

Chichester (PPE-DE ).
   – Herr talman! Som ordförande i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi vill jag ha det bekräftat – i protokollet – att alla skrivelser med bedömningar av de föreslagna kommissionsledamöterna har vidarebefordrats till José Manuel Barroso, nominerad ordförande för kommissionen. 
Talmannen.
   – Herr Chichester! Jag har noterat er begäran. Ni kommer med all säkerhet att få en vederbörlig bekräftelse. 
Martínez Martínez (PSE ).
   – Herr talman! När jag förra söndagen talade med den främsta dagstidningen i mitt hemland fick jag veta att Loyola de Palacio hade påstått att Spanien håller på att förlora betydelse inom Europeiska unionen och bli ett bihang till Frankrike och Tyskland.
Under de senaste dagarna har vi i parlamentet talat om att alla har rätt att tycka till och uttrycka sina åsikter, vilka de än må vara, men när denna åsikt är oförenlig med ansvarsområdet för en vice kommissionsordförande, vilket leder till att tre stater inom unionen ifrågasätts, anser vi det vara mycket allvarligt.
Eftersom vi anser det vara en förolämpning mot mitt hemland Spanien, och förmodligen mot två av unionens övriga länder, skulle jag vilja be kommissionens vice ordförande om ett särskilt tillrättaläggande och uppmana tjänstgörande ordförande Prodi att ingripa. 
Talmannen.
   – Herr Martínez! Som ni själv nämnde är det Romano Prodi och kommissionen som har det övervägande ansvaret att ta ställning till denna fråga, och jag betvivlar inte att lämpliga åtgärder kommer att vidtas i enlighet med de politiska övervägandena hos dem som i första hand är inblandade. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga (B6-0019/2004) till kommissionen från Anna Záborská för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män om kvinnor och fattigdom. 
Záborská (PPE-DE )
   , . – Herr talman, fru kommissionär! Söndagen den 17 oktober uppmärksammade världssamfundet den internationella dagen för utrotande av fattigdom, i syfte att uppmärksamma fattigdomen som ett brott mot de mänskliga rättigheterna.
Vi strävar efter att utrota fattigdomen, men om vi skall lyckas med detta måste samhället intensifiera sina ansträngningar. Man måste utgå från erfarenheten hos dem som verkligen lever i fattigdom, och hos de familjer som fördömer fattigdomen och gör allt för att säkerställa en bättre framtid för sina barn. Dessa människor är ett stående bevis på idén att varhelst det finns kvinnor, barn och män som är dömda till ett liv i fattigdom, kränks deras mänskliga rättigheter. Det är vår grundläggande skyldighet att gemensamt se till att dessa rättigheter respekteras inom hela EU.
Den 17 oktober 1987 samlades 100 000 försvarare av de mänskliga rättigheterna på rue Trocadero i Paris, som svar på fader Jozef Brezinskys uppmaning, för att betyga offren för hunger, våld och okunnighet sin vördnad. De markerade sitt motstånd mot fattigdomen och uppmanade mänskligheten att tillsammans verka för att garantera att de mänskliga rättigheterna skulle respekteras.
Europaparlamentet antog därefter denna ståndpunkt i sin årsrapport om de grundläggande mänskliga rättigheterna i Europeiska unionen. År 1996 lanserade FN i samma anda för första gången Decenniet för utrotande av världens fattigdom. Till följd av Lissabonmålen blev även EU aktivt på det här området. Låt mig nämna två viktiga punkter som har att göra med detta problem.
Den första är att vi bör anta en ståndpunkt när det gäller deltagande. Det är viktigt att de fattigaste samhällsmedborgarna deltar direkt i planering, genomförande och utvärdering av program och strategier. Världsbanken har exempelvis antagit precis den här typen av delaktighet i kampen mot fattigdomen.
EU:s institutioner borde i sin tur genomsyras av mycket mer beslutsamhet och övertygelse, såväl som vederbörliga instrument, för att kunna agera effektivt. Trots utmärkta resolutioner har man i den europeiska gemenskapspolitiken inte varit tillräckligt framgångsrik i fråga om hanteringen av fattigdomens feminisering. Program för att bekämpa social utslagning saknar ofta särskilda åtgärder för kvinnor. Jag tänker framför allt på ensamma mödrar, änkor, funktionshindrade kvinnor och pensionärer, kvinnor som har blivit beroende av andra, och också på kvinnor som utsätts för könsdiskriminering inom den egna folkgruppen eller någon annan minoritet.
Kort sagt har EU i sina projekt misslyckats med att skapa lika möjligheter. Jag blir emellertid fylld av stolthet när jag ser kvinnor som tar på sig ett stort ansvar i fråga om solidaritet mellan generationerna inom familjen. Jag är övertygad om att alla kvinnor kan inverka positivt på samhällets uppbyggnad och dess strukturella utformning.
Eftersom alla kvinnor stöder grundläggande mänskliga värden som sanning och rättvisa, kärlek och frihet borde de stödjas i att utveckla och sprida dessa värden inom familjen och i yrkeslivet. Jag skulle särskilt vilja betyga min vördnad för dem som lever långt hemifrån eller under svåra förhållanden, men som lyckas besegra lidande och utmattning för att hjälpa sina nära och kära. I det avseendet fördömer jag i högsta grad de människosmugglare som utnyttjar dessa utsatta kvinnor och barn.
Den andra viktiga aspekten är den internationella stabilitetspakten. Det är allmänt erkänt att fattigdom är en verklig prövning för demokratiska system. Trots detta har EU:s statschefer och deras regeringar vägrat att erkänna utrotandet av fattigdomen som ett av EU:s mål i förslaget till konstitutionellt fördrag.
Många har redan hört talas om stabilitets- och tillväxtpakten. Den 17 oktober skulle jag vilja införa en annan sorts stabilitetspakt, en intern stabilitetspakt, som skulle ge kvinnor och utarmade familjer större självaktning och värdighet, en pakt som skulle öppna samhällets portar för kvinnor och fattiga. Vi borde stödja denna pakt för intern stabilitet inom det utvidgade EU och utrota fattigdomen, och därigenom främja solidaritet mellan generationer, kriminalisera diskriminering och gynna lika möjligheter och en konstruktiv dialog, så att vi tillsammans kan skapa ett genuint partnerskap med de svagaste samhällsmedborgarna. 
Schreyer,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja börja med att tacka Anna Záborská, och ledamöterna i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män, för att de tagit itu med denna mycket viktiga fråga. Jag tackar även er, Anna Záborská, för ert flammande tal.
Jag kan emellertid inte instämma i ert allmänna påstående att EU inte har lyckats åstadkomma jämställdhet. Alltsedan Europeiska unionens begynnelse har jämställdheten haft en stor roll både i fördraget och i lagstiftningen, och mycket har uppnåtts.
Men det är sant att fattigdom, och följaktligen social utslagning, är ett större hot för kvinnor, däribland dem i EU:s medlemsstater – vare sig de har ett arbete eller inte, vare sig de är unga eller gamla – än för män. Många kvinnor har ingen egen stadig inkomst och är ekonomiskt beroende av sina familjer eller hänvisade till minimiinkomster. Många kvinnor i pensionsåldern har en otillräcklig pension eller ingen pension alls, antingen på grund av att de aldrig har arbetat, har slutat arbeta, har varit tvungna att sluta arbeta, eller har varit deltidsanställda.
Det som är särskilt oroväckande är att det i familjer som lever i fattigdom är kvinnan som i orimligt hög grad belastas. Det finns två orsaker till detta: den ena är arbetslivets könsspecifika aspekter och den andra är den könsspecifika uppdelningen av arbetet i hemmet. Enföräldersfamiljer, som i de flesta fall, liksom ni sade, består av kvinnor med barn, befinner sig mycket ofta i ekonomisk nöd, och vi borde visa särskild respekt för de kvinnor som uppfostrar barn på egen hand.
När det gäller kvinnor som hör till riskgrupper eller andra utslagna grupper såsom invandrare, etniska minoriteter eller funktionshindrade är de negativa effekterna sammansatta. Dessa kvinnor är mycket ofta offer för mångsidig diskriminering, något som inte längre accepteras, och det är här vår kampanj mot fattigdom och social utslagning måste ta sin början.
De insatser som görs av aktörer på EU-nivå och på nationell nivå för att bekämpa fattigdom bland kvinnor och det som ni benämnde fattigdomens feminisering kan iakttas inom ramen för den öppna samordningsmetoden på området för social integration. Även om det främsta ansvaret i det här avseendet fortfarande ligger hos medlemsstaterna har Europeiska kommissionen och Kommittén för socialt skydd en viktig roll att spela när det gäller att effektivt införliva principen om könsutjämning.
Ett av de gemensamma mål som processen bygger på är jämvikt mellan könen, och detta bör till fullo beaktas när de nationella handlingsplanerna utarbetas. Dessa planer bör också omfatta åtgärder som är inriktade på kvinnors särskilda behov, och man bör se till att icke-statliga organisationer som arbetar med kvinnors särskilda behov deltar i utarbetandet, uppföljningen och utvärderingen av de nationella handlingsplanerna. Vid sidan av den öppna samordningsmetoden på områdena fattigdom och utslagning kommer det att finnas ett program för gemenskapsåtgärder som pågår fram till slutet av 2006. Man kommer även att främja samarbete mellan medlemsstaterna för att bekämpa social utslagning.
Det är värt att nämna att ett av kriterierna för att ekonomiskt bistånd skall beviljas – inom strukturfonderna till exempel – är att jämställdheten främjas. Så som redan nämnts är kommissionen medveten om att det i huvudsak är kvinnorna som befinner sig i riskzonen för fattigdom när de når pensionsåldern. Det är med hänsyn till detta som den öppna samordningsmetoden också har tillämpats på sådana frågor som tillräckliga pensioner och pensionssystemens ekonomiska hållbarhet.
En rad initiativ som tagits på EU-nivå under de senaste åren har bidragit till att genomföra de frågor i praktiken som togs upp i parlamentets resolution från 1994 om fattigdom bland kvinnor i EU. Förutom åtgärderna inom ramen för den öppna samordningsmetoden, omfattar dessa initiativ även till exempel upphävandet av bevisbördan inom jämställdhetslagstiftningen och det senaste direktivet som grundar sig på artikel 13 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. Integreringen av ett jämställdhetsperspektiv har tagits med i EU:s sysselsättningsstrategi, och reformen av strukturfonderna innebär att de får en ännu starkare jämställdhetsdimension.
Jag är säker på att vi alla är överens om att vi behöver pålitlig och specifik information för att strategierna skall bli effektiva och koncentrerade. Information som är uppdelad efter kön är av avgörande betydelse för att bekämpa fattigdom och social utslagning, och utan dessa blir indikatorerna otydliga. Inom den öppna samordningsmetoden och när det gäller social utslagning använder man ett antal gemensamma indikatorer, som kompletterats av nationell information, som en ram för utbyte och analys. Normen är att samtliga indikatorer är uppdelade efter kön. De skall också indelas efter ålder så att särskild hänsyn tas till barn och fattigdom bland barn. Kommissionen offentliggör regelbundet kvantitativ information om fattigdom och social utslagning, och denna information delas upp efter kön och ålder.
Jag kan försäkra er om att kommissionen inser att fattigdomen bland kvinnor är ett problem. Kommissionen är också medveten om att fattigdom är en av de huvudsakliga orsakerna till kvinnosmuggling och andra former av sexuellt utnyttjande. Jag skulle vilja fullfölja påståendet att ingen av oss – varken EU:s institutioner, medlemsstaterna eller samhället – kan tolerera att kvinnor faller offer för utnyttjande, vare sig det är sexuellt eller i någon annan form. Vi måste fortsätta att agera med beslutsamhet och göra ytterligare ansträngningar för att bekämpa de orsaker som förekommer. Vi måste se till att fler ekonomiska möjligheter öppnas för kvinnor, att de uppnår större ekonomiskt oberoende och får fullständig tillgång till ekonomiska resurser, stöd, assistans och utbildning. 
Kratsa-Τsagaropoulou (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! När jag var i Genève i Schweiz förra onsdagen för att delta i ett evenemang, lade jag märke till en väldig affischtavla som proklamerade att det förekommer fattigdom i samhället. Den fångade särskilt min uppmärksamhet och jag tänkte automatiskt att en sådan affischtavla skulle vara på sin plats i våra samhällen i EU. Dessvärre måste vi alla inse detta, även vi som ansvarar för den politiska beslutsprocessen och kommer i daglig kontakt med verkligheten, eftersom det är något som kränker vår demokrati och ifrågasätter effektiviteten inom vår politik.
Den statistik som står till vårt förfogande är både avslöjande och oroväckande. Fattigdomen berör i genomsnitt minst 15 procent av EU-medborgarna i unionens tidigare 15 medlemsstater, och utgör hur som helst ett ständigt problem i de flesta länder. Inte heller är situationen enhetlig, och detta är något vi särskilt borde uppmärksamma för att förstå varför situationen är bättre på vissa platser än på andra och vilka positiva resultat som har uppnåtts.
Från Sverige till Irland och från länderna i syd till de nya medlemsstaterna – överallt är situationen mycket allvarlig för vissa grupper, som t.ex. arbetslösa, ensamstående föräldrar, äldre som lever ensamma och familjer med många barn, och majoriteten inom alla dessa grupper är kvinnor.
EU-medborgarna, och särskilt kvinnorna, har ytterst akuta farhågor och krav, vilket vi kunde se i valet till Europaparlamentet. Det var inte länge sedan. I debatten om konstitutionen kommer man att fokusera på dessa frågor, om min erfarenhet stämmer. Låt oss vara inställda på det. Vi måste både förbereda våra reaktioner på dialogen och vår politik på såväl EU-nivå som nationell nivå. Debatten om budgetplanerna för 2007-2013, den nya förordningen om strukturfonderna och nästa års budget ger oss goda möjligheter att uppmärksamma dessa frågor. Det är emellertid inte enbart de ekonomiska medlen för sysselsättning och sociala stödåtgärder som räknas. Utvärderingen av vår politik bör vara mer kvalitativt inriktad. Vi måste undersöka om de beviljade medlen har någon effekt, åtminstone utifrån perspektivet med våra önskemål och beräkningar.
Är Europeiska kommissionen och rådet (som i dag som vanligt är frånvarande vid den här typen av debatt) nöjda med den utvärdering som görs av de nationella handlingsplanerna för sysselsättning och de nationella handlingsplanerna för social integration, och med resultaten från samordningen som ni nämnde, herr kommissionär? Har man gått till botten med problemen och resultaten? Har könsperspektivet verkligen integrerats? Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män har flera gånger insisterat på och framfört åtskilliga rekommendationer om effektivt och grundligt integrerande av jämställdhetsfrågorna. För detta krävs emellertid särskilda undersökningar och särskild forskning, statistik måste sammanställas efter kategori och indikatorer är nödvändiga, vilket ni nämnde herr kommissionär. Vi måste givetvis också undersöka all den sammanställda statistiken på en harmoniserad nivå, eftersom statistiken inom vissa av EU:s medlemsstater är inte harmoniserad. Harmonisering är nödvändigt om vi skall kunna sammanställa faktiska uppgifter och få jämförande tabeller som kan möjliggöra en bättre tillämpning av politiken för utbyte av bästa praxis. Jag anser att det här är avgörande, inte bara för vår sammanhållning inom EU:s 25 länder, utan också för förberedelserna för en ny utvidgning och för att vi skall uppnå målen med biståndspolitiken i våra utrikesförbindelser. 
Gröner (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Ni har skildrat den situation som råder tio år efter det att parlamentet antog betänkandet om kampen mot kvinnors fattigdom inom EU, och ni har granskat den noga. Jag måste säga att vi har uppnått en hel del och att mycket har hänt inom EU. Man skulle kunna säga att EU framträdde som en ledstjärna för kvinnors rättigheter vid Internationella kvinnokonferensen i Peking. Vi har alltid gått i spetsen för dessa rättigheter, och därför är det särskilt plågsamt att vi inte i väsentlig mening har lyckats minska klyftan mellan fattiga och rika inom EU.
Jag anser att det är kvinnor som drabbas av fattigdomen, och verkligheten visar tydligt att det fortfarande återstår mycket att göra för att förändra situationen. Kvinnor utgör fortfarande majoriteten inom riskgrupperna långtidsarbetslösa, ensamstående föräldrar och utarmade äldre. Det är synnerligen plågsamt och tragiskt att barn löper särskilt stor risk att drabbas av fattigdom i våra framgångsrika samhällen, och låt mig bara säga att jag därför blev särskilt upprörd över Rocco Buttigliones diskriminerande yttranden om mödrar som på egen hand uppfostrar sina barn. Det är något som vi inte bör finna oss i eller låta passera obemärkt.
Det är på utbildningsområdet som könsklyftan blir påfallande tydlig. En tolkning av Unescos siffror avslöjar att bristen på utbildning är en av de huvudsakliga faktorer som tvingar kvinnor in i fattigdom. En annan faktor inom EU är att vi kvinnor har otrygga anställningsförhållanden, och inom dessa socialgrupper är det också oerhört vanligt med våld. Dödligheten bland mödrar ökar, och de kvinnor som lever i fattigdom löper särskilt stor risk. Kvinnor är också särskilt hårt drabbade av hiv och aids, och utgör för närvarande majoriteten av de i världen som nyligen smittats. Vi måste ta hänsyn till alla dessa aspekter och fördubbla våra ansträngningar för att bekämpa dem. De ekonomiska förlusterna som detta resulterar i är ofantliga, och därför bör vi, när vi genomför Lissabonstrategin och när det gäller de frågor som kommissionären hänvisade till, verkligen fullfölja påståendet att när allt kommer omkring är kvinnors utveckling och stödet till dem den nyckelfaktor som den europeiska sociala modellen bygger på. Dessutom har vi inom EU faktiskt de mest generösa resurserna för att ytterligare bemyndiga kvinnor och därigenom göra EU:s samhällen mer humana.
Vi inom utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män kräver att dessa frågor skall införlivas i framtida stora projekt om den europeiska sociala modellen, Progress-programmet, strukturfonderna och de nya sysselsättningsriktlinjerna. Det konstitutionella fördraget ger oss pålitliga instrument för detta syfte; låt oss förverkliga det, och med hjälp av integreringen av ett jämställdhetsperspektiv sätta kvinnorna i främsta rummet under våra överläggningar. 
Carlshamre (ALDE ).
   – Herr talman, ledamöter, kommissionsledamot Schreyer! Fattigdomen i världen är stor; det är ingen nyhet. Det är heller ingen nyhet att kvinnor drabbas hårdare än män. I många år har vi talat om utveckling, bistånd och solidaritet, men i praktiken har det handlat om alldeles för lite pengar. Däremot har det handlat om stora pengar som vi i den rika delen av världen har fått på bekostnad av fattiga människor långt borta. Framförallt gäller detta den union som jag i grund och botten ändå är stolt över att tillhöra.
Fattigdom både inom och utanför unionen drabbar kvinnor hårdare än män. I och utanför Europa är fattigdomen särskilt utbredd bland kvinnor som lever på landsbygden. När man kan producera sin egen mat har man ändå kommit en bit på vägen i kampen mot fattigdom.
Hur kan vi i Europa hjälpa kvinnor i de allra fattigaste länderna? För mig är svaret enkelt. En stor andel av världens jordbrukare är faktiskt kvinnor och vår union har en avgörande roll att spela när det gäller utvecklingsländernas livsmedelsförsörjning. Vår jordbrukspolitik med subventioner och exportstöd är ett direkt hinder för att en familj i utvecklingsländerna skall kunna producera mat för försäljning och föra in produkter till vår del av världen.
Genom vår politik stänger vi dem ute. Genom våra bidrag till våra egna producenter dumpar vi priserna på deras marknad. Frågan om vår jordbrukspolitik är en skamfläck för EU. Som ni vet ligger inte ansvaret i denna kammare. Det är ingen hemlighet att Europas statschefer bär ansvaret för att omkring hälften av EU:s budget bidrar till att göra världens fattiga ännu fattigare. Denna omvända biståndspolitik måste få ett slut.
Igår fick den utsedde kommissionsordföranden José Manuel Durão Barroso bakläxa. Att vi här i parlamentet lyckades samla oss och tydligt markera att vi inte accepterade en kommission baserad på homofobi och kvinnohat är en stor seger. Vi i parlamentet har möjlighet att göra mycket mer. Förhoppningsvis kommer vi också att kunna avskaffa den skamliga jordbrukspolitiken. Det är först då som vi kan säga att Europeiska unionen gör något för att bekämpa fattigdomen. 
Breyer (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar, fru kommissionär! Fattigdomen har ett ansikte och vi har redan kunnat konstatera att det är en kvinnas ansikte. Fattigdomen slår särskilt hårt mot ensamstående föräldrar och i synnerhet mot kvinnor med barn. I vårt samhälle talas det ofta om att barnen är en tillgång, men i slutändan drabbas ändå människor med många barn av fattigdom. Det är verkligen en skandal och jag anser att kommissionen måste göra mycket mer, inom ramen för Lissabonprocessen och på andra områden. Det behövs mer sysselsättning för kvinnor och det måste vara en av EU:s absoluta hjärtefrågor att göra mer i fråga om barnomsorg, i syfte att förbättra situationen när det gäller utbildning och barnomsorg.
Vi vet också att fattigdom drabbar äldre kvinnor särskilt hårt. Att undanröja diskrimineringen av kvinnor inom de privata pensionssystemen utgjorde ett litet steg i rätt riktning, men även här återstår det fortfarande mycket att göra. Det finns alldeles för få indikatorer på EU-nivå som kan bidra till att underlätta framsteg i kampen mot kvinnors fattigdom och det tas inte heller tillräcklig hänsyn till den här frågan när politiken utformas. Kommissionen måste ta ännu ett stort steg framåt för att kvinnofrågor och lika rättigheter för kvinnor skall integreras inom EU:s politikområden.
Det finns alldeles för lite statistik som kan utgöra underlag i det här sammanhanget. Jag hoppas att kommissionen kommer att hålla tidtabellen för jämställdhetsinstitutet och att det inte blir några ytterligare förseningar. Liksom rådet har framhållit behöver vi jämställdhetsinstitutet, inte bara för att sammanställa statistiken, utan kanske också för att kunna dra slutsatser av den.
Låt mig slutligen nämna en punkt som hittills inte har tagits upp, nämligen kvinnor och miljö. Vi känner till att miljöförstöring ökar risken för fattigdom, i synnerhet i det vi kallar tredje världen. Hållbar utveckling måste därför fortsätta att vara den främsta prioriteringen på dagordningen. 
Svensson (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Fattigdomen ökar inom unionen; det har talare i debatten här framfört. Är inte det ett tillräckligt skäl för att överge den nyliberala ekonomiska politiken med stabilitetspakt och konvergensregler? Det har ju visat sig att den politiken inte leder till utjämning eller minskad fattigdom, tvärtom.
Patriarkala maktstrukturer genomsyrar hela vårt samhälle, i medlemsstaterna och framför allt i den Europeiska unionen. EU:s ekonomiska politik är definitivt inte jämställd. Den är till stora delar utformad av män och för män. Varken ekonomin, politiken, utbildningen eller hälsovården är jämställd.
Inte heller fattigdomen är jämställd. Kvinnor drabbas hårdast och är mest utsatta för fattigdom och konsekvenserna av att leva i fattigdom. Jag måste erkänna att det ibland är ganska tröttsamt att år efter år höra makthavare uttala alla vackra ord om målsättningar för jämställdheten, för minskad fattigdom för kvinnor osv. och samtidigt veta att det i praktisk handling sker ytterst lite.
Kvinnors fattigdom är ingen naturlag. Det måste inte vara så. Med rätt politiska och ekonomiska beslut kan förhållandet ändras. Varför, vill jag också fråga, är principen om ”gender mainstreaming” fortfarande inte genomförd? 
Krupa (IND/DEM ).
    –  Herr talman, mina damer och herrar! EU:s utvidgning har inneburit en betydande ökning av antalet människor som lever i fattigdom. Statistiken visar att mer än 65 miljoner av EU:s 450 miljoner invånare lider av fattigdom eller till och med lever i sådan nöd att det är ett hån mot deras mänskliga värdighet. I de nyanslutna EU-länderna har problemet förvärrats framför allt till följd av produktionsminskningen, den ökade arbetslösheten och de rika ländernas ekonomiska expansion. Detta gäller i synnerhet mitt hemland Polen.
Enligt min mening kan EU-utvidgningen inte betraktas som en framgång om den sker till priset av mycket lidande, smärta och orättvisa, samtidigt som klyftan mellan rika och fattiga ökar. När fattigdom övergår i nöd utgör den ett hot mot freden. Som den Helige Fadern Johannes Paulus II påminner oss: ”Om ni önskar fred så sträck ut handen till de fattiga.” De fattiga länderna har inte bara skuldproblemet att hantera. De ställs inför många andra oroande problem, t.ex. den bristande tillgången till utbildning och hälso- och sjukvård, men också psykiska sjukdomar, depressioner, självmord, missbruk, olika sjukdomar, tvångsprostitution av kvinnor och barn och till och med människohandel. De måste även ta itu med migrationsproblemet och det hot som detta utgör för familjens stabilitet eller rättare sagt för hela samhället. Stressiga arbetsförhållanden och exploatering av arbetstagare gör att framtiden framstår som ännu osäkrare.
Fattigdomens konsekvenser blir mest kännbara för landsbygdsinvånarna, arbetslösa, funktionshindrade och kroniskt sjuka, där majoriteten utgörs av barn och kvinnor. Den sistnämnda gruppen bör få särskilt skydd, eftersom det är de som bär ansvaret för att fostra nästa generation. Kvinnorna dignar inte bara under hushållsarbete utan även under lönearbete, och de får bära den enorma bördan av omvandlingsprocessens konsekvenser. Detta gäller även för mitt land. Ett allt större antal människor i Polen påverkas av fattigdom. Totalt sett utför kvinnorna två tredjedelar av allt arbete, men får enligt uppgift mindre än 5 procent av den totala inkomsten och äger mindre än 1 procent av den totala egendomen. Man bör därför fråga sig om den illusoriska och ytliga ökningen av andelen kvinnor i styrande organ kan kompensera dessa orättvisor. Det är viktigt att överväga om gemenskapens huvudparoller – demokrati, lika rättigheter och lika möjligheter – inte borde ersättas med respekt för moraliska principer och en övergång till ekonomiska mekanismer som kan säkerställa en jämnare fördelning av egendom. Det behövs förmodligen konkreta åtgärder för att ge aktiv hjälp och omsorg till dem som behöver det. För att hantera den här frågan på ett moget sätt krävs en genomgripande strategi. Förstår man inte detta, kommer den materiella fattigdomen hos miljontals människor inte att vara någonting i jämförelse med den andliga fattigdomen hos de mäktiga och rika i denna värld. 
Schenardi (NI ).
   – Herr talman! Trots tekniska framsteg, trots olika sociala framsteg och trots de åtgärder som genomförs för att dessa förmåner skall omfatta samtliga länder inom EU, lever alltför många kvinnor fortfarande i stor fattigdom och detta fenomen är ännu mer påtagligt i de kandidatländer som vill gå med i Europeiska unionen. Det finns till och med tecken på att fattigdom håller på att bli ett alltmer kvinnligt problem.
Den här fattigdomen har sin grund i uppenbara sociala faktorer och framför allt i att flickor och pojkar inte har samma tillgång till skolgång, universitetsutbildning och yrkesutbildning. Utan utbildning får de inget jobb och ingen lön. Utan lön betalar de inga socialförsäkringsavgifter och får därför inte heller någon sjukvårds- eller socialförsäkring, inget arbetslöshetsunderstöd och ingen pension. Med fattigdomen ökar också sjukdomarna och på ålderns höst blir läget desperat. Men under sina liv har dessa kvinnor tveklöst bidragit stort till samhället genom att fostra sina barn och utföra arbete som är enkelt, dåligt betalt och ofta svart. Som ni är väl medvetna om leder den här fattigdomen också till kvinnodiskriminering och kvinnohandel.
Jag anser därför att det är avgörande att gå till roten med det onda. Att bara dela ut enskilda bidrag utgör inte någon permanent lösning på problemet och kommer inte att få fattigdomen bland kvinnor att försvinna. Vi måste göra allt som står i vår makt för att se till att de får samma tillgång till skol- och yrkesutbildning. Det är där vi måste inleda vår kamp mot den fattigdom som framför allt drabbar kvinnor. 
Bauer (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja göra ytterligare två iakttagelser angående Anna Záborskás fråga:
För det första har omfattande forskning visat att det är kvinnorna som har burit det huvudsakliga ansvaret för övergången i de nya medlemsstaterna, både i ett psykologiskt och ett socioekonomiskt perspektiv. Detta är också nära förknippat med att fattigdom i allt högre grad drabbar kvinnor. Oavsett om kvinnor har arbete eller ej löper de risk för fattigdom. För kvinnor med anställning gäller detta framför allt de lägst betalda yrkena och är i första hand ett resultat av att kvinnolönerna länge har legat i genomsnitt ca 25 procent lägre än manslönerna. Detta är inte ett undantag, utan ett genomsnitt som gäller för praktiskt taget hela Europa.
När det gäller arbetslösa kvinnor är det framför allt de äldre som befinner sig i de mest komplexa och svåra situationerna. I vissa länder får de inte tillgodoräkna sig den tid de har tillbringat med att uppfostra barn och detta gäller i synnerhet för ensamstående mödrar.
Det har också visat sig att möjligheten att ta sig ur fattigdomsfällan minskar om det finns få arbetstillfällen och långtidsarbetslöshet, och att möjligheten minskar ytterligare ju längre en person har gått arbetslös. I mitt hemland Slovakien riskerar uppemot 21 procent av befolkningen fattigdom eller lever under fattigdomsstrecket, enligt den senaste statistiken från statistikbyrån som har beräknats enligt Eurostats metoder.
Min andra iakttagelse är att en av de viktigaste dimensionerna inom hållbar utveckling är den sociala dimensionen och då i synnerhet fattigdom. Att fattigdom i allt högre grad drabbar kvinnor är inte ett problem bara för de nya medlemsstaterna. Det är också helt uppenbart att fattigdomen bland kvinnor ofta leder till social utslagning bland barn, vilket därför påverkar framtidsutsikterna för den nya generationen.
Jag ställer mig också bakom ståndpunkten att det här är angelägna frågor och att den könsspecifika statistiken måste stärkas i samband med upprättandet av ett kunskapsbaserat samhälle. Jag håller även med om att vissa länder, och i synnerhet regeringarna i vissa länder, försöker att ta lätt på fattigdomsproblemet, som om det var ett symptom på ett personligt misslyckande.
Jag förväntar mig att Europeiska kommissionen tillämpar en fastare politik även i det här hänseendet.
Estrela (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Fenomenet fattigdom har inget kön. Det här är inte uteslutande ett kvinnoproblem, men det berör framför allt kvinnor. Kvinnor har lägre löner och får mindre socialt skydd. De är de sista som får permanent arbete och de första som sägs upp. Kvinnors ekonomiska beroende begränsar deras frihet. Hur många av de fattiga ensamstående mödrarna har ingen möjlighet att ge sina barn mat, tak över huvudet och statligt stöd som de kan leva på med ett minimum av värdighet?
De här ensamstående mödrarna, som Rocco Buttiglione valde att förolämpa, är verkliga hjältinnor. Lyckligtvis gav parlamentet honom det gensvar som han förtjänade, och det var glädjande att höra Michaele Schreyer säga att vi måste respektera ensamstående mödrar. Jag är övertygad om att José Manuel Barroso också tänker på det framöver.
Allting hänger samman: fattigdom, sjukdomar, analfabetism, låg utbildning, spädbarns- och mödradödlighet, städernas förfall och miljöförstöringen, social diskriminering, dåliga yrkeskvalifikationer, arbetslöshet, promiskuitet, våld i hemmen och människohandel. Varje år dras omkring 700 000 kvinnor och barn in i nätverk för människohandel. EU-institutionerna kan inte blunda för denna chockerande siffra. Fattigdom gör att fler barn än någonsin överges, våldtas, säljs, slås och till och med mördas av sina egna föräldrar. Allting hänger ihop, exempelvis fattigdom och dödsfall till följd av illegala aborter, vilket vi nyligen visade här i parlamentet med fartyget som tillhör rörelsen ”Women on Waves”. Vi får inte glömma att de som drabbas hårdast av att man kriminaliserar ett frivilligt avbrytande av en graviditet är kvinnorna från de allra fattigaste delarna av samhället. Fattiga kvinnor får betala med sin hälsa och även med sina liv för de avskyvärda lagar som hindrar dem från att få tillgång till en säker och hygienisk metod för att frivilligt avbryta en graviditet. Så är det i Irland, Polen och Portugal.
Det krävs praktiska åtgärder för att bekämpa den sociala utslagningen av kvinnor, något som ju också fastställs i Lissabonstrategin. Vad som behövs är en uppdatering av Lissabonstrategin för att inbegripa ett genusperspektiv. Det Europa som vi eftersträvar och förtjänar måste visa mycket större solidaritet, rättvisa och humanitet även mot kvinnor. 
Ek (ALDE ).
   – Herr talman! Drygt hälften av jordens befolkning är kvinnor. Två tredjedelar av allt arbete utförs av kvinnor, men bara en tiondel av alla inkomster intjänas av kvinnor.
Pekingdeklarationen om målen om jämställdhet, utveckling och fred och en handlingsplan för att uppnå dessa mål antogs för mer än tio år sedan enhälligt av 189 länder vid FN:s fjärde världskvinnokonferens. EU:s medlemsländer fanns med bland dessa länder. Fortfarande är glappet mellan ord och handling oroväckande stort när det gäller kvinnors rättigheter, med följden att fattigdomen har feminiserats i världen. Vi måste satsa på kvinnorna i de fattiga länderna och därmed infria också FN:s millenniedeklaration som anger att den extrema fattigdomen skall halveras till 2015.
Det finns ingen enkel lösning. Fattigdom löses inte med pengar utan med engagemang för mänskliga rättigheter och hållbar utveckling. Nobelpriset till Wangari Maathai är ett exempel på vad som kan göras.
Genom att säkra kvinnors rättigheter säkras också mark, vatten och möjligheter till försörjning och lokal utveckling. Vi måste våga ställa krav på omvärlden. Det är därför viktigt att kvinnor erkänns som fullvärdiga medborgare i biståndspolitiken, både som biståndsgivare och biståndsmottagare. Jag vill veta hur kommissionären arbetar på detta område.
