart talade om! Ni ska veta att ni inte är den ende som vill vara seriös, och ni är inte heller den ende...
(Avbrott av Happart.) ... jag ville bara säga att ni inte är den ende som är seriös, och inte heller den ende som är mottaglig för människors och offrens smärta. Jag berömmer mig av att dela just denna mottaglighet och försöker använda den till gagn för offren, åtminstone lika väl som ni.
Vad beträffar frågorna om farmaceutiska produkter och gelatin, diskuterar kommissionen kl 17.30 ett förslag till undantag för farmaceutiska produkter som är life saving. Det är en fråga som bör granskas noga, då den innehåller ett problem med avvägningen mellan kostnader och vinster som måste beaktas.
En annan aspekt jag ville ta upp är om gemenskapen har blivit alltför eller till och med uteslutande medveten om marknadsrelaterade frågor och likgiltig för hälsan. Här vill jag säga två saker. För det första har det skett en stor kulturell förändring som vi måste föra ut till den allmänna opinionen och medlemsstaterna, nämligen att marknaden har två aktörer: producenten och även konsumenten. Detta betyder att konsumenternas förtroende även enligt marknadens tänkande, och även för producenterna, blir ett värde av yttersta vikt, utan vilket marknaden faktiskt inte fungerar. Vi håller alltså inte på att anlägga någon djungel, utan fastställa regler för en marknad med två huvudaktörer. Som jag ser det har man fram till nu inte tillräckligt beaktat huvudaktören "konsumenten" . Detta har vi nu börjat ändra lite på.
När det gäller smugglingen undrar Kaklamanis vart allt kött tagit vägen. Har det hamnat i tredje land eller i Europa? Vi har för undersökningskommittén lagt fram skriftliga rapporter, som även innehåller en förteckning över företag och industrier, allt vi har kunnat hitta. Vi har till och med fått kritik av medlemsstaterna för alltför stor öppenhet. Jag kan se till att ni får ett exemplar av rapporten ifråga, men den finns redan tillgänglig för era kolleger. Det är alltså ingen ovilja från kommissionens sida, men vi trodde att ni hade fått dessa uppgifter.
Jag tror att jag i stort sett har besvarat era frågor. Avslutningsvis, och detta måste sägas, tror jag inte att nollrisken existerar. Frågan är om vi har satt oss i stånd att vara försiktigare och mer uppmärksamma?
Jag känner till Campos argument i fråga om animaliskt mjöl, det vill säga nej till användning. Vi måste fortsätta att begrunda frågan, även efter konferensen om animaliskt mjöl. Hur kan man göra, hur behandla denna fråga som är mycket komplex och där allt inte är vitt eller svart.
Ärade ledamöter! Som jag sade i förmiddags och som ordföranden nyss upprepat befinner vi oss vid en etapp av en omfattande process som vi med ert stöd och med tanke på medlemsstaterna och den allmänna opinionen måste försöka fullfölja.
(Applåder)
Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Europeiska system för arbetstagarnas delaktighet
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0354/97) av Menrad för utskottet för socialfrågor och sysselsättning om slutrapporten från expertgruppen för europeiska system för arbetstagarnas delaktighet (Davignonrapporten)(C4-455/97).

Menrad
Herr ordförande! Som ni sade handlar det under denna punkt på dagordningen om ett yttrande från utskottet för sysselsättning och socialfrågor om slutrapporten från expertgruppen om europeiska system för arbetstagarnas delaktighet. Det är en grupp som kommissionen tillsatt under ordförandeskap av Davignon. Gruppen består av vetenskapsmän och arbetsmarknadens parter. Deras huvuduppgift har varit att ge förslag om vilken ställning arbetstagarna skall ha i stadgarna för de planerade Europabolagen. I över 25 år har man utan framgång försökt att bättre harmonisera respektive samordna den europeiska bolagsrätten. På senare tid har debatten om en rättslig form för det europeiska aktiebolaget tagit ny fart.
Godkännandet av en sådan förordning för den typen av bolagsformer har hittills misslyckats i ministerrådet, i första hand eftersom man inte kunnat komma överens om de direktiv som berör detta område och som hänger ihop med arbetstagarnas ställning. Idéerna om medinflytande och medbestämmande för arbetstagarna ser i medlemsstaterna inom Europeiska unionen och hos respektive arbetsmarknadspart helt olika ut. Denna komplicerade väv av åsikter kan bara klaras ut med stor kompromissvilja från alla deltagares sida.
Jag är övertygad om att medverkan och medbestämmande även representerar en del av den bolagsrättsliga demokratiseringen. De innebär samtidigt ekonomisk produktivitet. Davignon har rätt: Endast informerade, kvalificerade, engagerade, motiverade och ansvarsfulla arbetstagare som förfogar över möjligheter till samverkan kan utveckla moderna organisationsformer och teknologier och hantera dem så att alla möjligheter utnyttjas för att skapa en hållbar utveckling.
Till ett meddelande från kommissionen om information och samråd fanns det ett resolutionsförslag från parlamentet som på viktiga punkter redan ledde fram till liknande resultat som Davignonrapporten. På basis av Davignonstudien förberedde det luxemburgska ordförandeskapet i oktober ett kompromissförslag för socialministerrådet. Betänkandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor som i dag diskuteras ser i båda dokumenten ett bra diskussionsunderlag. Det varnar dock för att försöka föra över en viss medbestämmandemodell som finns i mindre medlemsländer till de övriga staterna. Medbestämmande är ingen exportartikel, men ett brett medbestämmande för arbetstagare som finns i länder som Tyskland och Österrike, Nederländerna eller i de nordiska staterna får inte heller negligeras med stöd av ett europeiskt rättsinstrument. Det skulle lätt kunna leda till antieuropeiska effekter. Den fara som ofta citeras om en flykt från medbestämmandet får helt enkelt inte sopas under bordet. Den skulle kunna bli verklighet genom möjligheten att omvandla bolaget från en nationell till en europeisk rättsform med reducerade möjligheter till medbestämmande. Denna flyktväg utesluter Davignon. Vi är glada över det.
Mycket ofta frågas det varför direktivet om det europeiska företagsrådet är så lyckat. Man kan vrida och vända på det som man vill. Det egentliga framgångsreceptet för det europeiska företagsrådet ligger i vissa förfarandemässiga principer som även kan spela en viktig roll vid utarbetandet av en modell för medbestämmande för ett Europabolag: Flexibilitet, förhandlingslösningar, miniminormer. Om man inte kan enas mellan organen i de företag som är delaktiga i att grunda bolagen och arbetstagarnas särskilda förhandlingsorgan, borde ett europeiskt direktiv i lag föreskriva en lägsta nivå rörande arbetstagarnas rättigheter. Båda dokumenten - Davignonrapporten och Luxemburgkompromissen - förutsätter även ett ekonomiskt inflytande för arbetstagarna, i osäkra fall genom en minimikvot för arbetstagarnas representanter som ges fulla rättigheter i styrelserna i organisationer och företag.
Utskottet för sysselsättning och socialfrågor hoppas fortfarande att man under det luxemburgska ordförandeskapet politiskt kommer att kunna ena sig i socialministerrådet, och då enligt våra uppfattningar. Jag vill kort sammanfatta dem. Vid utformandet av regler för medinflytande måste arbetsmarknadens parter spela en viktig roll, deras samarbete är en grundläggande förutsättning. Därför är enligt min uppfattning två underskrifter möjligen det viktigaste i Davignonrapporten, nämligen underskriften från representanter för de europeiska fackföreningarna och för arbetsgivarna. Ett Europabolag utan medinflytande från arbetstagarna får inte finnas. Den europeiska modellen är ju inte marknadsekonomi bara utan en social marknadsekonomi, vars viktiga principer heter: Arbetstagarnas medinflytande och partnerskap. I den andan ber jag er om att rösta ja till detta betänkande och tackar samtidigt för stödet från kollegerna i utskottet för sysselsättning och socialfrågor.

Cot
Herr ordförande, herr kommissionär! Utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt anser att Davignon och hans grupp har utfört ett gott arbete i ett svårt ärende och är i stort sett enigt med de slutsatser Menrad nyss lade fram för det ansvariga utskottet, utskottet för socialfrågor och sysselsättning.
Problemet med det europeiska samhället ligger som vi vet i arbetstagarnas plats i detta samhälle, och detta sedan mycket lång tid tillbaka. För övrigt medför denna blockering i det europeiska samhället en blockering i ett antal andra frågor: det femte direktivet om bolagsrätt, det tionde direktivet om gränsöverskridande företagssammanslagningar, stadgar för ekonomiska föreningar, ömsesidiga företag och föreningar.
Därför föreslår Davignon och hans grupp en lösning för att kringgå svårigheten genom att förorda ett flexibelt och valfritt system på två nivåer. Först och främst gäller det att välja bolagsformen Europabolag, redan det ett första val. När väl detta beslut har fattats ges företräde till en förhandlingslösning mellan arbetsmarknadens parter, som får besluta vad de vill, och det är endast om man inte når en överenskommelse som det blir aktuellt med det av Davignongruppen föreslagna referensförfarandet om å ena sidan information till och samråd med arbetstagare och om å andra sidan arbetstagarinflytande i styrelse och övervakningsråd.
Det är med andra ord frågan om ett mycket flexibelt system som medger arbetsmarknadens parter betydande handlingsfrihet och gör det möjligt för dem att hitta den form som passar dem och som därmed gör det möjligt att anpassa den juridiska formen till parternas önskemål och som helt enkelt i sista hand i detta skede föreslår vad som generellt sett utgör normen i våra länder, det vill säga att i en eller annan form knyta arbetstagarna till företaget.
En stor majoritet av medlemmarna i utskottet för rättsliga frågor finner att denna lösning är sådan att den kan ena en majoritet av parlamentet och framför allt göra slut på obefogat motstånd i rådet.

Cabezón Alonso
Herr ordförande! Många av oss är övertygade om att det bästa instrumentet för att reglera relationerna på arbetsmarknaden är en dialog mellan de sociala aktörerna och ännu bättre om denna dialog leder till avtal. På europeisk nivå har de sociala aktörernas huvudroll gått framåt, men överdrivet långsamt sedan de första försöken i början av 70-talet.
Historien om detta betänkande, eller vad som ligger bakom betänkandet, som vi i dag debatterar, är ett exempel på de svårigheter som står klara när vi vill höja en normal nationell praxis till en europeisk nivå. Det finns svårigheter i att finna gemensamma former för vad man menar med arbetstagarnas delaktighet, såväl i innehållet av delaktigheten som i hur denna delaktighet skall utformas.
Genomförandet av den inre marknaden och konsekvenserna av globaliseringen av ekonomierna kräver en överföring av arbetstagarnas representation och delaktighet till en överstatlig nivå. I dag försöker vi lösa blockeringen av de förslag som väntar på lösning hos rådet. Det handlar om att göra en realistisk fokusering av de frågor som diskuteras angående arbetstagarnas delaktighet, finna former som leder framåt mer än bara enkel information och rådfrågning och uppnå en representation av arbetstagarna som bygger på delaktighet och inte begränsas till att bli informationsmottagare.
Betänkandet av ledamoten Menrad vill stimulera och driva på debatten om dessa så väsentliga frågor och se till att stadgarna för Europabolagen snabbt uppnår rättslig ställning. Experternas rapport, Davignonrapporten, fann en lösning till europeisk modell för arbetstagarnas delaktighet. Enligt den modellen bör vi uppnå en kompromiss i rådet och övervinna de hinder som existerat fram till i dag. Den tidigare regleringen om ett företagsråd fann hur man skulle ta hänsyn till de olika modeller för arbetsmarknadsrelationer som finns i de enskilda medlemsstaterna. Vad gäller Europabolagen handlar det om att uppnå samma balanserade och flexibla kompromiss, som ledamoten Cot sade nyss, för att garantera information, rådfrågning och delaktighet för arbetstagarna, inte genom att införa en viss konkret modell utan genom att använda en modell som är förenlig med de som nu gäller i våra medlemsstater.

Schiedermeier
Herr ordförande! Först vill jag hjärtligt tacka föredragande Winfried Menrad. Hans sakkunskap och hans översikt återspeglas i hans betänkande. Han har föreslagit förnuftiga tilläggsförslag, det visar även bifallet i utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Näringslivet inom Europeiska unionen behöver en stadga för ett Europabolag eller ett europeiskt bolag. Davignongruppen har presterat ett bra förarbete. Det råder det inget tvivel om.
Medlemsstaterna kan, trots olika strukturer när det gäller arbetstagarnas delaktighet, leva med förslagen, eftersom för det första det inte är möjligt att kringå bestämmelserna för att ombilda bolag. För det andra är t.o.m. en nollösning möjlig för medlemsstater där arbetstagarna själva inte önskar inflytande. För det tredje kommer, om arbetstagare och arbetsgivare inte når en överenskommelse sedan förhandlingsfristen gått ut, en lägsta kvot av arbetstagarrepresentanter bli bindande. I de fallen garanteras arbetstagaren även information och samråd.
Med rätta anser föredraganden att minimikvoten är alldeles för lågt satt. Där vill jag verkligen stödja honom helt. Likaledes är hans påpekande att skynda på processen efter årtionden av diskussion säkert riktig. Jag anser även att det är nödvändigt att inkludera de europeiska kooperativa föreningarna i förslaget. Kommissionens uppgift att övertyga rådet, kommissionär Flynn, borde på grund av förslagen som egentligen tar hänsyn till alla invändningar absolut vara möjlig. Jag önskar er lycka till med denna uppgift, det ligger även i vårt intresse. Jag ber att få ta tacka på förhand.

Hermange
Herr ordförande! Såsom nyss nämndes har stadgan för Europabolag blockerats i över tjugofem år, samtidigt som våra företag ivrigt efterfrågar en sådan stadga. Exempelvis förhåller det sig så att ett företag som Airbus i Frankrike saknar rättsliga instrument.
Det är skälet till att jag i dag vill tacka Menrad för hans arbete med denna fråga och för hans engagemang till förmån för arbetstagarinflytande. Jag tror att det är viktigt att ett antal parlamentariker här i kammaren är motiverade att föra denna fråga om medinflytande i hamn, eftersom det också är ett sätt att göra framsteg i sysselsättningspolitiken.
Jag vill, trots allt, göra två påpekanden som förtjänar att nämnas. Samtidigt som jag instämmer i betänkandet tror jag att man måste beakta den stora mångfalden av nationella traditioner i fråga om information till och samråd med arbetstagarna och i fråga om arbetstagarinflytande, möjligen i förhållande till Davignonrapporten, där man känner att konsensus har nåtts och i förhållande till nationella traditioner, det vill säga att inte gå för långt i riktning mot ett medbestämmande av tysk typ.
Det är därför, herr ordförande, som det tycks oss rimligt att parlamentet inte antar punkt 9 i betänkandet som har förelagts oss och i synnerhet inte sista delen av denna, som kräver att en högre minimikvot för arbetstagarnas representanter i tillsynsnämnden än den som ingår i expertgruppens rapport och det luxemburgska kompromissförslaget skall fastställas. Detta förefaller mig orealistiskt och jag är rädd att vi i så fall på nytt skulle hamna i den blockering av förfarandet som Davignonrapporten nu försöker att bryta. Det var vad jag mycket kort hade att säga om denna fråga.

Boogerd-Quaak
Herr ordförande, kolleger, herr kommissionär! Vi behöver inte övertyga varandra här i dag att den europeiska bolagsformen är en utsökt chans att befrämja de gränsöverskridande affärsförbindelserna i Europa vilket i slutändan gynnar sysselsättningen. Det är inte heller arbetstagarnas engagemang i företaget som kan utgöra problemet, för det bara befrämjar ett bra företagande och en god produktivitet. Vad är det då som är problemet? Problemet är att medlemsstaterna inte vill komma överens och möjligen bara letar efter vackra ord i sammanhanget. Min fråga till er är: är det ibland så att även skattemässiga motiv spelar en roll och inte bara arbetstagarnas medbestämmande?
Jag vill göra en sista vädjan, såväl till medlemsstaterna som till kommissionär Flynn, att nu på torsdag och fredag när statscheferna och regeringscheferna är samlade i Luxemburg ta upp ärendet formellt, och om det inte är möjligt, informellt på dagordningen och se till att det luxemburgska ordförandeskapet uppnår resultat här.

Schörling
Herr ordförande! Jag vill börja med att gratulera Menrad till detta betänkande och tacka för hans stora engagemang i frågan. Jag kan inte göra annat än att instämma i utskottets och föredragandens synpunkter på expertgruppens rapport och även i de synpunkter som lämnats på det luxemburgska kompromissförslaget som ju innebär att en eventuell stadga för Europabolag under inga omständigheter får leda till att rätten till arbetstagarnas medbestämmande i företagen kan kringgås. Inte heller skall man kunna använda europeiska rättsliga instrument för att kringgå rätten till medbestämmande.
Vidare måste hänsyn tas till de olika modeller till förhandlingslösningar mellan arbetsmarknadens parter som finns i de olika medlemsländerna. Dessutom måste de rättigheter som fackförbunden har genom nationell lagstiftning eller genom tradition också gälla för eventuella Europabolag.

Weiler
Herr ordförande, kära kolleger! Jag skulle först vilja tacka Menrad för hans förslag, som vi även som socialdemokrater är delaktiga i. Att det blivit en minimal konsensus är inte ert fel, Menrad, utan jag anser att det ligger på ministerrådet. Jag skulle även vilja tacka rådets ordförande Juncker för att han gjort sig möda att efter många år över huvud taget få till stånd en kompromiss. I detta förslag står det dessutom att man vill utnyttja erfarenheterna från debatten och resultaten från det europeiska företagsrådet. Det innebär även, herrar Flynn och Junker, att vi måste använda oss av de negativa erfarenheterna från direktivet om företagsråd, t.ex. i fallet Vilvoorde.
I Europa finns en stor disproportion mellan arbetstagarnas möjligheter och kapitalet. Vi har väntat 25 år på att denna möjlighet till medbestämmande skall bli verklighet. Jämfört med detta tar det bara 25 månader att genomföra direktiv om den inre marknaden. Det räcker inte heller att göra de anställda mer delaktiga i aktiekapitalet. Man måste även låta dem - jag tror, Menrad, att vi där har samma uppfattning - vara delaktiga i besluten.
Europa i den inre marknaden, den fria rörligheten för tjänster och kapital även de spekulativa, har under tiden blivit självklara. Vi behöver medbestämmande för arbetstagarna och fackföreningarna, en vidareutveckling och eventuellt en harmonisering.
Skälet till att vi i dag inte kommit vidare ligger enligt min uppfattning inte i de komplicerade sammanhangen, i de olika intressesfärerna inte heller i de olika traditionerna utan det ligger helt entydigt i kapitalets övermakt.
Jag skulle dessutom vilja nämna att vi är glada och nöjda över att detta direktiv eller denna konsensus uppnåddes gemensamt med fackföreningarna. Jag anser att Davignon-rapporten inte riktigt uppskattar det.
För att sluta bara två principer: För det första måste fackföreningarna vara representerade och för det andra måste en vidareutveckling i riktning mot ett äkta medbestämmande ske.

Lindqvist
Herr ordförande! Det är viktigt att arbetstagarinflytande kan garanteras på alla nivåer och i alla former av företag. Den modell som föreslås här med ett frivilligt system för Europabolagen är kanske den mest praktiska. Den gör det möjligt för arbetsgivare och arbetstagare att på varje företag genom ett frivilligt system själva förhandla fram lämpliga former för arbetstagarinflytande, oberoende av i vilket land företaget ligger. Detta är ett decentraliserat system som ger stort lokalt inflytande, vilket är bra.
Svagheten i detta system är att arbetstagarparten, som ofta är den svaga i ett sådant förhandlingsläge, kan komma i underläge. Avtalen kan då bli ganska intetsägande, vilket kan göra att Europabolagen i realiteten kan kringgå hela processen. Det inte får ske. Därför kan förslag om minimiregler vara ett sätt att få inflytande samt en bra medicin när förhandlingar har misslyckats. I första hand är det dock nationella åtgärder som skall vidtas och som krävs för att man skall lösa detta. Miniminormer måste, om de införs, ta hänsyn till lokala regler och lokala lagar om förhandlingar i varje medlemsland.

Oddy
Jag skulle vilja gratulera herr Menrad för ett utmärkt betänkande. Jag talar som föredragande för en stadga för Europabolag och framförallt direktivet om arbetstagarnas delaktighet. Bolagsstadgan är en frivillig åtgärd och, när det här förslaget till slut antas, kommer inget företag att tvingas införa en bolagsstadga mot sin vilja. Andra former för att inrätta filialer i andra länder, till exempel dotterbolag, kommer att finnas kvar, så det finns ingen anledning för medlemsstaterna att vara rädda för detta förslag.
Som en motprestation för att få grunda ett Europabolag måste arbetstagarna involveras. Kommissionen insisterar på detta och det gör också parlamentet. Metoden för hur arbetstagarna skall involveras kan väljas fritt, så att hänsyn tas till nationella kulturer och traditioner. Många företag är intresserade av sätta upp stadgar för Europabolag.
Jag uppmanar de medlemsstater som motsätter sig detta förslag att vakna upp. De inte bara underminerar de företags ställning, som aktivt vill ha detta förslag, de underminerar också det goda arbete som har gjorts i detta parlament under de senaste nio eller tio åren. Vi behöver en stadga för Europabolag, vi vill ha en, arbetstagarna vill ha en och Europas affärsmän vill ha en. De måste ta hänsyn till det arbete som expertgruppen bakom Davignon-rapporten och herr Menrad har lagt ned. Låtom oss skynda på och få detta utrett.

Skinner
Herr ordförande! Jag vill också gratulera herr Menrad. Han har utarbetat ett mycket välbalanserat betänkande. Vi har alltid uppskattat den charm med vilken han har presenterat alla sina betänkande och han har gjort det igen!
Men, eftersom jag önskar att detta betänkande får framgång, måste jag säga emot en del av det som mina kollegor redan har sagt om en rättvis balans mellan traditioner och kulturer inom industrin i Europeiska unionen. Jag måste påpeka för våra kollegor och kamrater, precis som Hermange, att vi verkligen inte kan tvinga på en modell för alla länder inom Europeiska unionen. Många av de kulturerna och traditionerna delas kanske inte av andra länder än Tyskland och Österrike.
Jag är ganska säker på att det här som haken egentligen finns - i det obligatoriska elementet. Det är denna fråga som kommer att lösa upp blockeringen av mekanismen och leda till involverande av arbetstagare, inte deltagande eller medbestämmande, vilket alla argument tycks koncentrera sig på. Om vi kanske kan vara något mer progressiva och litet mer flexibla i detta, så kan vi få till stånd en frivillig överenskommelse mellan företag och fackföreningar, som möjliggör involverande av arbetstagare, så långt som man nu vill sträcka det.
Jag håller med Oddy att detta till sin natur måste vara frivilligt. Man vill verkligen hoppas att folk skall se skillnaden mellan det och andra idéer som innefattar tvång.
Låt oss se det från den andra sidan: om man inte samlas kring idén om en stadga för Europabolag, kommer man då inte förr eller senare att stå inför en konkurrensnackdel? Dessa tankar kretsar nu i mångas huvuden. Det är denna oro som vissa personer nu försöker föra fram. Det är dessa frågor som nu måste tas itu med och som inte tagits upp i tillräcklig grad. Vi har tid att göra något åt det och herr Menrads betänkande är ett stort steg på vägen mot att komma till rätta med något av oron och farhågorna. Som en kompromisslösning hoppas och tror jag att den kommer att bli mycket framgångsrik.

Flynn
Herr ordförande! Låt mig först av allt tacka Europaparlamentet för dess initiativ att yttra sig om Davignonrapporten och den efterföljande utvecklingen inom rådet vad gäller en stadga för Europabolag.
Som vi alla känner till, finns det ett tydligt mandat från Europeiska rådet i Amsterdam att vidtaga alla nödvändiga ansträngningar för att säkerställa ett slutligt antagande av en bolagsstadga vid slutet av innevarande år. Vi är alla medvetna om att det för detta krävs en snabb politisk överenskommelse inom socialministerrådet vad gäller involverande av arbetstagare, så att rådet för den inre marknaden kan slutföra ärendet i god tid.
Det bidrag som Europaparlamentet ger till det framgångsrika slutförandet av detta ärende är naturligtvis ytterst relevant och jag skulle vilja tacka föredraganden, herr Menrad, för att än en gång ha förstått de stora svårigheterna i den utmaning vi har framför oss och frågan om huruvida de lösningar som planerats är adekvata, både vad gäller Davignonrapporten och det kompromissförslag som presenterats av det luxemburgska ordförandeskapet. Vi vet alla att dessa texter ger oss en verklig möjlighet att för första gången på många år göra verkliga framsteg i detta ärende. Låtom oss först utnyttja denna möjlighet så långt det är möjligt.
Som redan understrukits i den text som föreslagits av Menrad, måste alla förslag som lyckas få tillräckligt stöd i rådet bevara arbetsmarknadens parters rätt att självständigt forma modellen för involverandet av arbetstagarna, som sedan kommer att tillämpas för alla europeiska företag. Samtidigt behöver vi en referensram som skall gälla ifall förhandlingarna misslyckas. För att skapa konsensus bland medlemsstaterna, måste denna referensram innefatta bestämmelser för såväl informerande och rådfrågning som deltagande. Den är inte avsedd att harmonisera nationella lagar och praxis för involverande av arbetstagare, vilket kan variera avsevärt från land till land. Oddy har helt rätt, detta är frivilligt och skall vara en möjlighet och skall ses som sådant, till nytta för företag och arbetstagare.
Dess verkliga syfte är att stilla den oro, som vissa medlemsstater rättmätigt hyst för att stadgan för Europabolag kommer att användas för att kringgå nationella bestämmelser för involverande av arbetstagare, i synnerhet vad gäller delaktighetssystem. Men, å andra sidan, ser vi också den lika legitimerade oron hos dem som inte vill bli påtvingade utländska modeller för involverande av arbetstagare. Den prioritet som ges förhandlingarna och det faktum att företag i detta sammanhang kommer att ha att göra med rent frivilliga alternativ, kommer, enligt kommissionens synsätt, att till stor del minimera denna risk. Så det gläder mig att dessa grundläggande element i den möjliga kompromissen fullt ut stöds här i Europaparlamentet.
Jag skulle än en gång vilja tacka er alla för ert stöd och uttrycka mina förhoppningar om att, med er hjälp och mycket god vilja - och det kommer att krävas mycket god politisk vilja och en kompromissanda av alla berörda parter - kommer vi att kunna göra verkliga och avgörande framsteg i detta ärende och fullgöra det mandat som givits av Europeiska rådet. Än en gång till er personligen, herr Menrad, mitt tack, till er och era kollegor och till herr Schiedermeier för hand välgångsönskningar för det kommer att krävas mycken politisk välvilja för att detta skall kunna genomföras. Fru Boogerd-Quaak, jag vet att ni fråntogs lite av er tid, men ni anförde helt riktigt att det var den centrala frågan. Vi hoppas ha uppnått det mål ni efterlyste den 15 december vid socialministerrådet och att slutligen kunna föra igenom detta ärende. Än en gång tack till er alla.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Deltidsarbete - sysselsättning
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande betänkanden:
A4-0352/97 av Jöns för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens förslag till rådets beslut (KOM(97)0392 - C4-0551/97) om ramavtalet för deltidsarbete undertecknat av UNICE, CEEP och EFS, -A4-0353/97 av Hernandez Mollar för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens rapport "Sysselsättning i Europa 1997" (KOM(97)0479 - C4-0549/97).
Jöns
Herr ordförande, kära kolleger! Vi diskuterar i dag det ramavtal om deltidsarbete som arbetsmarknadens parter förhandlat fram sedan ministerrådet under fjorton år inte lyckats åstadkomma detta. Trots det har vi inget att fira. Ramavtalet ligger långt från det som denna kammare krävde 1990, nämligen att skydda alla de som arbetar inom icke-typiska anställningar från diskriminering. Det handlar såväl om diskriminering arbetsrättsligt som diskriminering socialförsäkringsmässigt.
Arbetsmarknadens parter har slutit ett avtal som bara rör deltidsarbete. Därmed har de uteslutit miljoner av icke-typiskt anställda och deras specifika diskrimineringar. Jag tänker bara på de 14 miljoner visstidsanställda, men inte bara på dem utan även på de 10 miljoner som arbetar hemma eller på distans. Distansarbete upplever just nu en utvecklingsboom. Men det är inte nog med det. Avtalet, i sig bara är inriktat på deltidsarbete, har inte tagit med alla frågor i den lagliga socialförsäkringen.
Utelämnat är med andra ord det kärnområde där det diskriminerande icke-typiska arbetet ekonomiskt manifesterar sig. Nu skulle man kunna tro att arbetsmarknadens parter så nära inpå Amsterdam inte ville provocera medlemsstaterna med bestämmelser om socialförsäkringen för att absolut inte sätta något på spel när det gällde att få det sociala protokollet godkänt i fördraget.
Deltidsavtalet har emellertid fler luckor, för när vi bara får ett avtal för deltidsarbete och när detta till råga på allt utelämnar rättigheter enligt socialförsäkringen då borde man åtminstone kunna förvänta sig att arbetsrätten och företagens sociala förmåner definieras klart och regleras genom att ange en europeisk mininistandard. Men så är inte fallet!
Varje medlemsstat kan utifrån en lovvärd princip om icke-diskriminering bestämma nationella undantag efter egen lust. Visserligen måste man åberopa objektiva grunder men spelutrymmet är enormt. Så kan t.ex. en hel grupp av sysselsatta helt och hållet lämnas utanför principen om icke-diskriminering. Jag talar här om "deltidsarbetande som inte har fast anställning" som det så vackert heter i ramavtalet.
Dessutom kan längden på anställningen, arbetstiden eller inkomstens storlek ytterligare motivera undantag för alla deltidsanställda. Det innebär att medlemsstaterna kan efter eget godtycke ange nivåer under vilka de kan fortsätta att diskriminera. En europeisk icke-diskriminerande princip existerar således bara på papperet. Den nationella undantagsrätten gäller emellertid konkret. Alla andra bestämmelser är rekommendationer som inte går att överklaga.
I en tid när vi alla vill öka sysselsättningen, inte minst genom flexibla arbetsformer och kortare arbetstid, bidrar detta sannerligen inte till deltidsarbetets attraktivitet. Om vi ändå röstar ja till att genomföra förslaget till ramavtal gör vi det endast därför att det åtminstone inte kan åstadkomma någon skada. Det förhindrar inte att någon medlemsstat utfärdar bättre bestämmelser.
Allt detta ändrar inte kravet på att kommissionen nu anmodas att så snabbt som möjligt presentera ett förslag som undanröjer den socialförsäkringsrättsliga diskrimineringen av deltidsarbete. Det är särskilt viktigt för mig eftersom 80 % av de deltidsarbetande är kvinnor.
Kommissionen måste också ta fram förslag för att få bort diskrimineringen av andra former av icke-typiska arbeten inte minst inom de områden som gäller såväl arbetsrätt som socialförsäkring. Till arbetsmarknadens parter vill jag här framföra: Även om denna kammare röstar ja till detta avtal om deltidsarbete är det inget som helst fribrev för att vi i framtiden kommer att acceptera liknande svaga avtal utan en lägsta standard. Den sociala dialogen är en svag planta. Jag lovar att kommande överenskommelser kommer att innehålla mer substans. Til syvende og sidst är det det andra avtalet enligt det sociala protokollet.
(Applåder)

 Hernández Mollar
Herr ordförande, herr kommissionär! Ett fåtal dagar innan toppmötet i Luxemburg är detta troligen den sista debatten innan stats- och regeringscheferna tar itu med en av de mest emotsedda utmaningarna inför den europeiska allmänheten.
Utskottet för sysselsättning och socialfrågor antog, med endast två nedlagda röster, det aktuella betänkandet som jag har med mig till denna kammare. Arbetslöshetsssituationen i Europeiska unionen är, trots att den förbättras, mycket allvarlig. Det är nödvändigt att hela det europeiska samhället är medvetet om omfattningen av det problem vi står inför. Ett problem som direkt angriper grunderna för unionen.
När vi talar om att lösa arbetslösheten är det viktigt att vi utgår ifrån säkra premisser. Det finns bara en realistisk form för att minska arbetslösheten i en ekonomi som vår: skapa produktiva arbetstillfällen. Allt annat är som man säger i mitt land "bröd för i dag och svält för i morgon" . De produktiva arbetstillfällena skapas framför allt av företagen och bland dem, de små och medelstora företagen. För att de skall göra detta är det nödvändigt att skapa en gynnsam omgivning som gör det möjligt för dem att fortleva och vara konkurrenskraftiga. Alla regeringar kan skapa sysselsättning genom lagar, utökning av antalet tjänstemän, minskning av arbetstiden, men detta är inte mer än kortsiktiga lösningar. Den typen av lösningar skadar till slut de ekonomier som tillämpar dem och i en allt öppnare och globaliserad omgivning slutar de med att öka arbetslösheten ovanför de nivåer som ledde till att de sattes in.
Amsterdamfördraget representerar å andra sidan en vilja att samordna de nationella inriktningarna av politiken för att kunna öka antalet arbetstillfällen. De gemensamma målsättningarna är mycket berömvärda och i vissa avseenden nödvändiga. Men låt oss inte luras. Sysselsättningen skapas inte av målsättningar. Från Essen till i dag har många målsättningar och planer satts upp. Verkligheten är att arbetslöshetsnivån fortsätter att ligga på samma nivå. Vad som krävs är att medlemsstaterna bestämmer sin egen position i sina fleråriga sysselsättningsprogram. Och detta är givetvis förenligt med den kontinuerliga utvecklingen av politiken i dessa länder.
Ur mitt perspektiv, herr ordförande, skulle jag vilja utveckla vad jag menar skulle kunna vara sysselsättningens tio budord.
För det första, att komplettera den monetära unionen på ett framgångsrikt sätt, en union som inte är ett mål i sig utan ett medel för att skapa en sanerad makroekonomisk omgivning. För det andra, att i regeringarnas politik prioritera utbildning och fortbildning för att våra ungdomar och långtidsarbetslösa skall kunna komma in på arbetsmarknaden med lämpliga och effektiva kvalifikationer. För det tredje, reformera medlemsstaternas skattesystem så att de blir mer avpassade för att skapa sysselsättning. För det fjärde, att stödja de små och medelstora företagens finansiering genom att undanröja administrativa och byråkratiska hinder och underlätta egenanställning och självständigt arbete. För det femte, förbättra och komplettera den inre marknadens funktion, underlätta arbetstagarnas rörlighet och undanröja språkliga, kulturella och protektionistiska hinder. För det sjätte, främja dialogen och den sociala koncentrationen på lokal, nationell och europeisk nivå genom att studera och föreslå arbetstagarna och företagen nya former för arbetsorganisation villkor för dess utformning, givetvis inkluderande arbetstidsförkortning, nya anställningsformer, hälsoskydd och säkerhet för arbetstagarna. För det sjunde, öka de lokala myndigheternas roll i sökandet efter lösningar, och då även inbegripa den privata sektorn och göra en fördjupning avseende de arbeten som uppstår i den idella sektorn, volontärverksamhet, kulturvård eller fritid, samt de som uppstår till följd av nya sysselsättnignstillfällen. Det är bråttom med att få igång de lokala sysselsättningsplanerna. För det åttonde, utveckla infrastrukturen och stödja företagens tekniska innovationer och utnyttjande av nya teknologier.
Den nionde punkten är att skapa nödvändiga villkor för att diskriminering av kvinnor skall upphöra: det gäller att begrava de beklagliga påståendena som man än i dag kan höra i vårt samhälle om att kvinnorna tar arbetet ifrån männen. Arbetet hör till människan, inte speciellt till varken män eller kvinnor och båda måste samarbeta, tillsammans med regeringarna, för att skapa de familjemässiga och sociala förutsättningarna för tillträde till arbetet, och vilka tvivel råder om att deltidsarbetstillfällen är ett bra instrument för detta?
Slutligen, herr ordförande, herr kommissionär, för det tionde, att modernisera vårt sociala trygghetssystem. Ingen europeisk medborgare är beredd att avstå uppnådda sociala erövringar, men de sociala kostnaderna kan inte få tynga våra företag och upprätthållandet av pensionerna kan inte läggas enbart på axlarna hos den allt fåtaligare aktiva befolkningen. Det gäller att möta detta problem med tapperhet.
Herr ordförande, detta är mina sista tankar inför ett toppmöte av vilket alla medborgare förväntar sig realism och konkreta politiska åtaganden: trettio miljoner medborgare vill ha ett arbete. En man och en kvinna utan arbete förkastar till slut det samhälle de tillhör. Det ekonomiska och sociala utanförskapet skapar desperation och ett allvarligt förfall i det samhälle som drabbas. Vi måste konkurrera, inte enbart i ekonomi och på marknaden, utan också i förhoppningar och förtroende för det Europa vi alla önskar för det framtida 2000-talet.

Randzio-Plath
Herr ordförande, ärade kolleger! Sysselsättningstoppmötet kommer att vara måttstock för Europas sociala profil. Sysselsättningsbetänkandet visar mycket tydligt vilka sjukdomar som vi fortfarande har kvar att övervinna. De största framgångarna för att skapa arbetstillfällen härrör inte bara från arbetsmarknadspolitiska åtgärder, utan vi behöver samtidigt en makroekonomisk politik, som främjar ekonomisk tillväxt och inte bromsar den. Här finns mycket mer att göra. Vi skall inte alltid bara prata om avreglering av arbetsmarknaderna, om deras modernisering och strukturering eller om människornas sysselsättningskompetens. Vi måste utforma de nationalekonomiska villkoren så att även vår förvärvskvot inom Europeiska unionen närmar sig den japanska eller amerikanska på 70 %. Endast den nivån motsvarar våra sociala skyldigheter.
Av den anledningen behöver vi troligen en punktlig start på valutaunionen så att penningpolitiken kan spela sin konstruktiva roll på europeisk nivå. Men för detta behöver vi naturligtvis en samordning av den ekonomiska politiken och att den obeskrivligt neutrala hållningen från finansministrarnas sida övervinns på det europeiska toppmötet i Luxemburg.
Vi måste inrikta oss på klara riktlinjer, för en sänkning av arbetslöshetskvoten och för en ny styrning mot en aktiv arbetsmarknadspolitik. Framför allt måste vi göra mer på investeringssidan. Investeringar är nyckeln. När jag tänker på att de investeringar som görs för att öka arbetstillfällen i produktionsanläggningar i USA från 1989 till 1996 ökade med 30 %, men i Europa bara med 5 %, då kan vi också föreställa oss skillnaden i sysselsättningsutveckling. Jag måste säga att benchmarking för sysselsättning och benchmarking för investeringar även borde komma in i vår vokabulär. Det handlar inte bara om att stimulera privata investeringar utan även om att styra investeringar i infrastrukturen, i offentliga investeringar i nya banor från slöseri med subventioner till sysselsättningsorienterade offentliga utgifter.

