Parlamentets sammansättning
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Alain Lamassoure och Adrian Severin, för utskottet för konstitutionella frågor, om Europaparlamentets sammansättning.
Alain Lamassoure  
föredragande. - (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Resolutionsförslaget är svaret på en inbjudan av Europeiska rådet i juni. I artikel 9 A i utkastet till fördrag anges att parlamentets sammansättning i framtiden kommer att vara en fråga för sekundärrätten. Detta kommer att vara ett beslut för Europeiska rådet att fatta, genom enhällighet, på initiativ av Europaparlamentet och med dess samtycke. Rådet har bett oss att förklara hur detta förfarande bör fungera. Det vill att vi ska ta oss an denna heta potatis.
Detta är en verklig utmaning för parlamentet. Kan vi ta fram en reform som gäller oss själva? Förra gången vi ombads göra detta var 2000, och parlamentet lyckades inte. Därför är den omröstning som säkrats i utskottet för konstitutionella frågor redan ett anmärkningsvärt politiskt resultat. Vi fick en stor majoritet - två tredjedelar i slutomröstningen och tre fjärdedelar i fråga om huvudpunkten, fördelningen av platser mellan medlemsstaterna när det gäller det faktiska antalet.
Vad är det för problem vi står inför? Vi bör först komma ihåg att det nuvarande parlamentet med 785 parlamentsledamöter inte längre är förenligt med den nya rättsliga situationen till följd av det ändrade Nicefördraget. Det är detta system, som bygger på 736 parlamentsledamöter, som skulle gälla i väntan på ett nytt beslut. Hittills har medlemsstaterna varit uppdelade i kategorier i rådet och parlamentet: en superstat, några stora, några medelstora, några små osv. Varje kategori har samma rösträtter i rådet och samma antal platser i parlamentet.
Detta är över! Det framtida fördraget medför två innovationer när det gäller detta system. Å ena sidan finns det faktiska siffror: högst 750 parlamentsledamöter, högst 96 och minst 6 platser per medlemsstat. Å andra sidan finns det en princip: mellan högsta och minsta antal måste medlemsstaterna företrädas enligt degressiv proportionalitet, och det är upp till parlamentet att definiera denna princip i dag, nämligen att välja hur stor proportionalitet och hur stor degressivitet det ska vara, eller hur överrepresenterade länderna med minst befolkning ska vara och hur underrepresenterade länderna med störst befolkning ska vara.
Utskottet föreslår att denna princip definieras enligt följande: för det första måste de lägsta och högsta antal som fastställs i fördraget utnyttjas fullt ut. Framför allt kommer användningen av ett tak på 750 platser att ge oss en liten reserv av platser, så att degressiv proportionalitet kan tillämpas utan att minska antalet platser för något land. Detta är ett grundläggande politiskt val och är absolut nödvändigt för att uppnå enhällighet i Europeiska rådet.
För det andra - ju fler invånare ett land har, desto fler antal platser har det rätt till, såklart. För det tredje - ju fler invånare ett land har, desto högre är det antal invånare som varje ledamot i Europaparlamentet företräder. För närvarande företräder en spansk parlamentsledamot över 875 000 personer, medan en tysk parlamentsledamot endast företräder 832 000. Hittills har Tyskland haft dubbelt så stor befolkning som Spanien. Denna avvikelse kommer att rättas till genom att Spanien får ytterligare fyra platser. Sammanlagt påverkas tio länder av den föreslagna ökningen.
Vi är fullt medvetna om att detta enbart är en tillfällig lösning. Det vore önskvärt att ta fram någon slags matematisk modell som automatiskt tillämpas vid framtida utvidgningar, men den korta tidsplanen tillät inte detta. Resolutionen innehåller dock några rekommendationer på denna punkt. Likaså kunde vi enbart använda de befolkningssiffror som fanns tillgängliga från Europeiska gemenskapernas statistikkontor (Eurostat), eftersom vi inte hade några siffror från medborgarna själva. Adrian Severin kommer att prata mer om detta.
Slutligen vill vi varna våra kolleger i parlamentet för ändringsförslag som strider mot de grundläggande principerna i betänkandet och från fall till fall har effekten att de stora länderna får en onormal fördel framför de mindre länderna eller de små länderna framför de stora länderna, eftersom vårt arbete då kommer att ha varit förgäves, för utan enhällighet i rådet måste vi hålla oss till de 736 platserna enligt Nicefördraget.
Mina damer och herrar! Jag ber er alltså att inte lägga överbud för era länder. Vi har tillbringat eftermiddagen med att utropa att vi är den enda demokratiska institutionen som skyddar européernas intressen gentemot de andra institutionerna, över nationell egoism. Nu i dag har vi det perfekta tillfället att visa att våra åtgärder är trogna våra ord.
(Applåder)
Adrian Severin  
föredragande. - (EN) Herr talman! I våra förslag - Alain Lamassoures och mina - som stöddes av utskottet för konstitutionella frågor, tar vi upp ett antal förbättringar av de aktuella förfarandena för Europaparlamentets sammansättning. Om de antas, och förbättras på rätt sätt, kommer det inte att finnas några konstlade grupperingar, inga godtyckliga förhandlingar, ingen utvidgning på bekostnad av Europaparlamentets effektivitet, med ett ständigt ökande antal ledamöter. Det kommer att finnas mer representativitet, grundad på den demografiska verkligheten och inte på nominella eller symboliska rättsliga förbindelser, mer solidaritet mellan stora och små stater till följd av representationens degressiva proportionalitet, och full legitimitet grundad på medborgarrepresentation eftersom Europaparlamentet väljs av EU-medborgarna.
Man bör notera skillnaden mellan Europaparlamentets demokratiska legitimitet, som grundas på EU-medborgarnas röster, och nationell representativitet inom Europaparlamentet, som grundas på den demografiska verkligheten inom medlemsstaterna. Vi, Europaparlamentet, representerar medborgare och stater samtidigt.
(Sorl av missnöje)
Ni förstår, vissa säger direkt medborgare, andra säger stater. Vi är en Bundestag och ett Bundesrat samtidigt. En klar åtskillnad av denna dimension borde kanske övervägas i framtiden, men för tillfället - när vi väl har accepterat att medborgarna röstar och att den degressiva proportionaliteten bör påverkas av storleken på de grupper som lever på nationella territorier - så är vi båda, jag beklagar.
Inom denna ram behöver självklart begreppet EU-medborgarskap fortfarande förtydligas, och jag hoppas att detta kommer att ske inom en snar framtid. Vårt betänkande är dock inte preliminärt utan övergångsbetonat. Det är övergångsbetonat eftersom jag tror att de principer som vi har definierat är långvariga, men framsteg krävs, och jag är säker på att vi i framtiden kan lägga till vad vi redan har föreslagit för er. Därför har vi inkluderat ett antal översynsklausuler vilka vi - Alain Lamassoure och jag - anser kommer att garantera flexibilitet, anpassningsförmåga och framtida framsteg i det sätt på vilket parlamentet är sammansatt.
Ingen bestraffas i detta betänkande. Kanske de som har en bättre demografisk politik belönas, och det är bestämt en uppmaning till en bättre demografisk politik, inklusive migrationspolitik. Jag anser inte att någon förlorar - och kanske ingen vinner - i ett nollsummespel. Så länge vi har ett mer demokratiskt legitimt parlament, vinner alla.
Vi har några ändringsförslag. Vissa kollegor skulle vilja minska degressiviteten till förmån för proportionaliteten - mer proportionalitet innebär fler platser för de stora länderna. Andra skulle vilja ha mer degressivitet och inte mer proportionalitet. Mer degressivitet innebär fler platser för små länder. Därför tror jag att vi måste avvisa båda dessa extrema alternativ för att främja det alternativ som - det medger jag - inte är perfekt, men som för närvarande är det bästa. Detta är det alternativ som jag och Alain Lamassoure föreslår. Vissa skulle se till grundvalarna. Vissa skulle vilja att alla nationella medborgare, oberoende av i vilket land de är bosatta, tas i beaktande. Andra skulle vilja att alla invånare i ett land tas i beaktande. Andra återigen försöker att bara se de EU-medborgare som är bosatta i ett visst land. Så vi är oeniga om detta. Den enda lösningen är att hålla sig till de aktuella förfarandena och de aktuella siffrorna från Eurostat.
Slutligen finns det de som kämpar för politisk prestige och anser att vi, om vi inte är jämlikt representerade i parlamentet, är ojämlika i vårt politiska inflytande. Jag anser att när vi en gång har accepterat degressivitet - och proportionell degressivitet - kan dessa konstlade grupperingar inte längre överleva. Om vi inte lyckas anta denna resolution, är jag rädd att Europaparlamentet kommer att sända ut budskapet att det inte kan anta någon viktig reform och att parlamentet alltid måste vänta på att den verkställande institutionen bestämmer åt det. Jag anser att regeringskonferensen kommer att lida ett första misslyckande innan den ens kan ta ställning till frågorna på dagordningen, och detta misslyckande kan vara upptakten till ett totalt misslyckande. Jag är rädd att alla kommer att gå tillbaka till Nice och inte till illusoriska drömmar. Jag är rädd att vi då kommer att sända ut ett budskap som kommer att innebära en delning mellan de stora och de små länderna, och detta kommer att undergräva alla drömmar om enighet, rättvisa och deltagande. Därför slutar jag med en vädjan till alla mina kollegor. Jag gör denna vädjan till vår känsla av europeiskt ansvar och europeisk solidaritet. Hic Rhodus, hic salta! Här är Rhodos, och låt oss visa här att vi är sanna européer, och inte när vi tillrättavisar kommissionen och rådet.
Ingo Friedrich
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman! Betänkandet ger en klarhet som jag innerligt vill tacka båda föredragandena, Alain Lamassoure och Adrian Severin, för. Det klargör att vi ständigt överskrider de fastställda övre och nedre gränserna. Jag vill särskilt tacka för detta. Detta klargörande är viktigt för oss alla.
