Anpassningar till klimatförändringar i Europa - tänkbara EU-åtgärder (grönbok) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om en muntlig fråga - B6-0014/2008) till kommissionen angående grönboken ”Anpassningar till klimatförändringar i Europa - tänkbara EU-åtgärder” från Guido Sacconi för det tillfälliga utskottet för klimatförändringar.
Guido Sacconi
författare. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag är verkligen helt övertygad om att det är mycket viktigt att Europaparlamentet äntligen noggrant tar itu med frågan om anpassningar till klimatförändringarna, vars vikt vi i verkligheten har underskattat fram till nu. Kommissionens grönbok har därför gett oss en värdefull möjlighet att studera ämnet.
Som alla numera vet arbetar vi med den mycket svåra uppgiften att minska den globala uppvärmningen. Vi diskuterar ett lagstiftningspaket som bör göra det möjligt för oss att ta ett större steg mot målet. Vi är likväl medvetna om att klimatförändringarnas effekter redan är kännbara i många delar av världen, framför allt i de fattigaste områdena samt på stora delar av vår kontinent och i EU. Därför måste vi agera genom att utveckla en lämplig politik som går i rätt riktning utan att hamna i konflikt med det viktigaste målet, jag upprepar, att minska utsläppen och den globala uppvärmningen.
Jag anser att man ur denna synvinkel uppnådde vissa betydelsefulla framsteg på Bali, eftersom man bestämde sig för att bidra ekonomiskt till den globala miljöfonden, i synnerhet att öronmärka en del av den gemensamma mekanismen för ren utveckling (CDM) för att finansiera anpassningsprojekt i utvecklingsländer. Jag har också läst, om jag inte misstar mig, att man i det arbetsprogram som fastställdes förra veckan i Bangkok som uppföljning till Bali - Bangkok var det första mötet efter Bali - beslutade om ytterligare ett möte i Bonn i juni för att särskilt lyfta fram temat anpassning.
Anledningen till att jag har tagit upp den här aspekten, det vill säga den internationella dimensionen, är att jag ansåg att internationellt samarbete var den högsta prioriteringen när man utarbetade den förordning som antogs av det tillfälliga utskottet för klimatförändringar och som nu tas upp i parlamentet för bedömning. EU måste börja utveckla ett ekonomiskt, tekniskt och vetenskapligt samarbete med de länder som är i störst behov av hjälp, de länder som är mindre rustade för att möta den globala uppvärmningens emellanåt katastrofala effekter. Det räcker med att tänka på öar i Stilla havet. Vi höll en hearing där representanter från några av dessa länder deltog, och de förklarade för oss hur allvarlig deras situation är redan nu.
En annan prioritering är självklart att göra en noggrann avvägning för att behålla det dynamiska förhållandet mellan minskning och anpassning.
Den tredje prioriteringen är att stimulera forskning och försöksverksamhet. På grund av stora geografiska skillnader vet man fortfarande inte tillräckligt för att kunna mäta den globala uppvärmningen. Därför är det svårt att utforma långsiktiga åtgärder i syfte att anpassa sig till och förhindra den mest bekymmersamma utvecklingen.
Det viktigaste under de kommande åren är naturligtvis att integrera dessa åtgärder med andra. Därför måste alla aktörer på alla nivåer ha en stark politisk vilja. Vi har framför allt betonat den eftertanke som krävs för att ta hänsyn till klimatförändringarna i vår sammanhållningspolitik. Vi måste börja med att anpassa jordbrukspolitiken och, mer allmänt, markanvändningspolitiken. På den här punkten anser jag att vi borde stödja det ändringsförslag som har lagts fram, och uppmana rådet att slutligen anta en gemensam ståndpunkt om direktivet för markskydd.
Slutligen - jag tror att jag fortfarande håller mig inom de fem minuterna, herr talman - anser jag också att det är mycket viktigt att hitta rätt balans mellan EU-åtgärder och lokala insatser. Subsidiaritetsprincipen måste tolkas dynamiskt och inte byråkratiskt.
De extrema skillnaderna inom EU gör att vi inte kan utforma en gemensam taktik. Vi har givetvis de sydliga områdena i Europa och alpområdet, där effekterna är väldigt olika och väldigt betydande. De olika utskotten måste därför inrätta ett mycket nära och direkt förhållande med de regionala myndigheterna. Jag tänker på storskaliga regionala organ som Alpkonventionen och Karpatkonventionerna, som håller på att utveckla några mycket viktiga initiativ, och som kan användas som modell för internationellt samarbete.
Tack, herr kommissionsledamot. Jag hoppas ni berättar för oss hur arbetet med förberedandet av vitboken fortsätter efter samrådet om grönboken.
Stavros Dimas
ledamot av kommissionen. - (EL) Herr talman! Tack för möjligheten att tala om kommissionens arbete. Det utvecklas för att hjälpa oss att anpassa oss till klimatförändringarna i Europa och i resten av världen. Framför allt mycket fattiga länder, som inte har bidragit till växthuseffekten, kommer likväl att drabbas mest av de skadliga följderna.
Guido Sacconi nämnde att kommissionen utarbetar en vitbok som ska publiceras under hösten 2008, som en uppföljare till grönboken om anpassningar till klimatförändringar som publicerades i juni 2007. Vitbokens huvudmål är att EU ska ha en ambitiös och effektiv strategi för att kunna begränsa effekterna av oundvikliga klimatförändringar. Dessa förändringar har redan skett. Jag hoppas att vi i Köpenhamn 2009 kommer överens om och antar åtgärder för att minska koldioxidutsläppen, men trots detta kommer klimatförändringarna att fortsätta ske.
EU kommer att fortsätta spela en viktig roll för internationella initiativ om anpassningen. Dessa initiativ utvecklas i enlighet med FN:s internationella fördrag. Under tiden har kommissionen fortsatt samarbeta med den mellanstatliga panelen för klimatförändringar och andra vetenskapliga organisationer som forskar om närliggande områden, för att bestämma hur den internationella gemenskapen bäst kan ta itu med de utmaningar som betonats i aktuella rapporter.
Kommissionen välkomnar Europaparlamentets resolution om grönboken, och jag kan berätta att vi stöder merparten av den. Jag syftar framför allt på att vi i så stor utsträckning som möjligt behöver samordna vårt arbete med att minska utsläppen och att anpassa oss. Vi behöver öka forskningen, samla in mer vetenskaplig information, skydda ekosystemen samt utvärdera aktuella och framtida finansieringsstrategier. Det är också viktigt att vi stärker förhållandet mellan forskning och olika åtgärder samt integrerar anpassningsparametrarna med EU:s utrikes- och inrikespolitik om det behövs. Vi måste se till att de nationella administrativa organen och det civila samhället deltar fullt ut när vi tar itu med problemet.
När kommissionen utarbetar sitt förslag till vitboken om anpassning kommer man givetvis fullt ut att använda bidragen från de berörda parterna inom ramen för dialog samt Europaparlamentets åsikter. Låt mig tacka er alla för ert stöd för kommissionens arbete så här långt.
Jerzy Buzek
förPPE-DE-gruppen. - (PL) Herr talman! Jag vill tacka Guido Sacconi, föredraganden, för ett utmärkt dokument som jag stöder helt och hållet. Jag vill säga att det visade sig vara möjligt att undvika att diskutera andra frågor än anpassning i dokumentet. Vi inriktade oss på anpassning och jag vill berömma föredraganden för att han begränsade dokumentet till att endast täcka de frågor som rör anpassning och minskning av klimatförändringarnas effekter. Jag vill trots detta ta upp fyra frågor som jag anser är mycket viktiga.
Vi bör komma ihåg att bortom Europa, det vill säga i Asien, Afrika och Oceanien, är klimatförändringarnas effekter verkligen mycket stora, och de går inte att jämföra med vad vi upplever på vår kontinent. För det andra behöver vi utveckla teknik och anpassningssätt som minskar verkningarna av de klimatförändringar som äger rum just nu, samt göra det möjligt för oss att anpassa oss till vad som händer med klimatet. Ytterligare en anledning till att agera på detta sätt är att vi i så fall kan dela våra erfarenheter med de fattigare utvecklingsländerna.
Ni kanske undrar varför vi behöver allt det här. Anledningen är att förhandlingarna efter Kyotoprotokollet är en politisk huvudutmaning för EU, eftersom det är mycket billigare att vara på sin vakt mot klimatförändringar och förhindra dem än att anpassa sig till dem. Vem som helst som reser till asiatiska eller afrikanska länder eller till öarna i Oceanien kommer att uppskatta det direkt. Vårt mål måste därför vara att se till att hela världen bidrar till att förhindra klimatförändringarna. Det måste ske i Poznań och Köpenhamn, och det är EU:s ansvar att se till att det gör det.
Min sista anmärkning är att EU:s budget inte innehåller poster för våra prioriteringar. Vår nuvarande prioritering är att övervinna klimatförändringarna och att förebygga dem. Budgetposterna borde ses över vid halvtidsöversynen, eftersom vår budget bör påverkas av vad EU anser vara viktigast.
Katerina Batzeli
för-PSE -gruppen. - (EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Låt mig först av allt gratulera föredraganden Guido Sacconi som har bidragit med sin erfarenhet i frågan om miljö- och klimatförändringar och som utarbetat ett förstklassigt betänkande.
Herr kommissionsledamot, samtidigt som vi deltar i den verkliga debatten om klimatförändringar börjar alla problem snabbt och tydligt ta form. Det gäller framför allt miljö- och energiproblem samt ekonomiska problem, som utvecklingen och tillväxten i såväl den europeiska som den internationella ekonomin baseras på. Utvecklingen verkar ha fortsatt planlöst och förstört naturliga och mänskliga resurser i sin tydliga strävan att ackumulera kapital. Likväl har miljön nått ett allvarligt läge, vilket naturkatastroferna är ett tecken på. Vi befinner oss också i en kreditkris. Marknaden för energiprodukter är turbulent och det finns inte längre någon jämvikt. Den fysiska planeringen för energikällor och livsmedelsmarknaden är i tumult eftersom jordbruket används för energiförsörjning. Allt detta kommer att vara en drivkraft för betydande förändringar av EU:s produktionsmodell. Likväl kommer även andra rivaliserande makter som Kina och USA att agera för att försöka omfördela produktionskapital och produktionsfaktorer.
