Förberedelser för toppmötet om sysselsättning - Fonden för justering för globaliseringseffekter - Förnyad social agenda - Aktiv inkludering av människor som är utestängda från arbetsmarknaden (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är den gemensamma debatten om
rådets och kommissionens uttalanden om förberedelser för toppmötet om sysselsättning,
betänkandet av Gabriele Stauner, för utskottet för sysselsättning och sociala frågor, om Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter - C6-0518/2008 -,
betänkandet av José Albino Silva Peneda, för utskottet för sysselsättning och sociala frågor, om en förnyad social agenda, och
betänkandet av Jean Lambert, för utskottet för sysselsättning och sociala frågor, om aktiv inkludering av människor som är utestängda från arbetsmarknaden.
Alexandr Vondra
rådets tjänstgörande ordförande. - (EN) Fru talman! Vi är alla medvetna om att vi fortfarande befinner oss i en av de allvarligaste finansiella och ekonomiska kriserna på många år. EU och medlemsstaterna har vidtagit många olika åtgärder, både för att försöka mildra krisens effekter och också för att ta itu med några av dess orsaker, samtidigt som vi också tar hänsyn till det trängande behovet av att bättre förbereda oss inför framtiden för att kunna hantera problemen med den globala ekonomin.
Vi är också medvetna om att de nuvarande svårigheterna inte enbart handlar om siffror i balansräkningar eller om att ändra ekonomiska prognoser. De påverkar verkligen människor, deras liv, deras familjer och deras levnadsstandard. De som påverkas mest är de som redan har förlorat sina arbeten på grund av denna kris, och alla de som riskerar att förlora sina arbeten under de närmaste månaderna.
På Europeiska rådets möte i våras enades man om att ett sysselsättningstoppmöte skulle hållas för att utbyta erfarenheter om hur framgångsrika återhämtningsåtgärderna har varit när det gäller att stödja sysselsättningen och skapa nya och fler arbetstillfällen. Toppmötet hålls i Prag nu på torsdag.
Det uppdrag som gavs till ordförandeskapet var tydligt. Vi behöver undersöka hur man kan bibehålla sysselsättningsnivån genom flexicurity och rörlighet, skapa en gynnsam miljö för företag att göra investeringar och skapa arbetstillfällen, särskilt för små och medelstora företag, och hur man kan förbättra kvalifikationerna och förutse arbetsmarknadens behov. Vi måste också titta på hur man kan stärka och omstrukturera arbetsmarknaden för att förbereda den inför framtiden. Vårt mål är att garantera att toppmötet inte bara är en möjlighet till samtal, utan att det ger konkreta resultat och rekommendationer som är till fördel för hela samhället.
Deltagarna inbegriper arbetsmarknadens trojka med premiärministrar och arbetsmarknadsministrar från det tjeckiska ordförandeskapet och de kommande svenska och spanska ordförandeskapen. Arbetsmarknadens parter kommer att representeras av ordförandena och generalsekreterarna i Business Europe och Europeiska fackliga samorganisationen, tillsammans med representanter för små och medelstora företag och arbetsgivare inom den offentliga sektorn. Kommissionen kommer att företrädas av ordföranden José Manuel Barroso och kommissionsledamot Vladimir Špidla.
Ordförandena för sysselsättningskommittén, kommittén för socialt skydd och kommittén för ekonomisk politik kommer också att vara närvarande. Även representanter för Europaparlamentet har bjudits in. Som jag förstår saken kommer också Europaparlamentets talman Hans-Gert Pöttering att närvara.
För att förbereda för toppmötet har tre seminarier hållits i de tre deltagande delegationernas länder - i Madrid, Stockholm och Prag. Dessa seminarier har varit särskilt inriktade på kompetensutveckling, ökad tillgång till sysselsättning och hur man bibehåller sysselsättningsnivån, skapar arbeten och främjar rörligheten.
Dessa seminarier har hjälpt oss att, tillsammans med arbetsmarknadens parter, fokusera på viktiga områden. Vi gläder oss åt att representanten för Europaparlamentet - Jan Andersson, ordförande för utskottet för sysselsättning och sociala frågor - var med på de förberedande seminarierna.
På seminariet om kompetensutveckling, som hölls i Madrid, betonades att kompetens är nyckeln till framtiden. På kort sikt ökar kompetens både produktiviteten och rörligheten. På lång sikt banar kompetens väg för återhämtning, ökad konkurrenskraft och är dessutom mycket viktig för att minska utslagning och främja större social jämlikhet.
Kompetensutveckling, som stöds av alla berörda parter, handlar inte enbart om formella kvalifikationer utan också om att främja exempelvis kommunikationsförmågor hos yngre personer.
Finansiering av kompetensutveckling kan inte förbises, särskilt i kristider. Det kräver engagemang, inte bara från offentliga myndigheter utan också från arbetsgivare och arbetssökande själva. På EU-nivå behöver man utforska ytterligare möjligheter till att använda Europeiska socialfonden. När det gäller arbetsgivare är deras eget intresse av kompetensutveckling uppenbart eftersom företag som inte investerar i kompetensutveckling löper två och en halv gånger högre risk att gå i konkurs jämfört med de företag som investerar i detta.
Seminariet i Stockholm om ökad tillgång till sysselsättning fokuserade på hur man så snabbt som möjligt kan få de som nyligen har blivit arbetslösa och de inaktiva tillbaka in på arbetsmarknaden igen. De som nyligen har blivit arbetslösa ska inte tillåtas bli långtidsarbetslösa. Det är särskilt viktigt att se till att de sociala trygghetssystemen tjänar som en språngbräda till nya arbeten, och inte bara som passiva säkerhetsnät. Behovet av stimulansåtgärder för aktivt arbetssökande kan inte förbises. En flexicurity-teknik bör bidra till att övergångar lönar sig, inte minst genom att ge det nödvändiga säkerhetselementet.
Under seminariet i Stockholm betonade man också att kortsiktiga åtgärder inte skulle tillåtas att inverka skadligt på långsiktiga åtgärder. Förtidspensionering är en dålig lösning för att ge de yngre mer arbeten eftersom det sänker den totala förvärvsfrekvensen och oundvikligen åtföljs av högre kostnader för socialt skydd.
På EU-nivå identifierades användning av Europeiska socialfonden för att finansiera åtgärder för aktiv inkludering, samt möjligheten för äldre arbetstagare att fortsätta sin anställning genom att minska deras socialförsäkringsavgifter.
Vid det sista seminariet i Prag förra veckan, betonades behovet av att bevara sysselsättning och förbättra en miljö som främjar företagande och skapande av arbetstillfällen. Tillfälliga kortsiktiga arbetsförhållanden kan var förmånliga, men deras finansiella hållbarhet måste garanteras. Vi måste dock skydda oss mot tendensen till protektionism, som enbart kan skada EU som helhet.
Vi måste också använda aktiva åtgärder för att främja rörlighet, och i detta sammanhang är en ökad flexibilitet för våra arbetsmarknader mycket viktig. Trots krisens effekter finns det ett stort antal lediga arbeten inom EU, men samordning saknas både inom och mellan medlemsstaterna. Ofta finns arbetstagarna på fel plats, eller saknar rätt kompetens eller en kombination av båda.
Dessa seminarier har tydliggjort att den nuvarande krisen inte bara är periodisk utan strukturell. Omfattande ändringar kommer att behövas för att möta den hårda konkurrensen i en globaliserad ekonomi och trygga långsiktig sysselsättning inom EU. I många fall handlar dessa ändringar helt enkelt om att fortsätta med de initiativ som har inletts eller till och med påskynda reformer som har drivits i många år inom EU:s sysselsättningsstrategi.
Förutom försöken att bibehålla de nuvarande arbetstillfällena måste vi också skapa en gynnsam miljö för investerare och företag så att dessa kan investera och skapa nya arbetstillfällen. Vi kan inte behålla alla befintliga arbeten. Krisen kräver strukturförändringar och människor kommer att förlora sina arbeten. Men vi måste erbjuda arbetslösa möjligheten att öka sin kompetens och sin anställbarhet och att snabbt hitta ett nytt arbete som har skapats någon annanstans.
Jag vill också kort nämna några andra ämnen som ni kommer att diskutera här i dag under debatten om den sociala agendan. Jag vill särskilt gratulera José Albino Silva Peneda till hans utförliga och omfattande betänkande som täcker in många problem och som särskilt efterlyser en ambitiös agenda för socialpolitik.
I José Albino Silva Penedas betänkande betonas behovet av att skapa arbetstillfällen och flexibilitet på arbetsplatsen som en del av EU:s bredare socialpolitik. Den erkänner också vikten av att utveckla nya färdigheter, livslångt lärande och främjande av samarbete mellan universitet och företag. Detta är alla mycket viktiga aspekter som också kommer att tas upp som en del av vår agenda för denna veckas toppmöte.
Detta omfattande betänkande kompletteras av Jean Lamberts betänkande om aktiv inkludering av människor som är utestängda från arbetsmarknaden. Toppmötet den här veckan måste ta hänsyn till detta viktiga mål. Vi kan inte och kommer inte att försöka driva på att arbetstillfällen skapas för några få. Vårt mål - som blir allt viktigare i dessa svåra tider - är att anta ett inkluderande tillvägagångssätt när det gäller sysselsättningspolitiken.
Det tjeckiska ordförandeskapet stöder EU:s långsiktiga sysselsättningsmål och har upprepade gånger betonat behovet av att bättre motivera människor att söka anställning och att förbättra sin anställbarhet. Vi håller förmodligen alla med om att det är bättre att människor försörjer sig själva och är fria i stället för att vara beroende av vårt sociala trygghetssystem. Det är därför vi måste minska segmenteringen av våra arbetsmarknader.
Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter ger stöd till arbetstagare som har sagts upp på grund av globaliseringen. Det gläder mig att det finns en överenskommelse mellan parlamentet och rådet om att ändra fonden, och jag tackar Gabriele Stauner för hennes arbete med detta. Genom att se till att fonden kan användas på ett flexiblare sätt och genom att minska antalet friställningar från 1 000 till 500 kommer fonden att bli ett effektivare instrument för att hantera effekterna av den ekonomiska krisen.
Jag vill avsluta med att säga att det mest brådskande behovet just nu är att se till att de många uppslag som har kommit fram i de förberedande seminarierna, och som kommer att forma debatten på sysselsättningstoppmötet denna vecka, verkställs. Som jag sa i inledningen vill vi ha ett konkret resultat som kan gynna både samhället som helhet och EU:s medborgare.
Vi kan inte få bukt med effekterna av den nuvarande krisen på ett enda möte, men vi bör inrikta oss på särskilda rekommendationer och initiativ som tillsammans kan mildra krisens effekter och hjälpa oss att stå starkare på andra sidan.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Den kraftigt ökade arbetslösheten är den allvarligaste följden av den globala ekonomiska krisen. Den drabbar både familjer och enskilda individer som hamnar i stora svårigheter. Den drabbar samhället genom att tömma det på livskraft och den drabbar ekonomin som förlorar kunskaper och erfarenheter som det kommer att ta år att bygga upp på nytt.
Det är här som krisens mänskliga och sociala kostnader märks tydligast. Arbetslösheten är ett lokalt och nationellt, men även europeiskt, fenomen. På den europeiska marknaden, där allt fler medborgare utövar sin rätt till fri rörlighet, är sysselsättningen sedan länge en viktig politisk fråga på både nationell nivå och EU-nivå. Det är därför absolut nödvändigt att hitta lösningar ur ett europeiskt perspektiv.
Arbetslösheten är den viktigaste frågan för kommissionen. Kommissionen arbetar outtröttligt för att alla politiska makthavare i Europa ska höra denna uppmaning och ägnar all sin kraft åt att försöka få ett slut på krisen.
Jag vet att jag inte behöver förklara arbetslöshetens betydelse och allvar för dem som sitter i Europaparlamentet. Varje dag förlorar någon av era väljare sitt arbete och ytterligare tre oroar sig för att de ska drabbas av samma öde.
I mars godkände Europeiska rådet kommissionens och det tjeckiska ordförandeskapets initiativ att ett toppmöte skulle ägnas sysselsättningsdimensionen av den nuvarande ekonomiska och finansiella krisen. Detta har varit den viktigaste frågan för oss ända sedan krisens början och ledde till förslaget om en ekonomisk återhämtningsplan för Europa i december förra året. Genomförandet av denna plan på nationell nivå och EU-nivå spelar redan nu en betydande roll för att bevara befintliga arbetstillfällen och att skapa nya.
Nu måste vi emellertid omgående utvärdera dess inverkan på sysselsättningen. Vi måste dra nödvändiga lärdomar för att kunna anpassa vårt agerande under de kommande månaderna. Jag anser fortfarande att det skulle ha varit befogat att ägna ett helt EU-toppmöte åt sysselsättningsfrågan, ett toppmöte som de 27 stats- och regeringscheferna skulle ha deltagit i.
Europeiska rådet beslutade vid sitt möte i mars om ett mer begränsat format, vilket jag djupt beklagar. Det finns emellertid ingen anledning för kommissionen att sänka ambitionsnivån när det gäller vad som ska avhandlas under toppmötet om sysselsättning eller uppföljningen av det under de kommande svenska och spanska ordförandeskapen.