För det andra har detta betänkande två konsekvenser. Den ena är att ju mindre degressiv skala vi har, det vill säga ju mer vi inriktar oss på proportionalitet, desto mer genuin befogenhet och legitimitet har parlamentet. Konflikten om hur mycket degressivitet vi behöver - hur mycket mindre, hur mycket mer - måste ständigt behandlas, och här anser jag att det är logiskt att säga ju mindre degressivitet, desto större legitimitet. Som tysk vill jag även tillägga att det förstås är något problematiskt att vi tyskar är de enda som får mindre än det vi fick enligt Nicefördraget. Vi skulle vilja få lite mer stöd här, för diskussionen i den tyska pressen är mycket uttrycklig i detta hänseende. Vi kommer att acceptera detta eftersom även vi anser att den europeiska aspekten är viktigare än alla andra.
Slutligen är det två slutsatser som vi bör utnyttja i framtiden. För det första bör vi verkligen arbeta mot att uppnå ett logiskt system på lång sikt, som vi inte ständigt behöver omförhandla. För det andra finns det två kontroversiella ändringsförslag, 2 och 3. Vår grupp har beslutat att vi kommer att rösta för Alain Lamassoures och Adrian Severins betänkande oavsett hur omröstningen går på de två kontroversiella punkterna. Rådet har ingen ursäkt. Ändringsförslag 2, som bara skiljer sig minimalt från siffrorna i Alain Lamassoures betänkande, skulle leda till att rådet får ett meddelande från parlamentet för perioden 2009-2014. Därmed har parlamentet och alla grupper på det hela taget fullgjort sina skyldigheter och rådet kan besluta, om viljan finns.
Tack så mycket för en rättvis diskussion i ett så svårt ämne!
Richard Corbett
för PSE-gruppen. - (EN) Herr talman! För PSE-gruppen skulle jag vilja stödja detta betänkande. Min grupp kommer att rösta för det och vi hoppas att denna text som antogs med 70 procents majoritet i utskottet nu kan godkännas av en lika imponerande majoritet i parlamentet som helhet.
Föredragandena har - förnuftigt nog, mot bakgrund av de rättsliga begränsningar som fastställs i det nya fördraget och mot bakgrund av de tidsbegränsningar som nu finns före avslutningen av regeringskonferensen - fokuserat på att korrigera de viktigaste missförhållandena i den nuvarande fördelningen av platser i parlamentet, snarare än att ge sig på att föreslå en radikal översyn av systemet. Detta skulle enbart ha lett till ett dödläge vid regeringskonferensen och äventyrat godkännandet och ratificeringen av det nya fördraget.
Framför allt kommer ingen medlemsstat att få en minskning av det antal platser som den har rätt till enligt de aktuella fördragen där det sörjs för fördelningen av platser från 2009 och framåt - naturligtvis bortsett från där detta fastställs i själva fördraget för Förbundsrepubliken Tyskland. Med detta enda undantag kommer inget land att få en minskning jämfört med vad som redan planeras i fördraget för 2009.
Nu försöker naturligtvis vissa av våra kollegor att få fler platser för sin egen medlemsstat, ibland med argumentet att deras lands befolkning plötsligt är mycket större än vad vi alla tidigare hade antagit, större än vad som framgår av Eurostats siffror, som används av alla, inklusive rådet.
Andra hävdar, av skäl som har med nationell prestige att göra, att de bör ha samma antal platser som en viss annan medlemsstat. Jag måste erkänna att jag är mycket förvånad över den italienska regeringens attityd. Jag har förstått att Romano Prodi, och även vissa italienska ledamöter här, har hävdat att det är mycket viktigt för Italien att ha samma antal platser som Frankrike och Storbritannien. Ändå accepterade de - vi accepterade alla - principen om proportionell degression - proportionell till befolkningen. Jag accepterar att mitt land kommer att ha en plats mindre än Frankrike, fast vi alltid hittills har haft samma antal. Jag inser inte varför det skulle vara så svårt för Italien att också acceptera att landet har färre platser än Frankrike av precis samma anledning. Och jag är förvånad över att en regering från ett land som så ofta har sagt att det är ett exempel för oss alla när det gäller sann gemenskapsanda, att det har ett starkt engagemang för EU, att det inte är nationalistiskt, att det alltid sätter EU framför sina nationella intressen, att nu Italien och Romano Prodi hävdar att Italien, på grund av nationell prestige, bör ha samma antal platser som Frankrike och Storbritannien, fast landets befolkningsmängd är en annan.
Låt mig avslutningsvis yrka på att parlamentet stödjer betänkandet, avvisar ändringsförslagen och sänder ett klart och starkt budskap till Europeiska rådet.
Andrew Duff
för ALDE-gruppen. - (EN) Fru talman! ALDE-gruppen kommer också att stödja förslaget från Alain Lamassoure och Adrian Severin. Regeringskonferensen ber oss att ändra vår sammansättning för att anpassa oss till villkoren i ändringsfördraget, och det är en helt riktig begäran. Vi som parlament behöver svara med ett starkt, klart budskap att vi kan fatta ett sådant sofistikerat och modigt beslut.
Det finns ingen ren och slutgiltig formel. I punkt 6 används en genomförbar och förnuftig definition av degressiv proportionalitet. Självklart accepterar även jag att vissa nationella delegationer försöker att förbättra sin ställning på listan, men det visar sig att alla sådana förslag är ömsesidigt motsägande. Alla som försöker ändra systemet misslyckas. Förslaget om d'Hondt-metoden skulle ge för mycket inflytande till de större staterna, och jag skulle vilja säga till Ingo Friedrich att hans förslag strider mot fördragets princip om degressiv proportionalitet. Kvadratrotssystemet ger för mycket inflytande till de mindre staterna.
Jag accepterar helt att italienarna tar upp en intressant fråga om den statistiska grunden, och vi som parlament bör undersöka distinktionen mellan nationstillhörighet, medborgare, bosatta och röstberättigade. Men frågan är utomordentligt komplicerad, och den trampar bestämt in på den nationella självständigheten inom området vallagstiftning och medborgarskap. Vi har ingen möjlighet att lösa ett sådant problem på en vecka, före avslutningen på regeringskonferensen.
Efter regeringskonferensen kommer det att komma ett betänkande från utskottet för konstitutionella frågor, för vilket jag har förmånen att ha blivit utsedd till föredragande. Där kan man ta itu med alla dessa frågor och föreslå en reform av 1976 års primärrätt. Men allt detta gäller nästa år snarare än den aktuella situationen.
Låt oss under tiden ge ett massivt stöd för förslaget och skicka en lösning, inte ett problem, till regeringskonferensen.
(Applåder)
Brian Crowley
för UEN-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag skulle vilja ansluta mig till mina kollegor i deras tack till medföredragandena för deras insatser i en mycket svår och komplex fråga.
Vad vissa kollegor än säger skulle grisar aldrig rösta ja till julen, så varför skulle någon nuvarande ledamot av Europaparlamentet stå och se på när deras plats tas bort? Det finns ett legitimt resonemang bakom önskan från dem som försöker få det högsta antal platser de kan få i varje nationell kategori. Jag skulle tveka att tala nedsättande om denna attityd hos vem det än må vara. När vi ser tillbaka på de förändringar som har skett sedan de första direkta valen till Europaparlamentet 1979, har det skett genomgripande demografiska och befolkningsmässiga trendförändringar inom EU, inte minst på grund av utvidgningen av EU till Östeuropa 2004, vilket möjliggjorde fri rörlighet för så många människor till andra länder, vilket kraftigt har förändrat befolkningarna.
Jag anser att en av de centrala punkter som vi måste tala om (och vi kan tala om degressiv proportionalitet hur länge som helst) är att det alltid har funnits en balans mellan de olika institutionerna - och även en balans mellan de större och de mindre medlemsstaterna - för att se till att ingen enstaka institution helt skulle dominera över en annan, eller att större medlemsstater inte skulle kunna dominera medelstora eller små medlemsstater. Detta är anledningen till att det är viktigt att upprätthålla denna balans så mycket som möjligt.
Jag välkomnar att föredragandena i ett kompromissändringsförslag inkluderar upprätthållandet av denna interinstitutionella balans. När vi ser på de siffror som har använts - och mycket har åberopats här av andra kollegor när det gäller Eurostats siffror - ser vi dessutom att de siffror som Eurostat använder för 15 länder av 27 endast är preliminära siffror från de centrala statistikkontoren i dessa länder. Beslut fattas alltså enbart på grundval av preliminära siffror när detta skulle kunna ha en bestående effekt på den framtida fördelningen av platser i parlamentet.
Vi måste också hålla ett öga på den ytterligare utvidgningen till Kroatien, vilket också skulle ha en negativ inverkan. Därför skulle jag rekommendera försiktighet i omröstningen om denna fråga.
Johannes Voggenhuber
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Fru talman! Min grupp kommer inte att rösta för detta betänkande eftersom man i samband med det föreslagna systemet för företrädarskap och fördelningen av mandat bortser från grundläggande demokratiska principer, upprätthåller historiska orättvisor och visar oförenlighet med parlamentets karaktär som medborgarnas och väljarnas företrädare.