Pérez Royo
Herr ordförande! Jag tar till orda för att utveckla fiskeriutskottets yttrande i förhållande till detta viktiga betänkande om sysselsättningen, och i första hand peka på att sysselsättningsfrågan uppvisar speciella egenskaper i fiskerisektorn.
Frågorna om sysselsättning och arbetsvillkoren inom fiskerisektorn är kanske för närvarande en av de minst utvecklade aspekterna i den gemensamma fiskeripolitiken. Bristen är anmärkningsvärd då denna verksamhetssektor sedan 70-talet lider av en ständigt pågående nedbrytningsprocess som har lett till en kontinuerlig minskning av arbetstillfällen i sektorn, till en försämring av arbetsvillkoren där verksamhet pågår samt en ovisshet om anställningarna etc.
Genom att inte yrket inte är attraktivt uppstår en ständig föråldring av de mänskliga resurserna utan att en önskvärd generationsväxling sker.
Så som alla känner till orsakade den nya internationella havsrättskonventionen, som fastställde territorialvattnet på 200 sjömil som zon för kuststaternas exklusiva utnyttjande, en överkapacitet för gemenskapsflottan. Detta har inneburit ständiga krav på en minskad fiskeflotta, såväl havsfiskeflottan som den småskaliga kustfiskeflottan, och har följaktligen lett till förlorade arbetstillfällen, vilka har minskat på ett alarmerande sätt. För att nämna en enda uppgift, vad gäller Spanien, gemenskapens största fiskepotential, uppgår de förlorade arbetstillfällena under de senaste tio åren till 20 % av befolkningen sysselsatt inom sektorn.
Förlusten av arbetstillfällen i fiskerisektorn tar sig ibland dramatiska uttryck eftersom det till stor del drabbar den småskaliga kustfiskeflottan som är arbetskraftsintensiv såväl i fisket som i beredningen och i närstående sysselsättningar som rederier, försäljning etc. Det är arbetstillfällen i randområden som är mycket beroende av fisket, där det för närvarande inte existerar några reella möjligheter att övergå till annan verksamhet. Det handlar å andra sidan om ett fenomen som berör gemenskapens randområden med allt vad det innebär vad gäller förstärkning av villkor som jag tidigare har refererat till.
Därför, och här slutar jag, begär fiskeriutskottet av kommissionen att den lägger fram en detaljerad rapport om sysselsättnings- och arbetsvillkoren för sektorn och samtidigt genomför översyn av direktivet med hänsyn till de specifika förhållanden som gäller för arbetstillfällen.

van Velzen, Wim
Herr ordförande! Först och främst skulle jag vilja tacka Mollar för hans, enligt min åsikt, utmärkta betänkande. Det som gör det förträffligt är att det innehåller två saker som kan korrigera besluten från förra gången i samband med betänkandet till toppmötet om sysselsättningen. I punkt 10 finns ett klart förtydligande i fråga om förskjutningen som vi anser nödvändig av skatten på arbete till andra faktorer och även ett tydligt yrkande i punkt 15 om att göra en seriös studie av möjligheterna hos det system som Michel Rocard har föreslagit och som går ut på att minska en pålaga ovanpå ett arbete om 32 timmar.
Andra talare har redan sagt det: detta förslag måste man framförallt se i ljuset av toppmötet i Luxemburg, och jag tror också att det i själva verket är det första samtalsämnet här i denna debatt. De senaste veckorna har man ofta hört att detta toppmöte är ett första steg. Det är i och för sig sant, men det sägs ofta på ett sätt som om det vore ett alibi för att sedan inte ta mer än ett litet steg. Enligt min åsikt måste nu just detta första steg vara mycket tydligt. Tydligt nog för att skapa förtroende, förtroende hos medborgaren för att det nu äntligen efter alla dessa utsvävande tal, efter denna stora mängd papper också måste komma handling.
Jag skulle vilja koncentrera mig kring det minsta man enligt min åsikt kan begära av dessa handlingar. Det skulle behöva ställas upp konkreta mål på såväl europeisk som nationell nivå. Det förekommer motstånd eftersom man är rädd för att man inte ens skulle kunna uppnå dessa mål. Jag skulle vilja påpeka att denna rädsla inte fanns när man formulerade målen i samband med EMU. Då kunde kriterierna inte vara tillräckligt hårda och inte tillräckligt högt ställda. Av detta drar jag den slutsatsen att det i själva verket handlar om politisk vilja. En politisk vilja att sätta sysselsättningspolitiken i verket och den politiska viljan att erkänna att den gamla historien om att EMU leder till ekonomisk tillväxt och att ekonomisk tillväxt automatiskt leder till arbete inte stämmer, och att vi måste föra en mycket aktivare arbetsmarknadspolitik.
På andra plats är benchmarking ett viktigt mål: att orientera vår politik, våra mål efter de tre bäst presterande ländernas prestation. Om man tar de målen kan ingen längre säga att de är orealistiska för det finns åtminstone tre länder som också uppnår dessa mål. Och man är äntligen för första gången inte längre sysselsatt med den trista harmonseringen på den lägsta nivån, utan man ägnar sig åt harmonisering med de bästa. Det förefaller mig att ge medborgarna många gånger större hopp.
Slutligen skulle det behövas olika handlingar, men först och främst en politik som garanterar att ungdomar under 25 aldrig behöver vara arbetslösa. De har antingen ett arbete eller en utbildning, och alla långtidsarbetslösa skall få en andra chans att åter komma in i arbetsprocessen.
Och last but not least , enligt min åsikt kärnan i Delors vitbok, fatta nu äntligen ett seriöst beslut om skattelättnad, om förskjutning av beskattning från arbete till miljö, till råvaror och till kapital.

Pronk
Herr ordförande! Jag vill framföra ett hjärtligt tack till Hernández Mollar för det utmärkta betänkandet som han har presenterat och egentligen också för de tio budorden för sysselsättning som just har yttrats. Det har sagts väldigt mycket om toppmötet i Luxemburg, men vi måste inse att vi nu håller på med något som står över detta, nämligen att fortlöpande försöka förbättra den fortfarande lika bekymmersamma sysselsättningssituationen i Europeiska unionen.
Ibland förundras jag över att man redan nu är så nedstämd när man talar om Luxemburg. Jag tror att vi måste vänta på själva toppmötet. Om det sedan är framförallt från socialisternas sida som nedstämdheten kommer, då säger jag: se till antalen; se till det faktum att socialisterna är representerade i tolv av de femton regeringarna. Om detta toppmöte misslyckas är det ett misslyckande för de socialistiska regeringscheferna, så se upp för det. Jag tror att det fortfarande finns hopp för toppmötet, och jag hoppas att vi kan hålla det över vattnet. Men nu ägnar vi oss åt Hernández Mollars betänkande som har gett en osedvanligt bra analys av situationen och även av det vi har gjort i det förflutna och det som vi måste fortsätta med. Vad det beträffar har jag egentligen inte särskilt mycket att tillägga.
Den andra punkten som står på dagordningen här är Jönsbetänkandet om deltidssysselsättning. Det betänkandet har också väckt stor uppståndelse. Först ställde jag mig frågan hur det kunde vara möjligt att behandla dessa två betänkanden som ändå är ganska olika i en och samma debatt, men egentligen är det helt logiskt. Deltidsarbete har i ett antal länder, bland annat i mitt, mer än någon annan åtgärd bidragit till att bringa ned arbetslösheten och då på ett marknadsenligt sätt. Men då måste man naturligtvis belöna och betala detta deltidsarbete på samma sätt som heltidsarbete, så att man kommer bort ifrån den gamla föreställningen om att deltidsarbete är något av ett andra klassens arbete, ett arbete som inte räknas. Det måste vi komma bort ifrån.
Det var inget lätt betänkande. Det vet vi. Vi har haft en hård kamp om det, och då rör det sig framförallt om att den viktigaste punkten för oss är att när arbetsmarknadens parter undertecknar ett avtal skall vi inte blanda oss i innehållet i avtalet. Vi kan avvisa avtalet Vi kan acceptera det, men vi får inte göra något mitt emellan. Jag tror att vi i de ändringsförslag som nu är aktuella har hittat en sorts medelväg. Jönsbetänkandet säger med rätta att detta ännu inte är komplett, att vi måste göra mer åt atypiska arbetsförhållanden än bara detta betänkande, att detta kanske är ett bidrag. Men det är då också det första bidraget i denna debatt, och det är mer än vad vi har haft hittills.
Därför tycker jag det är viktigt att stödja avtalet. Dessutom vill jag uppmana kommissionen, Flynn, att vidta de nödvändiga extraåtgärderna på ett sådant sätt att vi kan komma fram till ett välavvägt paket, för då kan vi avhjälpa arbetslösheten ytterligare.

Killilea
Herr ordförande! Jag skulle vilja tacka fru Jöns för hennes betänkande som uppmärksammar utformningen av arbetskontrakt mellan deltidsarbetande och deras arbetsgivare och de många sätt som dessa arbetstagare diskrimineras. Det finns ett antal andra allvarliga implikationer i samband med deltidsarbete, vilket kommissionen bör uppmärksammas på.
Det främsta är att många av de som har det sämst ställt i vårt samhälle utestängs från vissa EU-sponsrade program. Tyvärr måste jag säga att denna situation främst är förhärskande i mitt eget land, Irland. Jag avser, bland annat, kommissionens program för landsbygdens utveckling och åtföljande åtgärder under gemenskapens jordbrukspolitik.
I detta betänkande och i kommissionens dokument, läggs stor vikt vid behovet av ordentliga bestämmelser för social trygghet och pensioner för deltidsarbetande. Trots det avvisar det irländska jordbruksdepartementet just nu sökande till EU: s förtidspensionsplan för jordbrukare, om de har varit deltidssysselsatta under en viss tid före denna ansökan.
Jag avser här inte jordbrukare med stora, kommersiellt livskraftiga, jordbruk. Jag talar om de bönder som har bara 15-16 hektar och som helt enkelt måste komplettera sina inkomster med deltidsarbete utanför gården för att kunna överleva. Säkerligen var det dessa bönder som sådana program som pensionsplanen var avsedd för. Men detta är inte slutet på detta ärende. För de småbönder, som man, som det kan tyckas, ansett vara så olyckligt lottade, att de kunna skaffa sig någon deltidsanställning, fanns nu alternativet statligt understött arbete. Men, vad upptäcker vi? Vi upptäcker att den blygsamma summa de tjänat genom dessa korttidsåtgärder också används för att hålla dem utanför pensionsplanerna. Innan de någonsin når detta stadium, anser vårt jordbruksdepartement att de skall utestängas från vissa premiebetalningar, då denna icke-jordbruksrelaterade inkomst räknas till deras nackdel.
Jag har alltid ansett att beskattningssystemet i vår medlemsstat varit avsett att reglera den summa pengar en individ tjänade. Om man tjänade över en viss gräns, beskattades man för den summan och det var det hela. De flesta bönder omfattas av detta system. Trots det förefaller det mig att det som sker här är diskriminering av det grövsta slag. De svagaste och traditionellt mest sårbara på vår landsbygd, vad gäller social trygghet, och bönder med mindre jordbruk behandlas på det strängaste och mest orättvisa sätt i vårt land.
Jag verkligen hoppas och tror att det strider mot varje mål och princip i kommissionens direktiv att ett medlemsstat tillåts manipulera vad som i grunden är en europeisk social förmån.

Boogerd-Quaak
Herr ordförande! Jag vill också gratulera bägge föredragandena till deras betänkanden. Många av de saker som tas upp i Mollarbetänkandet har tagits upp här med anledning av Van Velzenbetänkandet. Det är bara en punkt som jag skulle vilja göra kommissionären uppmärksam på, och det är att beskattningen av arbete trots vackra ord om skattelättnader återigen har stigit från 43, 5 procent till 51 procent för närvarande. Jag tror att den största ansträngningen på torsdag och fredag måste göras då det gäller att flytta beskattningen från arbete till andra mål, vilket också föreslås i Mollarbetänkandet.
Herr ordförande! Även Jönsbetänkandet står på dagordningen. Här kan man ställa sig frågan i vilken utsträckning vi skall överlämna detta åt arbetsmarknadens parter. Jag saknar fortfarande det medelstora och det lilla företaget i den sociala dialogen. Men nu när vi huvudsakligen har överlåtit saken till arbetsmarknadens parter ligger då också det största ansvaret där. De kommer i kollektivavtal och andra avtal att utforma detta avtal per företag, för vi kommer nu inte att göra det. Och därför ställer jag mig nu frågan om vi skall fortsätta att behandla denna typ av förslag på detta sätt.
Herr ordförande! Jag skulle vilja fråga kommissionär Flynn vilka förslag som enligt honom är möjliga att uppnå på toppmötet i Luxemburg när det gäller att flytta beskattningen från arbete till andra mål. Kanske kan han tala om om energiavgiften eller andra avgifter nu verkligen har en chans.

Ojala
Herr ordförande! Först vill jag gratulera Jöns till den utomordentliga skicklighet hon har visat vid behandlingen av denna svåra fråga om ramavtalet för deltidsarbete. Framför oss ligger ett förhandlingsresultat som arbetsmarknadsparterna har godkänt. I detta läge vore det således mycket svårt att förkasta förslaget, trots att det har uppenbara brister. Jag tycker att föredraganden har kommit fram till rätt lösning när hon skarpt kritiserar förhandlingsresultatet, men ändå rekommenderar ett godkännande.
Det största problemet med ramavtalet är dess ringa omfattning. Avtalet gäller ju bara deltidsanställda och underlåter helt och hållet att beakta andra icke-typiska anställningar. Dock har just dessa arbetargrupper ofta, vilket föredraganden framhåller, mycket större problem än de som har regelbundet deltidsarbete. Kommissionen måste genast ta i tu med ett förslag som ger dem som har icke-typiska anställningar och som direktivförslaget nu utesluter en likvärdig behandling.
Jag befarar dessutom att det finns risk för att toppmötet om sysselsättningen i Luxemburg får ett lika urvattnat resultat som detta avtal om deltidsarbete. Beskeden från ministerrådets maratonsammanträde i går ökade åtminstone inte min optimism vad gäller mycket klara, konkreta resultat som kunde låta oss i stor skala stärka sysselsättningen i Europa. Jag hoppas att min rädsla är obefogad, men ministerrådets sammanträde i går lovade inte gott. Kommissionen har rentav varit klart mer initiativrik och aktiv än vad ministerrådet och de enskilda staterna tycks vara.
Jag förundrar mig också över inställningen hos mitt eget lands regering som inte har visat någon entusiasm för kommissionens förslag om en sänkning av mervärdesskattesatsen för tjänster. Det skulle ge möjligheter att skapa mycket eftertraktade arbetstillfällen inom servicesektorn.

Schörling
Herr ordförande, kära kolleger, kommissionär! Vi är många som har stora förhoppningar inför det kommande toppmötet i Luxemburg. Nu är det inte många dagar kvar dit. Framför allt är det väl de 30 miljoner arbetslösa som hoppas på att det skall ske stordåd vid detta möte. Jag är inte så säker på att det gör det, men låt oss ändå ha hoppet kvar.
Många tror att tillväxt är det enda som kan hjälpa oss ut ur arbetslösheten, vilket även Hernandez Mollar gör i sitt betänkande. Jag tror att vi kommer att misslyckas om vi tror att tillväxten skall ta oss ur denna knipa. Jag tror nämligen inte att det finns en enda lösning, utan väldigt många lösningar som vi måste ha tilltro till. Dessa lösningar ser väldigt olika ut beroende på vilket land, vilken region och vilka lokala förhållanden som vi talar om.
En sådan lösning som vi måste tillåta att blomma kan vara att satsa på det mest allvarliga som vi har, nämligen ungdomsarbetslösheten. Vi " gröna" tror att man måste garantera ungdomar en utbildningsplats i företagen för att ungdomarna skall kunna ta sig in någon gång. Annars kommer de att hamna utanför arbetsmarknaden under lång tid. De måste kunna ges en betald lärlingsplats under en längre tid, kanske ända upp till två år.
Vi måste vidare uppmuntra och stödja det som vi kallar för den tredje sektorn eller social ekonomi - kärt barn har många namn - som handlar om kooperativ, ideella föreningar, små företag, det som handlar om kultursatsningar, om vård, omsorg och denna typ av verksamhet. I Sverige finns det faktiskt exempel på att det är den sektor som expanderar mest av alla, dvs. de små kooperativen och den tredje sektorn. Dessutom är det absolut nödvändigt med en ekologisk skattereform som är kopplad till en minskning av skatten på arbete.
Jag är helt oenig med Hernandez Mollar när det gäller EMU: s förträfflighet och att EMU skulle vara det mest betydelsefulla för att få sysselsättningsmässiga effekter. Det finns kända ekonomer, herr Hernandez Mollar, som hävdar precis motsatsen, och att vi redan har sett effekterna av EMU med de nedskärningar som har gjorts.

Scarbonchi
Herr ordförande! Jag vill tacka Hernandez Mollar för ett bra betänkande om sysselsättningen i Europa 1997. 18 miljoner arbetslösa, stora skillnader i arbetsmarknadlagstiftningen mellan olika medlemsstater, en fortfarande alltför nationalistiskt inriktad finanspolitik, en tillväxttakt som fortfarande är otillräcklig för att skapa riktiga arbetstillfällen och bromsa och därefter minska den europeiska farsot som heter arbetslöshet. Som motvikt till detta bokslut har vi i dag förslagen från kommissionen och det europeiska toppmötet i Luxemburg som skall hållas om två dygn.
Min grupp, Europeiska radikala alliansen, gläder sig åt kommissionens förslag. Hur skulle vi kunna låta bli att stödja det, när man konstaterar hur den nationella sysselsättningspolitiken åtminstone fram till i dag har misslyckats? Hur skulle vi kunna säga nej till att äntligen fastställa mätbara mål för att effektivt bekämpa arbetslösheten? Det är oacceptabelt att Tyskland och Spanien i denna fråga blockerar den process som kommer att inledas i Luxemburg om några dagar.
Riktlinjerna i dessa förslag skulle möjliggöra skapandet av närmare 12 miljoner arbetstillfällen innan 2003 och sänka arbetslösheten från 10, 6 till 7 %.
En plan för små och medelstora företag, yrkesutbildning för 25 % av de arbetslösa, tekniska innovationer, minskade sociala avgifter, detta är de starka inslagen i denna plan. Gott. Men vi skulle kunna gå längre, vara djärvare och mer ambitiösa. Vid en tidpunkt när toppmötet om sysselsättning skall hållas i Luxemburg kommer den europeiska opinionen inte att förstå om vi är oförmögna att föreslå en kraftfull sysselsättningsplan för Europa, oförmögna att besluta att detta brådskar och på gemenskapsnivå försöka lösa detta problem som underminerar, skadar och försvagar alla våra länder.
Näst efter fred och säkerhet i Europa, vilket Europeiska unionen i flera årtionden har säkrat inom sina gränser, är sysselsättningen den viktigaste frågan för våra medborgare och ett mått på våra samhällens hälsotillstånd och på deras arbetstagares värdighet.
Jag stöder i Frankrike en socialistisk regering som gjort sysselsättningen till en huvudfråga för Europabygget och som svar på den fråga en av mina kolleger nyss ställde sig är det kanske för att Europa i dag har en majoritet av socialistiska regeringar som Luxemburgmötet äntligen kan utmynna i en verklig europeisk sysselsättningspolitik, något vi bara kan glädjas åt.
Stöd till små och medelstora företag med 800 miljoner ecu, Europastadgar för företagsledare och arbetstagare, förbättrade villkor för europeiskt nyföretagande, utveckling av mikroföretag i hemmet, skattelättnader, alla dessa åtgärder skulle kunna hjälpa oss vidare. Vi måste ha mod, om vi vill ge Europa riktning och trovärdighet och göra Europa nyttigt för våra medborgare. Vi behöver en samordnad sysselsättningspolitik, vi behöver ett Europa som här i parlamentet, precis som i Luxemburg, tar strid för en modernisering av förbindelserna mellan arbetsmarknadens parter.
Efter misslyckandet med det sociala Europa får vi inte missa det europeiska sysselsättningståget. Det skulle de europeiska medborgarna inte förlåta oss.

Papakyriazis
Herr ordförande! Jag anser att Hernández Mollar betänkande är särskilt viktigt, detta betänkande vilket lades fram för utskottet för sysselsättning och sociala frågor och nästan framröstades enhälligt. Jag gratulerar också naturligtvis föredraganden, Mollar. Betänkandet grundades på ett värdefullt arbete av kommissionen, herr Flynn. I dag, några timmar före det speciella toppmötet om sysselsättning, diskuterar vi i parlamentet samma fråga. Detta är inte en slump. Jag tror att vi i dag har möjligheten att ge ett starkt, politiskt, budskap. Ett politiskt budskap utan politiskt tal, utan politisk retorik, men med politiska handlingar. Jag är inte pessimistisk vad gäller det speciella toppmötet i övermorgon. Jag oroas naturligtvis av den utspridda - och alltför välanvända - pessimismen vad gäller resultatet av det. Men jag tror att toppmötet i övermorgon kan bli, tillåt mig att tala stort, historiskt. Ty medborgarna, detta mardrömslika antal av våra medborgare som är inburade i arbetslöshetens onda cirkel, är till syvende och sist inte intresserade av vem söm bär skulden, men de vill ha, med all rätt, lösningar och resultat. Detta innebär åtagande av ansvar, plikter och handlingar, inom hela spektrumet av befogenheter.

Carlsson
Herr ordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! Jag vill gratulera Hernandez Mollar till betänkandet och ett mycket bra anförande. Jag vill bara tillägga och upprepa att jobb bara kan skapas genom flera mer framgångsrika och växande företag.
Framför allt i sysselsättningsdebatten verkar politiker stirra sig blinda på insatser som angriper symtomen och inte det sjuka. Flera bland oss verkar vilja reglera litet till. Jag tycker faktiskt att Jönsbetänkandet i vissa formuleringar tyder på rädsla att lämna något oreglerat.
Den nya tiden måste vi se an med tillförsikt. Jag tror att medarbetare och arbetsgivare måste ha ökat utrymme för individuella överenskommelser. Helt klart måste dessutom arbetsmarknaderna ha färre regleringar. Det visar ju sig att länder med lägre regleringsnivå också har lyckats bäst i kampen mot arbetslösheten. Storbritannien under konservativt styre är ju ett talande exempel.
I kommissionens riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 1998 lyfter man fram fyra sunda begrepp. Jag välkomnar diskussionen om individernas anställningsbarhet och anpassningsförmåga. Men entreprenörsskapet är nyckelordet. Under 1988-1995 har de små och medelstora företagen i Europa skapat 250 000 nya jobb per år, medan de större med fler än 100 anställda har tappat 200 000 jobb. Dessa 250 000 nya jobb är bra, men det är inte tillräckligt. Därför måste politiken nu inriktas på att undanröja hindren för nya jobb genom fler och växande företag. Då skall vi inte växla skatter, utan sänka skatter. Då måste dessutom arbetstiderna vara flexibla. Jag upprepar återigen i denna kammare: EU: s medlemsstater får inte ge upp välstånd och tillväxt genom arbetsdelning!

Hermange
Herr ordförande! Jag vill tacka de båda föredragande för deras arbete, som är ett led i förbättringen av sysselsättningspolitiken, så här strax före det europeiska toppmötet. Jag tror att vårt arbete visar att vi inför toppmötet hyser tillförsikt och beslutsamhet, eftersom det är vad medborgarna kräver. Arbetena vittnar också om Europaparlamentets politiska vilja att göra framsteg i frågan. Detta bevisas för övrigt av min grupp, eftersom vi föreslog att EKSG: s överskott i förhand skall anslås till EIB-lån till små och medelstora företags sysselsättningsskapande åtgärder. Det är ett konkret förslag för att gå vidare i frågan.
För egen del skulle jag ha velat gå längre och att det vid toppmötet om sysselsättning gick att fastställa sociala indikatorer, för jag tror inte riktigt att våra medborgare förstår varför det finns kriterier för ekonomisk konvergens och inte i fråga om socialpolitiken.
Herr kommissionär! Jag vill lägga fram ett konkret förslag. Eftersom toppmötet pågår under två dagar föreslår jag att statscheferna under den första dagen funderar, men under den andra dagen bjuder in femton unga arbetslösa européer och tydligt meddelar dem vilka förslag de har för att dessa framöver skall hitta ett arbete. Vidarebefordra detta förslag till stats- och regeringscheferna. Det skulle bevisa deras konkreta beslutsamhet att gå vidare i frågan.

Lindqvist
Herr ordförande, herr kommissionär! Vår viktigaste uppgift i allmänhetens ögon tror jag är att klara sysselsättningen i Europa. Därför har många, inklusive jag själv och andra, stora förväntningar på Luxemburgmötet; det får egentligen inte misslyckas.
Det behövs ett positivt företagsklimat. Det behövs minskad skatt på arbete och ökad skatt på miljö- och naturresurser som flera har sagt. Det krävs att nya företag växer upp som kan dra nytta av det framtida kretsloppssamhället med ny miljöteknik m.m. Det behövs enklare och billigare tjänster. Det krävs att vi stöder kvinnligt företagande - och inte bara vad gäller jobb för kvinnor. Det behövs dessutom mycket av lokala lösningar.
Jag tror inte på någon skatte- och finanspolitik. Jag tror inte heller att EMU är någon slags " sesam, öppna dig!" som kommer att lösa alla arbetslöshetsproblem inom EU. Så går det inte till! Men när det nu finns förslag om konvergenskriterier för budget och för inflationsmål, så måste det också finnas konvergenskriterier för sysselsättning, för att balansera budget och inflationsmål. Därför är sådana konvergenskriterier med samma standard, krav och nivå som för budget och inflation nödvändiga att införa som ett steg mot att lösa sysselsättningsproblemen. Insatserna måste dock ske på nationell nivå.

Sornosa Martínez
Herr ordförande! Jag skall tala om ramavtalet om deltidsarbete, men först vill skulle jag vilja gratulera min landsman Hernández Mollar för hans arbete och framställning.
Av de två typer av existerande deltidssysselsättningar hör den ena till den så kallade korporativa strategin som ligger i företagens intressen. Den andra, den individuella strategin, där skulle företagarna anpassa sig till arbetstagarnas intressen. Det är uppenbart att den dominerande är den första, vilket gör att deltidsarbetet i allmänhet inte tillfredsställer de som ser sig tvingade att arbeta på det sättet och av dessa är den största delen kvinnor, mer än 80 %.
Jag gratulerar er Jöns, till ert betänkande. Jag instämmer i det, i motiveringarna, i resolutionen. Jag stödjer framför allt motiveringen att detta avtal bör bidra till att övervinna den könsspecifika segregationen på arbetsmarknaden och att ingen könsspecifik diskriminering, varken direkt eller indirekt, någonsin kan tillåtas.
I kravet till kommissionen på en årlig rapport om deltidsarbetstagarna hoppas jag att ni stödjer mitt ändringsförslag som kräver ett speciellt kapitel ägnat åt kvinnornas situation, och som skall besvara en fråga: befriar denna arbetsform kvinnan och innebär det ett framsteg för likabehandling, eller bevarar det den traditionella könsfördelningen och därmed inte medför några fördelar alls för kvinnan? Jag hoppas att detta kapitel kan utarbetas och att det besvarar denna fråga.

Van Dijk
Herr ordförande! Avtalet mellan arbetsmarknadens parter om deltidsarbetet är, ärligt talat, ännu uslare än det första avtalet som handlade om föräldraledighet. Behandlingen av deltidsarbetande undergrävs i detta avtal av oräkneliga undantag, och de visstidsanställda har helt enkelt blivit vilseledda. Hur kan det vara möjligt att EFS har samtyckt till detta?
Kollega Jöns har i sitt betänkande framfört en allvarlig beskyllning. Det är ingen tillfällighet att avtalet slöts tio dagar före toppmötet i Amsterdam och att arbetsmarknadens parter därmed har uppoffrat de deltidsarbetandes och de visstidsarbetandes intressen för att få behålla sin egen maktposition i det nya fördraget. Jag är rädd för att Jöns har rätt i detta. Kanske spelar det också en roll att 80 % av de deltidsarbetande och de flesta visstidsanställda är kvinnor. Eller också skulle jag kanske säga till herrarna i fackföreningen: det är ju ändå bara kvinnor.
Vi har nu inte långt kvar till toppmötet om sysselsättningen som hotar att bli en flopp, även om Pronk fortfarande har förtroende för de socialistiska ledarna, vad jag förstod. Detta avtal är också en missad chans att främja deltidsarbete för att på så sätt skapa nya jobb. Vi måste verkligen komma bort från denna korporativistiska procedur som lägger ut den europeiska socialpolitiken på entreprenad till arbetsmarknadens parter utan att det finns några parlamentariska påtryckningsmedel.
I sitt ursprungliga förslag till resolution hade Jöns fortfarande den åsikten att avtalet, och jag citerar hennes ursprungliga resolution, inte borde förvandlas till ett direktiv från rådet eftersom de varken bidrar till enhetliga miniminormer eller till mer rättssäkerhet. Det var en modig och en riktig slutsats. Men tyvärr är denna alltså inte längre kvar i det nuvarande betänkandet. Jag delar dock fortfarande denna ursprungliga synpunkt fullständigt.
Jag skulle gärna vilja veta av kommissionär Flynn om han fortfarande planerar att göra något med ändringsförslagen som parlamentet kommer att anta och när kommissionen kommer med den kompletterande riktlinjen för det icke-typiska arbetet, vilket krävs i punkt 14. För det är mycket viktigt i detta fall.

Raschhofer
Herr ordförande, ärade kolleger! Sysselsättningsrapporten 1997 bekräftar att på flera områden har det skett en försämring av situationen på arbetsmarknaden. Kvinnornas arbetslöshet har ökat, ungdomsarbetslösheten ligger på 20 %, och någon förbättring är inte i sikte. Orsakerna till den höga arbetslösheten ligger å ena sidan i den ihållande dåliga konjunkturutvecklingen, å andra sidan i förstelnade strukturer som gör ett rörligt agerande i internationell konkurrens allt svårare. Genom att social- och miljönormer är olika i de enskilda EU-medlemsstaterna går det inte att ha en rättvis konkurrens inom EU. Konsekvensen är att nettotillväxten av arbetsplatser för året 1996 endast rör deltidsarbetsplatser. Detta är en oroande utveckling, som inte erbjuder några verkliga försök till lösningar, framför allt för de socialt svaga grupperna främst kvinnor. Låga inkomster, dålig social trygghet och låga möjligheter till karriär är början till social misär.
Mot denna bakgrund äger det extra toppmötet i Luxemburg om sysselsättningen rum. Ett toppmöte som är förknippat med höga förväntningar, eftersom kommissionen har ett ambitiöst mål om 12 miljoner arbetstillfällen.
Det ligger i sakens natur att man skapar höga förväntningar hos dem som man ger stora löften, och att man möts av stor besvikelse om målen missas.

Waddington
Herr ordförande! Jag vill framföra mina gratulationer till Karin Jöns för ett utmärkt betänkande och det ingående arbete hon gjort i frågan om deltidsarbete. För det andra skulle jag vilja gratulera och tacka kommissionären och arbetsmarknadens parter för att de gjort vissa framsteg efter många år av svårigheter, men det är ett tack med förbehåll och gratulationer med förbehåll.
Jag skulle specifikt vilja referera till kvinnornas ställning, vilka ju utgör över 80 % av de deltidsarbetande inom Europeiska unionen. I många medlemsstater har inte sådana deltidsarbetande samma rättigheter som heltidsarbetande. Detta återspeglar sig i deras lön och pensioner. Till exempel har heltidsarbetande kvinnor i genomsnitt 80 % av heltidsarbetande mäns lön. Men, i Förenade kungariket får deltidsarbetande kvinnor i genomsnitt endast 58 % av den genomsnittliga timlönen för heltidsarbetande män. Denna löneklyfta mellan deltidsarbetande kvinnor och heltidsarbetande män har inte minskat på 20 år.
De låga lönerna för deltidsarbetande kvinnor återspeglar sig i deras nuvarande socialförsäkringssituation. Återigen ett exempel från Förenade kungariket: 2, 25 miljoner kvinnliga arbetstagare - varav de flesta arbetar deltid - är utestängda från socialförsäkringssystemet, eftersom deras löner är för låga. Denna ojämlikhet mellan deltids- och heltidsarbetande ökar, vilket bidrar till den snabbast ökande gruppen fattiga i Europa. Den gruppen är äldre kvinnor. En nyligen utförd studie visar att två tredjedelar av de äldre kvinnorna har minimipensioner jämfört med en tredjedel av männen.
Ramavtalet är ett litet, men jag hoppas avgörande, steg i en process som kan leda till större jämlikhet, eftersom det ger deltidsarbetande en möjlighet att jämföra sina anställningar med heltidsarbetandes och kräva att arbetsgivarna ger dem lika behandling och lika lön. Men, detta avtal är, vilket också Karin Jöns betänkande visar i detalj, mycket begränsat i sin omfattning, och kommissionen måste lägga fram ett nytt förslag till direktiv, som kommer att skydda alla icke-typiska arbetare mot diskriminering.
Om kommissionens förslag till anställningsriktlinjer för 1998 genomförs, är det viktigt att kommissionen tar fram förslag till lagstiftning och förelägger institutionerna detta, så att den kan tillämpas. Vi måste säkerställa att alla våra arbetstagare har lika skydd på det sociala området och vad gäller anställning, lön och villkor.

Hatzidakis
Herr ordförande! I den svåra frågan om arbetslöshet ryms uppenbarligen inte endast ett svar.
Amsterdamfördragets antagande av ett speciellt kapitel om sysselsättningen som förenklas samordningen av medlemsstaternas politik på europeisk nivå är givetvis positivt, men inte tillräckligt. På samma sätt som ett vidare ekonomiskt stöd av handlingsplanerna rörande sysselsättning, trots att det givetvis är positivt, inte heller är tillräckligt. Idén om en motsvarighet till euron är positiv, idén om stöd till små och medelstora företag är positiv, den Europeiska investeringsbankens vidare ingripande är positivt, men det förefaller mig som om detta ingripande vore otillräckligt, om vi stannade endast där.
Jag anser att vi, huvudsakligen, bör uppehålla oss vid ytterligare två sektorer: den ena är utvecklingssektorn och den andra är de strukturförändringar som behövs beträffande sysselsättningen.
Beträffande utvecklingen anser jag att vi alla kan vara överens om att den är en nödvändig förutsättning för sysselsättningen, men en nödvändig förutsättning för utvecklingen är i sin tur konkurrens, speciellt givet globaliseringen av ekonomin. Alltså tror jag att vi, eftersom vi har denna miljö, bör stödja den fria ekonomins strukturer som på detta sätt bättre kommer att leda oss mot konkurrens, som är målsättningen, och samtidigt bör vi befrämja företagandet, speciellt företagandet bland unga.
Jag skulle, avslutningsvis, vilja uppehålla mig vid de strukturella förändringarna, då en stor del av arbetslösheten i Europa är av strukturell art. Därför bör vi:
för det första befrämja de flexibla sysselsättningsformerna, -för det andra ge eftertryck åt avtalen inom handelssektorn och de lokala sysselsättningsavtalen, -för det tredje minska den del av kostnaden för arbete som inte går till löner, -för det fjärde befrämja aktiv sysselsättningspolitik (inte ge eftertryck åt arbetslöshetsbidrag, men ge eftertryck åt bidrag för anställning av arbetslösa) och naturligtvis, herr ordförande, på ett bättre sätt ge värde åt den Europeiska socialfondens pengar för inrättning i yrkeslivet.Jag vill också tacka min gode och ärade kollega och vän, herr Hernández Mollar, för det betänkande han producerat och vilket är väldigt bra.
(Applåder)

Crowley
Herr ordförande! Även jag skulle vilja gratulera Jöns och Hernandez Mollar till deras betänkanden. Jag skulle vilja koncentrera mig på Hernandez Mollar-betänkandet. Som många talare redan har sagt, med tanke på att vi har sysselsättningstoppmötet framför oss, är det ett av de nyckelområden där parlamentet åtminstone borde framföra sina åsikter till rådet och regeringscheferna.
Oavsett vad andra må tänka, kommer det en del utmärkta idéer från detta parlament. Jag vet att det förekommer en massa skräp, men det finns en del mycket bra idéer. I synnerhet i Hernandez Mollars betänkande kan man se grunden för skapande av sysselsättning och, det viktigaste av allt, bibehållande av sysselsättning, genom att det undersöker hur jobb kan behållas lika väl som nya jobb kan skapas. Om jag skulle önska mig ett resultat från sysselsättningstoppmötet, så vore det att kommissionären skulle lägga fram tre förslag.
För det första, att turism erkänns som ett område för ökande sysselsättning. För det andra, att sektorn små och medelstora företag, vilket andra kollegor talat om, ges handlingsfrihet så att den kan skapa nya jobb och ekonomisk tillväxt inom hela Europeiska unionen. För det tredje, att tidigare, av rådet, kommissionen och Europaparlamentet fattade, felaktiga beslut rivs upp. I synnerhet frågan om avskaffande av taxfree-försäljningen 1999, som kommer att kosta oss över 400 000 arbetstillfällen. Det är praktiska åtgärder som kan bidra till ökad och bibehållen sysselsättning.

Theonas
Herr ordförande! Jag skulle först av allt vilja gratulera kollegan Karin Jöns till hennes betänkande, vilket väldigt träffande framställer problemen som överenskommelsen vilken skrevs under av de europeiska arbetsgivarorganisationernas och arbetstagarnas organisationers direkt eller indirekt framkallar, och vilket, tyvärr, ligger långt efter de regleringar som den internationella arbetsorganisationen hade arbetat fram och vilka redan tillämpas av några medlemsstater.
Framför oss har vi, herr ordförande, två sidor av samma problem, med oerhört stora konsekvenser för de förvärvsarbetandes arbets- och livsvillkor. Å den ena sidan, ett helt försök till generalisering av deltidssysselsättningen, en hel samling av icke-formella former av sysselsättning för vilken riktningen på unionens ekonomiska och sociala politik bär det huvudsakliga ansvaret. Å den andra det provocerande nedvärderandet av de deltidssysselsattas rättigheter, men också de som är sysselsatta inom alla icke-typiska typer av sysselsättning, som leder miljoner förvärvsarbetande till arbetsgivarens nåd med dramatiska nedskärningar på löner, semestrar, bidrag, arbetstider och socialförsäkringar. De förvärvsarbetande uppmanas alltså, med denna uppenbara orättvisa behandling och med utbredandet av fattigdom, att lyfta tyngden av stärkandet av det europeiska kapitalets konkurrenskraft.
Det är uppenbart att de europeiska fackförbund som skrev under denna överenskommelse åtog sig stort ansvar gentemot de förvärvsarbetande. Tvärtom frambringar överenskommelsen i praktiken ett missbruk från arbetsgivarnas sida och den täcker inte under några förutsättningar de deltidssysselsatta förvärvsarbetande. Det är dessutom uppenbart att den Europeiska unionen inte befrias från sitt enormt stora ansvar i och med frambringandet av en juridisk grund som nedvärderar och inte frambringar de förvärvsarbetandes rättigheter beträffande arbete, löner och försäkringar. Det behövs alltså skapas skyddsåtgärder för dem som trots allt kommer att arbeta under deltidsförhållanden eller icke-typiska förhållanden, men framförallt måste det sättas upp hinder mot den antiarbetarlogik som genomsyrar den flexibla sysselsättningen.