Nästan hälften av jordens befolkning är män, för att vända på resonemanget. En tredjedel av allt arbete utförs av män, men nio tiondelar av alla inkomster intjänas av män. Detta faktum gäller också inom Europeiska unionen, och jag håller inte med om kommissionärens beskrivning. Lönediskrimineringen ökar och arbetslösheten för kvinnor ökar. Kvinnor har sämre hälsa och kvinnor är fattigare än män inom Europeiska unionen.
När vi nu skall arbeta med Lissabonprocessen vill jag veta vad kommissionen gör för att säkra kvinnors rättigheter, för att nå en hållbar ekonomisk utveckling och för att kvinnorna skall kunna tillgodogöra sig de rättigheter som de har tillerkänts. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Det är visserligen svårt att få tag på könsuppdelade officiella uppgifter eftersom de antingen är allvarligt försenade eller också saknas helt, men när det gäller de 70 miljoner människor som riskerar att leva i relativ fattigdom i det utvidgade EU, vet vi alla att fattigdom och social utslagning är något som särskilt drabbar kvinnor, oavsett om det beror på att de är gamla och får de lägsta pensionerna, att de är unga eller medelålders och arbetslösa, att de har ett osäkert jobb som inte ger dem några rättigheter eller är dåligt betalt, eller på att de är invandrare eller ensamstående mödrar.
Situationen förvärras ytterligare eftersom ett allt större antal människor berörs. Vissa uppgifter visar på allvaret i situationen, som för övrigt varierar stort från land till land. Av de cirka 20 miljonerna arbetslösa i EU är t.ex. mer än 51 procent kvinnor. Arbetslöshet har med andra ord liksom fattigdom ett kvinnligt ansikte och får allvarliga konsekvenser för kvinnor som utsätts för multinationella bolag som omstrukturerar och utlokaliserar, vilket sker i mitt land Portugal. När det gäller arbetslöshet visar de senaste uppgifterna från Eurostat att endast 38 procent av de permanenta tjänsterna i EU:s 25 medlemsstater innehas av kvinnor, vilket innebär att merparten av det arbete som utförs av kvinnor är osäkert. Trots detta är den totala sysselsättningen bland kvinnor endast 55 procent, medan motsvarande siffra för män är så hög som 71 procent.
Det räcker därför inte att försvara jämställdhetsprincipen. Vad som behövs är en genomgripande översyn av gemenskapens politikområden, där det som prioriteras är arbetstillfällen, social integration och kampen mot diskriminering. Detta skulle medföra en förändring i Europeiska centralbankens ekonomiska och monetära politik samt stabilitets- och tillväxtpakten, som skulle ersättas med en pakt för utveckling, arbetstillfällen och social integration. Samma sak gäller för Lissabonstrategin där konkurrenspolitiken och politiken för den inre marknaden måste ändras för att ge alla en garanterad tillgång till högkvalitativa offentliga tjänster inom utbildning, hälso- och sjukvård, social trygghet, offentliga transporter och bostäder samt främja den sociala integrationen och sammanhållningen. 
Riera Madurell (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Låt mig framhålla att den bästa förklaringen till att fattigdom i allt högre grad drabbar kvinnorna i vår utvecklade del av världen, där vi har en marknadsekonomi, är att det alltjämt förekommer olika anställningsnormer beroende på kön.
Om kvinnolönerna i genomsnitt är mycket lägre än manslönerna – så som det har sagts – är det viktigt att vi vidtar effektiva åtgärder för att direkt angripa orsakerna till denna diskriminering.
Fru kommissionär! Det stämmer som ni sade att den arbetsdiskriminering som många kvinnor utsätts för är ett resultat av att de i mindre utsträckning har haft tillgång till utbildning, och också i många fall ett resultat av problemen med att förena yrkes- och familjelivet. Detta påverkar tveklöst både kvinnors arbete och löner, men det är också så att många kvinnor drabbas av en dold lönediskriminering, antingen för att många av dem har sämre betalade arbeten eller också för att lägre löner betalas ut till arbetskategorier där majoriteten är kvinnor eller för att incitamentet att anställa kvinnor ökar efterhand som deras rättigheter minskar. Fru kommissionär! Det är därför angeläget att vi förebygger, kartlägger och undanröjer dessa former av diskriminering för att uppnå verklig jämställdhet på löneområdet.
Jag skulle också mycket kortfattat vilja ta upp kvinnors ökade emigration. I åratal har huvuddelen av migrationsflödena utgjorts av män, medan kvinnor endast har kommit till vårt territorium för att återförenas med familjen. Det här mönstret håller snabbt på att förändras, och under de senaste åren har alltfler kvinnor emigrerat på egen hand och med det direkta syftet att finna arbete.
De många ensamma kvinnliga immigranterna, som inte har någon som kan hjälpa dem med familjeförsörjningen, utsätts tveklöst för en dubbel diskriminering på grund av sitt ursprung och sitt kön. Fru kommissionär! Detta gör att vi måste ägna mycket mer uppmärksamhet åt kvinnliga invandrare.
Fru kommissionär! Vi måste göra allt för att förhindra att fattigdom i allt högre grad drabbar kvinnorna, eftersom vi måste komma ihåg att vi talar om rättvisa och välfärd för alla. 
Batzeli (PSE ).
   – Fru kommissionär! Fattigdom och social utslagning, vilket proportionellt sett påverkar fler kvinnor än män – 20 procent jämfört med 19 procent av hushållen som styrs av män – utgör den moderna formen av social utarmning och överträdelse av de mänskliga rättigheterna under 1900- och 2000-talet.
Tyvärr har ännu ingen tagit sig an den här frågan med effektiva och radikala reformer. Det krävs en ny social karta, som bygger på en specifik och integrerad strategi för att bekämpa fattigdom och social utslagning inom alla samhällsgrupper och särskilt bland kvinnor.
Den mest grundläggande strategin för att bekämpa fattigdom inom EU är att fastställa en minimilön, vilket är något som kan börja tillämpas för den grupp av kvinnor som lever på gränsen till fattigdom. En sådan strategi kommer att garantera att hela befolkningen får en tillfredsställande inkomst. Minimiinkomsten är den inkomst som måste användas som en övergångsfas för att återintegrera kvinnor i sysselsättning, och som skall kombineras med utvecklingspolitik i och utanför gemenskapen, med socialförsäkringar och strategier för hälso- och sjukvård, social trygghet, bostäder och barnbidrag, utbildning och yrkesutbildning, landsbygdsutveckling och sysselsättning.
Det är både viktigt och nödvändigt att uppnå ett samarbete mellan alla EU-länderna och mellan de lokala och regionala myndigheterna för att minska nya former av fattigdom bland invandrare samt framväxten av nyfattiga grupper.
Fru kommissionär! Som ni väl känner till är fattigdom inte någon prioriterad fråga inom socialpolitiken, gemenskapspolitiken och strukturfonderna. Såväl medlemsstaterna som gemenskapen satsar hellre på att stärka den europeiska ekonomins konkurrenskraft än på sociala frågor som kvinnofrågor och fattigdom. Fru kommissionär! Den moderna europeiska modellen får inte fläckas genom marginaliserade samhällsgrupper som kvinnor, som är den grupp där utarmningen först får fäste. 
Hedh (PSE ).
   – Herr talman! Jag tänkte avsluta med en tankeställare. Vem bryr sig?
Vem bryr sig om att över en miljard människor lever i fattigdom i världen idag, varav den stora majoriteten är kvinnor och flickor? Vem bryr sig om att kvinnor är de enda familjeförsörjarna i en tredjedel av hushållen i världen?
Vem bryr sig om att kvinnors sexuella och ekonomiska underordning fungerar som motor för spridningen av hiv- och aidsepidemin? Vem bryr sig om att 57 procent av alla barn som inte får någon grundläggande skolgång är flickor? Vem bryr sig om att en kvinna varje minut dör av orsaker relaterade till graviditet och förlossning? Vem bryr sig om att närmare hälften av alla förlossningar i utvecklingsländerna sker utan att en medicinskt utbildad person är närvarande?
Vem bryr sig om att 80 procent av alla flyktingar runtom i världen idag är kvinnor och barn? Vem bryr sig om att kvinnor och flickor utför två tredjedelar av världens arbete för fem procent av inkomsten?
Jag bara undrar när Europa och världen skall börja bry sig om dessa frågor på allvar? 
Schreyer,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag tackar för denna engagerade debatt. Det kan vara värt att gå närmare in på många av de olika synpunkter som har tagits upp, men jag skulle ändå vilja framhålla två punkter. Den ena gäller sambandet mellan EU-budgeten, jordbruksutgifterna och fattigdomen – även bland kvinnor – i utvecklingsländer. Det sades här att närmare hälften av budgeten skulle bidra till att ytterligare förvärra kvinnornas fattigdom i utvecklingsländerna. Jag kan inte låta det påståendet få stå oemotsagt. Det var naturligtvis framför allt jordbruksbidragen som ni syftade på och detta vid en tidpunkt när kommissionen har lyckats minska jordbruks- och exportbidragen i sina förhandlingar med Världshandelsorganisationen, vilket har skapat ökade möjligheter för utvecklingsländerna.
För det andra spelar naturligtvis jordbruksutgifterna en avgörande roll för att motverka fattigdom inom landsbygdsområdena och jordbrukssektorn. Vi känner alla till sambandet mellan fattigdom, landsbygd och kvinnor. EU-budgetens program för att främja landsbygdsutvecklingen är därför av enorm betydelse för att förhindra att kvinnor drabbas av fattigdom.
Min nästa punkt gäller Lissabonstrategin. Ni frågade om breda riktlinjer och specifika förslag. Jag skulle vilja påminna om att det var kommissionen som inom ramen för Lissabonstrategin valde att utarbeta målet om fler kvinnor i sysselsättning och det på relativt kort tid. Det var sedan också kommissionen som framhöll att det var omöjligt att ställa upp ett mål om fler kvinnor i sysselsättning om det inte tas någon praktisk hänsyn till barnomsorg. Utan detta är det omöjligt att nå målet med fler kvinnor i arbete. Som kvinna tycker jag också att det var mycket glädjande att höra att stats- och regeringscheferna hade tagit upp frågan om barnomsorg vid ett toppmöte och i samband med detta lagt fram en resolution om att det måste vara lättare att få barnomsorg. Det är ju naturligtvis så att Europa inte kan bli mer konkurrenskraftigt om man inte också ökar kvinnornas möjligheter till sysselsättning. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga (B6-0018/2004) till kommissionen från Karl-Heinz Florenz för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om miljökonsekvenser av högintensiva aktiva marina ekolod. 
Florenz (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Det gläder mig att det inte var sista gången som vi fick se kommissionären här, eftersom vi i går indirekt förlängde hennes anställningskontrakt.
Som jag förstår det är detta en muntlig fråga och inget anförande, så jag skall försöka att fatta mig mycket kort. Den här frågan gäller som ni vet miljökonsekvenserna för valar av användningen under vatten av ekolod, vilket är en militär och civil utrustning som får tämligen betydande konsekvenser för valarnas hörselsystem. Tyvärr har vi fått indikationer från experter om att det förekommer massdöd bland valar, och det är inte något som har startat nyligen utan något som har pågått en längre tid.
Vi skulle vilja veta om kommissionen har informerats om de här nya studierna och om dessa har offentliggjorts i tillräcklig utsträckning. Vi skulle också gärna vilja veta om kommissionen är medveten om att Förenta staterna redan har monterat ned de stationära ekolodssystemen av det här slaget. Är kommissionen medveten om att det sedan en tid finns ny teknik för att utföra de här funktionerna?
Vi ser här att det finns en innovationspotential inom ramen för Lissabonstrategin. Vi vill inte skrota några fartyg, men vi vill däremot att våra vänner inom försvarssektorn skall kunna fortsätta att färdas under vatten under ordnade former, i stället för som för närvarande tyvärr är fallet, med viss förvirring och oordning. Här finns det möjlighet till innovation! Är kommissionen beredd att vidta åtgärder på det här området även utanför Europeiska unionen? 
Schreyer,
   . – Herr talman, herr Florenz, mina damer och herrar! Kommissionen välkomnar denna möjlighet att tack vare parlamentet än en gång framhålla vikten av att bevara och skydda havsmiljön.
Vid parlamentets sammanträdesperiod i mars i år gjorde kommissionär Solbes på kommissionens vägnar ett uttalande om effekterna på havsmiljön av användning av ekolod med låg frekvens, där det framhölls att EU:s medlemsstater enligt EG-lagstiftningen är skyldiga att inrätta strikta system för att skydda valarna i de europeiska vattnen. Kommissionen hade emellertid inte tillgång till den nödvändiga informationen om högintensiva aktiva marina ekolod och deras potentiella effekter på valar för att kunna klargöra olösta vetenskapliga spörsmål och inta en entydig ståndpunkt.
Kommissionen har därför uppmanat Internationella havsforskningsrådet att utföra en vetenskaplig studie av denna komplexa fråga. Denna studie kommer att utgöra en bas för fastställandet av de åtgärder som kan komma att bli nödvändiga i framtiden för att undvika att valarna störs och garantera att bestämmelserna i livsmiljödirektivet följs.
Den vetenskapliga studien har därefter inletts och utkastet till slutsatser förväntas vara klart i början av 2005. Kommissionen kommer att tillkännage resultaten av denna studie för parlamentet och allmänheten. Genom livsmiljökommittén kommer vi att samråda med medlemsstaterna om de bästa möjliga alternativen för att skydda valarna mot ekolod och andra former av bullerföroreningar, och samtliga berörda parter kommer att engageras i dessa diskussioner.
Kommissionen är medveten om de potentiella miljökonsekvenserna av militära aktiviteter, men eftersom EU inte har någon behörighet inom det här området kan gemenskapen inte vidta några åtgärder för att reglera utvecklingen av ny försvarsteknik. Om vi blir mer delaktiga i försvarsforskningen framöver, kommer det naturligtvis också att innebära att vi får en betydande roll. Låt mig upprepa att studien beställdes i september 2003 och beräknas finnas tillgänglig i slutet av detta år. Studien är en komplex uppgift eftersom den skall utgöra en sammanställning av all tillgänglig kunskap i ämnet, och med tanke på att detta har att göra med den militära sektorn har uppgiften ofta inte varit lätt.
Vi ber er därför notera att det kan ta tid att slutföra studien. Men jag – liksom mina kommissionärskollegor – hoppas verkligen att resultaten kommer att vara tillgängliga i början av nästa år och att de då kan utgöra en lämplig utgångspunkt för åtgärder. 
Korhola (PPE-DE ).
   – Herr talman! Först och främst skulle jag vilja tacka er för att ni har gett oss chansen att än en gång påminna alla om hur viktig den här frågan är och hur omfattande konsekvenser som högintensiva ekolod har för vår miljö och i synnerhet vår marina fauna. Vi har redan tagit upp frågan om valar två gånger och vi kommer att fortsätta med det framöver tills vi har gjort tydliga framsteg i den här frågan. Jag vill tacka kommissionär Schreyer för hennes svar, vilket inger hopp. Det är viktigt att kommissionen gör allt som står i dess makt inom ramen för sina befogenheter.
För två år sedan samlade jag personligen in namn till den första muntliga frågan, och det skall sägas att forskningsmaterialets omfång i frågan har ökat betydligt sedan dess. Exakt information om effekterna av högintensiva ekolod har hämtats från många tillförlitliga källor. Detta omfattar även de uppgifter som offentliggjordes av 18 europeiska forskare i tidskriften Natures nummer av den 9 oktober 2003, där det framgår att högintensiva ekolod utgör ett betydande hot framför allt för marina däggdjur, men också för fisk och annan marin fauna. Beläggen för att det finns ett samband mellan massdöden bland marina däggdjur och högintensiva ekolod har ökat betydligt.
I oktober för ett år sedan åkte forskare tillsammans med vår parlamentsdelegation till Natos högkvarter för att lägga fram två framställningar där Natos medlemsstater uppmanades att begränsa användningen av lågfrekventa aktiva ekolodssystem (LFAS) tills dess att en fullständig undersökning av miljökonsekvenserna och kopplingen till de aktuella dödsfallen bland valarna har genomförts. Vid den tidpunkten hade framställningen undertecknats av mer än 85 000 personer och 68 miljöorganisationer i Europa, Förenta staterna och Kanada.
Även om vi instämmer i att det är helt befogat att försöka att utveckla det här försvarssystemet och övervaka u-båtar som använder ny teknik, är det särskilt viktigt att vi tar hänsyn till vår sårbara miljö. Med tanke på den hållbara utvecklingen bör vi sträva efter att utveckla alternativ teknik som skyddar naturen samtidigt som dess fastställda mål nås. Både inom militärteknik och på andra områden är det värt att påminna oss själva om det ekologiska pris som vi måste betala för den teknik som vi väljer att använda. Med högintensiva ekolod är priset för högt. 
Sacconi (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Växthuseffekten, buller och kemiska föroreningar, överfiske och fartygsolyckor får förödande konsekvenser som leder till en dramatisk nedbrytning av våra hav och ofrånkomligen också av de valpopulationer som lever där.
Vi har nu giltiga och tillräckliga vetenskapliga bevis för att högintensiva aktiva marina ekolod kan medföra livsfara för valar, delfiner och fiskar. Alla valar är oerhört beroende av hörseln för att överleva och många arter har god hörsel och använder ljud inte bara för att lokalisera sitt byte utan även för att navigera och kommunicera, ofta över långa avstånd.
Bullerföroreningar till följd av ekolodsutrustning orsakar därför inte bara fysiologiska skador, utan inverkar också på djurens naturliga beteende och normala kommunikation. Bullerföroreningar dränker lockrop och gör djuren desorienterade och skrämmer dessutom bort dem från deras vanliga livsmiljöer där de hittar föda och reproducerar sig.
Förra året antog vi en resolution om skydd och bevarande av den marina miljön. Parlamentet röstade enhälligt för tillämpningen av enhetliga, samordnade åtgärder för att sätta stopp för nedgången i den biologiska mångfalden fram till 2010 och främja en hållbar användning av haven samt skydda och bevara de marina ekosystemen. Herr talman! Jag vill inte behöva påminna er om att vi åtog oss att följa dessa politiska mål vid det senaste världstoppmötet om hållbar utveckling.
Jag anser därför att det är vår plikt att anta bestämmelser som är utformade för att bevara den marina värld som omger oss, och uppmanar således kommissionen att stå fast vid de tidsfrister som tillkännagavs här i parlamentet för att gå från studier till konkreta förslag. 
Matsakis (ALDE ).
   – Herr talman! Högintensiva sonarsystem är en form av radarsystem under vattnet som huvudsakligen används för att upptäcka ubåtar. I stället för de elektromagnetiska vågor som används av radarsystem ovanför vattenytan använder det ljudvågor för att söka igenom havsvattnen. Dessa ljudvågor är, enkelt uttryckt, mycket höga ljud som rör sig över många hundra kilometer och, i de områden de används, fyller absolut varje kubiktum av havsvatten utan någon geografisk begränsning. Ibland är de så höga att de till och med kan höras utanför vattnet av människor som står på närliggande stränder.
Det är inte förvånansvärt att ett sådant bombardemang av intensivt buller orsakar allvarliga rubbningar i den marina miljön. Det är framför allt djur som av naturen har mycket känslig hörsel som störs, såsom valar och delfiner. Det en val hör och känner när sonarsystem används går att jämställa med det vi skulle höra och känna om fyra jumbojetmotorer var i full gång i det här rummet. De vetenskapliga bevis som samlats ihop huvudsakligen från obduktioner av strandade valar blir allt starkare och mer informativa. De flesta forskare låter sig övertygas av bevisen, och de uppfyller sannerligen kraven för vår försiktighetsprincip.
Bortsett från direkta skador på inre organ som till exempel innerörat gör ljudvågorna djuren panikslagna och får dem att i skräck röra sig okontrollerat och på måfå för att förtvivlat försöka undkomma det smärtsamma och förvirrande bullret från sonarsystemet. När de gör detta kan det hända att de stiger upp mycket snabbt från djupa vatten och således drabbas av en sorts dödlig dykarsjuka och/eller driver upp på närliggande stränder där de går sin död till mötes.
Det bör noteras att för varje strandat djur dödas eller skadas svårt hundratals fler, men vi får aldrig veta om dem eftersom de aldrig når stränderna. Det bör också noteras att när de dör av skador orsakade av sonarsystem är det en extremt plågsam, ångestfylld och långsam död.
Det är absolut nödvändigt att förslaget till resolution som lagts fram av utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet och som innehåller krav på inskränkningar i användandet av dessa sonarsystem snabbt antas och att det huvudsakliga innehållet inte ändras. Ändringsförslaget som föreslår inskränkningar i användandet av sonarsystemen i geografiskt icke-känsliga marina miljöer kommer, om det godkänns, allvarligt att försvaga denna resolution och till stor del göra den ineffektiv.
Lucas (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag är glad att vi har denna debatt eftersom det är en viktig miljöfråga som många människor redan är mycket bekymrade över.
Dessa nya, mycket kraftfullare sonarsystem – ett av de mest högljudda ljudsystem som någonsin uppfunnits – har satt i gång en epidemi av strandningar, inre blödningar, dövhet och lungskador överallt där de har testats. En enda signal från den nya tekniken kan påverka djur över en vattenyta på 3,8 miljoner km2. Därför räcker det helt enkelt inte med att kommissionen svarade på min skriftliga fråga i november förra året och bara sade att denna typ av teknik måste användas försiktigt. Denna typ av teknik användas försiktigt på grund av den enorma inverkan den har. På 160 kilometers avstånd från ljudkällan kan bullret fortfarande orsaka att vävnaderna i luftsäckarna bakom valars och delfiners hjärnor klipps av.
Jag lyssnade med stort intresse på kommissionärens inledning, och jag hörde mycket om mer forskning men ingenting om ett krav på moratorium. I juli utfärdade Internationella valfångstkommissionens vetenskapliga kommitté enhälligt ett starkt och betydande yttrande om intensivt undervattensbuller och åberopade vad kallar tvingande bevis för att hela val- och andra marina däggdjurspopulationer eventuellt hotas av det. Så tala inte om för oss att vi behöver mer forskning innan vi kräver ett moratorium – det behöver vi inte. Det finns gott om bevis på att vi måste agera. 
Jag råder starkt ledamöterna att rösta emot ändringsförslaget som lagts fram av PPE-gruppen och som eftersträvar att försvaga resolutionen genom att uppmana medlemsstaterna att införa geografiska begränsningar i känsliga marina livsmiljöer. Det finns helt enkelt ingen vetenskaplig motivering för detta ändringsförslag.
Eija-RiittaKorhola höll ett mycket bra tal – det är synd att hon nu har lämnat kammaren –, men hon förklarade inte varför hon har satt sitt namn på just det här ändringsförslaget som skulle urholka och försvaga just den resolution som hon påstår sig stödja. Eftersom en enda signal från denna lågfrekvensteknik kan påverka djur över en vattenyta på 3,8 miljoner km2 och vi inte vet så mycket om deras förflyttningsmönster, är geografiska begränsningar inte lämpligt. De kommer inte att fungera. Jag ber kollegerna att förkasta detta ändringsförslag. 
Sjöstedt (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Även vår grupp står naturligtvis bakom denna resolution och kravet på ett moratorium för att använda denna teknik. Vi har idag överväldigande bevis för att tekniken är skadlig. Det finns t.ex. belagt en rad samband mellan militärövningar där denna teknik används och stor förekomst av strandade valar.
Som nämnts tidigare i denna debatt finns det bara ett ändringsförslag till denna utmärkta resolution. Det kommer från den andra sidan av denna kammare, PPE-DE-gruppen. De vill mjuka upp en av de absoluta nyckelpunkterna genom att begränsa kraven på att man inte skall använda denna teknik till att bara gälla vissa geografiska områden. Detta är någonting som allvarligt skulle skada texten. Det är också en praktisk omöjlighet, då det handlar om arter som vandrar över enorma områden i havet och som man inte kan begränsa till vissa områden. Det handlar också om ljudvågor som i sig kan röra sig hundratals kilometer. Vi kommer att rösta för resolutionen och emot ändringsförslaget. 
Blokland (IND/DEM ).
   – Inom EU-politiken har försiktighetsprincipen i åratal varit en viktig vägledande princip och inom kort kommer vi här i parlamentet att diskutera omfattande lagstiftning som bygger på denna princip när det gäller kemiska ämnen. Även inom miljöpolitiken försöker vi förhindra att nya tekniska framsteg skadar flora och fauna.
När det gäller de nya ekoloden som nu diskuteras skall jag fatta mig kort. Vi kan konstatera att det finns fall där strandade havsdäggdjur har skadad hörsel. Dessa djur har strandat i områden där det förekommer fartyg som är utrustade med en ny form av extra högljutt ekolod. Dessa faktorer i kombination har fått oss att tro att dessa ekolod kan skada havsdäggdjur. Jag är av den åsikten att vi bör tillämpa försiktighetsprincipen även i det här fallet och att vi därför för tillfället bör förbjuda användningen av sådana ekolod i de europeiska vattnen tills tiden har utvisat antingen att det finns en annan orsak eller, om det nu är så att skadan orsakas av dessa ekolod, till dess att ett slutgiltigt förbud har införts. När det gäller det ändringsförslag som har lagts fram av Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater förstår jag att restriktioner kan införas i skyddade områden, men jag anser att det kan vara klokt att behålla den nuvarande resolutionstexten för att sända en så stark signal som möjligt till rådet och kommissionen. 
Jackson (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag företräder sydvästra England där ett allt större antal döda delfiner har spolats i land under de senaste åren. Under 2002 och 2003 spolades över 300 delfiner och tumlare i land, och man kunde se de döda djurkropparna på stränderna. 
Eftersom ny forskning publicerats i tidskriften i oktober har uppmärksamheten riktats mot marina sonarsystem. Den absoluta prioriteringen för grupper som är engagerade i den sortens vattendäggdjursdöd i sydvästra England och många andra delar av landet är emellertid att så fort som möjligt sätta stopp för omdömeslös partrålning i Engelska kanalen. Vi väntar otåligt på att EU skall agera i denna fråga. Invånarna i min valkrets kan helt enkelt inte förstå varför åtgärder inte redan har vidtagits på grundval av försiktighetsprincipen, som kommissionen så ofta åberopar som stöd för sitt agerande.
Vi vill att mer forskning skall genomföras om följderna av marina sonarsystem. Jag noterar att Verts/ALE-gruppen yrkar på ett ändringsförslag och vill ha ett moratorium för att det är bevisat att marina sonarsystem är farliga. Det är faktiskt inte sant. Forskningen som publicerades i tidskriften innebär att förekomsten av den typen av fall med döda däggdjur vid användandet av marina sonarsystem tyder på att ljudfaktorer vara av betydelse. Tidskriften säger att ytterligare undersökningar behövs.
Vi vet att vi måste vara realistiska. De gröna parlamentsledamöterna stöder idén om omedelbara inskränkningar eller förbud mot sådana sonarsystem, men brittiska flottan, och helt säkert andra med mindre tillgängliga webbplatser, står i begrepp att testa ett nytt lågfrekvent, högintensivt sonarsystem betecknat S2087 från fregatter av typ 23. Försvarsministeriet erkänner att det förekommer ljudeffekter som eventuellt kan skada vattendäggdjur. Därför kommer åtgärder för att dämpa och övervaka detta att vidtas för att skydda marina däggdjur. Vi skulle exempelvis vilja se att undvikandet av sonarsystem i marina fortplantningsområden godkänns som en del i en gemensam EU-strategi.
Att stoppa användandet av den sortens sonarsystem på alla EU:s vatten skulle beröva dem som försvarar oss ett användbart redskap för tidig varning som vi gott kan behöva i en farlig värld. Det är en svår balansgång, men vi anser att vårt ändringsförslag till texten ger den bästa möjliga lösningen. Om det inte godkänns kommer många av oss, med stor sorg, att bli tvungna att lägga ned sina röster eller rösta emot detta förslag. 
Medina Ortega (PSE ).
   – Herr talman! Det här är parlamentets andra debatt i år angående Ziphiusvalar. Under den föregående debatten tillkännagav kommissionär Solbes att denna studie skulle genomföras, och det gläder mig att kommissionär Schreyer har bekräftat vad kommissionär Solbes sade och att studien kommer att vara klar före årets slut.
För närvarande är de vetenskapliga rönen tydliga. Vid Las Palmas universitet på Gran Canaria har man utfört mycket ingående studier inom det här området och det är tydligt att de lågfrekventa ekolod som används vid militära flottövningar skadar djuren.
Precis som Guido Sacconi redan har sagt är det vi måste göra nu att gå från studiefasen till konkreta förslag. Det är kommissionens ansvar att lägga fram förslag för medlemsstaterna, konkreta förslag, och jag hoppas att dessa förslag kommer att läggas fram för oss vid vår nästa debatt i parlamentet.
Jag skulle därför vilja avsluta med att uppmana kommissionen att lägga fram dessa förslag inom en mycket snar framtid, dvs. omedelbart efter att den tagit emot studierna, så att parlamentet kan granska dem under nästa år och rekommendera medlemsstaterna vilka beslut som skall vidtas utan några onödiga förseningar. 
Hammerstein Mintz (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Det måste göras helt klart att det är omöjligt att begränsa effekterna av ekolod geografiskt. Jag vet inte vad det är PPE-DE-gruppen vill åstadkomma: kanske borde de dela ut hörselskydd till delfiner och valar.
Under sommaren har ett antal Ziphiusvalar dött på Kanarieöarna, vilket uppenbarligen beror på ekolodens effekter. Detta har under lång tid fördömts av gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen. Den spanska regeringen och försvarsministeriet har erkänt problemet och Kanarieöarnas regering medgav nyligen att denna typ av problem har att göra med användningen av aktiva ekolod på mellanvåg.
I april förra året undertecknade regeringen och försvarsministeriet ett samarbetsavtal för att förhindra den omfattande strandningen av Ziphiusvalar i området kring Kanarieöarna. Detta avtal är ytterst betydelsefullt, eftersom det visar både att det finns ett intresse och att Ziphiusvalarna påverkas av ekolod.
Vad vi dock finner helt oacceptabelt är det ändringsförslag som har lagts fram av Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater i syfte att begränsa användningen av högintensiva marina radar- och ekolodssystem endast i de områden som definieras som känsliga marina livsmiljöer, något som är absolut omöjligt. Vi uppmanar parlamentet att förkasta detta ändringsförslag. 
Von Wogau (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig inleda med att säga att jag finner det ytterst beklagligt att parlamentet inte har utnyttjat ett av de alternativ som står oss till buds. Europaparlamentet ansvarar ju inte bara för miljöskydd, utan även för säkerhets- och försvarsfrågor. Vi har ju faktiskt inrättat ett underutskott för säkerhet och försvar. Jag anser att alla resolutioner som vi antagit skulle få mycket mer tyngd om dessa aspekter beaktades fullt ut.
Jag menar att det är oerhört viktigt att vi finner en lösning och att valarna och delfinerna måste skyddas. Jag tror att det råder en bred enighet om detta i hela parlamentet, men frågan är vilken åtgärd som är den bästa. Jag vet inte om det är realistiskt att kräva ett moratorium, eftersom man av säkerhetsskäl och andra skäl kommer att behöva fortsätta att använda denna utrustning i viss utsträckning. Av denna anledning anser jag att det vore mer realistiskt att först försöka att finna en lämplig geografisk begränsning och därefter nå en överenskommelse om att denna utrustning inte längre skall användas på platser där ett osedvanligt stort antal valar och delfiner har dött. Därför rekommenderar jag i hög grad det ändringsförslag som har lagts fram av Europeiska folkpartiets grupp.
Det finns också en annan aspekt av detta: Diskussioner förs för närvarande om ett förberedande program för säkerhetsforskning – det är med i budgetdebatten, kommissionär Schreyer – och det skall införas och finansieras av Europeiska unionen. Enligt min mening bör frågan om ersättningssystem för ekolod alternativt andra metoder för att skydda valar behandlas under budgetrubriken för detta program. 
McAvan (PSE ).
   – Herr talman! Vi har helt klart ett mycket allvarligt problem med det marina livet och eventuella kopplingar med marina sonarsystem. Jag välkomnar därför syftet med resolutionen och behovet att göra någonting. Jag kan dock inte acceptera idén om ett moratorium. Det handlar om säkerhetsfrågor, som vi har hört i dag. Vi behöver tid för att utveckla alternativa tekniker. 
Jag välkomnar det ni sade, fru kommissionär. Vi bör vänta på expertundersökningen och sedan se vilka åtgärder som kan vidtas i januari. Under tiden måste vi fortsätta att övervaka detta allvarliga problem som många medborgare är bekymrade över. 
Schreyer,
   . – Låt mig bara kort konstatera att kommissionen ställer sig bakom åtagandet att hindra förlusten av biologisk mångfald fram till 2010. Min andra kommentar är att det krävs tillförlitliga vetenskapliga resultat för att kommissionen skall kunna komma med effektiva rekommendationer och det är därför denna studie är så viktig. Den kommer snart att finnas tillgänglig och det är självklart att ni kommer att få ta del av resultaten och förslagen.
För det tredje kommer jag att se till att denna resolution uppmärksammas av den kommissionär som kommer att efterträda mig som ansvarig för säkerhetsforskningen, eftersom jag anser att det är mycket viktigt att vi uttömmer alla möjligheter inom det här forskningsområdet. 
Talmannen.
   – Jag skulle vilja informera parlamentet om att jag har mottagit resolutionsförslaget(1).
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.30.