Detta är inte drömmar som inte uppfylls. Ja, herr Severin, det finns många som vill en hel del, men vad vi alla borde vilja är att få en viss idé om vad ett parlament är. Ett parlament är inte - som föredragandena talade om för oss i sin skrivelse i går kväll - företrädarskapet för medlemsstaternas socioekonomiska förmåga. Nej, det är väljarnas företrädarskap och inget annat. Om det inte företräder medborgarna är det inget parlament! Det är inget parlament om det inte finns några demonstrationsexemplar som vi kan grunda oss på, och det stämmer inte att termen medborgarskap i Europa inte har något att göra med termen enligt folkrätten eller termen medborgarskap i Förenta staterna. Det är precis samma sak, och jag skulle råda er att titta på de befintliga fördragen. Jag råder er att titta på EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna i vilken man anger rättigheterna för dessa medborgare. Jag råder er att titta på de bestämmelser som styr tillgången till EG-domstolen. Jag råder er att titta på bestämmelserna om hur vi blir väljare. Då inser ni att det är den enklaste saken i världen att ta reda på vem som är medborgare i denna union och vem som har rätt att rösta i valet till detta parlament. Detta bestäms vart femte år.
Invånarna, befolkningen, dessa är ett symboliskt uttryck för socioekonomisk kapacitet. Men vi har redan misslyckats här en gång, när vi fick frågan i Nice: Bästa parlament! Tala om för oss hur ni vill vara sammansatt. Vi misslyckades då. Dessvärre har vi inte använt dessa sju år för att klargöra vad detta parlament är. Vi håller därför på att omvärdera det historiska nonsens och de historiska praktiska begränsningar som har uppkommit hittills. Dessa har inget som helst att göra med demokrati och att tänka på konstitutionen.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Fru talman! Det finns olika åsikter i min grupp. Jag stöder emellertid betänkandet av Alain Lamassoure och Adrian Severin. I och med betänkandet behåller parlamentet ansvarsfullt nog sin rätt att självt lägga fram ett förslag om sin framtida sammansättning. Den gör detta tack vare de båda föredragandenas intensiva arbete som skett i sann europeisk anda. Förslaget är välavvägt, det är grundat på ett tydligt, heltäckande och öppet system och det kan också användas vid framtida utvidgningar.
Förslaget följer principen för mångfald. Genom att använda alla möjliga 750 mandat ser man också till att parlamentet i framtiden speglar hela spektrumet hos de främsta politiska inriktningarna från respektive land. Förslaget är också grundat på solidaritetsprincipen, dvs. att de större, mer folkrika medlemsstaterna går med på att få mindre inflytande för att låta de mindre folkrika medlemsstaterna bli företrädda på ett bättre sätt. Allt detta hjälper till med att stärka EU:s sammanhållning. Jag hoppas därför att rådet oförbehållsamt och snabbt genomför parlamentets förslag före valet 2009.
Bara en kommentar avslutningsvis. Alla de som bor i den berörda medlemsstaten utgör grunden för beräkningen av medlemsstatens mandat - på samma sätt som med rådet - inbegripet de tredjelandsmedborgare som bor där, eftersom de är en del av detta samhälle. Detta är emellertid bara myntets ena sida. Tredjelandsmedborgare vars hem ligger i en medlemsstat måste också få rätt att rösta i valet till Europaparlamentet. Jag har alltid kämpat för detta och kommer att fortsätta med det!
Bernard Wojciechowski
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Fru talman! Den vanliga när vi har ett sådant betänkande framför oss är att vi tvistar om vad ett land ska få och vad ett annat ska förlora, vilket endast bevisar att europeisk solidaritet är en myt och att nationell egoism alltid segrar.
Låt oss mot bakgrund av det tyska angreppet från Martin Schulz på Europeiska kommissionens ordförande se på en bra metod att vinna i ett nollsummespel.
I punkt 8 finns ett beklagande att Tyskland kommer att förlora platser. Vi hör mer och mer av denna klagolåt - att fler EU-dokument bör översättas till tyska, att Tyskland är den största nettobidragsgivaren till EU:s budget, att landet bör ha sin egen plats i FN:s säkerhetsråd och så vidare. Vi skulle kunna göra en hel lista med sådana klagomål.
Samtidigt försöker Adrian Severin, genom sin odefinierade degressiva proportionalitet - som av en tillfällighet inte påverkar hans eget land Rumänien - övertyga oss om att Polen, när landet förlorar tre platser, faktiskt vinner en. Jag önskar bara att denna princip skulle fungera lika bra på kasino.
Men låt oss inse sanningen. Bara en socialist från Yorkshire skulle kunna acceptera att två plus två blir fem.
Luca Romagnoli
för ITS-gruppen. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Man borde föraktfullt förkasta Lamassoure/Severin-betänkandet på grund av dess antiitalienska undertext och den ytliga karaktären hos de tekniska argumenten mot de politiska argument på vilka det vilar. Jag kommer inte att diskutera hur mycket ius sanguinis betyder för mig i jämförelse med jakobinismen hos ius loci, eftersom detta tydligen skiljer sig från föredragandenas och initiativtagarnas tänkesätt.
Jag är ingen expert på juridik, och jag har inte heller samma storslagna rykte som professor Manzella, ordförande för den italienska senatens utskott för EU-frågor, eller som kolleger som med samma skarpsynthet kan angripa den rättsliga inkonsekvensen hos påståendena i betänkandet. Jag anser emellertid att det är värt att betona att oomtvistliga fakta inte räknas för föredragandena: inom politiken handlar det om den roll som Italien har haft tidigare och fortfarande har i dag i EU:s institutioner.
Den mycket dåligt italieniserade principen med degressiv proportionalitet, vilken innebär omdefiniering av fördelningen av mandat som har fastställts i det konstitutionella fördraget som har lagts på is, har tillämpats med tydlig diskriminering gentemot Italien. För vissa länder finns det kvar parenteser i systemet, och det finns vissa uppenbara fall av snedvridning av fakta, t.ex. tilldelningen till Estland av samma antal mandat som Malta trots att landet har tre gånger så stor befolkning.
Vi kan acceptera att det bland de personer i Storbritannien som har rätt att rösta även ingår de som inte är EU-medborgare, och på denna grundval tilldelar föredragandena Storbritannien ett mandat mer än Italien, trots att bara lite mer än en tredjedel av dem med rösträtt röstade i 2004 års val. Vi kan acceptera att Frankrike, som ställer samman sin väljarkår och fyller ut sin demografiska profil med samma mångfald av födelseorter som finns i dess landslag i fotboll, har fått två mandat mer än Italien. Vi kan acceptera den italienska regeringens lättja, och vi såg samtidigt flykten till diskussionen i rådet.
Det finns dock en sak som vi inte kan acceptera. Föredragandena klänger fast vid sin diskutabla känsla av medborgarskap. De hävdar att alla som bor i EU, även om de har pass från och medborgarskap i länder utanför EU, är väljare. De tar emellertid inte med medborgare som bor utanför EU i beräkningarna. Detta ger en uppfattning om den grova, manipulativa och oacceptabla antiitalienska diskriminering som vi kraftfullt måste förkasta!
Irena Belohorská
(SK) Jag vill först och främst uttrycka mitt stöd till föredragandena Alain Lamassoures och Adrian Severins betänkande. Vi måste förlika oss med det faktum att Slovakien kommer att förlora en ledamot som ett resultat av den avtalade principen om degressiv proportionalitet. I förhållande till den proportionella fördelningen av mandat i parlamentet bör denna princip utvidgas till alla områden där EU:s sysselsättningspolitik är aktuell. Jag uppmanar därför till en ökning av antalet företrädare och anställda från de tolv nya medlemsstaterna i alla EU-institutioner. Jag anser att alla medlemsstater har ett tillräckligt antal kvalificerade personer som kan bidra till EU:s arbete.
Jämlikhet är en av EU:s grundprinciper. Även de ursprungliga medlemsstaterna åtog sig att hedra denna princip när de välkomnade de tolv nya medlemsstaterna. Det bör gälla alla områden och inte bara ställningen som ledamot av Europaparlamentet eller kommissionsledamot. Jag uppmanar alla att ta hänsyn till och hedra jämlikhetsprincipen. När de nya medlemsstaterna gick med i EU var de tvungna att uppfylla många kriterier. Jag vädjar nu till EU som helhet att uppfylla sina åtaganden gentemot dem.
Gunnar Hökmark
Fru talman! Genom att stödja Lamassoures betänkande kan Europeiska unionen ta ett historiskt steg. Med detta betänkande kan vi lämna en tid då antalet platser i Europaparlamentet fördelats utifrån en kategorisering av olika länder i olika grupper, utifrån olika regeringschefers förhandlingsförmåga och ett agerande där man utgått från att EU:s medlemsländer har motstridiga intressen. Om parlamentet väljer att stödja Lamassoures betänkande så kommer vi att lämna detta system och i stället övergå till ett som bygger på en proportionalitetsprincip där ländernas storlek påverkar representationen i parlamentet.
Det system som vi hittills har haft har varit mycket svårt att förklara, men det system som vi kan få med Lamassoure-betänkandet går att förklara. Det bygger på en maximi- och miniminivå och på att man tar hänsyn till antalet människor i de olika länderna. Det är en princip som är hållbar också inför framtiden. Det innebär att det inte är det ena eller det andra landets intressen som gynnas utan att det är antalet medborgare som räknas. Det är ett steg framåt i den demokratiska processen i Europeiska unionen.
Jag vill att det ska stå fullkomligt klart vilka alternativ vi står inför. Det handlar om att ge stöd till Lamassoure-betänkandets förslag eller att gå tillbaka till Niceavtalet med dess godtycklighet och förhandlingar präglade av nationella motstridiga intressen. När jag hör de senaste talarna från bänkarna här uppe och deras agitation så hör jag också de nationella intressen som handlar om konflikter.
Lamassoure-betänkandet förtjänar stöd därför att det bygger på en princip.
Sérgio Sousa Pinto
(PT) Fru talman, mina damer och herrar! Betänkandet från utskottet för konstitutionella frågor som utarbetats av Alain Lamassoure och Adrian Severin om Europaparlamentets framtida sammansättning är ett viktigt bidrag i vilket man betonar en välavvägd och objektiv lösning av en fråga som är, politiskt sett, mycket känslig. Jag vill därför gratulera de båda medföredragandena.