Andersson
Herr ordförande! Jag vill börja med att tacka Hernandez Mollar för ett alldeles utmärkt betänkande. Jag har vid två tidigare tillfällen tagit upp sysselsättningssituationen. När vi nu åter diskuterar detta, så kan vi konstatera att situationen inte har blivit ett dugg bättre. Men vi har trots allt nu en ny situation. Vid detta tillfälle har vi ett nytt fördrag med ett delvis nytt innehåll. Vi har dessutom ett sysselsättningstoppmöte som skall äga rum denna vecka.
Jag hoppas att detta möte inte blir ännu ett i raden av möten mellan regeringscheferna, som man kommer ut ifrån med en " poesibok" som man sätter i hyllan, och som man tar fram vid högtidliga tillfällen. Nu måste det till konkreta mål, dvs. konkreta mål när det gäller ungdomsarbetslösheten, konkreta mål när det gäller långtidsarbetslösheten och konkreta mål när det gäller en aktiv arbetsmarknadspolitik. Vi behöver dessutom en kraftig satsning på utbildningsinsatser samt en ordentlig satsning på små och medelstora företag.
Jag skall kommentera några saker. Frågan om EMU och dess verkningar på sysselsättningen är omtvistad. Jag säger så här: Det kan inte vara till nackdel för en långsiktig sysselsättningsökning att ha budgetar i balans, att ha en låg inflation och att ha låga räntor. Långsiktigt sett är det bara bra. Det läget har vi nu i Europa, så det borde vara tillfälle nu för en långsiktig sysselsättningsökning.
För det andra: Fru Carlsson från Sverige, som inte är här just nu, sade att det finns ett klart samband mellan avregleringar och en högre sysselsättning. Det är inte är sant! Innan Carlsson blev medlem i sociala utskottet hade vi Molitorrapporten, där detta hade undersökts. Vi följde upp det i utskottet. Det finns inga sådana samband. Vi kan se på de länder i Europa som har den högsta sysselsättningnivån - de har inte den mest avreglerade arbetsmarknaden.
Avslutningsvis skulle jag vilja säga följande till Pronk: Det är sant att det finns 12 socialdemokratiska regeringar. Vi skall försöka påverka dem inför sysselsättningstoppmötet. Jag tror dock att den viktigaste personen att tala med är Helmut Kohl. Det tycker jag därför att herr Pronk skall göra, eftersom det är den den största bromsklossen inför detta sysselsättningstoppmöte.

Ordföranden
Lulling begär ordet för en ordningsfråga.

Lulling
Herr ordförande! Jag konstaterar med bestörtning att man avbryter debatten på grund av frågestunden och inte kommer att återuppta den förrän kl. 21.00. Jag vet att vi är försenade, men om detta accepterades när det gällde galna ko-frågan, så varför inte acceptera det även när det gäller frågorna.
Jag uppmanar kammaren att ändå fortsätta denna debatt. Den borde snart vara slut och man avbryter inte en så viktig debatt för frågor, vars betydelse jag för övrigt också betvivlar...

Ordföranden
Fru Lulling, era åsikter är mycket aktningsvärda men jag måste påminna er om att föredragningslistan är fastställd på förslag av gruppordförandena när sammanträdesperioden inleds och vi måste respektera det vi själva har godkänt. På föredragningslistan, fru Lulling, har vi godkänt att klockan 17.30 i dag börjar frågestunden med frågor till kommissionen. Förutom detta, Lulling, finns det dessutom en överenskommelse med kommissionsledamöterna om att de skall vara här på vissa strikt fastställda tider. Det är i vilket fall en fråga som ni bör ta upp med ordförandena i era respektive grupper om ni anser att detta system bör förändras. Men i princip, ärade ledamöter, måste jag som ansvarig för ordförandeskapet i denna stund se till att vi respekterar den föredragningslista som har godkänts. Och föredragningslistan säger att exakt klockan 17.30 i dag, och jag beklagar fru Lulling, men det var hon redan för fem minuter sedan, så börjar frågestunden med frågor till kommissionen.

Frågestund (kommissionen)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är frågor till kommissionen (B4-0901/97).

Monti
I rådets beslut från 1991 om att avskaffa den skattefria försäljningen inom gemenskapen medges en övergångsperiod som är exceptionellt lång - ända till 1999 - under vilken den skattefria försäljningen fortfarande kommer att vara tillåten inom ramen för den inre marknaden.
Detta är ett viktigt undantag som kommer att göra det möjligt för operatörer och myndigheter att vidta nödvändiga åtgärder för att anpassa sig till de nya förutsättningarna, som inte längre kommer att tillåta dessa speciella skattefördelar.
Kommissionen har skyldighet att påpeka de snedvridande effekter, som för övrigt är väl kända, som den skatttefria försäljningen leder till, framför allt när det gäller olika transportsätt, där inom unionen tåg och bussar konkurrerar med sjötransporter och flyg som är de som drar fördel av möjligheterna att erbjuda skattefri försäljning.
Man kan inte utesluta att vissa transportavgifter kommer att höjas som en följd av att den skattefria försäljningen avskaffas. Fördelarna med att köpa skattefritt - ombord på färjor, till exempel - fungerar som ett stöd för verksamheten. Kommissionen hävdar att, om man skall lämna stöd till denna sektor från gemenskapen - det rör sig om Irland eller eventuella liknande fall - så skulle det vara lämpligt att försöka hitta en riktad lösning som är helt oberoende av de indirekta skatterna.

Collins, Gerard
Irland har identifierat turismsektorn som ett område där det är möjligt att generera ekonomisk tillväxt och att skapa nya arbetstillfällen för ungdomar. Med hjälp av Europeiska unionens strukturfondsinvesteringar i turismprojekt under de senaste åren har betydande framsteg kunnat noteras inom turismsektorn. Likaledes vitala komponenter för en framgångsrik turismpolitik för en önation som Irland är billiga flyg- och färjeförbindelser. Kostnaderna för både flyg- och färjetransporter har hållits på en låg nivå, delvis på grund av den EU-relaterade konkurrensen mellan flygbolag och färjerederier och delvis på grund av det korsvisa stödet till transporten genom den skattefria försäljningen.
Varför fortsätter kommissionen att ignorera uppmaningarna från parlamentsledamöter, medlemsstaternas regeringar och turismindustrin och vägrar att lägga fram förslag på att förlänga systemet med skattefri försäljning ytterligare tio år eller tills alla indirekta skatter har harmoniserats?

Monti
Jag måste få understryka, herr Collins, att även kommissionen anser att turismen är viktig som en sektor där det skapas tillväxt och sysselsättning, och att kommissionen anser det är viktigt att uppmärksamma öregionernas situation.
Samtidigt anser vi att det är viktigt att den inre marknaden verkligen kommer igång i full skala och att man inom ramen för den avskaffar de obalanser som förvrider konkurrensen. Därför anser vi att den oro som eventuellt kan uppkomma med hänvisning till de speciella fall som Collins pekat på, bör kunna rättas till med riktade insatser som inte snedvrider den inre marknaden och som inte har den nackdelen, som den skattefria försäljningen, att skapa arbetslöshet i andra delar av ekonomin.

McIntosh
Håller inte kommissionsledamoten med om att det oundvikligen kommer att ske en snedvridning av konkurrensen inom flyg- och färjeförbindelserna, vilket skulle leda till allvarliga störningar för resor på den inre marknaden, om systemet med skattefri försäljning avskaffas, av det enkla skälet att det kostar bra mycket mer att flyga från Dublin, Skottland eller Milano än, om möjligt, ta tåget från ett av Benelux-länderna? Anser han inte att det vore lämpligare att skjuta upp avskaffandet i tio år, inte enbart med tanke på jobben inom den skattefria sektorn, utan också på det faktum att ni sammankallar till en specialkonferens för att stärka sysselsättningen inom Europeiska unionen, samtidigt som ni i ett slag gör omkring 13 000 personer arbetslösa?

Monti
Det vi vet säkert är att det nuvarande systemet snedvrider konkurrensen. Om avskaffandet av tull inom EU får konsekvenser, kan, så som jag redan sade i mitt svar på Collins fråga, specifika instrument mycket väl komma att övervägas - och kommissionen är beredd att göra det - för att lindra eventuella negativa följder. Men vi får inte blunda för det faktum att det nuvarande systemet genererar, och har gjort så i många år, negativa bieffekter för andra transportmedel, för andra detaljhandelskanaler. Det har också medfört den mer subtila, men inte desto mindre snedvridna, följden att medel från vanliga skattebetalare har subventionerat dem som handlar skattefritt. Normalt sett har den vanlige skattebetalaren det sämre ställt än den som handlar skattefritt.
Med detta sagt, upprepar jag att även om kommissionen definitivt inte är beredd att överväga en förlängning av det skattefria systemet, är den beredd att överväga vilka öppna, tydliga instrument som skulle kunna användas för att motverka vissa specifika negativa följder, om sådana skulle bli följden.

Ordföranden
Fråga nr 25 från Jan Bertens (H-0820/97):
Angående: EU: s politik vad gäller truppminor efter Ottawakonferensen
I december kommer Ottawakonventionen om förbud mot truppminor att undertecknas. Det är därför oerhört viktigt att unionen signalerar sitt stöd för den världsomspännande kampanjen för att åstadkomma ett totalförbud mot truppminor.
Vilka konkreta åtgärder ämnar kommissionen vidta för att få till stånd ett större deltagande i Ottawakonferensen och intensifiera minröjningen i tredje länder?
Vilka konkreta förslag tänker kommissionen lägga fram under Ottawakonferensen i december? Innehåller budgetförslaget för 1998 några medel som ger rätt signal om unionens engagemang i Ottawakonferensen?

Monti
Som vi alla vet så ger kommissionen ett avgörande bidrag till den internationella kampen mot truppminor. Under de senaste två åren har cirka 52 miljoner ecu avsatts för minröjningsinsatser i de mest drabbade länderna. Kommissionen har inbjudits till Ottawakonferensen där den skall företrädas av den ledamot som har ansvar för humanitär hjälp. Signalerna till stöd för kommissionen i dess kamp mot truppminorna är numera starka och otvetydiga. Det är också uppenbart att konventionens undertecknande av medlemsstaterna inte innebär ett slut på processen, utan att detta kommer att inspirera alla parter att ytterligare intensifiera sina ansträngningar.
Av den anledningen fäster kommissionen speciell vikt vid det handlingsforum som organiseras samtidigt med undertecknandet. Kommissionen kommer att delta aktivt i alla de olika diskussionsgrupperna där vi kommer att framhålla nödvändigheten av att förstärka det internationella samarbetet, understryka behovet av att förbättra rutinerna och databankerna och redovisa den kapacitet vi förfogar över. På praktisk nivå kommer gemenskapen under 1988 att vidta fyra olika slags åtgärder på minområdet.
För det första kommer Europeiska kommissionen att fortsätta stödja de åtgärder mot truppminor som vidtas på global nivå och därvid utnyttja alla tillgängliga resurser, bland annat de 7 miljonerna ecu i budgetposten " Truppminor" samt stödja de projekt som startats i de drabbade länderna via de budgetavsättningar som gjorts för återuppbyggnad, utvecklingssamarbete och humanitär hjälp.
För det andra kommer gemenskapen att bli den största enskilda bidragsgivaren till Röda korsets internationella kommitté som skall ha till uppgift att stödja truppminornas offer och väcka opinion i frågan.
För det tredje kommer vi att stödja internationella och regionala åtgärder via projekt som drivs av organisationer som Förenta nationerna och Southern African Development Community .
För det fjärde kommer vi att intensifiera de tekniska programmen, oberoende av typen av ingripande. Herr ordförande, kommissionen, som kommer att ha stor nytta av parlamentets fortsatta stöd, kan ge ett oerhört betydelsefullt bidrag till att uppfylla målen från Ottawa.

Bertens
Jag skulle vilja få tacka kommissionären och genom honom hela kommissionen så hjärtligt för det sätt på vilket de tagit avstånd från denna plåga, truppminorna. Vi är också mycket glada över att kommissionär Bonino kommer att vara närvarande i Ottawa. Cunningham och jag kommer att representera parlamentet. Det är överflödigt att här uppmana parlamentet att inom kort spela en ledande roll med kommissionen under den andra fasen av Ottawaprocessen. Finansiella ansträngningar, det känner ni till, herr kommissionär, inte ens hundra miljoner är tillräckligt, men det gläder mig mycket att det första steget i varje fall har tagits. Jag har två frågor. Kommer kommissionen att ta upp landminorna, truppminorna vid det transatlantiska toppmötet som hålls dagen efter toppmötet i Ottawa? Och vilka försök kommer kommissionen att göra för att förmå Kina, Vietnam, Iran och till och med USA att sälla sig till undertecknarna? Och vidare, på vilket sätt hoppas kommissionen att förbättra den befintliga teknologin, för jag har förstått att för närvarande sker minröjning fortfaranden med samma teknologi som har sitt ursprung i första världskriget.

Monti
Först av allt noterar jag, vilket frågeställaren också påpekat, den fullständiga samstämmigheten mellan Europaparlamentet och kommissionen i denna viktiga fråga. Utan att kunna ge ett detaljerat svar på den andra frågan kan jag däremot än en gång påminna om vår åsikt att Ottawa inte är slutet på en process, eftersom det efter det mötet kommer att vara mycket kvar att göra. De olika typer av internationella aktioner som Bertens strök under i sin andra fråga kommer alla att ägnas stor uppmärksamhet och i det avseendet kommer handlingsforumet som äger rum samtidigt med undertecknandeceremonin att spela en viktig roll.
Låt mig också tillägga att Förenta staterna har meddelat att man har utnämnt ett speciellt sändebud som skall leda och driva på initiativet Demining 2010 , vilket även visar det amerikanska intresset i frågan.

von Habsburg
Herr ordförande, herr kommissionär! I ert utmärkta svar saknas emellertid något, åtminstone ur min synpunkt. Någon har sagt - jag minns inte längre vilken asiatisk politiker det var - att truppminorna är det fattiga folkets atombomber. I det ligger en viss sanning. Jag tror att det visar på att truppminor och hela situationen som många gånger är svår att lösa, huvudsakligen kan ledas tillbaka till att de två stora atommakterna, nämligen Ryssland och Förenta staterna, tvärtemot sina tidigare löften inte har gjort någonting för att själva genomföra nedrustningen inom atomområdet.
Mina frågor till er är: Är kommissionen beredd att ta upp denna fråga i samband med truppminorna? För så länge som det finns ett atombombsmonopol för två stormakter kommer vi inte få någon nedrustning!

Monti
Låt mig först av allt försäkra att jag kommer att föra dessa synpunkter vidare till min kollega, kommissionär Van den Broek, som har ansvaret för den här frågan. Personligen betvivlar jag inte att de globala frågor som ni har lyft fram inte glöms bort, i annat fall har jag svårt att inse hur Europeiska unionen skulle kunna bedriva sin verksamhet effektivt. Dessutom, med tanke på den beslutsamhet med vilken kommissionen agerat och tänker fortsätta agera i frågan, så vågar jag lova att kommissionen är fullt medveten om den dimension som ni har lyft fram.

Ordföranden
Fråga nr 26 David Martin (H-0798/97):
Angående: Primater som försöksdjur
Kan kommissionen ge detaljerade uppgifter om sina planer att göra Europaparlamentet delaktigt i utformandet av gemenskapens politiska uttalande för användning av primater som försöksdjur, vilket håller på att utarbetas vid de behöriga nationella myndigheternas sammanträde om genomförandet av direktiv 86/609/EEG ?

Bjerregaard
Herr ordförande! Det första förslaget till gemenskapens förklaring om vår politik vad gäller användning av primater som försöksdjur utarbetades 1994. Initiativet har som syfte att förbättra kontrollen av anskaffning och användning av primater i laboratorieförsök. Det vidare arbetet med denna förklaring sköts upp till långt in på 1997, eftersom det först var nödvändigt att lösa de viktiga frågorna kring utarbetande av statistik över användningen av försöksdjur. Behöriga myndigheter i medlemsstaterna enades till slut i april 1997 om att en gemensam statistik skulle användas. De första diskussionerna om ett förslag till förklaring har precis inletts. Den 4 december 1997 kommer kommissionens avdelningar att ha hålla ett första möte med de nationella myndigheter, som ansvarar för djur som används i djurförsök.
Ett uppföljningsmöte är redan planerat till våren 1998. Vi hoppas mycket på att mötet i december kommer att ge kommissionens avdelningar möjlighet att utvärdera situationen för primater, inklusive vilda djur, så som den ser ut i medlemsstaterna. Det kommer därefter att vara möjligt att dra nödvändiga slutsatser för EU. Då kan beslut fattas om vilka instrument man skall använda sig av. Det kan vara en politisk förklaring, en rekommendation från kommissionen eller ett egentligt lagstiftningsinitiativ. När väl det förberedande arbetet är avslutat och förklaringens rättsliga stats definierats närmare, kommer naturligtvis kommissionen att inbegripa Europaparlamentet i diskussionerna. Och jag vill här tillägga att det är min personliga uppfattning att vi kommer att bli tvungna att välja en form, som ger parlamentet skäligt inflytande på detta mycket känsligt och mycket viktiga område.

Martin, David
Jag vill börja med att tacka kommissionären för det mycket välkomna svaret. Jag undrar om hon håller med mig om att primaterna är människans närmaste släktingar och att alla bevis pekar på att de upplever smärta och lidande på samma sätt som människan? Därför bör kommissionens arbete - som jag upprepar att jag välkomnar - vara inriktat på att säkerställa att vi använder primater i så liten utsträckning som möjligt och för det andra att de transporteras och hålls på bästa sätt och enligt högsta standarder vad gäller deras befinnande. Jag ser fram emot att lägga fram detta ärende för Europaparlamentet, så att vi kan ge ett politisk svar på kommissionens tekniska arbete.

Bjerregaard
Herr ordförande! Jag kan bara säga att helt håller med om de kompletterande uttalandena. Jag anser också, att det rör sig om att finna en form, där vi använder djur i så liten utsträckning som över huvud taget möjligt, och jag håller också med om kommentarerna vad gäller transport. Jag har redan tidigare haft möjlighet att diskutera detta med Animal Welfare -gruppen här i parlamentet och jag tycker definitivt också att vi måste komma fram till resultat.

Ordföranden
Fråga nr 27 från Ivar Virgin (H-0786/97):
Angående: Miljöprövningar
Sverige blev medlem av EU den 1 januari 1995. Byggnadsarbeten i järnvägstunneln genom Hallandsåsen hade startat dessförinnan. Projektet följde då svenska regler för miljökonsekvensbedömning. På grund av svåra byggförhållanden och miljöproblem stoppades verksamheten i maj 1995. Byggnadsverksamheten återupptogs i februari 1996. Hade det inte då, inför återstarten, varit rimligt att låta projektet undergå miljöprövning under de strängare miljöreglerna i direktiv 85/337?

Bjerregaard
Herr ordförande! Jag har både som danska och miljökommissionär mycket noggrant och med starkt intresse följt nyheterna om den allvarliga miljöolycka, som hände i samband med byggandet av Hallandsåstunneln i Sverige. Efter en sådan olycka är det väl helt på sin plats att fråga sig vad man hade kunnat göra för att undvika den. Kunde kommissionen ha gripit in, då arbetet avbröts 1995 för att säkerställa att den mest hänsynstagande lösningen på miljöproblemen tillämpades innan arbetet gick igång igen? Nej, det hade kommissionen inte kunnat göra. Kommissionen har bara befogenhet att kontrollera, att gemenskapens miljölagstiftning efterlevs. Den gällande lagstiftningen, som är direktiv 85/337/EEG om bedömning av miljöpåverkan, blev bindande för Sverige i och med anslutningsakten, det vill säga den 1 januari 1995.
Sverige har vad gäller direktivets bestämmelser skyldighet att genomföra en bedömning av vilken inverkan nya projekt har på miljön, om godkännadeförfarandet inletts efter den 1 januari 1995. Det aktuella projektet, alltså Hallandsåstunneln, som utgör en del av Västkustbanan, omfattas inte av denna skyldighet, eftersom den godkändes och arbetena påbörjades före det datumet. Det gällande direktivets, 85/337/EEG, bedömning av miljöpåverkan innehåller inga bestämmelser om att det skall företas en ny bedömning av miljöpåverkan, om ett bygg- och anläggningsprojekt, som godkänts, och redan håller på att uppföras, tillfälligt avbryts och sedan fortsätts. Kommissionen har därför ingen möjlighet att ingripa i en sådan situation. Som jag nämnde, ligger det på kommissionens ansvar att säkerställa, att EU-lagstiftningen efterlevs. Detta gäller emellertid inte tekniska eller ingenjörsmässiga överenskommelser, vilket är verkställande myndigheters uppgift.

Virgin
Jag vill tacka för svaret. Miljöskandalen vid Hallandsåsen, som inneburit att farliga kemikalier har släppts ut i naturen, har orsakat allvarliga skador. Det hade med största sannolikhet kunnat undvikas. Vad man med säkerhet kan säga är att om projektet hade följt de krav på miljökonsekvensbeskrivningar som finns i direktiv 337 från 1985, så hade olyckan aldrig inträffat. I direktivet finns långtgående krav på redovisning av alla konsekvenser vid olika arbetsmetoder samt dessutom på offentlig redovisning av utsläppsrisker.
Jag tycker att detta visar vikten av att kommissionen verkligen ser till att direktiv genomförs så fort som möjligt och verkligen sätter kraft bakom unionens beslut. Sverige har haft lång tid på sig att genomföra skärpningar av sin lagstiftning. För investeringar av denna typ skulle jag ändå vilja fråga om det inte hade varit logiskt att en skärpt miljökontroll hade gjorts med hänsyn till EU: s krav.

Bjerregaard
Nej, kommissionen har inte haft någon möjlighet att gå in på detta. Jag är medveten om, att de svenska myndigheterna på ett tidigt stadium själv tog fram en miljöbedömning av projektet och jag kan, kanske som en upplysning till Virgin, säga att vi ju har ändrat det ifrågavarande direktivet till direktiv 97/11/EEG, som skall har genomförts i medlemsstaterna senast den 14 mars 1999. Om detta miljöbedömningsdirektiv hade varit i kraft, så skulle det ha varit möjligt att gå och göra en ny bedömning, men så är alltså inte fallet med det befintliga direktivet.

Gahrton
Jag skulle vilja fråga om det förslag till direktiv om bedömning av vissa planer, t.ex. programs inverkan på miljön, som kommissionen nyligen har lagt fram, dvs. om detta skulle kunna ha haft en inverkan om det hade varit i kraft, eftersom en hel del av de skador som har uppstått inte är så att säga direkt projektanknutna, utan har samband med den trafikplanering som sedan länge har skett, och som har resulterat i behovet av ett tunnelbygge, vilket sedan har lett till läckage, som i sin tur lett till utsläpp av gifter.
Jag skulle gärna vilja höra kommissionärens bedömning av vilken inverkan detta förslag från kommissionen, som vi från parlamentet också nämnde i en resolution den 22 oktober, skulle kunna ha haft på utvecklingen vid Hallandsåsen - och liknande fall givetvis.

Bjerregaard
Som jag sa till herr Virgin, är det självfallet alltid av intresse att komma när en olycka händer, fråga sig om man kunnat undvika den, och om det skulle ha varit bättre om andra direktiv hade varit i kraft. Men det fanns alltså inga andra direktiv, och därför måste vi hålla oss till de direktiv som rent faktiskt var i kraft, och i enlighet med det direktivet har kommissionen inte haft någon möjlighet att gå in på saken. Som jag svarade herr Virgin på hans tilläggsfråga, skulle saken ha sett annorlunda ut, om det rörde sig om direktiv 97/11/EEG, men det aktuella direktivet kommer först att genomföras av medlemsstaterna i mars 1999, och innan det är genomfört, har vi naturligtvis ingen möjlighet att använda de bestämmelser som finns i direktivet.

Ordföranden
Fråga nr 28 från Robert Evans (H-0773/97):
Angående: Polisbevakningen vid internationella fotbollsmatcher
Mot bakgrund av händelserna på Olympiastadion i Rom den 11 oktober under fotbollsmatchen mellan England och Italien, avser kommissionen att tillsätta sin egen utredning om hur evenemanget organiserades och hur polisbevakningen sköttes?
Med tanke på de tidigare resolutioner och betänkanden som antagits i detta parlament, anser kommissionen att man har kränkt principen om fri rörlighet för personer, däribland fotbollssupportrar och andra.
Personer från min valkrets som var på matchen, eller som bara upprördes av de avskyvärda TV-bilderna, har bett mig ta upp den här frågan på Europanivå. Fotboll är en sport som miljontals människor tycker om. Negativa bilder och misshandel av genuina supportrar skadar allvarligt Europeiska unionens ansträngningar för att lansera sport som en viktig beståndsdel i europeisk kultur. Ordentlig planering och samordning, i kombination med effektiv men rättvis polisbevakning, har visat att många liknande sportevenemang kan äga rum utan problem.
Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta för att genomföra europeisk lagstiftning och för att undvika att liknande händelser upprepas i framtiden?

Gradin
Genomförandet av lämpliga polisåtgärder med syfte att förhindra huliganism och våld i allmänhet vid sportevenemang, eller andra tillfällen där stora folkmassor är närvarande, syftar huvudsakligen till att upprätthålla allmän ordning. Kommissionen har därför inte befogenheter och kan därför inte ingripa mot det sätt på vilket polisstyrkor i medlemsstaterna upprätthåller allmän ordning på eget territorium.
Inom rådet för rättsliga och inrikesfrågor arbetar arbetsgruppen för polissamarbete med denna fråga från en operationell synvinkel, med samordnare och ett årligt sammanträde med dessa kontaktpunkter. Inom ramen för detta antog rådet 1996 en rekommendation för riktlinjer för att förhindra och hålla tillbaka våld i samband med fotbollsmatcher. Mer nyligen, 1997, antog rådet en gemensam åtgärd om samarbete inom allmän ordning och säkerhet och en resolution om att förhindra och hålla tillbaka fotbollshuliganer.
Kommissionen är naturligtvis för främjande och genomförande av närmare internationellt samarbete. Dock sker genomförandet av lämpliga åtgärder för att förhindra och hålla tillbaka oordning av medlemsstaterna i enlighet med deras egna nationella lagar och gemenskapslagstiftning. Vidare diskuterades på teknisk nivå ett förslag till rekommendation från rådet om ansvar för de som organiserar sportevenemang. Kommissionen är inte inblandad i tillämpningen av UEFA-bestämmelser om arenor, men den arbetar med organisationer som har en särskild roll på det området, som till exempel Europarådet, där ett ständigt utskott har skapats.

Evans
Jag tackar kommissionären för hennes svar även om de inte var svar på de frågor jag ställde. Hon nämnde fotbollshuliganer flera gånger. Om hon skulle ta sig en titt på det stora antalet tidningsurklipp rörande denna speciella händelse, skulle hon se att många av de inblandade människorna - och jag har bevis - inte är människor som stereotypt kan betecknas som " huliganer" . Många av dem är jurister, chefer, företagsledare, säljare och folk från helt andra bakgrunder än de som man hänvisat till.
Vad jag ville ha sagt med min fråga är om kommissionen inte anser att principerna för fri rörlighet för människor har kränkts? Vi får höra om människor som hållits kvar på fotbolls arenan till klockan 3 på morgonen, då inga allmänna transportmedel var tillgängliga och de tvingades gå hem. Många av dem tog man klädespersedlar från och dessa återlämnades aldrig. Jag pratar om en vidare fråga än den som togs upp i kommissionären svar. Skulle hon kunna kommentera mina specifika frågor?

Gradin
Jag skulle än en gång vilja påminna den ärade ledamoten att kommissionen inte har befogenheter och därför inte kan ingripa rörande det sätt som polisstyrkor i medlemsstater upprätthåller allmän ordning på sina territorier. Vi måste respektera det.

Tomlinson
Jag skulle bara vilja fråga fru Gradin om hon är medveten om att ett antal av ledamöterna i detta parlament välkomnar hennes uttalande med värme? Kommissionen har tillräckligt med viktigt arbete att utföra utan att behöva bry sig om att ansvara för nationell polis och nationella verkställande organ. Skulle hon i sitt svar kanske kunna lägga till en eller två ord, särskilt för att berömma fotbollsmyndigheterna i medlemsstaterna som försökte samordna de många klagomål från verkliga fotbollssupporter, som förorsakades en hel del besvär under denna specifika match och lyckades kommunicera dessa klagomål med stor tydlighet till de italienska fotbollsmyndigheterna? Kanske hon kommer att hålla med om att det är helt avgörande att de läxor vi lärt oss inte måste läras igen efter VM nästa år.

Gradin
Alla vi som är intresserade av fotboll hoppas verkligen att kommande evenemang skall skötas på ett riktigt sätt. Som jag sade är inte kommissionen inblandad i hur UEFA och de berörda organisationerna arbetar med arenor: Vi samarbetar med organisationer som har en specifik roll på området. Vi bör alla göra vårt bästa för att få bra fotbollsmatcher som vi kan njuta av.

Ordföranden
Fråga nr 29 från María Izquierdo Rojo (H-0756/97):
Angående: Yrkesutbildning i Maghreb
Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta för att bidra till en utveckling av yrkesutbildningssystemen i Maghreb? Vilka resultat hoppas man kunna uppnå genom dessa åtgärder?

Marín
Fru Rojo, som ni vet utgör gemenskapspolitiken för teknisk utbildning och yrkesutbildning en mycket viktig del av den europeiska medelhavspolitiken som fastställdes på Barcelonakonferensen. Dess allmänna syfte består i att öka industri- och tjänstesektorernas konkurrenskraft genom att stödja dessa länders ekonomiska förändringsprocess och frambringa en mycket mer kvalificerad arbetskraft. Detta uppnås genom en rad ansträngningar avsedda att omstrukturera de tekniska utbildningarna och yrkesutbildningen i tätt samarbete med andra bilaterala och multilaterala givare.
Vad har vi konkret gjort i de associationsavtal som har förhandlats fram till i dag och där en viktig del handlar om yrkesutbildning? I första hand måste jag säga er, och jag tror dessutom att ni redan är informerad om det, att ett av de första Meda-projekten, vars utförande inleddes i oktober, är just Manform-projektet, som har fått ett stöd på 40 miljoner ecu och som genomförs i Tunisien. Där har vi tillsammans med de tunisiska myndigheterna förhandlat fram ett stort projekt ur ett programmatiskt perspektiv som är mycket viktigt för landet, på nära 40 miljoner ecu, vilket syftar till att, å ena sidan öka de tunisiska företagens konkurrenskraft, men framför allt att förbättra kvaliteten och kapaciteten på utbildnings- och fortbildningssystemen inom landets nät av små och medelstora företag.
I denna stund förhandlar vi om ett liknande program med de marockanska myndigheterna och beslutet kommer att fattas innan slutet av året. Det har samma allmänna syfte att höja konkurrenskraften och naturligtvis, då det gäller Marocko, öka den privata sektorns konkurrenskraft. Gemenskapens bidrag, som har erbjudits de marockanska myndigheterna, uppgår i princip till 38 miljoner ecu. Och vi vill få till stånd en förhandling som förenar yrkesutbildning, en regeringsverksamhet, med, som i Marockos fall, ett beaktande av den privata sektorns krav på den marockanska arbetsgivareföreningen.
Jag vill också upplysa om att den så kallade sociala fonden tidigare skapades inom ramen för våra relationer med Egypten. I den ekonomiska öppningsprocess som sker i detta land, alltså Egypten, efter dess förhandlingar med Bretton Woodsinstitutionerna, har en mycket stor del, det rör sig enligt vad jag kan minnas om ett projekt på ungefär 70 miljoner ecu, avsatts åt att just stödja landets myndigheter i att reformera hela systemet för yrkesutbildning.
Sammanfattningsvis intygar jag att vi stödjer reformeringen av utbildningsväsendet och speciellt reformen av yrkesutbildning, dess närhet till den produktiva sektorn och erbjudandet till den privata sektorn, framför allt de små och medelstora företagen som behöver den för att de är i stånd att producera bra då de har fördelen av en kostnadsdifferentiering. Men det stora problemet som de små och medelstora företagen i medelhavsområdet har är just bristen på arbetskraft, kvalificerade arbetstagare. Vi följer således denna linje och allteftersom andra länder kommer till kommer inte kommissionen att ha några problem att fortsätta vidhålla, eftersom detta är en mycket specifik begäran från dessa länder, att yrkesutbildningen är ett nyckelelement i ländernas ekonomiska förändring och öppning.

Izquierdo Rojo
Tack, herr González för ert kompletta, jag skulle vilja säga exemplariska svar. Och jag vill ge mitt erkännande till hur kommissionen arbetar på detta område, med stor beslutsamhet då den europeiska stiftelsen för yrkesutbildning också tar hand om medelhavsländerna så som vi hade begärt.
Jag har kunnat konstatera vad Europeiska unionen gör, med framgång i Maghreb. Men det hindrar inte att jag märkte vissa saker som jag tror är de som uppvisar de största svårigheterna.
Jag tror att om vi tar Tunisien är problemet att integrera företag och yrkesutbildning. Det är också att lyckas anpassa utbildningen till reformen. Mindre i Tunisien än i andra länder införa positiva åtgärder för kvinnor.
Jag vill också fråga om politiken i de områden som är källor till emigration, exempelvis norra Marocko kommer att förstärkas? Kommer utbildningen att reformeras vad gäller mänskliga resurser? Kommer man att beakta de specifika egenskaperna för Maghreb så att man inte agerar likadant som med Tacis och Phare.
Tack så mycket återigen herr vice ordförande i kommissionen, González.

Ordföranden
Tack så mycket Izquierdo Rojo, men tillåt mig att påpeka två saker.
För det första har ni överskridit er talartid med en minut. Detta ordförandeskap påminner er om att det är tid som ni tar ifrån andra ledamöters tid. Därför ber jag er att vara mer exakt.
För det andra blev detta ordförandeskap en aning överraskad över era hänvisningar till herr González. Jag förstår inte till vilken González ni riktar er, men - Aha! Marín González, då så, tack så mycket. Det var bara för att, om det hade handlat om en annan González, så hade jag erbjudit mig att vidarebefordra ert inlägg. Men då har Marín González ordet.

Marín
Herr ordförande, jag heter González som andra efternamn. Jag är i andra hand, herr ordförande.
Den linje vi följer är denna och ni har helt rätt. Vi har inga problem i förhandlingarna med Världsbanken därför att vi i själva verket samarbetar mycket intensivt med Världsbanken i definitionen av målsättningar. Vad som händer är att det som är normalt i den europeiska yrkesutbildningen, det dubbla systemet, alltså att man kopplar ihop utbildnigen, yrkesutbildningen och företaget, ett system som är mycket vanligt i Europa, ni talade om erfarenheterna av Cedefop i Berlin, kräver i dessa länder en del arbete för att processen skall kunna förstås. Det är dessutom länder som relativt nyligen har börjat utveckla en demokratisk politik och det är inte heller lätt att få fackföreningarna, företagarna och administrationen att sätta sig tillsammans. Men jag skall inte dölja att detta är den svårighet som existerar och att den naturligtvis har mycket att göra med förhandlingarna om kollektivavtal, förhandlingar om saker som har att göra med den interna politiken.
Finns det några specifika program för kvinnor? Ja, det finns specifika kvinnoprogram. Har frågorna som har att göra med de fattigaste områdena tagits i beaktande? Ja, i Marockos fall är just ett av de val som den marockanska regeringen har fått att tillsammans med yrkesutbildningen upprätta industriområden i den norra delen, i syfte att skapa ett nät av små och medelstora företag för att befolkningen som på ett olyckligt sätt emigrerar via Gibraltarsundet skall ha en referensnivå om att det åtminstone finns hopp inför framtiden. Detta kommer dock att ta sin tid.

Ordföranden
Tack så mycket Marín González.
Fråga nr 30 från Bernd Posselt (H-0812/97):
Angående: Grundläggande friheter på Kuba
Hur bedömer kommissionen med tanke på påvens förestående besök läget för religionsfriheten på Kuba, och på vilket sätt försöker kommissionen att inom ramen för de alltmer omfattande ekonomiska förbindelserna utöva inflytande på den kubanska regeringen för att driva igenom grundläggande friheter och mänskliga rättigheter på Kuba?

Marín
Jag har ett problem med denna fråga och det är att frågan handlar om de grundläggande friheterna på Kuba i förhållande till påvens besök, religionsfriheten och den roll som den katolska kyrkan i princip skall spela. Jag anser att detta är en fråga som bör ställas till Vatikanens talesman. Det saknar mening att kommissionen tar ställning till något som påven skall genomföra via en totalt suverän stat, alltså Vatikanstaten. Därmed anser jag att kommissionen inte behöver ta ställning i denna fråga.

Posselt
Herr ordförande! Ni kan ju privat som var och en av oss tro vad ni vill, men ni kan inte håna oss! Ni är representant för kommissionen och det handlar om att vi i våra förbindelser med tredje land bör iaktta mänskliga rättigheter. Det är ingen uppgift för påven, det är en uppgift för Europeiska unionen, att ställa sina utrikesförbindelser, sina utvecklingsförbindelser i de mänskliga rättigheternas tjänst. Religionsfrihet är en elementär mänsklig rättighet som ni måste driva! Det som ni sagt uppfattar jag helt enkelt som ett hån mot de människor som dör för sin tro eller som anhållits på Kuba!

Ordföranden
Herr Posselt, ansvaret för detta ordförandeskap tvingar mig att be, jag skulle vilja säga kräva, den största respekt gentemot kommissionsledamöterna som kommer hit för att besvara era frågor. Ordförandeskapet har inte vid något tillfälle ansett att det skulle finnas någon som helst förolämpande inställning från vice ordföranden i kommissionen. Jag vill därför omnämna det.
I vilket fall har Marín ordet för att svara på Posselts fråga om ni så önskar.

Marín
Tack för ert inlägg, herr ordförande. Herr Posselt: jag har varken förolämpat eller brustit i respekt för någon katolik eller kristen i denna församling. Absolut ingen. Och ert inlägg förefaller uppsåtligt och demagogiskt och jag tillbakavisar det helt. Tvärtom, jag gav ett institutionellt svar för att kommissionen inte har någon anledning att gå in och bedöma vilka syften, som ni säger i er fråga, påvens besök har.
Och för att det skall stå helt klart så skall ni veta att jag har inbjudits särskilt till Vatikanen för att ge min åsikt angående detta besök, men jag gjorde det som privatperson och som medborgare. Så, var vänlig att inte använda dessa ohövligheter, för jag är en mycket respektfull person i denna typ av situationer.
Således är den förhandling som Vatikanstaten etablerar med de kubanska myndigheterna, vad gäller religionsfrihet, kyrkans närvaro, öppnande av nya kyrkor, närvaro av nya präster, en fråga som beror helt på den bilaterala förhandlingen mellan Vatikanstaten och Kubas regering.
Dessutom: låt de vatikanska myndigheterna arbeta i lugn och ro, vilket de gör mycket bra. Det är det enda jag kan säga. Men jag accepterar inte att man offentligt påstår att jag har brustit i respekt för någon katolik. Det accepterar jag inte.

Palacio Vallelersundi
Herr kommissionär, detta är faktiskt ett mycket känsligt ämne som vi bör behandla med största försiktighet. Jag tror, herr kommissionär, att det har uppstått ett missförstånd. Jag tror att det Posselt avsåg var försvaret av de mänskliga rättigheterna och vad gäller de mänskliga rättigheterna finns det en viss inställning på Kuba som inte lever upp till dem på ett tillfredsställande sätt.
Min kompletterande fråga är: jag fick i mina händer för en kort tid sedan ett direktiv om respekten för de mänskliga rättigheterna skyddade av den rättsliga grunden i artikel 130w, det vill säga utvecklingsbistånd. Herr Marín, med all respekt och för att mildra saken något, för jag menar att vi måste vara extremt försiktiga, i det väsentliga är det ni säger rimligt, jag vill bryta en lans för det. Kommissionen bör också vara medveten om kriteriet för det nämnda förslaget angående Kuba och agera därefter.