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en omröstning om
Garriga Polledo (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Innan vi inleder omröstningen vill jag säga att det har varit en lång process i budgetutskottet. Jag vill tacka alla ledamöter från alla politiska grupper för deras värdefulla samarbete, påminna om att vi har behandlat mer än 760 ändringsförslag i budgetutskottet och uttrycka vårt speciella tack till vår ordförande, Janusz Lewandowski, som efter att nyligen ha tagit plats i parlamentet och i budgetutskottet, har gjort ett utmärkt jobb som samordnare.
Herr talman! Såsom är fallet varje år i ett budgetarbete av denna storleksordning måste vi alltid göra vissa tekniska rättelser. Jag kommer att läsa upp de tekniska rättelserna.
Ändringsförslag 592, post 18 03 05, har dragits tillbaka. Ändringsförslag 65, post 04 02 12, antas med ett tillägg på 1 miljon euro. Ändringsförslag 66, post 04 12 15, antas med ett tillägg på 1 miljon euro. Ändringsförslag 67, post 04 03 03 01, antas med ett tillägg på ytterligare 1 miljon euro. Ändringsförslag 69, post 04 03 03 03, antas med en summa på 600 000 euro.
Ändringsförslag 599, post 18 06 04 02, antas med ett tillägg på 2 miljoner euro i stället för 1 miljon euro. En ytterligare summa på 1 miljon euro skall läggas till post 16 05 01 utöver vad som beslutades vid den särskilda omröstningen om denna post. Kommentarerna till ändringsförslag 137 skall inbegripas.
En begäran har lagts fram om särskild omröstning beträffande ändringsförslag 354, post 18 03 04, som kommer att betraktas som tillbakadraget om de tekniska rättelser som jag tidigare nämnde antas. Detta ändringsförslag kommer därför att omfattas av omröstningen om det fjärde blocket med ändringsförslag.
Herr talman! Jag föreslår att vi övergår till omröstningen om dessa tekniska rättelser. 
Wohlin (IND/DEM ).
   – Herr talman! Min grupp samtycker inte till detta omröstningsförfarande. Vi vill fastställa frågorna på tydligast möjliga sätt och med största möjliga insyn. Därför begär vi, i enlighet med arbetsordningen, en omröstning med namnupprop. Vi är medvetna om att detta kan förlänga omröstningstiden, så jag vill tillägga att IND/DEM-gruppen inte har för avsikt att blockera majoritetens syn i kammaren. Vi vill bara tydliggöra det för medborgarna i våra medlemsstater. Om ni avslår vår begäran om en omröstning med namnupprop kommer vi inte att insistera denna gång. 
Talmannen.
   – Tack för att ni inte insisterade på en omröstning med namnupprop, vilket onekligen skulle fördröja vårt arbete avsevärt. Ni har mycket tydligt förklarat er ståndpunkt och detta kommer att tas till protokollet. Vi kommer därför att övergå till omröstningen om dessa tekniska ändringsförslag.
Garriga Polledo (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag trodde att vi skulle rösta om detta ändringsförslag när det stod i tur, vid motsvarande post. Men om ni ber mig om en omröstningsrekommendation nu, föreslår jag att vi röstar om detta ändringsförslag omedelbart och att vi röstar för. 