Vi bör komma ihåg att det var Europeiska rådet vid sitt möte i juni i fjol som lovade Europaparlamentet en lösning senast i oktober 2007 på problemet med dess sammansättning, så att lösningen kunde tillämpas i god tid före valet till Europaparlamentet 2009. För dem som fruktade att parlamentet inte skulle kunna lösa denna fråga tack vare förekomsten av nationalistisk ideologi, är detta betänkande ett lämpligt svar och visar att denna institution har förmågan att precisera och uttrycka det gemensamma europeiska intresset inom den nationella dynamik som tenderar att komplicera mellanstatliga frågor.
Det är viktigt att ange Europaparlamentets ståndpunkt så att regeringskonferensen, som förmodligen kommer att hållas i Lissabon den 18-19 oktober, kan äga rum friktionsfritt. Det är därför nödvändigt att förstå den politiska kopplingen mellan detta nya förslag om fördelning av mandat i linje med principen om degressiv proportionalitet och reformpaketet för EU:s institutioner, särskilt principen om dubbel majoritet för fastställande av majoritet i rådet.
Jag vill ta tillfället i akt att betona att ändringsfördragets institutionella aspekt måste vara sammanhållen och att - när det gäller frågan om dubbel majoritet, som efter vad man låter påskina, träder i kraft först 2014-2017 - fördragen inte bör innehålla några överenskommelser som Ioanninakompromissen, som fortfarande gäller men som, samtidigt som de lagligen erkänns inom den rådande ramen, bara skulle tjäna till att blockera beslutsfattandet i rådet.
Vi visste från första början att Europaparlamentets sammansättning inte bara skulle handla om matematik. Inom ramen för de rådande faktorerna måste den lösning som tillämpas uppfylla tre principer: solidaritetsprincipen i enlighet med vilken medlemsstaterna med den största befolkningen godtar att de kommer att förbli underrepresenterade, pluralitetsprincipen för att göra det möjligt att ha representation över hela skalan med de främsta politiska inriktningarna i varje land och effektivitetsprincipen genom vilken man håller det maximala antalet företrädare begränsad till en nivå som är förenlig med den lagstiftande församlingens roll. I och med tillämpandet av principen för degressiv proportionalitet kommer betänkandena att resultera i ett förslag som får ett skäligt stöd.
Jag vill avslutningsvis säga att Europaparlamentet inte måste betrakta det uppnådda avtalet som fulländat innan det kan ge sitt politiska samtycke. Trots sina svagheter förstärker den aktuella texten Europaparlamentets trovärdighet och är oändligt mycket bättre än en oansvarig, utdragen armbrytningsmatch mellan nationella, egoistiska intressen, som kan bli kostsam för EU:s medborgare.
Så här inför ett viktigt möte i Europeiska rådet sätter parlamentet, som företräder våra medborgare även om jag har svårt att ta till mig idén att det även företräder medlemsstaterna, de europeiska intressena främst och förlitar sig på att stats- och regeringscheferna kommer att göra sammalunda.
Henrik Lax
Det finns en stor grupp medborgare som försummats i diskussionen kring Europaparlamentets sammansättning. Jag tänker på de nästan 50 miljoner européer som tillhör en regional eller en nationell språklig minoritet. Idag är vi endast en handfull parlamentariker som representerar dessa grupper. Det är inte hållbart och det ger tyvärr en fel bild av Europaparlamentet. Det är som vi inte skulle förstå den utsatta position som vissa språkliga minoriteter fortfarande lever i. Lamassoures och Severins betänkande som bygger på den så kallade degressiva proportionaliteten är en strålande uppvisning i statistik och jag kommer också att rösta för den, men vi måste också nu våga börja diskutera andra sakfrågor. Hur ska vi stärka medborgarnas tillit till Europeiska unionen? Hur ska vi garantera att EU och Europaparlamentet lever upp till de målsättningar vi vill att andra ska följa, dvs. hur ska vi trygga att också minoriteternas röst blir hörd?
Bästa kollegor, ska vi Europaparlamentariker finna oss i att regionala och nationella språkliga minoriteter utlämnas till välviljan hos nationella regeringar som eventuellt ger dem en plats eller vill vi att dessa minoriteter inte ska vara representerade i Europaparlamentet? Svaret borde vara ett rungande nej! För att trygga mångfalden är det därför dags att reservera ett antal platser i Europaparlamentet för språkliga minoriteter. Själv talar jag för den svenskspråkiga befolkningen i Finland och för landskapet Åland.
Cristiana Muscardini
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Betänkandet om Europaparlamentets sammansättning innehåller några tydliga inkonsekvenser som förstärks genom den skrivelse som föredragandena skickade i går, som om de ville berättiga sin ståndpunkt avseende så pass politiskt känsliga frågor, och det snedvrider det lagliga medborgarskapsbegreppet så som det alltid har kodifierats.
Principen som har lagts fram genom betänkandet sträcker sig bortom både nationalstaterna och fördragen. Ur en rättslig synvinkel är EU-medborgarskapet en rättslig ställning som gäller för dem, och endast dem, som är medborgare i en medlemsstat och som därför omfattas av alla de rättigheter och plikter som kopplas till denna ställning. Det är medborgarskapet, inte bosättningen, som måste vara avgörande. Detta förslag snedvrider också förhållningssättet i förslaget till kommande fördrag, då man tydligt specificerar att medborgarskapsbegreppet inte har något att göra med bosättning.
Europaparlamentet har kastat bort en utmärkt möjlighet att för de andra institutionerna demonstrera förmågan att självt hitta lösningar som grundas på rättsliga principer som är allmänt erkända och gemensamma. Jag måste fråga föredragandena varför de inte ens övervägde möjligheten, i syfte att fördela mandat, antalet medborgare i en medlemsstat i stället för antalet invånare.
Var det kanske för att gynna vissa stater mer än andra? Se på Storbritannien som till och med ger personer som inte är EU-medborgare rätt att rösta i valet till Europaparlamentet. Herrar Lamassoure och Severin! När ni säger att ingen har straffats i jämförelse med Niceavtalen anser jag att detta är en uppenbar snedvridning av sanningen som andra måste se till att komma till rätta med.
Av detta skäl kan vi inte stödja detta betänkande. Det är inte bara det, men det är också skadligt, inte bara för vårt land - mitt hemland - utan också för EU:s övriga länder. Det är också skadligt för den representativa demokratin och det framtida fördraget, vilket, som ni själv inser, innehåller riktlinjer och principer på vilka fördelningen av parlamentets mandat bör grundas. Vi kan inte nonchalera begreppet EU-medborgarskap som grunden för vårt parlaments demokratiska legitimitet.
Roberto Musacchio
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag stöder en bestämd roll för Europaparlamentet, vilket man ofta argumenterar mot, men det verkar som att regeringarna vill använda detta förslag till att manipulera vårt parlament.
Detta förslag om parlamentets sammansättning menar vi är mindre välbetänkt. Italien straffas, och detta är ett skäl till oro, men det viktigaste av allt är att skälen till denna bestraffning är ogenomtänkta.
Man håller på att förstöra en historisk jämvikt och, värst av allt, tilldelningen av mandat håller på att ändras på grund av en bofast befolkning som inte har beviljats rätten till medborgarskap. De som i likhet med Italien har gett rösträtt till medborgare som inte är bosatta i landet straffas. Vad vi behöver är något fullständigt annorlunda: jag anser t.ex. att vi verkligen behöver ett medborgarskap för bofasta, men ett som inte bara räknas när det gäller hur många ledamöter av Europaparlamentet som ska väljas, utan även när det gäller rätten att rösta och att bli vald.
Vi måste garantera representation för politiska minoriteter och mindre stater och ange detta uttryckligen i de kriterier som ska antas i nationella vallagar, och vi måste fundera på nya arrangemang som bäst tar till vara de europeiska partierna och deras förmåga att presentera sig själva som sådana vid valen. Inget av detta finns i betänkandet, och av detta skäl kommer jag att rösta mot det.
Jens-Peter Bonde
(DA) Fru talman! Det betänkande som parlamentet kommer att anta i morgon kommer på ett effektivt sätt att stoppa Turkiets och andra folkrika europeiska länders anslutning till EU. Tyskland kommer att få sin röststyrka i rådet fördubblad, samtidigt som mindre länder kommer att få sin halverad. Samtidigt kommer en del större länder att få fler mandat i parlamentet. På det hela taget kommer Tyskland att bli fortsatt kompenserat för att man har haft samma röststyrka i rådet som Italien, Storbritannien och Frankrike, trots att landet för närvarande drar maximal nytta av varje enskild tysk i rådet. Jag tror inte att de stora länderna kommer att producera sådana vinster igen, och de mindre länderna kan inte producera mer om väljarkåren ska uppfatta besluten som berättigade: lyssna på Henrik Lax.
Jag vädjar till de största länderna att stanna upp och tänka efter. Man kan inte ha både röstning på grundval av befolkningssiffrorna i rådet och en tillnärmning till samma röstprincip även i parlamentet. I Förenta staterna råder jämlikhet mellan staterna i senaten. I Tyskland har Saarland, med 1 miljon invånare, tre röster i förbundsrådet medan Rheinland-Pfalz, med en befolkning på 18 miljoner, har sex röster. Det tyska systemet är alltså knappast rättvist. När mitt hemland blev medlem i EG hade Tyskland tre gånger fler röster i rådet än Danmark; nu kommer det att bli 15 gånger fler. Tidigare hade Tyskland 3,5 gånger fler mandat i parlamentet än Danmark; nu kommer det att bli åtta gånger fler. Det är för stor skillnad, och det kommer väljarna aldrig att förstå. Det kommer att förstöra EU - det är det som är problemet.