Det finns främst två skäl till varför den europeiska dimensionen är helt avgörande. För det första måste vi sända en tydlig signal till medborgarna och låta dem veta att EU verkligen förstår krisens sanna natur, att den inte bara är en fråga för ekonomerna och bankdirektörer, utan gäller välfärden för medborgarna, arbetstagarna och deras familjer över hela Europa.
Vår hantering av krisen får inte uteslutande bestå av kliniska tekniska åtgärder för att lösa regleringsproblem, utan måste utgå från våra mest grundläggande värderingar: social rättvisa och solidaritet. Det är så vår krishantering ska uppfattas, som en krishantering som baseras på den vikt vi fäster vid vissa grundläggande värderingar.
Jag anser att varje kris också skapar möjligheter, möjligheter att förnya vår europeiska modell som baseras på social marknadsekonomi - och även ekologisk ekonomi - och möjligheter att visa Europas starka vilja att bidra till sina medborgares välfärd.
För det andra kan Europa verkligen åstadkomma förändringar och bidra. Även om det mesta av makten ligger på nationell nivå finns det förstås mycket som EU kan göra - låt oss vara helt uppriktiga på denna punkt. Vi kan utforma de instrument som står till vårt förfogande så att de blir så effektiva som möjligt. Europeiska socialfonden kan hjälpa ett stort antal människor - varje år får nio miljoner européer möjlighet att utbilda sig tack vare denna fond.
Vi kan också fungera som en uppsamlingscentral för idéer, som ett laboratorium. Nationella regeringar, lokala myndigheter, arbetsmarknadens parter och alla intressenter i Europa försöker alla komma på lösningar på arbetslöshetens följder. De behöver nya idéer och projekt. EU är den perfekta ramen för att samla in idéer, välja ut de som fungerar bäst och inte minst hjälpa till att sätta dem i verket.
Vi har arbetat med denna process tillsammans med det tjeckiska ordförandeskapet, de kommande svenska och spanska ordförandeskapen samt arbetsmarknadens parter.
(EN) Herr talman! Som ni vet har toppmötet förberetts med en intensiv samrådsprocess, uppbyggd runt tre förberedande seminarier. Inläggen från parlamentet i den här processen har varit mycket värdefulla. Jag vill tacka ledamöterna i utskottet för sysselsättning och sociala frågor för deras personliga engagemang, och särskilt ordföranden Jan Andersson.
De seminarier som hölls i Madrid, Stockholm och Prag har visat sig vara ett utmärkt forum för att hämta in idéer om vad som fungerar bäst. Jag välkomnar det aktiva deltagande som arbetsmarknadens parter har visat, och den information vi har fått från övriga berörda parter. Europeiska ekonomiska och sociala kommittén har spelat en aktiv roll i att hämta in idéer från sina nationella motsvarigheter, något som kommer att berika debatten - jag kommer faktiskt att träffa den ekonomiska och sociala kommittén i Prag.
Jag vill nämna fyra centrala punkter som är ett resultat av dessa händelser.
För det första måste vår högsta prioritet vara att se till att människor får behålla sina arbeten, att göra allt vi kan för att förhindra en ny ökning av arbetslösheten. De som har förlorat sina arbeten måste få hjälp att hitta ett nytt. Denna hjälp måste erbjudas omedelbart, det går inte att vänta tills människor har varit arbetslösa i flera månader, då har deras kompetens försämrats och deras självförtroende har nått den absoluta botten. Långtidsarbetslöshet är en tragedi för de som drabbas och leder till faktiska skador på vår sociala stabilitet och långsiktiga konkurrenskraft.
För det andra så slår krisen hårdast mot de mest utsatta - lågutbildade, nyanställda eller funktionshindrade personer, som har svårt att få arbete även i de bästa tider. Nu är det tid för aktiv inkludering, att intensifiera insatserna för att ge dessa grupper särskilt stöd - en mycket tydlig reaktion på betänkandet av Jean Lambert på dagordningen i dag.
För det tredje måste vi också arbeta för att öka möjligheterna för unga personer. Jag vet att parlamentet har ett särskilt intresse av detta. Vi måste ta itu med risken att många unga personer slutför sin utbildning och går rätt ut i arbetslöshet. Unga behöver aktivt stöd från oss för att hitta praktikplatser eller få ytterligare utbildning, så att de kan få arbete i framtiden.
För det fjärde, kompetensutveckling och matchning av arbetsmarknadens behov. I en ekonomisk kris är det ännu viktigare för människor att få den kompetens som förbättrar deras anställbarhet under, men också efter, krisen. Vi måste förbereda människor för framtidens arbeten - miljövänliga arbeten och arbeten i andra tillväxtsektorer som hälsovårdssektorn och den sociala sektorn.
Denna debatt ger också möjlighet att sammanfatta parlamentets undersökning av den förnyade sociala agendan. Jag anser att de frågor som togs upp i betänkandet av José Albino Silva Penada är en mycket viktig del av denna kommissions arv - ett tillvägagångssätt som omfattar inkludering, solidaritet och möjlighet att se till att vår politik stämmer både med våra bestående kärnvärden och den verklighet som råder i dagens samhälle. Jag vill verkligen gratulera José Albino Silva Penada till hans utmärkta arbete och jag tror att vårt samarbete, det vill säga med min kollega i kommissionen, Vladimir Špidla, har varit mycket betydelsefullt.
Denna agenda, en agenda för social inkludering och social innovation, gör européer rustade för att hantera den snabbt växlande verklighet som formas av globalisering, tekniska processer och åldrande samhällen, och hjälper de som har svårt att klara av sådana förändringar.
Vi kan inte separera vår ekonomiska och sociala agenda. Ingen ekonomisk återhämtning kan uppnås med en social kollaps, precis som ingen social framgång kan uppnås i en ekonomisk öken.
Jag är tacksam för parlamentets detaljerade undersökning av dessa förslag, som kommissionsledamot Vladimir Špidla kommer att gå in närmare på senare i debatten. Jag vill betona en fråga som jag känner särskilt för, och det är Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter. Jag vill tacka parlamentet för den snabba behandlingen av kommissionens förslag till modernisering av fonden. De nya reglerna kommer att förbättra genomförandet av det finansiella stödet för omplacering och omskolning av arbetstagare som förlorar sina jobb på grund av den aktuella krisen. Fler företag kommer att vara berättigade till detta stöd, och EU:s budget kommer att ta över en större del av kostnaderna. Er omröstning den här veckan är utmärkta nyheter inför sysselsättningstoppmötet i Prag.
Sysselsättningstoppmötet den här veckan gör det möjligt att behålla sysselsättningsfrågan överst på EU:s dagordning, där den hör hemma. Jag vill att toppmötet ska ge konkreta, verkliga resultat. Jag är övertygad om att det kommer att göra det. Och i stället för att vara en enstaka händelse hoppas jag också att toppmötet kommer att bli en milsten i en pågående process som inleddes långt innan krisen - ett samarbete mellan kommissionen, medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter - och som kommer att fortsätta under och efter krisen.
Som kommissionens ordförande kommer jag att ta upp detta på Europeiska rådets möte i juni, till kännedom för alla 27 stats- och regeringscheferna. Det är vad det förtjänar. EU är inte bara ett ekonomiskt och politiskt projekt, det har alltid varit, och kommer alltid att förbli, ett socialt projekt.
Gabriele Stauner
Herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Så mycket arbete, så magra resultat! Så skulle man kunna sammanfatta arbetet med att anpassa Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter (EGF) till behoven under den ekonomiska och finansiella krisen.
Magra resultat eftersom de medel som har avsatts för detta instrument - närmare bestämt 500 miljoner euro - kan verka snålt tilltagna med tanke på hur många arbetstagare som drabbas och hur allvarlig krisen är. Detta vore dock en felaktig slutsats. De resultat som EGF har uppnått efter omstruktureringar tillsammans med de andra solidaritets- och stödinstrument som vi har på EU-nivå talar sitt tydliga språk.
EGF är yngst i gänget. Fonden inrättades 2006 för att tydligt visa att globaliseringen inte bara medför positiva effekter för arbetstagarna, utan även kan drabba dem negativt i form av massuppsägningar och framför allt utflyttningar av företag. Till och med de mer sparsamma budgetexperterna lade därför sin oro åt sidan och vi öppnade ännu en stödpott.
Nu har effekterna av globaliseringen helt överskuggats av den finansiella och ekonomiska krisen och vår genomtänkta reaktion blir att anpassa EGF:s finansieringsvillkor. Ett problem under våra överläggningar om revideringen var samtidigt att det på grund av att EGF är så ny saknas mer omfattande erfarenheter inom kommissionen och att det fortfarande är svårt att bedöma hur effektiva de nuvarande reglerna är.
Inför framtiden vill jag även påpeka att vi inte får bortse från EGF:s och Europeiska socialfondens samexistens.
Majoriteten av ledamöterna i utskottet för sysselsättning röstade för att den förordning som ska ändras ska få en tillfällig giltighet och tillämpas på alla ansökningar som lämnas in senast den 31 december 2011 och i fråga om innehåll omfatta de arbetstagare som har förlorat sina arbeten som en direkt följd av den globala finansiella och ekonomiska krisen. Från och med 2012 måste vi alltså återigen ta ställning till den fortsatta giltigheten för Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter.
Rent innehållsmässigt har man tveklöst lättat på kraven, eftersom antalet uppsagda arbetstagare som krävs för att en viss region ska få stöd har minskats från 1 000 till 500, samtidigt som stödperioden har förlängts från 12 till 24 månader. Detta gör ansökningsprocessen lättare och innebär att våra arbetstagare får ett varaktigt stöd tills de hittar ett nytt arbete.
Storleken på EU:s andel av finansieringen och samfinansieringen från de nationella budgetarna var en mycket kontroversiell fråga. Vi kom fram till en kompromiss. Nivån ligger i stort sett kvar på 50 procent - alltså 50:50 - och bara i särskilda fall får andelen EU-anslag höjas till 65 procent. Jag är mycket nöjd med detta. Vi har alltså redan i utskottet satt stopp för mer önsketänkande, eftersom en medlemsstat som får stöd till sina arbetstagare ska vara medveten om sitt eget ansvar. Detta uppnås enklast om landet självt måste stå för ett betydande ekonomiskt bidrag.
Jag är särskilt nöjd med att vi lyckades uppnå en konsolidering - 20 procent av de direkta kostnaderna - under våra samtal med rådet och kommissionen. Det var exakt det vi kom överens om i utskottet för några dagar sedan beträffande Europeiska socialfonden. Det finns fortfarande tillräckligt utrymme för ändringar och förbättringar i framtiden. Jag vill tacka er för er konstruktiva samarbetsvilja i varje skede, både i utskottet och gentemot rådet och kommissionen, och be er att stödja ändringsförslaget.
José Albino Silva Peneda
Herr talman, mina damer och herrar! De senaste månaderna, medan jag har arbetat med betänkandet om en förnyad social agenda, har effekterna av den ekonomiska, finansiella och sociala kris som har drabbat Europa och världen förvärrats. Varje dag får vi höra om fler uppsägningar, fler nedläggningar av företag och fler familjer som hamnar i förfärliga situationer.
Detta är mer än en ekonomisk och finansiell kris; jag menar att vi upplever en förtroendekris. Enligt de senaste uppgifterna från Eurostat var över 19 miljoner män och kvinnor i EU arbetslösa i februari 2009. Om ingenting görs innebär detta scenario att den ökade arbetslösheten definitivt kommer att följas av ökad fattigdom, ökad social utestängning, ökad otrygghet, ökad brottslighet och framför allt ökad misstro.
Vi menar att arbetslösheten - där denna kris märks tydligast - inte bara innebär förlorad inkomst för de arbetslösa och deras familjer. Arbetslöshet får människor att misströsta och kan leda till att man förlorar tilliten till både sig själv och omgivningen. Även innan dagens kris drogs EU:s medlemsstater med sociala problem på grund av den svaga ekonomiska tillväxten, en komplicerad demografisk situation och svårigheterna att leva i en alltmer globaliserad världsekonomi.
I detta betänkande har jag försökt beskriva dessa frågor så tydligt och pragmatiskt som möjligt. Jag är medveten om att en social agenda är ett mycket vitt begrepp och har därför försökt utarbeta ett välavvägt betänkande och presentera de verkliga prioriteringarna klart och koncist.
För det första kan EU:s institutioner spela en viktig roll genom att återigen framhålla hur viktiga medlemsstaternas sociala modeller och infrastrukturer är, och därigenom bidra till ett samförstånd kring vikten av allmän tillgång till dessa modeller och infrastrukturer, att de är av hög kvalitet och framför allt är hållbara.
För det andra måste vi utnyttja alla tillgängliga instrument så att fler människor kan integreras bättre på arbetsmarknaden.
Den tredje prioriteringen är en följd av slutsatsen att mycket arbete fortfarande återstår för att garantera medborgarna fullständig rörlighet inom EU.
Jag anser att EU:s fjärde prioritering bör vara att mycket mer aktivt verka för sociala standarder och miljöstandarder i de yttre förbindelserna med tillväxtekonomier som Brasilien, Ryssland, Indien och Kina. Detta är särskilt viktigt när det är fråga om handelsavtal.
Den femte prioritering som kommissionen har försökt tillämpa, bl.a. i dag genom den planerade omröstningen om betänkandet om Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, handlar om att göra de europeiska strukturfonderna mer flexibla.