Jensen (ALDE ),
   . – Herr talman! I samband med omröstningen om de övriga institutionerna måste jag påpeka att det finns ett utjämningsförslag, ändringsförslag 436, som har lagts fram för att utgifterna skall kunna balanseras mot bakgrund av andra ändringsförslag till parlamentets budget. Siffrorna i punkt 209 i budgeten, som ligger till grund för det preliminära beloppet som skall täcka institutionens fastighetsinvesteringar, kommer därför att justeras så att de motsvarar resultatet av dagens omröstning. Om parlamentet beslutar att följa mina rekommendationer att justera den totala nivån i parlamentets budget – ändringsförslag 370 – vilket skulle minska budgeten med 40 miljoner euro, kommer det belopp som anges i punkt 209 i budgeten, vilket är summan för institutionernas fastighetsinvesteringar, att justeras i enlighet med detta beslut. 

Garriga Polledo (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Kort sagt har vi beträffande post 04 03 03 02 ändringsförslagen 495, 68 och 343. Om ändringsförslagen 68 och 343 antas, har jag ett muntligt ändringsförslag som jag kommer att läsa upp om ett ögonblick, om jag får tillåtelse, eftersom jag måste ändra i kommentarerna till den text som vi kommer att ha antagit.
Jag kommer nu att läsa upp detta så att vi har en klar uppfattning om vad vi kommer att anta om dessa ändringsförslag godtas.
Detta är ordalydelsen i det muntliga ändringsförslag som jag föreslår: ”En del av detta anslag skall användas för att finansiera de organisationer som nämns i ändringsförslaget i enlighet med bestämmelserna i budgetförordningen”. 

Garriga Polledo (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Innan vi övergår till omröstningen om nästa block måste jag påpeka att omröstningen om ändringsförslag 68 har visat sig ge ett annat resultat än det som vi hade rekommenderat i budgetutskottet, och eftersom siffrorna inte har bekräftats har vi ett problem, en marginal på 1,5 miljoner euro. Vi har överskridit marginalen för kategori 3.
Siffrorna måste verifieras, och sedan får vi se om vi kan göra några justeringar till andrabehandlingen. Men jag måste påpeka att vi har överskridit marginalen för denna kategori i det nuvarande läget. 

Garriga Polledo (PPE-DE ),
   . – Det rör sig om en kommentar om budgetposten, herr talman, och därför krävs ingen kvalificerad majoritet.
Talmannen.
   – I enlighet med den information vi har fått från parlamentets funktionärer kommer vi att tillämpa kvalificerad majoritet, eftersom det är vad som krävs för detta ändringsförslag med tanke på att det berör budgetposten i dess helhet. 
Ferber (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vi må inledningsvis ha röstat om ett belopp, men även om beloppet inte antogs, kan vi fortfarande rösta om kommentaren. Detta har då ingenting att göra med beloppet, och därför har Salvador Garriga Polledo rätt i vad han säger. 
Garriga Polledo (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Om parlamentets funktionärer säger att omröstningen i detta fall skall genomföras med kvalificerad majoritet för ändringsförslaget i dess helhet, måste parlamentets funktionärer ta ansvaret för omröstningen. Jag skulle ha föredragit att en omröstning om denna del – eftersom det rör sig om en kommentar – inte hade gjorts med kvalificerad majoritet utan med enkel majoritet. 
Talmannen.
   – Om ni är överens – med tanke på att frågan kanske kräver lite mer eftertanke – kommer vi att skjuta på omröstningen om denna fråga till slutet och på så sätt kunna fundera på saken och så får parlamentets funktionärer överväga frågan mer i detalj. 
Sterckx (ALDE ).
   – Herr talman! I så fall var andra delen av ändringsförslag 210 också en kommentar och jag uppfattar det som om den också hade majoritet vid den tidpunkten. 

Garriga Polledo (PPE-DE ),
   . – Ja, herr talman, för att återvända till den irriterande frågan om vårt överskridande av marginalen för kategori 3, förefaller det som om vi till slut har kommit fram till att vi har överskridit marginalen för kategori 3 med ett belopp på 580 000 euro. Jag vill därför begära ett möte med samordnarna, så att de kan ge mig mandat att reducera någon post med dessa 580 000 euro och därmed förhindra att marginalen överskrids.
Detta är vad jag föreslår: ett mandat att låta mig ta bort 580 000 euro från en av de budgetposter för vilka vi har röstat om ändringar. 
Talmannen.
   – Er begäran är mycket rimlig. Det är bättre att ta bort detta lilla belopp än att vi skall befinna oss i en situation som kan ge problem. Om ingen har något att invända kan ni därför justera beloppet tillsammans med samordnarna.


Jensen (ALDE ),
   – Herr talman! Nu när vi har röstat om siffrorna har jag ett litet ändringsförslag för den text som vi skall rösta om, nämligen till punkt 20, där beloppen skall ändras på grundval av resultatet av omröstningen om Euroscola. Följande tillägg skall göras i punkt 20: 

 ”Europaparlamentet har beslutat att föra upp 500 000 euro i punkt 2727, Organisering och mottagande av besöksgrupper, Euroscola-programmet och inbjudningar till opinionsbildare från tredjeländer.” 

 Förutom detta tillägg till punkt 20 skall punkt 18 strykas ur texten. Detta är förändringarna till följd av vår omröstning om beloppen. 
Talmannen.
   – Eftersom detta i själva verket helt enkelt är ett yttrande som gör att texten tekniskt sett överensstämmer med de belopp som vi just har antagit, är jag säker på att parlamentet kan stödja föredragandens förslag.
Finns det några invändningar?
Fazakas (PSE ),
   . –Jag skulle vilja använda min korta talartid till att uppmärksamma er och allmänheten på det utfrågningsförfarande som ägde rum före den aktuella omröstningen och som visade sig vara mycket lyckat, inte bara för budgetkontrollutskottet, som jag är ordförande för, utan även för hela Europaparlamentet. Utfrågningsförfarandet, vars betydelse jag inte tror att jag behöver poängtera med tanke på gårdagens händelser, kan också tjäna som ett positivt exempel för rådet och kommissionen.
Vad menar jag med detta?
I anslutningsfördraget garanterades de tio nya medlemsstaterna rätten att utse en medlem vardera till Europeiska revisionsrätten bland andra organ. Budgetkontrollutskottet genomförde utfrågningar med var och en av kandidaterna och var positivt inställt till utnämningen av åtta kandidater och negativt inställt i två fall.
Ett av dessa länder, Cypern, drog tillbaka sin kandidat på grund av det negativa resultatet av den aktuella utfrågningen och utsåg Kikis Kazamias i stället.
Mot bakgrund av hans meritförteckning och de svar som gavs i frågeformuläret och vid den offentliga utfrågningen rekommenderade vårt utskott med 26 röster för och en emot att Kikis Kazamias skulle utnämnas och uttryckte våra förhoppningar om att få samarbeta med den nye kandidaten. 
Tyvärr lämnade rådet parlamentets negativa röst utan avseende och godkände den andra, slovakiska, kandidaten. Budgetkontrollutskottet har därför beslutat att kräva en skriftlig rapport av rådet senast den 15 december 2004 med en förklaring till varför rådet förbigick parlamentets rekommendation.
Ledamöterna i Europeiska revisionsrätten måste ha parlamentets förtroende. Kikis Kazamias hade budgetkontrollutskottets förtroende och jag ber er därför att godkänna det betänkande som vi har lagt fram.

Talmannen.
   – Jag kommer därför att lägga fram ändringsförslag 3 för omröstning som ett tillägg som stöds av föredraganden.
(1)
(2)

De Poli (PPE-DE ),
   .–Jag skulle vilja förklara att jag röstade för budgetrubrik 04 04 09, under vilken stöd ges för kostnaderna för Platform of European Social NGOs (plattformen för Europas sociala frivilligorganisationer), på grund av den viktiga roll som organisationer inom frivilligsektorn spelar i Europa. Jag beklagar emellertid att rubriken för pilotprojekt inom området för funktionshinder, som jag stödde, inte antogs. 
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .– Junilistan underkänner parlamentets förslag till budget för 2005. Parlamentets förslag innebär att EU:s åtaganden skulle stiga till 1,24 procent av EU-ländernas förväntade BNI. Vi anser att åtagandena 2005 absolut inte får överstiga kommissionens förslag på 1,14 procent. Även om betalningarna ännu inte överstiger en procent av BNI kommer dessa så småningom att stiga till nivån för åtaganden i 2005 års budget. Denna bildar utgångspunkt för den långsiktiga finansiella ramen. Därför är det viktigt att redan 2005 komma ner till en lägre nivå. Målet bör vara att komma ner under utgiftstaket på en procent av BNI.
Här följer ett urval av förslag till nedskärningar:
- Vi anser att EU redan 2005 bör inleda en nedskärning av jordbruksstödet.
- Bidraget till europeiska politiska partier bör slopas helt.
- Bidraget till tobaksodling bör slopas. Det får ankomma på de enskilda länderna att klara omställningen för de berörda odlarna.
- Bidraget till informationsinsatser kan sänkas eftersom vi anser det politiskt svårt att ge objektiv information inför folkomröstningar om konstitutionen. Vi anser att det ankommer på de enskilda länderna och de politiska partierna i dessa att sköta denna information. EU bör undvika att blanda sig i den demokratiska processen i medlemsländerna. 

Belder (IND/DEM ),
   .– De nederländska ledamöterna i gruppen Självständighet/Demokrati röstade mot Europeiska unionens budget för budgetåret 2005, med Europaparlamentets ändringar. Trots vår positiva bedömning av vissa delar av EU:s politiska linjer – på områden som miljö, jordbruk och den inre marknaden till exempel – anser vi att alldeles för mycket pengar har anslagits i den budget som har lagts fram med parlamentets ändringar till områden som enligt subsidiaritetsprincipen inte bör höra till Europeiska unionens ansvarsområde. Jag tänker på områden som sysselsättningspolitik, utrikes- och försvarspolitik, turism, utbildning, kultur och idrott. Dessutom har en stor mängd pengar reserverats under rubriken ”informationspolitik” för verksamhet till stöd för en så kallad konstitution för Europa, vilket vi uttalat motsätter oss.
Slutligen är vi inte överens om bruket att låna så mycket som möjligt till den yttersta gränsen, i stället för att eftersträva att behandla skattebetalarnas pengar på ett ekonomiskt, återhållsamt och ansvarigt sätt 
Cederschiöld, Fjellner, Hökmark och Ibrisagic (PPE-DE ),
   .– Den moderata delegationen har idag lagt ned sina röster i slutomröstningen om resolutionen. Resolutionen innehåller mycket som vi anser vara lovvärt, men eftersom vi i omröstningen om budgetens siffror röstade emot flera av de föreslagna utgiftsökningarna var det omöjligt för oss att stödja resolutionens slutsatser.
Vi kan inte ställa oss bakom den generella ansatsen om att höja budgetutgifterna till de av kommissionen föreslagna nivåerna. Inte heller kan vi ställa oss bakom de svepande formuleringarna om mer stöd till jordbruk, strukturfonder och informationssatsningar. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för Salvador Garriga Polledos betänkande (A6-0021/2004) om förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2005 (avsnitt III) med dess ändringsförslag, eftersom jag håller med om huvudinriktningen i de bedömningar och förslag som det innehåller, särskilt när det sägs att ”budgeten för 2005 skall återspegla följande prioriteringar och mål: Lissabonstrategin: Eftersom vi önskar att EU:s budget skall omvandlas till ett effektivt instrument för ekonomisk tillväxt, hållbar utveckling och skapande av sysselsättning. Rättsliga och inrikes frågor: Behov av ett europeiskt svar på de nya utmaningar som samarbetet på området för invandring, asyl och migration samt terrorism- och säkerhetsfrågor ger upphov till. Informationspolitik: Behov av att öka budgetinsatserna med tanke på det låga deltagandet i det senaste valet till Europaparlamentet, EU:s kommande utvidgningar och debatten om en konstitution för Europa. Sammanhållningspolitiken: 2005 års budget skall även i fortsättningen bidra till att skapa sammanhållning och stärka unionens externa roll”.
Jag välkomnar emellertid också den kritik som säger att ”vissa medlemsstater inte har kunnat utnyttja medlen till landsbygdens utveckling…(och att parlamentet enligt betänkandet) uppmanar kommissionen att ingående analysera förslag som skulle kunna bidra till att avhjälpa sådana situationer”. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
   .– Vi är upprörda över att nivån i förslaget till budget för budgetåret 2005 har satts under 1 procent av gemenskapens bruttonationalinkomst (BNI), när taket för egna resurser som har fastställts för 2000–2006 är 1,24 procent av BNI (1,27 procent av BNP). Detta är uppenbarligen otillräckligt för de viktiga målen för den ekonomiska och sociala sammanhållningen i Europeiska unionen.
Vi underkänner därför rådets strategi att ange tonen i debatten om budgetplanen för 2007–2013 genom att lämna ett budgetförslag på mindre än 1 procent av gemenskapens BNI, vilket uppenbarligen ligger i linje med ”skrivelsen från de sex” och är ett gensvar på restriktionerna i stabilitets- och tillväxtpakten.
Vi beklagar att parlamentet, trots institutionella dispyter, anpassar sig till denna strategi, vi beklagar att de främsta prioriteringarna är en mytisk och förbryllande Lissabonstrategi, terrorism och informationspolitik, vi beklagar att prioriteringarna knyts allt närmare målen för en så kallad ”konstitution för Europa” som inte har ratificerats och till ett förslag till en politisk och ekonomisk ram som inte har antagits, när pengar som gjorts tillgängliga genom gemenskapens budget borde ge EU en möjlighet att uppfylla viktiga och strategiska mål som har ratificerats och godkänts, såsom att förbättra människors levnadsstandard, främja ekonomisk och social sammanhållning, hållbar utveckling och arbetstillfällen samt att främja yttre partnerskap för samarbete med de minst utvecklade länderna. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– I detta första förslag till allmän budget för Europeiska unionen (eller preliminärt budgetförslag) för 2005 kan man redan skönja några grova drag. Utan att hysa någon förutfattad mening om framtida rättelser, kan man sluta sig till att vad som löper som en röd tråd genom denna budget är ett stort intresse för institutionella reformer (ökade anslag till utgifter för personal i aktiv tjänst, ökade administrativa utgifter, ökade utgifter för ekonomisk kontroll). Det är synd att rådets förslag till budget för budgetåret 2005 sammanlagt bara motsvarar 1 procent av bruttonationalinkomsten (BNI) i de 25 medlemsstaterna, vilket upprätthåller pressen att sänka taket på 1,24 procent – något som har försvarats offentligt av vissa medlemsstater. Ett sådant drag skulle ha en hämmande inverkan på anslutningen nyligen av de tio nya medlemsstaterna, och är faktiskt ett försök att främja det institutionella Europa.
Jag stöder den föredömliga betoningen i budgeten av institutionernas funktionsduglighet i fråga om olika politiska linjer, även om jag anser att vi fortfarande är långt ifrån att nå vår verkliga ambition med hållbarhet, välstånd och integration, en ambition som medborgarna skattar högt. 
Silva Peneda (PPE-DE ),
   .– Utarbetandet av EU:s budgetar har i det förgångna demonstrerat en brist på överensstämmelse mellan gemenskapens politiska prioriteringar och den finansiering som har öronmärkts för dessa, vilket har lett till en viss grad av oklarhet.
Under påtryckningar från parlamentet har kommissionen antagit ett nytt verksamhetsbaserat förvaltningssätt (ABM).
Det är en enkel och god idé.
Den första uppgiften är att fastställa vilka verksamheter som skall utvecklas i enlighet med de politiska prioriteringarna. Dessa verksamheter kommer därefter att påverka vilka personalresurser och vilken finansiering som skall tilldelas.
Det kan tyckas att en tillämpning av denna metod skulle göra det lättare att genomföra en grundlig utvärdering av konsekvenserna av olika strategier och åtgärder.
Trots de ansträngningar som redan har gjorts tvingas jag konstatera att kvaliteten på det som sägs om verksamheterna är dålig och saknar värde i budgetarbetet. Det når inte alls den önskade nivån. Informationen sprids, kvantifieras inte och brister ofta i praktiska detaljer. Merparten av målen och deras respektive indikatorer är inte mätbara, och deras konsekvenser för personalresurser och ekonomiska resurser förklaras knappt.
Huvudsyftet med denna övning har inte uppnåtts. Om vi utgår från att något som inte mäts inte kan förvaltas, finns det fortfarande inget tydligt samband mellan syften och mål å ena sidan och de indikatorer som man har valt för att mäta i vad mån dessa syften har uppnåtts å den andra.
Vad denna fråga beträffar har vi därför fortfarande en lång väg att gå. 
Wijkman (PPE-DE ),
   .– Som ansvarig för budgeten för utvecklingssamarbetet har jag fått gehör för ett tydligare fattigdomsfokus. Anslaget för Asien, där flest fattiga bor, har ökat med 37 miljoner euro jämfört med föregående år. Anslagen för insatser mot hiv och malaria ökar. Vidare inrättas en ny budgetpost på 10 miljoner euro för vaccinering mot barnsjukdomar m.m.
I övrigt har jag röstat enligt följande principer:
(1) Den gemensamma jordbrukspolitiken behöver reformeras.
- Exportsubventionerna bör avvecklas snabbast möjligt, på grund av deras allvarliga konsekvenser för utvecklingsländerna.
- Stödet till tobaksodling bör avvecklas, då det går stick i stäv med en offensiv hälsopolitik.
- Stödet till transporter av levande nötkreatur bör avvecklas.
(2) Miljöpolitiken bör bättre integreras i övriga politikområden. Det gäller inte minst jordbruks- och regionalpolitiken.
(3) Besparingar bör göras på ett antal områden. T.ex. bör medlemsstaterna bära det primära ansvaret för den sociala dialogen.
(4) Det behövs bättre information till medborgarna om Europapolitiken. Det gäller inte minst debatten om EU:s framtid och en ny författning.
(5) Sist men inte minst får utvidgningen och nya satsningar inom det utrikespolitiska området, t.ex. i Afghanistan och i Irak, samt arbetet med de globala miljöfrågorna, hiv-epidemin etc. inte innebära att EU:s budgettak sänks. 