Marín
Jag tackar er för er balans, Palacio, men det har inte varit något missförstånd. Jag hörde, precis som ni, översättningen till spanska och han anklagade mig för att ha brustit i respekt mot katolska kyrkan och det är inte sant. Jag har försökt vara försiktig. Och jag har alldeles utmärkta relationer med den katolska kyrkan och det påvliga sändebudet. Men denna typ av förhandlingar måste ske, som ni säger, med mått och klokhet och överlåtas åt Vatikanen att sköta. Låt dem förhandla. Jag kan försäkra er om att de är excellenta och mycket intelligenta förhandlare. Det är vad jag kan säga er. Och jag står i förbindelse med dem.
För det andra ställer ni en allmän fråga, men, Palacio, jag har ingenting att förebrå mig själv för. Jag var kommissionären som beslutade att avbryta förhandlingarna om samarbetsavtal därför att jag ansåg att omständigheterna i den stunden inte svarade mot det mandat Europeiska rådet hade utfärdat. Hur kan ni komma och uttala er om jag är eller inte är medveten om problemet med de offentliga friheterna? Självklart är jag det. Det finns olika former att sköta dessa typer av förhandlingar och jag vill säga att jag tycker att det är mycket bra för Kuba, som för varje annat land, då jag är konfessionslös och agnostiker, vilket jag inte förnekar, jag tycker det är mycket bra att religionsfriheten tas upp i ett förhandlingspaket om den kubanska regeringen verkligen vill att Påven skall komma till Havanna nästa år. Jag anser att det är rent sunt förnuft att man förhandlar och att vi är överens om att det sker på detta sätt, men ni lägger fram era tankar inom en annan, en vidare sfär.
Låt oss således överlåta på Vatikanen att förhandla med de kubanska myndigheterna och lösa vissa problem som har att göra med den katolska kyrkan. Glöm inte, Palacio, att på Kuba finns inte enbart katolska kyrkan, utan också andra typer av bekännelser och andra typer av problem, vilket gör att debatten är mycket vidare. Och vi vill försöka utgå utifrån detta nu när vi återigen har tagit kontakter med de kubanska myndigheterna och utnyttjat den nya öppenheten mot en medlemsstat, ni känner mycket väl till att sakerna håller på att ordna sig, de kubanska myndigheterna har återigen kontaktat oss och det ser ut som om en referenspunkt inför framtiden håller på att etableras, vilket kommer att göra påvens resa möjlig. Låt oss alltså se om vi är kapabla att förlänga saken och återigen ta upp något vi skulle vilja göra, en bredare förhandling, anpassad till den kubanska verkligheten vilken skulle göra det möjligt att tillnärma detta land mot en priviligierad relation med Europa.
Men jag insisterar: dessa saker måste göras med mycken klokhet och försiktighet.

Ordföranden
Då tiden för frågor till Marín har tagit slut kommer frågorna nr 31 och 32 att besvaras skriftligt.

Bangemann
Herr ordförande! Kommissionen har redan två gånger sysslat med det sakinnehåll som ännu en gång presenteras. För det första har jag i denna fråga skrivit ett brev till den spanska regeringen, och jag har redan en gång i debatten om grönboken om en numreringspolitik här i parlamentet tagit ställning. Jag kan gärna upprepa den.
Men jag måste först korrigera det som ligger i frågan. Hänvisningen till landskoden för Gibraltar i bilagan till grönboken om en numreringspolitik finns inte i kolumnen "länder" utan i en kolumn utan titel där förklaringarna till den konkreta användningen av vissa beteckningar finns, alltså även helt andra beteckningar, t.ex. kortvalskoder för europeiska tjänster, telefonupplysning osv.
Även vid de koder som har geografisk betydelse handlar det inte om landsbeteckningar utan om regionala beteckningar. Det faktum att den regionala beteckningen för Gibraltar - som för övrigt inte vi utan ITU har fastställt - av en slump ligger mellan Tysklands och Luxemburgs, har över huvud taget ingen politisk bakgrund utan går tillbaka på nummerföljden i tabellen. Därför var det av avgörande betydelse att införa en hänvisning till koden 350, som för närvarande används för Gibraltar Med andra ord ger tabellen, som jag redan sade i debatten, endast en på fakta byggd översikt som hänger ihop med tekniska faktorer. Och ingenting annat! Den tar ingen politisk ställning. Jag sade redan i debatten att om vi nu skulle ändra dessa fakta genom att vi tar bort kodnummer ur tabellen eller något liknande, då skulle vi avge en politisk förklaring, något som kommissionen aldrig haft som avsikt. Vi kommer självklart inte blanda oss i denna politiska fråga varken till den enes eller andres fördel. Det var inte avsikten med tabellen och jag hoppas att det nu äntligen är klarlagt. Vi anstränger oss verkligen att i denna fråga förhålla oss politiskt neutrala.

Palacio Vallelersundi
Herr kommissionär, ni nämnde i ert inlägg ett svar till den spanska regeringen som inte berör oss i denna kammare. Dessutom sade ni att kolumnen i fråga är en aseptisk kolumn, utan tillträden. Emellertid läser jag en skrivning som säger "landskoder" . Ni hade kunnat skriva "områdeskoder" eller "för medlemsstater och områden vars utrikes relationer är avhängigt av en medlemsstat" eller vad ni vill. Men land betyder land, om det sägs i ett politiskt dokuent eller i en bilaga till ett politiskt dokument och den bilagan är denna. Jag kräver således av er, Bangemann, att ni återigen överväger denna situation, för det finns en resolution från parlamentet som kräver detta.

Bangemann
Herr ordförande! Frågan upprepades igen. Jag har ju redan sagt: Om ni tittar efter till vänster i kolumnen där står landbeteckningarna i dag och sedan kommer faktiskt 350. I kolumnen till höger, förslagskolumnen, står det alldeles tydligt: regionalkoder. Av den anledningen har vi avstått från att ändra för det hade varit en politisk förklaring. Men jag skulle vilja be er att ta hänsyn till vad jag sagt. Det är samma sak som står i brevet. Bra, brevet rör inte er, men det är kanske intressant för er att vi även i ett brev till den spanska regeringen entydigt sagt att det inte är någon politisk ståndpunkt. Det betyder inte att vi erkänner Gibraltar som ett självständigt land.
Det faktum att det finns ett nummer för Gibraltar beror inte på oss utan det är ett beslut av ITU. Jag har i debatten redan sagt att vi kopplar ingen politisk motivering till det och jag säger det än en gång som svar på er fråga. Vi tar därigenom varken ställning för det ena eller andra anspråket från ettdera landet som inte kan ena sig i denna fråga. Jag anser att det måste ju räcka!

Ordföranden
Fråga nr 34 från Robin Teverson (H-0779/97):
Angående: Problemet med att datorer inte är anpassade för millenieskiftet
Var och en som äger en dator står inför möjligheten att denna kan upphöra att fungera efter år 2000, eftersom dataindustrin i sin bristande framsynthet inte programmerat sina produkter med den information som krävs sedan det nya årtusendet inletts.
Vilka åtgärder vidtar kommissionen för att hantera de potentiellt katastrofala följderna av att datorer inte är anpassade för millenieskiftet, med hänsyn till att detta problem nu är känt inte endast i hela den Europeiska unionen utan även inom kommissionen?

Bangemann
Herr ordförande! Här handlar det verkligen om ett problem, och Teverson har helt rätt när han påpekar det igen. Vi har visserligen redan under de senaste två och ett halvt till tre åren, på initiativ av den dåvarande brittiske ministern för telekommunikationer, intensivt arbetat med frågan. Vi har närmast en expertgrupp som gör en probleminventeirng. Vi har sedan informerat medlemsländerna om detta. Vi har även framför allt vid flera konferenser informerat berörda parter och under tiden har var och en kommit underfund med var problem finns.
Var problemets kärna ligger, det kan man fundera över länge. Det må vara att det då låg en del i att man tänker kortsiktigt. Det kan även vara så, och det är förmodligen den mest plausibla förklaringen, att den lagringsmöjlighet som då fanns för många framstod som för kostsam, eftersom år 2000 tycktes relativt långt bort. Man sparade alltså på kostnaderna. Sedan dess måste man skaffa fram pengar för att göra de nödvändiga anpassningarna. Det är inte billigt. Om det totalt sett uppstår en kostnadsmässig besparing om man jämför båda alternativen, det kommer säkert att vara olika utifrån hur länge som man redan arbetat med de gamla systemen.
Vi har således i rätt tid gjort det som är nödvändigt. Det finns numera mjukvara som kan avhjälpa några av de korrigeringar som behövs. Därför kommer användare och producenter av mjuk- och hårdvara vara de som själva vet bäst hur frågan måste lösas. Vi vet också att det är precis vad som skett. Vi har således flera gånger försökt öka medvetenheten om problemet år 2000. Vi har tillsatt arbetsgrupper osv. Vi kan just nu inte göra mer än hittills. Jag anser att nu måste respektive parter själva göra något åt det som de tidigare försummade. Man kan naturligtvis inta den ståndpunkten att det hade varit bättre om alla hade blickat fram mot år 2000, men det är många gånger så när det gäller den typen av saker att man inte alltid blickar så långt framåt i tiden.

Teverson
Tack för det svaret. Jag skulle bara helt kort vilja återvända till vad ni sade i tre avseenden: för det första är kommissionen själv nöjd med och tror att dess eget system kommer att överleva från 31 december 1999 till 1 januari 2000? Kommer kommissionens egna system att fungera som de skall? Jag skulle vara intresserad av att få veta, med utgångspunkt från all den forskning och det arbete som har gjorts i expertkommittéerna hur väl förberedda ni anser att företag i Europa, EU, verkligen är, är ni säkra på att handeln inte kommer att stoppas den 1 januari år 2000?
Slutligen är jag oroad över rapporter om att det inom själva datorindustrin säljs fortfarande system som inte tar tillräcklig stor hänsyn till milleniumskiftet. Är detta även kommissionens uppfattning, och vilka steg tas på den inre marknaden för att se till att detta upphör?

Bangemann
Herr ordförande! På den första delfrågan kan jag egentligen bara svara med förhoppningar. Jag vet inte heller hundraprocentigt hur det kommer att avlöpa hos oss, men jag tror att de som har ansvaret har samma tankar om det som vi har. Kanske är det lättare hos oss och det är, om man så vill en försumlighetens fördel. Allt har två sidor. Vi har tidigare försummat - nu försöker vi ändra på det - att hundraprocentigt utnyttja elektronisk databearbetning och såtillvida sitter vi nu inte fast i den klämman eftersom vi säkerligen förfogar över datamaterial som man på andra sätt kan föra över på andra sidan 2000-skiftet.
Det här är nu bara en preliminärt svar. Om ni som ledamot är intresserad berättar vi gärna vad vi själva gjort i kommissionen för att lösa detta problem. Vad gäller de övriga har man gjort dem uppmärksamma på problemet. Vi har för övrigt även lagt upp vissa forskningsprogram som skall underlätta för oss att hitta lösningar. Det finns två problem. För det första: De är dyra. Tillverkarna av mjukvaror tar bra betalt för vad de erbjuder, och i många fall är det nödvändigt att anlita experter även vid användningen av mjukvarorna. Det finns inte så många experter så det bildas flaskhalsar och jag kan inte utesluta att några firmor trots våra och deras egna ansträngningar inte kommer att hinna lösa problemen. Sedan finns det en tredje grupp som ni kommer in på i er andra fråga. Det finns faktiskt firmor som säger: Det ordnar sig fortfarande, även i dag. Vi behöver inte bry oss, och det kommer vi att klara på något sätt, dvs. det finns fortfarande firmor som inte upptäckt problemen och det är i sig alarmerande.

Ordföranden
Fråga nr 35 från Marianne Eriksson (H-0783/97):
Angående: Tunnelbygget genom Hallandsåsen i Sverige
Under bygget av en järnvägstunnel genom Hallandsåsen i Sverige har stora mängder akrylamid släppts ut i miljön och förstört grundvattnet för många år framöver. Under arbetet har flera av dem som arbetade med tätningsmassan Rhoca-Gil fått nervskador, och cancerrisken för dessa personer har ökat. Jordbrukarna i regionen får inte sina produkter sålda på grund av utsläppen av akrylamid i grundvattnet. Som det ser ut i dag är det endast de som kan påvisa akrylamid i sitt grundvatten som får ersättning, även om alla jordbrukare på Bjärehalvön nu har stora problem att få sina produkter sålda.
Det franska kemiföretaget Rhône-Poulenc, som är tillverkare av tätningsmassan Rhoca-Gil, uppgav före olyckan att akrylamid-halten i tätningsmassan var 1, 5 %, men den har sedan visat sig vara mycket högre.
Vilka åtgärder vidtar kommissionen mot stora europeiska företag som medverkar i miljöbrott?
Har kommissionen för avsikt att undersöka Rhône-Poulencs försäljningsmetoder?
Har kommissionen för avsikt att undersöka användningen av tätningsmassan Rhoca-Gil?

Bangemann
Herr ordförande! Jag har ett mycket långt svar och jag frågar mig om jag inte, i de kvarvarande frågeställarnas intresse, inte kan förkorta det lite.
I princip går svaret ut på följande: För det första, vi har alla direktiv som är nödvändiga för att också omfatta detta farliga ämne, som för övrigt klassificeras som giftigt, cancerframkallande nivå 2 och mutagen nivå 2. Det betyder att det inte handlar om ett ämne som man får handskas ovarsamt med; det är reglerat i lag. Det är den första punkten, och därför citeras här alla lagstadgade föreskrifter.
Den andra punkten är: Det är i första hand det nationella myndigheternas uppgift att se till att de ämnen som klassificeras som giftiga eller farliga antingen tas helt ur användning eller, när de används, att man rättar sig efter motsvarande föreskrifter vid användningen, så att ingen fara för miljön uppstår. Vi väntar på vad den svenska regeringen kommer att säga till oss. Därefter kan vi besluta om vi fortfarande har ett eget behov av att fatta beslut. Nu ser vi ingen anledning att ingripa, men om den svenska regeringen berättar för oss vilka överträdelser som förekommit och hur de har behandlats, då kommer vi att pröva om det finns behov av ytterligare handling.
Det är i kortform det långa svaret, herr ordförande. Jag kan läsa upp det, jag kan också ge ledamoten svaret. Det är sex sidor, vi skulle alltså förlora mycket tid om jag skulle läsa upp det.

Eriksson
Jag vill tacka kommissionär Bangemann för svaret. Jag ser fram emot att få dessa sex sidor, eftersom det, precis som kommissionären säger, rör sig om ett mycket farligt material.
Ändå tycker jag inte riktigt att jag har fått svar på de frågor som jag har ställt. Bland annat undrar jag nu om kommissionen har för avsikt att undersöka användningen av medlet runtom i EU: s medlemsländer. Det har ju använts under drygt 20 år, inte bara inom tunnelbygge, utan även på flygplatser, i gruvor etc. Har man inte någon som helst beredskap? Ämnet är ju trots allt förbjudet i Japan och används restriktivt i USA. Det är väl ändå inte på detta sätt som EU skall konkurrera på världsmarknaden?

Bangemann
Herr ordförande! Som jag redan sagt vi kommer vi att undersöka det när vi har rapporten från den svenska regeringen. För ögonblicket undersöker vi dessutom detta ämne även inom ramen för vårt regelbundna risk assessments , om det inte kan klassas på någon annan nivå och om dess användning eventuellt måste totalförbjudas. Det är ett möjligt att det blir resultatet av våra undersökningar som pågår för närvarande.

Ordföranden
Då tiden för frågor till Bangemann tagit slut kommer fråga nr 36 att besvaras skriftligt.

Wulf-Mathies
) Herr ordförande, fru Kjer Hansen! Frågan rör ett av bidragen som beviljades Pacte-programmet 1993. Finansieringen av programmet gjordes som ett allmänt bidrag till Assembly of European Regions som fick i uppdrag att följa förvaltningen av programmet. På grundval av den rapport som presenterats för kommissionen har den i början av 1997 till denna organisation betalat ut de gemenskapsmedel som den beviljats sedan 1993 med fullt belopp. Förvaltningsbyrån i denna organisation kontrollerar varje projekt i efterskott. Då registrerades i några fall utgifter som var godkända för stöd som inte stämde med beloppet som projektledaren i sin avslutrapport hade nämnt.
Före utbetalningen av det sista delbeloppet krävde organisationen av projektledarna att sända över dokument för alla utgifter. Den meddelade kommissionen att de flesta projektledare löd denna uppmaning och att de resterande beloppen betalades ut. Om projektledarna inte kunde presentera de dokument som krävdes inom den bestämda tidsfristen kommer till grund för avslutet för de för närvarande fortfarande öppna projekten uteslutande ligga de utgifter som klassats som godkända.

Kjer Hansen
Jag skulle vilja tacka kommissionären för svaret. Det gläder mig att det har blivit ordning i dessa betalningar. Jag anser att det är förargligt att det varit problem kring förvaltningen av Pacte-programmet, för när människor inte får de medel de har tillgodo, så avtecknar sig en negativ bild av EU. Dessutom vill jag fråga kommissionären om hon i framtiden kan utlova en bestämd tidsfrist inom vilken man kan få återbetalt de utgifter man fått löfte om, så att vi inte återigen skall få uppleva att det skall dra ut i evighet innan projektdeltagarna kan få de tillgodohavanden som de blivit lovade av kommissionen. Kan kommissionen sätta en fast tidsgräns för utbetalningarna?

Wulf-Mathies
 Ja, fru Kjer Hansen, i verkligheten var genomförandet av Pacte-programmet behäftat med flera problem. Man kan över huvud taget inte vara nöjd med det sätt som det genomfördes på. Dessutom som ni vet framfördes det även under förfarandet berättigad kritik från revisionsrätten och andra rörande genomförandet. Förutsättningarna för bidragsbeviljandet måste skärpas. Jag tror att det i princip inte får upprepas i framtiden. Därför tänker GD XVI mycket intensivt över hur man för det första kan främja detta samarbete men också på hur man å andra sidan skall kunna undvika sådana saker i framtiden. Jag kan bara lova er att vi har lärt av de problem som vi upplevt tidigare.

Howitt
Jag välkomnar det svaret. Jag skulle vilja be kommissionären att säga lite mer om Pacte-programmet. Jag vet att hon om några få veckor kommer att fatta ett beslut om framtiden för Pacte-programmet. Jag vet att hon inte kommer att meddela det i dag. Jag förstår att hon är orolig för en del av bristerna i hanteringen av programmet. Skulle hon i dag kunna godta att en del av den kritik som riktats mot Pacte-programmet beror på att en del av hennes tjänstemän inte tycker om det stora antalet små projekt som Pacte medför, de föredrar de större beloppen under artikel 10-programmen? Kan hon gå med på att det finns ett värde i principen att ha program som leds av sammanslutningar av lokala myndigheter själva, som har bra kontakter, snarare än av privata konsulter? Samtidigt som vi försöker åstadkomma koncentration, skulle hon kunna gå med på att i denna mycket obetydliga, perifera del av strukturformerna ligger ett visst värde i att behålla ett program som ger mycket små belopp till ett stort antal myndigheter som annars helt enkelt inte skulle bli involverade?

Wulf-Mathies
Mister Howitt! Principen kan jag mycket väl dela och jag vet även att effekten av detta program delvis var mycket positiv, framför allt ute i respektive kommun. Jag vet emellertid även att om vi inte kan förvalta sådana program på ett vettigt sätt kommer frustrationen efteråt att vara större än framgången. Det handlar inte om huruvida några tjänstemän kanske inte gillar dessa program, utan det handlar helt enkelt om vad kommissionen kan åstadkomma. Jag tror att vi för övrigt inte bara måste hitta på något vad gäller Pacte-programmet, utan det gäller hela artikel 10 "åtgärder" . Hur skall vi kunna garantera en mobiliserande effekt även i små projekt och samtidigt hitta förvaltningsformer som inte ställer för stora krav på oss. Det är nämligen ingen mening med att vi med gott mod börjar med sådana saker och att det sedan havererar på slutet, eftersom vi inte klarat av att garantera den styrning som behövs. Därför kontrollerar vi alla dessa saker. Det har visserligen ingenting att göra med, det vet ju ni också, att vi på grund av de interinstitutionella förhandlingarna är tvingade att ställa in program där vi har budgetposter utan rättslig grund. De måste därför behandlas en gång till för att se hur vi kan införliva den typen av program i pilotprojekten. Jag ber nu mycket vänligt om förståelse för att kommissionen nu helt enkelt inte ger några löften utan verkligen försöker att hitta ett nytt system som även kan garantera ett ansvarsfullt genomförande av sådana projekt. På alla nivåer, såväl på kommissionsnivå som på nivån för de instanser som skall genomföra projekten.

Ordföranden
Fråga nr 38 från Luis Marinho (H-0772/97):
Angående: Uttalande från ordförande Santer
Vid sitt senaste besök i Portugal uppgav ordförande Santer att Portugal mellan 2000 och 2006 kommer att erhålla mer strukturstöd än mellan 1994 och 1999. Kan kommissionen ange vad detta viktiga uttalande från ordföranden är grundat på?

Wulf-Mathies
Herr Marinho! Förklaringen från ordförande Santer stöder sig på dokumentet Agenda 2000 som presenterades i juli. Han åberopade i sina uttalanden höjningen av medel för mål 1 som bestäms av att man håller fast vid kommissionens förslag som hittills gällt för värderingen av mål 1 nämligen två tredjedelar av de totala medlen. Bortsett från region Lissabon, som vida överstiger tröskelvärdet på 75 % per capita i bruttonationalprodukten, ligger nivån för det regionala välståndet i de portugisiska regionerna klart under detta värde så att de fortsättningsvis stannar kvar inom mål 1 som godkända för stöd.
Regioner som inte längre är godkända för stöd, och detta kommer troligen ske för Lissabon kommer att hamna i en "phasing out " -process. Slutligen ifrågasätter inte förslaget att behålla kohesionsfonden i sin nuvarande form, inte heller ifrågasätter det att Portugal godkänns för stöd inom denna fond. Portugal kommer med andra ord även i framtiden kunna förfoga över avsevärda medel ur strukturfonden och sammanhållningsfonden.

Marinho
Herr ordförande! Jag hade tänkt ställa en fråga till kommissionären, en fråga som hade att göra med huruvida kommissionens budget inbegrep sammanhållningsfonden, förekomsten av en sammanhållningsfond, oberoende av anslutningen av ett visst land som åtnjöt förmåner därifrån i de första stegen mot den Ekonomiska och monetära unionen. Jag blev mycket nöjd med ert svar, eftersom ni, fru kommissionär, redan innan jag frågat garanterade mig att de länder som stod i frontlinjen för den Ekonomiska och monetära unionen och som därför inför euron, inte skall drabbas vad gäller sammanhållningsfonden och att denna skall bibehållas. Det var ett vackert svar som utifrån portugisernas synpunkt är oerhört positivt.

Wulf-Mathies
Herr ordförande! Agenda 2000 skiljer ju, om ni vill, mellan fortsättningen av strukturpolitiken för de 15 medlemsstater före inträdet och strukturstödet till nya medlemsstater efter deras inträde. Vad jag sagt, och vad även Agenda 2000 i sig garanterar, är att genom inträdet kommer inte stödet till mål 1-regioner bantas utan förslaget räknar fortsättningsvis med två tredjedelar av totalt ökande medel. Dessutom skall kohesionsfonden fortsättningsvis vara öppen för medlemsstater som inte överskrider 90 % av bruttonationalprodukten. Kontrollen vid halvtid berör även dessa 90 % och inte framtida medlemmar som införlivas under perioden 2000 till 2006.

Corbett
Håller kommissionären med om att när man ser på vilka regioner som kvalificerar sig enligt 75 %-regeln för mål 1-finansiering efter 1999, skulle det var olämpligt att tillämpa denna regel på ett stelbent statistiskt sätt, detta med tanke på att vissa regioner kommer att hamna precis över eller precis under de 75 %, beroende på viss, uppriktigt sagt, inte särskilt pålitlig statistik. När det gäller regioner på gränsen, borde man inte också ta hänsyn till faktorer som huruvida de fått mål 1-status sedan den sista genomgången - med andra ord om det är regioner som precis nu fått mål 1-status och bara just precis nu fått infrastruktur och förfaranden på plats? När de precis har börjat dra nytta av det och åstadkomma resultat, skulle det över huvud taget tjäna något till att skära bort dem, och den synpunkten förtjänar att övervägas.

Ordföranden
Herr Corbett, jag måste fästa er uppmärksamhet på att er fråga går utanför ramen för Marinhos fråga. Vi behandlar en fråga som tar upp Portugal, och ni har med bred marginal gått utanför denna fråga. Jag vet inte om Wulf-Mathies vill svara på er fråga men i vilket fall skall vi inte gå utanför ramen för frågorna.
Ni har ordet, Wulf-Mathies, om ni önskar svara.

Wulf-Mathies
Herr ordförande! Jag tror att jag kan göra det helt kort, eftersom jag ju efteråt än en gång speciellt kommer att gå in på er fråga. Bas för beräkningen av godkänt stöd för regionerna är de senaste tre åren där det finns regionala uppgifter. Vårt problem är att vi även måste ha fasta riktlinjer, och hur gärna jag än förstår varje enskild med sina fantastiska argument, tror jag, att vi alla skulle hamna i svårigheter om vi inte höll oss till angivna kriterier. Så vitt jag ser är 75 %-kriteriet i stor utsträckning inte ifrågasatt inom gemenskapen.

Ordföranden
Fråga nr 39 från Hugh McMahon (H-0777/97):
Angående: Agenda 2000
I samband med reflektioner kring ett nytt mål 2 fastslås i Agenda 2000 att " ett begränsat antal betydelsefulla områden bör identifieras för att uppnå en integrerad strategi för ekonomisk mångfald" . Hur anser kommissionen att identifieringen av dessa betydelsefulla områden skall gå till, kommer man att använda sig av klassificering enligt Nuts 1 eller Nuts 2 för detta och kommer man att låta de enskilda medlemsstaterna själva fatta det slutgiltiga beslutet?

Wulf-Mathies
Herr ordförande, herr McMahon! I Agenda 2000 har kommissionen föreslagit att enkla, öppna och specifika kriterier för gemenskapsstöd för olika typer av områden, som faller under det nya mål 2, ställs upp. Dessa kriterier skall ta hänsyn till medlemsstaternas regionala prioriteringar. De aktuella områdena skall därför bestämmas inom ramen för partnerskap mellan kommissionen och de enskilda staternas myndigheter. Hjälpen skall koncentreras till de mest eftersatta områdena.
Att förverkliga en integrerad strategi för den regionala utvecklingen där åtgärder för att bygga upp infrastruktur, mänskliga resurser och näringsliv integreras med varandra kräver dock en viss storlek. Erfarenheten med mål 2 och mål 5b visar att Nuts 3-regioner eller -områden med enhetligt lokalt näringsliv som förvaltningstekniskt går att avgränsa är bäst lämpade för en geografisk lösning. Kommissionen strävar efter en viss flexibilitet som tillåter nationella och regionala kriterier.

McMahon
Jag tackar kommissionären för hennes svar. Vem kommer att fatta beslut om kriterierna? Kommer det att vara ett gemensamt beslut? Kommer det att vara ett beslut av kommissionen? Kommer medlemsstaterna att fatta beslut?
För det andra vilken nivå kommer det att bygga på? Kommer det att vara Nuts 1, Nuts 2 eller Nuts 3? Det är viktigt att vi får en indikation om vilken nivå kommissionen tänker på. När kommer detta beslut troligen att fattas?

Wulf-Mathies
Herr ordförande! Jag har i mitt svar hänvisat till att jag utgår från att Nuts 3-regioner, alltså Nuts 3-nivån i princip är den mest lämpade nivån. Vem beslutar det? Först kommer det i de nya förordningarna för strukturfonderna bestämmas kriterier för stödet och därmed anges europeiska kriterier från kommissionen. Dessa behöver naturligtvis godkännas av medlemsstaterna. De nationella kriterierna som vi dessutom vill ta hänsyn till kommer att föreslås av medlemsstaterna. Kommissionen prövar sedan i samarbete med dem hur långt dessa motsvarar de mål och effekter som eftersträvas.
Tredje frågan: När? Kommissionen planerar att presentera de nya förordningarna för strukturfonderna nästa år omkring påsk. Alla ytterligare beslut beror sedan på besluten i rådet, inte bara om de finansiella perspektiven utan även om förordningarna för strukturfonderna. Här är inte kommissionen ensam herre i förfarandet.

Imaz San Miguel
Herr ordförande! Jag skulle vilja tacka kommissionsledamoten för hennes svar och jag skulle, om det är möjligt, vilja be om några kommentarer angående kriterierna för identifiering av dessa betydelsefulla områden för mål 2. Framför allt tänker jag på de industrialiserade områdena som omnämns i Agenda 2000. Jag skulle vilja veta om kommissionsledamoten anser att den höga arbetslösheten kommer att vara ett av identifieringskriterierna för mål 2, om procentandelen för industrins vikt i den ekonomiska omstruktureringen i dessa områden kommer att vara ett kriterium, om procentandelen förlorade arbetstillfällen i den utvecklade industrin kommer att vara ett kriterium, om tilläggsproblem som den sociala utslagningen kommer att vara ett annat av identifieringskriterierna samt slutligen om den gränsöverskridande karaktären i dessa områden med strukturproblem, i den mån dessa strukturproblem som tillkommit för områden i mål 2 kan understrykas, också skulle kunna vara ett kompletterande identifieringskriterium för områdena i mål 2.

Wulf-Mathies
Herr ordförande! Vi håller för närvarande på att utarbeta kriterier. Därför kan jag inte ge något färdigt svar på det. Men det är riktigt att alla de kriterier som ni nämnt kommer det med säkerhet att tas hänsyn till, t.ex. för industriområden, om de är beroende av någon speciell industrigren, en särskilt hög arbetslöshet som hänger ihop med detta, för stadsområden, graden av social marginalisering och för landsbygdsområden inte bara beroendet av jordbruket, utan även utflyttningens faror som hänger ihop med tillbakagången inom jordbruket.
Vi kommer således att utveckla kriterier för stöd som rättar sig efter problemens ursprung - industriregioner, jordbruksregioner, stadsdelar. Vi vill emellertid att de åtgärder som måste vidtas görs på basis av ett program och ett integrerat utvecklingskoncept. Det handlar nämligen om att vi nu inte hela tiden tittar bakåt och det som varit utan utvecklar perspektiv för framtiden.
Vi kommer att göra förslag om detta i förordningarna för strukturfonderna och jag är säker på att vi då kommer att kunna diskutera de enskilda kriterierna.

Ordföranden
Tack så mycket, Wulf-Mathies, för er närvaro hos oss.
Då tiden för frågor till kommissionen tagit slut kommer frågorna nr 40 till 79 att besvaras skriftligt.

Ordföranden
Jag förklarar härmed frågestunden för avslutad.

Ordföranden
Howitt har ordet för en ordningsfråga.

Howitt
Jag gratulerar er, herr ordförande, till att lyckats bevara frågestundens integritet, genom att hålla er till tiden och till och med dra över den. Jag stöder ert beslut till fullo. Skulle ni helt kort vilja kommentera betydelsen för föredragningslistan i kväll. För närvarande finns en debatt inlagd mellan midnatt och 00.30. Genom att dra över skulle det kunna bli ännu senare. Kan ni ge några riktlinjer till ledamöterna på vad det betyder för kvällens sammanträde. Kommer föredragningslistan att kunna avslutas eller kommer vissa betänkanden att skjutas upp?

Ordföranden
Sessionstjänsten informerar om att man förutser att det planerade programmet för kvällen kommer att kunna genomföras inom en tidsgräns som mycket riktigt kommer att sluta omkring 00.30. Detta är informationen. Det beror också på ledamöternas disciplin när de talar och den respekt de visar den talartid de får sig tilldelade, vilken inte alltid hålls så som är önskvärt.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.10 och återupptogs kl. 21.00.)

Deltidsarbete - Sysselsättning (fortsättning)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är fortsättningen av den gemensamma debatten om följande betänkanden:
A4-0352/97 av Jöns för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens förslag till rådets beslut (KOM(97)0392 - C4-0551/97) om ramavtalet för deltidsarbete undertecknat av UNICE, CEEP och EFS, -A4-0353/97 av Hernandez Mollar för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens rapport "Sysselsättning i Europa 1997" (KOM(97)0479 - C4-0549/97).
Carlsson
Herr ordförande! Jag ville bara göra ett tillägg så att det blir rätt i förhandlingsreferatet. Det påstods tidigare av en svensk ledamot att jag inte var här under hans förra anförande. Det var jag, och jag hörde hans påhopp på mig. Nu finns det dock ingen anledning att bemöta det, eftersom han inte själv är här just nu.

Ordföranden
Tack skall ni ha fru Carlsson. Men hur kunde han förbise er?

García-Margallo y Marfil
Herr ordförande! Jag gratulerar de två föredragandena, och inte bara som en formsak, de har verkligen gjort det bästa man kan göra av denna fråga. En annan sak är om kommissionsledamoten med dessa argument eller med de som kommissionen har med sig, lyckas övertyga de 15 ungdomar som har kallats till andra dagen av toppmötet i Luxemburg.
Troligen måste vi vänja oss, åtminstone i detta parlament, herr ordförande, vid att erkänna att vad gäller sysselsättningen saknar vi sedan länge en teoretisk modell. Benchmarking-metoderna - jämförelsen mellan den europeiska industrin och de amerikanska och japanska, vilka har erövrat marknadsandelar i industriländerna och har gjort det mycket bättre än vi vad gäller skapande av sysselsättning - ger oss några lektioner men otillräckliga för att lösa problemet.
Vi vet att utifrån dessa erfarenheter, inte den teoretiska modellen att de tjänster som påverkar företagens konkurrenskraft är dyrare här än på andra sidan Atlanten, och det gäller att gå fram med, gå vidare med, liberaliseringarna.
Vi vet att vår infrastruktur är sämre, men vi vet också att Europeiska unionen inte någonsin får fram tillräckliga medel för att satsa på nödvändig infrastruktur för att skapa sysselsättning.
Vi vet också att våra anslag till forskning och utveckling är lägre här än i USA, att det privata initiativets ledande roll i denna ansträngning är lägre och att den teknik vi har valt, det direkta stödet, fungerar sämre än lättnader i vinstbeskattningen.
Vi upprepar att beskattningen på arbete har stigit enormt medan kapitalbeskattningen har minskat.
Vad som inte längre stämmer överens med denna analys är de lösningar som här läggs fram. Det är uppenbart att en energiskatt inte löser problemet. Det är uppenbart att, för att sänka socialförsäkringsavgifterna, och detta är den konkreta idén, herr ordförande, måste vi börja fundera på om momsen som omedelbart avdrag från investeringskostnaderna är den riktiga i denna sysselsättningssituation. Den var det inledningsvis. Vi måste troligen börja fundera på en moms där skatten på investeringstillgångar inte är direkt avdragsgill för att relativt sett fördyra kapitalfaktorn i förhållande till arbetskraften och gynna ersättandet av kapitalintensiva tekniker till förmån för arbetskraftsintensiva.

Ghilardotti
Herr ordförande! Låt även mig gratulera de båda föredragandena till det utomordentliga arbete de utfört och sedan i första hand uppehålla mig vid Jöns betänkande om ramavtalet om deltidsarbete inom ramen för det sociala protokollet. Sedan länge förekommer ett magiskt ord i alla dokument: flexibilitet. Rådet använder det mycket ofta, kommissionen använder det i sina riktlinjer, även parterna på arbetsmarknaden använder det och Europaparlamentet anser i sina resolutioner att flexibiliteten är ett viktigt instrument i kampen mot arbetslösheten.
Men för att verkligen vara ett effektivt instrument måste flexibiliteten vara intressant och användbar för alla: anställda och arbetsgivare. Den måste underlätta lösningar på olika problem; den måste med andra ord kunna öka sysselsättningen, underlätta för kvinnor och män att förena arbete och familjeliv, inte diskriminera när det gäller arbetsförhållanden, ersättningsnivåer, social trygghet, inte inverka menligt på arbetets kvalitet; ur den synpunkten är rådets ståndpunkt mycket motsägelsefull, eftersom man å ena sidan hänvisar till flexibiliteten som ett effektivt redskap, men sedan, å andra sidan, inte är benägna att binda sig för vare sig bestämda regler för flexibiliteten eller för att den verkligen tillämpas.
De första dokumenten som tog upp frågan om regler för det icke-typiska arbetet från kommissionen är från 80-talet. I dag, i slutet av 1997, står vi inför problemet att reglera en del av detta problem, deltidsarbetet, inom ramen för ett avtal mellan arbetsmarknadens parter som vi hälsar med glädje, eftersom vi anser att den sociala dialogen måste utvecklas, men som vi ändå anser vara partiellt. Även om vi godkänner Jöns betänkande tycker vi att hennes ord är avslöjande; vi godkänner betänkandet eftersom avtalet är ofarligt, men vi inser att det inte innebär några betydande framsteg. Ännu mer motsägelsefulla är företagarna; jag tror att det är de som är det huvudsakliga skälet till att avtalet är så försiktigt när det gäller det här problemet; ofta ser företagarna - så är det i mitt land - flexibiliteten ensidigt som en frihet att göra vad de vill i företaget, utan att behöva ta hänsyn till andras rättigheter.
Avtalet är med andra ord inte heltäckande eftersom det bara tar upp en del av problemen; vi förenar oss med Jöns i hennes vädjan till kommissionen att verkligen ta ställning och att föreslå ett direktiv om atypiskt arbete som reglerar samtliga aspekter av frågan, eftersom flexibiliteten annars blir ett tomt ord eller något ännu farligare.

Lulling
Herr ordförande! När det gäller ett problem som i huvudsak berör kvinnor finns det tyvärr en tradition inom Europeiska gemenskapen som säger att man måste utrusta sig med tålamod, eftersom man får räkna med åtminstone några årtionden innan det går att få en lagtext antagen. Så var fallet när det gällde tillämpningen av artikel 119 om lika lön, lika behandling i socialförsäkringsfrågor, regleringen av bevisbördan och så vidare. Och alltför ofta blir hönan bara en fjäder.
Så förhåller det sig faktiskt fortfarande med deltidsarbete. För att undanröja diskrimineringen av deltidsarbetande, som till största delen - över 80 % - består av kvinnor, utarbetade kommissionen för närmare tjugo år sedan ett bra förslag till direktiv om frivilligt deltidsarbete. Det är för övrigt på grundval av detta som vi i mitt land, Luxemburg, för några år sedan utfärdade en lag, då vi för att få slut på bråket beslutade oss för att inte längre invänta ett europeiskt direktiv.
Vi har nu förelagts ett ramavtal för vissa av arbetsmarknadens parter - de små och medelstora företagen är inte representerade - om deltidsarbete, ett avtal som jag vill beteckna som urvattnat jämfört med det ursprungliga förslaget till direktiv och även jämfört med det ändrade förslaget från 1983.
För det första saknas i titeln det viktiga ordet "frivilligt" . Ty vad som behöver regleras på gemenskapsnivå är det frivilliga deltidsarbetet. Detta arbete är inte icke-typiskt, nej tvärtom. Och det kommer för övrigt att vara det i allt mindre utsträckning och den logiska och icke-diskriminerande lösningen skulle helt enkelt vara att för deltidsarbetande tillämpa samma villkor rörande lön, arbetsförhållanden, befordran och social trygghet som för heltidsarbetande, fast de givetvis bara skulle avlönas och försäkras i förhållande till arbetad tid. Men denna logiska, icke-diskriminerande och enkelt tillämpliga princip verkar alla inte ha så lätt att förstå.
Jag förstår att man när det gäller social trygghet, exempelvis pensionsförsäkringssystemet, måste ha uppfyllt vissa arbetsvillkor för att vara berättigad till garanterad minimipension. Jag förstår att det på sjukförsäkringsområdet kan tyckas orimligt att man exempelvis kan arbeta en timme i veckan och därmed bli försäkrad genom en försumbar avgift, samtidigt som sjukdomen eller operationen kostar sjukkassan lika mycket som för en heltidsarbetande.
Vi är medvetna om dessa problem och jag hoppas att...
(Ordföranden uppmanade talaren att avsluta sitt inlägg.) Jag ville säga att vi hade tänkt begära att förslaget dras tillbaka. Men jag kommer att rösta för, i förhoppningen att det ändå kommer att få bort diskriminering.