Vi hoppas anpassningen till klimatförändringarna leder till EU:s nya utvecklingsmodell. Detta skyddar kanske miljön och sysselsättningen samt ger nya impulser till socialpolitik, gränsöverskridande samarbetsåtgärder och skattepolitik. För att det ska kunna hända måste resurserna och gemenskapens budget omfördelas och ökas eftersom de, så långt vi kan bedöma, är otillräckliga för anpassningen. Herr kommissionsledamot, det här är grundläggande eftersom det är politiskt kostsamt att tackla problemen med anpassning. Det får inte skilja något mellan de åtgärder vi tillkännager och den budget vi avsätter. Annars kommer varken dagens medborgare eller kommande generationer att lita på oss.
Tillåt mig säga att vi stöder Guido Sacconis betänkande helt, och låt mig ta upp tre grundläggande krav. För det första borde anpassningsstrategin gälla alla gemenskapens politiska områden. För det andra borde lokala, regionala och centrala administrationer samarbeta med varandra. Alla politiska områden, såsom sysselsättnings-, sammanhållnings och jordbrukspolitik, borde samordnas. Det är en viktig fråga och den har berörts av föredraganden. För det tredje, det viktigaste, måste vi medverka till internationella avtal. Vi kommer att behöva förstärka dessa strategier och öka de nämnda medlen.
Herr kommissionsledamot! Vi väntar också på resultaten av den vitbok ni hänvisat till. Med tanke på er lyhördhet i dessa frågor samt när det gäller interinstitutionellt samarbete mellan parlamentet och kommissionen, anser vi att parlamentet kommer att spela en viktig roll i ert arbete.
Vittorio Prodi
för ALDE-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Debatten är det första resultatet av det tillfälliga utskottet för klimatförändringar, som vi inrättade för att ha ett forum där vi kan utveckla en effektiv politik som säkerställer en nära sammankoppling mellan anpassning och minskning.
Vi talar specifikt om anpassning här, men vi bör dock inte glömma bort att vi måste se till att anpassningsresurserna delvis kommer från systemet för handel med utsläppsrätter. Eftersom det är de fattigaste länderna som bär den tyngsta bördan bör vi se till att resultaten från systemet för handel med utsläppsrätter först och främst gynnar utvecklingsländerna. Jag menar att vi kan göra det genom att tillämpa en princip om allmän rättvisa, det vill säga genom att dela ut fria utsläppsrätter på grundval av en likhetsprincip, ”en person, en utsläppsrätt”.
Om vi tänker på världens en och en halv miljard fattiga människor och på de kvoter vi har i det aktuella Kyotoprotokollet - runt 20 euro per ton - skulle en utsläppsrätt på ett ton skulle kunna göra 30 miljarder euro per år tillgängliga för begränsningsåtgärder för världens fattigaste. Tänk bara på att detta skulle kunna vara vad som krävs för att införa minimala begränsningsåtgärder i Bangladesh. I vissa afrikanska stater tänker man redan i dessa banor, och likhetsprincipen är också ett tecken på att vi, det vill säga de länder som är mest ansvariga för utsläppen, tar vårt ansvar för att driva på minskningen.
Dessutom betyder klimatförändringar i våra egna länder mer intensiva regn, längre torrperioder och mindre snöfall. Vi måste därför tillämpa en integrerad markförvaltning för att skydda jorden. Här skulle jag vilja betona vikten av vad Guido Sacconi sa, nämligen att om vattenbristen sprids måste regnet hållas kvar där det faller så att det kan vattna de lägre lagren. Dessutom ökar längre torrperioder sannolikheten för bränder. Det kan vi bara bemöta genom att tunna ut skogsland för att minimera brandriskfaktorn. Vi måste dock agera genast på alla fronter på ett konsekvent och bestämt sätt.
Bogdan Pęk
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! Klimatförändringar är verkligen ett av de allvarligaste problemen för mänskligheten i dag och under vår tidsålder. I motsats till vad folk skulle vilja få oss att tro, kan mänskligheten dock inte påverka klimatförändringarna i någon större utsträckning. De är en del av den naturliga miljöcykeln som hänger samman med solens aktivitet och med de förändringar som äger rum på jordskorpan. Det finns inga betydande vetenskapliga bevis på att drastiska nedskärningar av koldioxidutsläppen kommer att bidra i någon högre grad till att minska klimatförändringarna. Herr kommissionsledamot, jag upprepar att det inte finns några vetenskapliga bevis för den effekten. Det finns bara en falsk tro på att stora insatser görs. Hur som helst är det bara möjligt att minska koldioxidutsläppen i Europa.
Om situationen är som jag beskriver den, och om vi spenderar stora summor pengar på att minska koldioxidutsläppen medan Indien, Kina och USA misslyckas med att hålla samma nivå som oss, kanske vi kastar stora summor pengar i sjön, pengar som kunde ha använts till mycket annat. De skulle till exempel kunna användas till att ge människor i hela Europa rent vatten. De skulle kunna användas för att minska föroreningar och eliminera giftiga gaser, oxider, nitrider, sulfider, fluorider med mera. Alla skulle kunna njuta av ren luft och rent vatten, och det skulle fortfarande finnas pengar över till andra ändamål.
Jag anser inte att klimatförändringar aldrig kommer att ske och att det inte finns något behov av att hushålla. Jag vidhåller dock att det inte finns några förklaringar till inställningen i parlamentet att huvudproblemet är koldioxidutsläppen och växthusgaserna samt att människans handlingar kan förändra, förminska eller begränsa potentiella klimatförändringar. Det är bara en myt.
Herr kommissionsledamot, några ytterst seriösa studier är tillgängliga i nuläget. Det finns dokument som har undertecknats av flera hundra vetenskapsmän som ifrågasätter denna typ av lösning. Jag vädjar till er och till de vetenskapsmän som ni samarbetar med att överväga frågan mycket noga innan ni fattar några strategiska beslut eftersom dessa kommer att vara väldigt skadliga för mänsklighetens fortsatta utveckling.
Rebecca Harms
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman! Som den tidigare anföraren just har visat är vi i Europaparlamentet fortfarande långtifrån överens om den globala uppvärmningen. Jag anser inte heller att vi i nuläget kommer att kunna ena de två lägren, det vill säga de som anser att global uppvärmning är ett stort problem och de som oupphörligen och principiellt tvivlar på att problemet verkligen existerar i dess aktuella form.
Jag är dock säker på att det finns ett argument som måste vara aktuellt även för dem av er som antar den sistnämnda ståndpunkten. Den stora utmaningen som utgörs av klimatförändringarna och den stora utmaningen att trygga en pålitlig, ekonomiskt möjlig och hållbar energiförsörjning i Europa och andra delar av världen kan övervinnas genom att man använder samma verktyg. Därför anser jag att allt som hittills har diskuterats i EU som en reaktion på klimatförändringarna borde låta vettigt även för skeptikerna. Begränsade resurser eller komplicerad tillgång till energikällor, som ofta ligger i krisregioner i världen, måste bemötas med koncept som baseras på förnybar energi, energieffektivitet och energisparande. Dessa är goda verktyg för att göra framsteg på bägge arenorna. Kanske finns det, när allt kommer omkring, en möjlighet att uppnå konsensus.
Om den stora debatten om anpassning till klimatförändringar som vi ledde i utskottet tycks det råda en stor samstämmighet, och det gör mig på något sätt misstrogen. Enligt mig är frågan följande: varför anser vi att det är så lätt att komma överens om anpassningsverktyg och fortfarande så svårt att komma överens om hur vi verkligen ska bekämpa den globala uppvärmningen?
Jag är inte alls övertygad om att anpassningsåtgärder kommer att hjälpa oss särskilt mycket i Europa. Enligt mig tar de på något sätt uppmärksamheten från det faktum att strategierna för politik, industri och utveckling alltjämt är felaktiga och att de förvärrar de problem den globala uppvärmningen ställer oss inför.
Med andra ord är vår bosättnings- och jordbrukspolitik helt felaktig liksom förvaltningen av vattenresurserna. Dessutom är våra biosystem dåligt skyddade. Allt detta förvärrar de problem vi står inför medan vi sitter här och argumenterar om anpassning. Jag anser att, i relation till de verktyg vi använder för att bekämpa klimatförändringarna, vi alltid bör se kritiskt på anpassningsåtgärderna.
Jag vill lyfta fram ännu en punkt, nämligen de ändringsförslag vi lade fram till Guido Sacconis betänkande i dag. I våra ändringsförslag har vi till stor del koncentrerat oss på markskydd. Jag hoppas att detta problem kommer att få stöd. Det är nämligen, enligt mig, ett mycket viktigt problem som ännu inte har bemötts på rätt sätt på gemenskapsnivå.
Umberto Guidoni
för GUE/NGL -gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag anser att även om vi skulle kunna begränsa den globala uppvärmningen till två grader skulle det ändå innebära ett scenario med extrema klimatvariationer i Europa, vilket skulle få följder för den lokala ekonomin, miljön och befolkningen. Sådana omvälvningar skulle leda till en ökning av den regionala och sociala ojämlikheten och skillnaden inom Europa.
Vi kan därför inte anta en strategi som bara är baserad på en lönsamhetsanalys, för i Europa är det, precis som i övriga världen, de fattiga som kommer att drabbas hårdast - det är de som bor i de mest utsatta områdena, och de saknar oftast information och de resurser som behövs för att reagera på en miljö i snabb förändring.
Vi måste agera omedelbart för att motverka effekterna av klimatförändringen, och vi kan till exempel börja med nya byggnader och ny infrastruktur - och se till att stadsplaneringen tar hänsyn till miljökonsekvensbedömningar. Inga investeringar bör göras i infrastruktur som redan är förlegad när det gäller nya krav som hör samman med klimatförändringarna. Vi måste samtidigt investera i politik för att kunna garantera tillgången till vanliga varor som vatten, livsmedel och sjukvårdsresurser i de mest utsatta områdena. Vatten blir en allt knappare resurs och måste därför hanteras på ett sådant sätt att vatten blir tillgängligt för alla.
Jag vill avsluta med att säga att politik för anpassning till klimatförändringarna inte kan skiljas från de åtgärder som är inriktade på social jämlikhet. Vi behöver en ny modell för ekonomisk utveckling som omfattar miljökostnaderna och där hållbarhet är en nyckelmetod för att uppmuntra till sysselsättning och ny socialpolitik.
Johannes Blokland
för IND/DEM-gruppen. - (NL) Herr talman! Jag vill först tacka Europeiska kommissionen och Stavros Dimas för grönboken ”Anpassning till klimatförändringar i Europa - tänkbara EU-åtgärder”. Jag vill även tacka Guido Sacconi för allt arbete han har lagt ned på förslaget till resolution. Jag anser att båda dessa dokument innehåller mycket värdefulla delar.