För att se till att EU:s medborgare kan förstå och hantera de förändringar som den aktuella situationen medför och för att öka insynen i beslut om social anpassning och ekonomisk omstrukturering måste den sociala dialogen stärkas. När det gäller den sociala dialogen brukar jag säga att man måste gå igenom en period av kaos för att nå en period av samarbete. Den öppna samordningsmetoden måste också stärkas eftersom den är ett nödvändigt komplement till EU:s lagstiftning. Socialpolitiken får inte vara ett sammelsurium av isolerade insatser och idéer. Vi måste skapa en tydligare koppling mellan ekonomiska initiativ, arbetsmarknadsinitiativ, sociala initiativ och miljöinitiativ.
Det är helt avgörande att socialpolitiken går hand i hand med den ekonomiska politiken så att det kan ske en hållbar återhämtning av inte bara den ekonomiska strukturen, utan även den sociala strukturen. Det finns en punkt där jag vill vara mycket tydlig: den kris som vi nu upplever får inte användas som förevändning för sociala nedskärningar. Men det måste också sägas att även om det inte är rätt tid att göra sociala nedskärningar, så är det rätt tid att gå vidare med nödvändiga strukturreformer. Jag vill därför gratulera kommissionen och ordförande Barroso som under dessa besvärliga omständigheter har lyckats få EU att hantera krisproblemet på ett samordnat sätt ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Jean Lambert
föredragande. - (EN) Herr talman! Jag har också några minuter lite senare för att tala om några andra frågor som tagits upp denna eftermiddag. Men det betänkande jag behandlade rör särskilt frågan om aktiv inkludering av människor som är utestängda från arbetsmarknaden.
Först vill jag tacka alla kolleger som har varit inblandade i detta och de många civilsamhällesorganisationer som också har bidragit.
I eftermiddag har vi hört om en tid av kris som ökar riskerna för utestängande om vi inte är mycket försiktiga - riskerna för människor som nu förlorar sina arbeten och kanske inte kommer in på arbetsmarknaden under den närmaste tiden, för de som redan befinner sig i svårigheter och inte har tillgång till arbetsmarknaden, och så förstås för de som inte ens är en del av arbetsmarknaden. Dessa riskerar att glömmas bort och det är något vi måste vara mycket uppmärksamma på.
Vi måste titta på några av de strukturella hinder för aktiv inkludering som vi som samhälle sätter upp. En av de saker vi kom överens om i utskottet var att aktiv inkludering inte skulle ersätta social integration, den bredare känslan av att du har en funktion att fylla i samhället. Vi är i stort sett överens med rådet och kommissionen om deras rekommendationer i den här frågan, när det gäller lämpligt inkomststöd och i detta betänkande används detta uttryck.
Vi talar också om en minimiinkomst på ställen där vi verkligen menar det. Att människor behöver denna inkomst för att få värdighet, ett val och möjligheten att aktivt delta i samhället. Det är viktigt när det gäller stöd till de som är mer utsatta, vårdnadsgivare, de som behöver vård, de som behöver stöd för självständigt boende och det är verkligen viktigt för pensionsnivåerna.
I betänkandet betonas också vikten av att medlemsstaterna överväger en minimilön. Vi står inför ett växande problem med arbetande fattiga inom EU.
I betänkandet tas också upp problemen med de sociala trygghetssystemen och dessas brist på anpassningsförmåga, särskilt när man försöker hålla människor i kontakt med arbetsmarknaden, och de kan då utföra tillfälliga arbeten, extraarbeten eller fasta kontraktsarbeten. De sociala trygghetssystemen är inte alltid bra anpassade till detta.
Vi ger också en varning när det gäller aktiveringsåtgärder, särskilt sådana som ibland inbegriper straff som kan ha en indirekt effekt på till exempel de drabbades familjer, eller sådana där personer går utbildningsprogram för arbeten som helt enkelt inte finns.
Vi instämmer också i frågorna om den inkluderande arbetsmarknaden. Det är därför vi har lyft fram problemen med antidiskriminering och rätt tillämpning av lagstiftningen, frågor om övning och utbildning för att hålla kvar människor i skolan längre, och ett mer individbaserad tillvägagångssätt som ser till individens behov.
Vi är också överens när det gäller tillgång till tjänster av god kvalitet eftersom dessa är mycket viktiga för utsatta individer. Vi har också betonat den roll som lokala myndigheter måste spela i detta - och behovet av ett ramdirektiv för tjänster av allmänt intresse - så att vi kan se till att människor får de tjänster de behöver.
Men jag anser att frågan om vår röst i detta är lika viktig för oss. Att de som anser sig vara utestängda också ska inbegripas när vi tittar på åtgärder som sätts in och överväger om dessa verkligen kommer att uppfylla behoven för långtidsarbetslösa, äldre samt yngre som försöker få tillträde till arbetsmarknaden eller liknande. Att frågan om vår röst struktureras genom en öppen samordningsmetod är mycket viktigt och bör inte glömmas.
Anne Ferreira
föredragande för yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet. - (FR) Herr talman, mina damer och herrar! I egenskap av föredragande för yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet vill jag tacka José Albino Silva Peneda för att han i sitt betänkande tydligt gör klart att kommissionen inte har föreslagit några konkreta åtgärder för att ta itu med miljö- och klimatkrisens sociala och hälsomässiga konsekvenser. Jag vill också tacka honom för hans omnämnande av den sociala ekonomin, även om jag beklagar att han inte understryker dess roll när det gäller sammanhållningspolitiken och skapandet av god sysselsättning som inte kan utlokaliseras.
Detta betänkande, som lades fram en kort tid före valet till Europaparlamentet, skulle ha varit mer välkommet om vissa mål inte tydligt kännetecknades av en brist på ambition. Kan vi nöja oss med flexicurity och minimistandarder inom arbetsrätten? Nej, det kan vi inte. Vi bör emellertid oroa oss för att högern i morgon kan avvisa dessa minimistandarder, på samma sätt som de under de senaste fem åren har avvisat ett direktiv om tjänster av allmänt intresse.
Kommer vi i morgon äntligen att godkänna en minimilön? EU:s medborgare har i flera år krävt ett starkt socialt Europa. Nästa parlament måste kunna förverkliga de olika sociala framsteg som föreslås i betänkandet. Jag hoppas att detta kommer att bidra till att mobilisera alla medborgare den 7 juni.
Monica Giuntini
föredragande för yttrandet från utskottet för utskottet för regional utveckling - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Som föredragande för yttrandet vill jag framför allt säga något om ändringsförslagen beträffande Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter och uttrycka min uppskattning för kommissionens förslag om den överenskommelse som ingicks med parlamentet i första behandlingen.
Jag gläds framför allt åt följande: För det första, att vi tillfälligt har förlängt möjligheten att utnyttja Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter och gjort den till ett instrument som ingår i den europeiska återhämtningsplanen för att hantera den globala finansiella och ekonomiska krisen och för att stödja arbetstagare som har förlorat sina arbeten. För det andra, att vi har sänkt det minimiantal uppsagda som krävs för att ha rätt till stöd från fonden från 1 000 till 500. Och för det tredje, att vi i detta skede har höjt EU:s samfinansieringssats till 65 procent i särskilda fall.
Till sist hoppas jag att kommissionen, i enlighet med vad som står i yttrandet från utskottet för regional utveckling, lägger fram en utvärdering av effekterna av de tillfälliga åtgärderna före utgången av 2011 och ger parlamentet en möjlighet att om nödvändigt revidera lagstiftningen.
Cornelis Visser
föredragande för yttrandet från utskottet för kultur och utbildning. - (NL) Herr talman! Den förnyade sociala agendans betydelse är uppenbar, inte minst under den nuvarande ekonomiska krisen. Föredraganden José Albino Silva Peneda har lagt ned mycket arbete på detta betänkande. Vi i utskottet för kultur och utbildning har bidragit genom detta yttrande. Fyra frågor är centrala, närmare bestämt utbildning och näringsliv och förhållandet mellan dessa, livslångt lärande, flerspråkighetens betydelse, samt idrott.
Jag vill börja med att diskutera förhållandet mellan utbildning och näringsliv. Det krävs en ökad dialog mellan företag, utbildningsinstitutioner, fackföreningar och frivilligsektorn för att fastställa vilka nya färdigheter som behövs inom ekonomin. Här spelar vuxenutbildningen en roll i utvecklingen av dessa färdigheter.
Utbildningens innehåll måste motsvara yrkesrelaterade och praktiska krav. Man måste även främja samarbetet mellan universitet och näringsliv. Broar kan byggas mellan utbildningsprogram och näringsliv, och det bör vara möjligt för näringslivet att komplettera studieprogram, erbjuda praktikplatser och anordna öppet hus-dagar för studenter.
Livslångt lärande är också mycket viktigt. Det är mycket svårt att uppnå en balans mellan familjeliv, arbete och lärande. Här spelar även offentlig och privat barnomsorg en viktig roll och bör byggas ut så att föräldrar kan ägna sig åt lärande under hela livet.
Idrott är ett annat instrument, och jag vill bara ta upp detta ur kultur- och utbildningsutskottets perspektiv, eftersom utskottet även arbetar med idrottsfrågor. Idrott främjar värderingar som rättvisa, solidaritet, respekt för regler och laganda och är dessutom viktigt för hälsan. Det är viktigt att uppmuntra medlemsstaterna på dessa punkter.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
föredragande för yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män. - (EL) Herr talman! Jag utarbetade yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män om Jean Lamberts betänkande om aktiv inkludering av människor som är utestängda från arbetsmarknaden. Jag vill tacka henne för att hon har inkluderat yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män i så stor utsträckning som möjligt.
Jämställdhet mellan kvinnor och män och respekt för principen om icke-diskriminering överhuvudtaget är grundläggande förutsättningar för en aktiv inkludering på arbetsmarknaden och den sociala integration som måste följa efter. Jag anser att det framför allt är viktigt att betona stöd till familjemedlemmar i alla åldrar, solidaritet mellan generationer och den hjälp som sårbara befolkningsgrupper måste få under de svåra tider som en familj kan gå igenom, så att den alltid kan vara till nytta för samhället utan att vara märkt av svåra levnadsförhållanden. Det är därför övergången från en situation till en annan är så viktig och måste underlättas med hjälp av stöd från staten, socialkontor, arbetsmarknadens parter eller frivilligsektorn, så att samhället känner solidaritet och ett ömsesidigt ansvar gentemot alla sina medborgare.
Jag hoppas att Jean Lamberts betänkande skyndar på förslaget till en resolution, som också har rättats av min politiska grupp, så att det inte bara omfattar inkomststöd utan även övergripande stöd till värdiga levnadsvillkor som omfattar stora och små deltagare på arbetsmarknaden och även icke-deltagare på arbetsmarknaden.
Othmar Karas
Herr talman, herr kommissionsordförande, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Vi debatterar här tre betänkanden. Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har ställt upp med föredragande för två av dessa betänkanden och Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen för ett av dem. Jag vill påpeka detta eftersom det tydligt visar att den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet inte har monopol på socialpolitiska frågor, utan att dessa frågor rör oss alla.
Som vice ordförande för PPE-DE-gruppen vill jag framför allt tacka José Albino Silva Peneda och Gabriele Stauner för deras arbete och för att de är trovärdiga representanter för den europeiska sociala marknadsekonomins samhälls- och livsmodell och starka förkämpar i vår grupp för en fördjupad social dialog. Dessa betänkanden bör bidra till att EU:s politik kan reagera effektivt på de ekonomiska och sociala utmaningarna. Syftet är att skapa möjligheter för fler människor, förbättra tillgången till tjänster av hög kvalitet och visa solidaritet med dem för vilka förändringarna har fått negativa konsekvenser.
Allt som vi vill ha från gemenskapen måste också tilltala en majoritet på hemmaplan, eftersom vi inte har befogenhet att göra allt som människor förväntar sig av oss. På det socialpolitiska området kan vi tyvärr ännu inte göra allt. Men Lissabonfördraget utgör ett stort framsteg. Full sysselsättning blir ett mål, en hållbar social marknadsekonomi blir den europeiska sociala och ekonomiska modellen och grundläggande sociala rättigheter ska omfattas av fördraget.
Vi saknar emellertid inte bara befogenhet utan även pengar. Därför vädjar jag till kommissionen att före årets slut lägga fram ett förslag om skatt på finansiella transaktioner och ett konkret europeiskt initiativ med två mål. Det första är att skatteintäkterna uteslutande ska användas för att skapa varaktig sysselsättning, eftersom allt som skapar sysselsättning även skapar social stabilitet och trygghet. Det andra är att lägga fram ett tydligt EU-projekt inför G20-ländernas toppmöte nästa vår.
Nu kan även anställda som har blivit uppsagda på grund av den globala finansiella och ekonomiska krisen få stöd och vi har ökat samfinansieringen till 65 procent.
Det finns visserligen utrymme för förbättringar, men hur skulle framtiden se ut utan vår europeiska sociala modell? Vi måste - precis som José Albino Silva Peneda framhåller - stärka den genom att stärka den grundläggande arbetsrätten, fastställa minimistandarder när det gäller anställningsrättigheter, bekämpa diskriminering, stärka den sociala sammanhållningen, modernisera socialförsäkringssystemen, bekämpa fattigdom, främja starta eget-initiativ och att stärka strukturfonderna. Vi tar ett steg framåt, men mycket återstår att göra.