Van Lancker
Herr ordförande! Jag skulle först vilja säga till kommissionären att jag är mycket glad över att se honom här vid denna sena timme. Det är en sak som måste sägas: det talas mycket om flexibilitet här, men parlamentet har just gett exempel på hur lite flexibilitet vi ibland vågar visa då det gäller att hantera vår egen arbetsordning. Hur som helst, jag skulle ändå återigen vilja gratulera kollega Hernandez Mollar till hans betänkande, framförallt därför att jag tycker, kolleger, att det utgör ett mycket nyttigt komplement till det som Van Velzen lagt fram i sitt betänkande. Detta betänkande omfattar ett antal viktiga punkter som så smått hotar att försvinna från bordet på toppmötet i Luxemburg. Jag skulle gärna vilja anföra tre punkter. Först och främst vikten av att det i detta betänkande läggs vikt vid inkomstpolitik och social trygghet, även inom ramen för sysselsättningspolitiken. Det var förresten, herr kommissionär, ett av de viktiga temana på the employment week förra veckan. Jag har nyligen fått ta del av en studie, som jag kan rekommendera kollegerna att läsa, som klart och tydligt återigen anger att EU-länderna över huvud taget inte bryr sig om de klassiska OECD-recepten. En större lönespridning, mer löneflexibilitet, mindre generösa bidrag har knappast något inflytande på sysselsättningsnivån, kollega Carlsson, och absolut inte på arbetslösheten. Sådan politik leder däremot till erosion för de låga lönerna och helt klart till en undergrävning av medborgarnas levnadsstandard. Och det är således ett val som toppmötet i Luxemburg inte får göra. Det är inte en fråga om antingen socialt skydd eller sysselsättning. De måste leta efter något sätt att kombinera bägge. Lokal sysselsättning, kvarterstjänster, okej. Vi är för sådant, men med respekt för ordentliga lönevillkor och inte i form av obligatorisk workfare .
Kollega Pronk, som socialister är vi för stimulans av deltidsarbete och visstidsanställning, för män och kvinnor i lika utsträckning, men då med en god täckning av den sociala tryggheten så att människor inte hamnar i svårigheter.
Herr ordförande! Jag tror att jag har tre minuter och inte två minuter. En andra punkt som jag hade velat ta upp är att i detta betänkande har ett annat tema som tigits ihjäl åter aktualiserats, nämligen det om arbetstidsförkortning. Det är något som särskilt gläder mig. Från Europaparlamentets sida, herr ordförande, begärde vi redan 1996 att kommissionen skulle lägga fram en studie, en jämförande studie, av goda exempel på hur arbetstiden kan förkortas, av hur en sänkning av de sociala trygghetsbidragen kan ge en ny impuls till arbetstidsförkortning. Dessvärre har jag i kommissionens nya rapport, en sysselsättningsagenda för år 2000, inte funnit något spår av detta. Jag vet att denna problematik är starkt olikartad i EU: s olika länder, och jag inser alltför väl att arbetsgivarorganisationen UNICE inte alls är förtjust i detta tema. Men ytterligare ett skäl, herr kommissionär, för Europeiska kommissionen att på nytt sätta upp debatten om arbetstidsförkortning på dagordningen. Jag vet att alla dessa teman inte kommer att behandlas eller kommer att behandlas ofullständigt på toppmötet i Luxemburg, men jag hoppas åtminstone att ministrarna kommer att påbörja dessa viktiga debatter.

Schiedermeier
Herr ordförande! Hjärtligt tack till vår kollega Jöns för hennes betänkande. Jag delar helt och fullt hennes bedömning, t.o.m. i betänkandets ursprungliga version. Låt mig därför göra några allmänna kommentarer om den sociala dialogen. Den är säkert värdefull, men de resultat som arbetsmarknadens parter i Europa hittills uppnått, det må gälla föräldraledighet eller deltidsarbete, är tyvärr i ordets sanna innebörd minimalism. Det kan vi inte nöja oss med. Därför delar jag inte er eufori, herr kommissionär, över de resultat som föreligger hittills när det gäller den sociala dialogen. Vi har bara fått in en fot i dörren. Vi måste öppna den ännu mer och då hoppas jag på stöd från er. Jag är visserligen inte helt säker på om ert stöd kommer att vara starkt nog.
Om vi en tredje gång skulle få oss presenterat ett avtal med så litet värde i, anser jag att vi i så fall tyvärr måste avvisa det. Jag vill även tacka vår kollega Hernandez Mollar. Han har gett viktiga impulser till sysselsättningstoppmötet vilka jag i hög grad understöder. Jag är bara rädd för, käre vän, att rådet liksom arbetsmarknadens parter i Luxemburg bara kommer att hylla minimalismen. Resultatet kommer att bli att befolkningen får lida för det, eftersom vi på upploppet kanske väckte större förhoppningar än rådet vill uppfylla. Jag hoppas bara att mina föraningar inte går i uppfyllelse.

Flynn
Jag skulle vilja tacka alla de som har bidragit och alla de som har kommit tillbaka för att avsluta debatten. Det finns två distinkta ämnen här och jag skulle vilja behandla de två betänkandena var för sig.
För det första är rapporten om sysselsättning i Europa 1997 en del av sysselsättningspaketet som antogs av kommissionen den 1 oktober tillsammans med den gemensamma rapporten och kommissionens förslag till sysselsättningsriktlinjer. De ärade ledamöterna kommer ihåg att vi hade en utmärkt debatt om riktlinjerna vid det senaste sammanträdet här, när vi diskuterade van Velzen-betänkandet. Även Van Lancker bidrog vältaligt vid det tillfället. Vad gäller det ämne vi pratar om nu skulle jag vilja säga att frågan täcks i grönboken om arbetsorganisation och tidsfristen för inlämnande av synpunkter är den 30 november. Det är en pågående debatt och vi kommer säkert att få höra mer om den.
Betänkandet om sysselsättning i Europa är kommissionens analys av sysselsättningssituationen och dess presentation av de policymeddelanden som denna analys ledde till. På samma sätt lägger betänkandet av Hernandez Mollar fram parlamentets syn på alla dessa frågor. Jag är mycket lugnad över hur stor samstämmighet det finns mellan de två synpunkterna.
Vi håller alla med om den allmänna ekonomiska situationens betydelse. Att åstadkomma och upprätthålla en god tillväxttakt är en avgörande faktor för vår förmåga att uppfylla de mål vi satt upp i våra riktlinjer. Detta poängterades också mycket av vissa av talarna. Vi är också överens om att skatte- och bidragssystemen skall vara sysselsättningsvänliga, dvs. ge nödvändiga incitament för sysselsättning samtidigt som det ger det inkomststöd som är utmärkande för den europeiska socialmodellen.
Bland många intressanta frågor som fördes fram i herr Hernandez Mollars betänkande tyckte jag mig se två områden där han försöker lägga något större vikt. Jag skulle bara vilja plocka upp dessa områden eftersom jag anser att denna vikt delas av kommissionen.
Det första är att man behöver åtgärda kunskapsgapen och strategin för den utbildning och yrkesutbildning som krävs för att fylla och överbrygga det kunskapsgapet. I förslagets riktlinjer som lämnades till Europeiska rådet hade kommissionen tagit fram tre anfallsområden som vi behöver förbättra: grundläggande utbildning för unga människor som är på väg ut i arbetslivet, detta eftersom det lägger grunden för den anpassningsbara och sysselsättningsbara arbetsstyrkan i framtiden. Vi behöver skapa ett system med livslång inlärning så att människor kan förbättra sina färdigheter under hela sitt yrkesverksamma liv. Vi behöver åtgärda problemen med de arbetslösas färdigheter för att hjälpa dem tillbaka till ett läge där de återigen kan konkurrera på arbetsmarknaden. Parlamentet och kommissionen håller med varandra fullständigt. Vi hoppas att medlemsstaterna kommer att ta detta till sig.
Den andra frågan är problemet med könsskillnader, vilket även har lyfts fram. Vi behöver hjälpa kvinnor att bli delaktiga i arbetsmarknaden. Trots att det har blivit fler jobb för kvinnor under de senaste 10 åren - och det har blivit många nya jobb - finns fortfarande en stor klyfta i sysselsättningssiffrorna för män och kvinnor och en något mindre skillnad i arbetslöshetssiffrorna. Att främja en bättre harmoni mellan arbete och hem är bara ett första steg i att hantera detta problem. Det kan säkert intressera er att veta att det gemensamma sammanträdet som ägde rum i går kväll mellan Ekofinministrarna och sysselsättningsministrarna var mycket bra. Mitt intryck, efter att ha lyssnat hela dagen, är att det fanns en hel del gemensamma beröringspunkter där. Dessutom klarade vi ut en hel del av missförstånden. Närvaron på det gemensamma sammanträdet låg på en mycket hög nivå. Det var faktiskt den högsta nivå vad gäller närvaro som jag har sett under mina 4 ½ år här och det säger en hel del om möjligheterna för ett framgångsrikt toppmöte om sysselsättning. Våra riktlinjer - de vi just diskuterade - och det gemensamma betänkandet har utgjort den viktigaste grundvalen för diskussionen vad gäller förberedelserna för detta toppmöte.
Det är min uppfattning nu att det var en överväldigande samstämmighet vid jätterådssammanträdet om de förfaranden som skulle följas: det vill säga om medlemsstaternas åtgärdsplaner, det gemensamma övervakandet, rekommendationer om sådana krävs samt om kontentan, de fyra pelarna som jag beskrev här vid det senaste tillfället är också samtliga överens om. Man är även överens om behovet av både kvantifierade och kvalitativa mål. Europeiska unionens mål vad gäller långtidsarbetslösa - de har alla pratat om ungdom och sysselsättning - är också en fråga för utbildning, frågan om utbildning är ännu inte helt löst. Det kommer att göras några framställningar om texten. Min uppfattning är att hela frågan har nått en vattendelare som ett resultat av Amsterdam, det är det som är nytt. Jag skulle vilja tro att vi nu är på rätt väg för ett stort genombrott i framstegen och utvecklingen av den europeiska sysselsättningsstrategin. Allting är på plats för detta för att det skall bli en framgång. Det är min bedömning utifrån vad som skedde igår. Jag hoppas det blir verklighet. Om det blir det kommer jag tillbaka hit för att uttala mig mycket starkt och gynnsamt vad gäller det som ni rekommenderade och kommissionen lade fram för att göra allt till en framgång.
Vad gäller Jöns betänkande har betydelsen av nya typer av flexibelt arbete, särskilt deltidsarbete, ökat mycket kraftigt med åren och trenden fortsätter på de nationella arbetsplatserna. I juni 1996 uttryckte UNICE, CEEP och EFS sin gemensamma önskan, som ni vet, att inleda förhandlingar om deltidsaspekterna av denna fråga. Efter mycket långa och detaljerade förhandlingar kom dessa tre organisationer den 6 juni 1997 överens om ett ramavtal om heltidsarbete. Vid samma tillfälle begärde de att överenskommelsen skulle genomföras genom ett rådsinstrument. Vi känner alla till detta. Kommissionen kommer att lägga fram detta förslag till rådet enligt artikel 4.2 i avtalet om socialpolitik. Vi anser bägge att det är beklagligt att denna artikel inte möjliggör att Europaparlamentet involveras. Kommissionen har dock hållit sitt löfte till parlamentet och informerat det om de olika samrådsfaserna med arbetsmarknadens parter. Den har även försett parlamentet med förslaget så att de har kunnat yttra sig om det. Jag skulle vilja ta detta tillfälle i akt att tacka föredraganden, Jöns, för hennes betänkande och för alla de ansträngningar hon gjort för att skapa en allmän konsensus. Jag uppskattar det personligen. Men efter att ha sagt detta skulle jag dock vilja understryka att jag inte delar den allmänna kritiken av arbetsmarknadens parters överenskommelse som betänkandet innehöll och detta av följande skäl: Jag tänker inte dölja för er att kommissionen befinner sig i en svår situation vad gäller ett enda ändringsförslag som påverkar det materiella innehållet i överenskommelsen. För att respektera arbetsmarknadens partners självständighet enligt sociala protokollets förfarande, gjorde kommissionen det tydligt i sitt meddelande av den 14 december 1993 om tillämpningen av avtalet om socialpolitik att rådet inte kunde ändra arbetsmarknadens parters överenskommelser. Därför kan inte något ändringsförslag som ändrar villkoren i överenskommelsen och särskilt inte, villkoren som rör objektiva grunder och deltidsarbete. I det sammanhanget kan kompromissändringsförslaget 3, som Pronk och van Velzen lagt till, inte accepteras eftersom det inbegriper en definition av ovan nämnda villkor.
Kommissionen kommer dock att övervaka genomförandet av direktivet, särskilt för att tillse att avvikelser rörande objektiva grunder och deltidsarbete strikt begränsas till dessa begrepp. Kommissionen är inte för införandet av ett förslag som lägger nya skyldigheter enligt ändringsförslag 1 och 2 på medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter. Kommissionen kommer dock att övervaka genomförandet av detta direktiv och skall därför arbeta med de frågor som lyfts fram i ändringsförslag 1 och 2.
Vad gäller den mer allmänna frågan om parlamentets roll under detta specifika förfarande, har debatterna såväl för utskottet vid sysselsättning och sociala frågor och utskottet för kvinnors rättigheter visat att detta är en av de frågor som ligger er närmast om hjärtat. I detta avseende överväger kommissionen för närvarande möjligheten att Europaparlamentet kan spela en något mer aktiv roll i detta förfarande samtidigt som man respekterar såväl bestämmelserna i fördraget som arbetsmarknadens parters självständighet, vilket vi är bundna att göra. Deltidsarbete är bara en aspekt av den bredare frågan om skydd och främjande av andra flexibla arbetsformer. Kommissionen har i själva verket samrått med arbetsmarknadens parter inom en mycket bredare ram, vilket omfattade även andra former av icke-typiska anställningskontrakt. Denna överenskommelse måste därför ses som ett mycket viktigt första steg framåt.
I inledningen till ramavtalet uttrycker arbetsmarknadens parter redan sin avsikt att överväga behovet för liknande avtal om andra flexibla arbetsformer. I deras gemensamma bidrag till sysselsättningstoppmötet som antogs i torsdags, den 13 november, sade parterna att de övervägde möjligheterna av en ny förhandling. Så kommissionen hoppas att arbetsmarknadens partner snart kommer att komma överens om att inleda relevanta förhandlingar och skulle välkomna ett snart offentliggörande i detta avseende.
Slutligen, eftersom frågan om social säkerhet har nämnts av en del talare, skulle jag vilja säga att antagandet av reglerna om social säkerhet för att stimulera mer innovativa former av arbetsorganisation är en av de frågor som täcks av kommissionens grönbok om arbetsorganisation. Vi kan inte föregripa resultatet av den pågående debatten genom att lägga fram förslag om åtgärder i detta läge. Frågan kommer dock definitivt att behandlas i planen för sociala åtgärder för kommissionen som vi skall anta nästa år.

Pronk
Herr ordförande! Vad gäller mitt ändringsförslag 3, läser inte kommissionären det fel? Vi ber inte i det ändringsförslaget att ta hand om det i detta direktiv. Vi ber att man skall ta hand om det i allmänhet. Det är en avgörande skillnad mellan ändringsförslaget och ursprungstexten i resolutionen som antogs av utskottet för sociala frågor. Beaktade kommissionären denna skillnad i sitt svar?

Flynn
Svaret är ja. Jag sade att vi skulle beakta frågan han hänvisade till.

Ordföranden
Tack, herr Flynn.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Flygplanssäkerhet
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0335/97) av González Triviño för utskottet för transport och turism om förslag till rådets direktiv (KOM(97)0055 - C4-0140/97-97/0039(SYN)) om säkerhetskontroll av flygplan från tredje land som trafikerar flygplatser i gemenskapen.

González Triviño
Herr ordförande! Som föredragande för detta betänkande om säkerhetskontroll av flygplan från tredje land som trafikerar flygplatser i Europeiska unionen, känner jag en stor tillfredsställelse över utformningen av arbetet i utskottet för transport och turism, vilket har gjort det möjligt att komma fram till en enhällig ståndpunkt om de förbättringar som kan införas i texten till förslag till rådets direktiv.
Den olyckliga flygplansolyckan i februari 1996 med en förlust av nästan 200 människoliv belyste behovet av förbättrade inspektioner av flygplan från tredje land som trafikerar våra flygplatser. Direktivtexten, som tycks räkna med ett enhälligt stöd från medlemsländerna, innebär ett steg framåt för en förbättrad säkerhet genom rampinspektion av flygplan och genom att belägga dem med startförbud när det finns tvivel om säkerheten.
Av de 14 ändringsförslagen som utskottet för transport och turism har antagit, finns det tre som förtjänar ett speciellt beaktande.
För det första vill jag framhålla ändringsförslaget till artikel 3, vilket gör det möjligt att utvidga tillämpningsområdet för direktivet till de flygplan som, även om de flyger för ett flygföretag i Europeiska unionen, i praktiken hör till tredje land men har hyrts in, ibland även med besättning, för att trafikera unionens flygplatser. Detta var fallet vid olyckan i Dominikanska Republiken som jag berörde tidigare.
För det andra vill jag nämna det ändringsförslag som utskottet för transport och turism har antagit i syfte att rampinspektioner skall kunna genomföras på en majoritet av de flygplan där det kan finnas indicier om bristande säkerhet, och inte bara vid ett reducerat procentantal på enbart 10 %, som ursprungstexten i artikel 5 sade.
För det tredje anser jag det vara viktigt att nämna det ändringsförslag som kommer att göra det möjligt att offentliggöra namnen på de flygföretag vars flygplan har belagts med startförbud på grund av säkerhetsskäl. Vi anser att offentliggörandet är en ofrånkomlig åtgärd för att ge en avskräckande effekt för de flygföretag som använder flygplan med bristande underhåll.
Slutligen vill jag förklara syftet med ett ändringsförslag som jag inger för omröstning i plenum, vars enda syfte är ett klargörande av att målsättningen med detta direktiv är att när vi talar om säkerhet för människor på marken så talar vi alltså inte enbart om personalen på flygplatserna utan också om de människor som bor nära flygplatser.
Det kommer att finnas tillfällen under de närmaste månaderna till att förbättra direktivets text ännu mer, men det viktigaste nu är att skynda på tidsfristen för dess ikraftträdande och säkra de tekniska, ekonomiska och administrativa resurserna som är nödvändiga för att genomföra det på ett rigoröst och effektivt sätt.
Att detta direktiv nu finns tjänar till att ta ett steg framåt mot den inre marknaden, eftersom det gör det omöjligt att fortsätta med situationer som i dag, då ett flygföretag som får sitt flygtillstånd indraget av säkerhetsskäl, kan fortsätta att arbeta i ett grannland utan att ha åtgärdat bristerna som orsakade sanktionerna på det första stället.
Slutligen vill jag uttrycka min personliga åsikt om att tillämpningen av sanktioner mot de flygföretag vars flygplan uppvisar brister troligen blir effektivare om man tillerkänner Europeiska kommissionens avdelningar denna behörighet istället för individuellt till varje medlemsland.
Om vi skall ha ett direktiv för alla flygplatser i Europeiska unionen och i en så känslig fråga som säkerheten, vore det önskvärt med en teknikerstyrka som tillämpar dessa bestämmelser på ett homogent och rigoröst sätt.
Jag slutar, herr ordförande, med att uttrycka min tacksamhet mot kommissionsledamot Kinnock och hela hans tekniska stab i Europeiska kommissionen, som än en gång, arm i arm med detta parlament har möjliggjort en förändring av rådets ursprungstext. Jag anser att vi tillsammans, även kollegorna i utskottet för transport och turism, har uppnått ett bra direktiv som på ett viktigt sätt kommer att förbättra flygplanssäkerheten.

Schmidbauer
Herr ordförande! Innehållet i direktivet och betänkandet om säkerhetskontroll av flygplan från tredje land var inte kontroversiellt i utskottet för transport och turism. Det ser ut som en ren teknisk förvaltningsprocedur, men beslutet om en sådan reglering styr öden och människoliv. I februari 1996 störtade en Boeing 757 tillhörande det turkiska bolaget Birgen Air i Dominikanska republiken. Alla 189 passagerare, nästan alla var semesterfirare på väg tillbaka till Tyskland, omkom vid denna olycka. Det rörde sig om en tillverkare av flygplan i tredje land, en flygplats i tredje land, ett tredje landbolag och piloter från ett tredje land. Lika komplicerat utformade sig de följande undersökningarna.
Hos oss i Förbundsrepubliken började i den allmänna opinionen en häftig diskussion om säkerhetsstandarder, landnings- och startförbud, svarta listor osv. Sökandet efter olycksorsaken och efter eventuella skyldiga liknade ett Svarte Petter-spel. Ansvaret försköts från researrangören till flygbolaget, från detta till flygplansmekanikerna, därifrån vidare till tillverkaren och till den tyska regeringen. När det slutliga resultatet förelåg visade det sig att konkurrensen och liberaliseringen inom luftfarten bäddat för en slapphet hos alla inblandade och att de praktiskt taget frivilliga kontrollerna inte på långt när räckte.
När i dag i Europa ett flygplan från tredje land på grund av säkerhetsbrister får landningsförbud i ett EU-land A, så viker det helt lugnt av till EU-land B. Dessa fakta talar för, anser jag, att det är nödvändigt att vi utfärdar en gemensam föreskrift för att garantera säkerheten för flygpassagerare och personal.
Med detta direktiv kan samtlig information om de i förväg utförda inspektionerna samlas in centralt. Här fastläggs inspektionsvillkoren och kommissionen kan uttala flygförbud mot vissa flygplan, eller kan vägra vissa flygbolag att landa och starta på alla flygplatser inom EU. Vi, parlamentet, kräver att alla flygplan, som är föremål för en rapport om brister eller misstanke om det, kontrolleras igen, inte bara 10 %. Och vi kräver att listan över flygförbud publiceras varje kvartal.
Detta direktiv kommer säkert att bidra till säkerheten i flygtrafiken. Det fattas visserligen fortfarande bindande föreskrifter om arbetstid för kabinpersonalen för att undvika mänskliga misstag på grund av trötthet, och om enhetlig bra utbildning för underhållspersonalen för att på sikt mer konsekvent få bort tekniska brister. Det finns med andra ord tillräckligt med arbete kvar för kommissionen och rådet för att förverkliga dessa nödvändiga föreskrifter.

Ferber
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Inte bara efter störtningen av det turkiska flygplanet i Dominikanska republiken i februari 1996, som vi hört så mycket om av vår kollega Schmidbauer, har vi i Europaparlamentet arbetat med flygsäkerheten. Speciellt säkerheten för flygplan från tredje land har varit angeläget för oss. För de flygplan som kommer från EU har vi kompetens att bestämma föreskrifter, något som absolut skulle kunna förbättras både vad gäller det ena och det andra, det vill jag påtala av egen erfarenhet.
Precis som med direktivet för hamnstater inom sjöfartsområdet måste vi likaledes lyckas med att för luftfarten från tredje land fastställa våra standarder som förutsättning för landningstillstånd på en europeisk flygplats. Därför stöder vi från Europeiska folkpartiets grupp förslaget från föredraganden, som presenterar en bra förbättring på många punkter.
Vi i PPE-gruppen har emellertid problem med en punkt: Kan det verkligen vara vettigt att även yttranden från icke-statliga organisationer skall föreläggas rådet? Flygpassagerare, människor som bor nära flygplatser, underhållsanordningar, rapporter över särskilda incidenter, ja, men inte icke-statliga organisationer vad det än må vara, där hänger vi i PPE-gruppen inte med! Jag vill säga det tydligt.
Inspektioner i förväg är säkert den riktiga vägen till ökad säkerhet. Informationsutbyte och samarbete är en ytterligare viktig punkt. Utöver det måste det naturligtvis också finnas sanktionsmöjligheter, annars har våra överläggningar ingen effekt. Även i betänkandet har man integrerat utmärkta förslag. Publiceringen är en viktig nyordning för att skapa mer insyn i detta område.
Jag ber kommissionen att med allvar anamma parlamentets förslag och inte bara enligt mottot "vi är inne i samarbetsförfarandet" enkelt skjuta det åt sidan. I flygpassagerarnas säkerhetsintresse i hela Europa och dessutom vore det naturligtvis en viktig sak.

Kestelijn-Sierens
Herr ordförande, herr kommissionär, kolleger! Jag skulle gärna vilja gratulera kommissionen till detta värdefulla förslag och föredraganden till hans utmärkta betänkande. Föredraganden pekar i sin förklaring med rätta på det faktum att mindre viktiga flygplatser har lättare att, under kommersiellt tryck, se genom fingrarna med ett flygplan som inte är perfekt i ordning.
Den regionala myndighetens tröghet vad beträffar de regelbundna risker som inte bara bildligen utan framförallt bokstavligen hänger över huvudet på de kringboende vid flygplatsen i Oostende, är för mig oacceptabel. Jag räknar också helt och hållet med att detta lagstiftningsinitiativ kan få myndighetens och själva flygplatsens inställning att förändras. Det är inte bara passagerarna som kan bli offer för ett plan som inte är helt i ordning, utan även invånarna i grannskapet. När det handlar om transportflygplan som knappt är bemannade är det framförallt invånarna på marken som är sårbara.
Jag lade för transportutskottets räkning fram två ändringsförslag för att uttryckligen räkna in de kringboende i riskkategorierna. Samtidigt tycker jag också att de och inte bara passagerarna skall kunna lämna in klagomål om de kan konstatera en oegentlighet. Jag hoppas också på ett snabbt godkännande av detta direktiv.

Sindal
Herr ordförande, herr kommissionär! Man pratar så mycket om vad unionen skall göra. Här har vi verkligen ett område som unionen i hög grad bör syssla med. Det är på sin plats att diskutera säkerheten ombord på flygplan som kommer till unionen från tredje land. Det är i själva verket så gränsöverskridande som det kan vara: Vi har flygplan som opererar för företag som är underkastade gemenskapslagstiftningen, men som de facto ägs av företag utanför unionen. Vi har företag som drivs av företag i tredje land, men som flyger i det europeiska luftrummet. Det är en mycket, mycket viktig fråga och jag är glad för den stora politiska enighet som råder. Flygtrafiken tilltar, dels på grund av fallande priser, men även på grund av ett ökande behov. Den ökande konkurrensen har gjort att operatörerna behöver fler flygplan och det byggs en del nya, men det finns också många som "tas fram ur malpåsen" . De plan som ersätts pensioneras inte alltid, utan överlåts en gång till mellan företag och målas om.
Varje år får vi bevittna ett antal olyckor. Det är nödvändigt att även vi i Europaparlamentet medverkar till att stoppa flygplan som inte lever upp till de nödvändiga säkerhetskraven, och det skall naturligtvis ske i samarbete med kommissionen och rådet. Man skall kunna vara trygg när man reser. Det skall inte vara så att man bävar för att gå ombord på en buss eller ett flygplan, eller ett fartyg vad det anbelangar. Vi upplever dessvärre att flygsäkerheten, speciellt på flygplan från tredje land, inte lever upp till de krav som vi ställer. Därför är det nödvändigt att vi arbetar vidare med detta direktiv. Man kan självfallet ha olika förslag och isolerade åtgärder i medlemsstaterna, men det skulle inte vara effektivt. Därför är det nödvändigt med en samordnad insats och utväxling av upplysningar, som gör det möjligt att snabbt uppmärksamma flygplan och flygbolag som inte lever upp till säkerhetskraven. Med detta förslag till direktiv har vi tagit ett stort steg inom EU till förmån för befolkningens säkerhet när de reser.

McIntosh
Herr ordförande! Olyckan i Dominikanska Republiken i februari 1996 pekar tydligt på de problem vi har framför oss i dag. Det specifika fallet handlade om ett turkiskt flygplan som chartrats av ett tyskt charterbolag och där alla 176 passagerarna dödades. Det verkas som otillräcklig kontroll före flygningen och pilotfel kan sägas ha förvandlat ett mindre tekniskt problem till en stor katastrof. Jag gratulerar kommissionen till framläggandet av detta förslag till direktiv och föredraganden till hans utmärkta arbete i utarbetandet av detta betänkande. Detta är den första i en serie åtgärder som rekommenderas av en expertgrupp på hög nivå med uppgift att definiera gemenskapens flygförbättringsstrategi, vilket var ämnet för ett tidigare betänkande i mitt namn. I detta sammanhang ville Europaparlamentet införa ett liknande system med säkerhetskontroller för flygplan från tredje land som använder flygplatser inom EU som det som används i hamnstadskontroller inom sjötransportsektorn. Det betyder att ICAO-säkerhetsbestämmelser skall tillämpas på alla flygplan från tredje land för att skapa en svart lista över de bolag från tredje land som inte uppfyller EU: s säkerhetskrav.
Det är uppenbart att de krav som ställs av ICAO bör införas för bolag från tredje land som transporterar passagerare från EU eller som använder EU: s flygplatser. Här välkomnar jag det faktum att JAA för första gången kommer att centralisera all information om inflygningskontroller, specifika förhållanden under vilka inflygningskontrollen måste genomföras och slå fast i specifika EU-handlingsåtgärder för att garantera att dessa villkor tillämpas. Detta är mycket välkomna första steg och jag hoppas att de kommer att leda till ännu större säkerhetsåtgärder genom hela EU.

Kinnock, Neil
Herr ordförande! Låt mig först tacka föredraganden för hans utmärkta betänkande om vårt förslag om att förbättra flygsäkerheten genom ett system för kontroll av flygplan från tredje land som misstänks inte uppfylla internationella överenskomna säkerhetsvillkor. Naturligtvis är jag nöjd med att föredraganden och andra ledamöter som har talat här i kväll stödjer oss i denna mycket viktiga fråga, och också med att många av de 15 ändringsförslag som lagts fram är användbara tillägg eller förslag som kompletterar kommissionens förslag.
Parlamentet kan erinra sig, som herr González Triviño och andra sade, att efter den tragiska olyckan i Puerto Plata i februari förra året där 176 medborgare i EU dödades, bad både Europaparlamentet och rådet kommissionen att studera möjliga åtgärder för att förbättra säkerheten. Därför publicerade kommissionen i juni förra året sitt meddelande om en förbättringsstrategi för gemenskapens flygsäkerhet, som skulle omfatta ett åtgärdsprogram. Det första elementet av det programmet som skulle läggas fram som ett formellt förslag är det som diskuteras i parlamentet här i kväll. Det offentliggjordes i februari i år.
Kommissionen kan med glädje acceptera alla utskottets ändringsförslag som de är, med undantag för två, liksom det nya ändringsförslaget 15 som täcker samma fråga som ändringsförslag 2. Vad gäller ändringsförslag 14, som kräver att kommissionen utarbetar en rapport om tillämpningen om direktivet senast två år efter det att det trätt i kraft, skulle jag vilja säga att, om förslaget antogs enligt föredragandes åsikt, tror jag inte att det skulle behövas några vidare förslag under den närmaste tiden. Jag är dock villig att acceptera att omständigheterna kan förändras och kanske att ett nytt förslag då skulle behövas. Kommissionen tänker därför inte införa kontentan av ändringsförslag 14 i ett ändrat förslag.
Slutligen finns det ett ändringsförslag som kommissionen inte kan acceptera. Som ändringsförslag 13 till förslaget nu är skrivet begär det att artikel 12 stryks, där medlemsstaterna förpliktigas att skapa ett system för bestraffning av de nationella bestämmelser som antas för att genomföra direktivet. Vi anser att artikel 12 är ett nödvändigt instrument för att garantera en bra tillämpning av ett gemenskapslagstiftningsinstrument i medlemsstaterna och därför vill vi behålla det i texten. Jag hoppas att efter ytterligare övervägande, särskilt som det finns ett mycket tydligt och starkt stöd för vårt förslag, kan parlamentet komma att dela vår uppfattning om artikel 12 som en nödvändig bestämmelse för verkställandet.
Jag är nöjd med att se en så positiv gemensam ansträngning i försöken att förbättra luftsäkerheten. Den gemensamma ståndpunkten står helt i överensstämmelse med parlamentets synsätt under många år. Jag ser fram emot det kommande antagande av detta förslag, vilket bör bidra till att förbättra säkerheten för Europamedborgare och, naturligtvis, många andra flygpassagerare, liksom utgöra ytterligare skydd för de som bor nära flygplatser. Jag vill därför återigen uttrycka min uppskattning för González Triviños ansträngningar.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Kinnock.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Ekonomisk och social sammanhållning
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0324/97) av Izquierdo Collado för utskottet för regionalpolitik om den första treårsrapporten (KOM(96)0542 - C4-0016/97) om den ekonomiska och sociala sammanhållningen.

Izquierdo Collado
Herr ordförande! Denna rapport översändes av kommissionen innan något annat dokument om Agenda 2000 var känt, ens som utkast, av parlamentsledamöterna. I dag är dock många av dess begrepp och kriterier vardagsmat, eftersom tiden har gjort att rapporten om sammanhållning i praktiken stämmer överens med andra viktiga rapporter, bland dem den om Agenda 2000.
Betänkandet om sammanhållning som parlamentet inger inleder sin process med en anmärkning på sammanhållningsfilosofin. Sammanhållningen är inte Röda korset, sammanhållningen är en rättviseingrediens i unionen, sammanhållningen är andra sidan av den inre marknaden och sammanhållningen är inte obegränsad och utan urskillning. Den är ansträngningar för att uppnå konkurrenskraft i olika regioner i Europeiska unionen. Kommissionens rapport satte något framför oss som var uppenbart: att det hade skett en ojämn utveckling beträffande sammanhållningen. Staterna hade närmat sig i denna mening. Emellertid hade inte sammanhållningen haft samma effekter i regionerna.
Sysselsättningsvariablerna, forskningsvariablerna och många andra visade också att de befann sig långt ifrån målsättningarna med sammanhållningen som Europeiska unionen strävar efter. Vi säger tydligt i betänkandet att parlamentet är tillfredsställt med strukturpolitiken i Europeiska unionen. Det är inte bara tillfredsställt med dess politik utan med dess ansvarsfulla politiker och det glädjer mig att kommissionären i dag är här hos oss. Jag har hört henne tala på samma språk i Tyskland och andra länder i Europeiska unionen, och jag måste säga, herr ordförande, att vi i utskottet för regionalpolitik har varit stolta över att få samarbeta med henne och att det positiva som kan finnas i parlamentets betänkande, beror mycket på den hjälp, de kriterier och den diskussion som vi har haft med kommissionären.
Vi är således överens om att många saker i strukturpolitiken bör förändras. Men vi säger tydligt, och det bör stå klart för detta parlament och för institutionerna och allmänheten i unionen, att vi är mycket kritiska till unionens övriga politik i förhållande till sammanhållningen. Artikel 130b i fördraget kräver att gemenskapens politik skall samarbeta och bidra till att sammanhållningen uppnås. Vi kan inte förlora på natten det vi har uppnått på dagen. Man kan inte med ena handen ta tillbaka från regionerna det de har fått ur den andra. Därför är det unionens sammantagna politik som kan leda fram till de målsättningar för sammanhållningen som parlamentet och Europeiska unionen i sin helhet strävar efter.
Därför anser vi att det bör ske en ordentlig förbättring i anpassningen av hela gemenskapens politik i sammanhållningssyfte. Vi vill att forskningen inte begränsas till de mest utvecklade regionerena. Vi vill att att de transuropeiska näten skall utvecklas på ett logiskt och sammanhållet sätt. Vi vill att konkurrenspolitiken inte slår dövörat till, utan att den fokuserar alltmer på de nödvändiga sammanhållningsaspekterna som denna bör ha. Vi vill att den gemensamma jordbrukspolitiken fortsätter framåt och fortsätter att föra in sammanhållningen. Detta är budskapet.
Herr ordförande! Vi har haft en lång diskussion om huruvida 1, 27 % av unionens BNP är eller inte är tillräckligt vad gäller sammanhållningeno och om det att upprepa målsättningarna vi uppnådde redan i Edinburgh skulle kunna ge det negativa intrycket, för Europeiska unionen, av att vi står och stampar på samma fläck. Vi satsar på realismen. En realism som säger: vi befinner oss inte just nu i den situationen att vi kan kräva mer medverkan från medlemsstaterna, nu när vi står inför den monetära unionen men, herr ordförande, innan utvidgningen är det nödvändigt med några nya ekonomiska perspektiv för att på ett verkligt och seriöst sätt angripa utvidgningsprocessen.
Jag vill tacka alla kollegor, herr ordförande, för det enorma samarbetet med utformandet av detta betänkande, och med mig personligen. Jag tackar också er, herr ordförande, för de extra sekunder ni har beviljat mig.
(Applåder)

Marset Campos
Herr ordförande! Utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi har med intresse diskuterat kommissionens första rapport om sammanhållningen. Dess slutsatser, givetvis mer reducerade och sammanfattade än det som Izquierdo Collado står för i sitt magnifika och uttömmande betänkande, sammanfaller med detta vad gäller konkurrensen. I denna form tycks det oss som om kommissionens rapport genomför en modig analys av sammanhållningen. Den lider emellertid av brister, såväl i sin metodologi som i området för studien, vilka bör avhjälpas i senare versioner av densamma.
De viktigaste punkter som utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi koncentrerar sin kritik och rekommendationer på, vilka också sammanfaller med de som Izquierdo Collado har tagit upp, är för det första att beakta utvidgningens konsekvenser för definitionen av de framtida sammanhållningsinstrumenten; för det andra att utöka och förbättra såväl storleken på fonderna som effektiviteten vid genomförande; för det tredje att införa specifika budgetposter i fonderna för att uppnå en homogen FoTu-infrastruktur i Europeiska unionen, som gör det möjligt att höja dessas procentandel av BNP till våra konkurerenters nivå, och med den inriktningen också anpassa det femte ramprogrammet för forskning, och oron för de teknologiska innovationerna och skapande av sysselsättning; för det fjärde att agera på ett samstämmigt sätt med dessa fonder i beaktande av informationssamhällets betydelse; för det femte att ställa upp villkor för definitionen och den framtida utvidgningen av den gemensamma jordbrukspolitiken för att även denna skall stå i samstämmighet med sammanhållningen; för det sjätte att beakta den roll som energiförsörjningen och tillgången på energi spelar i att uppnå social sammanhållning och anslå en betydelsefull del av fonderna till infrastrukturen för energiförsörjning; för det sjunde, slutligen, att tydliggöra motsägelsen i den nuvarande modellen för ekonomisk tillväxt, som skapar en ökad ojämlikhet, och se till att det därför i framtiden inte finns några restriktiva villkor för att vi skall kunna förändra den ekomiska modellen till att bli mer rättvis.