Anpassningen till klimatförändringarna kan vävas in i en mängd befintlig lagstiftning, exempelvis inom områden som vatten, energi, jordbruk och fiske samt industri. Det är också viktigt att hjälpa utvecklingsländerna att anpassa sig till klimatförändringarna, exempelvis när det gäller överföring av miljöteknik.
Jag anser att Europeiska unionen har ett historiskt ansvar inom detta område. På EU-nivå måste vi främst tala om att samordna och samla kunskap för vår strategiska politik. Det är dessutom av största vikt att medlemsstaterna, regionerna, de lokala myndigheterna och företagen, men även enskilda medborgare, tar ansvar för anpassningen av strategierna. Lyckligtvis har positiva strategier redan skapats på detta område. Jag är mycket glad över att detta element också har tagits upp i Guido Sacconis förslag till resolution.
Jag förväntar mig att Europeiska kommissionen och rådet tar Europaparlamentets rekommendationer under seriöst övervägande. EU kommer sedan att kunna tala med en gemensam röst till de andra parterna i den internationella klimatdebatten vid de kommande klimatkonferenserna i Poznań och Köpenhamn.
Roger Helmer
(EN) Herr talman! Jag har fyra korta frågor om klimatförändringarna. För det första - sker det någon global uppvärmning? Svar: nej, världen har blivit något svalare de senaste tio åren och avkylningstakten accelererar.
För det andra - har den orsakats av människan? Svar: nej, det finns allt mer vetenskapliga bevis för att de klimatförändringar som vi ser är en del av naturliga cykler, och de har mycket lite eller inget att göra med mänsklig verksamhet.
För det tredje - kan vi påverka den? Till och med de som tror på den globala uppvärmningen medger att hela Kyotoprocessen, om den skulle genomföras fullt ut - och det kommer inte att ske - skulle ha en minimal inverkan på de globala temperaturerna om 100 år. Alla våra insatser kommer i princip att vara verkningslösa.
För det fjärde - vad kommer den att göra med våra ekonomier? Den kommer att göra enormt stor skada. Som Bogdan Pęk mycket riktigt sa öser vi massor av pengar i ett projekt som är dömt att misslyckas och orsakar stora skador för oss själva, de europeiska ekonomierna och för våra barn och barnbarn.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Beslutet att inrätta utskottet för klimatförändringar fattades till följd av den direkta effekt som klimatförändringarna har på planeten, eftersom de hotar människans existens.
Vi debatterar EU-fördraget, vi vill stärka gemenskapsinstitutionerna, vi gör upp planer för framtiden. Vi bör dock vara mycket försiktiga, vi kanske inte längre har någon anledning att göra det här. Vår hälsa, vår ekonomi, våra ekosystem, vår livsstil, Europa som vi känner det är i stor fara.
Forskare har uttryckt sin ståndpunkt och en stor majoritet av oss har hållit med dem. Studierna är mycket tydliga och vi kan även här, i Bryssel, se hur väderfenomen som tillhör alla de fyra årstiderna inträffar på samma dag, vilket uppenbarligen inte är normalt.
Uppdraget för utskottet för klimatförändringar är mycket tydligt - man måste analysera den rådande situationen, göra en förteckning över möjligheterna att bekämpa klimatförändringarna och formulera konkreta förslag avseende Europeiska unionens politik på detta område, på alla beslutsnivåer.
Dagens resolution innehåller ett stort antal åtgärdsförslag för utskottet. För att de ska få effekt anser jag emellertid att dessa förslag bör diskuteras noggrant och eventuellt inkluderas i utskottets slutliga betänkande, med förslag till tidsfrister för genomförandet.
Det är vidare helt nödvändigt att EU-institutionerna så snart som möjligt föreslår en tydlig strategi som ska förhandlas på internationell nivå. Det är meningslöst att bara vidta åtgärder i Europa. Vi bör främja kampen mot klimatförändringarna på global nivå.
Det är bara konkreta åtgärder, med hänsyn bara till de argument som rör stabiliteten i medborgarnas liv, som kan minska effekterna av klimatförändringarna och dessa åtgärder bör genomföras så snart som möjligt.
Riitta Myller
(FI) Herr talman! Begränsningar är naturligtvis huvudingrediensen i kampen mot klimatförändringarna, men vi befinner oss på en punkt då vi även måste hitta sätt att anpassa oss.
Det är helt rätt att säga att vi behöver en europeisk ram för vår anpassningspolitik, där vi kan samordna gemensamma mål, mål som är så ambitiösa som möjligt, och bana vägen för ett samarbete. Såsom har sagts här måste vi emellertid även komma ihåg att rättsmedlen för anpassning är mycket lokala och mycket regionala, så makten att besluta om att använda rättsmedlen måste ligga på regional nivå.
Vi vet nu mycket väl att vi måste förbättra vår förmåga att anpassa oss till framtiden på ett sätt som gör att vår livsstil kan passa de förändrade omständigheterna. Exempelvis har vi redan nu den byggteknik som behövs för att konstruera byggnader som inte förbrukar energi, utan som tvärtom producerar energi. Det är ganska otroligt att inga framsteg ännu har gjorts på detta område, eftersom det är en ganska enkel sak.
Vi vet också att klimatförändringarna kommer att påverka människors levnadsvillkor. Vi har redan upplevt värmeböljor och den tunga bördan på människors liv som följer av dem i olika medlemsstater. Förekomsten av epidemiska sjukdomar kan också bli större, då dessa sjukdomar uppstår på platser där de för närvarande är okända. Det är allt detta som våra sjukvårdssystem måste kunna möta, då alla har garanterad tillgång till sjukvård.
Lena Ek
Först skulle jag vilja tacka kommissionen och kommissionsledamot Stavros Dimas för grönboken om hur vi anpassar oss till klimatförändringarna. Det är en bok som alla beslutsfattare och företagsledare, ja egentligen alla européer borde läsa för att förstå vad det är för utmaningar vi står inför och vad vi behöver göra. Det är ju precis som många talare redan har konstaterat: väldigt många människor berörs av de klimatförändringar som vi ser komma. Vi har hittills talat väldigt mycket i ekonomiska termer i den europeiska debatten, men klimatförändringarna kommer att förändra hela vår livsmiljö.
Ett ämne som vi ännu inte har diskuterat tillräckligt är hälsofrågorna. Världshälsoorganisationen har pekat på att 60 000 människor dödsfall förra året kan kopplas till klimatförändringarna. Det kräver en helt annan samhällsplanering, en annan teknik och väldigt stora investeringar. Det kan synas skrämmande för många människor, men dessa investeringar måste vi göra för att klara av klimatförändringarna och den tekniska utvecklingen och för att stå oss i konkurrensen med andra delar av världen. Som alltid i en ingenjörsrevolution kommer det att finnas vinnare och förlorare, men genom hela EU-systemet arbetar vi för att se till att europeisk industri och europeiska arbetstagare ska bli vinnare i denna situation. För att nå dit krävs dock stora investeringar, framsynt beslutsfattande och samarbete över gränserna. Det går inte att besluta om transporter, utan att hantera klimatfrågorna. Det går inte att diskutera folkhälsa eller utbildning utan att hantera klimatfrågorna.
En av de viktigaste frågor som vi har börjat hantera är naturligtvis vattenfrågorna, i Europa och globalt. Vi har haft besök i utskottet av representanter från Maldiverna. Det är ett land vars högsta punkt ligger strax över 2 meter över nuvarande havsnivå. Maldiverna kommer delvis att försvinna om vi inte kan lösa klimatproblematiken.
Det är de fattigaste länderna som råkar mest illa ut och därför skulle jag vilka rikta en uppmaning till kommissionen: Solidaritetsfonden måste förstärkas med mera medel och vårt bistånd från EU måste fokuseras också på klimatfrågor. Annars kan vi inte hjälpa resten av världen och därmed kan vi heller inte få en god förhandlingsöverenskommelse i Köpenhamn 2009. Tack!
Leopold Józef Rutowicz
(PL) Herr talman! Den debatt som har startat efter Guido Sacconis fråga är mycket relevant för EU:s medborgare.
Vi bör knyta samman kampen mot klimatförändringarna med begränsande förändringar på den globala markanden som är skadliga för oss. Jag tänker särskilt på den extrema prisökningen på gas och olja, som vi är den största importören av. Vi måste även beakta scenariet när det gäller följderna av ökade koldioxidutsläpp. Det är ett faktum att träd och växter frodades när koldioxidinnehållet i atmosfären var mycket större.
Under förra årtusendet fanns en tid då det var möjligt att resa från Polen till Sverige över den istäckta Östersjön. Det fanns också en tid då spannmål och äpplen skördades i april i mitt land. Nu börjar äppelträden precis blomma. Det är därför som den vedertagna teorin om den skadliga växthuseffekten till följd av ökade koldioxidutsläpp bör testas mot de ganska skilda åsikterna bland ett stort antal forskare. Det kan mycket väl finnas andra orsaker till dessa ovanliga klimathändelser och torra perioder.
En ofullständig förståelse kan förstås leda till onödiga utgifter från våra statskassor. Det är riktigt att koldioxidutsläpp följs av kväve- och svavelföreningar, och av partiklar som är skadliga för miljön och människors hälsa, särskilt i de allt större stadsområdena.
Av orsaker som hör samman med miljöskydd och ekonomi bör sektorspolitiken prioritera åtgärder för att minska behovet av kolväten, utnyttjandet av förnybar energi, biodrivmedel, främjandet av kärnenergi, användningen av kol i kemisk bearbetning inte bara i kraftstationer och användningen av eldrivna fordon i transport och kommunikation.
Dessa prioriteringar kommer att minska utsläppen av koldioxid och andra skadliga ämnen väsentligt och ge ett mervärde till unionens medborgare. Resurser bör öronmärkas för vart och ett av dessa områden genom prioriteringar och bidrag.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Herr kommissionsledamot! Jag vill ställa en fråga till er. Känner ni er inte lite ensam i kommissionen?
Det ni föreslår är revolutionerande. Jag talar inte om anpassning, för jag anser att det kanske inte är den bästa lösningen att bara tala om anpassning, eftersom vi ännu inte har analyserat följderna. Vilka är de verkliga följderna av klimatförändringarna? Just nu vet vi egentligen inte det.
Vi kommer dock utan tvekan att kunna analysera följderna om vi inte gör någonting. Vi vet också varför vi har nått denna punkt. Det är bara följden av den politik som vi har infört - jordbrukspolitiken, den ekonomiska politiken osv. I dag måste vi därför naturligtvis ifrågasätta den politik som vi fortsätter att genomföra, exempelvis när vi strävar efter tillväxt. Vi bör utan tvekan fråga oss vilken typ av tillväxt vi vill ha i dag för att sakta ned klimatförändringarna. Vad betyder det i dag att be om tillväxt i alla våra medlemsstater?