Philip Claeys
(NL) Fru talman! Låt mig börja med att uttrycka mina tvivel när det gäller valet av tidpunkt för den resolution som vi nu diskuterar. Det stämmer att man vid Europeiska rådets möte i juni uppmanade parlamentet att lägga fram ett förslag till parlamentets framtida sammansättning, men vi har nu upptäckt att hela förslaget är grundat på ändringsfördraget, en text som ännu inte har ratificerats och än mindre har trätt i kraft. Vi gör alltså saker och ting i omvänd ordning. Det är för övrigt inte första gången detta har hänt, och det börjar verkligen bli irriterande.
Jag talar inte här på ITS-gruppens vägnar, utan som företrädare för en liten medlemsstat - eller snarare en framtida medlemsstat, eftersom det inte längre är en fråga om utan när Belgien kommer att delas och Flandern blir en självständig stat. Jag kommer visst ifrån ämnet.
Jag anser att principen med degressiv proportionalitet som förespråkas i detta betänkande är den lämpligaste och även den mest rättvisa utgångspunkten om man åtminstone tror att de mindre medlemsstaterna och deras företrädare här i parlamentet måste få kunna fortsätta att spela en meningsfull roll.
Jag stöder i vilket fall som helst en bred tolkning av denna princip med degressiv proportionalitet och avser därför att stödja det lämpliga ändringsförslaget från Jens-Peter Bonde. Jag menar att det ligger i EU:s intresse att de mindre medlemsstaterna får bästa möjliga representation i Europaparlamentet. Om så inte blir fallet kommer vi att få se ytterligare minskat stöd för EU från medborgarna.
Sylwester Chruszcz
(PL) Fru talman! I dag har vi två på varandra följande debatter här i Europaparlamentet då vi får reda på ordningen i EU och hur maktbefogenheterna kommer att fördelas. För mig som företrädare för Polen och Polska familjeunionen är detta en mycket sorglig debatt.
Jag är mycket kritisk till detta nya försök att införa konstitutionsfördraget under den nya benämningen ändringsfördrag och även till den nya röstfördelningen i Europaparlamentet som är diskriminerande mot mitt hemland. Betänkandet, som grundas på högst tveksamma och långsökta argument som antogs i parlamentets utskott för konstitutionella frågor, slår tydligt mot vissa länder och favoriserar andra, och det är inte heller första gången. Jag kan inte ge mitt samtycke till det.
Jag uppmanar även Polens president att förkasta detta fördrag om en vecka i Lissabon.
Alexander Stubb
(EN) Fru talman! Jag anser att detta är en av de mest ledsamma dagarna i plenum under dessa fem år, eftersom det är första gången som åtminstone jag personligen känner att parlamentet har blivit ett mellanstatligt organ. Detta påminner mig om kvällarna i Amsterdam 1997, detta påminner mig om kvällarna i Nice 2000. Och i dag i gruppen, även här i plenum tror jag, kan vi se vad det handlar om.
Jag trodde verkligen att Europaparlamentet var här för att företräda alla EU-medborgares intressen, inte snäva nationella intressen.
Vi har tre alternativ framför oss. Det ena är förslaget från Adrian Severin och Alain Lamassoure, vilket jag ser som ett europeiskt förslag. Det är ett utmärkt förslag och de har gjort ett fantastiskt arbete och bör gratuleras till detta.
(Applåder)
Det andra alternativet vi har är att återgå till Nice. Kanske vissa av oss vill detta. Det vet jag inte. Men vill vi verkligen det? Är det anledningen till att vi deltar i hela denna debatt? Vill vi återgå till Nice? Vill Spanien förlora platser? Vill Polen förlora platser? Det vet jag inte.
Det tredje alternativet kallar jag ett provokativt alternativ och det innebär två provokationer. En är att ge de stora staterna vansinnigt mycket mer och de små staterna vansinnigt mycket mindre. Den andra provokationen kom från andra sidan, att ge de små mycket och att inte ge någonting alls till de stora. Är det vad vi vill? Är det därför vi är här? Jag tror inte det. Åtminstone hoppas jag inte det.
Morgondagens debatt handlar om Europaparlamentets trovärdighet och om vi kan fatta ett rationellt, logiskt och rättvist beslut. Är vi i stånd att komma med ett förslag, eller är vi precis som medlemsstaterna?
(Applåder)
Jo Leinen
(DE) Fru talman, kolleger! I och med detta Lamassoure/Severin-betänkande gör parlamentet en insats. Vi kommer att fördela mandaten 2009, men den nya metoden för fördelning av rösterna i rådet kommer inte att börja gälla förrän 2014. Vi är nu redo att införa detta förfarande för nästa mandatperiod. Förslaget blir dock bara tillämpligt i sin helhet om man antar ett nytt fördrag. Om det nya fördraget inte genomförs kommer Nicefördraget och anslutningsfördragen fortfarande att gälla, vilket innebär att alla länder kommer att få färre mandat. Det borde därför finnas ett stort intresse att stödja detta förslag i kammaren i morgon.
Jag tackar båda föredragandena, Alain Lamassoure och Adrian Severin, för deras arbete. Vi kan inte göra alla nöjda; det skulle vara ett mirakel. Jag protesterar dock mot det som polackerna har sagt här, att någon blir diskriminerad. Det är ingen som blir diskriminerad. Tvärtom har ett förslag lagts fram som är rimligt och innehåller objektiva kriterier på grundval av vilka de mandat vi har kan fördelas.
Vi måste emellertid fortsätta en diskussion som våra italienska kolleger har startat, dvs. om begreppet medborgarskap i EU är samma sak som begreppet medborgarskap på nationell nivå. Nationalstaten har stängt gränserna och stängt ute alla andra. EU grundas på en annan idé, och vi breddar i själva verket denna diskussion så att alla som är bosatta i EU företräds av oss och inte bara de som har ett pass från en medlemsstat. Det finns 30 miljoner i EU som inte har ett pass från en medlemsstat men som följer våra lagar.
Vi ska återkomma till detta igen nästa gång. Tack för detta förslag som nu leder oss till en framgångsrik avslutning på regeringskonferensen och till ett nytt EU-fördrag.
Margarita Starkevičiūt
(EN) Fru talman! Jag skulle bara vilja säga till Alexander Stubb att Litauen inte tjänar något på något av de alternativ som han nämner.
(LT) Jag vill säga till herr Alexander att Litauen kommer att få samma antal mandat i alla tre fallen, eftersom det är bestämt i det första fallet, det är bestämt i det andra fallet och i det tredje fallet ... När vi debatterar här i egenskap av parlament (talmannen finns inte på plats för denna viktiga session), när vi debatterar om parlamentet och jag inte ser Alain Lamassoure. Finns han i kammaren? Varför pratar vi? De viktigaste personerna har lämnat kammaren. Allt är uppenbart. Jag talar om detta därför att vi verkligen måste diskutera ett gemensamt hem, ett gemensamt Europa, och lyssna på vad varje enskilt land har att säga.
Mitt hemlands problem är att vi har kämpat för vår överlevnad under många århundraden. Vi är en liten nation. Nu bor det många i andra länder, de arbetar i era företag och kan praktiskt sett inte lösa EU:s problem. Vi försöker att upprätthålla en förbindelse, att vara tillsammans, att vara en nation och kommer inte att försvinna från kartan, men dessa personer kommer inte att kunna rösta eftersom antalet ledamöter i Europaparlamentet kommer att fastställas med hänsyn till antalet medborgare, trots att de bor i ert land, Alexander, såväl som i Storbritannien och Irland och har riktiga arbeten där. Man kan naturligtvis välja företrädare för Sverige, Finland, Storbritannien eller Italien, men på detta sätt krymper vi helt enkelt som nation. Detta är alltså en mycket viktig fråga som gör mig bekymrad, och jag beklagar verkligen att vi, som Alain Lamassoure säger, talar alldeles för lite om värderingar i kammaren. Dagens debatt är ett perfekt exempel. Genom att titta på efternamnen vet jag vem som har ett visst antal mandat, och jag kan säga i förväg vilka åsikter som kommer att läggas fram.
Bogdan Pęk
(PL) Fru talman! Jag har sedan länge vant mig vid det flagranta hyckleri som finns här i parlamentet. I dag skulle jag dock vilja ställa en fråga. Vad jag har hört från de flesta inlägg vill ni alltså ha en ändring av omröstningsprinciperna och fördelningen av mandat i Europaparlamentet, så att medborgarskap i ett givet land inte ska vara avgörande. Med andra ord säger ni att vi redan har ett integrerat europeiskt folk med en enhetlig standard och enhetliga intressen. Detta är alltså ett europeiskt folk.
Jag vill fråga alla er hycklare hur det kan komma sig att stackars gamla Polen bara har en tredjedel av jordbruksstödet, att tyskarna, de rikaste av alla, trots den gemensamma energipolitiken, vill förhandla över huvudena på andra stater med Ryssland och driva en rörledning under havet som utgör ett miljöhot? Kan man finna sig i detta? Om det jag säger är sant, är det inte då för tidigt att skapa myten om en europeisk stat? Vi måste arbeta mot detta mål, men långsamt och systematiskt eftersom påskyndade åtgärder av denna typ bara kan leda till resultat som inte alls blir som man hade avsett.
Gerardo Galeote
(ES) Fru talman! Jag inser vilka svårigheter det finns i sammanhanget, och jag erkänner och berömmer det arbete som föredragandena har utfört.
På vissa punkter anser jag emellertid att det förslag om tilldelning av mandat de lägger fram är alltför godtyckligt, och de tar inte heller tillräcklig hänsyn till den nödvändiga institutionella balansen enligt det gällande Nicefördraget.
Vissa ledamöter har därför undertecknat ändringsförslag som kommer att lämnas till kammaren i morgon. Jag vill betona att dessa ändringsförslag fullständigt tar hänsyn till principen om degressiv proportionalitet; vi menar också att de konkretiserar den framtida tilldelningen av mandat genom att koppla den till tydliga och genomblickbara kriterier.