McCarthy
Herr ordförande! Jag är nöjd med att vi i kväll har fått möjligheten, även så sent som det är, att diskutera sammanhållningspolitik. Kommissionens första treårsrapport om sammanhållningspolitik och dess inverkan har varit en viktig del av den utvärderande bedömningen av framtida prioriteringar för sammanhållningspolitiken. Detta sker vid en viktig vattendelare i form av reformen av struktur- och regionalpolitiken och Agenda 2000-paketet.
Vi kan börja processen med en inventering, gå igenom vad vi åstadkommit, vilka framgångar vi har haft och, som vår föredragande har gjort på ett mycket effektivt sätt i sin omfattande analys av sammanhållningen, lägga fast milstolpar för framtiden, som vi kan använda som referens. Men vårt engagemang för sammanhållning får aldrig ställas i tvivel. Vi har det i själva verket i vart enda fördrag, inklusive Amsterdamfördraget. Alla tycker att det är lika viktigt som familjen och köttbullar. Naturligtvis bevisar man detta engagemang i att översätta dessa åtaganden till praktisk politik. Föredragande understryker - och jag håller med honom där - att sammanhållningspolitiken är lika viktig som att åstadkomma den inre gemensamma marknaden och ekonomiska och monetära unionen. Ibland kan man vara förlåten för att låta påskina att ekonomisk och social sammanhållning är en stödpolitik, för det är den inte. Det är en nyckelprioritet för Europeiska unionen att göra EU till mer än en inre marknad, frihandelszon eller en zon med gemensam valuta.
Sammanhållningspolitik är avgörande för att skapa ett medborgarnas Europa och ge verkligt stöd till regioner och samhällen, att öppna upp tillgång, jobb och utbildningsmöjligheter på den inre marknaden. Det synliga projekt som jag ser i min valkrets, som det datorträningsprogram som jag startade i går, är den mänskliga och proaktiva sidan av EU: s politik. Stöd till samhällen i kolgruvedistrikten, utbildningsprojekt är en avgörande del av att åstadkomma ekonomisk och social sammanhållning. Vid det extraordinära toppmötet om sysselsättning den här veckan så bör medlemsstaterna verkligen komma ihåg det. Ganska ofta glömmer de bort eller tänker inte på den roll som sammanhållningspolitiken spelar.
Vi vet att ojämlikheter kvarstår och det är målet för sammanhållningen att försöka överbrygga dessa. Jag måste säga att mina kommentarer inte är riktade till kommissionsledamot Wulf-Mathies, eftersom vi väl känner hennes engagemang för sammanhållningspolitiken, utan till hela kollegiet av kommissionärer. Vi behöver se mer tecken på annan politik som bidrar till eller riktar sig till den viktiga sammanhållningen. Jag skulle vilja fråga kommissionären om hon anser att det skulle vara användbart för oss att årligen hålla en utfrågning om sammanhållningen och försöka bygga in det i kommissionens arbetsprogram. De andra kommissionärerna kanske också skulle vilja se över sin politik och se hur den stödjer sammanhållningen.
En av de få kritiska synpunkter jag har på detta utmärkta betänkande är att kommissionen inte har hanterat EMU särskilt effektivt. Framtiden är snart här och vi har fortfarande inte någon klar analys av betydelsen av EMU för våra regioner. Det är hög tid att vi tittar på dessa frågor. Slutligen måste vi ha möjligheter att uppnå våra ambitioner med sammanhållningspolitiken, som Jacques Santer sade. Regionalpolitik och sammanhållningspolitik kan bli framgångsrik om alla arbetar tillsammans - medlemsstaterna, regionerna och lokala myndigheter. Nyckelprioriteterna är att vara effektiva, att ha en rättvis och jämlik fördelning, att ha en politik som man har råd med, eftersom mindre ibland kan bli mer, och att ha en hållbar sammanhållningspolitik som kommer att föra oss in i nästa årtusende.

Berend
Herr ordförande, fru kommissionär, mina damer och herrar! Betänkandet av Izquierdo Collado som vi har framför oss är ett oerhört omfångsrikt dokument, som vad gäller den ekonomiska och sociala sammanhållningen och de slutsatser som kan dras därav, vida överskriver den förutsedda ramen av en kritisk analys av strukturfondens resultat under en tre årsperiod.
Vi ser oss på flera punkter vara eniga med föredraganden när det gäller kraven på en starkare koncentration av medlen, en bättre samordning av gemenskapspolitiken, en förbättring av näringslivets konkurrenskraft, en hållbar utveckling och skapandet av konkurrenskraftiga arbetstillfällen, allt detta är faktiskt prioriterade områden inom unionens strukturpolitik. Men detaljregleringar inom jordbruksområdet, inom unionens finansiering för hela nästa planeringsperiod och den utvidgning som ligger inom denna tidsperiod hör inte omedelbart hemma i resolutionsförslaget i Izquierdo-betänkandet.
Eftersom de nu en gång står där, delvis trots kraftiga protester i utskottet, gäller det nu att i plenum reda ut problemet. Den bästa lösningen vore väl att stryka denna artikel i betänkandet. Föredraganden invecklar sig sedan i motsägelser. Å ena sidan sägs det helt riktigt att det är nödvändigt att målmedvetet, och med eftertanke sätta in de begränsade instrumenten och medlen framför allt där de behövs, för att minska de skillnader som finns avseende ekonomisk utveckling. Samtidigt tar man för lite hänsyn till en princip i sammanhållningen när man envist håller fast vid förmögenheter, sasmmanhållningsfonden eller ifrågasätter den övre gränsen för egna medel och eventuella profylaktiska rättelser uppåt. Principen innebär att stödja utvecklingen i eftersatta regioner för att dessa så snabbt som möjligt inte längre skall behöva den typen av stöd. Idén i den europeiska strukturpolitiken är helt tydlig. Den hjälp som står till förfogande är alltid temporär och skall leda till att regionerna på medellång eller lång sikt blir oberoende av den typen av bidrag. Övergångsmekanismer är en bra väg för att lämna "stödarenan" .
Ekonomisk och social sammanhållning får inte vara en envägskommunikation! Att ge och ta emot kan inte ensidigt överutnyttjas då förvandlas solidariteten lätt till sin motsats. Eller sagt med andra ord: finansiella överenskommelser skapas alltid bara för en viss planeringsperiod. Därefter blandas korten på nytt efter den nya ekonomiska situationen i länderna inom Europeiska unionen, såväl för givaren som för mottagaren.
Med rätta kräver föredraganden kriterier för biståndsmålen, men de måste vara objektiva, tydligt beräkningsbara kriterier, t.ex helt riktigt 75 % av bruttonationalprodukten inom Nuts II. Betänkandet var visserligen kontroversiellt men under förbehandlingen gick det att hitta olika kompromisser. Det hänger på godkännandet av viktiga ändringsförslag om det kommer att få majoritet i denna kammare.

Collins, Gerard
Herr ordförande! Strukturfonderna har spelat en positiv roll när det gäller att hjälpa de mindre utvecklade regionerna i unionens utkanter att utveckla sina ekonomier mer mot vad de verkligen kan åstadkomma och att minska klyftan till de bättre gynnade regionerna i unionens hjärta.
Detta är särskilt sant när det gäller Irland, där strukturfonderna har koncentrerats till att bygga nya och bättre vägar, flygplatsfaciliteter, modernisera industrin och utveckla yrkesutbildningen för ungdomar. Resultatet av denna resurskoncentration börjar bära frukt när den irländska ekonomin nu uppvisar ständigt höga tillväxttal och nya sysselsättningsmöjligheter visar sig överallt i landet. Trots detta är målet om att förbättra den genomsnittliga levnadsstandarden i Irland upp till nivåer som existerar i mer gynnade regioner mitt i unionen fortfarande långt ifrån uppnått. Det finns fortfarande strukturproblem i ekonomin som måste avlägsnas om vår ekonomi skall uppnå sin fulla potential och kunna upprätthålla en BNP-nivå som liknar den i de mer gynnade regionerna i unionen. Strukturfonderna har spelat en central roll i att uppmuntra framstegen på senare tid. Jag anser att det sätt på vilket Irland har använt dessa medel kan tjäna som modell för andra regioner och länder i unionen.
Det är viktigt att vi fortsätter med det pågående kapitalinvesteringsprogrammet, inte bara för att avsluta många viktiga projekt som redan har inletts, utan även för att behålla den energi som har resulterat i ständigt starka tillväxttal i ekonomin under senare år. Dessa starka tillväxtnivåer har lett till att många har föreslagit att behovet av strukturfondsinvesteringar i Irland minskar. Jag håller verkligen inte med om den åsikten. Kriterierna för bedömning av huruvida ett land eller en region är kvalificerat för maximalt strukturfondsstöd kan dölja fortlöpande, underliggande problem.
Om man mäter bruttonationalinkomst skulle det till exempel utvisa att irländsk ekonomisk utveckling har gjort större framsteg än vad som skulle ha varit fallet om man använder sig av bruttonationalprodukt, och därav följer att vår utvecklingsnivå jämfört med bättre gynnade regioner i unionen också är överdriven. Detta beror på volymen utländska investeringar i vår ekonomi, vilken förvränger situationen till vår fördel.
Frågan bör behandlas när det är dags att dela upp strukturfonderna mellan berättigade regioner nästa år. För det andra måste arbetslöshetsnivåerna ges en framträdande plats bland kriterierna som används för att besluta om man kvalificerar sig för mål 1-status eller inte.
Slutligen har de irländska myndigheterna, liksom många av de andra mindre utvecklade regionerna i unionen, haft särskilt svårt att hitta sysselsättningsmöjligheter för de långtidsarbetslösa, som oftast saknar de mest grundläggande färdigheterna som de kan erbjuda potentiella arbetsgivare. Detta problem måste beaktas när man beslutar om berättigande.

Vallvé
Herr ordförande, fru kommissionär! Jag skulle först vilja gratulera Izquierdo Collado till betänkandet om treårsrapporten om ekonomisk och social sammanhållning. Det är uppenbart att denna rapport har genomförts vid en tid då även den första informationen om Agenda 2000 kom till. Jag anser att föredraganden har utfört det på ett bra sätt genom att behandla rapporten utifrån den information han hade vid den tiden, därför att de betänkanden som utformas i parlamentet är levande betänkanden som överensstämmer med verkligheten och vi bör inte stagnera. Det finns tid för att förändra, om det är nödvändigt, de ståndpunkter som Izquierdo Collado i dag ger uttryck för i det betänkande han lägger fram.
Den ekonomiska och sociala sammanhållningen är Europeiska unionens princip och jag vill påminna om att i Romfördraget fanns inte detta med, men någon, just minister Spaak, förutsåg redan det framtida behovet av instrument för att gynna den ekonomiska och sociala sammanhållningen i olika regioner och områden i Europa. Och i den meningen tror jag att Europeiska unionen har gått framåt, vad gäller aspekten med instrumenten, strukturfonderna, sammanhållningsfonderna, själva den gemensamma jordbrukspolitiken, i några aspekter för att förstärka denna ekonomiska och sociala sammanhållning. Och det är tydligt, och någon talare har redan nämnt det, att denna förstärkta ekonomiska och sociala sammanhållning, dessa stöd som beviljas, inte kan vara ett obegränsat stöd, de kan inte vara oändliga i tid, utan de måste kontrolleras på lämpligt sätt och detta sker också. Jag vågar säga att det sker därför att måttet på det är just utvärderingen av BNP för de regioner som är mottagare av bidrag ur strukturfonderna. Dessa bidrag ges naturligtvis, även om de är tidsbegränsade, för långa perioder, därför att utvecklingen av en region, förbättringen av situationen, inte sker på kort tid. Därför bör dessa bidrag gälla på lång sikt.
I detta instämmer jag i föredraganden när han kräver mer samordning i tillämpningen av denna politik, mer tillämpning, skulle jag vilja säga, av subsidiaritetsprincipen där den roll som hör till de regionala och lokala organen ges till dem, tillsammans med ett större ansvar i deltagandet i skötseln av dessa fonder. Jag anser att vår lagstiftning inte är anpassad för att kunna tillämpa ansvarsprincipen för de regionala organen så att dessa skall kunna sköta sammanhållningsfonderna och strukturfonderna.
I den här bemärkelsen anser jag att det är ett bra betänkande och att denna strukturfondspolitik bör fortsätta.

Novo
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kollegor! Utskottets betänkande om utvecklingen av den ekonomiska och sociala sammanhållningen inom Europeiska unionen gör inte någon varken nöjd eller lugn.
En mycket begränsad uppskattning av BNI i vissa medlemsstater kan på gemenskapsnivå inte gömma undan att dessa framsteg i sig är uppenbart otillräcklig och som sådana inte kompatibla eller i överensstämmelse med de grundläggande mål som föredraget om Europeiska unionen ställer upp i denna fråga.
Man kan å andra sidan konstatera en allvarlig försämring av asymmetrin mellan de rikaste och de fattigaste regionerna, och man bekräftar utan några som helst tvivel att det finns många faktiska och uppenbara brister inom många politiska sammanhållningsfrågor, framför allt inom den gemensamma jordbrukspolitiken, vars strukturella och regionala obalans gör att de rikaste jordbrukarna får mer än 80 % av bidragen, och som gör att t ex ett sammanhållningsland som Portugal bidrar till betalningen av denna gemensamma politik.
Dessa uppenbara begränsningar och brister var väl förutsägbara, och eftersom de budgetmedel som avsatts för perioden 1994-1999 var och är otillräckliga, kan man bekräfta användbarheten av det tak som föreslogs av Jacques Delors i Edinburgh för den gemensamma budgeten för 1999, eller de andra mycket högre och oundvikliga belopp som då föreslogs för diverse utredningar om ekonomisk forskning, där man visade hur viktigt det var att garantera reell konvergensfart anpassad till en verklig inre sammanhållning.
På samma sätt begränsades de nationella möjligheterna att svara för finansieringen, eftersom medlen från början redan var otillräckliga, och alltjämt är otillräckliga, inte som en funktion av avsaknaden av projekt eller behov, utan på grund av införande av restriktiva budgettendenser för att uppfylla målen för den gemensamma valutan, vilket alltså bekräftar det rena motsatsförhållandet till sammanhållningsmålen.
Dagarna innan beslutet om den framtida finansiella ramen för en union med fler medlemmar och fler och nya strukturella och andra stödbehov fattades, blir det alltmer uppenbart, i motsats till vad vår kollega Berend just sagt, inom en ram där man känner igen förslagen i Agenda 2000, om vi och föredraganden inte gömmer huvudet i sanden som strutsen, vill jag påstå att vissa av de punkter som föreslås i betänkandet från ledamot Izquierdo Collado är lämpliga. Utifrån ett bibehållande av sammanhållningsfonden för de nuvarande förmånstagarna med en nationell BIP lägre än 90 % än gemenskapens medel-BNI är det nödvändigt att garantera kontinuerliga bidragsnivåer till de nuvarande medlemsstaterna. Detta på grund av skyldigheterna att anpassa all politik till principerna och praktiken för en verklig sammanhållning och till den oundvikliga konfrontationen med nya problem i samband med en förlängning med en förstärkt finansiell kapacitet.
En sammanfattning av dessa centrala aspekter leder oss oundvikligen till behovet av att återupprätta den nivå som kommissionen föreslår för de framtida finansiella perspektiven (1, 27 % av gemenskapens BIP, dvs. samma och bevisligen otillräckliga tak för 1999) och införa en ändring av föreslagna belopp eller åtminstone en lämplig revidering innan nästa förlängning konkretiseras.

Schroedter
Herr ordförande! Den europeiska inre marknaden har åstadkommit anmärkningsvärda samhällsekonomiska vinster, men klyftan mellan fattiga och rika regioner har fram till i dag inte övervunnits. Arbetslösheten i de tio fattigaste regionerna är nästan sju gånger högre än i de tio rikaste regionerna. Den koncentrationseffekt som den inre marknaden innebär för visserligen med sig ökat välstånd i tätorterna, men på bekostnad av de eftersatta regionerna. Hittills har inte denna ojämvikt kunnat övervinnas, trots rikliga strukturmedel. Skall det fortsätta på det viset?
Att avskaffa den ekonomiska och sociala sammanhållningen som Europeiska unionens självständiga solidaritetspolitik var först den tendens som var förhärskande men nu kommer sammanhållningsrapporten fram till en viktig insikt, nämligen att bekänna sig till den europeiska samhällsmodellen. Men det finns dock finansministrar i enskilda medlemsstater som hemsöks av nettobetalarfantasier med fiktiva belopp. Under den senaste tiden förekom det allt oftare att den tyske finansministern glömde att när det gäller strukturpolitiken handlar det inte om en enkel överföring finansiella resurser mellan medlemsstaterna, utan om att sätta in EU: s ekonomiska potential där den bäst behövs för gemenskapen.
Är det verkligen så att kommissionen vill omsätta sitt tillkännagivande i sammanhållningsrapporten i praktiken och att den för att utveckla gemenskapen i ökad utsträckning vill sätta in strukturpolitiken? Då saknar jag att man innehållsligt har förankrat en hållbar utveckling i Agenda 2000. En hållbar utveckling betyder att upprätta jämvikt mellan ekologi, ekonomi och social trygghet, och inte bara för tätorterna utan även för de eftersatta områdena. Det är och förblir under den närmaste framtiden landsbygden. En effektiv sammanhållningspolitik går bara att genomföra tillsammans med människorna på ort och ställe. De har rätt till en utveckling anpassad till deras behov och borde inte påtvingas centralistiska projekt från ovan som de transeuropeiska näten fortfarande är exempel på.

Novo Belenguer
Herr ordförande, fru kommissionär! Jag vill först gratulera, så som övriga kollegor har gjort, Izquierdo till utarbetandet av detta komplicerade, viktiga och intressanta betänkande. Ett betänkande vi dessutom har haft uppe i långa diskussioner i utskottet för regionalpolitik vid flera tillfällen och där resultatet av de senaste årens gemensamma sammanhållningspolitik har utvärderats som ett viktigt och grundläggande element i konstruktionen av och framtiden för Europeiska unionen. Det är nödvändigt när vi debatterar och röstar om detta betänkande att vi reflekterar och är medvetna om några av de punkter som är av stor vikt inte bara i det närmast förflutna, utan också i den närmaste framtiden, i anledning av utvidgningen. Vad gäller sammanhållningspolitiken måste vi framhålla som ett positivt resultat att skillnaderna mellan sammanhållningsstaterna och de överiga har minskat. Men olyckligtvis finns fortfarande de regionala inkomstskillnaderna kvar och skillnaderna har ökat vad gäller arbetslösheten.
Detta faktum avslöjar bristen på samordning i gemenskapens olika politikområden och visar på behovet av en allmän plan för att försäkra samstämmigheten med målet om ekonomisk och social sammanhållning. En annan oroande faktor, herr ordförande, som kom fram i debatten om detta betänkande, är den om att försöka dra tillbaka sammanhållningsfonderna för de länder som ingår i första fasen av den Ekonomiska och monetära unionen. Denna i sig osolidariska tanke går emot fördragets anda och bokstav, där sammanhållningsfonden och dess tillämpning tas upp på ett tydligt sätt. Behoven av miljöprojekt och infrastruktur för transporter är vitala för dessa stater, de är utsträckta i tid och det behövs mycket ekonomiska resurser för att kunna finansiera dem. Emellertid är tillträdet till den ekonomiska och monetära unionen helt konjunkturavhängigt och det är varken motsägelsefullt eller oförenligt med det tidigare. Europeiska kommissionen har formgivit det så i Agenda 2000 och detta bland annat därför att dess rättsliga tjänst har avgivit ett yttrande som säkerställer tillämpningen av sammanhållningsfonden som är helt oberoende av om man uppfyller eller inte uppfyller konvergenskriterierna, om man skall gå med eller inte gå med i den gemensamma valutan.
Det vore inte värt någonting för ett land, och detta sägs i Izquierdos betänkande, att genomföra ansträngningar för att komma med i tredje fasen av den ekonomiska och monetära unionen om man direkt därpå straffas genom att sammanhållningsfonden, som har varit och är vital under denna process, dras in. Därför, fru kommissionär, anser vi att det skulle vara lämpligt om ni till denna kammare kunde förmedla innehållet i yttrandet angående denna fråga från er rättstjänst, för att ledamöterna i parlamentet skall få kännedom om det och kunna bedöma det.
Det åligger oss i Europaparlamentet att förstärka betydelsen av de orsaker som införlivade sammanhållningen i fördraget, det vill säga tanken om ett solidariskt och rättvist Europa med ett socialt åtagande.

Walter
Herr ordförande, mina damer och herrar! Den Europeiska unionen är mer än en gemensam inre marknad. Den är mer är mer än en gemensam valuta som vi snart kommer att ha, konstitutionsmässigt, till sin uppbyggnad en gemenskap buren av sammanhållning. För dem som inte dagligen sysslar med det får man väl utreda begreppet sammanhållning en gång till. Sammanhållning är ett kännemärke dvs. vi iakttar varandra och försöker föra denna Europeiska unionen framåt, de starkare med de svagare och de svagare med de starkare.
För detta har vi ett stort instrument på europeisk nivå, det är strukturfonderna. Om dessa vill jag snart säga något. Men till kohesion, till sammanhållningens politik hör även enskild politik. Detta har vår vän Izquierdo och även sammanhållningsrapporten tacknämligt uppmärksammat och även ökat lyhördheten för. Politik får inte saboteras eller förhindras. Det börjar med att det inte får drivas någon politik i nationalstaterna, som blockerar det som vi på europeisk nivå strävar efter, för annars är all den politik som vi driver här totalt absurd.
Men det innebär även att vi måste stämma av vår politik gentemot varandra och inte låta den drivas med den innebörden att vi underkastar allt ett absolut diktat och inte längre ser vilka enskilda mål som eftersträvas, t.ex. inom forskningssektorn där kvalitet är det viktigaste och där denna även måste hållas högt.
Jag är egentligen tacksam mot Izquierdo, och det i motsats till det som vår kollega Rolf Berend sade, att han redan hade arbetat igenom det som finns inom området. Detta har även med strukturfonderna att göra. I diskussionen måste vi ta hänsyn till att det vid denna tidpunkt inte finns något fastlagt. Diskussionen om strukturfonderna kommer att föras nästa år. Att ge en orientering i frågan inför denna diskussion, är utan tvivel riktigt och att man drar lärdomar ur sammanhållningsrapporten är utan tvivel också riktigt.
Vi hade i utskottet och även i diskussionen efteråt problem med att bestämma sammanhållningsfonden för kommande år. Jag säger det som min sista anmärkning. Vi ville inte tillåta att några belopp fastställdes som rör kommande strukturfondsdebatter. Vi vill inte införa någon fond som i slutänden någon gång skulle kunna leda till någon ekonomisk utjämning. Därför har vi tydliggjort att denna kompromiss, som vi uppnådde, i sin formulering är bindande för oss och godtagbar. Jag vill tacka min kollega Izquierdo som lagt ner ett oerhört arbete. Han har verkligen gjort sig förtjänt av ämnet sammanhållning, och jag skulle vilja gratulera honom till hans betänkande!

Hatzidakis
Herr ordförande, ärade kolleger! Sammanhållning och konkurrens är komplementära begrepp. Sammanhållning kan främja konkurrens, vilken i sin tur kan bidraga till frambringandet av sammanhållning, utveckling och sysselsättning.
Resultaten som uppnåtts under den tid som betänkandet om sammanhållning behandlar skulle kunna vara mer tillfredsställande. En framgång beträffande medlemsstaternas sammanhållning har ägt rum, men i många regioner, speciellt de som hör till mål 1, har gapet ökat i relation till gemenskapens medelinkomst och vi ser en försämring speciellt beträffande ungas, kvinnors och långtidsarbetslösas arbetslöshet. Eftersom vi lämnar en redogörelse, måste jag säga att ett mer djupgående arbete bör utföras av kommissionen i syfte att utveckla en detaljerad metodologi beträffande konsekvenserna av strukturfondernas aktioner, så att vi vet vilka resultat vi talar så att vi skall kunna göra bättre kalkyleringar för framtiden.
Av nödvändighet, eftersom vi lämnar en redogörelse, går våra tankar till vad som kommer att hända från och med 1999 med strukturfondernas nya bestämmelser och jag tror att följande behövs:
för det första bör vi fortsätta med tre principer som grund, förenkling, öppenhet, effektivitet, -för det andra bör vi begränsa åtgärdsprogrammens och gemenskapsinitiativens antal, -för det tredje bör vi smälta samman strukturfondernas sex målsättningar i dag till tre, -för det fjärde bör vi fortsätta med de mest effektiva kontrollstrukturerna avseende trovärdighet och korrekt utförande av åtgärdsprogrammen, -för det femte bör strukturfondernas procedurer och mekanismer harmoniseras, -för det sjätte bör det privata näringslivets samverkan i strukturfondernas aktioner vara större och allmänheten bör informeras bättre om medverkan i åtgärdsprogrammen.Vad gäller det ekonomiska, herr ordförande, skulle jag vilja säga att utvidgningen är nödvändig, men den skapar frågor beträffande finansiering av åtgärdsprogrammen. Kommissionen anser att 1, 27 % av gemenskapens BNP är tillräcklig och stödjer sin beräkning på specifika utvecklingstakter. Ingen vet dock om dessa beräkningar kommer att besannas. Därför behövs, innan utvidgningen, en översyn av den Europeiska unionens offentlig-juridiska utsikter.
Jag avlsutar och gratulerar Izquierdo Collado till hans betänkande.

Ryynänen
Herr ordförande, fru kommissionär! Hur sammanhållningen förverkligas påverkas särskilt mycket av den pågående globaliseringen av näringslivet och som motvikt till den borde EU agera effektivt.
EU: s agerande har dock inte inom den väsentliga inre politiken följt andan i artikel 130 b. Till exempel har EU: s kommunikations-, konkurrens- samt vetenskaps- och forskningspolitik haft verkningar som snarare koncentrerat näringslivet än främjat sammanhållningen. Också inom energipolitiken skulle det finnas alternativ som ökar sammanhållningen i stället för koncentrationen. Ett exempel är bioenergiresurserna i de nordliga områdena och en effektivare utnyttjning av dem.
Inom EU tycks det för tillfället vara viktigare att samordna den ekonomiska politiken och de monetära systemen än att trygga levnadsförutsättningarna i perifera områden. Detta återspeglas såväl i medlemsstaternas beslut om budgetnedskärningar som i den knappa framtida tilldelningen även ur EU-budgeten. EU borde i sammanhållningspolitikens namn övervaka att medlemsstaterna verkställer kompletteringsprincipen. I dag ersätter EU-medlen ofta tidigare nationella regionalpolitiska medel.
Av stor betydelse för sammanhållningen inom EU är också jordbrukets livskraft inom hela EU-området. Det nuvarande systemet för jordbruksstöd beaktar inte tillräckligt de produktionssvårigheter som faktorer betingade av klimat- och andra naturförhållanden orsakar i både nordliga och sydliga perifera områden. Köld eller torka, gles bosättning och långa avstånd till viktiga marknader är faktorer vilkas nackdelar bör kompenseras. Detta är en av de centrala frågorna inom sammanhållningspolitiken och den har fått en alltför bristfällig behandling i detta betänkande. En fungerande och effektiv sammanhållningspolitik förutsätter att EU stödjer regionernas utveckling på regionernas villkor och att tillvägagångssättet blir mycket mer flexibelt än det nu är.

Sierra González
Herr ordförande, sammanhållningspolitiken kommer strax att möta två utmaningar, den ekonomiska och monetära unionen, och utvidgningen.
Såväl den ena som den andra kan leda till att de existerande regionala skillnaderna fördjupas ytterligare, så som vi har kunnat höra av tidigare talare. Det faktum att skillnaderna kan komma att växa visar med tydlighet att tillämpningen av sammanhållningsfonden har varit ett fiasko.
Erkännandet av detta fiasko borde vara utgångspunkten för varje reflektion över dess framtid. Bland annat därför att den strama budgeten som härrör ur stabilitetspakten kan riskera till och med de uppnådda målen. De hotande farorna visar att sammanhållningsfonden måste ges ett mer omfördelande innehåll än vad det har för närvarande.
För att avsluta vill jag påpeka att vi stödjer de föreslagna åtgärderna i detta betänkande vad gäller samordningen av gemenskapspolitiken, insyn i dess skötsel, skapande av sysselsättning etc. Men alla dessa åtgärder kommer att bli resultatlösa om inte sammanhållningsfonden får stöd som ett mål i sig själv, och inte som ett underordnat medel för annan politik.

Napoletano
Herr ordförande! Den knappa tiden tvingar oss att välja och att utelämna delar som är omstridda, eller som behöver diskuteras i kommissionens rapport. Rapporten visar hur farlig teorin om rättvis avkastning är som framförs av vissa medlemsstater när den tillämpas på sammanhållningspolitiken och att andra politiska åtgärder bara i viss utsträckning bidrar till att uppnå målet sammanhållning.
Låt mig begränsa mig till det viktiga meddelande som Europaparlamentet vill förmedla i betänkandet av Collado, eftersom vi nu står inför reformeringen av fonderna och utvidgningsprocessen, genomförandet av den monetära unionen och det extra Europeiska rådet om sysselsättningen: allt detta borde påverkas av rapporten och framför allt av de faktorer som nämns i parlamentets betänkade: svårigheten att överbrygga de regionala skillnaderna; det faktum att övriga politiska åtgärder inom unionen, men även den nationella politiken, inte bidrar till sammanhållningen och det faktum att rapporten har luckor, till exempel när det gäller att behandla konsekvenserna av utvidgningen och genomförandet av den monetära unionen, framför allt frågan om vad som sker efter den monetära unionen.
Låt mig sluta med att fråga herr kommissionären om han i sitt svar kan upplysa oss om vilket värde kommissionen åsätter sin egen rapport, men även parlamentets uppfattning, så att vi bättre kan förstå de val som görs i fortsättningen.

Arias Cañete
Fru ordförande, fru kommissionär, ärade ledamöter! Om den första treårsrapporten om sammanhållningen var ett bra dokument av analys och reflektion för vilket kommissionen och, speciellt generaldirektorat XVI förtjänade applåder, så utgörs betänkandet om det dokumentet, som vår kollega Juan de Dios Izquierdo inger, av en balanserad och väl avvägd text, vilken innehåller en rigorös och djup analys och vars enkla genomläsning visar vilken stor ansträngning han har lagt ned på dess utarbetande.
Jag vill framhålla två uttalanden i betänkandets motiveringsdel: det första tar upp skillnaderna i unionen som knappt har minskat de senaste tio åren trots de framsteg som har gjorts och den effektivitet som har visats i strukturpolitiken; det andra är att nästan all gemenskapspolitik har tydliga kontraproducerande effekter för sammanhållningen. Dessa uttalanden innebär att varken artikel 130a i fördraget eller 130b tillämpas som de skall. Strukturpolitiken har inte tillräckliga finansiella medel för att uppnå en snabb minskning av de regionala skillnaderna på medellång sikt. Inte heller iakttar gemenskapspolitiken i sin utformning det grundläggande syftet att minska de regionala skillnaderna.
Agenda 2000 kan rätta till dessa brister. Reformeringen av regionalpolitiken, som koncentrerar åtgärderna för strukturfonderna, rationaliserar de regionala programmen, upprätthåller sammanhållningsfonden i dess nuvarande form och upprätthåller den relativa ställningen för de regioner som identifieras i mål 1, detta är verkligen strikta kriterier, det kan vara ett gyllene tillfälle för att minska den regionala obalansen, i synnerhet om man vid en utvidgning kan få en översyn av budgetplanen som bidrar till Europeiska unionen med extra anslag över 1, 27 % av BNP.
Reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken kan möjliggöra en ny balans i Europeiska unionens jordbruk, om man inte följer kommissionens kontinuerliga politik och om man uppnår en balans mellan jordbruket på kontinenten och vid Medelhavet, så att den politik som får mest ekonomiskt bidrag i gemenskapsbudgeten också leds av den ekonomiska och sociala sammanhållningens kriterier.
Jag slutar med att upprepa mina uppriktiga gratulationer till vår föredragande för ett utmärkt arbete.

Ephremidis
Fru ordförande! Vi anser till att börja med att Collados betänkande är positivt, då det verkligen närmar sig den kritiska frågan om ekonomisk och social sammanhållning.
Jag skulle dock vilja göra vissa anmärkningar gällande försummanden, tomrum och motsättningar i det. Ingenstans nämns det att problem i utrikespolitik eller engagemang som olika regioner i gemenskapen har inverkar negativt på sammanhållningen, på deras utveckling och alltså på deras färd mot jämställdhet med andra regioner.
För det första anger jag Greklands exempel, där situationen i Egeiska havet, den turkiska aggressiviteten, de meningslösa och farliga utrustningarna, inverkar negativt på vissa regioners utveckling, speciellt på öarna i Egeiska havet.
För det andra refererar inte betänkandet till den ojämlika fördelningen av de - för övrigt begränsade - finansiella medlen. Fru ordförande, de finansiella medlen för Tyskland och Spanien för perioden 1994-1999 ökas, medan de minskas för Grekland och Portugal, vilka hör till gemenskapens fattigare länder.
För det tredje gör det intryck på mig att det inte någonstans i betänkandet står vad dessa medel går till, jag har Grekland som exempel och detta känner kommissionären till, där dessa medel går till löjligheter, till uppförandet av musikpalats som inte bidrar till utvecklingen, inte till sysselsättningen och som framförallt inte heller kan anses vara konstruktiva investeringar.
Alltså, fru ordförande, bör detta betänkande kompletteras antingen genom ändringar av ordalydelsen, eller att ett annat tillfälle tas i akt och, framförallt, att det som betänkandet understryker, det vill säga att medlen som anslås inte överensstämmer med en verklig ekonomisk och social sammanhållning, rättas till.

Lage
Fru ordförande, mina damer och herrar! Jag börjar med att säga att sammanhållningen är vital för en union som blir alltmer integrerad och som mycket snart skall bli en monetär federation. De historiska erfarenheterna från federala eller protofederala stater visar tydligt att den federala budgeten måste ha en omfördelningsfunktion, en funktion för jämlikhet och rättvisa. Europeiska unionens budget kan förutom att motsvara utökningen inte täcka denna väsentliga fråga.
Izquierdo Collador gör i sitt betänkande en utmärkt kritisk granskning av kommissionens treårsrapport, som i sig är en rapport med tekniskt hög kvalitet och analytisk noggrann, men eftersom Izquierdo Collardo inte vill framstå som en plagiatör som ständigt upprepar det som redan sagts, gör han en riktig hänvisning till Agenda 2000 och förekommer med en väsentlig eftertanke om unionens framtid.
Tre kommentarer förefaller mig nödvändiga: det tak på 1, 27 % som föreslås för de finansiella perspektiven bör förkastas. Det är en farlig åtstramning. Tidigare var Delors andra paket en stimulans, nu är det en blockering. För det andra måste sammanhållningsfonden bevaras med tanke på dess effektivitet och aktualitet. För det tredje kan de nuvarande sammanhållningsländerna och sammanhållningsregionerna i princip inte betala fakturan för utvidgningen, inte ens om det blir en delbetalning. Att på detta sätt minska stödet till sammanhållningsländerna vore beklagligt. Portugal kan t.ex. inte bestraffas för det goda resultat man uppnått, för att man är en bra europeisk elev.
Om Portugal skulle lyckas uppfylla urvalskriterierna och lyckas behålla en verklig konvergenslinje - Portugal registrerade 1995 67, 4 % av gemenskapens medel, 1996 steg detta till 68, 3 och 1997 kan det stiga till nästan 70 % med en beräknad ökningstakt på 4 %, alltså med en kontrollerad arbetslöshet - skulle det vara allvarligt, orättvist och paradoxalt om man därför skulle bestraffas. Det skulle vara att bestraffa de goda.

Schröder
Fru ordförande, fru kommissionär! Den som talade före mig, min kollega Lage, har gett nyckelordet genom att han sade att det handlade om en omfördelning. Jag har helt motsatt uppfattning och jag anser att detta ämne borde vi även i framtiden behandla och diskutera ordentligt. Det kommer att sysselsätta oss ett bra tag. Vad betyder ekonomisk och social sammanhållning? Enligt mitt sätt att se betyder det inte att skapa lika levnadsförhållanden, för denna modell för socialistisk omfördelning har i praktiken visat sig inte hålla måttet. Den går inte att genomföra. Det som vi kan och borde sträva efter är att skapa jämförbara levnadsförhållanden och detta är mer än en semantisk ordlek. Bakom det döljer sig att vi absolut kan acceptera skillnader inom Europeiska unionen, det gör över huvud taget konkurrens möjlig och är nödvändig.
Den andra anmärkningen: Ekonomisk och social sammanhållning är inte bara och inte ens i första hand en uppgift för Europeiska unionen, utan något för medlemsstaterna. Europeiska unionens instrument och medel kan bara vara följeslagare och komplement.

Myller
Fru ordförande! Kommissionens rapport är en viktig analys av vad som skett inom sammanhållningen i europeisk skala. Collados betänkande är också en mycket fin analys i sammanhanget. Men lika viktigt som att analysera är det att veta vad som följer av denna analys. Hur kan vi göra regionerna mer likvärda? Hur kan de mindre utvecklade nå i kapp de mer utvecklade regionerna så att deras egna resurser kommer till användning?
Vi måste han en bakomliggande strategi för hur allt detta skall ske. Utan bakgrundsreflexioner kring de krafter som påverkar regional utveckling kommer vi inte vidare, utan har bara strödda projekt utan inbördes förbindelser och satsar också stora belopp på dem. Detta måste finnas i bakgrunden även när vi tänker på vad det skall bli av sammanhållningsfonden i framtiden. För ett sådant strategiskt synsätt kunde vi vara behjälpta av Arlene McCarthys idé om en regelbunden granskning av hur sammanhållningen har framskridit. Då blir vi också tvungna att tänka över vilka de faktiska resultaten är.
Man kan inte heller undervärdera effekterna av nationell ekonomisk politik, nationell strukturpolitik och EMU. Det är ju faktiskt så att strukturfonden och sammanhållningsfonden är en liten post i jämförelse med den nationella ekonomiska politiken och med vad EMU för med sig.

Varela Suanzes-Carpegna
Fru ordförande, fru kommissionär, ärade ledamöter! Den ekonomiska och sociala sammanhållningen i Europa är en viktig princip och ett prioriterat mål i konstruktionen av Europa, på samma nivå som den monetära unionen eller den inre marknaden. Emellertid har inte målen i fördragets artikel 130a och b uppnåtts. Kommissionens rapport om sammanhållningen uttrycker detta klart. Skillnaderna mellan staterna har minskat men den klyfta som skiljer de fattiga och de rika regionerna bibehålls. Per capita-inkomsten i de 25 mest gynnade regionerna är tre gånger så hög som de 25 minst utvecklade regionerna. Det gäller således att förstärka sammanhållningspolitiken, den europeiska solidariteten som, det får vi inte glömma, innebär fördelar för alla och inte bara de som får direkt stöd.
Vi håller inte på att utforma olika sektoriella politikområden. Vi bygger en kontinent. Vi ger Europa en territoriell sammanhållning inför de historiska utmaningarna med den gemensamma valutan och övergång till ett större Europa. Vi måste alltså ta itu med de omständigheter vi lever i och skapa finansiella program för att kunna möta utmaningarna genom att bidra med de medel som krävs för våra ambitioner.
Den oumbärliga utvidgningen kan inte uppnås på bekostnad av den nuvarande sammanhållningen i Europa. Vi måste förenkla programmen och koncentrera resurser till de mest eftersläpade och perifera regionerna i unionen och som hittills bibehålla två tredjedelar av strukturfonderna för mål 1, såsom kommissionen har föreslagit, och vi måste uppfylla fördraget och se till att alla politikområden och inte bara strukturpolitiken, tenderar mot den ekonomiska och sociala sammanhållningen: jordbrukspolitiken, fiskeripolitiken, FoTu-politiken, transportpolitiken, konkurrenspolitiken, socialpolitiken - vilka definitivt de rika regionerna drar mer nytta av än de fattiga.
Izquierdo Collados betänkande diskuterar alla, eller praktiskt taget alla, dessa frågor. Vi ser naturligtvis inte alla de frågor vi skulle vilja se i betänkandet, men samstämmigheten i denna fråga är nödvändig, även om jag vet att den är svår att uppnå eftersom jag var föredragande, Izquierdo Collado vet det, för det första betänkandet från utskottet för regionalpolitik om framtiden för den ekonomiska och sociala sammanhållningen.
Men för allt detta, för allt som detta betänkande har lyckats med, för dess uttömmande karaktär och stringens vill jag avsluta detta anförande, fru ordförande, ärade ledamöter, med att mycket uppriktigt gratulera Izquierdo Collado till hans magnifika arbete.