Det här är grundläggande frågor, herr Dimas, som ni ber oss att ställa i dag, för det här är inte bara en fråga som rör kommissionen eller det tillfälliga utskottet för klimatförändringar. Det är en fråga som påverkar hela världen i dag och var och en av oss. Jag tycker inte om det här sättet att så att säga befria oss själva från ansvar, och kanske även vilseleda våra medborgare genom att försöka få dem att tro att vi kan anpassa oss till klimatförändringarna och att situationen i slutänden kanske inte är så allvarlig eftersom vi kommer att ha resurser att anpassa oss till den. Nej, herr kommissionsledamot, det skulle verkligen vara att slå blå dunster i deras ögon.
Eftersom vi är i början av förslagen i denna fråga håller vi på att framställa ett energipaket, och vi vet hur starkt motståndet kommer att vara mot att uppnå de resultat som vi önskar, vilka emellertid är ett absolut minimum. Som ni kan se har vi en lång väg framför oss. Jag säger inte att det som ni föreslår är dåligt. Det är uppmuntrande, men den resolution som ni föreslår måste analyseras för att övertyga de övriga kommissionsledamöterna om att vi måste gå åt ett annat håll. Ni måste övertyga kommissionsledamoten för jordbruk om att vi måste gå åt ett annat håll. Ni måste övertyga Louis Michel om att vi måste nämna klimatförändringarna i partnerskapsavtalen med Afrika. Vi måste omforma vår politik för Afrika, och denna politik måste införlivas i den synergi som vi har skapat med de afrikanska länderna.
I dag eller i morgon kommer Nicolas Sarkozy att föreslå en union för Medelhavsområdet. Vad har han föreslagit för att bekämpa klimatförändringar? Dessa länder är direkt berörda. Jag önskar er lycka till, herr kommissionsledamot, eftersom ert arbete tveklöst kommer att bli mycket svårt.
Roberto Musacchio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag ska ta upp två punkter. Redan i dag finns miljarder människor som saknar tillgång till vatten, och hundratals miljoner dör på grund av det. Klimatförändringarna kommer tveklöst att förvärra situationen. De som i första hand måste betala för det är människor i världsdelar som Afrika, som redan lider under förfärliga förhållanden och, trots att de förorenar mindre, drabbas hårdare av klimatförändringarna.
Rätten till vatten måste prioriteras i anpassningspolitiken. Jag använder ordet ”rätt”, eftersom denna rätt ännu inte har sanktionerats. I internationella dokument nämns ”behovet av vatten”, medan verkliga militära och ekonomiska krig förs i syfte att lägga beslag på vatten och omvandla det till en handelsvara. Det är därför nödvändigt att sanktionera rätten till vatten och bedriva en politik för att denna rätt ska genomföras. I detta avseende kan det vara en god idé - och jag vänder mig här till kommissionsledamoten - att upprätta ett vattenprotokoll som ska ingå i avtalen efter Kyoto.
Med vatten följer jord. Vi har ett EU-direktiv som måste godkännas. Vi måste bekämpa ökenspridningen och främja jordens roll som en viktig faktor för att uppnå klimatbalans. Det är det som är syftet med vårt direktiv. Goda jordbruksmetoder kan, till skillnad från exempelvis produktion av biodiesel, garantera både livsmedelsproduktion och koldioxidavskiljning. Anpassning innebär därför inte att kapitulera för klimatförändringarna utan att ingripa för att bekämpa dem.
Graham Booth
(EN) Herr talman! EU är stolt över sitt åtagande när det gäller rekommendationerna från FN:s klimatpanel om att bekämpa global uppvärmning genom att övertala medlemsstaterna att bidra med omfattande finansiering av projekt för att minska koldioxidutsläppen - men har ni satsat på fel häst?
Förra månaden träffades många framstående vetenskapsmän och klimatforskare från hela världen i New York och efter två dagars allvarliga diskussioner utfärdades Manhattan-deklarationen, där det kategoriskt anges att det inte finns någon övertygande bevisning för att koldioxidutsläpp från modern industriverksamhet förr, nu eller i framtiden kommer att orsaka katastrofala klimatförändringar och att den anpassning som behövs är extremt mycket mer kostnadseffektiv än varje försök att mildra förändringarna. Det rekommenderas att världens ledare avvisar de åsikter som har uttryckts av FN:s klimatpanel, samt populära men vilseledande arbeten såsom filmen ”En obekväm sanning”, och att alla skatter, förordningar och andra ingripanden som syftar till att minska utsläppen av koldioxid genast bör avskaffas.
Avslutningsvis säger Lord Lawson, som är ledamot i det brittiska överhusets särskilda utskott för klimatförändringar, följande: ”Den genomsnittliga temperaturen i Helsingfors är lägre än 5 °C. I Singapore är den högre än 27 °C - en skillnad på 22 °C. Om människor kan lyckas hantera det är det inte helt tydligt varför de inte skulle kunna anpassa sig till en förändring på cirka 3 °C när de får 100 år på sig att göra det.”
Jag rekommenderar att ni tar hänsyn till Manhattan-deklarationen.
Jana Bobošíková
(CS) Trots mina tvivel över att de temperaturförändringar vi ser har orsakats av mänsklig aktivitet vill jag stödja några av huvudpunkterna i Guido Sacconis betänkande. Precis som föredraganden anser jag att grönboken saknar en undersökning av den socioekonomiska dimensionen och en analys av de förväntade konsekvenserna för de berörda befolkningarna, samt frågor som rör det ömsesidiga beroendet mellan enskilda sektorer när det gäller anpassningen till effekterna. Jag stöder även kravet att rådet ska sänka trösklarna för mobilisering av EU:s Solidaritetsfond och att kommissionen ska genomföra en studie av ekonomin i anpassningen, och utveckla scenarier för att upprätta en balansräkning över kostnaderna för och fördelarna med anpassningen.
Mina damer och herrar! Jag är övertygad om att om vi vill agera i EU:s medborgares intressen bör vi investera i forskning, utveckling och utbildning på kärnenergiområdet. Vetenskapliga rön visar att kärnenergi inte producerar koldioxid och att den minimerar förvärrandet av klimatförändringarna. Samtidigt är detta den billigaste kiseltekniken och den är dessutom pålitlig och säker. Jag anser att det är ett misstag att kommissionens grönbok, som vi diskuterar här i dag, bara innehåller en marginell hänvisning till kärnenergi.
Agnes Schierhuber
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jord- och skogsbruk finns bland de sektorer som drabbas hårdast av klimatförändringarna och de har därför ett starkt intresse för effektiva åtgärder för att skydda klimatet, även på global nivå. Alla stater - särskilt utvecklingsländer - måste involveras i systemet under tidsperioden efter Kyoto. Bindande mål för utvecklingsländerna är viktiga, men utsläppen måste minskas inom rimlig tid.
Genom djuruppfödning och användning av gödningsmedel bidrar jordbruket till utsläppen av växthusgaser. Till skillnad från industri, transport och rumsuppvärmning är dessa dock naturliga utsläpp. Låt mig ge ett exempel: i Österrike producerar jordbruket bara 8,66 procent av utsläppen. Sedan 1990 har dessa utsläpp minskat med cirka 14 procent. Utöver avfallshantering är det österrikiska jordbruket den enda sektor som redan har uppfyllt Österrikes Kyotomål på ”minus 13 procent”.
De möjligheter som ges genom jordbruket är allt från koldioxidlagring i jorden, en optimal användning av matjord och produktion av biomassa som energikälla. Jag vill påpeka, herr talman, att den österrikiska industrin också har arbetat hårt för att hålla sina utsläpp så låga som möjligt.
För närvarande kommer omkring 9 procent av EU:s totala utsläpp av växthusgaser från jordbruket, vilket betyder att det förorenar mycket mindre än exempelvis energiförbrukningen, med 59 procent, eller transporter, med 21 procent. Herr kommissionsledamot! Om vi ska kunna koppla ett grepp om klimatförändringarna måste undvikande av energi och ökad energieffektivitet vara våra mål.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Klimatförändringarna blir allt tydligare och människan bör ändra sitt beteende och ägna sig mer åt miljöskydd.
I Europa hanterar man redan mycket höga temperaturer under sommaren, torrperioder följda av omfattande regn och översvämningar, våldsamma stormar och ökenspridning i vidsträckta regioner, särskilt i söder och öster.
Rumänien har inte heller varit förskonat från effekterna av klimatförändringarna. På senare år har vi sett förödande översvämningar, stekheta dagar, våldsamma stormar, ökenspridning i den södra och östra delen av landet och en minskning av nederbörden. Allt detta har lett till förluster av människoliv, omfattande materiella skador och en minskad jordbruksproduktion.
EU måste vidta bestämda åtgärder i dag för att minska effekterna av klimatförändringarna. EU måste vidta åtgärder för bättre vattenhantering, skydd mot översvämningar, rening av avloppsvatten, skydd av kustområden, ökad energieffektivitet, minskade utsläpp av växthusgaser, användning av mindre förorenande jordbruk, användning av ekologiska transporter samt stoppad ökenspridning.
Särskild uppmärksamhet måste ges åt områden med ökenspridning. EU bör undersöka möjligheten att investera i ett bevattningssystem som skulle kunna hjälpa de medlemsstater som riskerar att minska sin jordbruksproduktion på grund av ökenspridningen att bygga upp eller förbättra sina bevattningssystem.
Jag gratulerar kommissionen till grönboken om en ny politik för rörlighet i städerna. 20 procent av EU:s bilister skulle kunna utnyttja kollektivtrafiken. Sänkta hastighetsgränser gör också att vi kan bekämpa växthuseffekten.
Införandet av luftfart i systemet för handel med utsläppsrätter är ett första steg framåt. Införandet av sjötransport i detta system diskuteras också.
Tyvärr innebär inte unionens nuvarande budget att de nödvändiga åtgärderna för att minska klimatförändringarna integreras tillräckligt och på ett sammanhängande sätt. Budgeten för klimatförändringar är blygsam.
Anne Laperrouze
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Klimatförändringens effekter är tydliga och kommer bara att bli mer uttalade. Vi vet nu att trots genomförandet av en ambitiös politik för att bekämpa klimatförändringarna kan vi bara stabilisera företeelsen, och vi måste därför anpassa oss till dess följder.