Jan Andersson
för PSE-gruppen. - Herr talman, herr kommissionsledamot, herr rådsordförande. Jag ska koncentrera mig på det som var tänkt att bli ett toppmöte, men som inte blev det.
Jean-Claude Juncker sa i går att vi nu går från en finansiell och en ekonomisk kris till en social kris. Vi går också mot en sysselsättningskris. Vi kommer under de närmaste åren att få en ökad arbetslöshet, kanske 26 miljoner invånare är arbetslösa om något år i EU.
Detta är situationen, och i detta läge bestämmer rådet och center- och högerregeringarna att nedvärdera sysselsättningstoppmötet till ett trojkamöte. Flera av ledarna kommer inte till detta möte. Det visar på att rådet och regeringarna inte prioriterar sysselsättningsfrågan. Jag delar Barrosos uppfattning: kommissionen ville ha ett toppmöte. Är det en oundviklig utveckling? Nej, det är det inte. Det behöver göras mer, det behöver göras mer samordnat och det behöver göras saker nu. Det handlar om miljösmarta investeringar som är långsiktiga men som också kortsiktigt ger jobb. Det handlar om energieffektivitet i bostäder som ger jobb nu men också gör bostäderna bättre för framtiden. Det handlar om det livslånga lärandet som aldrig har uppfyllt målen för att stärka Europa inför framtiden. Om vi gör det nu får folk nödvändig utbildning samtidigt som det stärker Europa för framtiden och minskar arbetslösheten. De kan ersättas av ungdomar som studerar och som får in en fot på arbetsmarknaden i stället för att gå ut i arbetslöshet. Vi kan satsa på konsumtionsstöd för de sämst ställda grupperna, för pensionärer, studerande och arbetslösa. Det skapar jobb, det skapar konsumtion.
Rörligheten är viktig, sas det i Prag på workshoppen. Den är viktig, jätteviktig, både den professionella och den geografiska, men om vi inte ser till att det blir lika behandling, lika villkor och strejkrätt på den europeiska arbetsmarknaden för likabehandlingen kommer protektionismen att växa. Därför har kommissionen ett ansvar att göra förändringar i utstationeringsdirektivet.
Sammanfattningsvis: det går att göra saker nu, det går att minska arbetslösheten, det går att stärka Europa för framtiden. Dessa två saker hör ihop, men det görs alldeles för lite för tillfället.
Ona Juknevičienė
Mina damer och herrar, herr kommissionsledamot! Jag vill uppriktigt tacka er alla för ett betänkande som verkligen kan beskrivas som ett betänkande för människorna i Europa. Européerna frågar ofta vad vi gör här i Europaparlamentet, vad vi gör som är till nytta för dem.
Jag anser att detta är ett betänkande som är utformat för att hjälpa människor och jag vill därför tacka alla mina kolleger, Gabriele Stauner, kommissionen och rådet för att de nådde en överenskommelse i första behandlingen. Detta betänkande kommer att antas i morgon genom ett särskilt påskyndat förfarande, inte bara för att det är viktigt för människor, utan också för att denna fond nu har anpassats till krisen, så att människor som har förlorat sina arbeten kan få stöd.
Jag har bara en fråga. Har detta betänkande verkligen utarbetats för människor och kommer stödet att nå fram till dem? Som ni minns, herr kommissionsledamot, sa vi i Alliansen för liberaler och demokrater för Europa under den stora debatten i vårt utskott att vi skulle säga ja till detta stöd till människor, under förutsättning att det inte går till byråkrater eller andra strukturer.
Erfarenheterna under ett år har tyvärr lärt mig att Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter i mitt land vad jag förstår utnyttjas på samma sätt som Europeiska socialfonden, dvs. för omskolning. Den utnyttjas nästan inte eller inte alls för andra avsedda åtgärder. Pengarna måste nå fram till människor för att ge dem stöd, det är fel att administration, arbetsförmedlingar och yrkesskolor själva lägger beslag på pengarna, utbildar människor men att dessa sedan inte hittar något arbete.
Jag vill göra er uppmärksam på detta, herr kommissionsledamot, och be er kontrollera om denna förordning fungerar som den ska i medlemsstaterna. Har förordningen införlivats på rätt sätt i den nationella lagstiftningen? Ofta medger lagstiftningen inte att förordningen genomförs.
Ni kommer att säga att detta är en fråga för medlemsstaternas regeringar, men där säger jag nej! Vi är valda av folket, vi är inte våra regeringars företrädare. Vi har valts för att värna om EU-medborgarnas intressen, värna om våra folks intressen och se till att pengarna når fram till människor, inte byråkrater.
Brian Crowley
för UEN-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka föredragandena för det enorma arbete de har utfört när det gäller dessa betänkanden. De kommer, som vi sa i en tidigare debatt, vid en mycket viktig tidpunkt när människor söker efter svar och idéer om hur de kan gå vidare.
Jag antar att dessa på många sätt kan delas in i fyra separata, men ändå sammanlänkade områden. Det första rör utbildning, oavsett om det gäller livslångt lärande, kompetenshöjning eller nya färdigheter.
Det andra gäller hela innovationsområdet, och om att se var arbetstillfällen kommer att finnas i framtiden och se till att människor har rätt kompetens och utbildning.
Det tredje rör hela hållbarhetsområdet, där människor som har arbete redan nu får skydd och ett visst stöd för att se till att de inte förlorar sina arbeten och då ett eller två år senare måste skolas om eller höja sin kompetens för att få ett annat arbete. Att bibehålla de befintliga arbetena.
Det fjärde handlar om att, om det är möjligt, försöka förutse åt vilket håll vi behöver gå i framtiden.
Om vi tänker tillbaka till det tidiga 1990-talet, när vi hade hela Delors-planen med vitboken om det sociala paketet och så vidare, ansågs denna som banbrytande och innovativ. Den innehöll många problematiska frågor och idéer som mötte motstånd särskilt från industrisektorn, men också, unikt nog, från många fackanslutna.
Om våra erfarenheter från 1994 kan lära oss något, är det att vi först och främst måste se till att all socialpolitik bygger på att ge människor resultat - inte bara få fram siffror, utan att faktiskt förbättra människors liv.
De lär oss också att det, oavsett hur bra utbildningen eller färdigheterna kan vara, finns människor som blir arbetslösa och de måste garanteras ett säkerhetsnät och skydd som ger dem en lämplig och god levnadsstandard.
Men som José Manuel Barroso själv nämnde blev, trots det höga arbetskraftsdeltagandet i många länder under de senaste åren, många människor med funktionshinder, totalt 74 procent, arbetslösa trots att de hade tillgång till utbildning, på grund av de psykologiska hinder och blockeringar som fanns.
Jag är ledsen att jag har pratat så länge, men jag vill göra en mycket kort sammanfattning med det gamla talesättet ”ge en människa en fisk så föder du honom för en dag, lär honom att fiska så föder du honom för hela livet”.
Jean Lambert
för Verts/ALE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag vill återkomma till vissa av aspekterna från ett sysselsättningsperspektiv - och inte minst dess sammanhang, med tanke på att vårens toppmöte en gång i tiden var tänkt att bli ett toppmöte för hållbar utveckling - och sammanlänka dessa med kommissionens dokument från slutet av förra året om nya färdigheter och nya arbetstillfällen. I detta dokument nämndes att övergången till ett samhälle med låga koldioxidutsläpp skulle påverka sysselsättningen. Det är mycket viktigt att vi kommer ihåg detta och inte glömmer bort det i den allmänna diskussion vi för just nu.
Som ett resultat av sysselsättningsfrågan vill jag se ett mycket sammanhängande paket om nya industrier och nya investeringar. Detta ser vi inte just nu. Nedanför oss har vi nu ett bra exempel på solteknik och utvecklingen av denna i en del av Tyskland, samtidigt som vi ser många arbetstillfällen gå förlorade inom solsektorn i Spanien och inom vindturbinsektorn i Storbritannien. Precis när vi letar efter nya färdigheter inom nya tekniker löper vi också risk att förlora dessa på grund av avsaknaden av en tydlig investeringsstrategi och en tydlig kompetensutvecklingsstrategi.
När vi talar om många av frågorna som rör omskolning och kompetensutveckling osv. bör vi därför också titta på det så kallade Rättvisa övergångsprogrammet, framtaget tillsammans med Internationella arbetsorganisationen, Internationella fackliga samorganisationen och FN, eftersom de färdigheter vi letar efter just nu börjar förändras. Vi måste satsa på kompetensutveckling för de som fortfarande har läs-, skriv- och räknesvårigheter och de som har problem med IT-tekniken, men vi letar också efter övergripande färdigheter - något som också finns med i kommissionens dokument. Vi bör också tänka på vad vi ska göra med sektorer som har blivit överblivna sektorer i fråga om kompetensutveckling - inte minst hälsovårdssektorn just nu - och verkligen undersöka hur vi kan garantera jämlikhet där.
Gabriele Zimmer
Herr talman, mina damer och herrar! Mina kolleger från utskottet för sysselsättning och sociala frågor har rört vid en öm punkt med sina betänkanden och visat hur viktigt det är att medlemsstaterna och EU agerar gemensamt för att se till att det inte är de som har drabbats hårdast av den globala ekonomiska och finansiella krisen, dvs. de som befinner sig längst ned på samhällsstegen, som också får bära konsekvenserna av den.
Jag är därför oerhört besviken över att det har visat sig att det så kallade toppmötet om sysselsättning den 7 maj bara är en fars och det borde vara ytterst pinsamt för alla oss som är ansvariga inom EU att det går under detta namn. Som jag ser det visar detta tydligt att den nuvarande politiken fortfarande inte speglar att vi bara kan bekämpa den ekonomiska och finansiella krisen om vi samtidigt även bekämpar fattigdom, social utestängning, sysselsättningsförluster och en allmän försämring av arbetsnormerna.
Kommissionen presenterade nyligen dramatiska siffror för sysselsättningsutvecklingen och sysselsättningssituationen i både EU och euroområdet. Det är dags att vi agerar enhetligt på detta område! Vi måste äntligen sätta stopp för privatiseringen av samhällsservice, för trygghetssystem som äldreomsorg. Jag förstår fortfarande inte varför kommissionen och rådet vid toppmötet i mars envisades med att uppmana medlemsstaterna att privatisera pensionssystemen ytterligare och inrätta pensionsfonder. Det är helt kontraproduktivt - det leder till att allt fler människor hamnar i fattigdom och förvärrar problemet med fattigdom bland äldre.
Vi behöver socialförsäkringssystem som motverkar fattigdom, vi behöver den sociala pakt för Europa som har efterlysts av de europeiska fackföreningarna. Kampen mot fattigdom kan vara ett verkligt humanitärt sätt att börja bekämpa den ekonomiska och finansiella krisen globalt och EU har en skyldighet att göra detta.
Derek Roland Clark
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Om globalisering leder till uppsägningar kommer detta i sin tur att leda till inkomstbortfall, och globaliseringsfonden kommer inte att ha de pengar som behövs. Bekämpa inte globalisering, delta i den genom att uppmuntra konkurrens inom EU och lär er hur man konkurrerar på världsmarknaden.
Ni vill förnya den sociala agendan genom arbetstidsdirektivet som har två mål. I första hand skulle det ge fler arbetstillfällen genom att begränsa arbetstimmarna så att företag skulle tvingas ta in mer personal. Men mer personal innebär att extra kostnader för sociala avgifter tillkommer, och att enhetskostnaderna ökar. Små företag blir inte längre konkurrenskraftiga och förlorar beställningar, vilket leder till korttidsarbeten eller till och med nedläggning. Då har arbetstagarna inget jobb alls. Hur socialt är det?
I andra hand skulle det ge mer tid med familjen. Men till vilken nytta är det om lönen är otillräcklig? Hur socialt är det om familjen berövas livets goda? Låt individerna ta fram sin egen räddning. Många länder har en struktur med minimilöner, och jag stöder det. Vi vill inte se människors missförhållanden utnyttjas, men EU har till och med förstört detta med en av sina egna institutioner, EG-domstolen, där domarna i Laval-målet och andra mål förstörde medlemsstaternas politik med minimilöner. Hur socialt är det att stjälpa det sätt på vilka de nationella parlamenten har försökt att skydda sina arbetstagare? Dessa åtgärder är inget annat än ett försök att införa en planekonomi i Sovjetstil, och vi känner alla till hur bra det gick.
Carl Lang
(FR) Herr talman! ”Att fela är mänskligt, att framhärda djävulskt.” När jag lyssnar till dagens debatter är allt jag kan säga att trots de enorma ekonomiska, finansiella, sociala och demografiska effekterna av den kris vi nu genomgår har vare sig EU:s institutioner eller stats- och regeringscheferna insett tragedins fulla omfattning och konsekvenserna för oss alla.
För någon minut sedan hörde jag rådets ordförande säga att de arbetslösa måste kunna förbättra sina färdigheter och att vi måste ge människor ökad motivation att söka arbete. Tror ni verkligen att de hundratusentals arbetslösa som är offer för denna kris befinner sig i denna situation för att de inte är arbetsföra? Allt detta är självklart resultatet av ett ideologiskt och dogmatiskt val, av ett slags pensée unique, av nationalekonomisk teori, dvs. teorin om den fria marknaden och frihandel.