Karamanou
Fru ordförande, fru kommissionär, ärade kolleger! Jag håller helt med om de åsikter som formuleras i nämnda betänkande och skulle vilja betona att konstaterandet att det fortfarande finns gigantiska ekonomiska och sociala orättvisor mellan de olika regionerna i Europa efter strukturfondernas tioåriga aktivitet tyder på att den ekonomiska och sociala sammanhållningens målsättning innefattas i en både långvarig och egensinnig procedur. Politiken för konvergens och sammanhållning, denna ledande politik, utan vilken det europeiska fullbordandet omöjliggörs, bör fortsättas i syfte att allt som erövrats etableras och att en stadig kurs mot utveckling, konkurrens och konvergens säkerställs under de kommande åren. De offentlig-juridiska begränsningar som påbjuds av överenskommelsen om stabilitet och utveckling, men även de omstruktureringar på den europeiska marknaden som är att vänta av den förestående utvidgningen och de möjliga negativa konsekvenserna på unionens mindre utvecklade regioner, som till exempel Grekland, fastställer behovet att intensifiera gemenskapens försök och stödjandet av konvergenspolitiken med tillräckliga finansiella medel under den nya programperioden som absolut nödvändigt.

Rack
Fru ordförande! Det står utom tvivel att den ekonomiska och sociala sammanhållningen en väsentlig beståndsdel i Europeiska unionens politik. Målet för denna sammanhållningspolitik är att minska olikheterna mellan regionerna inom unionen. Så sett är Europa även solidaritet, men solidaritet har naturligtvis även sina gränser. Även rika stater har fattigdom och strukturproblem inom sina statsgränser. Ser man det så vill nettobetalare inte bara vara betalare. De uppskattar därför att de absoluta gränserna på 1, 27 % av bruttonationalprodukten under 0, 46 %, vad budget- och strukturpolitiken anbelangar faktiskt även förblir gränser.
I detta sammanhang uppstår för mig, och troligen inte bara för mig utan även för andra, frågan om det i ett betänkande som behandlar åren 1994 till 1996 över huvud taget måste tas upp ämnesområden som rör sammanhållningsfondens framtid respektive unionens framtida finansiering. Mot denna bakgrund finns det för oss fortfarande några frågetecken, som sagt.
Övriga punkter i detta betänkande och dess innehåll kan vi helt och fullt rösta ja till. Att stödja små och medelstora företag och att starkare involvera privata initiativ i struktur- och reformpolitiken inom unionen måste ses som nödvändigt, inte minst när det handlar om att skapa respektive behålla arbetstillfällen och därmed minska arbetslösheten. Här lever verkligen Europa inte bara i en abstrakt solidaritet, utan i en solidaritet, som har betydelse för den enskilde arbetssökanden.
Rörande ämnet "utvidgning" som med rätta behandlas i Izquierdo Collados betänkande kan bara poängteras att förberedelsefasen måste få stöd genom ett speciellt finansiellt instrument för att dessa länder verkligen skall kunna införlivas i det gemensamma Europas gemenskap.

García-Margallo y Marfil
Fru ordförande! Betänkande av min landsman och politiska motståndare, Izquierdo Collado, är inte bra. Det är magnifikt. Det är magnifikt för att det har tagit upp frågan ur ett icke-nationellt perspektiv, ur ett opartiskt perspektiv, ur ett strikt europeiskt perspektiv. Ur ett filosofiskt perspektiv med en social modell som bör vara vägledande i konstruktionen av Europa.
Izquierdo Collados grupp och min, som är de viktigaste i det europeiska bygget, är överens om att Europa bara är möjligt på två grunder: en fungerande marknad och en strikt tillämpning av principen om social kompensation. Därför har alla upprepat att processen med konstruktionen av Europa stöder sig på tre lika viktiga pelare: den inre marknaden, den Ekonomiska och monetära unionen och den ekonomiska och sociala sammanhållningen.
Hur har sammanhållningen fungerat under den period vi diskuterar? Slutsatserna är klara: om man summerar effekten av de interna bidragen - de statliga bidragen -, den icke-strukturella gemenskapspolitiken, framför allt FoTu-politiken, och själva strukturpolitiken, så har sammanhållningen förlorat. Den har förlorat därför att avståndet mellan de 25 rikaste och de 25 fattigaste regionerna har ökat. Och den har förlorat för att bidragen per invånare, om man summerar de tre, är mycket högre i länderna utanför sammanhållningen än i sammanhållningsländerna.
Vad skall vi göra? Ja, inte minska på sammanhållningsarbetet, därför att det har varit otillräckligt, därför att kulmen på den inre marknaden och den Ekonomiska och monetära unionen kommer att stärka centraliseringen av verksamheten i de rikaste länderna och för det tredje, något som betänkandet inte har tagit upp, därför att när man slipper växelkurser och monetär politik för att kunna möta olika typer av kriser, har vi större behov än någonsin av fonder som gör sammanhållningsprincipen effektiv.
Jag gratulerar, föredraganden, och det enda jag beklagar är att ni inte hör till min politiska grupp.

Klaß
Fru ordförande, fru kommissionär, mina ärade damer och herrar! Jag märker speciellt här i detta betänkande och i det som vi diskuterar att områdena "struktur och jordbrukspolitik" nagelfars särskilt. Jag har invändningar att göra mot Rack. Vad gör det för nytta att värdera det förflutna utan att samtidigt dra slutsatser för de år som kommer. Izquierdo Collado försöker argumentera med siktet mot framtiden, väl medveten om att EU ständigt är i rörelse och att vi just nu står inför allvarliga förändringar, om vi vill inkludera utvidgningarna i våra överläggningar. Det är emellertid riktigt att göra det. En utvidgning kommer, och den är politiskt nödvändig och önskvärd.
Det ligger också på oss att fråga efter kostnaderna. Kan en europeisk familj fortsätta att hushålla som hittills när man måste försörja fler familjemedlemmar? Måste kanske det ena eller det andra omformas? Måste man kanske också göra inskränkningar? Förmögenhetstänkande är helt på fel plats. Strukturfonderna har bildats för att göra det möjligt att anpassa de fattigare regionerna till EU. Jag utgår från att dessa regioner med en effektiv insats av medel under årens lopp även kan anpassa sig. Vi kan redan nu visa på framgångar.
Om det inte var så skulle medlen vara felaktigt satsade. Därför är den nuvarande diskussionen om ökade egna medel helt enkelt för tidig. Säkerligen måste vi inom fem år på nytt fundera över det, på nytt övervaka det. Det uttalar även min politiska grupp.
Samma uppfattning gäller enligt min uppfattning för sammanhållningsfonden. Den skapades för att hjälpa medlemsstaterna på vägen mot valutaunionen. När detta väl är uppnått har sammanhållningsfonden enligt mina begrepp fyllt sin uppgift. Om det behövs ytterligare hjälp då måste man fundera över andra möjligheter, kanske inom ramen för ett strukturellt stöd.
Ekonomisk och social sammanhållning låter inte bara mäta sig i ekonomiska medel. Det finns även sammanhållning som måste komma inifrån. Jag beklagar att vi i kväll kunde säga så litet positivt, även min tid är ute. Jag vill bara säga en mening: Strukturpolitiken, regionalpolitiken har även visat positiva framgångar och de borde vi också nämna!

Wulf-Mathies
Fru ordförande, mina damer och herrar! Låt mig först tacka föredraganden, Izquierdo Collado, för hans utmärkta betänkande och låt mig även tacka honom, eftersom han sagt att Europaparlamentet var nöjd med strukturpolitiken. Jag tror att det i och för sig inkluderar en kritisk kommentar men det gläder en att för en gång skull få höra ett positivt ord. Därför även tack till er, fru Klaß, för ert erkännande om att strukturpolitiken lyckats!
Men jag vill även säga på mina kollegors i kommissionen vägnar att sammanhållningsrapporten är präglat av kommissionens gemensamma övertygelse om att sammanhållningspolitiken är en grundpelare för bärigheten i den europeiska integrationsmodellen. Denna, tror jag, kommer till uttryck i flera beslut, inte bara i samband med sammanhållningspolitiken. Den ekonomiska och sociala sammanhållningen som huvudprincip i gemenskapspolitiken räcker långt utöver den ekonomiska dimensionen.
Målen för strukturpolitiken och dess praktiska genomförande på ort och ställe bidrar i hög grad både till att Europeiska unionen accepteras och att underbygga den sociala dimensionen i Europa. Jag tycker att just det kommer tydligt till uttryck i sammanhållningsrapporten.
Några av er har yttrat er över unionens övriga politiska områden, som för första gången har undersökts i samband med sammanhållningen. Jag vill än en gång tydliggöra att man naturligtvis av den anledningen inte får förlora de primära målen i denna gemenskapspolitik ur sikte. Ert bidrag till sammanhållningsmålet behöver därför ur vår synvinkel inte heller värderas så negativt som det uttrycks i själva rapporten och i några av diskussionsinläggen. Reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken har t.ex. sedan 1992 haft en positiv effekt på sammanhållningen, eftersom den garanterat högre transfereringar till fördel för de fattigaste medlemsstaterna och regionerna. Det hänvisar även utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling till i sitt yttrande.
Jag anser det viktigt att vi med hjälp av Agenda 2000 kan fortsätta på den inslagna vägen. Huvudmålet för forskningspolitiken - låt mig bara kort kommentera det - är att stärka Europeiska unionens konkurrenskraft inom spjutspetsteknologin framför allt gentemot Förenta staterna och Japan. Trots det består ett viktigt bidrag från ramprogrammen för forskning även i att sprida forskningsresultat och överföra tekniska projekt, så att nya kunskaper även kommer alla till del och att de kan hitta mycket av detta i ramprogrammen för forskning. Ändå ser sig kommissionen även i framtiden behöva verka för nyttan av synergi och ännu bättre samordning av gemenskapspolitikens områden.
Kommissionen välkomnar stödet för dess reformförslag och om jag förstår det riktigt, verkar det som man äntligen kommit fram till en konsensus om man läser mellan raderna. Det gäller både budgetramen, prioriteringarna och den nödvändiga reformeringen av strukturfondsförordningen.
Kommissionen är övertygad om att förslagen till Agenda 2000 garanterar en oinskränkt solidaritet med de svagaste regionerna inom unionen även i framtiden och tillåter ett stegvis öppnande för nya medlemmar. Därför anser vi att det inte behövs ändringar i budgeten eller ens ändringar i den ekonomiska flerårsplanen.
Jag tycker mig även kunna konstatera överensstämmelse med avseende på nödvändigheten att koncentrera målen och programmen. Jag tror även att har vi samma uppfattning när det gäller de väsentligaste målen som att avveckla utvecklingsskillnaderna, bekämpa arbetslösheten och självklart även att stödja en hållbar utveckling.
Låt mig än en gång förklara kommissionens förslag till sammanhållningsfonden, eftersom det framstod som en kritisk punkt under diskussionen. Det skall garantera att medlemsstaterna vars bruttonationalprodukt ligger under 90 %, även får fortsatt stöd när de blir medlemmar i valutaunionen. Inte minst eftersom vi fortfarande ser avsevärda infrastrukturella eftersläpningar även i de mest framgångsrika sammanhållningsländerna. Visserligen skall 90 %-kriteriet omprövas efter halva tiden och när det inte längre är aktuellt kommer det att leda till att vi drar slutsatser av framgångarna i vår hittillsvarande politik.
Jag kan inte förstå kraven på ett kompletterande strukturpolitiskt stödinstrument i samband med Ekonomiska och monetära unionen. Strukturfonderna är enligt sin målsättning varken något kortfristigt medel mot regionala ekonomiska chocker eller något varaktigt instrument för ekonomisk utjämning. Sammanhållningsfonden är enligt min uppfattning mest ägnad för att underlätta en kontinuerlig utbyggnad av infrastrukturen även under stabilitetpaktens svårare förhållanden.
Dessutom borde vi inte glömma att just de struktursvagare medlemsstaterna och regionerna kommer att dra den största nyttan av den ökande tillväxten och de sjunkande räntorna som ju redan är en följd av stabilitetsansträngningarna. Ändå anser jag att det är ett riktigt krav att noga följa utvecklingen samt även att regelmässigt rapportera om det. Jag förmodar att jag ändå kommer att göra det i utskottet för regionalpolitik både regelbundet och ofta.
Slutligen välkomnar kommissionen även att man nått en vid konsensus om huvudprinciperna för att reformera strukturfondsförordningen. Förenkling och öppenhet är förutsättning för att lyckas med decentraliseringen. Kommissionen vill emellertid inte endast decentralisera utan även garantera att lokala och regionala producenter och arbetsmarknadens parter i högre grad inkluderas i utarbetandet av programmen och deras genomförande. Annars kan nämligen decentralisering snabbt omvandlas till nationalisering på nytt. Det vill vi väl gemensamt förhindra.
Låt mig som avslutning än en gång tacka för den utomordentligt konstruktiva dialogen mellan parlamentet och kommissionen. Ni kan utgå ifrån att vi även fortsättningsvis kommer att betrakta parlamentet som en viktig bundsförvant när det handlar om att garantera den ekonomiska och sociala sammanhållningen inom unionen.
(Applåder)

Ordföranden
Tack fru kommissionär! Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 12.00.

Finansiellt bidrag till Internationella fonden för Irland
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0317/97) av Gutiérrez Díaz för utskottet för regionalpolitik om förslag till rådets förordning (EG) om finansiellt bidrag från gemenskapen till internationella fonden för Irland (KOM(97)0130 - C4-0233/97-97/0116(CNS)).

Gutiérrez Díaz
Fru ordförande, ärade ledamöter! I inledningen av presentationen av detta betänkande vill jag än en gång peka på den vikt vår institution lägger vid alla initiativ av solidaritet med freds- och försoningsprocessen på Nordirland. Med respekt för dess kapacitet att finna egna lösningar, men också med en fast vilja att samarbeta i genomförandet. Det finns i Europaparlamentet en enhällig känsla för fred, försoning, återhämtning och utveckling i ett geografiskt område som vi alla, då det utgör en del av Europeiska unionen, betraktar som vårt. Utskottet för regionalpolitik har vid flera tillfällen uttryckt denna solidariska vilja genom konkreta förslag. I dag gör vi det än en gång inför Europaparlamentets kammare genom det betänkande jag har äran att presentera, och som representanter för alla politiska grupper i utskottet har bidragit till med sina åsikter och röster. Det vore inte rättvist att låta bli att nämna den viktiga roll de ledamöter har spelat som arbetar direkt med Nordirland, vilkas namn finns hos oss alla och vars arbete vi tackar för än en gång.
Förslaget till förordning som kommissionen presenterar följer de generella linjer från den sedan 1994 gällande förordningen, i vars utarbetande Europaparlamentet deltog, och är ett utmärkt samarbete med rådet som införlivade alla ändringsförslag från vår kammare i texten. Det nya i det aktuella förslaget är den obligatoriska referensen till gemenskapsinitiativet Peace som har samma mål. Det kräver givetvis en överensstämmelse mellan projekt som finansieras av fonden och de som får bidrag från Peace-initiativet. Denna överensstämmelse är oumbärlig, men dessutom är det nödvändigt att garantera en lämplig samordning mellan projekt som finansieras med fonden och de som finansieras genom strukturpolitik.
Mot dessa mål svarar ändringsförslag 1, 3 och 5 som vi föreslår. Vi anser också, fru ordförande, ärade ledamöter, att det är viktigt att understryka den exklusivt additionella karaktär som finansieringen ur fonden har och som skall täcka mål som kommer att öka de inneboende potentialerna, och det har vi velat uttrycka i ändringsförslag 2.
Slutligen, med beaktande av att Europeiska unionens bidrag till internationella fonden för Irland är det största bidraget, anser vi att det är rätt och nödvändigt att denna insats blir bekant och uppskattad av medborgarna som det solidariska bidrag vi kan lämna i vår egenskap av europeiska medborgare. Detta är syftet med ändringsförslag 4.
De återuppväckta förhoppningarna om fred som Europaparlamentet vill urskilja ovanför alla svårigheter och vår ständiga vilja att bryta spiralen - våld, ekonomiska svårigheter, utstötning, - som allvarligt tynger fredsprocessen, får oss att uttala oss positivt om fondens fortsättning och försöka bidra med våra ändringsförslag till en bättre samordning, till dess aditionella och förstärkande användning och att göra fonden känd och uppskattad hos allmänheten.

Crowley
Fru ordförande! Jag skulle vilja tacka föredraganden för hans fantastiska arbete och samarbete i samband med det här betänkande. Framtiden för den sociala sammanhållningen mellan de två befolkningsgrupperna i Nordirland är oupplösligt kopplat till framtiden för den internationella fonden för Irland, för så stor är betydelsen av fonden som ett instrument för försoning och utveckling. Nyckeln till en varaktig fred på den irländska ön ligger i försoningsprocessen på grundläggande nivå i de bägge grupperna och i de olika grannskapen. Detta är arbete som utförs i det tysta, långt från de högprofilerade fredssamtalen som äger rum för närvarande. Men det är arbete nere på lokal nivå, som för folk närmare varandra så att de inser vad de har gemensamt snarare än vad som skiljer dem åt. Det är mycket viktigt att detta arbete får stödja den fortlöpande strävan efter en varaktig och rättvis fred i mitt land.
Den internationella fonden har spelat en unikt värdefull roll i att underlätta och främja processen på lokal nivå. Man måste dock komma ihåg att detta är långsiktigt arbete, det kommer att ta många år för ärren från det förflutna att läkas och för misstron och misstänksamheten att försvinna. Därför är det mycket viktigt att fonden fortsätter att frodas och växa. Den tyngdvikt som fonden lägger vid projekt med inslag från bägge befolkningsgrupperna är särskilt viktig och måste ges allt stöd. Jag välkomnar det starka bidraget och fortsatta stödet från EU, men särskilt från parlamentet här, för att åstadkomma den försoningen och den freden.
Den fortsatta fattigdomen och eftersattheten i Nordirland och i grevskapen i vid gränsen förstärker bara utmaningarna för fredsprocessen. I det avseendet är fondens koncentration på de mindre gynnade områdena särskilt viktig. Om människor känner sig diskriminerade, är det mycket svårare för dem att känna att de hör till en grupp eller är delaktiga i den processen. Dessutom har det viktiga arbetet och samarbetet som kan skapas på gränsöverskridande nivå negligerats alldeles för länge och fonden har fört samman befolkningsgrupper på bägge sidor av gränsen för att skapa större förståelse och större tro på vad de själva kan göra.

McCarthy
Fru ordförande! Å min politiska grupps och min premiärministers och den brittiska regeringens vägnar välkomnar jag mycket det bidrag som EU ger på det här området. Jag skulle särskilt vilja tacka herr Gutiérrez Díaz för det engagemang som han har visat i denna fråga, både som tidigare ordförande i utskottet för regionalpolitik, vice ordförande i vårt parlament och någon som noggrant har följt dessa frågor från början av fredsprocessen. Han har visat stor känslighet på detta område och för detta tackar jag honom.
Jag anser att den internationella fonden för Irland är en avgörande del av den förtroendeskapande processen mellan befolkningsgrupperna, detta vid sidan av freds- och försoningsprogrammet. Det är mycket viktigt att engagera lokala grupper, utanför den institutionella nivån för de nuvarande fredssamtalen. Det är deras kanaler och deras program och de äger detta samhällsbyggande fredsprogram.
Min regering välkomnar de kontinuerliga ansträngningar som görs av kommissionären och de program som hon har lagt fram. Det är särskilt viktigt vid denna kritiska tidpunkt av samtalen för EU att fortsätta sin satsning och för den internationella fonden att ge en signal till våra internationella partners att vi fortfarande behöver stödja fredsprocessen med gräsrotsprojekt. Jag håller med föredraganden om att som den största enskilda givaren skulle vi vilja se kommissionen träda fram oftare. Vi skulle faktiskt vilja se att kommissionär Wulf-Mathies själv var där och stödde och lanserade dessa projekt.
Vi måste även uppvisa budgetdisciplin. Vi vill se en mer effektiv användning av medel och vi vill inte se att de gör samma sak som vi gör med de allmänna fonderna eller i freds- och försoningsprogrammet utan att de ger nytt värde åt det arbete som pågår.
Slutligen önskar jag att alla ledamöterna i parlamentet kunde komma och se hur stor betydelse detta har för gräsrötterna. Våra nordirländska kolleger vet det mycket väl eftersom de arbetar i de lokala samhällena. De har sett de ansträngningar som har genomförts av grupper för att arbeta tillsammans, att bygga upp samhällena igen. Jag saluterar de ansträngningar som har gjorts av människor lokalt, ibland under helt omöjliga förhållanden. Särskilt förra året, när fredsprocessen bröt ihop, var dessa projekt en avgörande livlina till fred. Jag skulle vilja berätta en anekdot. Vi höll utfrågningar om hur dessa fonder fungerar. Jag var mycket imponerad när en lokal kommunalarbetare kom fram till mig och jag kände det som om jag hade gett honom en säck med pengar, han var så tacksam och så nöjd för det stöd som EU gav honom. Han sade: " Folket, områdena, befolkningsgrupperna vid problemets hjärta måste också finnas i hjärtat av lösningen" . Det finns inga snabba lösningar och vi kan inte nog betona betydelsen av alliansbyggandet som har åstadkommits hittills med stöd från den internationella fonden för Irland.

Chichester
Fru ordförande! För det första skulle jag vilja berömma föredragande, Gutiérrez Díaz, för hans betänkande och särskilt för den känsliga bedömningen av situationen i Nordirland som hans motivering visar. Låt mig säga direkt att jag välkomnar förslaget från kommissionen att förlänga Europeiska gemenskapernas stöd för den internationella fonden för Irland med ytterligare två år. Även om den föreslagna finansieringsnivån ligger under de senaste två åren, bör vi inse att det utgör en ökning jämfört med det ursprungliga beloppet som avsatts före 1995.
Jag stödjer kontentan i ändringsförslagen från Gutiérrez Díaz, särskilt vad avser behovet av en ordentlig samordning mellan fondens aktiviteter och projekt som finansieras under gemenskapens strukturprogram: dels vad avser att garantera att stödet från fonden läggs till och inte ersätter andra offentliga stödprogram, dels vad gäller att söka uppnå mål som står i samklang med fredsfondsprogrammet och dels för att garantera att lämpliga åtgärder vidtas av kommissionen för att offentliggöra gemenskapens delaktighet i fondens aktiviteter. Låt oss få lite erkännande för vårt stöd och om vi, i denna publicitetsprocess, också utsätter fondens arbete och dess förvaltande organ för en mer omfattande granskning, så mycket bättre för öppenheten.
Denna fond sattes upp i enlighet med det Anglo-Iriska avtalet. Vilket inte var ett fördrag som sades i det förklarande uttalandet med syfte att främja ekonomiska och sociala framsteg, utan en uppmuntran till dialog och försoning mellan de två befolkningsgrupperna i Nordirland. Det skall välkomnas varmt och det är värt att notera att det har stötts av länder i samväldet liksom Förenta staterna, detta förutom medlemsstaterna i EU.
Vi måste dock komma ihåg att det inte är lätt att tillämpa ett synsätt med konsensus och försoning som karakteriserar det här parlamentet på de djupa historiska klyftorna i det Nordirländska samhället. Jag hoppas mycket att den nya regeringen i mitt land inte kommer att trampa på unionisternas önskningar i sin egen önskan att åstadkomma en lösning utan kommer ihåg att politiska lösningar bara kan fungera om man har samförstånd.

Gallagher
Fru ordförande! Jag vill också hylla föredraganden och även kommissionen och parlamentet för deras kontinuerliga stöd till den internationella fonden för Irland. Vi står nu vid ett viktigt vägskäl i fredsprocessen och jag hoppas att vi under de kommande månaderna får se skapandet av en varaktig fred och en historisk sammanjämkning mellan befolkningsgrupperna på Irland.
Fredsarbetet är långsamt och mycket av det verkliga arbetet kommer att ske i kulisserna för att föra grupperna samman i en anda av öppenhet och vänskap, detta efter generationer av konflikter och misstänksamhet. Fonden spelar en viktig roll i den processen och syftet med fonden är att främja ekonomiska och sociala framsteg och att uppmuntra kontakt, dialog och försoning mellan nationalister och unionister över hela den irländska ön.
Fonden har tagit stora kliv mot att uppnå detta mål och mycket har åstadkommits. USA har naturligtvis fram till i dag bidragit med 270 miljoner ecu och EU med 150 miljoner ecu. Detta är ett betydande praktiskt bidrag från EU för att bidra till att skapa fred. När fonden sattes upp 1986 upplevde många områden i Nordirland och de sex gränslänen svåra tider, hög arbetslöshet var norm. Saker och ting har förbättrats sedan dess. Arbetslösheten har sjunkit men är fortfarande oacceptabelt hög. IFI-jobben beräknas vara imponerande 27800. Viktigare än så, stöd har givits till 639 organisationer, med 7 600 ledande personer, som arbetar med att främja social och ekonomisk utveckling.
Jag skulle vilja tacka fondens ordförande, som har skänkt rollen stor erfarenhet och som har varit särskilt lyckosam i att säkra den så väl behövliga sysselsättningen i Nordirland och gränslänen. Internationella fonden för Irland har en viktig roll att spela i att stödja utvecklingen och i att fungera som en katalysator för den ekonomiska potentialen i gränslänen. Alla de som är involverade i fredsprocessen har en skyldighet att åstadkomma en varaktig fred, och internationella fonden tillsammans med freds- och försoningsprogrammet, ett stort bidrag för EU, samt Interreg spelar alla en viktig roll och jag hoppas att vi under de kommande åren kommer att få se en fantastisk utveckling i Nordirland och gränslänen, där vi får se en rättvis och varaktig fred.

Ahern
Fru ordförande! Målet med den internationella fonden för Irland om att bryta den onda cirkeln av våld i Nordirland genom att bidra till fred och försoning är viktigare än någonsin för närvarande. EU är nu en stor finansieringskälla för fonden. Jag håller med föredraganden och jag vill berömma honom här för hans åsikter att det är avgörande att garantera en ordentlig samordning mellan fondens aktiviteter och de aktiviteter som finansieras under gemenskapens strukturpolitik.
Jag beundrar det sätt som kommissionär Wulf-Mathies har engagerat sig för Nordirland. Jag känner hennes engagemang för att medborgarna skall engagera sig direkt. För att åstadkomma detta bättre i denna mycket svåra situation, är det ytterst viktigt att noga övervaka medlen och hur de delas ut. Syftet med försoning och fred, att skapa kontakter mellan de två grupperna och få dem att smälta samman är något som fonden arbetat med på ett fantastiskt sätt. Antalet samfunds- och gränsöverskridande grupper som förts samman i projekt som finansierats av fonden uppgår till hundratals. Vi hoppas att detta ökar än mer i framtiden.

Nicholson
Fru ordförande! Jag skulle också vilja gratulera föredraganden till hans betänkande. Jag anser att han var rätt man för arbetet på grund av hans djupa kunskaper om Nordirland. Jag är mycket glad över att även se kommissionären här i kväll, eftersom även hon har lärt sig mycket sedan hon tillträdde.
Sedan IFI infördes 1986 har det dragits med ett trovärdighetsproblem i den befolkningsgrupp som jag representerar. När jag jämför den fonden med freds- och försoningsfonden vad gäller effektivitet, är jag rädd att jag måste säga att IFI hamnar i fullständigt bakvatten. För mig och de människor som jag representerar är detta oacceptabelt.
Föredraganden har begärt större öppenhet. Vi behöver mer ansvarstagande. Inga tvivel kan råda om det. IFI fortsätter som om ingenting var fel. Det syns mig som om alla framställningar som görs ändras, förbises, och aldrig får någon trovärdighet. Det verkar som om de kan komma till Bryssel och hjärntvätta människorna där. De försöker inte se vad problemen finns i fonden. De har inte gjort något försök att göra fonden mer acceptabel för den breda unionistiska gruppen. Under de närmaste två åren måste det ske en fundamental förändring. I stället för att dölja sig bakom boxnummer, som de gör för närvarande i Belfast, måste de komma ut och visa sig. Vi behöver verklig öppenhet.
Jag skulle vilja vara mer positiv, men det skulle vara missvisande för parlamentet och kommissionären om jag inte omtalade de svagheter som jag ser med den här fonden för närvarande. Jag hoppas att vi kan fråga varför ordförande och sekretariatet inte har varit mer proaktiva när det gäller att se till att IFI åstadkommer vad det avsågs att åstadkomma, nämligen att ge stöd. Olyckligtvis kan jag inte uppvisa lika mycket förhoppning för fondens ordförande och sekretariat. Vi behöver få ett totalt utbyte av några av de människor som arbetar där för närvarande. Vi behöver göra det nu och vi behöver ha en fond som åstadkommer vad den ursprungligen var avsedd att göra.

Malone
Fru ordförande! Jag skulle vilja tacka föredraganden, kommissionären och övriga kolleger som är här i kväll. Jag anser att det är symptomatiskt för den goda viljan som har visats mot fredsprocessen i Nordirland.
Den internationella fonden har, som det har sagts här, spelat en mycket viktig roll i strävan efter en varaktig och fredlig lösning av konflikten i Nordirland. Sedan den skapades har denna fond stött mer än 3 400 individuella projekt och har hjälpt till att skapa cirka 28 000 arbetstillfällen.
Man kan få den uppfattningen att IFI är ett amerikanskt program, medan det speciella programmet för fred och försoning är ett europeiskt. Jag anser att det är dags att vi klarar upp detta missförstånd, ty Europa är faktiskt nu den största bidragsgivaren till bägge dessa program. Vi kan i dag se att vi här i Europa bidrar med nästan hälften av IFI: s års budget. Och som förvaltarna av fonden själva erkänner utgör EU: s bidrag ett stort internationellt erkännande för ansträngningarna både av den irländska och den brittiska regeringen för att söka en fredlig lösning på konflikten i Nordirland.
Vad gäller det som Nicholson sade, vet jag att det har funnits en uppfattning att nationalisterna har tjänat mer på fonden än unionisterna, men jag anser att den kritiken nu har åtgärdats. Jag hoppas att fonden fortsätter att behandla bägge sidor rättvist och att detta kommer att synas utåt. Det är mycket viktigt. Det är också mycket viktigt för ledamöterna i parlamentet - och inte bara ledamöterna i parlamentet, utan även den stora allmänheten - att få reda på mer om vad som händer där. Övervakning är mycket viktigt. Detta argument har framförts och jag vill ställa mig bakom det.
Slutligen måste fonden vara additiv. Den får inte ersätta andra offentliga eller privata finansieringskällor.

McCartin
Fru ordförande! Jag skulle vilja stödja föredragandens argument om att det borde finnas ett större medvetande om det europeiska bidraget till denna fond. Delors-paketet har inte funnits så länge. Det har, tack vare kommissionens och parlamentets ansträngningar offentliggjorts bättre i Nordirland. Fram till denna dag har EU skänkt 150 miljoner ecu, vilket har sagts, och har varit involverat i mer än 3 000 projekt.
Med tanke på den relativt lilla ytan som Nordirland och gränslänen upptar, har det kommit en stor andel av befolkningen till del. Vad som varit tydligast är att det har fört frivilligorganisationer samman och dessa organisationer har i sin tur fört sina offentliga representanter närmare varandra och fått dem att samarbeta mer.
Det finns en viktig läxa att lära sig från hur denna fond har arbetat tillsammans med Delors- paketet. Det är att små belopp ofta kan ha en större politisk inverkan än investeringen först skulle ge vid handeln. Det är vad som har hänt i detta fall.
Som en representant för gränsregionen i Irland skulle jag vilja ta tillfället i akt att tacka föredraganden, parlamentet, de olika grupperna och kommissionen för den omtanke och sympati som de alltid har visat problemen i Nordirland. Jag skulle också vilja tacka kommissionären, vars namn är välkänt i gränsregionerna och i Nordirland och som har givit ett remarkabelt bidrag till att överföra en anda av europeiska goodwill och samarbete till det delade Irland.
Denna goodwill har visat sig i tre paket: Nordirland fick prioritet 1-status, när dess ekonomiska utveckling inte motiverade det; Delors-paketet och internationella fonden för Irland har tillsammans givit ett remarkabelt bidrag till att få frivilliga arbetare att gå samman. Jag beklagar om det finns människor i Nordirland som känner att en grupp har erhållit större förmåner än den andra eller att den öppenhet som borde finnas där inte finns där. Det tar alltid tid att avskaffa fördomar, men jag tänker i vilket fall stödja varje fall som läggs fram för mig på unionistsamfundets vägnar, precis som nationalisterna, om det visar sig att de inte har fått sin del av pengarna. Jag är säker på att kommissionären kommer att göra samma sak.

Wulf-Mathies
Fru ordförande, mina damer och herrar! Först vill jag tacka Gutiérrez Díaz så hjärtligt för detta mycket viktiga betänkande. Kommissionen vill även tacka parlamentet för dess engagemang för fredsprocessen i Nordirland och särskilt för stödet till den internationella fonden för Irland. IFI är ett viktigt bidrag för att främja dialogen och försoningen mellan nationalisterna och unionisterna. Den kompletterar därmed strukturfondens åtgärder för hela den irländska ön och de avsevärda ansträngningar som kommissionen gör med sitt program för fred och försoning i Nordirland.
Jag tror att det är särskilt viktigt att de aktörer som är aktiva för IFI är förankrade i båda befolkningsgrupperna och även att de starkt engagerar sig för att få med dem i arbetet. Det förslag till förordning som ni har framför er tydliggör uttryckligen att europeiska medel i första hand skall användas till projekt som står i samklang med Peace-programmets anda. Projekt som arbetar över gränserna och oberoende av religion skall prioriteras i detta sammanhang. Kommissionen är därför även gärna beredd att anta förslagen från föredraganden för utskottet för regionalpolitik om samordning mellan IFI, strukturfonden och Peace-programmet.
Samma gäller förslagen om att förbättra informationen om IFI: s arbete till allmänheten. Kanske kan det också bidra till att minska misstron. Jag anser att det måste vara vårt gemensamma intresse att alla, inte bara dessa projekt, utan även de europeiska projekten ses som åtgärder för att hjälpa båda grupper, men framför allt de som mest lidit av de gångna årens och månadernas våld.
Kommissionen har redan kommit överens med IFI om att starkare lyfta fram Europeiska unionens deltagande i de projekt som gemensamt får stöd via Peace och IFI, eller via en av strukturfonderna och IFI.Som ett första steg i den riktningen kommer de flagship projects , som visar upp en hög samfinansieringskvot via medel från unionen, senare omdöpta till IFI/EU-flagship projects. Jag hoppas att detta blir tydligt i det allmänna opinionsarbetet på lämpligt sätt.
Låt mig än en gång tacka parlamentet för dess stöd till freds- och försoningsprocessen i Nordirland och Irland. Vi alla önskar inget hellre än en varaktig fred som kan visa att det var möjligt, även för Europa att ge ett bidrag där unionen följde principen, nämligen att i gemensamt intresse stifta och varaktigt stödja fred och försoning genom samarbete.

Ordföranden
Tack fru kommissionär Wulf-Mathies.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 12.00.

Utövande av advokatyrket
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A4-0337/97) från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om rådets gemensamma ståndpunkt (C4-0440/97-94/0299(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om underlättande av stadigvarande utövande av advokatyrket i en annan medlemsstat än den i vilken auktorisationen erhölls (föredragande N. Fontaine).

Fontaine
Fru ordförande, ärade kolleger! Vi har nu lyckligt nått slutet av en lång etapp, för enligt vad jag har hört har advokatyrket i mer än tjugo år eftersträvat detta direktiv om etableringsfrihet. Men även om alla var eniga om principen, med undantag för våra vänner från Luxemburg och det av skäl som sammanhänger med hertigdömets specifika situation, kolliderade i gengäld två synsätt, för att inte säga två kulturer, brutalt när det gällde innehållet.
För att fatta mig kort kan jag säga att liberalism stod mot integrationssträvanden och de i båda läger fastlåsta positionerna föreföll så åtskilda att somliga trodde att de skulle vara omöjliga att sammanjämka.
I maj 1995 förelade kommissionen vårt utskott för rättsliga frågor och medborgarrätt ett första förslag till direktiv. Det var frukten av berömvärda ansträngningar som försökte utföra inget mindre än det omöjliga. Men denna mödosamt utarbetade kompromiss hade sina begränsningar. En del kunde inte acceptera att ett lämplighetstest, ens i en mildrad form, skulle krävas för en advokats integrering i värdlandet, för säger man "test" säger man också möjlig "spärr" , utan möjlighet att överklaga. Andra kunde inte acceptera att den advokat som önskade fortsätta att utöva sitt yrke under hemlandets yrkestitel efter fem års verksamhet i ett land inom Europeiska unionen plötsligt skulle skickas hem.
Vårt utskott för rättsliga frågor och medborgarrätt antog denna utmaning. Vi använde oss i stor utsträckning av det förslag som det europeiska advokatrådet (Conseil consultatif des barreaux européens) till sist hade tagit fram, med som pådrivande kraft advokat Weil, vars tålamod och talang jag vill hylla, och föreslog en ambitiös strategi grundad på det ömsesidiga förtroende de europeiska advokaterna redan nu och sedan lång tid tillbaka upprätthåller i sitt yrkesutövande. Denna strategi föranledde oss att å ena sidan ersätta lämplighetstestet med ett förfarande för strikt kontroll av den berörda advokatens regelbundna och faktiska verksamhet under de tre år man hänvisar till, kompletterat med en möjlighet till domstolsprövning inom värdlandets rätt i händelse av avslag, och å andra sidan garantera de som så önskar permanent etablering under hemlandets yrkestitel.
Räckvidden för denna lagtext måste klargöras. Det handlar på intet vis om att inkräkta på de nationella bestämmelser som i alla medlemsstater styr yrkestillträdet, eller villkoren för ett yrkes utövande enskilt eller i grupp. Subsidiariteten tvingar oss med rätta att iaktta dessa bestämmelser. Det handlar helt enkelt om att underlätta advokaternas rörlighet inom gemenskapen och göra det möjligt för dem att utöva sitt yrke i en annan medlemsstat än den egna, enskilt eller i grupp. Jag beklagar för övrigt att den senare företeelsen, gruppvist yrkesutövande, som lovar ytterst gott för framtiden, har hamnat en smula i skymundan till följd av den livliga debatten om det enskilda yrkesutövandet.
Er föredragande har inte haft någon lätt uppgift, och inte heller medlemmarna av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, och jag vill att mina kolleger skall veta att deras hundraprocentiga medverkan i denna svåra men mycket engagerande fråga, deras öppna sinnelag och strävan att finna den rätta jämvikten och nå resultat, för mig har utgjort en stor kraftkälla. I dag vill jag tacka kommissionen och rådet som har accepterat att följa vår nya strategi och detta tycks mig vara ett mycket gott exempel på det fruktbara samarbetet mellan våra institutioner.
Vårt utskott för rättsliga frågor och medborgarrätt har uppmärksamt granskat förslaget till rådets gemensamma ståndpunkt, daterat den 24 juli. Det kunde med tillfredsställelse konstatera att den största delen av de ändringsförslag vi antog vid den första behandlingen hade godkänts och att de enstaka skillnader som noterats hade som enda syfte att göra vissa delar av texten klarare och mer exakta.
Vi föreslår därför kammaren att den skall godkänna den gemensamma ståndpunkten i föreliggande skick, för att den snabbt skall ge resultat och möjliggöra för advokatyrket att fortsätta utvecklas i detta öppnade Europa som det så länge har emotsett.