Anpassningen till klimatförändringarna kommer att kräva en ambitiös finansiering på många områden, och jag anser att de viktigaste av dem är sjukvård, jordbruk, vattenskydd, bostäder och befolkningsmigrationer. Därför bör dessa områden prioriteras i vår politik för stöd till forskning i Europa. Bekämpandet av utsläpp av växthusgaser och anpassningen till klimatförändringarna bör bli obligatoriska villkor för tilldelning av EU-finansiering.
Detta är ett globalt problem och vi behöver därför globala svar. Europeiska unionen måste sträva efter att etablera en politik på global nivå för anpassning till klimatförändringarna. I denna politik bör hänsyn tas vid upprättandet av sjukvårds- och jordbruksplaner till det ökande antalet naturkatastrofer. Denna politik bör framför allt vara inriktad på de mest sårbara länderna, det vill säga de fattigaste länderna. Precis som vi kan hoppas på att skörda frukten av den europeiska forskningen måste vi se till att utvecklingsländerna också gynnas av den. Vi bör överföra vår teknik till tredjeland utan att nödvändigtvis förvänta oss någon kompensation.
Anpassningen till klimatförändringarna innebär dock inte bara att utnyttja teknik i större utsträckning. Vi måste också titta på några av de seder som vi har ärvt av tidigare generationer. I min region, sydvästra Frankrike, står de gamla gårdarna exempelvis vända åt söder - invånarna hade insett att om huset stod vänt åt det hållet skyddades det från vindar från öster och väster, och det blev ljusare och varmare på vintern och svalare på sommaren tack vare skugga från träden. Dessa hus var mycket bioklimatiska.
I dag struntar vi i sådana seder, och ändå är de så enkla. Vi måste gå tillbaka till dessa enkla, förnuftiga åtgärder och fortsätta att uppmuntra forskning i bättre bostäder. Det är i denna sektor som vi måste hitta sådant som bör undvikas, exempelvis användningen av energi för luftkonditionering i hus. Vi måste betona hur viktigt det är att byggnader är energieffektiva.
Avslutningsvis måste vi gå från att öka allmänhetens kunskap till utbildning. Vi måste förmedla korrekta och genomtänkta åtgärder till de yngre generationerna, och vår egen generation måste naturligtvis också lära sig dem.
Jag vill avsluta med att gratulera Guido Sacconi för hans utmärkta och strukturerade betänkande.
Dimitrios Papadimoulis
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag lyssnade intresserat på ert inledningsanförande. Ni måste känna till att ni har många allierade här i Europaparlamentet, men jag befarar att mycket färre personer stöder era mål inom kommissionen.
För att leda kampen mot klimatförändringarna måste EU framför allt vara konsekvent i sina tillkännagivanden. När ni med rätta talar om anpassning och säger att vi måste minska växthusgaserna, kan kommissionen därför inte finansiera EU:s fortsatta beroende av kol och bensin. Kommissionens och rådets utrikespolitik måste sätta press på George Bush, inte lirka med honom, att förbinda sig till dessa avtal. Politiken måste hjälpa fattigare länder med en tekniköverföring och ett resurspaket så att de kan delta i den globala alliansen. Ni måste även lyssna på kritiken från Europaparlamentet om denna besatthet av biodrivmedel, som förstör skogarna i Amazonas, raserar det globala klimatet, fördubblar livsmedelspriserna och därmed sätter press på de fattigare delarna av samhället.
Avslutningsvis, herr kommissionsledamot, så är vi med er, men ni måste kämpa hårdare för att få kommissionen på er sida.
(Applåder)
Kathy Sinnott
(EN) Herr talman! Klimatförändringarna är en utmaning för oss alla. Vi måste komma ihåg att vi delar den här världen inte bara med dem som lever i dag, utan även med dem som kommer i framtiden. För att vår politik ska bli effektiv måste vi dock skilja mellan klimatförändringar som har skapats av människan och naturliga klimatförändringar. De första är en effekt av våra aktiviteter, de andra är en naturlig process. Våra landskap, vår jord och våra flodsystem är alla ett resultat av naturliga och pågående klimatförändringar. Klimatförändringar som har orsakats av människan är oförlåtliga. Svaret på dem är en förändring - av drivmedel, konsumtion och inställning.
Att göra denna åtskillnad är inte detsamma som att säga att naturliga klimatförändringar inte är något problem, utan att svaret på dem är anpassning. Arkeologer berättar för oss att förr i tiden, när klimatet förändrades, anpassade sig de som kunde och de som inte kunde gick under. I dag har vi människor grävt ner oss djupt. Våra hem och städer är cementerade i jordskorpan. Våra vanor och hemorter har blivit oflexibla. Att ha en istid eller en värmeera finns helt enkelt inte på dagordningen just nu - ”återkom gärna om en eon eller två”.
Svaret på naturliga klimatförändringar är långsiktig planering, intelligenta förberedelser och sunt förnuft. Bygg inte på översvämningsområden. Plantera lövskogar. Stötta upp hotade kustlinjer. Vi måste balansera vår syn på klimatförändringar mellan förändring och anpassning, mellan det som har orsakats av människan och det naturliga, och använda våra medel på ett förnuftigt sätt så att de blir effektiva.
Koenraad Dillen
(NL) Herr talman, mina damer och herrar! Kampen mot den globala uppvärmningen är inte bara Europas kamp - den måste bli hela planetens kamp, annars kommer alla våra storslagna planer att vara meningslösa och européerna kommer ensamma att göra enorma insatser för resultat som bara kommer att vara en droppe i havet.
Vi måste dessutom säkra den europeiska dynamismen i dag. Stora och ouppnåeliga mål ligger åter framför oss. Vid EU-toppmötet i mars i år fastslogs att utsläppen av växthusgaser måste minska med 20 procent till 2020, och den förnybara energin måste uppfylla 20 procent av unionens behov. En av de viktigaste frågor som kvarstår är dock naturligtvis vem som ska betala för det.
Företag och konsumenter skulle behöva hosta upp cirka 60 miljarder euro per år för klimatplanen, vilket för mitt land Belgien skulle innebära 2 miljarder euro per år, och globalt minst 200 euro per medborgare. Det är inte bara ett hot om en enorm skattehöjning, utan också en faktor som kan tvinga företag att flytta utomlands till länder där miljörestriktionerna inte är lika stränga.
Vi måste därför fortsätta att ”behandla symtomen” så länge vissa av aktörerna på världsscenen inte är beredda att göra de nödvändiga insatserna.
Antonio López-Istúriz White
(ES) Tack, herr talman! Först och främst vill jag gratulera Guido Sacconi till hans fråga, som ger oss möjlighet att diskutera klimatförändringarna här i dag. Mina kolleger kommer att tala om de mer tekniska aspekterna, men jag vill ta det här tillfället i akt att tacka kommissionsledamoten och, framför allt, uttrycka mitt stöd för allt han gör i detta avseende - han var en av föregångarna och en av de första som talade om klimatförändringarna här i Bryssel.
Det jag vill är framför allt att hänsyn ska tas till särskilda geografiskt utmärkande drag, och ett område i synnerhet, vilket inte kommer att överraska er - öregionerna. De vackra grekiska öarna - i likhet med Balearerna, som jag representerar - kan vara i riskzonen i framtiden på grund av de klimatförändringar som kan ske. Jag anser att kommissionen inte bara kan lyfta fram den särskilda karaktären hos de yttre randområdena, den måste även erkänna öarna och naturligtvis berg- och kustområden.
Det spanska oceanografiska institutets studier, och många andras, belyser att Medelhavet genomgår en accelererad uppvärmningsprocess och en höjning av vattennivån. Det kan få betydande återverkningar längs kusten, särskilt för stränderna, som skulle svämma över, med en medföljande effekt på turismen, den främsta inkomstkällan.
I det exempel som jag nämnde, Balearerna, har temperaturerna ökat märkbart på senare år, vilket är oroande.
Grönboken måste även innehålla ett åtagande om att stödja de regioner som behöver betydande investeringar för att kunna motverka effekterna av klimatförändringarna.
Jag vill avsluta med att beskriva min personliga ambition, och Europeiska folkpartiets, vilken är att Europeiska unionen ska ta täten inom området för koldioxidfri teknik eller teknik med låga koldioxidutsläpp. Vi anser verkligen att en snabb och djärv övergång till modernare och effektivare teknik inte bara gynnar vårt klimat och lägger grunden för en global lösning, utan även ekonomin, eftersom den gör oss mycket mindre beroende av importen av fossila bränslen.
Dorette Corbey
(NL) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Anpassningen till klimatförändringarna kräver större uppmärksamhet och det snart, för vad vi än gör åt klimatförändringarna måste vi även investera i att anpassa samhällena så att de kan hantera stigande havs- och flodnivåer, eller omvänt mindre vatten och torka. Allt detta har konsekvenser för säkerhet, vattenförbrukning, jorden, jordbruket, men även, uppenbarligen, för folkhälsan.
I vissa områden måste man förbereda sig för svår torka och högre temperaturer. Bevattningssystem och rena avsaltningsenheter är lösningen i detta fall. I andra områden måste man hantera vatten som en olägenhet och investera i förstärkning av diken. Det är upp till medlemsstaterna själva att göra upp planerna, analysera effekten av klimatförändringarna och göra sig redo.
Det finns dock tre viktiga punkter. För det första är solidaritet helt nödvändigt - vissa länder bärs av andra medan en del är starkare än andra. Det är självklart att Europeiska unionen också har ett gemensamt ansvar.
För det andra måste det därmed även finnas en gemensam finansieringskälla. Vi måste söka finansieringskällor, och det naturliga är att titta på strukturfonderna, men även på intäkterna från auktioneringen av utsläppsrätter.
För det tredje måste solidaritet naturligtvis även gälla för utvecklingsländerna. Många länder i Afrika och Asien har själva knappt bidragit till klimatförändringarna, men påverkas ändå negativt av dem. Sunda och stabila finansieringskällor måste hittas, och det självklara här är att se på intäkterna från auktioneringen av utsläppsrätter.
Jens Holm
I detta betänkande kräver vi åtgärder för att jordbruket ska ta sitt klimatansvar. I jordbruket ingår boskapsindustrin som står för 18 procent av världens utsläpp av växthusgaser. 18 procent! Detta konstateras av FAO i rapporten ”Livestock's long shadow” från 2006. Vad kan vi då göra för att få ner dessa 18 procent av utsläpp? När IPCC:s ordförande Rajendra Pachauri talade för oss i klimatutskottet uppmanade han till minskad köttkonsumtion. Han har helt rätt. Vi har aldrig någonsin i världshistorien ätit så mycket kött som vi gör idag. Sedan 1950-talet har världens köttproduktion mer än femfaldigats. Det är inte hållbart. Jag skulle vilja fråga kommissionsledamot Stavros Dimas; instämmer du med Rajenda Pachauri att vi borde äta mindre kött? Jag uppmanar kommissionen att ta fram en plan för minskad köttkonsumtion.