Ett av dessa ändringsförslag, som jag vill koncentrera mig på, som skulle träda i kraft vid valet 2009, är förenligt med en av de grundligaste undersökningarna från den spanska regeringen och har överlämnats till parlamentet och rådet.
Som ni förstår, mina damer och herrar, försvarar jag inte förslagen från den spanska regeringen av nationalistiska skäl, utan saken är den att man i detta fall tar större hänsyn till den demografiska faktorn, och denna bör betraktas som nödvändig vid utformningen av den institution som företräder folkets intressen.
Jag vill därför be föredragandena att beakta dem och mina kolleger att rösta för dem, och i vilket fall som helst hoppas jag att Europeiska rådet kommer att ta hänsyn till dem när det fattar sitt beslut i nästa vecka.
Carlos Carnero González
(ES) Fru talman! Detta var ingen lätt uppgift, och jag menar att Alain Lamassoure från PPE-DE-gruppen och Adrian Severin från PSE-gruppen har lagt fram ett lysande betänkande som ger mig en djup känsla av att vara till stöd för EU.
Alexander Stubb har rätt: detta är en av de sorgligaste debatter jag har deltagit i, men i morgon hoppas jag att resultatet av omröstningen om detta betänkande blir en av våra bästa stunder hittills eftersom detta betänkande, som inte bara är deras utan också tillhör utskottet för konstitutionella frågor, med stöd av 70 procent, först och främst är ett gensvar på det som rådet har uppmanat parlamentet att göra. För det andra gäller principen för degressiv proportionalitet. För det tredje garanteras ett representativt parlament, vilket skulle vara omöjligt med Nicefördraget, delvis därför att - på ett orättfärdigt och orättvist sätt - vissa länder, t.ex. Spanien, enligt detta fördrag fick dras med en proportionalitet utan logik avseende deras representation.
Som tur är löser Alain Lamassoure och Adrian Severin, från utskottet för konstitutionella frågor, detta problem på ett lämpligt sätt.
Detta är frågan: antingen detta betänkande eller Nicefördraget. Antingen detta betänkande, med ett representativt parlament, eller Nicefördraget med ett parlament som inte är helt representativt. Alla möjliga löften kan göras här, men det vi behöver är naturligtvis ett realistiskt betänkande så att man vid toppmötet i Lissabon erkänner och stöder parlamentets insatser tillsammans med antagandet av det nya ändringsfördraget. Tack så mycket.
Alexander Lambsdorff
(DE) Fru talman! Låt mig börja med att säga att ledamöterna från Fria demokratiska partiet (FDP) har gått med på en fri omröstning i morgon. Det kommer därför inte att finnas någon partilinje. Hur kommer det sig? Det finns ett dilemma. Läget för Tyskland håller naturligtvis på att försämras. Istället för de rådande 832 000 väljarna per europaparlamentariker kommer det nu att vara 858 000. Parlamentet vill att detta ska ske från och med 2009. Det kommer inte att ske i rådet förrän 2014. Man hänvisar bland annat till detta.
Till och med tyska kvalitetstidningar som Der Tagesspiegel från Berlin skriver att mandaten kommer att omfördelas i morgon. Det finns ledamöter här i parlamentet som säger att Tyskland kommer att förlora tre mandat i morgon. Problemet är - och detta anser jag personligen - att detta är fel. Genom Lamassoure/Severin-betänkandet garanteras det högsta möjliga antal mandat som Tyskland kan få enligt fördraget. I Nicefördraget anges att det finns högst 96 mandat. I betänkandet stöder man detta klart och tydligt.
Varför har vi då denna debatt? Varför provocera med d'Hondt-metoden, enligt vilken bara de stora länderna vinner och de små förlorar med råge? Det är ett förslag som till min stora förvåning stöds, ja, till och med initieras, av kolleger från Tyska kristdemokratiska unionen (CDU). Vad innebär detta i själva verket? Jag anser att detta är ett förslag som inte är i EU:s intresse. Man förlorar balansen, den rättrådiga och rättvisa balansen mellan stora, medelstora och små länder. Dessutom har förslaget inte den minsta chans att bli antaget i rådet. Tror vi och våra kolleger i CDU därför verkligen att man i Irland, Sverige eller Estland inte kan analysera läget och att de kommer att rösta för det i rådet? Nej! Detta förslag är en tom bubbla som kommer att ersättas utan några konsekvenser - med ett undantag. Denna konsekvens är en ytterligare försämring för stämningen i samband med EU-politiken i Tyskland.
Vi bör stödja Lamassoure/Severin-betänkandet. Vi bör se till att Europaparlamentet skickar ett kraftfullt budskap till rådet att vi själva kan ta itu med problemen. Om detta budskap, ett europeiskt budskap, är kraftfullt är det bra för oss alla, och jag inbegriper uttryckligen Tyskland här.
Jean-Luc Dehaene
(NL) Fru talman! Precis som har påpekats tidigare här i kammaren är det till syvende och sist parlamentets trovärdighet som står på spel i denna debatt. Det handlar om parlamentets förmåga att lägga fram ett förslag som stöds av en bred majoritet och på så sätt göra det svårt för rådet att ignorera förslaget.
Styrkan i Lamassoure/Severin-betänkandet är att det är ett pragmatiskt förslag som uppfyller alla krav i fördraget. Det finns inte fyra alternativ, bara två, Lamassoure/Severin-betänkandet eller Nice. Om vi misslyckas att få en bred majoritet att ställa sig bakom förslaget kommer även rådet att misslyckas med det, och vi blir tvungna att gå tillbaka till Nicefördraget.
Jag har svårt att förstå flera av de ändringsförslag som har lagts fram. Även om det står klart att kvadratrotsändringsförslaget starkt gynnar de mindre länderna är detta faktiskt en parodi på proportionalitet. Jag förstår inte heller det ändringsförslag som framför allt tyska ledamöter ligger bakom, där man inte tar någon som helst hänsyn till de små ländernas ståndpunkt utan begär att de stora länderna i rådet ska ges större möjligheter.
Ska det kanske ses som ett illvilligt sätt att återgå till Nicefördraget och se till att Tyskland åter får 99 platser? Detta är i så fall ett svaghetstecken för parlamentet. Jag hoppas att parlamentet i morgon förstår att dess trovärdighet står på spel och att denna endast kan upprätthållas om en bred majoritet ställer sig bakom Lamassoure/Severin-betänkandet, eftersom detta är det enda realistiska ändringsförslaget.
Genowefa Grabowska
(PL) Fru talman! Det är svårt för mig att acceptera ett betänkande enligt vilket mitt land - jag borde säga, och jag säger, det polska folket, eftersom det är de som väljer sina företrädare - förlorar möjligheten att välja ytterligare tre ledamöter till Europaparlamentet. Så mycket minskar den polska representationen enligt det förslag som har lagts fram i dag.
Varför anser jag att detta är orättvist, och varför anser jag att kriterierna i betänkandet inte tar hänsyn till sådana uppenbara fakta som mina litauiska kolleger redan har nämnt i dag? Det handlar om arbetstagare, om anställda, om polacker som är tillfälligt bosatta utomlands - 3 miljoner polacker bor utomlands. Låt oss anta att de har rätt att rösta i Storbritannien eller Irland men kommer hem. Vem ska då företräda dem? De förvägras rätten till representation trots att de hade rösträtt.
För det andra förstärker detta betänkande den institutionella obalans som hittills har funnits - hur ömtålig denna än må ha varit - mellan medlemsstaternas position i rådet och parlamentet. Polen är den största förloraren i rådet vid en övergång till dubbel majoritet, och Polen är även en förlorare i parlamentet.
Slutligen vill jag ta upp att det råder viss obalans när det gäller antalet anställda tjänstemän inom EU-institutionerna, särskilt i parlamentet, vilket är något som redan har påpekats. Denna obalans, som påverkar alla nya medlemsstater, skulle kunna jämnas ut här i parlamentet. Jag begär att betänkandet ändras på denna punkt.
Alfonso Andria
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Givetvis inser jag att den uppgift Alain Lamassoure och Adrian Severin tog på sig inte var lätt. Men jag måste säga att resultatet, trots de ansträngningar som har gjorts, gör mig något konfunderad, både ur juridisk synvinkel och i rent politiska termer.
I förslaget anges för första gången ett beräkningskriterium som baseras på hur många som bor i varje medlemsstat, vilket ersätter medborgarskapskriteriet. Detta skapar rättsliga och politiska konsekvensproblem i samband med bestämmelserna i det kommande reformerade fördraget, särskilt artikel 9A, i vilken principen om EU-medborgares representation uttryckligen anges. Jag ser även detta som en politisk fråga, delvis eftersom parlamentet gör medborgarnas röst lite oklarare - och vad värre är, detta kommer vid en tidpunkt då unionen arbetar för att sprida en kultur som bygger på EU-medborgarskapet och EU-medborgarnas identitet och rättigheter.
Låt detta inte återigen bli en fråga som präglas av nationella krav, eller ännu värre reducera det till en ren sifferexercis. Detta skulle vara en totalt kontraproduktiv och vulgär strategi som inte skulle bättra på Italiens rykte. Jag upptäcker emellertid även en skillnad i behandling. Det saknas homogenitet mellan olika delar. I många fall motiverar referensparametrarna inte skillnaderna i det antal platser som olika länder tilldelas.
Avslutningsvis uppmanar jag mina kolleger att rösta på ett sätt som är förenligt med vad som anges i fördragen och med det som hittills varit vår roll som parlamentsledamöter, och som även i fortsättningen bör vara vår roll: att uttrycka medborgarskapet.
Riccardo Ventre
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Alexander Stubb, som tyvärr inte längre är närvarande, talade om en sorgens kväll, och andra ledamöter har uttryckt samma känsla. Jag tycker emellertid att det är sorgligt att se diskriminering mellan länder och Europaparlamentsledamöter, särskilt de som försöker se till att grundläggande principer upprätthålls, vilket Johannes Voggenhuber och Christiana Muscardini så riktigt påpekade.