EU, som verkar för fri rörlighet för kapital, varor, tjänster och personer, skulle slutligen vilja globalisera detta nationalekonomiska val, denna doktrin. Detta är emellertid brottsligt ur såväl nationalekonomisk som social synvinkel. Vi måste uppnå global internationell konkurrens.
Om vi inte kan genomföra en politik för social preferens via ekonomisk preferens, för social trygghet via ekonomisk trygghet, om vi inte kan genomföra en politik för handelsskydd, ja då, mina damer och herrar, kommer vi att låta globaliseringsdjungelns lag råda för dem som är kvar av våra bönder, hantverkare och industrier.
Här i parlamentet finns liberala globalister, socio-globalister och alternativa globalister. Jag är stolt över att tillhöra antiglobalisterna, de som vill vinna tillbaka den inre marknaden, de som vill tillämpa regeln om nationell preferens och gemenskapspreferens och regeln om nationellt skydd och gemenskapsskydd, för att tjäna vårt folk.
Elisabeth Morin
(FR) Herr talman! Jag är glad över att vara här i dag för att försvara revideringen av Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, eftersom jag anser att det på grund av den finansiella och ekonomiska krisen, och den efterföljande sociala kris som vi står inför, är viktigt att värna om sysselsättningen.
För att värna våra arbetstagares framtid måste vi naturligtvis skapa förutsättningar för yrkesmässig rörlighet, så att de både nu och i framtiden lättare kan anpassa sig till näringslivets skiftande krav. Den ekonomiska återhämtningen, sysselsättningsutsikterna, våra länders konkurrenskraft - allt detta är beroende av arbetstagarnas kunskapsutveckling, eftersom det är de som sätter standarden för våra företag.
Naturligtvis är integration på arbetsmarknaden det första steget som krävs i kampen mot social utestängning. Vi måste främja denna sociala modell och tillsammans arbeta för att hjälpa fram detta ”humankapital”. Alla arbetstagare har rätt att arbeta.
Vår politiska effektivitet kommer att mätas utifrån hur snabbt vi vidtar åtgärder för att se till att rörlighet, anpassningsförmåga och godkännande av förvärvade erfarenheter kan fungera som en hävstång för alla kvinnor och män i de europeiska länderna i framtiden, för alla kvinnor och män som arbetar i våra företag. Det är detta vi bryr oss om och det är dessa faktorer som har väglett arbetet inom utskottet för sysselsättning och sociala frågor.
Jean Louis Cottigny
- (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag anser att kommissionsledamot Špidla gjorde rätt när han föreslog att vi i utskottet för sysselsättning och sociala frågor skulle granska Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, som såg dagens ljus den 1 januari 2007.
Parlamentet bör anta detta förslag utan ändringsförslag eftersom syftet är att utvidga räckvidden för Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter så att den även omfattar ekonomiska och finansiella krissituationer. Ordföranden för vårt utskott, Jan Andersson, gjorde rätt i att föreslå en text som antagits av en stor majoritet i sysselsättningsutskottet för att förmedla till alla utskott, framför allt budgetutskottet, att det är viktigt att kommunicera med medlemsstaterna så att varje anställd, varje medlem i en fackförening och varje medlem av allmänheten får information på sitt eget språk om att denna europeiska fond finns.
Tack vare denna trepartsdialog, och i och med att alla ändringsförslag förkastades av en stor majoritet i sysselsättningsutskottet, kan vi vara stolta över oss själva av följande skäl: samfinansiering med 65 procent från EU och 35 procent från medlemsstaterna, antalet uppsägningar som krävs för att få rätt till stöd från fonden minskas till 500, uppsägningar räknas från och med den tidpunkt då företaget offentliggör sin uppsägningsplan, stöd från fonden på grund av följderna av den ekonomiska krisen, exceptionella arrangemang som gör det lättare att utnyttja fonden och som kommer att tillämpas fram till slutet av 2011, samt slutligen en 24-månadersperiod för genomförandet av EGF-stöd.
Vårt utskott hade rätt, men vi måste gå ännu längre. Jag vill be alla medlemsstater att göra allt som står i deras makt för att se till att alla arbetstagare som befinner sig i svårigheter kan dra nytta av dessa bestämmelser så snart som möjligt. Jag vill fråga kommissionsledamot Špidla om detta ändringsförslag kan gälla från och med den 1 maj 2009, under förutsättning att det i morgon får stöd av den stora majoritet som krävs för att anta det i första behandlingen. Låt oss kröna denna valperiod med att anta denna ändring av fonden så att vi kan hjälpa våra kämpande arbetstagare.
Vad vill en person som har sagts upp ha? Han vill veta hur hans tillvaro kommer att se ut i slutet av månaden. Han vill veta vad han ska göra i morgon. Han vill veta om han kan dra nytta av de kunskaper han förvärvade när han arbetade. Han vill fundera över att han kanske måste skaffa sig mer utbildning för att komma vidare.
När vi nu har nått slutet av denna valperiod vänder jag mig därför till samtliga ledamöter i sysselsättningsutskottet, oavsett vilken sida de hör till: se till att denna text kan börja tillämpas omedelbart.
Elizabeth Lynne
(EN) Herr talman! Som skuggföredragande till betänkandet om aktiv inkludering kommer jag huvudsakligen att inrikta mig på detta. Jag vill gratulera Jean Lambert, föredraganden, till betänkandet. Hon har lagt fram ett utmärkt betänkande. Jag är glad att de flesta av mina ändringsförslag gick igenom, särskilt förslagen om antidiskriminering. Som ni vet är jag mycket engagerad i denna fråga.
Människor utestängs från arbetsmarknaden av många orsaker, men jag tycker att det är helt otroligt att detta fortfarande sker på grund av funktionshinder, ålder, religion eller övertygelse eller sexuell läggning - trots sysselsättningsdirektivet från 2000. Problemet är att direktivet inte har genomförts på ett fullständigt sätt i alla medlemsstater och det är därför ännu viktigare att vi övervakar det på rätt sätt.
Jag gläder mig också åt att mitt ändringsförslag om en obligatorisk pensionsålder godkändes. Jag har alltid tyckt att det är fel att någon når en viss ålder och sedan kastas på sophögen. Men även om människor inte utestängs från arbetsmarknaden, utan helt enkelt inte kan ta sig till arbetet eftersom de inte får den tillgång de behöver, leder detta också till utestängning. Det är därför jag är glad att mitt ändringsförslag som välkomnar ett nytt omfattande direktiv om antidiskriminering också godkändes av utskottet.
Jag beklagar dock att PPE-DE-gruppen har lämnat in en alternativ resolution. Jag anser att detta har gjorts huvudsakligen för att avlägsna alla referenser till ett nytt direktiv om antidiskriminering, eftersom jag vet att de flesta är emot det. Jag tycker det är konstigt att någon vill neka människor deras grundläggande rättigheter på EU-nivå enbart på grund av ålder, funktionshinder, religion eller övertygelse eller sexuell läggning.
De andra områdena jag gick in på var den vilseledande sammanblandningen av arbetskraftsinvandring med asylsökande och sammanblandningen av båda dessa företeelser med illegal invandring - alla tydligt separata frågor som måste hanteras på olika sätt. Jag anser att exempelvis asylsökande ska kunna arbeta medan de väntar på att deras asylansökan behandlas. Detta skulle göra att de inte behöver förlita sig på bidrag. Vi behöver också göra mer för att integrera personer med mentala hälsoproblem och sådana som har alkohol- eller drogproblem.
Till sist, några få ord om Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter. Jag är glad att vi fick en snabb avslutning på detta. Det är viktigt att denna fond utökas till att omfatta arbetstagare som blivit arbetslösa på grund av den ekonomiska krisen, inte bara på grund av globalisering, och att antalet uppsägningar som behövs har minskats till 500 i stället för 1 000. Detta är mycket viktigt för människorna i min valkrets, West Midlands, och för hela Storbritannien.
Ewa Tomaszewska
(PL) Fru talman! 16 procent av EU-medborgarna befinner sig i riskzonen för fattigdom. Krisen leder till en rad kollektiva uppsägningar. Arbetsbrist är den främsta orsaken till djup fattigdom. Fattigdom leder till social utestängning och begränsar tillgången till utbildning och sjukvård. Vi vill trots den ekonomiska krisen behålla de europeiska sociala modeller som främjar social sammanhållning och solidaritet, och häri ingår att ta itu med fattigdomen. Ekonomiskt oberoende är en garanti för värdighet. Det är därför det är så viktigt att värna sysselsättningen och inkomsterna och att förbättra yrkeskvalifikationerna för att öka rörligheten på arbetsmarknaden.
En sak som gör att vi känner att vi verkligen har kontroll över våra liv är möjligheten att delta i beslutsfattandet. Det är därför viktigt att respektera synpunkterna från arbetsmarknadens parter, den sociala dialogen, kollektivavtal och sociala överenskommelser. Vi måste tillsammans arbeta för att skapa förutsättningar för att människor ska kunna tjäna tillräckligt för att delta i samhällslivet och försörja sina familjer, i synnerhet om de har många barn. Vi måste även ta itu med diskriminering i arbetslivet, särskilt eftersom den drabbar funktionshindrade. Ansvaret för att bara 3 procent av medlen i Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter har utnyttjats under krisen faller tungt på politikerna. Jag tackar föredragandena.
Sepp Kusstatscher
(DE) Fru talman! I Lissabonagendan föreskrivs åtgärder för ett europeiskt hus byggt på tre pelare: ekonomin, sociala villkor och miljön. Vi har ofta kritiserat att den ekonomiska pelaren tillmäts för stor betydelse jämfört med de andra två. Genom den sociala agendan stärks den sociala pelaren betydligt. Vårt tack går därför till föredraganden José Albino Silva Peneda och majoriteten i utskottet för sysselsättning och sociala frågor.
Vi har nu ett dokument framför oss som är betydligt bättre än kommissionens ursprungliga vaga förslag. I utskottet för sysselsättning och sociala frågor lade vi i De gröna fram mer än 40 ändringsförslag och bidrog därmed till en mer konkret förbättring av de grundläggande socialpolitiska uttalandena. Socialpolitiken handlar om mer! Den måste bestå av mer än några få allmänna krav på mer sysselsättning. Det måste finnas mer rättvisa i fördelningen av nyttigheter, en engagerad kamp mot fattigdomen, verklig jämställdhet mellan kvinnor och män, social integration i stället för utestängning, internationell solidaritet, omstrukturering, respekt för grundläggande och mänskliga rättigheter - även för invandrare - omsorg om hälsa och miljö, så att arbets- och levnadsvillkor kan förbättras, och det måste slutligen finnas tydliga EU-direktiv som EG-domstolen inte kan urholka.
Mycket finns nu med i detta betänkande som kommer att godkännas under parlamentets sista plenarsammanträde. Vi kan bara hoppas att rådet och kommissionen också kommer att ta dessa krav på allvar. Bara då kan ett socialt och starkt förenat Europa byggas, det Europa som EU:s medborgare förväntar sig och med glädje kommer att ta emot.
Roberto Musacchio
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag kommer att inrikta mig på fonden för justering för globaliseringseffekter. Vår diskussion om denna fond äger rum mitt under en oerhört kraftig och dramatisk ekonomisk och social kris, såsom redan nämnts av andra ledamöter. Även om det är en god idé att fonden utnyttjas mer direkt som en av åtgärderna för att dämpa arbetslöshetens hårda slag - vilket vi har konstaterat - måste vi föra en mer fördjupad diskussion om dess roll och den kombination av instrument som krävs för att tackla krisen.
För det första måste vi vara försiktiga så att denna kritiska situation inte sprider sig, genom att t.ex. göra klart att alla som tar emot offentliga medel från EU förbinder sig att inte säga upp sina anställda. Sedan måste det även till krisinsatser på EU-nivå för att vägleda de strukturella beslut som i detta läge måste fattas inom bilindustrin; detta gäller Italien och våra relationer med USA och Tyskland. För det andra behöver vi en näringslivs- och miljöpolitik, men även en sammanhållningspolitik, som sätter stopp för dumpning inom Europa.
För det tredje är resurserna sorgligt otillräckliga, i synnerhet om man jämför med t.ex. den amerikanska regeringens satsningar. Buffertar gör ingen nytta: det som krävs är en radikal omläggning av politiken.
Kathy Sinnott
(EN) Fru talman! Jag välkomnar ändringarna av Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter. Trots att det är en förbättring att antalet uppsägningar som behövs för att kvalificeras för fonden har minskats från 1 000 till 500, är det höga antalet fortfarande diskriminerande mot små länder och arbetstagare som förlorar sina jobb i mindre antal.
I mina valkretsar kan de som har förlorat sina arbeten på grund av nedläggningen av två företag - Waterford Crystal och Dell - vara kvalificerade. Det är mycket bra, och jag uppmanar den irländska regeringen att omedelbart ansöka om medel för deras del. Men tusentals personer har förlorat sina arbeten på grund av de globala ekonomiska förhållandena, och det är orättvist att de inte är kvalificerade för att de inte arbetar för stora multinationella företag utan för små och medelstora företag.