Avslutningsvis några förslag: en informationskampanj för vegetarisk kost, uppmana medlemsländerna att införa köttskatter så att kött blir dyrare och vego billigare, satsa mer på grönt i våra egna EU-institutioner, t.ex. en vegetarisk vecka i Europaparlamentet, kommissionen och i rådet vore en bra, modern och grön start för en mer hållbar union.
Christine De Veyrac
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag säger ”ja” till klimatpaketet eftersom EU måste sända en stark signal till världen inför inledningen av de internationella Köpenhamnsförhandlingarna.
Jag måste säga till er att arbetstagare och arbetsgivare i min valkrets är mycket oroade över förslaget att avskaffa gratiskvoterna för koldioxidutsläpp och tillåta att de auktioneras ut.
Genom detta förslag skulle EU lägga en dubbel börda på företagen, som skulle behöva betala för missbruk av koldioxidutsläpp över kvoten, men även för eventuella koldioxidutsläpp från det första producerade tonnet. Europeiska företag skulle därmed drabbas av en exempellös kostnadsökning.
Om denna standard skulle tillämpas världen över skulle det vara ok - alla skulle då sitta i samma båt. Om denna begränsning bara tillämpas på europeiska företag skulle de bestraffas ekonomiskt och det skulle finnas en allvarlig risk för att arbetstillfällen skulle flytta utanför unionen. Bör vi då avstå denna tanke på att betala för koldioxidutsläpp från det första producerade tonnet? Jag tror inte det, eftersom slutmålet är lovvärt.
I detta fall måste emellertid EU ha en rättvis mekanism tillgänglig vilken består av att beskatta importer från tredjeland som inte utför samma miljöarbete som europeiska företag. Ja, låt oss skapa en ”koldioxidskatt” - det är allt annat än ett försiktigt och protektionistiskt instrument, det är ett instrument som är utformat för att garantera rättvis handel utan snedvridning på global nivå, vilket är en grundläggande målsättning för Europeiska unionen och WTO.
När det gäller det andra välkomnar jag kommissionens olika förslag. Det är ett positivt drag att se till att så många ekonomiska sektorer som möjligt ingår i mekanismerna - ETS eller andra - för att bekämpa klimatförändringarna. Jag noterar särskilt att transportsektorn, som vi ofta pekar finger åt, förbereder sig på att lämna sitt bidrag och det är något som jag välkomnar.
Avslutningsvis hoppas jag att vi kommer att kunna nå en överenskommelse snabbt, det vill säga före årets slut, och att detta klimatpaket därmed kan genomföras så snart som möjligt.
Matthias Groote
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Klimatförändringarna är på väg - det är ett vetenskapligt bevisat faktum. I IPCC:s fjärde utredningsprotokoll anges tydligt att ingen region i Europa kommer att besparas från dess effekter.
Det är viktigt att hålla temperaturökningarna under 2 °C. Även en global uppvärmning på mindre än 2 °C skulle dock få negativa ekonomiska och miljömässiga konsekvenser för vissa regioner i Europa.
Det är därför som EU måste agera nu. Vi måste inleda anpassningsåtgärder nu, och på många politiska områden. Klimatförändringarna innebär dock även möjligheter - en av dessa möjligheter är att vi kan förbereda oss för klimatförändringarna genom anpassningsåtgärder.
När vi tänker på anpassningsåtgärder bör vi även anpassa Lissabonprocessen till kraven från klimatförändringarna. Det ger en möjlighet att skapa en miljömässigt driven industripolitik - en ekonomisk politik och en industripolitik som avskiljer den ekonomiska tillväxten från utsläpp av koldioxid och växthusgaser. Det kommer att bli nyckeln till framgång. Låt mig ställa en fråga till kommissionsledamoten här: i vilken utsträckning diskuterar kommissionen Lissabonprocessen i samband med klimatförändringarna?
Den andra punkten är denna: det är också viktigt att se till att lokala och regionala beslutsfattare är informerade om effekterna av klimatförändringarna på deras områden. Hur kommer klimatförändringarna att påverka deras individuella regioner? Det kommer exempelvis att vara mycket viktigt när det gäller utvecklingsplaneringen, och det är därför jag stöder förslaget i resolutionsförslaget om att inrätta en europeisk databas som är åtkomlig för regionala beslutsfattare som vägledning för deras utvecklingsplanering.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Får jag föreslå att vi slutar straffa oss själva för klimatförändringarna och anklaga varje sektor som om den ena är mer skyldig än den andra? Man får särskilt detta intryck av bidraget från jordbruket. Europa saknar makten att ensamt göra något åt klimatförändringarna, men vi kan erbjuda ett välbehövt ledarskap. Vi behöver globala samordnade åtgärder, och det är välkänt.
Låt mig särskilt ta upp debatten om jordbruket. Det bidrar till klimatförändringarna, men det påverkas också av dem. Det har redan sagts. Det är dock viktigt att komma ihåg att jordbruket producerar livsmedel, och utan livsmedel kommer vi inte särskilt långt. Om man ser på den globala efterfrågan på livsmedel kommer den att öka med 50 procent om 20 år, men jordbruket kan genom kolbindning, anaerob nedbrytning, skogsplantering - och jag tror att det är nyckeln - och vindkraft, bidra till debatten.
När det gäller den irländska situationen har vi redan sänkt våra utsläpp från jordbruket med 3 procent sedan 1990, men se vad som hände med transportsektorn, där utsläppen har ökat med 163 procent. För industrin är siffran 23 procent och för energisektorn 32 procent. Risken med att inrikta sig på jordbruket är att vi minskar antalet boskap och minskar utsläppen i Europa, men flyttar produktionen någonannanstans och inte gör någon som helst skillnad. Vi måste alltså vara försiktiga här.
Traditionella seder, som att gräva i trädgården på hösten och låta den vila över vintern är numera föråldrade. Nåväl, jag är skyldig, för jag gör fortfarande så. Låt oss vara förnuftiga i den här debatten. Låt oss genomföra vår forskning och utveckling så att vi inte går bakåt, utan går framåt med mer positiva lösningar. Se på Indien. Det har 17 procent av världens befolkning men bidrar bara med 4 procent av de globala utsläppen av växthusgaser. Detta land måste utvecklas för att se efter sina fattiga. Det kommer att bidra till debatten om klimatförändringarna, men kan bara göra det på ett sätt som erkänner dess verkliga nuvarande situation.
Avslutningsvis vill jag säga att Lissabonfördraget för första gången ger oss hopp om globala åtgärder mot klimatförändringarna, där EU bidrar med ledarskap. På denna grund hoppas jag att den irländska befolkningen ställer upp och röstar ett överväldigande ”ja” till Lissabonfördraget.
María Sornosa Martínez
(ES) Tack, herr talman, och tack, herr Sacconi, för allt ert arbete.
Vi har ett problem. Därför är offentliga och privata investeringar i forskning och utveckling för att bekämpa klimatförändringarna avgörande för att se till att anpassnings- och dämpningsåtgärderna blir så effektiva som möjligt i förhållande till gränserna för och följderna av klimatförändringarna.
Vi har en enormt stor uppgift framför oss, herr kommissionsledamot. Vi måste genomföra åtgärder på området för energieffektivitet, främjande av förnybara energiformer, effektiv kraftvärme, effektiv användning av drivmedel i motorfordon, energisparande kollektivtrafik och belysning, bättre administration av jordbruks- och ängsmark och minskad skogsavverkning, för att inte nämna bättre användning av vatten, med tanke på den knappa tillgången.
Jag vill dock ta tillfället i akt att be om två saker. Den första gäller er, herr kommissionsledamot. Jag ber er att skyndsamt se över politiken om biodrivmedel, både den första och den andra generationen.
Den andra riktar sig till rådet: trots att den temperaturökning och förändring av regnmönstren som orsakas av klimatförändringarna kommer att påverka marken har ännu inget avtal nåtts om en tillfredsställande europeisk ram för skydd av marken.
Ett fast åtagande måste göras utan dröjsmål.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Herr talman, herr Sacconi, mina damer och herrar! Som PPE-DE:s samordnare för regionalpolitiken vill jag betona att några mycket viktiga punkter tas upp i denna resolution. En koppling upprättas mellan sammanhållningspolitik och riskhantering, och så finns tanken om de ingående och uttryckliga delarna i EU:s framtida regionalpolitik. Dessutom förändras regionernas position inom unionen av klimatförändringarna. Det kommer att finnas torka på ena sidan, och för mycket vatten på den andra, med stigande havsnivåer. Den sistnämnda utvecklingen är något jag måste betona som representant för Nederländerna. Hälften av vårt land ligger under havsnivån. Havsvallarna måste bli högre, men det finns även många fler tekniska utmaningar att ta hänsyn till. Det gäller ännu mer för andra delar av världen. Det är också positivt att vi vill ha en samordning med FN:s strategi för katastrofbegränsning.
Sammanhållning - och jag vill i detta avseende hänvisa till Lissabonfördraget - har en ny territoriell dimension, som vi måste utveckla och som måste ingå i vår finansiella planering. Det är något som ligger nära människorna, i regionerna och i städerna, och Europa har en roll att spela i detta avseende.
Herr talman! PPE-DE-gruppen stöder inte första delen av punkt 13, eftersom vi för närvarande är för en omfördelning av medlen i stället för en omprioritering. Det sker faktiskt redan. Mer än 15 miljarder euro tilldelas för närvarande från strukturfonderna till exempelvis biodrivmedel. Vi vill fortsätta längs den här vägen. Vi kommer därmed ännu en gång att ändra förordningen om strukturfonderna för att uppnå mer energieffektivitet. Det är PPE-DE-gruppens strategi och vi kommer att delta i debatterna om den långsiktiga budgetplanen - till vilken en hänvisning görs i punkt 13 - och ta täten i den eventuella omfördelningen eller omprioriteringen, men inte just nu - det kan för närvarande göras med större framgång genom att engagera budgetar och sektorer än genom omfördelning.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Jag måste berömma Guido Sacconi för de betydande tilläggen till kommissionens grönbok om klimatförändringarna, som kom i rätt tid.