Det viktiga här är inte att resa tvivel kring Lamassoure/Severin-betänkandet. Det är förmodligen väl uppbyggt, även om grunden utgörs av lösan sand. Men det finns faktiskt en rättsprincip som fullständigt ignoreras, och det är principen om medborgarskap. Detta är även något som har tagits upp av dem som stöder betänkandet, och även i Alain Lamassoures och Adrian Severins kompromissförslag. Jo Leinen påpekade detta, och Andrew Duff uttryckte det på ett utmärkt sätt när han påpekade att vi inte ens är säkra på vilka som utgör vår egen väljarkår!
Trots denna fullständiga osäkerhet om vår väljarkår vill vi konstruera ett kriterium eller luftslott med en egen inneboende inkonsekvens - bortsett från dess grund - och det kommer att ge oss en sammansättning utan respekt för vare sig den befintliga verkligheten eller medborgarna. Detta kommer även att få andra följder - och lyssna på vad jag har att säga för jag vill inte vara någon domedagsprofet - och leda till att frågan kommer att hamna inför domstolen. De som känner sig drabbade ser det förmodligen som naturligt och som en skyldighet att som sista utväg väcka talan vid domstolen eftersom denna är högsta instans i dessa frågor.
Jag ber min regering, mitt lands regering - som hittills har uppvisat extrem svaghet under hela processen, allt från inledningen i Berlin - att till slut återupptäcka sin stolthet och utöva sin vetorätt mot detta förslag.
Libor Rouček
(CS) Mina damer och herrar! Från i dag och fram till i morgon har vi en historisk möjlighet att påverka beslutet om den framtida sammansättningen av Europaparlamentet. Det betänkande som Alain Lamassoure och Adrian Severin har utarbetat i detta syfte visar en hög grad av kvalitet, balans och ansvar. Det är en pragmatisk lösning som regeringskonferensen bör ställa sig bakom utan invändningar eftersom det inte utgör ett hinder för att anta det reformerade fördraget.
Den föreslagna fördelningen av platser i Europaparlamentet baseras på principen om degressiv proportionalitet. Det är en rättvis princip som ger uttryck för solidaritet mellan stora, medelstora och små länder. Den föreslagna lösningen baseras dessutom på principen om den reella demografiska situationen i enskilda medlemsstater. Återigen är detta en rättvis och korrekt princip. Trots detta har vissa medlemmar förklarat sig vara missnöjda med denna lösning. De anser att deras länder diskrimineras. Diskriminering och ojämlikhet vore om två länder med en befolkningsskillnad på fem miljoner tilldelades lika många platser. Jag förlitar mig på att parlamentet i morgon kommer att gripa detta historiska tillfälle och anta Lamassoure/Severin-betänkandet med stor majoritet.
Att inte stödja betänkandet skulle signalera en återgång till Nice. Det skulle innebära att man går tillbaka till ett alternativ som även de medlemmar som nyligen har fört fram sloganen ”Nice eller döden” skulle förlora på.
Jacek Protasiewicz
(PL) Fru talman! I dag debatterar vi ett mycket viktigt betänkande, på grundval av vilket platserna i parlamentet ska fördelas under nästa valperiod.
Föredragandena har utarbetat ett betänkande som är mycket intressant och som säkerligen måste ha krävt mycket arbete, både analytiskt och konceptuellt. Jag tackar dem uppriktigt för det. Man jag anser att betänkandet har två allvarliga brister. För det första föreslår våra kolleger en tillfällig lösning som bara gäller nästa valperiod. Om jag minns rätt kom vi emellertid när vi började arbeta på detta betänkande i utskottet för konstitutionella frågor överens om att vi skulle försöka hitta en systematisk lösning som automatiskt skulle kunna förändra parlamentets sammansättning när nya länder blir EU-medlemmar.
Den alternativa lösning som omkring 80 ledamöter, inklusive jag själv, har föreslagit uppfyller detta krav. Att använda d'Hondt-metoden för att beräkna antalet röster från enskilda medlemsstater är ett objektivt instrument som eliminerar politisk kohandel. Genom att acceptera detta ändringsförslag skulle Europaparlamentet kunna bli den första institution som höjer sig över politiska och nationella tvister. Jag godtar en neutral, matematisk metod för att vikta enskilda länders styrka. Detta skulle vara ett steg i rätt riktning och en modell som andra multinationella europeiska institutioner skulle kunna följa.
En annan svaghet är bristen på konsekvens i synen på EU-medborgarnas rättigheter. I dessa ingår rätten att företrädas i denna församling. Jag anser att kriteriet för att beräkna storleken på den parlamentariska representationen utifrån befolkningssiffror försvagar denna rättighet. Hur ska exempelvis polacker som bor och arbetar i Irland eller Storbritannien förväntas känna sig? Enligt olika beräkningar uppgår dessa till mellan 2 och 3 miljoner.
Enligt de gällande valbestämmelserna i Polen kan man rösta på kandidater som kandiderar i Polen. Men om vi följer det befolkningskriterium som föreslås i betänkandet kommer de personer som flyttar utomlands göra att antalet Europaparlamentsledamöter från mitt land minskar medan det samtidigt ökar på de brittiska öarna. Så vem ska företräda dessa personer i denna församling? Irländska, brittiska eller polska Europaparlamentsledamöter, varav de sistnämnda kommer att bli ännu färre? Dessa frågor besvaras inte i betänkandet. Därför anser jag att betänkandet måste ändras, och tillsammans med många andra kolleger kommer jag att rösta för vissa ändringsförslag.
Stavros Lambrinidis
(EL) Fru talman! Det är allmänt accepterat att den nuvarande fördelningen av platser i parlamentet inte är en korrekt representation av den demografiska verkligheten i medlemsstaterna och att korrelationerna missgynnar vissa medelstora och små länder.
Det är positivt att betänkandet inte innebär en minskning av antalet platser som anges i Nicefördraget. Samtidigt måste jag emellertid betona att det för Greklands del vore mest rättvist att öka antalet platser från 22 till 23, eftersom landets befolkning är 10 procent större än befolkningen i andra länder med samma antal platser i parlamentet.
I dag skulle jag emellertid vilja koncentrera mig på de olika ändringsförslag som har lagts fram och som avser metoden för att beräkna antalet Europaparlamentsledamöter. En brist är att beräkningsunderlaget inte utgörs av hela landets befolkning utan endast dem som är medborgare i landet. Jag är för EU-medborgarskapet, men jag är helt emot hur det används här. Som ledamot av Europaparlamentet anser jag att jag företräder de som bor i min valkrets, utan att de för den skull måste vara grekiska medborgare eller EU-medborgare. Det är dessa personer som sköter vår barnomsorg, vårdar våra äldre, bygger våra hus, bidrar till socialförsäkringssystemet och skickar sina barn till våra skolor. Våra beslut om miljö, tjänster, invandring och försäkringsfrågor, och dussintals andra frågor, påverkar i praktiken även dessa personer, som oftast är de minst gynnade. Därför anser jag att det är en demokratisk nödvändighet att antalet Europaparlamentsledamöter baseras på det totala antal personer som bor i ett land.
Reinhard Rack
(DE) Fru talman! Dagens debatt om den framtida sammansättningen av Europaparlamentet har tyvärr inte varit någon höjdpunkt i den europeiska demokratins historia. Det är kanske är bra att varken kommissionen eller rådet har haft tid att lyssna på debatten.
Vi har varit tvungna att lyssna till talare som har fört fram principer med stort patos, principer som emellertid inte rent konkret har fört oss framåt och som därför inte har något att erbjuda utöver patos. Vi har faktiskt hört många talare koncentrera sig på sina egna nationella intressen. Detta har verkligen inte gjort det lättare att nå en lösning på EU-nivå och kommer troligen inte heller att göra det lättare att nå en lösning.
Som tur är har vi även lyssnat till talare som har varit pragmatiska och som har letat efter övergripande lösningar och som därför har hittat en lämplig grund i förslaget från våra två föredragande - Alain Lamassoure och Adrian Severin. Jag vill varmt tacka båda föredragandena för deras arbete såväl i utskottet som i nästa fas. Detta är något som normalt alltid krävs i den hövliga Medelhavskulturen, men just i detta fall har båda föredragandena verkligen gjort sig förtjänta av detta tack. Från någon som inte kommer från Medelhavsområdet vill jag därför rikta ett stort tack till er.
Jag hoppas, och ser även fram emot, att kanske få uppleva ett historiskt ögonblick här i parlamentet vid morgondagens omröstning. Detta förutsätter att vi uppnår en klar och tydlig majoritet för Alain Lamassoures och Adrian Severins betänkande och på så sätt skickar ännu ett tydligt budskap till rådet. I vilket fall som helst har Europaparlamentet lagt en solid grund inför valet 2009.
Panayiotis Demetriou
(EL) Herr talman! För att kunna göra en korrekt bedömning av de två föredragandena Adrian Severin och Alain Lamassoures betänkande måste vi ta hänsyn till vissa fakta och tillämpa vissa regler.
För det första måste vi närma oss betänkandet på ett EU-sätt, inte på ett nationalistiskt sätt, annars kommer vi att få en tävling mellan vilket land som får flest och minst platser. För det andra måste vi ta hänsyn till vissa fakta; exempelvis fattar inte Europaparlamentet i dag något beslut om sammansättningen av parlamentet, utan lägger fram ett förslag till rådet. Rådet har ett visst spelrum och en grund att bygga vidare på, även om denna bygger på något gammalt, vilket vi inte tycker är särskilt välbalanserat.