Jag föreslår att vi kan göra detta system ännu mer rättvist genom att antingen ta bort det numeriska villkoret på 500 arbeten eller genom att titta på uppsägningar efter kategori eller område, inte företag. På så sätt kan vi utöka dessa medel till 500 arbetstagare som har förlorat sina arbeten inom en viss sektor som lantbruk, livsmedelsberedning eller IT, eller inom ett visst område som Tipperary, Waterford, Limerick, Cork eller Kerry.
Ytterligare ett hinder för arbetstagare som försöker få tillgång till globaliseringsfonden är att den endast är tillgänglig för arbetstagarna om deras regering är villig att ansöka om den och betala det nationella bidraget. Vad händer med arbetstagare vars regering inte vill lämna in en ansökan? Jag tänker i detta fall på den irländska regeringen som ännu inte har ansökt om medel ur fonden.
De länder vars ekonomi är hårdast drabbad och som har den högsta arbetslösheten kan vara de länder som inte har råd att betala det nödvändiga bidraget för att hjälpa sina arbetstagare, och ändå är det dessa länder som är i störst behov av hjälpen.
Juan Andrés Naranjo Escobar
(ES) Fru talman! Jag ska tala om den förnyade sociala agendan. Låt mig börja med att uppriktigt tacka föredraganden José Albino Silva Peneda för hans arbete. Med tanke på hur han här i parlamentet har bidragit i frågor som rör socialpolitik och sysselsättning tror jag inte att det är för mycket sagt att tala om ett ”Silva Peneda-arv”.
Fru talman! Misstro och rädsla har slagit rot i våra samhällen. Arbetslösheten stiger, i mitt eget land i dramatisk omfattning. Vi måste vända denna utveckling, vilket den sociala agendan kan bidra till. Ekonomiska och sociala framsteg går inte i olika riktningar. Tvärtom, om vi vill stimulera tillväxt och skapa ökad och bättre sysselsättning måste vi genomföra den sociala agendan och börja med alla frågor där samförståndet är som störst.
Vi har ingen tid att förlora. Vi får inte gräva ner oss i försvarsställningar utan måste se bortom våra lokala, kortsiktiga intressen och tänka på framtida generationer. Det sociala Europa ska vara ett område som förenar, inte delar, oss, eftersom det handlar om gemensamma europeiska intressen. Den sociala agendan kan inte skiljas från en förnyad Lissabonstrategi, eftersom ekonomiska framsteg föder sociala förmåner och sociala förmåner i sin tur bidrar till ekonomiska framsteg.
Under de närmaste åren kommer Europa att genomleva en period av stagnation och dess befolkning kommer gradvis att bli allt äldre. Vi får inte sticka huvudet i sanden. Vi måste modernisera vår sociala modell just för att förbättra den och göra den mer rättvis och hållbar. Fru talman! Det finns strukturella svagheter som utgör en tung börda och hindrar oss från att göra framsteg. Vi måste göra oss av med denna börda och genomföra den sociala agendan.
Gabriela Creţu
(RO) EU har länge mött beundran tack vare sin sociala modell. Samtidigt har vi under rätt många år kunnat se hur rätten till arbete och de sociala rättigheterna har urholkats. Ett land bestående av alla fattiga i EU skulle ha lika många invånare som Tyskland.
Nya sociala företeelser börjar framträda. Efter den senaste utvidgningen verkar det sociala Europa röra sig i två olika hastigheter, men i båda fallen baklänges. Som svar har kommissionen lagt fram en oansenlig social agenda. Just nu härjar en finanskris med allt annat än oansenliga ekonomiska konsekvenser och risken att situationen kommer att förvärras för de redan utsatta har ökat.
I detta läge är det nödvändigt att tillämpa en huvudprincip: i händelse av konflikter ska sociala rättigheter och mål ha företräde framför ekonomiska rättigheter. Vi måste gå emot den långa tradition som innebär att det är de rika som orsakar krig och kriser, men att det är de fattiga som får betala. Låt oss förkasta den av vissa omhuldade tanken att vinster ska hamna i privata händer, men förluster bäras av samhället.
Vi behöver en europeisk solidaritets- och sammanhållningspolitik, uppbackad med konkreta lagar, skatteregler och finansieringsåtgärder. För att uppnå detta krävs emellertid också en politisk vilja, en politisk vilja som kan beskrivas med hjälp av följande nyckelbegrepp: aktiv integration, sysselsättning, intelligent arbetsfördelning, utbildning, likabehandling och lika lön, samt en hållbar, miljövänlig utveckling. Ett bevis för denna politiska vilja skulle vara att man skriver under och genomför ett avtal om social utveckling och sysselsättning. Det är dags nu!
Philip Bushill-Matthews
(EN) Fru talman! Jag vill inleda med att tacka det tjänstgörande ordförandeskapet för deras öppningsanförande - ett anförande som var framsynt, balanserat och förståndigt, adjektiv som vi allt mer har kommit att förknippa med det tjeckiska ordförandeskapet.
Jag vill också tacka kommissionens ordförande José Manuel Barroso för hans uttalanden, särskilt de som påminner oss om vikten av arbeten och i synnerhet om behovet av att inrikta sig på de olyckligt lottade personer som står utan.
Båda hänvisade till det utmärkta arbete som de tre föredragandena har gjort, men jag vill framhålla hänvisningen till José Albino Silva Penedas betänkande eftersom de kallade det ”ambitiöst och omfattande”. Det är det, och det behöver det vara på grund av detta särskilda ämnes betydelse.
José Albino Silva Peneda gav oss olika prioriteringar för vad vi måste göra. Jag vill bara lägga till några saker som vi helst inte ska göra. Vi måste undvika särskilt två saker. Den första är för stela arbetsmarknader som lamslår möjligheter, främjar arbetslöshet och helt enkelt uppmuntrar den svarta ekonomin. Detta kan vi se särskilt i Spanien just nu, och vi måste lära oss en läxa från socialisternas misstag där.
För det andra måste vi undvika att enbart skydda de som fortfarande har ett arbete på bekostnad av de som söker arbete och de arbetsgivare som försöker skapa arbetstillfällen. Detta är de grupper som verkligen behöver vår hjälp.
Till sist vill jag säga att vi alla uppenbarligen har olika åsikter på alla håll i kammaren, men det vi har gemensamt är att vi alla bryr oss om frågorna, och det är därför så många av oss har dragit över våra talartider.
Jag är glad att vi har denna viktiga debatt. Personligen är jag glad att mitt sista anförande som samordnare, mitt sista anförande i denna session, handlar om ett så viktigt ämne. Jag vill önska alla kolleger som återvänder allt väl och särskilt Stephen Hughes. En dag, Stephen, kommer du att sakna mig, och jag kommer sannerligen att sakna dig, men också när jag inte är här kommer jag att hålla ett öga på dig!
Talmannen
Vi kommer verkligen att sakna er och tänka på er.
Proinsias De Rossa
(EN) Fru talman! Utan tvekan kommer han att utöva påtryckningar på oss också!
Det bådar inte gott att vissa medlemsstater inte vill ha sysselsättningstoppmötet på torsdag. Det bådar inte heller gott för den framtida utvecklingen av en social marknadsekonomi att en minoritet av medlemsstaterna blockerade en kompromiss om ett reviderat arbetstidsdirektiv förra veckan. Om EU:s åtagande om en social marknadsekonomi är riktigt måste vi integrera ekonomi-, social- och miljöpolitiken som jämlika element av hela paketet.
De många kriser vi står inför just nu går inte att lösa genom att ge bankerna skattebetalarnas besparingar, och utestänga våra medborgares behov som sociala personer. Lösningen måste gå förbi den öppna samordningsmetoden för att samordna politiken inom områdena pensioner, sysselsättning, utbildning, hälsovård och omsorg.
Vissa av våra medlemsstater är dock inte kapabla att tänka utanför den ekonomiska ramen, som anser att socialpolitik och miljöpolitik är en dyrbar lyx att använda för att begränsa marknaden. Detta måste ändras omedelbart om vi ska kunna fortsätta mot vårt mål, ett bättre samhälle.
Anja Weisgerber
(DE) Fru talman! De europeiska sociala modellerna står inför stora utmaningar. Det är inte minst under den pågående finanskrisen nödvändigt att samordna agerandet på EU-nivå. Även jag vill därför tacka föredragandena så mycket för deras utmärkta arbete.
Vi måste omedelbart inte bara vidta åtgärder för att reglera finansmarknaden, utan även samordna de socialpolitiska insatserna och fastställa ett socialpolitiskt regelverk. Vi måste i detta sammanhang också ta hänsyn till medlemsstaternas behörighet. Jag är positiv till att man prioriterar sysselsättningsskapande och sysselsättningsfrämjande åtgärder i dessa kristider och även driver på förverkligandet av flexicurity-principen. Jag vägrar dock att acceptera kravet på införande av minimilöner i alla medlemsstater i punkt 14 i betänkandet av José Albino Silva Peneda, även om jag i övrigt tackar honom för hans arbete. Detta krav, som handlar om något som bör överlåtas åt medlemsstaterna själva att bestämma, är en överträdelse av subsidiaritetsprincipen.
Det finns stora skillnader mellan medlemsstaternas arbetsmarknadsregleringar och arbetsmarknadssystem. Jag anser att alla människor ska garanteras en tillräcklig inkomst för att kunna leva ett anständigt liv. Detta kan uppnås genom en minimiinkomst och kompletterande statliga socialbidrag. På vilken nivå skulle minimilönen ligga? Kanske på den rumänska nivån? Där ligger den på omkring 72 euro i månaden.
Jag stöder särskilt idén att vi måste se till att alla har en basinkomst, men hänvisar till medlemsstaternas behörighet när det gäller att fastställa lämpliga gränser. Jag är för det sociala Europa. Europa måste fastställa ett grundläggande socialpolitiskt regelverk, men måste samtidigt ta hänsyn till medlemsstaternas befogenheter.
Stephen Hughes
(EN) Fru talman! Vi blev från början lovade ett fullt sysselsättningstoppmöte den här veckan, men i stället har vi fått en halvdagstrojka. Vilket dåligt besked detta ger EU:s medborgare, som sällar sig till arbetslöshetsköerna med en alarmerande fart! Vilket negativt besked detta ger de många andra som är rädda att förlora sina arbeten! Prognoser visar att upp till 27 miljoner kan komma att vara arbetslösa inom EU 2010, och jag är rädd att det kan bli ännu värre. Jag hoppas verkligen att toppmötet i juni åtminstone kan avvara en hel dag till att undersöka hur vi kan bemöta detta problem.
I stället för att låtsas att svaret endast ligger på nationell nivå behöver vi starka, samordnade reaktioner över hela EU, och samordnade åtgärder både på EU-nivå, nationell och regional nivå. Vi behöver omedelbara åtgärder för att behålla varaktiga arbeten där detta är möjligt. Friställningar bör vara en sista utväg. Vi behöver i stället använda intelligent arbetsfördelning och omskolning. Vi måste investera för att skapa smarta miljövänliga arbeten i ett kunskapsbaserat samhälle med låga koldioxidutsläpp. Vi måste investera för att ge arbetstagarna de färdigheter som behövs för att arbeta i detta nya samhälle. Vi behöver en stark, aktiv arbetsmarknadspolitik för att snabbt återintegrera friställda arbetstagare och vi behöver ett starkt och varaktigt socialt trygghetssystem för att ge stöd åt dem som blir arbetslösa utan att själva göra något fel.
Det är mer än tillräckligt för att fylla en hel dag under toppmötet i juni. Denna halvdagstrojka är ett patetiskt svar.
Och till sist, Philip, jag kommer att sakna dig - på samma sätt som man saknar tandvärk!
(Skratt)
Oldřich Vlasák
(CS) Fru talman! Den stigande arbetslösheten är ett av de två största problemen under den nuvarande ekonomiska krisen, vid sidan om finansmarknadernas sammanbrott. Jag är övertygad om att EU bara kan få bukt med denna ökning genom att undvika alla former av protektionism. Jag anser det också vara avgörande att samordna enskilda åtgärder inom EU. Det behövs åtgärder för att motivera människor som har blivit arbetslösa att försöka hitta nya arbeten. Jag är i detta sammanhang positiv till förslaget att människor som har förlorat sina arbeten till följd av den nuvarande ekonomiska krisen snabbt ska kunna få medel från Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter. Frågan är dock om vi går för långt i ändringarna av globaliseringsfondens regler. Enligt min uppfattning är den nya föreslagna samfinansieringssatsen på 75 procent för hög. Här måste medlemsstaterna samarbeta och vi får inte glömma bort att förvaltningen av fonden måste förenklas.
Mina damer och herrar! Vi är säkert överens om att det är en av EU:s viktigaste uppgifter att värna sysselsättningen och skapa nya arbetstillfällen i den finansiella och ekonomiska krisens spår. Det kommande EU-toppmötet om sysselsättning bör i detta sammanhang fastställa ett tydligt gemensamt regelverk, lägga fram konkreta förslag och även slutföra diskussionen om ändringar av globaliseringsfonden.
Jan Cremers
(NL) Fru talman, mina damer och herrar! När kommissionens sociala agenda först diskuterades förra året sa jag att jag tyckte att programmet saknade ambition, att det var för lite, för sent. Jag vill tacka José Albino Silva Peneda för hans samarbete på detta område den senaste tiden. Jag anser att hans betänkande visar att åtminstone Europaparlamentet vill se betydligt högre ambitioner på detta område.