En del länder, framför allt de nordiska, har redan utvecklat en långsiktig strategi för att hantera klimatförändringarna utan någon uppmuntran från Bryssel, med åtgärder som ska vidtas som reaktion på klimatförändringarna - skydd av kustområden, åtgärder mot översvämningar vid kuster, konstruktion av specialutformade hus. Antagandet av vitboken kommer att uppmuntra andra länder att följa deras exempel.
De EU-länder som ligger vid havet - och det finns 22 sådana länder - bör under tiden studera erfarenheten från Nederländerna av motståndet mot havet. Halva landets territorium ligger under havsnivån. Nederländarnas ständiga arbete att stå emot havets angrepp och de enorma resurser som de lägger på att skydda sig har inte hindrat dem från att skapa en av världens starkaste och mest blomstrande stater. Det bevisar att möjligheten att anpassa sig faktiskt finns.
Vid EU-rådets möte nyligen förklarade man att frågan om klimatförändringar skulle vara av största vikt i förberedelserna av EU:s politik för förebyggande och skydd. Konflikter och krig för att vinna områden som fortfarande är lämpliga att bo i samt de som erbjuder vatten och mat bör förhindras innan det är för sent. Det gäller särskilt världens fattigaste länder, som har bidragit minst till klimatförändringarna - de som har gått framåt på andras bekostnad bör genast betala tillbaka sin skuld.
I framtiden bör EU fortsätta att erbjuda ledarskap till andra världsdelar och stater och vara en förebild för anpassning av åtgärder för att förhindra klimatförändringar, anpassa sig till nya omständigheter och förvandla medborgarnas vanor och seder.
Ari Vatanen
(EN) Herr talman! Vi ska alltså hålla oss lugna när vi följer en debatt, men den här debatten har spårat ur och är bokstavligen borta med vinden, och med den har all ärlighet och rationalitet försvunnit. Vi ska vara ärliga, men att måla upp en dyster bild har alltid varit politiskt mycket bra. Det har alltid lönat sig. Vi måste dock vara allvarliga och se till siffrorna och fortsätta att vara rationella och ärliga.
Människor kan bo i Helsingfors, med dess genomsnittliga årstemperatur på 6 °C, eller i Dakar i 30 °C. För två tusen år sedan gick Julius Caesar på Rhen eftersom den var täckt av is. För ett tusen år sedan fanns vikingarna i Grönland. Det är därför det heter Grönland. Därför är inte temperaturen ett mål i sig, utan människors välstånd är ett mål i sig själv och det är det vi glömmer bort.
Varför har vi utsläpp? Det är en följd av vårt välstånd, och två tredjedelar av världens befolkning lever fortfarande i fattigdom. Människosläktet är ordnat som en trappa - vi, de privilegierade, finns längst upp, och det finns fyra miljarder människor under oss som bokstavligen vill komma fram i ljuset, eftersom två miljarder människor inte ens har el.
Vilket är då vårt svar? Vårt svar är att förbättra vår teknik. För att göra det behöver vi pengar och vår ekonomi måste växa. Vi kan inte ha pengar om vi kastar bort och skadar vår ekonomi genom att vidta åtgärder som motverkar sitt syfte och är mycket kostsamma.
Kommissionsledamoten nämnde inte ens nyckelordet ”kärnenergi” i sitt öppningsanförande. Om vi inte är ärliga i den här debatten är vi inte seriösa ledare. Sammanfattningsvis är vi lite som den man vars tak läcker, men som i stället för att laga det tapetserar sin källare. Det är faktiskt inte så vi bör bygga upp vår framtid.
Cristina Gutiérrez-Cortines
(ES) Tack, herr talman! Jag anser att rollen för, och dokumentet om, anpassning är viktigt. Problemet med klimatförändringarna är dock ett pågående arbete - vi lär oss hela tiden och förstår vad som händer och vilka de möjliga lösningarna är.
Jag anser att det är nödvändigt att se till att politiken som helhet inte har en strategi som går uppifrån och ner. Om vi vill ta täten på detta område måste vi se till att andra följer oss - annars kommer ledaren att stå ensam. Det finns en risk för att om EU går framåt för snabbt, om EU orsakar en industriell kris, om EU bara genomför politik - jag borde säga ”metapolitik” - uppifrån och ner, kommer det inte att fungera. Vi måste använda alla åtgärder som står till buds på marken, få samhället entusiastiskt engagerat och anpassa vårt egets samhälles förmåga till anpassning, för vi får inte låta vår välfärd bli lidande.
I detta avseende vill jag även betona att det i detta dokument knappt nämns anpassningen på marken, och det är något vi måste tala om. När vi talar om vatten, som är nödvändigt och som kommer att bli den aspekt som påverkas mest av klimatförändringarna, om den inte redan är det, är det särskilt viktigt att lyfta fram formler och åtgärder på marken - som ofta är mycket enkla - när det gäller jordens genomsläpplighet, återplantering av skog, vatteninsamling, användning av befintliga reservoarer för att samla in vattenöverskott och fördela de få resurser vi har kvar på rätt sätt i stället för att låta vattnet rinna ut i havet och försvinna. För att uppnå detta måste vi ibland se på det förflutna, på de befintliga traditionerna, och ibland måste vi släppa våra fördomar mot lösningar såsom grundvattenbildning och andra nödvändiga åtgärder.
Jag uppmanar därför till en integrerad politik, en allomfattande politik som vi kan anpassa till samhället, som måste lyssna på våra rekommendationer och följa dem. Om samhället inte står bakom oss och inte är entusiastiskt kommer vi inte att uppnå någonting. Vi måste därför sträva efter en enighet och lyssna på alla.
Zita Pleštinská
(SK) Det förslag till resolution som har framställts som svar på den muntliga frågan från det tillfälliga utskottet för klimatförändringar förefaller konsekvent, men jag anser inte att det tar upp vatten tillräckligt, vilket kan mildra de klimatproblem på mikro- och makronivå som orsakas av markdränering och därmed bidra till ett mer hälsosamt klimat.
Parlamentets förslag ligger i linje med ett föråldrat paradigm som är baserat på en effektiv hantering av de befintliga vattenresurserna.
I det nya vattenparadigmet förespråkas en förnyelse av vattenresurserna på landsbygden. En förbättrad vattencykel förespråkas i syfte att gradvis se till att det finns tillräckligt med vatten för alla. Målet med paradigmet är att anpassa den rådande situationen när det gäller dräneringen av stora områden till följd av skogsavverkning, jordbruk eller avloppsnät.
Markdränering minskar avdunstningen, omvandlar solvärme till metabolisk värme och omvandlar enorma energiflöden inom det. Även den minsta reduktion med 1 mm genom avdunstning på ett område av Slovakiens storlek motsvarar en solig dag frigörandet av metabolisk värme som motsvarar årsproduktionen på alla kraftstationer i Slovakien.
Mina damer och herrar! Jag vill tacka Guido Sacconi och kommissionsledamot Dimas för deras arbete. Jag hoppas att jag har lyckats göra er uppmärksamma på dessa nya idéer.
Avril Doyle
Herr talman! Jag vill först påpeka att några kolleger och jag ursprungligen la fram ett antal ändringsförslag till detta ärende som specifikt rörde nyckelfrågor såsom effekten av klimatförändringarna på den biologiska mångfalden och den ödeläggelse som redan sker i utvecklingsvärlden, varav båda är frågor som måste hanteras utan ytterligare dröjsmål.
EU:s trovärdighet när det gäller klimatförändringspolitiken och våra krav på att finnas i hjärtat av en eventuell internationell överenskommelse om handel med utsläppsrätter efter 2012 kommer att bero på vår politiska villighet att satsa pengar på det som vi gemensamt talar om när det gäller att öronmärka intäkterna från auktioneringen av utsläppsrätter, och det kan handla om upp till 40 miljarder euro per år.
Generös finansiering för åtgärder för bland annat tekniköverföring, anpassning och dämpande kommer att vara ett mått på hur väl vi accepterar vårt historiska ansvar gentemot tredjeländer, de som med störst sannolikhet kommer att bära bördan av klimatförändringarna, inbegripet dåligt väder, ökenspridning, översvämningar vid kuster och allvarlig brist på vatten.
I detta avseende måste lagstiftningen om EU:s system för handel med utsläppsrätter, som jag är föredragande för, innehålla någon politisk vägledning om auktionsintäkter, vilket kommer att testa Europeiska rådets engagemang, beslutsamhet och förståelse av målet på 2 °C och så att säga dess förståelse av den allvarliga globala effekten av klimatförändringarna, när vi strävar efter att skapa ekonomier med låga koldioxidutsläpp i hela EU, som vårt bidrag till en global överenskommelse i Köpenhamn.
Erna Hennicot-Schoepges
(FR) Herr talman! Förra veckan var jag i Argentina med Mercosurdelegationen. Jag konstaterade att ingen av våra politiska företrädare var bekymrad över klimatförändringen. Det var mer diskussion om att öka den tillgängliga marken för produktion av sojabönor och om skogsavverkning för att öka den odlingsbara arealen. Inte ens vår delegation hade ägnat mycket uppmärksamhet åt ämnet.
Jag vill därför ställa följande fråga: håller vi på att utforma en EU-politik i två hastigheter? Vore det inte bättre att samordna vår ståndpunkt överallt, med vetskap om att klimatförändringspolitiken är en politik som handlar om omfördelning av resurser? Det är i grunden en rättvisepolitik som måste tillämpas på global nivå.
Anni Podimata
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Tillåt mig ta upp en fråga som är förknippad med klimatförändringen. I dagens debatt har ingen nämnt Europeiska kommissionens meddelande nyligen om att förstärka unionens insatskapacitet vid katastrofer. Till kommissionens meddelande bifogades en särskild bilaga om skogsbränder. Den handlar om de stora, katastrofala bränder som drabbade Sydeuropa och framför allt Grekland förra sommaren.
Det finns ett samband mellan dessa bränder och klimatförändringen. Enligt min mening finns det ett överhängande behov av att vidta förebyggande åtgärder runtom i Europa, och särskilt i södra delen som enligt FN:s klimatpanel IPCC är mer brandbenägen och som redan drabbats av tätt återkommande perioder av extrema väderförhållanden. Herr kommissionsledamot! EU måste omedelbart vidta åtgärder både på medellång sikt och omedelbart för att se till att fjolårets händelser inte upprepas nästa sommar.