Queiró (PPE-DE ),
   .  Jag röstade för Anne Elisabet Jensens betänkande (A6-0020/2004) – förslag till allmän budget 2005 (övriga avsnitt) – tillsammans med ändringsförslag som förefaller mig mer användbara, eftersom jag anser att gemenskapens institutioner faktiskt tilldelas de ekonomiska medel som de behöver för att utveckla sina verksamheter, särskilt med hänsyn till behoven i samband med utvidgningsprocessen, vilken huvudsakligen kommer att göra sig påmind under budgetåret 2006.
Jag vill också utfärda en varning. Jag anser att det är institutionernas plikt att förvalta de allmänna medlen – skattebetalarnas pengar – på ett omsorgsfullt och förståndigt sätt. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Budgeten för 2005 kommer att vara den första som gäller för de 25 medlemsstaterna under ett helt år och den sista innan nästa budgetplan läggs fram. Det är därför viktigt att främja en snabb och effektiv integrering av de nya medlemsstaterna på alla områden.
Jag beklagar att viss finansiering har skurits ned och att ambitionen är låg detta budgetår, särskilt i en tid av kraftigt sjunkande förtroende från allmänheten för gemenskapens och de nationella institutionernas förmåga att skapa rikedom och välstånd, i en tid av krympande förväntningar på ekonomisk uppgång och i en tid av tilltagande upprördhet över att Lissabonstrategins genomförande verkar vara en illusion.
Som jag har skrivit vid många tillfällen, är det Europa som grundarstaterna drömde om – och det Europa som våra medborgare eftersträvar – ett Europa präglat av fred och välstånd, vars viktigaste drag är att vi delar både värderingar och intressen, en inre marknad som verkligen skapar välstånd, ett Europa med ambitionen att arbeta för människornas välbefinnande och inte någon allsmäktig, avlägsen eller självtillräcklig superkonstruktion.
Jag väntar mig mycket mer av budgetplanen för 2007-2013. 

Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   . – Vi anser inte att EU skall bevilja ekonomiska medel till Bosnien och Hercegovina för att övergången till marknadsekonomi skall underlättas. Vår uppfattning är att EU skall ha begränsad behörighet och att detta inte är en fråga för unionen. Vi är inte emot ekonomiskt stöd till andra länder, men anser att denna typ av beslut skall fattas på nationell nivå, alternativt inom ramen för FN. Vi ifrågasätter särskilt varför EU skall stödja en reformering av den finansiella sektorn i Bosnien och Hercegovina. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för betänkandet om ytterligare makroekonomiskt stöd till Bosnien och Hercegovina, eftersom jag anser att Bosnien och Hercegovina för att gå vidare med sin utveckling mot ekonomisk stabilitet och reformer fortfarande behöver ytterligare ekonomiskt stöd från gemenskapen och från andra bilaterala och multilaterala givare.
Bosnien och Hercegovina är beslutna att gå vidare med att införa reformer som leder till ekonomisk stabilitet. Jag anser att EU måste vara pådrivande i sin ambition att hjälpa till med att stödja betalningsbalansen, minska landets ekonomiska restriktioner gentemot utlandet, utjämna effekterna av de reformer som redan har genomförts och lägga grunden för gemensamma institutioner och strategier, i enlighet med fredsavtalet i Dayton. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE )
   , .  Det fasansfulla inbördeskriget på det bosniska territoriet har lämnat spår som i dag fortfarande är synliga. Ändå åtnjuter landet en viss grad av social fred och normalt fungerande institutioner, vilket EU bör uppmuntra och stödja.
Med hänsyn till att genomförandet av politiska reformer i Bosnien och Hercegovina tog längre tid än vad som förutsågs i rådets beslut 2002/883/EG, anser jag att denna fråga måste hanteras som ett brådskande ärende. Detta beslut måste absolut ändras så att den tredje utbetalningen av ytterligare makroekonomiskt stöd till landet kan genomföras genom att beslutets giltighet förlängs, vilket skulle stärka den ekonomiska hållbarheten och de pågående institutionella reformerna. 
Jag röstade för betänkandet. 

Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .– Vi anser inte att EU skall bevilja ekonomiska medel till Serbien och Montenegro för att övergången till marknadsekonomi skall underlättas. Vår uppfattning är att EU skall ha begränsad behörighet och att detta inte är en fråga för unionen. Vi är inte emot ekonomiskt stöd till andra länder, men anser att denna typ av beslut skall fattas på nationell nivå, alternativt inom ramen för FN. Vi ifrågasätter särskilt varför EU skall stödja privatiseringen av banker i Serbien och Montenegro. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för Enrique Barón Crespos betänkande om ytterligare makroekonomiskt stöd till Serbien och Montenegro.
Efter de politiska förändringar som ägde rum i slutet av år 2000 i Serbien och Montenegro (före detta Förbundsrepubliken Jugoslavien) anser jag att myndigheterna i landet har nått anmärkningsvärda framgångar med reformer av landets ekonomi och stabilitet. Det är av avgörande betydelse att EU fortsätter att stödja alla åtgärder för fred och stabilitet i regionen. Dessa länder har nått goda resultat i fråga om stabilitet, och kommissionens delegationer i området har noterat positiva utvecklingar.
Makroekonomisk stabilitet har åstadkommits och upprätthållits och viktiga strukturreformer har satts igång. Framgångar har nåtts genom privatisering av samhällsägda företag, vilket har skett genom auktioner och anbudsförfaranden, och återuppbyggnaden av industri- och finanssektorerna har kommit igång. Det ekonomiska reformprogrammet har tilldelats ytterligare ekonomiskt stöd genom makroekonomiska paket från gemenskapen, vilka har tilldelats på grundval av uppfyllandet av överenskomna villkor om den ekonomiska och strukturella policyn. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .  Ekonomisk, social och politisk stabilitet i Serbien är en nyckelfråga på vägen mot fredliga och normala förbindelser mellan länderna på Balkan, som nu vänder sig mot EU som en källa till stöd och hopp.
Det skall påpekas att Serbien har lidit svårt under oroligheter till följd av efterdyningarna till kriget och förlusten av landområden.
Läget blev avsevärt mycket sämre genom det barbariska mordet på premiärminister Zoran Djindjic i mars förra året, vilket oundvikligen hämmade de reformer som fram till dess hade fortskridit i en lovande takt och som den nya regeringen har försökt att återuppta.
De förseningar som har förekommit har förhindrat den tredje utbetalningen av det ytterligare stödet enligt den tidtabell som fastställts i direktiv 2002/882/EG. Därför måste en ny tidsgräns omgående fastställas, så att denna utbetalning kan göras effektivt och på ett fördelaktigt sätt och därigenom bidra till att garantera att betalningsbalansen kan upprätthållas och att reserverna stärks i Serbien och Montenegro.
Jag röstade för betänkandet. 

Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för betänkande (A6-0015/2004) av Szabolcs Fazakas om nomineringen av en ledamot av revisionsrätten, eftersom jag välkomnar utnämningen av Kikis Kazamias till detta viktiga EU-organ både på grund av hans meriter och hans svar på de frågor som kommissionen ställde till honom. 

Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för resolutionsförslaget om transmissibel spongiform encefalopati och djurfoder. Jag anser att parlamentet måste vara på sin vakt i alla folkhälsofrågor och noggrant beakta alla beslut som fattas av rådet och parlamentet vars syfte är att medlemsstaterna skall förbjuda att djur inom animalieproduktionen som hålls, göds och föds upp för produktion av livsmedel utfodras med bearbetat animaliskt protein. Kommissionens förslag måste därför omprövas och parlamentets starka tvivel på att det finns tillräckligt med erfaren laboratoriepersonal att tillgå i EU:s medlemsstater måste noga övervägas. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Jag välkomnar naturligtvis initiativet från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet i en fråga som är så känslig som spongiform encefalopati, särskilt eftersom denna fråga har blivit allmänt känd och därför har haft en enorm inverkan på allmänheten inom EU under de senaste åren, med människor som på grund av sin oro har gjort radikala förändringar i sina matvanor. Med hänsyn till frågans tekniska komplexitet och de tvivel som fortfarande råder inom forskarvärlden har vi skyldighet att vara oerhört vaksamma. Resolutionsförslaget omsätter denna skyldighet i praktiken, och är faktiskt ytterligare ett exempel på våra medborgares verkliga intressen och angelägenheter, nämligen bästa möjliga folkhälsoskydd. Allmänhetens misstroende, vilket är berättigat och djupt rotat, är ytterligare ett skäl till att vi måste kräva strängast möjliga kontroller och villkor när det gäller att släppa ut olika typer av djurfoder på marknaden.
Jag röstade därför för förslaget. 

Martin, David W. (PSE ),
   .– Jag välkomnar detta lägliga beslut att uppgradera förbindelserna mellan EU och Indien till ett strategiskt partnerskap. En röst för detta betänkande är en röst för praktiska steg mot ömsesidig respekt och en öppen dialog om alla frågor, även dem som det råder oenighet om.
Jag välkomnar de konkreta steg detta betänkande innefattar:
1. att fortsätta främja starka handelsförbindelser och arbeta med Indien för att nå en bättre förståelse om den globala ekonomin och särskilt om fördelarna för båda ekonomierna när det gäller utvecklingen på marknaden för out- och insourcing,
2. att ägna särskild uppmärksamhet åt dialogen mellan Indien och Pakistan om bland annat Kashmir; att välkomna dialogen som förhoppningsvis kommer att ge goda resultat; att uppmärksamma behovet av att utveckla och förankra ett ömsesidigt förtroende mellan dessa två stora stater,
3. att underhålla och förbättra utvecklingssamarbetet för att hjälpa Indien uppfylla millennieutvecklingsmålen. 
Meijer (GUE/NGL ),
   – Indien är en stor, federal, parlamentarisk demokrati med olika språk och kulturer. Indien betraktas därför ibland som ett slags EU för Sydasien, men också som en buffertstat gentemot den ifrågasatta islamiska världen. Delar av detta parlament vill därför skapa en allians och ett nära, ömsesidigt gynnsamt ekonomiskt samarbete utan vidare hänsyn till de stora problem som ännu inte har lösts när det gäller mänskliga rättigheter och hotet om krig. Det indiska samhället är fortfarande – i strid med nuvarande lagstiftning – indelat i kaster med omkring 150 miljoner kastlösa som av andra därför betraktas som oberörbara. Framförallt på landsbygden är de förvisade till de smutsigaste och sämst betalda arbetena. Tidigare regeringar som grundade sig på hindunationalism övergav försöken att bekämpa diskriminering mot de kastlösa. De har heller inte lyckats med att lösa problemen i Kashmir, där majoriteten av befolkningen är muslimer och har ansett sig vara ockuperade i mer än 50 år. Andra minoriteters problem har inte heller lösts. Jag fördömer EU:s aktuella tonvikt på kommersiella intressen på bekostnad av fredlig samexistens och mänskliga rättigheter. Internationell solidaritet med missgynnade grupper och deras organisationer i Indien kommer att fortsätta att vara en huvudsaklig prioritet under de kommande åren. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för Emilio Menéndez del Valles betänkande om förbindelserna mellan EU och Indien.
Jag anser att EU:s förbindelser med Indien är viktiga med tanke på landets geostrategiska betydelse och dess potentiella roll i en multilateral världsordning. Mot bakgrund av Indiens ställning som världens största mångkulturella demokrati, och med tanke på att landet delar EU-medlemsstaternas gemensamma och utmärkande grundläggande värderingar med fria och rättvisa val, respekten för rättsstatsprincipen, rättsväsendets oberoende och respekten för minoritetsgrupper, kan de två parterna ytterligare stärka sina förbindelser.
Med tanke på Indiens värdefulla religiösa, etniska och språkliga mångfald och dess betydelse för dialogen mellan civilisationer, tror jag att beslutet om att ge EU:s förbindelser med Indien status som ett strategiskt partnerskap är en central faktor för EU:s yttre förbindelser.
Främjandet av en effektiv multilateral strategi kräver praktiska åtgärder som ger starkt stöd för närmare förbindelser mellan EU och Indien.
Ömsesidig respekt och partnerskap kommer bäst till uttryck i en öppen dialog i alla frågor, även i dem där delade meningar råder. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Indien har en stor geostrategisk betydelse i världen. Världens största demokrati är den drivande kraften på den subkontinent där den är belägen, och med sina mänskliga och kulturella rikedomar är den av stort intresse för ett EU som strävar efter att vara mer öppen för världen.
Av historiska skäl har vissa medlemsstater, såsom Portugal, haft privilegierade band och förbindelser med Indien. Jag tror att det kan vara till fördel för alla och att det tydligt motiverar EU:s stöd till att upprätthålla och stärka dessa band och förbindelser. Jag är faktiskt övertygad om att genom att stärka och återupprätta banden från förr och genom att dra största möjliga nytta av våra ömsesidiga egenskaper och gemensamma språk och kulturer, kommer vi att kunna dra maximal fördel av förbindelserna mellan folket i Europa och folket i Indien.
I detta sammanhang välkomnar jag både inrättandet av ett EU-Indien-center för indiska studier och skapandet av europeiska kulturinitiativ i Indien, med särskild tonvikt på projekt som är inriktade på att återuppliva och återuppfinna ett gemensamt förflutet.
Jag vill också framhålla den höga kompetensnivån hos många indiska arbetstagare och anser därför att vi bör främja utbyte och utväxling av erfarenheter på tekniska, akademiska och yrkesmässiga nivåer.
Jag röstade för det förslag till rekommendation som vi har framför oss, men jag vill ändå klargöra att förbättrade förbindelser mellan EU och Indien varken får ersätta eller försvaga de bilaterala förbindelser med medlemsstaterna som redan finns, utan skall i stället komplettera dem. 

Meijer (GUE/NGL ),
   – I Vitryssland finns det två helt skilda uppfattningar om vad landet är. En tredjedel av befolkningen ser sitt land som ett gränsområde till västra Ryssland, som delar dess språk, kultur och religion. Eftersom de har förbindelselänkar med EU-länderna, uppfattar de sitt område som viktigare än andra delar av Ryssland. De ser på sin nuvarande president, Aleksander Lukashenko, som någon som garanterar stabilitet och lägsta levnadsnormer, till skillnad från den förvirring som råder i deras grannländer. Ytterligare en tredjedel av befolkningen ser Vitryssland som en stat med ett eget språk och en egen kultur, som en buffertstat mellan Polen och Ryssland, och som kapabel att ansluta sig till EU. Anhängare till detta synsätt möts av mycket stort motstånd från den nuvarande regimen, som utsätter organisationer, tidningar, protester, minoritetsreligioner och utbildning på deras eget språk och oppositionspartiernas valkampanjer för sabotage på alla sätt de kan, och de som faller offer för detta uppfattar sitt land som en diktatur. Mellan dessa två uppfattningar finns en annan grupp som inte har några starka åsikter och inte gör något motstånd. Lukashenko vill stanna kvar vid makten och tillsammans med Putin spela en viktig roll i Storryssland. Eftersom detta endast kan ske genom att förtrycka andra, är det motiverat att hela EU stöder de planer som har utvecklats i Polen och Litauen och som innebär att radioprogram och utbildning på vitryska organiseras från utlandet. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för resolutionsförslaget om resultatet av folkomröstningen och parlamentsvalet i Vitryssland. Genom att rösta ja vill jag framföra att jag delar oron med dem som anser att situationen i landet är oerhört allvarlig när det gäller brott mot de mänskliga rättigheterna, och att jag delar världssamfundets åsikter om att ”valet och folkomröstningen” som nyligen ägde rum varken var fria eller rättvisa. Det är vår plikt att fördöma valfusk och att föra vår talan mot alla dem som försöker förneka sina medborgare rätten till frihet.
Situationen i Vitryssland, ett land som angränsar till EU, är mycket allvarlig. Europeiska unionen måste därför vara ytterst vaksam på denna situation och, som i andra liknande fall, vara beredd att vidta de åtgärder som krävs för att stödja den demokratiska strävan, till exempel genom att ge unga människor i Vitryssland möjlighet att studera i EU-länder. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Jag är bestört över det klimat av tvång och förtryck som råder i Vitryssland, där man dagligen inkräktar på frihet och demokrati. Det är skandalöst att ett land kan institutionalisera en godtycklig och monolistisk makt som står i uppenbar konflikt med pluralism och medborgerliga rättigheter. Det våld som utövas mot medlemmar av den demokratiska oppositionen, undertryckandet av rätten att demonstrera och, inte att förglömma, det sätt på vilket valprocessen genomfördes visar att det fortfarande finns mycket att göra för att försvara de mänskliga rättigheterna på vår kontinent.
Med tanke på att de minimikrav på frihet och rättvisa som skulle styra processen inte uppfylldes, finns det mer än goda skäl att vara misstänksam när det gäller huruvida valet och plebiscitet – officiellt kallat folkomröstning – som ägde rum där är giltigt.
President Lukashenkos önskan att stanna kvar vid makten och hans ringa hänsyn till Vitrysslands grundläggande lagar och medborgarnas rättigheter förtjänar uppmärksamhet och beslutsamma åtgärder från EU:s sida, som på olika sätt måste hjälpa till att fullt ut upprätta en demokratisk rättsstat i landet.
Jag röstade för förslaget. 

Kratsa-Τsagaropoulou (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag lade ned min röst i fråga om den gemensamma resolutionen om Ukraina. Jag är övertygad om att demokratin i Ukraina inte fungerar enligt våra standarder. Det förekommer anklagelser om maktmissbruk, men jag tror att i ett fall som detta, i en ny demokrati, kommer sådana fenomen att finnas. Vi gör till och med sådana anklagelser i våra egna länder inom EU. Detta är fenomen som bekymrar oss och de uppstår i länder som är potentiella kandidatländer, som Turkiet. Kränkningar av de mänskliga rättigheterna sker dessvärre även i våra partnerländer. Nu står vi emellertid inför det val som skall hållas i Ukraina, och resolutionen innehåller anklagelser som jag personligen ännu inte har dubbelkontrollerat, hur stora ansträngningar jag än gjort för att skaffa mig information i frågan. Jag anser att resolutionen går för långt och möjligen kan ses som en inblandning i landets inrikesfrågor. Jag vill gärna bilda mig en personlig uppfattning efter min resa till Ukraina. För ögonblicket lägger jag ned min röst. 
Kratsa-Τsagaropoulou (PPE-DE ),
   – Jag anser att institutioner och demokrati inte kan fungera enligt våra normer i ett land som Ukraina, som så nyligen tillägnat sig frihet. 
Demokrati är dessutom en svår fråga. Vi ser till och med tecken på maktmissbruk i våra egna länder, i EU-medlemsstaterna, och i de potentiella kandidatländerna ser vi hur mänskliga rättigheter kränks, liksom i andra partnerländer.
Jag har reservationer mot de anklagelser som riktas mot Ukraina, eftersom jag inte har någon tydlig information om situationen och för att jag anser att detta är en särskilt känslig tid med tanke på att vi närmar oss slutet av valrörelsen och står inför omröstningen. Jag befarar att denna resolution i dess nuvarande lydelse kan uppfattas som en inblandning i landets inrikespolitik eller, ännu viktigare, som en påverkan på den allmänna opinionen.
Jag kommer under de närmaste dagarna att besöka Ukraina och jag förbehåller mig rätten att avstå från att uttrycka någon åsikt just nu genom att inte rösta.
För ögonblicket önskar jag Ukraina ett lugnt och rättvist val och en ansvarfull, demokratisk regering som kommer att skapa välstånd för folket och kreativa förbindelser med EU. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för resolutionsförslaget om det förestående valet i Ukraina. Nu när det betydelsefulla valet närmar sig i Ukraina, där en demokratisk process inte blir mycket mer än en förhoppning, anser jag att vi noggrant måste övervaka hur processen utvecklar sig och beslutsamt fördöma alla försök att förhindra utvecklingen mot en genuin demokrati. Vi måste också kraftfullt fördöma de kränkningar av grundläggande rättigheter som redan har ägt rum och hoppas att ett fritt och demokratiskt valresultat kommer att föra Ukraina närmare EU. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Ett angränsande land med en sådan geostrategisk betydelse som Ukraina har förtjänar vår särskilda uppmärksamhet, speciellt med tanke på att det faktiskt finns stora ukrainska folkgrupper i flera EU-medlemsstater, inklusive Portugal.
Under presidentvalskampanjen nyligen har vissa händelser gett upphov till farhågor om en tillbakagång i strävan att stabilisera landet, som hävdar att det verkar som ett demokratiskt rättssamhälle. Försöken att kontrollera media, som nedläggningen av Kanal 5 och vissa andra inskränkningar i yttrande- och mötesfriheten, är oroande tecken på detta och vi måste fördöma dem.
Ukraina kommer inte att utvecklas mot en fullständig deltagandedemokrati genom begränsningar av de mest grundläggande medborgerliga rättigheterna. Landet måste först uppfylla höga standarder och anta metoder som är förenliga med respekten för individen, för pluralismen och för friheten. Frihet och rättvisa måste råda, inte bara vid de kommande valen utan framför allt i all politisk verksamhet i landet. 
EU kan spela en viktig roll i denna övergångsfas för det politiska livet i Ukraina, dels genom att rekommendera och stödja de positiva åtgärder som Ukraina faktiskt har vidtagit och dels genom att starkt fördöma sådana metoder som får oss att tänka på den gamla kommunistiska, totalitära modellen.
Jag röstade för förslaget. 