Redan från början, när idén om EU föddes, stod det klart att vi ville basera vår socialpolitik på det regelverk som finns i nästan alla medlemsstater, nämligen en stark arbetsrätt så att ingen slås ut och kollektivförhandlingar för att skydda arbetstagarnas position på arbetsmarknaden.
Detta har vi nu fått utöka med sociala insatser för att skydda utsatta grupper i samhället. Trots tillväxten i Europa har vi sett en ny företeelse växa fram: de arbetande fattiga. Jag vill även tacka José Albino Silva Peneda för att han tog med detta i sitt betänkande.
David Casa
. - (MT) Det är en ära för mig att ha arbetat med de två frågor som vi har diskuterat. Mitt varma tack till föredragandena och alla inblandade som bidrog till att vi kom fram till dagens ståndpunkt. Vi måste före allt annat försvara de arbetstagare som beklagligt nog har sagts upp på grund av krisen och jag menar att det nu blir lättare att hjälpa dessa människor att komma tillbaka till arbetslivet.
I kväll enades vi också om att göra vårt yttersta för att skapa fler arbetstillfällen i Europa. Vi kan skapa fler arbetstillfällen, men inte som socialisterna vill genom att begränsa övertiden för anställda. Vi vill tvärtom att de anställda själva ska få bestämma. Vi kan som politiker inte diktera hur mycket övertid man ska få arbeta. Detta måste vara upp till de anställda. Därför måste vi - med tanke på kommissionsledamot Joaquín Almunias uttalande om att vi kommer att få en arbetskraftskris i euroområdet - alltså göra allt i vår makt för att skapa fler och bättre arbetstillfällen för alla europeiska arbetstagare.
Colm Burke
(EN) Fru talman! Jag välkomnar varmt översynen av de kriterier som styr Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter. Vi befinner oss nu i en djup ekonomisk kris, den värsta sedan slutet på andra världskriget. Vi behöver därför innovativa lösningar för att hantera de enorma ekonomiska problem som vi står inför.
Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter är ett sådant exempel. Jag var den första irländska ledamoten i denna kammare att se möjligheten att utnyttja dessa fonder i de senaste arbetskriserna i Limerick, Waterford och Tralee, tre viktiga platser i min egen valkrets. Jag välkomnar därför det arbete de föredragande har utfört för att göra kriterierna för tillämpning mer flexibla med tanke på den ekonomiska krisen. Det nya finansieringsförhållandet mellan kommissionen och medlemsstaterna förtjänar ett särskilt omnämnande, precis som den tillfälliga sänkningen av tröskeln för arbetslöshet från 1 000 till 500.
Jag anser att dessa reformer sänder en stark signal från EU:s hjärta till de olyckligt lottade som brottas med effekterna av den ekonomiska krisen om att det finns hjälp för dem att skola om sig och utveckla sin kompetens och få det bättre i framtiden.
Katrin Saks
(ET) Även jag stöder omorganiseringen av globaliseringsfonden. Denna fond har inte utnyttjats i mitt hemland, Estland, och när jag frågade varför det var så fick jag veta att villkoren är mycket stränga och att den gräns som hittills har tillämpats på 1 000 personer innebar att det var omöjligt. Vi har inte så stora företag, men däremot mindre företag som har gått omkull. En minskning av gränsen till 500 skulle därför definitivt ge Estland - som redan har en mycket hög arbetslöshet - en chans, och även ändringen av den samfinansieringsats som krävs skulle vara mycket positiv. Jag vill än en gång välkomna de ändringar som har gjorts när det gäller denna fond.
Theodor Dumitru Stolojan
(RO) Även jag välkomnar förslagen om att Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter ska omvandlas till ett effektivt redskap för att avhjälpa den ekonomiska krisens mest plågsamma effekter, dvs. sysselsättningsförlusterna - och kommer att rösta för dem.
Det var olämpligt att denna fond bara kunde utnyttjas om arbetstillfällen försvann på grund av utflyttning av företag, vilket är något som inträffar regelbundet i utvecklade länder. Genom de föreslagna ändringarna kan även mindre utvecklade medlemsstater, däribland Rumänien, få rätt till stöd från fonden.
Alexandr Vondra
rådets tjänstgörande ordförande. - (EN) Fru talman! Låt mig först och främst uttrycka min tacksamhet för den användbara debatten här. Jag anser att debatten har varit mycket viktig och konstruktiv, rättvis med tanke på frågornas betydelse. Jag anser att vi drar fördel av att denna debatt har förts i rätt tid, precis innan mötet som kommer att hållas på torsdag i Prag.
Så låt mig tacka er för alla era bidrag. Jag tror inte att något kommer att utelämnas eller glömmas. Jag tror att denna debatt kommer att bidra till toppmötets slutsatser i samma omfattning som allt det förberedande arbete vi har utfört tillsammans med kommissionen och som förverkligades genom de tre viktiga seminarierna i Stockholm, Madrid och Prag.
Till de som har talat om mötets storlek eller omfattning: ja, från början hade vi tänkt oss ett större toppmöte, men vi måste vara medvetna om den allmänna situationen på arbetslöshetsområdet. Det är ett område där nationella kompetenser är mycket viktiga och EU:s bidrag till detta är inte det enda verktyget som står på spel. Jag nämnde detta i mitt öppningsanförande, där jag lade fram några av våra förhoppningar inför toppmötet den här veckan. Vi får inte glömma att sysselsättningspolitiken, trots EU:s sysselsättningsstrategi, i grund och botten förblir medlemsstaternas ansvar.
En viktig del av den strategi som har funnits sedan 1997 är rollen för gemensamt lärande i sökandet efter en lösning på gemensamma problem inom sysselsättningsområdet. Detta tillvägagångssätt är fortfarande viktigt i dag när vi står inför en av de värsta ekonomiska kriserna på senaste tid, och är också viktigt vid toppmötet den här veckan.
Utöver de åtgärder som har vidtagits på nationell nivå har EU dock en viktig roll att spela, och det är i det här sammanhanget som vi fullt ut bör använda de tillgängliga finansiella verktygen, inte minst Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, som, med parlamentets samtycke, just nu håller på att ändras till att omfatta uppsägningar som beror på den nuvarande krisen.
Detta är exakt vad vi vill uppnå, och jag anser att vi har anledning att tro att mötet i Prag, i närvaro av kommissionen, ordförandeskapet, de kommande ordförandeskapen och arbetsmarknadens parter, kommer att ge resultat i form av rekommendationer och förslag. Sedan kommer alla de 27 ledarna att ha tillfälle att mötas på Europeiska rådets möte i juni för att fatta besluten.
Det är därför vår förhoppning att EU:s sysselsättningstoppmöte, med hjälp av de europeiska arbetsmarknadsparterna och på grundval av de förberedande arbeten som har gjorts i dessa tre seminarier samt dagens debatt, kommer att lyckas med att identifiera ytterligare steg som kan tas som ett snabbt svar på den allvarliga situation som våra medborgare just nu står inför, och hjälpa oss att skapa ett starkare och mer konkurrenskraftigt EU.
Vladimír Špidla
Fru talman, mina damer och herrar! Jag har under de fem år som jag har arbetat i kommissionen många gånger haft tillfälle att träffa föredragande och är därför inte överraskad över kvaliteten på deras betänkanden. Nu möts vi naturligtvis i ett läge då Europa och hela världen upplever en kris. Denna kris jämförs ofta med krisen på 1930-talet och det framförs ofta farhågor om att den kommer att få likartade följder. Och visst är krisen allvarlig. Mycket har emellertid förändrats sedan den förra krisen. Nu finns EU och den europeiska kontinenten präglas inte längre av ömsesidiga spänningar och hat. Vi har en europeisk social modell med ett mycket omfattande socialt trygghetssystem och detta är en stor skillnad. Jag tror också att det finns en allt starkare vilja och förmåga att agera tillsammans, eftersom EU nu, för första gången, har hanterat en kris på ett samordnat sätt med sin plan för ekonomisk återhämtning, genom att utnyttja sin befogenhet att samordna på gemenskapsnivå och i de enskilda medlemsstaterna. Det står också klart att när vi talar om en kris, är det i första hand arbetslösheten och dess sociala följder vi tänker på. Kommissionen prioriterar frågan om sysselsättning och arbetslöshet och menar att den bör vara en prioritet på dagordningen för hela EU. Flera ledamöter har kritiserat att det ursprungliga syftet med stats- och regeringschefernas toppmöte har fått en annan utformning. Kommissionens ordförande har tydligt redovisat den ståndpunkt som stöddes av kommissionen, dvs. den ursprungliga idén. Jag vill emellertid säga att toppmötet i Prag kommer att vara en exceptionell händelse. Det förbereds på ett exceptionellt sätt. Det kommer att omfatta deltagare som aldrig har varit med i sådana sammanhang tidigare och det är också ett steg på vägen mot Europeiska rådets möte. Detta innebär att frågan om sysselsättning och arbetslöshet kommer att tas upp på premiärminister- och presidentnivå.
Mina damer och herrar! Vi har debatterat flera enskilda frågor som rör den sociala agendan och flera frågor har ställts under debatten om ändringarna av befintliga fonder. Jag vill påpeka att den föreslagna agendan till största delen utformades före krisen, men vill samtidigt göra klart att den var och fortfarande är en god grund för att hantera krisen. Den utgör också en god grund för åtgärder efter krisen. Jag anser att den europeiska sociala modellen är mer än bara en reaktion på krisen, hur allvarlig den än är. Den är en process och en mycket långsiktig politisk och social strategi, och det är just denna långsiktiga aspekt som är inbyggd i den sociala agendan. När det gäller frågan om Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter och ändringarna av Europeiska socialfonden vill jag tacka för ett utomordentligt samarbete, eftersom dialogen har varit så konstruktiv att vi under detta möte har målen inom räckhåll och det menar jag är oerhört viktigt. Det finns ett tjeckiskt talesätt som lyder ”den som ger snabbt ger dubbelt”. Jag vet inte om våra förfäder kom fram till detta genom noggranna beräkningar, men ett snabbt agerande spelar förvisso roll och är bättre än tvekan.
Jag vill gärna besvara några konkreta frågor som togs upp under debatten. Den första ställdes av Jean Louis Cottigny och gällde den 1 maj i år, eller maj månad, och utnyttjandet av fonden. Jag vill göra klart att alla ansökningar som inkom efter den 1 maj i år kommer att behandlas i enlighet med de nya reglerna enligt det förslag som nu befinner sig i slutskedet. Ona Juknevičienvar oroad över att fondmedel ofta inte når fram till de behövande. Jag anser att man alltid ska kontrollera effektiviteten. Jag fick tillfälle att besöka östra Karelen där man diskuterade utnyttjandet av fonden för att hjälpa människor som hade förlorat sina arbeten på grund av omstruktureringar inom Nokia, och jag kan efter denna erfarenhet säga att diskussionerna tydligt visade att de allra flesta av dem som hade förlorat sina arbeten ansåg att stödet från Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter hade varit nödvändigt, snabbt och hade hjälpt dem. Vid mitt besök hade 60 procent av dem redan hittat nytt arbete. Det var visserligen inte alla, men det stod ändå klart att denna mekanism hade fungerat. En annan fråga som togs upp gällde samfinansiering. Oldřich Vlasák har förstås rätt i att samfinansiering spelar en betydande roll. Jag tror ändå att det var rätt att i dessa kristider föreslå en höjning av samfinansieringssatsen, eftersom en del stater som befinner sig i en mycket besvärlig situation har allvarliga problem med att skaffa samfinansiering. För att underlätta detta föreslog vi en sats på 75 procent. Efter debatten i parlamentet har förslaget sänkts till 65 procent och jag tycker att det här är ett viktigt steg som verkligen kommer att göra det lättare att utnyttja fonden. Jag vill också understryka något som inte uttryckligen betonades under debatten, trots att Europeiska socialfonden är en väletablerad institution som hjälper miljoner människor varje år, och gör det mycket effektivt. Även när det gäller denna fond har vi gemensamt ändrat reglerna efter diskussioner med er och jag tror att detta kommer att förbättra fondens utnyttjande och effektivitet. Jean Lambert betonade vikten av social integration. Jag tror att det bör understrykas att vår linje är absolut klar. Den europeiska sociala modellen är en modell för ett aktivt samhälle, där aktivitet på arbetsmarknaden är det viktigaste inslaget. Det är emellertid inte en modell som bara accepterar dem som deltar i arbetslivet, eftersom en stor andel av våra medborgare av olika skäl inte deltar i arbetslivet och även de måste kunna delta aktivt i samhället och spela en aktiv roll. José Albino Silva Peneda betonade social dialog. Jag kan bara hålla med honom om att den sociala dialogen i dag är viktigare än någonsin.
Mina damer och herrar! Jag menar att den sociala dialogen och sysselsättningsagendan får allt större betydelse och denna process börjar slå igenom i alla EU-strategier, liksom i alla förslag till ändringar av långsiktiga planer och utsikter för EU. Jag vill tacka er och avsluta med att uttrycka min djupa övertygelse om att den europeiska sociala modellen är en modell som förutsätter europeisk integration. Det är inte en modell som kan utvecklas och vidmakthållas inom nationalstater som agerar på egen hand och jag vill därför avsluta med att säga att som jag ser det är EU och europeisk integration en grundläggande förutsättning för den europeiska sociala modellens fortsatta utveckling.