Miloslav Ransdorf
(CS) Hur ny och unik denna era än kan förefalla, är det ändå så att klimatförändringar och klimatcykler förekommit tidigare i historien. Jag menar att undersökningar av historiskt klimat kommer att bli en av de viktigaste medlen att svara på denna utmaning. Till vårt förfogande står sådana verk som ”A Green History of the World” av Clive Ponting eller skrifter av den franska historikern Emmanuel le Roy Ladurie. Vi måste inse att människor tidigare i historien kunnat klara förändringar av naturmiljön. I mitt hemland Tjeckien till exempel finns en av de mest harmoniska naturmiljöerna i södra Böhmens bäcken. Få människor inser att detta är ett konstgjort landskap. Det är skapat av människan. En gång i tiden var det myrmark. I dag är det en sjö och ett populärt turistmål.
Stavros Dimas
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka alla talare för deras viktiga och intressanta inlägg, och när vi slutför vår vitbok om anpassningen ska vi beakta det som har framförts i dag och rekommendationerna i Europaparlamentets resolution.
Jag vill framhålla att utan fortsatt stöd från Europaparlamentet skulle merparten av den politik vi har i dag inte ha kommit till stånd och Europeiska unionens ledande roll i världen skulle inte inge hopp om att ett internationellt avtal kommer att uppnås i Köpenhamn 2009.
Vårt främsta mål är att ha ett internationellt avtal för att bekämpa klimatförändringen och att anpassa oss efter klimatförändringarna, som alla länder i världen deltar i och särskilt Förenta staterna och andra stora utsläppare, för då kommer kampen mot klimatförändringar att bli effektiv. Självklart kommer Europeiska unionens insatser inte att vara tillräckligt om vi inte aktivt tar ledningen för detta.
Återigen hörde jag en del tvivel om vetenskapen. Jag anser att den frågan mer eller mindre har klarats ut. I stort sett är det samförstånd inom forskningen om att klimatförändringen är antropogen och orsakad av mänskliga verksamheter. Det finns ett litet antal forskare som har en annan uppfattning. En del personer tror fortfarande att jorden är platt, men till och med i Förenta staterna tas inte detta på allvar längre.
I förra veckan betonades i en rapport från Världshälsoorganisationen de hälsoeffekter som klimatförhållandena och klimatförändringarna orsakar, och Nasa varnade oss för att klimatförändringen sker snabbare än vi trott. Med utgångspunkt från vad forskningen säger oss måste vi därför agera.
I fråga om kostnader: agerar vi senare kostar det mer, agerar vi nu kostar det mindre och vi undviker också den oåterkalleliga effekten av klimatförändring på vår planet. Vi är skyldiga oss själva och kommande generationer att lämna världen i samma tillstånd som vi ärvde den.
Så som många ledamöter framhöll har vi också en moralisk skyldighet mot dem som inte har bidragit till att skapa växthuseffekten - de minst utvecklade länderna i världen, som inte bara har en mycket låg inkomst per person utan också bara har bidragit en bråkdel till uppkomsten av effekten.
Därför är anpassning tillsammans med insatser för att mildra effekterna absolut nödvändigt, och vi måste göra det genom att hjälpa de minst utvecklade länderna och även genom att vidta rätt åtgärder i Europeiska unionen.
Jag hörde olika exempel på vad som sker just nu, till exempel om det viktiga vattenproblemet. Vi har lagstiftning - ramdirektivet för vatten - som handlar om denna mycket viktiga och knappa resurs, men vi antog också alldeles nyligen ett meddelande om vattenbrist och torka, eftersom detta kommer att bli ett viktigt och överhängande problem som vi måste ta itu med.
För att återkomma till kostnaden nämnde flera talare auktionsfrågan och hur den kommer att påverkar våra energiintensiva industrier eller andra sektorer av ekonomin. Jag vill undanröja ett missförstånd för att reda ut frågan. Inkomsterna från auktionerna kommer inte att gå till EU:s eller några andra kassakistor utan till finansdepartementen i medlemsstater som kommer att auktionera ut utsläppsrätterna. Detta måste göras helt klart. Det kommer att röra sig om mellan 30 miljarder euro och 50 miljarder euro varje år, och vi har rekommenderat - och jag hoppas att Europaparlamentet kommer att instämma - att en del av pengarna ska gå till anpassningspolitik. Finansieringen har vi alltså klar och om vi har den politiska viljan kan vi gå vidare och godkänna principen att en viss del av dessa 30-50 miljarder euro per år ska öronmärkas för anpassningspolitiken.
Jag hade gärna talat längre eftersom detta är ett så stort problem och många frågor ställdes, men jag vill tacka er igen för era bidrag. Vi kommer att i nära samarbete med er och det tillfälliga utskottet för klimatförändringar fortsätta att utforma vår politik och arbeta hårt, särskilt under dessa två år, för att uppnå ett internationellt avtal i Köpenhamn.
Talmannen
Avslutningsvis har ett resolutionsförslag ingetts i enlighet med artikel 108.5 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Bairbre de Brún  
skriftlig. - (GA) Vid det här laget bör det stå helt klart för alla att vi behöver förbereda oss på klimatförändring. Vårt samhälle och vår ekonomi måste ändras i takt med att vårt klimat ändras.
Som övernationell organisation har Europeiska unionen en särskild uppgift när det gäller att möjliggöra förberedelserna och att samordna sina medlemsstater. Åtgärderna på EU-nivå bör vara ambitiösa och i linje med den rådande vetenskapliga sanningen. Planering inför framtiden kan hjälpa oss att klara klimatförändringens mest negativa effekter.
EU:s förträdare bör vara generösa i sina yttre förbindelser med utvecklingsländerna och hjälpa dem att anpassa sig till klimatförändringen - en företeelse som dessa inte är ansvariga för men som kommer att drabba dem oproportionerligt hårt. Detta bör beaktas i framtida handelsöverenskommelser med utvecklingsländerna för att överenskommelserna ska vara något så när rättvisa.
András Gyürk  
skriftlig. - (HU) Det är tacksamt att Europeiska kommissionen i sin grönbok sammanfattar alla medel som står till vårt förfogande för att mildra de negativa konsekvenserna av klimatförändringen. Europeiska unionens förslag motiveras av en önskan om att bekämpa klimatförändringen men hur framsynta förslagen än må vara tvingas vi redan leva med klimatförändringens effekter.
Tillgängliga uppgifter visar att vissa länder påverkas i större utsträckning än andra av den accelererande globala uppvärmningen. Ett av dessa länder är Ungern, där förändringen under de senaste årtiondena varit betydligt mer omfattande än genomsnittet. Ungrarna har själva fått erfara att detta inte är en abstrakt företeelse: antalet torrperioder har ökat samtidigt som nederbörden har minskat, vilket har haft stor inverkan på jordbruksproduktionen.
Den mest spektakulära formen av extrema klimatbetingelser är förmodligen de rekordstora översvämningar som har inträffat i det karpatiska bäckenet under det senaste årtiondet. Vi är övertygade om att översvämningsskydd är ett av de områden där det behövs omedelbara och kraftfulla åtgärder. Europeiska unionen och medlemsstaterna behöver ägna mer uppmärksamhet åt att se till att de allt vanligare skyfallen inte ännu en gång får alla våra floder att svämma över. Därför bör möjligheterna till naturlig vattenmagasinering i områden med ett slätt, öppet landskap undersökas, samtidigt som översvämningsrisken bör minskas genom skogsplantering i bergsområden.
Låt oss hoppas att beslutsfattarna inte väntar med att vidta åtgärder tills vi nästa gång får höra de hemska nyheterna om översvämningar.
Anneli Jäätteenmäki  
skriftlig. - (FI) Herr talman! Klimatförändring hör till livets realiteter. Det är få som betvivlar forskarpanelens rön. Det är färdiggrälat om hur vi ska bedöma effekten och vilka slutsatser som ska dras.
Naturvårdarna finns på plats högst upp tillsammans med nationella ledare och en lång rad experter, bolagsdirektörer och investerare. Miljöexperter och miljöskyddsföretag har en avgörande roll att spela när det gäller att klara miljöutmaningarna.
Vi i Finland är i dag benägna att tycka att investeringar i trä, pellets, biobränslen och vind- och solkraft bara är en dagdröm. Det vore att återvända till primitiva tider. I Kalifornien är utnyttjandet av sol-, vind- och bioenergi seriös verksamhet. Där investerar alla försiktiga investerare och spekulanter enbart i förnybara energiformer när det gäller energiteknik.
Miljöföretagande är en viktig tillväxtsektor internationellt och av stor betydelse för sysselsättningen. Aldrig förr har företag haft bättre möjlighet att tjäna pengar på att göra gott.
Den globala marknaden inom miljöföretagande är värd 600 miljarder euro. Marknaden växer med 10 procent per år. Den snabbast växande marknaden är inom rena tekniker. Inom sol- och vindenergitekniker är tillväxten till exempel 30 procent per år.
Företag verksamma inom ren teknik skapar produkter och tjänster som har mindre skadlig miljöinverkan än tidigare. Ren teknik tillsammans med förnybara energiformer bidrar till en hälsosammare miljö, med färre hälsorisker.
Luftkvaliteten i Peking är så dålig att forskarna har beräknat att den förväntade livslängden för stadens invånare förkortas med sju år. Den dåliga luftkvaliteten i Bryssel förkortar den förväntade livslängden med sju månader. Dålig miljö är alltså en hälsorisk.
Klimatförändring är också en chans att skapa nya arbetstillfällen - nya gröna Nokia. IT-sektorn flyttar sina arbeten till Asien, grön teknik kan skapa ny sysselsättning för det finska folket.
Richard Seeber  
skriftlig. - (DE) Det står klart för oss alla att klimatförändring är en stor utmaning. Många delar av världen kämpar redan med de negativa effekterna av den stigande globala temperaturen, och denna utveckling kommer att fortsätta under kommande år.
Folk i Europa kommer också att erfara de hotande effekterna av klimatförändring i sin egen miljö, ekonomi och sitt vardagsliv. En genomtänkt strategi för att bekämpa klimatförändringen är därför önskvärt. Vi måste försöka att tackla klimatförändringen på två fronter samtidigt. Det är viktigt. Europa behöver inte bara drastiskt minska sina växthusgasutsläpp. Europa måste också anpassa sig till den globala uppvärmningen. Endast så kan vi tygla effekterna av klimatförändringen i framtiden. Mer effektiv användning av energi och våra redan knappa vattenresurser är en av de åtgärder som måste till.
Jag anser det viktigt att medlemsstater som redan har gjort mer än övriga för att bekämpa klimatförändringen inte missgynnas. Alla stater bör tvingas att ge ett skäligt bidrag till att mildra klimatförändringen. Priset för inaktivitet skulle helt enkelt vara för högt.