De Rossa (PSE ),
   .– Jag vill föra till protokollet mitt stöd för detta förslag och motstånd mot ändringsförslaget som föreslår att användandet av högintensiva aktiva sonarsystem begränsas enbart i geografiskt avgränsade områden fastställda som ”känsliga marina livsmiljöer”.
Valar och andra valdjur är kringflyttande djur som behöver skyddas i hela sitt utbredningsområde utan några geografiska begränsningar.
Högintensiva ljud som de som produceras av aktiva marina sonarsystem har förmågan att orsaka farliga fysiska skador på marina livsformer. Dessa skador kan vara allt från tillfällig hörselnedsättning till permanenta skador och till och med döden.
Det råder ett brådskande behov av en lagstiftningsram på EU-nivå och global nivå för att övervaka följderna av undervattensbuller och reglera tillförseln av undervattensbuller i den marina miljön. Den oreglerade spridningen av skadligt buller i hav och sjöar orsakat av människan kan utgöra ett hot mot marina livsformer och ekosystem. 
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   – Vi har röstat ja till punkterna 1 och 2 eftersom användandet av högintensiva marina ekolod är en gränsöverskridande fråga. Samarbete inom ramarna för EU är därmed befogat.
Vi har röstat emot ändringsförslag 1 av två orsaker. För det första är det svårt att definiera i vilka områden känsliga marina arter finns. För det andra sprider sig de ljud som är förknippade med högintensiva marina ekolod över stora områden.
Vi har lagt ner våra röster till resolutionen som helhet, eftersom vi dels är kritiska till ändringsförslag 1, dels ifrågasätter om kommissionen är rätt organ att utföra en studie om vilken inverkan högintensiva marina ekolod har på den marina miljön. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
   – Vår röst i fråga om denna resolution grundar sig på den ståndpunkt som klart kommer till uttryck i resolutionen om de framtida förbindelserna mellan EU och Vitryssland.
De förslag som har lagts fram utmärks av tydlig inblandning, som exempelvis genomförandet av ”en rad ändamålsenliga sanktioner mot Vitryssland” samt stöd till ”informationsprogram för radioutsändning” och ”städer som motsätter sig regimen”.
Dessa förslag är ännu mer oacceptabla med tanke på att man återigen har tillämpat dubbelmoral när man har bedömt händelser i tredje länder, där logiken med ”dubbelmoral” är att en regel gäller för ”vänner” och en annan regel gäller för ”de andra”.
Åtgärder av detta slag har aldrig använts eller tillämpats mot ett land som ägnar sig åt militär ockupation av en EU-medlemsstat, inte uppfyller internationella lagar, överträder FN:s resolutioner, fängslar tusentals politiska fångar och förvägrar ett folk sina nedärvda kulturella rättigheter.
Åtgärder av detta slag har aldrig använts eller tillämpats mot ett land som ägnar sig åt militär ockupation av ett annat land, dagligen och brutalt förvägrar ett helt folk de mest grundläggande mänskliga rättigheterna, uppenbart bryter mot ett stort antal FN-resolutioner, bygger en mur utanför sina gränser och håller en president i ett militärt, avspärrat område i över tre år. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för resolutionsförslaget om marina sonarsystem. Oron hos allmänheten och bland forskarna tilltar efter rad dokumenterade fall med massdöd bland valdjur i samband med användandet av högintensiva aktiva sonarsystem på mellanvåg i kustområden, och jag anser att långtgående forskning måste genomföras för att ta reda på orsakerna till detta. Kommissionen måste främja forskning om vilken eventuell påverkan som installation av aktiva högintensiva sonarsystem har på den marina miljön, och göra en bedömning på grundval av information från medlemsstaterna av vilka effekter sådana metoder har på EU:s vatten. Internationella avtal, som ännu måste utarbetas, med syftet att reglera bullernivåerna i världens hav kan visa sig vara en central åtgärd för att reglera och begränsa antropogena sonarsystems skadliga effekter på marina däggdjur och fiskar. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Jag delar Karl-Heinz Florenz oro när det gäller de skadliga effekter som högintensiva marina sonarsystem har på miljön.
Som Karl-Heinz Florenz nämnde i sin fråga till kommissionen har erkända experter på området verkligen uttryckt allvarliga farhågor, särskilt om att sonarsystemen i fråga kan döda valdjur som t.ex. valar och delfiner, något som även bekräftas i en studie som spanska och brittiska experter har publicerat.
Mot bakgrund av att bevarande, skydd och förbättring av miljön samt bevarandet av livsmiljöer för flora och fauna är grundläggande mål av allmänt gemenskapsintresse och att miljöskydd tillsammans med ekonomiska, sociala, kulturella och regionala krav bidrar till det övergripande målet med hållbar utveckling, anser jag att kommission måste vidta åtgärder på detta område.
Därmed vill jag återigen upprepa den oro som har uttryckts och åter uppmana kommissionen att vidta åtgärder, särskilt genom att tillämpa direktiv 92/43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter. 
Talmannen.
   – Inga fler röstförklaringar skall göras. Omröstningen är därmed avslutad. 


Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är debatter om fall av kränkningar av de mänskliga rättigheterna samt av demokratiska och rättsstatliga principer – Varaktighet: högst en timme (artikel 50 i arbetsordningen)
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om följande sex resolutionsförslag:
- B6-0108/2004 av Miguel Angel Martínez Martínez, Pasqualina Napoletano och Margrietus J. van den Berg för PSE-gruppen om splitterbomber
- B6-0111/2004 av Marie-Hélène Aubert, Angelika Beer, Bernat Joan i Marí, Joost Lagendijk, Raül Romeva i Rueda och Frithjof Schmidt för Verts/ALE-gruppen om splitterbomber
- B6-0112/2004 av Jelko Kacin och Johan Van Hecke för ALDE-gruppen om splitterbomber
- B6-0120/2004 av Vittorio Emanuele Agnoletto, André Brie, Luisa Morgantini och Tobias Pflüger för GUE/NGL-gruppen om splitterbomber och fordonsminor
- B6-0123/2004 av Geoffrey Van Orden för PPE-DE-gruppen om explosiva lämningar av krig och truppminor
- B6-0125/2004 av Cristiana Muscardini för UEN-gruppen om explosiva lämningar av krig och truppminor 
Van Den Berg (PSE ).
   – Herr talman! Socialistgruppen, som jag tillhör, menar att produktionen av och handeln med splitterbomber måste frysas tills problemen kring dessa vapen har lösts. Personligen skulle jag vilja se ett förbud mot splitterbomber, men splitterbombskoalitionen – som spänner över en skäligen stor grupp icke-statliga organisationer och som sannolikt har en realistisk syn på läget i förhandlingarna om ett protokoll på internationell nivå – har argumenterat för ett tillfälligt moratorium, eftersom det är den mest sannolika utvecklingen. När allt kommer omkring är det just det politik handlar om, vilket vi har sett de senaste dagarna: hotet om att skapa en verklig maktbas med hjälp av en majoritet. Det behöver knappast sägas att en framgång på denna punkt – och här kan vi räkna med ett brett stöd från parlamentet – kräver uppslutning från rådet, kommissionen och medlemsstaterna. Vi behöver ett nytt protokoll som omfattar alla humanitära problem som rör splitterbomber, i likhet med de problem som än en gång togs upp mer ingående under en utfrågning i utskottet för utveckling. Vi har konstaterat att en stor del av dessa bomber hamnar just i världens fattigaste länder, från Afghanistan till Falklandsöarna, men även närmare oss, i Serbien och Montenegro. Hittills har 78 länder ca 400 miljoner truppminor och fordonsminor i lager, vilket visar att det fortfarande finns stora mängder minor tillgängliga även i våra 15 medlemsstater, ja de tillverkas också i tio av dem. Det enda återstående sättet att angripa detta är givetvis internationella överenskommelser. Vi behöver ett protokoll, så det krävs tuffa och intensiva förhandlingar. Här kan Europa tala med en röst, och det är något vi är mycket positiva till. Röda korset och FN står på vår sida. På den punkten vill jag faktiskt be ledamöterna i Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater att ta ett steg närmare oss. För mig vore det otänkbart att vi inte skulle ha en gemensam grund här. Möjligen saknar vi en sådan när det gäller Rocco Buttiglione, men i frågan om splitterbomber bör vi kunna se varandra i ögonen. 
Schmidt, Frithjof (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Splitterbomber är vapen av ett synnerligen lömskt slag. När en sådan bomb utlöses kan den splittras i upp till 8 000 bombdelar, som sedan ligger utspridda över områden på upp till 240 000 kvadratmeter – ungefär 50 fotbollsplaner. Splitterbomber fungerar på i stort sett samma sätt som landminor, och hotar civila, barn och kvinnor i lika hög grad som militär personal. Detta strider helt klart mot artikel 51 i det första tilläggsprotokollet till Genèvekonventionen.
För 18 månader sedan, den 10 februari 2003, krävde Europaparlamentet därför ett moratorium för tillverkning och användning av sådana splitterbomber, och på längre sikt ett totalförbud. Därför är det en politisk skandal att sådana bomber fortfarande tillverkas i Europeiska unionen – i Tyskland, Frankrike, Förenade kungariket, Italien, Spanien och Belgien. Det vi gör är alltså att anta en lovvärd resolution om att sådant här är ett brott mot de mänskliga rättigheterna och således måste upphöra – och sedan fortsätter vi att tillverka dessa bomber. Våra regeringar gör ingenting åt saken på nationell nivå. Detta är hyckleri, och därför är det absolut nödvändigt att parlamentet än en gång gör sin röst hörd och protesterar mot produktionen av sådana vapen i Europeiska unionen och mot handeln med dessa vapen.
Det är absurt att Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater erkänner de förödande effekterna av dessa vapen i punkt 1 i sin resolution, för att sedan uttrycka förståelse för den militära användningen av dem i punkt 3, med hänvisning till att väpnade styrkor annars skulle sätta in ännu värre vapen. Jag menar att en sådan ståndpunkt måste vara ohållbar med hänsyn till den etiska hållningen hos den konservativa gruppens kristna ledamöter, och uppmanar dem därför att dra tillbaka denna punkt från resolutionen – den undergräver verkligen argumentationen. 
Toia (ALDE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja tala i två minuter för att stödja en viktig sak. Saken är enligt min mening mycket viktig eftersom den främjar ett tänkande som kan bidra till att förhindra och lösa de problem som människan drar på sig själv genom en ändlös följd av lidande, skador och död som alltför ofta drabbar civilbefolkningen, och som beror på att landminor placeras ut i ett stort antal länder. Minor är dödliga krigsvapen som vi måste motsätta oss till varje pris, eftersom de riktas mot civilbefolkningen, förblir aktiva i det oändliga och ofta omöjliggör effektiv minröjning.
Vi vet att världssamfundet har vidtagit åtgärder i de här frågorna. Icke-statliga organisationer har dragit igång en stor kampanj med stöd av en samling underskrifter och startat en spontan rörelse som har fått många länders regeringar att underteckna Ottawafördraget. Detta är ett viktigt internationellt fördrag som förbjuder truppminor.
I dag måste vi gå vidare från det fördraget. Vi måste uppmuntra en starkare opinion och sedan, hoppas jag, främja åtgärder från regeringarna, som kan utforma ytterligare konventioner, rättsliga instrument och protokoll som syftar till att förbjuda andra typer av minor. Jag tänker på splitterbomber, som är oerhört dödliga minor vars förödande effekt är många gånger större än effekten av truppminor.
Alla som har haft möjligheten att se utställningsföremålen på vissa skräckmuseer – om jag får använda det uttrycket – kan inte annat än känna indignation och en stark instinktiv vilja att göra något åt den här saken. Vi var nyligen på ett museum i Slovenien där vi kunde se effekterna av den här typen av minor.
Vi såg fotografier och bilder av slagfält, bilder av sårade människor. Vi mötte människor som in på bara huden bär effekten av dessa vapen, som världssamfundet måste förbjuda. Dessa vapen är inte traditionella krigsredskap, just för att de inte bara används på slagfälten utan slår mot civilbefolkningen – kvinnor och barn. De slår mot barn som leker på fälten, kvinnor som går ut på åkrarna för att samla mat, men i stället möter döden.
Jag hoppas att parlamentet tar sig an uppgiften att utvidga den befintliga konventionen, så att den även omfattar denna andra typ av dödligt vapen. 
Morgantini (GUE/NGL ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! I dag är kriget på väg att bli ett sätt att styra världen. För att söka skydd från barbariet och djungelns lag måste vi hänvisa till den internationella rätten med största beslutsamhet.
Den gemensamma resolutionen, som vi skall rösta om i dag, innehåller en hänvisning till en sådan försvarslinje och ett krav på ett moratorium liksom förbud mot användning, tillverkning, lagring och export av splitterbomber. Dessa bomber utgör en fara för civilbefolkningen – kvinnor, barn, gamla, män, som jag har sett med sargade kroppar och amputerade lemmar, i Kabul, Kandahar, Pristina, på sjukhus där de försöker rädda vad som räddas kan. Detta är barbari, eftersom minorna används av våra demokratiska länder.
Amerikanska flygplan fällde tusentals splitterbomber i Afghanistan och Irak. I utkanterna av Kabul såg jag dessa gula föremål som lockar till sig barn och som har samma färg som livsmedelsransonerna, som brukar anlända till byarna ovanifrån.
Åtminstone 57 länder har lager med splitterbomber, varav 22 finns i Europa. Det råder inget tvivel om att detta strider mot internationell rätt. Vi måste se till att skyddet för de mänskliga rättigheterna står högre än militära intressen: miljoner människors rätt till liv. Det är ett mål vi måste sätta upp för oss själva. Detta måste vara ett åtagande för Europaparlamentet, precis som i fallet med ratificeringen av Ottawafördraget om förbud mot minor, som åstadkoms tack vare det oförtröttliga arbete som utförs av tusentals människor i icke-statliga organisationer.
I Europa måste vi fortfarande övertyga Polen, Finland och Lettland om att underteckna fördraget. Vi måste också förhandla fram ett nytt protokoll till konventionen om konventionella vapen och, vid konferensen för en översyn av Ottawafördraget, uppmuntra staterna att enas om ett förbud mot stridsvagnsminor som lätt utlöses, det vill säga som exploderar vid mänsklig kontakt. En resolution är inte nog, vi kan inte stanna där. Därför har vi också begärt att Europaparlamentet skall ha frågan under ständig övervakning. 
Nicholson (PPE-DE ).
   – Herr talman! Många människor – även vissa ledamöter i denna kammare, som exempelvis min kollega Geoffrey Van Orden – har under en lång tid arbetat med den humanitära frågan att få bukt med de skadliga följderna av truppminor. Våra militära styrkor har stöttat detta arbete till fullo. Deras bedömning, som vi delar, är att splitterbomber och stridsvagnsminor inte bör betraktas på samma sätt som truppminor. Nu för tiden måste våra väpnade styrkor bevara dessa vapen med unika möjligheter i sina vapenförråd. Militära myndigheter gör bedömningen att om splitterbomber förbjöds skulle det behövas oproportionerligt kraftfulla vapen för att åstadkomma samma effekt. Den sortens vapen skulle kunna innebära större risker för civila under konflikter, och de skulle orsaka mer omfattande förödelse.
När det gäller efterföljderna av en konflikt där splitterbomber och stridsvagnsminor använts har stora framsteg gjorts i Genève i frågan om att ta hand om explosiva rester från krig. Arbete pågår med att förbättra vissa vapens tekniska aspekter så att de inte fortsätter att vara ett hot för den lokala civilbefolkningen efter att konflikten är över. Dessa initiativ leds av en arbetsgrupp med statliga experter som är uppmärksamma på behovet av den rätta balansen mellan humanitära angelägenheter och militär nytta.
När det gäller vissa vapen vet man mycket väl att våra nationers och Natoländernas militära styrkor är de som är mest medvetna om behovet att skydda vår civilbefolkning, undvika oavsiktlig skada på civila mål och se till att våra egna trupper utsätts för minsta möjliga fara.
I förslaget i kammaren, framlagt av vänstern, misslyckas man med att ta med sådana överväganden i beräkningen och gör sig skyldig till faktamässiga felaktigheter. Bestämmelserna i förslaget är orealistiska, och det skulle därför inte vara till någon hjälp för att tackla problemen orsakade av explosiva rester från krig.
På den positiva sidan vill jag ta detta tillfälle i akt att gratulera kommissionen och medlemsstaterna för deras stöd i det globala arbetet mot truppminor, minröjning och stöd till drabbade personer. Jag uppmuntrar dem att rikta in sig på att senast 2010 få ett slut på detta hot mot civilbefolkningen från explosiva rester från krig och truppminor och att inte låta sig distraheras av andra frågor.
Jag uppmanar ledamöterna att stödja denna resolution. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Skälet till att min grupp inte har undertecknat förslaget är att en så invecklad fråga enligt vår mening bör hanteras i ett betänkande från ett underutskott – för vilket det finns bestämmelser – och inte i en debatt om aktuella och brådskande frågor, eftersom det inte är lämpligt. Vi har faktiskt beslutat att våra ledamöter får rösta fritt, och jag tillhör definitivt dem som kommer att stödja resolutionen när den går till omröstning.
Det var intressant att Margrietus J. van den Berg skulle nämna namnet Rocco Buttiglione. Buttiglione och jag tillhörde de kristdemokrater som från första början var öppet kritiska till Irakkriget och till att splitterbomber användes i detta krig. Därför är det beklagligt att Buttiglione inte ansågs önskvärd i kommissionen. Han skulle vara en mycket bra bundsförvant i den här frågan.
Den andra synpunkt jag vill framföra är att Frithjof Schmidt vädjade till våra kristna övertygelser. Detta säger han – och låt mig påpeka detta klart och tydligt – i slutet av en vecka när vi i parlamentet gång på gång har fått höra att politiken inte får påverkas av religiösa övertygelser. Jag håller inte med om det, och mina kristna övertygelser säger mig att vi måste göra allt vi kan, inte bara för att ta itu med truppminor av alla de slag, utan även med splitterbomber, som verkligen är en enormt stor fara för civilbefolkningen, särskilt för barn. Vi får däremot inte utöva dubbelmoral. Människors kristna övertygelser kan få dem att inta ganska olikartade politiska ståndpunkter, men de bör i vilket fall som helst respektera varandras uppfattningar. Min personliga uppfattning – som jag tror att majoriteten i min grupp delar – är att vi bör införa detta moratorium, som är vettigt och nödvändigt. Och jag kan bara säga att vi absolut bör väcka en diskussion om användningen av splitterbomber i Tjetjenien, eftersom Ryssland är medlem i Europarådet som har sitt säte här i Strasbourg. Splitterbomber används direkt mot civilbefolkningen i Tjetjenien, trots att landet kan sägas tillhöra Europarådets territorium och därmed omfattas av konventionen om de mänskliga rättigheterna – om man nu ser det som en del av Ryssland, vilket många gör, även om jag inte tillhör dem. Detsamma gäller självklart Irak, liksom Balkanländerna. Eftersom vi inte får vara trångsynta i den här frågan vill jag säga att jag bestämt stöder denna resolution. 
Martínez Martínez (PSE ).
   – Herr talman! Den begränsade talartiden gör det omöjligt för oss att diskutera frågan grundligt. Jag föredrar därför att framföra mitt stöd för resolutionen – som innehåller flertalet av våra förslag – och säga att jag helt och hållet instämmer i min kollega Margrietus J. van den Bergs synpunkter. Jag skall inte nämna att gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater ber oss att rösta på ett eller annat sätt, för jag menar att våra ståndpunkter visar vilka vi är, och i frågor av det här slaget anser jag att det är mycket bra att vi verkligen kan se vilka alla är, så att allmänheten och organisationerna kan skilja på oss.
Jag vill lägga till två synpunkter. Först vill jag uppmärksamma att tillverkningen av splitterbomber till skillnad från truppminor kräver en mycket invecklad teknik, en teknik som endast finns att tillgå i högst utvecklade industriländer, och det innebär att unionsmedlemsstaternas förpliktelser synas.
Det krävs dessutom en mycket utvecklad luft- eller markinfrastruktur för att utlösa den här typen av bomber, liksom särskild kunskap hos den militära personal som kan fyra av dem. Här kan vissa av våra länder helt klart spela en roll, både när det gäller logistiska förberedelser och utbildning av militär personal.
Under den utfrågning vi anordnade, som var lysande, blev jag besviken över att det var så svårt för oss att nämna de länder i världen – europeiska eller inte – som tillverkar de vapen vi fördömer här. Jag tycker också att det hade varit relevant att namnge dessa länder och deras respektive ansvar i vår resolution. Detta leder vidare till min andra synpunkt. Jag vill nämligen insistera på att Europaparlamentet åtar sig att göra allt för att det som vi antar i dag inte bara stannar vid retorik. 
Vi har fått konkreta förslag från organisationer, som måste fortsätta att vara våra ständiga samtalsparter i den här kampen. Vi är till exempel mycket intresserade av idén att utse en föredragande som på Europaparlamentets vägnar skulle övervaka vad som görs i våra länder och på internationell nivå för att avskaffa den här typen av bomber. 
Pflüger (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Första gången jag uppmärksammade splitterbomber på allvar var 1999 när Nato förde ett aggressionskrig mot Jugoslavien, där splitterbomber användes. I Tyskland stöddes det kriget av alla politiska grupperingar utom PDS (Demokratiska socialismens parti), särskilt socialdemokraterna och de gröna, och konsekvenserna är fortfarande kännbara. Det rapporteras att mellan 30 000 och 50 000 utspridda splitterbomber än i dag förstör hela markområden i Kosovo.
Vi måste tala klarspråk: De flesta företag som gör vinst på splitterbomber är europeiska, tyska Rheinmetall är ett exempel. Det är uppenbart att storskaliga bombningar med splitterbomber ses som en del av krigföringen. Amerikanerna och britterna använde 13 000 projektiler av det slaget i kriget mot Irak. Det enda rätta är att totalförbjuda splitterbomber. Om vi skall ha ett totalförbud måste vi vara rättframma i vår kritik av vapenindustrin och av de väpnade styrkor som använder dessa vapen. 
Scheele (PSE ).
   – Herr talman! Även om det ännu inte finns någon överenskommelse om förbud mot splitterbomber – till skillnad från fallet med truppminor – ökar insikten om behovet av globala åtgärder för att hantera frågan. Jag tror att vår resolution i dag bidrar till att främja en sådan medvetenhet och att den påskyndar sådana åtgärder.
I texten kritiseras den fortsatta och ofta förekommande användningen av splitterbomber i väpnade konflikter. Bomberna utkräver inte bara sina offer medan fientligheterna pågår, utan även i flera år efteråt. Detta problem framhölls i Human Rights Watch’s rapport om Irakkriget och de civila offren i detta krig, vilken publicerades i slutet av 2003.
I rapporten kan vi läsa att framför allt amerikanska och brittiska marktruppers användning av stora mängder splitterbomber har krävt hundratals civila människors liv. Jag tror inte att det finns mycket att vinna på att säga sig vilja göra dessa vapen säkrare och tillverka dem på ett sådant sätt att effekterna för civilbefolkningen blir mindre förödande. Parlamentets krav på ett omedelbart moratorium för tillverkning och användning av splitterbomber är därför ytterst viktigt. 
Lamy,
    Herr talman! Kommissionen delar er oro angående de humanitära, ekonomiska och sociala problem som uppkommer när en mängd outlöst krigsmateriel, till exempel splitterbomber, lämnats kvar efter en konflikt. Vi är också bekymrade över att det är särskilt svårt att röja områden där just den här typen av aktiva vapen har lämnats kvar. Som ni känner till har Europeiska unionen alltid varit en ivrig anhängare av protokollet om explosiva lämningar av krig till Förenta nationernas konvention om förbud mot eller inskränkningar i användningen av vissa konventionella vapen. Nu måste alla medlemsstater ratificera detta protokoll så att det kan träda i kraft så snart som möjligt, vilket alla ännu inte har gjort, som ni vet.
Kommissionen gör sitt bästa för att lösa problemen med splitterbomber genom att arbeta på två huvudsakliga områden. Det första området är minröjningsoperationer. I likhet med våra initiativ för att öka medvetenheten om risker och hjälpa offer bedrivs minröjningsarbetet på grundval av gemenskapsinstrument, särskilt parlamentets och rådets förordning om truppminor. I praktiken undanröjs även andra typer av materiel som inte har lösts ut. Detta gör vi i Laos, Kambodja, Kosovo, Afghanistan och Irak, för att bara nämna några länder. Våra ansträngningar är uppenbart långt ifrån tillräckliga. Denna debatt ger mig tillfälle att på kommissionens vägnar tacka parlamentet för det oreserverade stödet till förordningen om truppminor. Men jag måste ändå påminna er om att budgeten för att bedriva minröjning och ta in experter på området inte räcker till för att tackla problemen med alla de sprängmedel som fortfarande måste göras säkrare, däribland splitterbomber och fordonsminor. Ur kommissionens synvinkel är prioriteringen fortfarande att nå de mål som anges i konventionen om förbud mot truppminor, där tidsfristen är satt till 2010.
Den andra delen i vårt arbete har just påbörjats: Det handlar om att genomföra ett pilotprojekt för frågor som rör handeldvapen och explosiva lämningar av krig. Också på detta område vill jag tacka parlamentet som har gjort det möjligt för kommissionen att ingående granska alla de frågor och problem som rör både explosiva lämningar av krig och spridning av handeldvapen. Pilotprojektet bör ge kommissionen förutsättningar att föreslå åtgärder som ger unionen en expertis, kunskap och auktoritet i frågor som rör handeldvapen och explosiva lämningar av krig som kan jämföras med vad EU har uppnått tack vare förordningen om truppminor.
Herr talman, mina damer och herrar! Ni har fått höra kommissionens reaktion. Vi kommer att samarbeta med alla berörda parter för att se till att en integrerad och vittomfattande humanitär strategi tillämpas för alla problem som rör det vi brukar kalla lämningar av krig, men som det kanske vore lämpligare att kalla krigsavfall. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatterna. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om följande sex resolutionsförslag:
- B6-0107/2004 av Véronique De Keyser och Pasqualina Napoletano för PSE-gruppen om Iran
- B6-0113/2004 av Cecilia Malmström för ALDE-gruppen om Iran
- B6-0116/2004 av Angelika Beer, Daniel Marc Cohn-Bendit, Véronique De Keyser, Hélène Flautre, Monica Frassoni och Joost Lagendijk för Verts/ALE-gruppen om kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Iran
- B6-0118/2004 av Michael Gahler och Bernd Posselt för PPE-DE-gruppen om Iran
- B6-0121/2004 av André Brie, Giusto Catania, Umberto Guidoni, Tobias Pflüger och Eva-Britt Svensson för GUE/NGL-gruppen om situationen i Iran
- B6-0124/2004 av Cristiana Muscardini för UEN-gruppen om Iran. 
De Keyser (PSE ).
   – Herr talman! En nations hälsa mäts med hjälp av olika indikatorer: kvinnors rättigheter, pressens yttrandefrihet, de politiska institutionernas demokratiska karaktär och det civila samhällets styrka.
Vi i Europa ser Iran som ett fantastiskt land. Landets djupt rotade kultur – ja, jag vill gå så långt som att säga landets mentalitet – speglas i konsten, litteraturen och det civila samhällets starka röst. Iran är ett fantastiskt land som Europa respekterar.
Utifrån dessa indikatorer mår Iran dåligt i dag. För ett år sedan besökte några av oss Iran och hoppades då, inför valet, att de reformvänner som hade strukits från kandidatlistan skulle skrivas in igen. Vi blev grymt besvikna. I dag hoppas många av oss att Irans kvinnor kommer att återfå friheten att klä sig som de vill, friheten att skratta, friheten att lyssna till musik och friheten att ha en åsikt och, till exempel, att få inneha ett domarämbete. Men det är nästan en detalj.
I dag är vi bekymrade av tre skäl, och detta brådskande resolutionsförslag är ett bevis för det. I dag döms minderåriga till döden i Iran, och en av dem har hängts, nämligen Ateqeh Rajabi, 16 år gammal. Yttrandefriheten finns inte längre i pressen eller på Internet. Resolutionsförslaget innehåller namn på journalister som fängslats, bland dem Omid Memarian, som jag personligen hade bjudit in till Europaparlamentet i november. Steningar fortsätter att äga rum, trots det moratorium för stening som jag fortfarande väntar på skall omvandlas till verklig lagstiftning. Dialogen om mänskliga rättigheter mellan Europeiska unionen och Iran har heller ännu inte gett mer än ord.
Av respekt för detta fantastiska land skulle jag vilja att situationen förändrades. Sedan resolutionsförslaget lades fram för två dagar sedan har jag översvämmats av brev från den iranska ambassaden där man säger att: ”Nej, era källor är inte tillförlitliga, ingenting av detta sker.” Iran bör bevisa att ”ingenting av detta sker” och på så sätt förbli en partner som vi i Europeiska unionen kan fortsätta att sätta värde på, både när det gäller mänskliga rättigheter och politik. 
Malmström (ALDE ).
   – Herr talman! Återigen kommer det oroväckande rapporter från Iran med en 16-årig flicka som offentligt har hängts för kyskhetsbrott. Iran leder den internationella skurkligan när det gäller avrättningar. Det är en ledningsgrupp med ett föga smickrande sällskap. Denna kammare fördömer alltid avrättning, var den än förekommer. Vi kommer att fortsätta att göra det, särskilt när det gäller minderåriga. Det är helt oacceptabelt och det strider mot alla internationella konventioner.
Den senaste tiden har den iranska regimen intensifierat sin klappjakt på journalister och oliktänkande. Flera journalister har fängslats, försvunnit, torterats och dödats. Vi måste med kraft fördöma det och kräva att de som fortfarande lever släpps, eller att deras familjer informeras.
Den s.k. människorättsdialog som vi för med Iran sedan flera år tillbaka har misslyckats. Vi måste erkänna det. Den måste antingen upphöra eller kraftigt omdefinieras. Har den lett till någonting? Nej, vi kan inte peka på några framsteg. Vi är skyldiga det iranska folket ett starkt EU-engagemang i Iran för demokrati och mänskliga rättigheter. Blir det ingen framgång på detta område är det för min del och för ALDE-gruppen helt omöjligt att tänka sig något slags associeringsavtal med Iran. 
Beer (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Vi diskuterar människorättssituationen i Iran för första gången sedan valet till Europaparlament, som nyligen ägde rum. Debatten motiveras av en djup oro över den försämrade situationen, en oro som även rådet gav uttryck för i oktober.
Det ökande antalet rapporter om utfärdade dödsstraff tycks bara vara toppen av ett isberg. Vi har knappast några möjligheter kvar för att verkligen kontrollera vad som händer. Fyra månader efter parlamentsvalet i Iran befinner vi oss i en situation där det medvetet tas hårdare tag mot de begränsade friheter som erövrats och de framsteg som gjorts under senare år, såsom fri rörlighet för kvinnor, journalister, elever och studenter. På dessa områden förkastar det iranska parlamentet systematiskt de regeringspropositioner som syftar till att förbättra tillämpningen av rättsstatsprincipen, till exempel i frågor som rör jämställdhet.
I det här sammanhanget skulle jag vilja betona att tillkännagivandena om väntade förbättringar – och vi har fått många brev från Irans ambassadör i Bryssel också – inte i sig är tillräckliga. Visst bör vi välkomna alla framsteg som förbättrar människorättssituationen för dem som berörs och för dem som är i fara, hur små dessa framsteg än är, men uppriktigt sagt måste jag säga att det långt ifrån är tillfredsställande att man endast aviserar en regeringsproposition om att tillfälligt upphöra med steningar.
Vi måste kämpa för att se till att steningarna inte bara upphör tillfälligt, utan faktiskt förbjuds i lag. Uttalandena från det iranska parlamentet, Majlis, om ett förslag om att tillfälligt upphöra med dödsstraff för minderåriga går enligt min mening inte tillräckligt långt. När allt kommer omkring betyder detta att dödsstraffet i allmänhet fortsätter att vara legitimt och lagligt, och parlamentet kan inte inta en sådan ståndpunkt. Också i det här fallet välkomnar vi framstegen, men hittills motsvarar dessa framsteg knappast vår syn på demokrati och rättsstaten.
Under den här mandatperioden har Europaparlamentet, för första gången någonsin, inrättat en interparlamentarisk delegation för förbindelserna med Islamiska republiken Iran. Trots att situationen för de mänskliga rättigheterna har försämrats, eller snarare just därför, har vi inrättat och gett vårt stöd till denna delegation. Vi i parlamentet försöker att använda de få instrument som står till buds för att ge hjälp och bygga upp kontakter med det iranska parlamentet. Gruppen De Gröna/Europeiska fria alliansen har tagit på sig ordförandeskapet för delegationen, och trots alla problem ser jag fram emot samarbetet mellan detta parlament och Majlis. Vi måste anstränga oss för att föra dialogen framåt, så att de som kämpar som demokrater i Iran hör en stark stödjande röst från Europa. 
Gahler (PPE-DE ).
   – Herr talman! Under den förra mandatperioden var jag föredragande för frågor som rör Iran, en uppgift jag försökte utföra med en stor portion god vilja och även en viss tilltro till de iranska myndigheterna. Detta underlättades av att Iran hade ett reformorienterat parlament under den perioden, och till en början etablerade vi goda kontakter med detta parlament.
Under årens lopp har åtgärder emellertid vidtagits för att systematiskt beröva allmänheten de begränsade friheter som just nämndes, men även för att utöva påtryckningar till och med mot parlamentsledamöterna, särskilt de som kommer från domstolarna och prästerskapets konservativa sektioner. Resultatet av detta är tyvärr att antalet rapporter om verkställda dödsstraff har ökat i år, vilket även gäller minderåriga, som den 16-åriga flicka som hängdes i augusti. Självklart är det inte tal om att vi accepterar sådana förhållanden.
Därför är det rätt och riktigt att det för närvarande inte finns några planer på ett partnerskaps- och samarbetsavtal. Om vi skall kunna ge ett bidrag måste vår delegation för förbindelserna med Iran försöka upprätta kontakter med parlamentet, men även med det civila samhället. Det är viktigt att vi visar de i Iran som vill ha en förändring – och de är många – att vi inte bara uppmärksammar dem, utan också försöker att etablera kontakter. Då ger vi dem modet att försöka förbättra förhållandena inifrån. Jag håller med om att vi inte bör ingripa utifrån, utan i stället stärka de krafter som finns i Iran, så att de kan bygga upp sin egen demokrati. 
Meijer (GUE/NGL ).
   – Herr talman! I dag avser parlamentet återigen att uttrycka sin upprördhet över det som sker i Iran – den fortsatta diskrimineringen av kvinnor, tortyr, censur, fängslande av personer som inte är straffbara enligt europeiska normer, avrättningar och, framför allt, att barn dödas. Även om den aggressiva och ultrakonservativa iranska regeringen bara har stöd av en minoritet av befolkningen har den ingen större anledning att oroa sig över Europas solidaritet med det iranska folket. EU:s berättigade fördömanden överskuggas av en företeelse av helt annat slag. Förra veckan rapporterade den franska nyhetsbyrån AFP att EU:s tre största medlemsstater har ingått ett ömsesidigt fördelaktigt avtal med Iran. I utbyte mot att Iran begränsar sin verksamhet när det gäller atomenergi och eventuellt kärnvapen skall iranska demokratiska oppositionella som lever i exil behållas i förteckningen över terrororganisationer. Vi har ingenting alls otalt med dessa personer i exil, men det har den iranska regimen. Användningen av beteckningen ”terrorist” för organisationer bör inte vara något man köpslår med. De angränsande länderna Irak och Afghanistan bemöter man med mycket hårda tag, men varför beter sig alla som om Irans regering har evigt liv? 