Cot
Fru ordförande, herr kommissionär! Vid förstabehandlingen i juni gratulerade jag precis som i kväll Fontaine till hennes resultat, och jag uppmanade utan några större förhoppningar rådet att så snart som möjligt ge konkret form åt detta resultat, eftersom jag och mina kolleger var övertygade om att det kunde bli mycket svårt att börja om igen och nå fram till ett godtagbart resultat beträffande vårt "advokatdirektiv" , om detta tillfälle inte greps. I dag är saken klar. Rådet förmådde utnyttja detta tillfälle. Det förmådde att åter axla ansvaret för den ömtåliga jämvikt som parlamentet föreslog, med några godtagbara justeringar och några användbara preciseringar. Vår föredragande föreslår att vi skall godkänna den gemensamma ståndpunkten utan ändringar, utskottet för rättsliga frågor är av samma uppfattning och låt oss tro att även kammaren är det i morgon. Jag gratulerar den och gläder mig åt resultatet.
Därför skall vi nu lyfta blicken och redan nu, herr kommissionär, försäkra oss om att det kommande direktivet lojalt kommer att tillämpas. Jag vänder mig därför till er, kommissionär Monti, för att ge uttryck åt en viss oro från advokatföreningarna och för att få vissa försäkringar. Jag erinrar om utbytets villkor, om jag får uttrycka mig så: å ena sidan permanent etableringsfrihet under hemlandets yrkestitel och å andra sidan integrering i värdlandets advokatyrke utan lämplighetstest.
Förhoppningen är att etableringsfriheten skall möjliggöra en utveckling av advokatyrket på gemenskapsnivå; farhågan, att hindren kommer att bestå till följd av att direktivets krav tillämpas alltför strikt, i första hand den behöriga myndighetens kontroll av att verksamheten är regelbunden och faktisk. Den föreskrivna diskussionen får inte förvandlas till ett test, ett filter eller återupprättat hinder.
Jag ber er därför att från kommissionens sida vaksamt säkerställa att direktivet tillämpas lojalt i detta avseende och förklara för oss att ni inte kommer att tveka att påtala brister i denna tillämpning och i mån av behov vidta sanktionsåtgärder, eftersom vi måste övertyga de ofta unga advokaterna om att detta direktiv är en möjlighet för dem och en möjlighet för Europa.
Detta är min tro, men det måste också förverkligas, något som till stor del beror på er, herr kommissionär.

Lehne
Fru ordförande, mina damer och herrar! Etableringsfriheten är sedan länge garanterad i de europeiska fördragen. Men det finns vissa yrkesgrupper där denna frihet intill denna dag inte har kunnat genomföras på grund av vissa faktiska villkor. Till dessa hör bl.a. de europeiska advokaterna. Det har säkert sin orsak i det faktum att utbildningen för jurister i medlemsstaterna ser högst olika ut och att för övrigt även lagarna är olika i staterna och inte minst, vad gäller systematiken, precis som förut uppvisar stora skillnader. Å andra sidan, och det vill jag hävda redan här, har enligt aktuella vetenskapliga undersökningar, t.ex. inom den ekonomiska lagstiftningen i dag nästan 60 % av gällande lagar sitt ursprung i europeisk lagstiftning. Såtillvida har harmoniseringen av lagstiftningen inom inre marknaden egentligen hunnit så långt att dessa stora skillnader, som känslomässigt fortfarande finns kvar hos många jurister, i realiteten absolut inte finns kvar. Många gånger är helt enkelt paragrafnumren och systematiken olika, även om innehållet i bestämmelserna i Europa delvis i hög grad har närmat sig varandra.
Av den anledningen är det absolut vettigt att man nu även bestämt etableringsfrihet för advokater i Europa och äntligen även genomfört denna grundläggande rättighet i de europeiska fördragen för denna yrkesgrupp. Jag skulle särskilt vilja gratulera vår kollega föredragande Fontaine till denna framgång som hon haft med detta betänkande. Det är mycket tack vare henne som denna kompromiss kunde formuleras. Det fanns stora motsättningar mellan de olika nationella intressena. Jag kan ännu erinra mig diskussionerna i mitt hemland, där i början t.ex. de ansvariga fackutskotten i tyska förbundsdagen avvisade varje samtycke till detta direktiv. Under tiden arbetades det fram en kompromiss som var så väl underbyggd att nästan alla - undantaget har nämnts, nämligen det lilla landet Luxemburg - i dag är införstådda med denna lösning. Speciellt även yrkesgrupperna, med CCBE i spetsen som organisationen för alla europeiska advokater, är införstådda med denna lösning och stöder den utan förbehåll.
Detta är för mig ett bra exempel på hur parlamentet av eget initiativ kunde vidta mått och steg för att skapa en sådan kompromiss och hur vi även kunde få rådet dithän att det antog denna kompromiss. Jag tror att detta faktiskt även kan ses som en stor framgång för denna kammare i förhållandet till rådet och i dess roll som lagstiftare. I varje fall borde man inte underskatta det.
Detta ger även min yrkesgrupp - jag är själv advokat - i framtiden möjligheter att på den inre marknaden använda sig av alla de rättigheter och möjligheter som fördraget förutsätter, naturligtvis under vissa villkor. Det gäller emellertid precis likadant för alla andra yrkesområden och för alla andra sektorer där tillnärmning av lagstiftningen har varit nödvändig. Jag lämnar därför detta parlament, denna kammare i kväll med en stor tillfredsställelse, eftersom jag tror att vi har åstadkommit äkta framsteg inom ramen för europeisk integration och i förverkligandet av den inre marknaden, det må vara inom en liten sektor!

Florio
Fru ordförande, herr kommissionär! Förslaget till direktiv om att utöva advokatyrket, som är av extremt stor betydelse, inte bara för de europeiska advokaterna, utan också för samtliga europeiska medborgare, advokaternas potentiella kunder, återkommer nu till Europaparlamentet.
Utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt röstade nyligen enhälligt för att utan ändringar anta rådets gemensamma ståndpunkt där andemeningen till stor del bestämts av att de flesta av de ändringar som föreslogs på sin tid av Europaparlamentet upptagits. Min förhoppning, som representant för gruppen Union för Europa, är med andra ord att parlamentet denna vecka i plenarsammanträde gör denna ståndpunkt till sin egen.
Arbetet som utförts av föredraganden Fontaine har varit lika envist som framgångsrikt, och det har gjort det möjligt att komma fram till intelligenta kompromisser mellan positioner som ofta verkade inbördes oförenliga. Om denna församling godkänner förslaget så som det har lämnat utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt och i enlighet med rådets uppmaningar till de europeiska advokatsamfunden, så kommer de europeiska advokaterna att få två viktiga möjligheter: att verka under obestämd tid i ett annat land än det egna, med bibehållande av den ursprungliga behörigheten och ge råd i frågor som rör samtliga europeiska rättssystem, bland annat rättssystemet i det land där verksamheten bedrivs, och att i alla avseenden vara jämställda med kollegerna i det land där verksamheten bedrivs, givetvis efter en positiv bedömning av den juridiska kompetensen från behöriga myndigheter i värdlandet.
I och med detta direktiv tar vi med andra ord ett stort steg framåt på vägen mot att etablera den inre marknaden med avseende på en yrkessektor av stor betydelse. För detta är jag tacksam, såväl i egenskap av advokat som i egenskap av parlamentsledamot, gentemot Fontaine. Låt mig här påminna om att just i år infaller tjugoårsdagen av det första direktivet rörande den fria presentationen av europeiska juridiska advokattjänster, som sedermera med ganska magert resultat kompletterades 1989.
Godkännandet av det nya direktivet och dess faktiska tillämpning, för vilken jag riktar en enträgen uppmaning till kommissionär Monti, utgör det mest konstruktiva sättet att fira denna födelsedag.

Wijsenbeek
Fru ordförande! Jag skulle kunna upprepa mina argument från förstabehandlingen, men jag måste säga att min grupp nu ger med sig. Vi föreslog dock några ändringar i föredragandens kompromiss, till vilken vi gratulerar henne.
Herr kommissionär och fru föredragande! Jag frågar er med eftertryck varför vi skall kräva ett antal år i yrket, eller ett test, för ett yrke som är precis som andra, exempelvis läkaryrket? Det är för att de stora yrkesgrupperna i våra medlemsstater faktiskt vill skydda sig, och detta sedan första början, då vi krävde etableringsfrihet för advokater precis som för alla andra yrkesgrupper. Nu ger vi oss inför en som jag tycker lite urvattnad kompromiss, som erbjuder vissa möjligheter, men enbart för en yrkesgrupp som har kämpat hårt för att främja Europatanken i EG-domstolen och de nationella domstolarna. Nu skyddar den sig som alla andra genom villkor och krav som är ganska svårsmälta.
Samtidigt som jag delar tillfredsställelsen över att äntligen få till stånd en viss etableringsfrihet undrar jag fortfarande varför en advokat skulle skriva in sig i en annan medlemsstats advokatsamfund, vars rätt han inte är bekant med. Det är för att han tror på en framtid i detta land och har tillräcklig kunskap för att åka dit.
Det förhållande att man nu erkänner att de nationella advokatyrkena ändå skall ställa villkor är också en form av nederlag. Det är jag inte särskilt glad eller stolt över. Jag vill dock gratulera Fontaine till att ha åstadkommit denna kompromiss.

Anastassopoulos
Fru ordförande! Den procedur som jag tror kommer att avslutas med kvällens diskussion och morgondagens omröstning har pågått under flera år. Möjligheten till utövande av advokatyrket i en annan medlemsstat än den där advokattiteln auktoriserades säkras verkligen i och med det direktiv som permanent formas av andrabehandlingsrekommendationen.
24av de 28 ändringsförslag som Europaparlamentet inlämnade till den första behandlingen ingår redan i rådets gemensamma ståndpunkt efter att ha accepterats av den Europeiska kommissionen. Det är vårt parlament som bestämt den allmänna riktningen men som också bestämt de mer speciella problemen på de flesta problemen. Det vore svårt att lyckas med detta utan Nicole Fontaines tålamod, envishet men också hennes förmåga att förlika sådant som till en början tycks omöjligt att förlika. Jag tror att vi kolleger i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt hjälpte henne att överbrygga motsättningarna och att i samarbete med de flesta länders advokatsamfund komma till dagens komposition, som tillfredsställer de flesta. Verket är dock huvudsakligen hennes och hon är värd de varmaste gratulationer.
Yrkesområdet, som inte alls tillfredsställde det generella systemet i bestämmelse 89/48/EEG, behövde denna speciella rekommendation. Lösningen som ges i dag är kopplad till tre viktiga förändringar: den fasta karaktär som etableringen under yrkestiteln har, underlättandena att få titeln och dess utövande i mottagarstaten samt bestämmelserna för yrkets gemensamma utövande. Ännu mer garanterar det dock värdigheten med vilken advokater som etablerar sig i en annan medlemsstat bör bemötas. Medborgare i medelstora eller små stater, som det jag själv har äran att representera i här i denna sal, eller större stater, som Tyskland, Frankrike, England kan på så sätt emotse lika behandling i andra länder. Den fria rörligheten för personer och etableringsfriheten får på detta sätt ett mer substantiellt innehåll och den Europeiska unionen ännu en anledning till upprättelse. Steget är inte litet, fru ordförande.
Vi känner naturligtvis till att alla de problem som fortfarande skapas av vissa advokatfirmor inte automatiskt kommer att lösas i och med detta direktiv. Inte heller är vi okunniga om det faktum att problemet får ett större omfång, samtidigt som vi kommer fram till en allmänt accepterad europeisk lösning, i och med globaliseringen av ekonomin och Världshandelsorganisationens direktiv vilka garanterar det fria utövandet av besläktade yrken, revisorer och kontrollanter, i nästan alla länder.
Dessa fakta minskar dock inte vikten av Fontaines framgång och de visar vägen till bemötandet av andra liknande problem. Parlamentet, rådet och kommissionen har gjort sin plikt. Från och med imorgon är det medlemsstaternas tid. Det är deras plikt att, med advokatsamfundens bidrag och under kommissionens övervakning, full ut tillämpa och värdesätta detta förnyande direktiv, som är ett öppnandets och frihetens direktiv.

Palacio Vallelersundi
Fru ordförande! Tillåt mig att, vid denna tidpunkt på kvällen och i denna nästan intima stämning, nästan som ett samkväm, inleda med en anekdot. När jag kom till detta parlament 1994, från gemenskapens interna lagstiftningsarbete, kände jag bara till ett direktiv, och i verkligheten ett misslyckat direktiv, vilket var just detta direktiv om det fria utövandet av advokatyrket i andra medlemsstater. Jag kände till de diskussioner som advokatsamfundet hade haft i Lissabon och i Bremen och jag visste hur dåliga utsikterna var.
Och jag minns att vi på våren 1995 äntligen fick kommissionens text i våra händer och när debatten om förslaget inleddes i utskottet för rättsliga frågor i oktober eller november det året, vände jag mig till mina kolleger i det europeiska advokatsamfundet och sade, jag tror att det går igenom och att det antas inom två år. Och de log mot mig som om de tänkte: ja, ja, hennes eurofantasier uppnår ofattbara höjder. Och emellertid, fru ordförande, herr kommissionärer, fru föredragande, så har vi kommit dithän, tack vare det speciella arbete av dem jag har nämnt, framför allt ert, herr kommissionär, och er stab, och jag ser de Visee som tittar hit ur sitt lugn som verkligen har varit avgörande i många fall. Och föredraganden nämnde Hans Weils namn, som vi också har mycket att tacka för. Hans Weil, som verkligen är en symbol för en europeisk advokat, med tyskt ursprung, etablerad i Frankrike och utövande rätten på en nivå och med en rättskaffenhet som verkligen gör oss alla stolta.
Vi har således lyckats och resultatet här i dag har för mig ett dubbelt värde: i första hand har vi visat vad medbeslutandet kan leda till, det bästa interinstitutionella samarbete, det faktum att kommissionen var tillräckligt modig för att lansera ett förslag vid en tidpunkt när alla trodde att det var dömt att misslyckas, det faktum att detta parlament tog hand om ansvaret och många gånger konfronterades med kollektiven i medlemsstaterna, och jag ser Cot och Lehne och andra som inte är med oss här men som har gjort oss sällskap på denna väg, de har fått förnuftet att segra över rädslan. För jag instämmer inte, fru föredragande, i att detta bör tolkas som ett möte mellan en liberal och en protektionistisk syn. Vi har konfronterat rädslan i de olika medlemsstaterna som var och en har hanterat den på olika sätt, Spanien på ett sätt, Frankrike på ett annat och Tyskland på ännu ett annat.
Men vi kommer inte, fru ordförande, att få en immigrantström från ett land till ett annat. Det är inte det som är det politiska värdet av detta direktiv. Det politiska värdet av direktivet är ett symboliskt värde. Vi befinner oss i själva kärnan av den europeiska konstruktionen, för märkning av leksaker, bidragen till den gemensamma jordbrukspolitiken är mycket viktiga, men ännu viktigare är att de som hanterar rätten, de som hanterar detta instrument, som i sista instans är det stora integrationsinstrumentet, känner sig berörda, känner sig europeiska och för att än en gång minnas Alfons X den vises ord, de förvandlas till autentiska talesmän för den europeiska rätten som vi alla håller på att bygga.

Monti
Fru ordförande! Kommissionen gläds åt det stöd som Europaparlamentet ger den gemensamma ståndpunkten från rådet och åt resultaten från omröstningen om texten i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt som godkände den utan ändringar. Jag vill framför allt gratulera Fontaine, föredraganden, som har lyckats formulera en kompromisstext som är acceptabel för kommissionen och rådet, förutom praktiskt taget samtliga advokatsamfund. Hennes uppgift har inte varit lätt med tanke på att behovet av ett förslag ursprungligen motarbetades kraftigt. Jag vill verkligen betyga min uppskattning av Fontaine, av den stora beslutsamhet och balans som vi ännu en gång har kunnat beundra i hennes sätt att arbeta.
Direktivet är viktigt, inte bara för advokaterna som utför en viktig roll när det gäller att verkställa gemenskapens rättsregler och att bekräfta gemenskapen som en rättsstat, utan också för deras klienter, företagen som verkar inom den inre marknaden och de enskilda medborgarna. Direktivet utgör också ett framsteg när det gäller att bekräfta det ömsesidiga förtroendet mellan medlemsstaterna, vilket för övrigt anges i betänkandet om fri rörlighet för personer från arbetsgruppen på hög nivå som leddes av Veil; det direktiv som vi behandlar i kväll är i själva verket det första som medger rätt att etablera sig för att bedriva yrkesmässig verksamhet utan kontroll av examen eller yrkeserfarenhet.
Detta har varit ett skolexempel på samarbete mellan olika institutioner. Och som en förlängning av detta samarbete, Cot och Florio, som ett sätt att garantera att lagstiftarens vilja effektivt tillämpas i verkligheten, lovar jag, som representant för kommissionen, att göra det som ni begär. Det är min fasta övertygelse att tillämpningen av reglerna på den inre marknaden, enforcement , är lika viktig som formuleringen av själva reglerna. Låt mig understryka kommissionens stöd för de åsikter ni framfört. Kommissionen kommer att uppmärksamt bevaka att direktivet omsätts i handling på ett korrekt sätt; mina tjänstemän har i det syftet redan träffat de nationella delegationer som begärde förtydliganden i sammanhanget och de är villiga att genomföra fler möten. Kommissionen kommer att uppmärksamma alla eventuella klagomål från advokaterna.
Låt mig än en gång gratulera Europapralementet, utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt och er, Fontaine.
(Applåder)

Wijsenbeek
Fru ordförande! Jag är medveten om detta, men jag ställde en fullkomligt klar fråga, som ordföranden inte behagade besvara. Vad jag vill säga är att jag verkligen undrar varför någon som är advokat skulle etablera sig i ett annat land utan ingående kunskap om rättssystemet i det land han väljer. Kommissionären nöjer sig dock med att stödja de advokatsamfund som kräver ett test eller en viss tids verksamhet och kan inte ge mig något svar. Det är kanske hans rätt att säga att han inte har något svar, men han kan inte ta sig rätten att nonchalera berättigade frågor i parlamentet, så gör man bara inte!

Monti
Jag skall gärna försöka ge ett svar, Wijsenbeek. Som ni säkert vet finns det när det gäller läkare en samordning av utbildningen som emellertid inte finns när det gäller advokater; problemet har med andra ord olika förutsättningar; när det gäller advokaterna stod vi inför ett utgångsläge som krävde det direktiv som i dag lyckligtvis är så nära ett definitivt godkännande.

Ordföranden
Tack herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 12.00.

Könsrollsfrågor i utvecklingssamarbetet
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0318/97) av Junker för utskottet för utveckling och samarbete om förslaget till rådets förordning om integrering av könsrollsfrågor i utvecklingssamarbetet (KOM(97)0265 -C4-0424/97-97/0151(SYN)).

Junker
Fru ordförande, kära kolleger! Kommissionen har, inte minst som en konsekvens av resultaten från den fjärde kvinnokonferensen 1995 i Beijing, presenterat en förordning om integrering av könsrollsfrågor i utvecklingssamarbetet. Det är positivt även om det inte är tillräckligt. För att omsätta mainstreaming -konceptet även i utvecklingssamarbetet behövs det mer än en förordning som mest inskränker sig till känslosamma åtgärder och som omfattar en mycket blygsam budget.
Naturligtvis är det ett mycket välkommet försök att främja målriktade projekt med en hög multiplikatoreffekt. Man kan bara tala om ett lyckat koncept när man införlivar åtgärder som kan undanröja de nuvarande bristerna i det praktiska utvecklingssamarbetet till kvinnornas fördel. I praktiken handlar det om att ange hörnpelare för kriterier hur man framför allt kan uppnå att livssituationen för kvinnor i de allra fattigaste länderna kan förbättras genom integrering av könsrollsfrågor.
Totalt sett har situationen för kvinnor under de senaste åren väsentligt förbättrats, även i utvecklingsländerna, visserligen mycket olika på regional nivå. Avståndet mellan män och kvinnor har knappast förändrats. Speciellt när det gäller delaktighet i den politiska makten i allmänhet, men särskilt på regeringsnivå fungerar det inte speciellt tillfredsställande.
Jämställdhet för kvinnor handlar även i utvecklingsländerna om en omfördelning av arbete, pengar och makt. De världsomspännande omvandlingsprocesserna, som även orsakat turbulens i utvecklingsländerna, och globaliseringen har fört med sig två trender som man inte tagit tillräcklig hänsyn till i utvecklingssamarbetet. De måste sättas upp på dagordningen, nämligen feminiseringen av arbetet å ena sidan och feminiseringen av fattigdomen å den andra.
Feminiseringen av arbetet är ett resultat av en ökande flexibiliseringen av arbetet och decentralisering av arbetsplatser i utvecklingsländerna, arbeten som ofta innehas av kvinnor. Det betyder inte sällan utnyttjande under de mest eländiga förhållanden med det betyder också nya chanser för kvinnorna. Deras prestationsförmåga är i ökande grad en betydande faktor för den ekonomiska tillväxten och som sådan något att ta hänsyn till.
Feminiseringen av fattigdomen kommer sig av att kvinnor i materiellt svåra situationer i hög grad är ansvariga för familjens överlevnad och är beroende av männens inkomster eller måste ofta klara sig utan. Några siffror kan belägga det. 1970 gick det på 100 yrkesverksamma män i världen endast 37 yrkesverksamma kvinnor. 1990 var det redan 62.
I utvecklingsländerna efterfrågas flexibel, okvalificerad och icke fackligt organiserad arbetskraft. Det är övervägande kvinnor. I samband med ökat välstånd, ta t.ex. Hongkong eller Korea, hotas de åter av arbetslöshet, nämligen när det krävs kvalifikationer i teknik eller annan utbildning som man ofta undanhåller kvinnor. Hållbar utveckling i ett kvinnoperspektiv betyder därför även att kvinnor måste få kompetenser och kunskaper som är framtidsorienterade och gör det möjligt för dem att få en varaktig sysselsättning.
Den utbredning av tjänstesektorn som sker i hela världen skapar sysselsättningsmöjligheter för kvinnor, emellertid ofta i socialt osäkra arbetsförhållanden och det måste vi stå emot. Hur långt kvinnorna i utvecklingsländerna fortfarande är från det jämställda samhället visar exemplet livsmedelsproduktion och -försörjning tydligt. I utvecklingsländerna producerar kvinnorna över 55 % av de odlade livsmedlen, i Afrika t.o.m. över 70 %. Men bara 5 % av rådgivningen inom jordbruket från den internationella utvecklingshjälpen går till kvinnorna. Bara 13 % av de aktiva rådgivarna i utvecklingsländerna är kvinnor, i Latinamerika t.o.m. bara 8, 5 %, i Afrika bara 7 % och i Mellersta Östern t.o.m. bara 1 %.
Sådana obalanser kan man fortsätta att räkna upp. Man måste ha dem för ögonen för att få slut på felaktiga utvecklingar inte för att hålla liv i klagolåten. De internationella kvinnoorganistionerna har gjort kvinnors liv synligt och presterat ett påtagligt bidrag som kan underlätta för ett globalt civilt samhälle att växa fram. Empowerment är parollen, det innebär kvinnor in i politiken, ut i näringslivet och i samhället för att uppnå förändringar i ekonomin och samhället.
Den presenterade förordningen, som enligt min uppfattning kräver att man arbetar in en rad förbättringar - jag ber här om stöd för dem - kan ge ett bidrag till detta om än blygsamt. Jag hoppas att det kommer ett allmänt utvecklingspolitiskt stödprogram för kvinnor ur detta som verkligen för det hela framåt. Det behöver inte röra sig om stora summor, mycket vore redan vunnet om kvinnopolitiskas mål och krav görs till måttstock för alla utvecklingspolitiska åtgärder. Även för utvecklingsländerna gäller: Ingen demokrati utan rättslig, ekonomisk och politisk jämställdhet för kvinnor i samhället.

Howitt
Fru ordförande! Junker säger i sitt betänkande att män måste ta större ansvar för socialt och reproduktivt beteende om vi verkligen skall lyckas främja syftet med jämlikhet för kvinnor i utvecklingsländer, och därför är det rätt att manliga ledamöter av Europaparlamentet deltar i denna debatt och stödjer hennes utmärkta betänkande som protesterar mot förvägrandet av adekvata reproduktionshälsofaciliteter för kvinnor i hela världen. En tredjedel av sjukdomarna bland kvinnor mellan 15 och 44 i utvecklingsländer orsakas av sexuellt överförda sjukdomar, illegala aborter eller graviditeter. Cirka 350 miljoner kvinnor förvägras fortfarande tillgång till säker familjeplanering. Vi borde protestera mot fattigdomens inverkan, vilken drabbar kvinnor särskilt hårt. 70 % av världens 1, 3 miljarder fattiga är kvinnor och antalet ensamma kvinnliga familjeförsörjare ökar dramatiskt över hela världen.
Vi måste protestera mot alla former av diskriminering mot kvinnor, som i sin mest extrema form utgörs av sexuellt våld och morden på småflickor som praktiseras i Indien och Kina, vilket inte bara har stört förhållandet mellan könen, utan som även skapat en social atmosfär där flickor ses som en förbannelse. Två år efter det att rådets förordning gick igenom anser jag inte att det finns någon mainstreaming av könsfrågor i Europas utvecklingspolitik. Om kommissionären anser att det är så, varför var könsanalysen så totalt utesluten ur grönboken om Lomé? Låt oss åstadkomma någonting bättre i framtiden.

Glase
Fru ordförande, mina damer och herrar! Kvinnor tillfrågas inte, men de är svaret. Icke-statligaoch genomförandeorganisationer vet om det sedan länge och agerar därefter om man låter dem. En effektiv utvecklingspolitik utan att ta med kvinnorna fungerar inte. De är inte bara motorn i sina familjer utan även motorn till en möjlig utveckling. Att kommissionen nu tar hänsyn till detta i en förordning och därigenom beskriver en sorts aktivitetskatalog för en utvecklingspolitisk praxis är i princip bara att välkomna.
Jag skulle vilja vid denna sena respektive tidiga timme även tacka parlamentets fördragande, Karin Junker, väldigt mycket. Hon har i sin värdering av den presenterade förordningen helt klart framhävt kvinnopolitiska mål och krav på utvecklingssamarbetet. Vår grupp röstar ja till betänkandet. Vi har naturligtvis även förhoppningen att så mycket som möjligt av de sublima målen verkligen omsätts i praktiken. Detta kräver naturligtvis inte bara politisk vilja på alla nivåer utan även pålitliga partners i Europa och i de s.k. mottagarländerna.
Kvinnor, speciellt i de fattigaste länderna, bär livets börda och står ut med trycket från omgivningen. Att ge dem målinriktad hjälp till självhjälp, betyder mer än att hjälpa enskilda kvinnor och deras familjer. Att stödja dem och kvinnors delaktighet i den ekonomiska, politiska och i samhällsprocessen innebär att ge framtiden i utvecklingsländerna en chans. Därför måste vi ägna betänkandet och rådets kommande förordning stor uppmärksamhet och med en lyckönskan få den på fötter.
Tillåt mig att under de sista minuterna få säga ett ord till situationen runt debatten. Det är ju ingen debatt, det är ovärdigt för de få talare och för föredraganden som måste vara här och jag vill än en gång uttryckligen tacka tolkarna och andra tjänsteandar som in i sista minuten tillsammans med oss håller ut. Ingen utom protokollet och ljudbandet lyssnar på oss här. Det är ovärdigt, till råga på allt när vi skall behandla ett så viktigt ämne, som behöver all vår uppmärksamhet för att vi över huvud taget skall kunna lösa det, för att vi över huvud taget skall försöka hitta en lösning!
Jag skulle gärna vilja förslå att vi låter bli den typen av föreställningar. Man skulle t.ex. kunna säga att fr.o.m. kl. 22.00 lämnar vi våra inlägg skriftligt till protokollet. Vem lyssnar fortfarande här? I vilket fall som helst inte världen, Europa över huvud taget inte, inte heller våra kolleger. Vi sitter bland oss själva. Vi vet om varandras uppfattning. Det är helt enkelt ovärdigt, gentemot oss och ämnet!

Sandbæk
Fru ordförande! Kommissionens förslag om att integrera könsaspekten som en viktig faktor i utvecklingssamarbetet är ett riktigt mål. Vad angår genomförandet så har det dessvärre inte skett mycket. Karin Junker talar om lika rättigheter, men med det könsrollsmönster som finns i utvecklingsländerna, måste man snarare åstadkomma positiv särbehandling av kvinnor. Det vill säga att vi måste skräddarsy hjälpen direkt för kvinnorna, för på det sättet gör den störst nytta. Vi måste stödja kvinnorna direkt genom tilldelning av jord, krediter, bättre redskap och teknologi. Kvinnorna skall involveras i alla led av utvecklingssamarbetet och i all politik. Kommissionens allmänna mainstream approach skulle kunna vara ett led i denna strategi, om principen i övrigt genomförs i praktiken och inte förblir tomma ord. I utvärderingen av utvecklingshjälp kan man också använda könsuppdelad statistik överallt. Utan sådan statistik kan man inte mäta effekten på män respektive kvinnor. EU verkar oseriöst i könspolitiken. Vi såg det i grönboken om Lomé och i den bristande prioriteringen av personalen på området som måste utökas från de nuvarande tre och de skall vara fast anställda på en hög nivå för att de skall kunna få genomslagskraft.

Günther
Fru ordförande, herr kommissionär! Jag vill först tacka föredraganden så hjärtligt för att hon nu presenterat detta arbete och kanske har vi kommit en bit längre med det.
När vi vid det senaste plenarsammanträdet diskuterade betänkandena om kvinnor i reklam och om våld mot kvinnor tänkte jag att många kvinnor i utvecklingsländerna skulle vara glada om de hade de bekymmer som vi har och inte den börda som de måste bära där borta. De har ännu en lång väg att gå. När vi här kräver att de dem en rättvis del av makten, av inkomst och liknande så är det säkert mål som ligger i den fjärran framtiden.
Jag skulle gärna vilja veta av kommissionen om den planerar kortsiktiga steg för att komma dessa mål något närmare, t.ex. i riktningen att inkomstsituationen för kvinnor förbättras, att man i projekten tänker på att t.ex. underlätta de dagliga bekymren och det dagliga arbetet för dessa kvinnor som är anförtrodda familjens matförsörjning och som säkerligen inte från i dag till i morgon kan komma ur denna traditionella miljö.
Vi har i betänkandet åter väckt frågan om en kommitté. Jag vill be kommissionen garantera att denna kommitté i nära samarbete även med parlamentets utskottet för utveckling och samarbete fortsätter att följa de punkter som här togs upp av Junker. Jag vågar nämligen inte hoppas att vårt ändringsförslag, att även låta parlamentet delta i denna kommitté, verkligen blir genomfört. Därför har jag en bön om att vi utformar samarbetet så nära som möjligt för att förbättra situationen och för att komma hela frågan ett steg närmare. Framför allt skulle det intressera mig vilka vägar kommissionen ser för att verkligen engagera berörda personer så att vi inte modellen för vårt samhälle tjänar som måttstock för det som är bra för kvinnorna i utvecklingsländerna.

Gröner
Fru ordförande! Två år efter världskvinnokonferensen i Peking har det ändå hänt en hel del, men det räcker inte. Jag ser även att kommissionens förslag och förslaget till en förordning går i rätt riktning, nämligen mainstreaming , och betonar könsrollsfrågor i utvecklingssamarbetet. Jag ser även att vi har många idéer men få konkreta åtgärder. Kommissionens avdelningar har för litet personal. Det saknas här konkret stöd för de icke-statliga organisationerna i utvecklingsländerna som direkt hjälper kvinnorna..
Traditioner har fastnat i sig själva, våldsbekämpning är i förordningen relativt undanskymt. Vi har kvinnohandeln som ökat dramatiskt och som är ett nytt fenomen i vårt samhälle, det nämns knappast. För en hållbar utveckling vill jag än en gång betona att det är absolut nödvändigt att mycket kraftigare inkludera kvinnorna i idéarbetet, i planeringen, genomförandet och i utvecklingen av projekten.
Om vi menar allvar med resultaten från världskvinnokonferensen måste vi ha konkreta resultat på bordet.
Till slut vill jag åter betona att kvinnor är nyckeln till utveckling. Vi har utarbetat vårt ställningstagande från utskottet för kvinnors rättigheter på det viset. Kvinnor är nyckeln till en hållbar utveckling, för med kvinnorna har ni alltid nästa generation med i båten. Alla presenterade resultat, t.ex. erfarenheterna med "mikrokrediter" visar att vi kvinnor måste betraktas som nyckeln till utveckling.

Pinheiro
Fru ordförande! Kommissionen välkomnar förslaget till betänkande från parlamentet och utrycker sin uppskattning för det stöd som parlamentet gav till upprättandet av denna budgetpost 1990 och till utvecklingen av politiken sedan Beijing-konferensen 1995.
Kommissionens inställning till de 18 ändringsförslag som inlämnats för bedömning och för omröstning är som följer. Vi kan till fullo acceptera sju ändringsförslag: 1, 2, 4 (vad avser artikel 1.2), 5, 7, 8 och 11.
Kommissionen uppskattade särskilt parlamentets stöd för förordningens allmänna synsätt. Det strävar efter att prioritera strategiska funktioner för medvetandegörande, vilka kan förbättra den allmänna kvalitén på gemenskapens hela utveckling/samarbete vad avser könsfrågor och med särskild tonvikt på de stora utvecklingsbudgetposterna snarare än att isolerat finansiera småskaliga initiativ för kvinnor, vilket inte får önskad effekt.
Vi kan också till del ta åt oss ändringsförslag 3 och 9. I bägge fallen verkar syftet med ändringsförslagen stå i samklang med politiken, men vi skulle vilja föreslå en annan ordalydelse för att göra texten klarare.
Vi kan inte acceptera följande ändringsförslag: 4 (vad avser artikel 1.1) samt 12 till och med 18. Kommissionens detaljerade kommentarer om ändringsförslagen, som vi inte kan acceptera eller där en omskrivning föreslås, är följande. I ändringsförslag 3 till stycke 17 i ingressen måste ändringsförslagets lydelse ändras för att innehålla klara kriterier för budgetposten. Vi skulle vilja föreslå att man strök ordet "småskaliga" från den ändrade texten och att den sista meningen skall lyda som följer: "EU: s medel för konkreta projekt inom utvecklingssamarbetet bör i högre grad användas för åtgärder som inbegriper könsfrågor eller särskilda åtgärder mot ojämlikheter mellan män och kvinnor" .
Vad avser ändringsförslag 4 till artikel 1.1 måste man för att följa den existerande politiken och resultaten från Beijing-konferensen behålla en hänvisning till utvecklingspolitik och -bistånd liksom till verksamhet.
I ändringsförslag 6 vill vi behålla hänvisningen till behovet av åtgärder mot könsskillnader "på lämpligt sätt" . Omfattningen av könsskillnader på avgörande områden som till exempel läs- och skrivkunnighet, tillgång till hälsovård och livsmedelsförsörjning är tydlig från Beijing-konferensen, vilket också underströk behovet av åtgärder i stor skala. Detta innebär inte nödvändigtvis ytterligare finansiering utan snarare en omallokering av existerande medel.
I ändringsförslag 9 välkomnar vi ändringsförslagets intention, men finner det utökade tillämpningsrådet för ambitiöst för de mänskliga och finansiella resurserna som är tillgängliga. Vi skulle kunna acceptera en hänvisning till beslutsfattare och jag föreslår "inom kommissionen och i utvecklingsländerna" som ett alternativ.
I ändringsförslag 10 rör bestämmelsen utvecklingssamarbete och kan inte på ett enkelt sätt hantera handelsfrågor - i vilket fall inte internationell handel.
I ändringsförslag 12 föredrar vi att behålla flexibiliteten i hänvisningen till tjänster. Detta är en standardtext som godkänns i många nyligen genomförda förordningar. Begränsningar i täckandet av driftskostnader skulle orsaka problem för vissa projekt som täcks av dessa budgetar, särskilt stöd för byggande av institutioner, vilket ofta kräver visst stöd för dessa poster under hela projektet innan det blir livskraftigt. Förslaget till en ny underartikel som hänvisar till den budgetansvariga myndigheten verkar förhastad. Den frågan bör beaktas vid en andra behandling eftersom den normalt bara beaktas som svar på ett specifikt förslag från rådet om budgetprognoser.
I ändringsförslag 13 och 14 föredrar vi för konsekvensen och den juridiska klarhetens skull att behålla den ram som slagits fast i ett antal av nyligen genomförda förordningar av den här typen.
I ändringsförslag 15 stöder vi parlamentets önskan att minska kostnaderna för gemenskapens budget men anser att medlemsstaterna kanske vill behålla möjligheten att skicka ytterligare representanter för viktiga eller specialiserade projekt. Vi anser att det extra informationskravet är onödig eftersom en fullständig årlig rapportering till parlamentet redan anges i artikel 9.1.
Förslaget om att en styrgrupp skall samordna gemenskapens samarbetsåtgärder och de åtgärder som genomförs på bilateral grund är för ambitiös och går utöver kommitténs befogenheter. Vad avser intressedeklarationen anser inte kommissionen att införanden av hänvisningar i lagstiftningen är det mest effektiva eller lämpligaste sättet att åtgärda detta.
Vad gäller kommittologi i allmänhet och särskilt i ändringsförslag 12, 15 och 18, föredrar vi att behålla överenskomna kommittéförfarandet för konsekvensens skull, av praktiska skäl och för klarhetens skull. Mindre förändringar av deras organisation och befogenheter i varje förordning är opraktiska, särskilt som dessa utskott i praktiken hanterar projekt under många olika bestämmelser vid varje sammanträde.
I ändringsförslag 16 och 17 uppskattar vi parlamentets avsikt, men dessa är interna administrativa frågor, som inte behandlas på lämpligt sätt i lagstiftning.
Låt mig tillägga att kommissionens förslag, vilket lades fram för bara en vecka sedan till rådet och även till parlamentet, för den politiska ramen för den framtida Lomékonventionen, på ett tydligt sätt identifierar det strategiska synsättet i den framtida Lomékonventionen. Jag är mycket nöjd med att kunna säga att om någonting har lyfts fram som en högsta prioritet, så är det utvecklingsarbetet i könsrollsfrågor och att ta hänsyn till det i den strategiska utvecklingsansatsen som unionen bör antaga i enlighet med kommissionens förslag.
Slutligen är detta bara en enkel förordning, men vi anser att ämnet förtjänar en stor debatt. Jag håller helt med den ärade ledamoten som beklagade att så få ledamöter är här, för detta är viktigt och förtjänar parlaments fulla uppmärksamhet.

Ordföranden
Tack herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 00.25.)