Gabriele Stauner
Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot! Jag har ett tillägg till kommissionsledamotens inlägg om Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter (EGF). Även EGF ingår i den euroepiska sociala modellen. Han hade rätt när han påpekade att det är ”bättre att stämma i bäcken än i ån”. Vi förde intensiva diskussioner med kommissionen och jag vill framhålla att vår reaktion i detta fall var snabb, men av hög kaliber innehålls- och kvalitetsmässigt. Det är en kompromiss som jag och mina kolleger är mycket stolta över.
Jag vill sammanfatta några tankar från diskussionen: vad gäller EGF visar det sig tack och lov finnas ett brett samförstånd kring revideringen. Jag vill rikta en liten vädjan till kommissionen: använd inte bara outnyttjade anslag från Europeiska socialfonden (ESF) för EGF, utan ta även andra outnyttjade anslag i budgeten. För oss som bryr oss om socialpolitiken skulle det bästa förstås vara att alla ESF-anslag används för ESF-ändamål och att EGF finansieras med andra outnyttjade anslag. Då skulle vi kunna göra dubbelt så mycket för arbetstagarna.
Till mina kolleger Elizabeth Lynne, Kathy Sinnott och Colm Burke vill jag säga att EGF kan uppnå mycket, men fonden kan naturligtvis inte lösa alla regionala problem. Det är tämligen självklart och det är heller inte dess syfte. Medlemsstaterna har fortfarande ett visst ansvar själva. Jag vill rikta ännu en vädjan till kommissionen: ni behöver kanske inte utnyttja alla medel för tekniskt bistånd - 0,35 procent - som finns till förfogande enligt förordningen. Då kan arbetstagarna få ännu mer hjälp. Juan Andrés Naranjo Escobar tog i sitt inlägg alldeles rätt upp en uppgift för framtiden. Med tanke på den ekonomiska och finansiella krisen måste vi även revidera Lissabonstrategin.
Jag vill rikta en kommentar till Stephen Hughes: ett toppmöte om sysselsättningen skulle förstås vara fantastiskt, men i ärlighetens namn är ett trojkamöte lika lämpligt om det utmynnar i något bra. Vi behöver inte ha ett toppmöte för sakens skull. Vad vi behöver är goda och snabba resultat!
José Albino Silva Peneda
I det här skedet av debatten vill jag kommentera tre saker. Jag vill för det första säga att ingen politisk kraft här i parlamentet har monopol på socialpolitiken. Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, den politiska kraft som jag själv företräder här i parlamentet, har enligt min uppfattning bidragit till socialpolitiken på ett mycket avgörande sätt under denna valperiod. Jag har deltagit mycket aktivt i utarbetandet av olika betänkanden om olika frågor, i synnerhet översynen av Europeiska socialfonden, Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, flexicurity, betänkandet om den europeiska sociala modellen, arbetstidsdirektivet och nu den europeiska sociala agendan.
Mina erfarenheter under denna valperiod gör att jag känner mig övertygad om att vi kan nå ett brett samförstånd om socialpolitiska frågor. Förutom ett brett samförstånd om politikens utformning - som jag anser att vi har uppnått - måste vi emellertid kräva mer när det gäller att nå ett samförstånd om politiska insatser. Här har jag en känsla av att vi i kommissionen och EU:s institutioner borde ha skapat betydligt fler incitament för att göra det möjligt att anslå ekonomiska resurser på lokal och regional nivå, förutsatt att det finns en konvergens mellan olika myndigheter och insatser så att det verkligen går att lösa sociala problem.
Min tredje kommentar gäller förtroendefrågan. Förtroende är inte något man befaller eller lagstiftar om, utan beror i hög grad på institutionernas agerande. Jag tror att en samarbetskultur vid utformningen av politiken skulle bidra till att återställa förtroendet. Jag tycker att vi under denna valperiod, här i Europaparlamentet, har föregått med gott exempel när det gäller samarbete och det är förstås detta som ligger till grund för resultatet av vårt arbete med den förnyade sociala agendan.
Jag håller med kommissionsledamoten om att den sociala dialogen måste stå i centrum för debatten. Förutom den sociala dialogen tror jag dock att vi nu befinner oss i ett skede där socialpolitiken måste stå i centrum för den politiska debatten. Jag ställer mig därför starkt bakom det som har sagts här i parlamentet om toppmötet om sysselsättning och socialpolitik. Jag anser att det är helt lämpligt att i nuläget diskutera denna fråga.
Låt mig avsluta med att säga att detta är mitt sista anförande i parlamentet. Jag vill på rådsordförandens vägnar tacka alla ledamöter, kommissionsledamoten och kommissionen för deras samarbete med mig under de senaste fem åren av intensiv och spännande verksamhet här i Europaparlamentet. Tack så mycket.
Jean Lambert
föredragande. - (EN) Fru talman! Jag tycker det är mycket tråkigt att några av våra kära kolleger lämnar oss efter denna mandatperiod.
Ett antal detaljer kom fram i debatten, inte minst i samband med antidiskriminering och hur viktiga sådana åtgärder är, också i tider av ekonomisk kris. En punkt som togs upp handlade om det arbete utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män har utfört i denna fråga. Frågan om ömsesidigt stöd togs också upp.
Jag vill betona att en av de dimensioner vi tog upp i betänkandet om inkludering var dimensionen för lokal nivå, och vissa lokala ekonomiska dimensioner. Vi talar mycket om nationella och internationella ekonomier, men den lokala ekonomin är mycket viktig - människors tillgång till bankväsendet, även om de inte är särskilt välbärgade, till mikrokrediter och kreditkassor. Vi måste vara medvetna om att personer med sämre ekonomi ofta skuldsätter sig allt mer till mycket höga räntor genom lånehajar och liknande. Vi måste se till att detta inte inträffar, för det förstör verkligen människors liv.
Men när det gäller de lokala myndigheterna och tjänstedimensionen som vi också har talat om i samband med betänkandet, var bostäder ett annat område som utskottet ville rikta särskild uppmärksamhet mot, eftersom personer som inte har råd med den bostad de bor i står under allt större press i denna ekonomiska kris. Vi kommer därför att behöva koncentrera oss på denna nivå. Vi kan kanske använda den öppna samordningsmetoden för att titta på bästa praxis i medlemsstaterna.
Slutligen vill jag nämna den sociala fonden. Vi är mycket bekymrade över att denna inte tas med i den mycket smala dimensionen om vad som utgör sysselsättning och beredskap för sysselsättning, eftersom vi inte vill förlora många av de uppfinningsrika och mycket produktiva och intressanta projekt som så länge har hjälpt människor att hitta tillbaka till arbetsmarknaden från mycket svåra utgångspunkter.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum onsdagen den 6 maj 2009.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Tunne Kelam  
skriftlig. - (EN) Om några få dagar kommer europeiska ledare och berörda parter att träffas på sysselsättningstoppmötet. Den snabbt ökande arbetslösheten har blivit det största problemet i den nuvarande finansiella krisen. Det är ett mycket mänskligt problem, det är faktiskt den största sociala orättvisan i Europa. Regeringsledarna och politikerna måste ta itu med situationen med fantasi och konkreta åtgärder.
År 2009 är ett år av förnyelse och kreativitet. EU måste ta detta tillfälle i akt att minska arbetslösheten. Det bästa sättet är att stimulera skapandet av nya arbetstillfällen. Den viktigaste punkten är att stödja små och medelstora företag, och ett praktiskt sätt att göra detta på är att lätta på de byråkratiska reglerna för att ansöka om medel från EU. Små och medelstora företag skapar arbetstillfällen och kommer att vara ett viktigt verktyg för att minska arbetslösheten i framtiden, om vi i EU stöder dem på ett effektivt sätt.
Dessutom måste EU investera i utbildning, särskilt i livslångt lärande. Arbetslöshet är en stor chock för alla. EU och medlemsstaterna måste först och främst hjälpa människor att komma över denna chock och vara beredda på alternativa lösningar för att komma tillbaka in på arbetsmarknaden igen så snart som möjligt. Att investera i innovation, forskning och utveckling och livslångt lärande är det bästa sättet att uppnå detta.
Magda Kósáné Kovács  
Trots allt vi gjort sedan anslutningen 2004 har en situation av ”konkurrerande” fattigdom vuxit fram i EU. Situationen har naturligtvis förvärrats för både medlemsstater och vanliga medborgare på grund av den ekonomiska krisen. De sociala konflikter som blir följden hotar de befintliga europeiska strukturerna. Vanliga medborgare förväntar sig ju ändå, och med rätta, att EU:s institutioner inte bara ska hjälpa banker utan även ge dem social trygghet.
Konkurrensen på marknaden, som präglas av nedgång på grund av krisen, blir allt hårdare bland både företag och anställda. Ett tydligt exempel på den underliggande sociala oron i EU var de överdrivna reaktionerna efter EG-domstolens beslut om direktivet om utstationering av arbetstagare.
Det är mycket viktigt att sätta sig in i det faktiska rättsläget för att skingra ogrundade farhågor. Nästa kommission bör göra en utvärdering av hur medlemsstaterna har införlivat direktivet om utstationering.
Förutom det sociala åtgärdspaketet krävs även andra rättsliga instrument för att hantera krisen och minska oron. Det kan vara mycket svårt att garantera samhällsfred utan en europeisk minimilön. Definitionen av ett anständigt arbete och en anständig inkomst och gränsöverskridande kollektivavtal är bara några av de frågor där kommissionen måste göra mer.
För att på lång sikt uppnå de socialpolitiska målen kan förstås Lissabonfördraget och stadgan om de grundläggande rättigheterna, som redan har ratificerats av 25 medlemsstater, möjligen leda till utökade europeiska befogenheter genom att slå fast jämlikhet när det gäller ekonomiska och sociala rättigheter, dock utan att på något sätt ersätta paketet med kortsiktiga snabba åtgärder.
Iosif Matula  
Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter (EGF) är ett viktigt instrument som Europeiska kommissionen använder för att dämpa följderna av den ekonomiska krisen och ge stöd till direkt drabbade individer. Det finns industrier och sektorer av ekonomin, däribland finanssektorn, bilindustrin och detaljhandeln, för vilka krisens effekter är särskilt allvarliga eftersom de har tvingats skära ned sin verksamhet och säga upp personal. Detta märker vi även av i Rumänien. En undersökning visar att uppsägningarna första kvartalet 2009 var tre gånger fler än antalet nya arbetstillfällen i hela EU.
Genom att vidta åtgärder för att motverka effekterna av den globala ekonomiska krisen kan vi även uppnå målet om social, ekonomisk och territoriell sammanhållning. Jag tror att detta kan uppnås bättre om EGF inriktas på arbetslösa från samma region, från grannregioner eller till och med från olika medlemsstater om de har en gemensam gräns. Vi måste dels visa solidaritet med dem som förlorar sina arbeten, dels hjälpa dem att komma tillbaka till arbetslivet. Omskolning och specialisering som anpassas till områden där det sker en utveckling kan liksom särskilda resurser i varje region bidra till att skapa ny sysselsättning.
Siiri Oviir  
skriftlig. - (ET) Under den nuvarande globala ekonomiska krisen (dvs. den ekonomiska recessionen och stigande arbetslösheten) är det en realitet på EU:s arbetsmarknad att fler och fler människor kommer att sägas upp och att detta kommer att leda till att det totala antalet människor som lever i fattigdom och utanförskap i Europa kommer att öka.
Det är i nuläget mycket viktigt att social delaktighet och arbetsmarknadsåtgärder även eftersträvas på ett integrerat och enhetligt sätt inom ramen för återhämtningsplanen för EU:s ekonomi.
När de ser över sina budgetar får medlemsstaterna dessutom inte göra nedskärningar som innebär att de offrar socialpolitiken, sjukvården och utbildningsväsendet, då det är just dessa områden som bidrar till att få människor som är i riskzonen för fattigdom tillbaka in i samhället.
Det måste konstateras att det ofta är mycket svårt att få ihop medlemsstaternas socialbidragssystem med ett aktivt arbetskraftsdeltagande, i synnerhet om den enda sysselsättning som erbjuds är tillfällig, säsongsbetonad eller på deltid samtidigt som villkoren för att få stöd, socialbidragssystemet eller minimiskattesatsen inte motiverar människor att acceptera sådana arbeten. I det nya läget måste vi göra våra socialbidragssystem mer flexibla. Det är nödvändigt i den nuvarande situationen.
Jag anser att socialbidrag ska garantera en tillräcklig minimiinkomst för att man ska kunna leva ett människovärdigt liv över fattigdomsgränsen och vara tillräckliga för att hjälpa personer ur fattigdomen, men att de inte får förvärra fattigdomen genom att vara oflexibla.
Esko Seppänen  
skriftlig. - (FI) Det är makalöst, ja faktiskt oförlåtligt, att EU-toppmötet om socialpolitik och dialogen med arbetsmarknadens parter ska genomföras på trojkanivå, utan stats- och regeringschefernas deltagande. Det visar att EU-ledarna är måttligt intresserade av att utveckla den sociala dimensionen. Det visar att vi är långt från målet att göra EU till ett ”Medborgarnas Europa”. Bankerna räddas förstås med statliga medel genom att deras skulder förstatligas, men ingen bryr sig om människornas välfärd.