La Russa (UEN ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag menar att det är bra att Europaparlamentet agerar för att se till att frihet och rättvisa råder, inte bara i Europa – även om det också finns länder på vår kontinent där frihet tyvärr fortfarande är en bristvara – utan i hela världen. Jag menar att detta är en av våra skyldigheter, ett av våra främsta mål. Jag anser därför att det är vår plikt att särskilt uppmärksamma de områden där risken är som störst att de mest grundläggande mänskliga rättigheterna kränks. Iran är helt klart ett sådant område och vi måste därför se vårt engagemang för detta land som en absolut prioritering.
Jag vill dock tillägga att de aktuella rapporterna vid fler än ett tillfälle har visat sig vara fullständigt motstridiga. Vår bild av den aktuella situationen blir därför inte helt tydlig. Jag säger ”helt tydlig”, eftersom vi faktiskt har en viss bild redan.
De senaste dagarna har de iranska myndigheterna hävdat att uppgifterna i våra dokument inte är förenliga med sanningen. Det kan jag förstås inte instämma i helt och hållet, men det verkar sannolikt att där finns vissa saker som inte stämmer. Jag menar verkligen inte att vi skall betrakta de iranska myndigheternas utsagor som dagens sanning, eftersom vi vet att detta land tidigare, och kanske även nu, verkligen inte har gjort sig känt för att vara öppet och demokratiskt.
Jag menar dock att det i nuläget vore lämpligt att föreslå att omröstningen om denna resolution skjuts upp, även om det kanske inte är helt i linje med parlamentets arbetsordning. Vi bör senarelägga omröstningen till en annan sammanträdesperiod, givetvis inte alltför långt fram i tiden, då vi har lyckats få mer tillförlitliga uppgifter. Jag tänker heller inte ifrågasätta allt den iranska ambassaden säger. Ambassaden skickade faktiskt en skrivelse till vår talman Josep Borrell Fontelles i går – jag har en kopia av den – som en uppföljning till brevväxlingen med Eva-Britt Svensson, och där bestrider ambassaden innehållet i våra resolutioner.
Jag trodde att det fortfarande var oklart om minderåriga fortfarande kan dömas till dödsstraff i Iran. Enligt de iranska myndigheterna har dock tydligen alla dödsstraff för minderåriga upphävts under de senaste två åren. Mot denna bakgrund föreslår jag därför att omröstningen skjuts upp till ett senare tillfälle, och att vi under tiden åter kommunicerar med de iranska myndigheterna så att vi får en mer exakt bild och kan begrunda hur vi skall rösta i lugn och ro. Om vi trots allt genomför omröstningen kommer UEN-gruppen givetvis att rösta för resolutionen, men själv kommer jag att lägga ned min röst i enlighet med vad jag nyss har sagt. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Historiens och geografins lagar låter sig inte åsidosättas särskilt lätt. Historiskt sett har Iran, eller Persien, alltid varit ett av de främsta länderna i sin del av världen och så kommer det att förbli också i framtiden. Detta land har ofantligt stor betydelse, särskilt för Europa.
Det är dock just av detta skäl som vi måste arbeta för att mänskliga rättigheter skall övervakas noggrant, eftersom långsiktig stabilitet bara kan nås på grundval av mänskliga rättigheter, inte på bekostnad av dessa rättigheter. Jag måste därför mycket bestämt protestera mot Romano Maria La Russas förslag, eftersom parlamentet inte kan skjuta upp resolutioner om mänskliga rättigheter så fort det får en skrivelse från en ambassad. Då skulle parlamentets arbete på detta område inte utvecklas över huvud taget. Vi kommer givetvis att fortsätta dialogen med Iran. Eftersom de iranska diplomaterna redan tycks observera allt vi gör så noggrant kan jag dock här och nu, som en del av denna debatt, upplysa dem om att de bör informera rättsväsendet, politikerna och de styrande i sitt hemland om att parlamentet har diskuterat kränkningar av de mänskliga rättigheterna vid upprepade tillfällen i det förflutna. Därefter följde regimskiften, där de som hade begått dessa kränkningar av de mänskliga rättigheterna och förtryckande handlingar bittert ångrade att de hade valt fel sida.
Under många år förde vi livliga debatter under vilka järnridån och den bakomliggande regimen kritiserades och kränkningar av de mänskliga rättigheterna fördömdes. I dag är det många av dem som undertryckte de mänskliga rättigheterna under den epoken som skulle ha varit glada om de inte hade gjort det, eller om de kunde göra sina handlingar ogjorda.
Vi måste därför fortsätta att belysa det som sker, eftersom det enda skydd vi kan erbjuda dem som drabbas av förföljelser är att vi kommer att debattera frågor, inte rygga tillbaka inför fakta och se till att allmänheten får kännedom om dessa fakta. Vi måste givetvis vara ytterst försiktiga när vi gör detta, vilket alltid är svårt när alltför många namn nämns. Den omfattning i vilken de mänskliga rättigheterna kränks i Iran, inskränkningarna av pressfriheten och det faktum att dödsstraffet fortfarande finns inskrivet i strafflagstiftningen, liksom den rättsliga ställning som steningar har – även om de kanske inte utförs i dag – och att de fortfarande inte har förbjudits, vilket mycket riktigt påpekades; allt detta är fakta och det kan vi inte bortse från. Jag rekommenderar därför att resolutionen antas. 
Casaca (PSE ),
   . – Herr talman! Jag vill tillägga en sak utöver de kloka orden nyss från Bernd Posselt och flertalet föregående talare, en sak som jag anser är mycket viktig. Jag talar om det överhängande behovet av att stryka Folkets mujahedin från förteckningen över terrororganisationer. Vi har äntligen fått dokumenterade bevis från AFP som visar att ordet ”terrororganisation” enbart existerar som ett förhandlingsverktyg i förhållande till Iran, ett förhandlingsobjekt gentemot de iranska myndigheterna, och att detta saknar grund i fakta som kan kontrolleras, att detta är en skymf mot rättvisan, en skymf mot sanningen och en skymf mot alla som har kämpat för fred och frihet i det fina landet Iran. Därför vill jag rikta följande vädjan till EU:s institutioner och till er, mina damer och herrar: Folkets mujahedin måste omedelbart strykas från förteckningen över terrororganisationer. 
Pafilis (GUE/NGL ).
   – Herr talman! De enväldiga imperialistiska maktstrukturer som antingen har bidragit till eller uppmuntrat att extrem religiös fanatism har fått fäste i många länder har ett tungt ansvar. Jag svarar föregående talare, men en talare från andra sidan. I augusti och september 1988 blev tusentals reformvänliga patrioter, kommunister, fackliga företrädare och demokrater, däribland 38 framstående medlemmar av det iranska Tudehpartiet, avrättade, brutalt torterade eller fängslade. På den tiden fanns förstås inte något liknande engagemang för dem.
Situationen är fullständigt ohållbar. Vi uttrycker vår solidaritet med Irans folk. Vi menar att folket självt måste störta denna regim. Vi stöder också den begäran som familjerna till offren för slakten 1988 har riktat till FN om att få veta vad som har hänt deras försvunna anhöriga. Jag vill dock påpeka att vi står inför en ny plan av samma slag som Irakplanen, som kommer att utarbetas av Förenta staterna, som har utnämnt Iran till en av ondskans axelmakter. Planen har antagits av Nato, integrerats med den allmänna plan för Mellanöstern som antogs vid Natos toppmöte i Istanbul i juni och godkänts av Europeiska unionen. Med förevändningen att de mänskliga rättigheterna kränks, vilket otvivelaktigt sker i Iran, eller att kärnvapen framställs i Iran strävar dessa krafter efter att se till att folket samtycker till eller finner sig i att nya krig startas, inte för att värna om de mänskliga rättigheterna utan för att kontrollera regionen och oljan som finns där.
Vi varnar er, den här gången kommer folket inte att gå i fällan. Alla ni som drömmer om ett nytt Irak kommer att bli ytterst besvikna, eftersom hela mänskligheten kommer att protestera. 
Pęk (IND/DEM ).
    –  Herr talman, mina damer och herrar! Detta är en viktig debatt och en debatt som inte bara handlar om att Iran obestridligen är en fundamentalistisk stat, där de mänskliga rättigheterna kränks dagligen. Det är också en debatt där det tydligt måste slås fast att två saker aldrig får glömmas bort om vi skall kunna få länder utanför EU att göra framsteg. För det första måste lika rättigheter och likhet inför lagen gälla även inom EU, och där återstår mycket att göra, milt sagt. Först då har vi moralisk rätt att tillrättavisa andra. För det andra måste det primära vara att inte vålla någon skada, som det står i läkareden.
Det är inte svårt att anta en resolution, men det är svårt att bestrida fakta som är oacceptabla i det europeiska värdesystem som vi kallar vårt. Man får inte glömma bort att det europeiska värdesystemet och det värdesystem som finns i Iran – som är kopplat till landets religion – är två helt skilda saker. Alla försök att finna genvägar i förnyelsen av detta system kan skapa oro, där ett legitimt mål visar sig leda till än större tragedier för det iranska folket. Jag är säker på att parlamentet är fullt av goda avsikter, men vi kommer inte att kunna generera verkliga förbättringar av det iranska folkets liv genom att fördöma eller isolera. Det enda sättet att nå framgång är genom successiv utveckling, och alla försök att förkorta processen kommer bara att leda till spänningar och ytterligare isolering av landets system och regim. Vårt verkliga inflytande över vad som händer inne i Iran är ytterst begränsat.
På tal om mänskliga rättigheter är detta ett bra tillfälle att lägga fram den andra sidan av saken, som har haft inverkan här i själva EU:s hjärta. Det värdesystem som det europeiska samhället byggdes upp kring, och som de europeiska och latinska kulturerna vilar på, avvisas nu av parlamentet självt. Det är också en genväg. Det innebär att alla länder och medlemsstater i Europeiska unionen fortfarande tvingas acceptera att de modeller som en minoritet har infört är de enda politiskt korrekta. Det är ytterligare ett tillvägagångssätt som oundvikligen kommer att leda till spänningar om onödiga genvägar tas, och dessa spänningar kan vara en av huvudorsakerna till att Europeiska unionen inte klarar av att skapa en verkligt stabil grund för det byggnadsverk ni vill uppföra. Sammanfattningsvis vill jag därför varna för att fördöma eller tillrättavisa andra, så länge vi inte kan sopa rent framför vår egen dörr. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
    –  Herr talman! Det är inte bara Irans inrikespolitik vi diskuterar i dag. Vi diskuterar ett land som håller på att slutföra arbetet med en atombomb och med utrustning för att kunna skicka i väg sådana bomber mot Israel eller amerikanska baser. Detta utgör ett hot om en överregional konflikt.
Vilken bild av Iran har vi i dag? En bild sammansatt av en rad olika aspekter, som dödsstraff för tonåringar, vilket har tagits upp av tidigare talare, offentliga avrättningar och steningar. Detta handlar inte om ett europeiskt värdesystem, herr Pęk, det handlar om självklara mänskliga värderingar. Vi får dagligen rapporter om avrättningar, som om det vore trafikolyckor i Europa det handlar om. Här är några siffror: 22 avrättningar i oktober och 120 avrättningar under sex månaders tid. Bakom siffrorna döljer sig mänskliga tragedier som statistiken inte kan ge en fullständig bild av. Situationen blir allt värre och det är förespråkarna av en hård linje som får allt mer att säga till om i Iran.
Vi får inte låta en debatt om förföljelser avslutas utan att beröra en fråga som ännu inte har tagits upp i parlamentet. Till min stora förvåning tog inte heller Bogdan Pęk upp den. Jag tänker på förföljelserna av religiösa minoriteter och kristna. Till exempel greps 80 kristna i Teheran den 11 september. Det är tråkigt att detta undgick Bogdan Pęk. Den situation som vi talar om präglas av ständig rundgång. Därför har Erik Meijer helt rätt när han säger att det vore ett misstag att inkludera vissa organisationer, däribland Folkets mujahedin, i förteckningen över terrororganisationer, eftersom det är just dessa människor som bekämpar regimen. Europaparlamentet måste utöva påtryckningar på Iran och jag vill berömma de Europaparlamentariker som går i bräschen och bevakar utvecklingen på detta område. 
Lamy,
   . Herr talman! Som ni otvivelaktigt känner till har rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) nyligen antagit slutsatser om mänskliga rättigheter i Iran. Dessa slutsatser är entydiga: Trots den iranska regeringens åtagande att förstärka de mänskliga rättigheterna och värna om rättsstatsprincipen har mycket få framsteg gjorts. Det är också skälet till att EU i september fattade ett principbeslut om att ställa sig bakom den resolution om situationen för de mänskliga rättigheterna i Iran som Kanada kommer att lägga fram för FN:s generalförsamling.
Vi anser dock att det är av avgörande betydelse – och det är jag säker på att de flesta av ledamöterna här i dag håller med om – att vi fortsätter våra ansträngningar att få till stånd konstruktiva och långsiktiga förbindelser mellan EU och Iran. Mot denna bakgrund är en dialog med Iran ett viktigt verktyg för att främja den demokratiska processen, och vi är fast beslutna att fortsätta denna dialog som inleddes i december 2002 framför allt för att diskutera mänskliga rättigheter. Den är ett användbart verktyg för att upprätta kontakter, inte bara med inflytelserika företrädare för rättsväsendet, utan också företrädare för det iranska civila samhället. Jag vill också understryka de besök som FN:s särskilda rapportörer för mänskliga rättigheter har gjort i Iran sedan dialogen inleddes.
Jag hörde tydligt Véronique De Keysers kommentar om att denna dialog bara är tomma ord. Jag hörde Cecilia Malmström föreslå att vi, så att säga, borde avsluta dialogen. Det håller vi inte med om, inte för att vi har gjort så stora framsteg hittills – sådana framsteg kan bara bedömas på lång sikt – utan snarare för att det inte finns några andra hållbara alternativ. Vi har också inlett diskussioner med Iran om ekonomiska och handelsrelaterade frågor, och vi har vid flera tillfällen förhandlat med Iran i hopp om att kunna ingå ett handels- och samarbetsavtal. Mot bakgrund av den tilltagande oron, särskilt när det gäller kärnkraftsfrågorna, har dock diskussionerna skjutits upp tills vidare. Jag tror att detta är ett tillräckligt svar till Michael Gahler.
Som ni vet fortsätter frågan om utvecklingen av Irans kärnvapenprogram att diskuteras på internationell nivå. Samtidigt har EU godkänt de förhandlingar om ett kärnkraftspaket som för närvarande genomförs i Wien av Förenade kungariket, Frankrike och Tyskland. Ministerrådet har uppenbarligen bättre förutsättningar än vi att rapportera om detta om så behövs, och även att besvara Paulo Casacas fråga om MKO (Folkets Mujahedin), eftersom den aktuella förteckningen upprättas av rådet på initiativ av medlemsstaterna och eftersom kommissionen inte lägger fram några förslag på detta område.
Jag avslutar, herr talman, med att på kommissionens vägnar säga att iranierna är fullkomligt medvetna om att alla de frågor om politik, kärnkraft, handel och mänskliga rättigheter som vi just har debatterat är oåterkalleligt sammanbundna och att vi generellt är för ett konstruktivt engagemang, men att detta under inga förutsättningar innefattar att ge Iran oinskränkt rätt att agera oansvarigt inom områden som ger upphov till oro hos parlamentet, kommissionen och säkert också rådet. 
Talmannen.
   – Ja, herr Casaca, ni hade begärt ordet. Enligt arbetsordningen får ni ställa en fråga eller yttra er, men ni måste fatta er mycket kort. 
Casaca (PSE ).
   – Herr talman! Låt mig förtydliga saker och ting. Jag deltog i ett möte med rådet som handlade om förbindelserna mellan EU and Iran. Jag hörde med egna öron att rådet anser att dialogen är dödfödd. Jag är därför mycket förvånad över att kommissionen, mot all logik, vill återuppliva något som bara är ett fullständigt misslyckande och kritisera de Europaparlamentariker som har yttrat sig mycket väl i denna fråga. 
Talmannen.
   – Tack, herr Casaca.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatterna. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om följande fem resolutionsförslag:
- B6-0114/2004 av Johan Van Hecke för ALDE-gruppen om Guantánamo
- B6-0115/2004 av Panagiotis Beglitis, Véronique De Keyser och Pasqualina Napoletano för PSE-gruppen om Guantánamo
- B6-0117/2004 av Kathalijne Maria Buitenweg, Hélène Flautre och Jean Denise Lambert för Verts/ALE-gruppen om Guantánamo
- B6-0119/2004 av Bernd Posselt och José Ribeiro e Castro för PPE-DE-gruppen om Guantánamo
- B6-0122/2004 av André Brie, Willy Meyer Pleite, Roberto Musacchio och Tobias Pflüger för GUE/NGL-gruppen om Guantánamo. 
Ludford (ALDE ).
   –Herr talman! Det är två huvudsakliga ärenden som framhävs i denna resolution: nekandet av rättvisa rättegångar och misshandeln av fångar. Vi återupprepar två underliggande åtaganden som dessa ärenden måste bedömas utifrån. För det första: en av demokratins främsta skyldigheter är att fast beslutet skydda sina medborgare och att bestämt och orubbligt bekämpa terrorism. För det andra: både EU och Förenta staterna måste kunna garantera medborgarna rätten till frihet, demokrati, respekten för rättsstatsprincipen och de mänskliga rättigheterna. Om någon av oss för krig mot terrorismen på ett sätt som bryter mot dessa grundläggande principer har terroristerna vunnit. Parlamentet kräver därför att fångar på Guantánamo Bay både från EU och andra länder – däribland fem invånare från min valkrets i London – utan dröjsmål hörs i en rättvis och offentlig utfrågning av en behörig, oberoende och opartisk domstol – inte av militärkommissioner.
Högsta domstolen i USA har sagt att skyddet som regleras i USA:s grundlag gäller, men sittande regering motverkar genomförandet av detta beslut. Vilka verkliga åtgärder vidtar EU för att övertyga USA att i eget – och vårt – intresse respektera rättsstatsprincipen? Skulle detta inte vara enklare om inte Förenade kungariket också höll människor fängslade utan anklagelser eller rättegång?
Med tanke på den väldokumenterat hårda och våldsbetonade behandlingen på Guantánamo Bay, Abu Graib och andra platser, vad är det som händer med moralreglerna och rättssystemet? Vissa, även jag, skulle säga att tortyr förekommer. Internerna på Belmarsh i England drivs bokstavligen till vansinne av att vara inspärrade på obestämd tid. Förenade kungarikets förre ambassadör i Uzbekistan har framhävt hur man hyser tillit till bevis framtvingade under tortyr. Är det dessa normer vi vill acceptera? Jag ser fram emot att få höra hur EU med kraft agerar för att stoppa detta moraliska och rättsliga förfall.
Martínez Martínez (PSE ).
   – Herr talman! Det är bra att Europaparlamentet debatterar frågan om Guantánamofångarna och antar en resolution om dessa blodbestänkta kränkningar av internationella rättigheter och folkrätten.
Detta är inte vår första resolution i denna fråga och vi har gjort vissa framsteg sedan den första resolutionen antogs i februari 2002. Texten i den första resolutionen inleddes med en makaber ironi och Europaparlamentets starka solidaritet med Förenta staterna i kampen mot terrorismen upprepades, med betonande av respekten för individens rättigheter och friheter. Vid den tidpunkten handlade givetvis alltihop om att ursäkta de amerikanska handlingarna genom att skylla händelserna i Guantánamo på bristande definitioner och behovet av att uppdatera Genèvekonventionen.
Om man ser tillbaka två och ett halvt år senare, var resolutionen en skandal. Två år senare antog vi lyckligtvis Andreasenbetänkandet om Europaparlamentets rekommendation till rådet, som var betydligt mer lämpligt.
Den text som har lagts fram för oss i dag är måhända politiskt korrekt, även om den i mina ögon är ofantligt intetsägande. Vi använder fortfarande silkesvantar när det gäller en företeelse som är ett grundläggande förnekande av rättssäkerheten och respekten för bestämmelser som det internationella samfundet har fastställt för att upprätthålla freden och, framför allt säger vi ingenting om att det vi krävde för sju månader sedan inte har genererat annat än förakt och tystnad från Förenta staternas sida.
Syftet med mitt anförande är därför att fördöma de brott som begås i Guantánamo och även att fördöma hyckleriet och dubbelmoralen hos många EU-organ, däribland Europaparlamentet. Samtidigt som krav förs fram och dialogen med det land där Guantánamo är en enklav blockeras, slås det fast att vi delar en värdegemenskap med Förenta staterna.
Denna galenskap illustreras av utvecklingen i Guantánamo, och om det är denna värdegemenskap vi delar kan ni räkna bort mig. Min värdegemenskap, den värdegemenskap som jag kämpade för i Spanien under fyrtio års diktatur och som Washington stödde och upprätthöll, den är något helt annat. Det är en annan värdegemenskap som många av oss tror på, nämligen den värdegemenskap som finns i EU:s konstitution. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Vår grupp har en tydlig och klar ståndpunkt i denna fråga. Å ena sidan är vi medvetna om det hot som terrorismen för närvarande utgör och vi är medvetna om den globala terrorismens fasor, om de svårigheter den innebär och om att den för närvarande är det största hotet mot de mänskliga och grundläggande rättigheterna, vilket jag betonat många gånger. Vi upprepar vår solidaritet med offren för de fruktansvärda terrorattackerna den 11 september och den 11 mars i Madrid i år.
Vi är medvetna om att det är de demokratiska ländernas främsta plikt att bekämpa terrorismen och stoppa dess nätverk. Å andra sidan kan vi inte gå emot själva de värderingar som vi strävar efter att upprätthålla och som vi bejakar. Vi måste kunna visa att vi alltid upprätthåller dessa värderingar, särskilt i främsta ledet i denna strid. Därför beklagar och fördömer vi misshandelsfallen och den omänskliga behandlingen av fångarna, som nyss nämndes.
Vi beklagar att vi måste rösta för denna resolution, men mot bakgrund av de vittnesmål som har förts fram har vi inget val, eftersom vi alltid måste vara konsekventa när vi försvarar våra värderingar och rättigheter. Vi är övertygade om att detta också är en ledstjärna i den nordamerikanska kultur som vi har så många band till. Vi godtar högsta domstolens avgöranden och rekommendationer och, i enlighet med den artikel som publicerades i New York Times, skulle vi vilja att de riktlinjer som president George Bush och försvarsminister Donald Rumsfeld har fastställt följs till punkt och pricka. Då kommer misshandel inte att förekomma, de fall som har uppdagats kan undersökas och alla fångar kan få en rättvis rättslig prövning och behandlas enligt de värderingar vi värnar om och de grundläggande rättigheter vi försvarar. 
Meyer Pleite (GUE/NGL ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag hoppas innerligt att det amerikanska folket kommer att se till att George Bushs extrema högerregering förlorar nästa tisdag. Det skulle vara det snabbaste sättet att sätta stopp för den medeltida behandlingen av krigsfångarna i Guantánamo.
Regeringen har backat ett steg från civilisationen i riktning mot barbari, genom sitt förebyggande krig. Vi talar om det förebyggande krigets skadeverkningar, såsom förnedringen av krigsfångarna i Guantánamo, där Genèvekonventionen åsidosätts, där människor nekas rätten till offentlig och rättvis rättslig prövning och juridiska ombud, och där människor torteras. Vi har hört vittnesmålen från människor som har blivit torterade.
Vad väntar vi på i Europa? I går höll parlamentet en lektion i den känsliga manövern att hantera skyddet av friheter. Det gamla Europa kan därför inte fortsätta att tiga inför en administration som bär ansvaret för den skamliga behandlingen av krigsfångar, som bundna och med munkavle förvaras i medeltida fängelsehålor. Det gamla Europa kan inte acceptera detta. Vi måste därför göra vår röst tydligt hörd, och jag håller med min landsman som sade att detta är en viktig resolution, men att den är väldigt lam. Vi måste protestera mycket kraftigare mot den skamliga behandlingen av fångarna i Guantánamo. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Kampen mot all slags terrorism och alla terrorister är ett centralt mål både för det internationella samfundet och Europeiska unionen. Jag säger medvetet terrorister och all slags terrorism, eftersom jag vänder mig emot den användning av ordet terrorism som antyder att detta är ett allmänt fenomen och som ger en skev bild av världen. Vi måste dock vara tydliga med att denna kamp endast kan utkämpas och vinnas inom lagens råmärken. Även om gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater liksom parlamentet gav sitt fulla stöd åt USA när talibanregimen måste störtas och åtgärder vidtas mot terrorister, så säger vi kategoriskt nej till det som händer i Guantánamo.
Det tråkiga, herr Meyer Pleite, är att förhållandena i Iran inte helt och hållet är som på medeltiden. På medeltiden fanns det ett rättssystem, även om det var mycket olikt vårt, medan det i Iran råder fullständig laglöshet. Vi kräver att Guantánamofångarna ges tillgång till internationell eller nationell rättslig prövning, eller åtminstone en oberoende rättslig prövning, att de får ta emot besökare utan förbehåll och att de beviljas alla de rättigheter som de är garanterade enligt den internationella humanitära lagstiftningen. Detta har ingenting att göra med att relativisera terroristambitioner, utan det är en förutsättning för att kunna bekämpa terrorismen på ett effektivt sätt. USA är en av världens äldsta demokratier och har bidragit till att frihet och demokrati har införts i många europeiska länder. Utan det omfattande stödet från USA och vår allians med det landet skulle vi aldrig ha kunnat få bort järnridån, och många av dagens parlamentsledamöter skulle inte ha suttit här om inte USA hade bedrivit en global politik för att skapa demokrati. Jag uppmanar därför USA att tillsammans med oss bekämpa orättvisa och diktatur, men att göra det på grundval av folkrätten och mänskliga rättigheter. 
Lynne (ALDE ).
   – Herr talman! Nästan 200 människor, däribland fem brittiska medborgare, har släppts sedan fängelset upprättades. Det betyder att alla dessa människor hölls ofrivilligt fängslade i upp till två års tid utan att de visste varför. De torterades, förbjöds träffa familjen, vänner eller rättsliga ombud, och i slutändan anklagades de inte för något brott. Hur kan något civiliserat demokratiskt samhälle inte endast rättfärdiga men också tolerera detta? Om ett land som exempelvis Iran gjorde detta mot en amerikansk medborgare är jag säker på att George Bush skulle vara den första att fördöma det.
En av invånarna i min valkrets, Moazzam Begg, som hålls fängslad på Guantánamo Bay, skrev ett brev till sin familj som slank igenom ocensurerat. Det redogör i detalj för en rad övergrepp. Detta tillsammans med andra bevis från tidigare fångar och människor som har arbetat där ger en oroväckande bild av vad som försiggår. Vi måste omedelbart få till stånd en oberoende undersökning av påståendena. Alla fångar på Guantánamo Bay har alldeles för länge svävat i en oacceptabel rättslig ovisshet. 
Lamy,
   . Herr talman! Kampen mot terrorism är otvivelaktigt en av de viktigaste utmaningarna för vårt samhälle och för hela det internationella samfundet, men det är också uppenbart att den kräver att vi besvarar avgörande frågor om hur en motsättning kan skapas mellan terrorism och främjandet och skyddet av de mänskliga rättigheterna. Unionens ståndpunkt i denna fråga är enkel och tydlig, och det är dessutom samma ståndpunkt som ni alla utan undantag nyss har bekräftat under denna debatt. Kampen mot terrorism måste underordnas respekten för de mänskliga rättigheterna, inte tvärtom.
När det gäller situationen för de uppskattningsvis 550 personer som fortfarande hålls fängslade på Guantánamo Bay har kommissionen inte någon behörighet att ingripa på deras vägnar, men det hindrar inte att vi övervakar situationen noga. Bilateralt har medlemsstaterna också informerat Förenta staterna om sin oro för hur deras medborgare behandlas.
Avgörandet nyligen från Förenta staternas högsta domstol i målet Rasoul mot Bush var ett viktigt första steg mot att återupprätta skyddet för de grundläggande mänskliga rättigheterna. Förenta staternas högsta domstol slog nämligen fast att Förenta staternas domstolar har behörighet att pröva om det är lagligt att utländska medborgare, som gripits utomlands i samband med fientliga handlingar, hålls fängslade och inspärrade på Guantánamo Bay. Mot denna bakgrund är det beklagligt att fångarna nekas rätten till juridiska ombud under de förfaranden som har inletts i de militärdomstolar som har inrättats särskilt i enlighet med högsta domstolens avgörande i syfte att pröva de stridandes status.
Europeiska unionen har understrukit att antiterroriståtgärder bör åtföljas av ett ovillkorligt förbud mot alla former av tortyr och grym, omänsklig eller förnedrande behandling. I Internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter anges att länder får göra undantag när det gäller vissa rättigheter i ett nödläge eller under särskilda omständigheter, men vissa rättigheter är okränkbara och måste respekteras under alla omständigheter, däribland rätten att inte torteras och rätten att inte fängslas godtyckligt. Dessa åtaganden, som även finns i FN:s konvention mot tortyr och Genèvekonventionerna, måste alltid respekteras.
När det gäller de personer som har anklagats för att vara talibaner eller medlemmar i Al-Qaida, oavsett om de hålls fängslade i Guantánamo eller på annan plats, menar vi att det internationella samfundet måste bekräfta sitt fulla och oreserverade stöd för internationell rätt, inbegripet humanitär lagstiftning och människorättsbestämmelser. Verkliga framsteg i kampen mot terrorismen kan bara nås om vi ser till att alla parter respekterar dessa värderingar. 
Talmannen.
   – Tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen. 
Gahler (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det har hänt flera saker som vi bör beakta. Efter samråd med de övriga grupperna föreslår jag därför att skäl N ersätts. 

... ”välkomnar klargörandet från de iranska myndigheterna om fallet med den 13-åriga Zhila Izadi, enligt uppgift dömd till döden genom stening, och hennes 15-åriga bror, Bakhtiar, dömd till 250 piskrapp, att båda villkorslöst har släppts och att deras ärende har avskrivits”. 
Talmannen.
   – Vi skall nu genomföra omröstningen.
(1)
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