Dessutom måste vi tillämpa de matematiska fakta som är givna. Det finns 750 Europaparlamentsledamöter, som mest 96 per land och som minst 6 per land. Vi kan inte dessutom börja köpslå om delar av befolkningen som är innanför eller utanför. Vi borde försöka få till stånd en kompromiss som baseras på den nuvarande situationen i linje med befolkningen och vad som gäller för andra sektorer. Vi är inte här för att grunda EU på nytt; låt oss använda en annan beräkningsmodell. Det viktiga i dag är därför att vi når ett resultat som har största möjliga stöd från Europaparlamentet, så att vi behåller vår trovärdighet och samtidigt bereder vägen för europeiska och inte nationalistiska rörelser. Låt mig vädja till de högt aktade tyskarna, som alltid har varit generösa. Om de dessutom i ett tidigare skede hade visat de tendenser de har i dag skulle vi inte ha något EU. Jag vädjar dessutom till mina kolleger från andra stater så att vi i morgon kan anta Lamassoure/Severin-betänkandet med så stor majoritet som möjligt.
Proinsias De Rossa
(EN) Herr talman! När vi väl frångår en sträng proportionalitet i valen slutar vi ofrånkomligen att tillämpa politisk kompromiss snarare än ren matematik. Den demokratiska principen att alla röster ska ha samma vikt är något som inte kan tillämpas förrän EU blir ett helt federalt system.
Inom de gränser som satts av rådet är denna politiska kompromiss av Adrian Severin och Alain Lamassoure ett förnuftigt och välbalanserat försök att uppnå rent spel och solidaritet för alla människor i EU. Jag stöder det, och jag vänder mig emot de alternativa system som föreslås eftersom dessa är mindre rättvisa och mindre balanserade.
Men eftersom vissa har närmat sig denna process som en nationell egotripp behöver det betonas att vi här har att göra med hur medborgare väljer sina företrädare till parlamentet i enlighet med sina politiska preferenser, för att parlamentet ska agera som medlagstiftare med rådet. Det är rådet och inte Europaparlamentet som företräder staterna.
Simon Busuttil
(MT) I likhet med EU-konstitutionen kommer det reformerade fördraget att införa principen att en medlemsstat, oavsett hur liten den är, bör ha ordentlig representation och inte får ha mindre än sex platser i Europaparlamentet. Mitt eget land, Malta, som för närvarande har fem platser kommer att öka till sex platser. Denna ökning kommer att läka ett sår som uppstod för inte mindre än sju år sedan när Malta i Nicefördraget gavs fem platser i stället för sex, till skillnad från Luxemburg, som har lika stor befolkning.
Sex platser i stället för fem innebär att representationen ökar med 20 procent, och det innebär också att de maltesiska ledamöterna här i kammaren lättare kommer att kunna utföra sina parlamentariska uppgifter, vilka hela tiden blir fler och fler. Det räcker med att påpeka att parlamentet har mer än 20 utskott och att det redan med sex ledamöter skulle vara mycket svårt att hinna med arbetet i dessa. Med fem är det omöjligt. I dessa utskott utarbetas nu bindande lagar för alla medborgare inklusive maltesiska medborgare, och det är inte mer än rätt att medborgarna i varje land, även de minsta länderna, befinner sig i en lämplig position, i en bra och rimlig position för att kunna vara representerad och höras i vart och ett av dessa utskott. Det är ännu viktigare när man tänker på att Europaparlamentet enligt det nya fördraget kommer att få utökade befogenheter och tillsammans med kommissionen kommer att vara medlagstiftare inom samtliga sektorer.
Minimitröskeln på sex platser är därför ett positivt steg som kommer att öka de små ländernas tro på EU, och därför anser jag att vi bör stödja Lamassoure/Severin-betänkandet.
Adrian Severin  
föredragande. - (EN) Herr talman! Det är aldrig så svårt att förstå en förklaring som när främjandet av ens intressen hänger på att man inte förstår denna förklaring. Jag är rädd att många av våra kollegor har försvunnit eftersom de inte söker en förklaring. De ville bara klargöra sin åsikt, och det är allt.
Jag skulle dock helt kort vilja komma med några förtydliganden. Om detta betänkande misslyckas återgår vi för det första inte bara till Nice, utan värre än Nice, eftersom det i fördraget, enligt regeringskonferensens mandat, kommer att anges att 96 platser ska vara den högsta nivån för ett land. Så det kommer att vara Nice, och Tyskland kommer att ha 96 platser. Genom att agera mot detta betänkande kommer Tyskland inte att säkra de 99 platser landet har i dag och det bör man vara medveten om.
Genowefa Grabowska frågade hur det förhåller sig med de polska medborgare som lever delvis i Polen och delvis utomlands. Det beror på var de är bosatta. Om de är turister utomlands eller befinner sig utomlands under en kort tid händer inget, men om de är bosatta utomlands och bara besöker sina familjer i Polen kommer den plats där de är bosatta att räknas, men de kommer självklart att kunna rösta på samma sätt som alla EU-medborgare. Genowefa Grabowska frågade också vem som ska företräda dem? Detta är helt klart - de parlamentsledamöter de röstar på. Alla EU-medborgare kommer att ha rösträtt, och alla EU-medborgare kommer att företrädas av de parlamentsledamöter de röstar på.
Ett antal kollegor sa, och jag citerar bara en italiensk kollega: För första gången i unionens historia är det de bosatta och inte medborgarna vi tar hänsyn till. Fel! Vi har alltid tagit hänsyn till invånarna, befolkningen, sedan Romfördraget. Om ni vill ändra på detta kan ni utan tvekan göra det, men säg helst inte saker här som är helt felaktiga.
Jag avslutar med följande ord: Om det finns ett problem så ligger det i bristen på harmonisering av den nationella vallagstiftningen. Jag skulle visserligen vara positiv till en tillnärmning av denna lagstiftning, men det är en annan fråga. Detta tar tid och vi måste behandla denna fråga separat. Jag lyckönskar de föredragande som ska hantera tillnärmningen av vallagstiftningen, och jag hoppas att de kommer att lyckas. För närvarande hoppas jag bara att vi i morgon, efter en natts eftertanke, får en omröstning som stärker vår institutions trovärdighet.
Talmannen
Min kollega har fått extra tid i egenskap av föredragande. Jag vill försäkra Adrian Severin om att detta varken beror på hans betänkande eller honom som person. Av erfarenhet vet jag att parlamentariker är bättre på att tala än på att lyssna. Och så blev det även under denna debatt.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon den 11 oktober 2007.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Ilda Figueiredo  
skriftlig. - (PT) Detta förslag faller inom ramen för den europeiska konstitutionen, vilken kommer att tas upp på nytt vid Lissabontoppmötet i samband med ett nytt fördrag. Återigen kommer vi att få se de påtryckningar och hot som åtföljde konstitutionen innan den förkastades i folkomröstningarna i Frankrike och Nederländerna 2005.
I stället för att upprätthålla principen om suveräna stater med lika rättigheter, vilket åtminstone skulle kräva den hett eftertraktade solidariteten från de befolkningsrikare länderna och respekten för balansen inom de olika institutionella organen (rådet, kommissionen och Europaparlamentet), är avsikten att fastställa minimi- och maximisiffror och tillämpa degressiv proportionalitet baserat på befolkning. Härigenom blir vissa länder på grund av sin befolkningsstorlek underställda andra, och demokratins representativa karaktär blir allt mindre. Man tar inte ens hänsyn till den obalans som existerade före Nicefördraget.
Portugal förlorar exempelvis två platser och får nöja sig med 22, medan Spanien får ytterligare fyra platser. Det är redan säkert att Tyskland kommer att förlora tre platser och backa till 96. Utöver detta kommer Frankrike att ha 74 platser, Storbritannien 73, Italien 72, Spanien 55 och Polen 51. De sex största europeiska länderna står tillsammans för 420 ledamöter, betydligt fler än majoriteten av Europaparlamentets 750 ledamöter, som företräder 27 medlemsstater.
Därför kommer vi att rösta emot betänkandet.
Eija-Riitta Korhola  
skriftlig. - (FI) Herr talman! Jag företräder en liten medlemsstat i utkanten av unionen. För mig innebär detta att jag förstår hur viktigt det ibland är att kraftfullt försvara nationella intressen och att belysa våra olika förhållanden. I allmänhet har ledamöterna från de stora medlemsstaterna förstått detta, åtminstone i min grupp. De är noga med att inte bara förkasta våra åsikter, för att undvika att de stora länderna kör över de små länderna i unionen.
När Alain Lamassoures betänkande höll på att utarbetas hördes ett litet lands röst genom att jag, tillsammans med övriga finska Europaparlamentsledamöter, lyckades behålla Finlands 14 platser i parlamentet.
Det är helt motiverat att försvara det vi har vunnit. Nu har emellertid ändringsförslagen från de finska ledamöterna om att behålla en plats inte klarat sig förbi utskottsstadiet, och de skulle inte ha haft någon chans att klara sig i kammaren. Huvudskälet är förmodligen att Finland redan till viss del har avsagt sig den fördel som har uppnåtts. I Niceförhandlingarna gick Finland med på att ha 13 ledamöter.
Med Alain Lamassoures betänkande är det mycket mer som är i farozonen. De ändringsförslag som har lagts fram av tyska, spanska och polska ledamöter i min grupp hotar allvarligt de små ländernas chanser till inflytande i Europaparlamentet. Ändringsförslaget, enligt vilket varje medlemsstat skulle få sex platser från 2014 och resten av platserna i parlamentet skulle fördelas enligt the d'Hondt-metoden, kommer helt att förstöra det nuvarande systemet med degressiv proportionalitet, vilket är bästa sättet för att garantera objektivt beslutsfattande i unionen. Ändringsförslaget skulle exempelvis i praktiken innebära att antalet finska platser skulle minska till 10 om utvidgningen fortsätter. Detta kan vi inte acceptera.
Jag vädjar därför till alla att komma ihåg hur viktigt det är att även de små länderna kan få inflytande i unionen.
Nils Lundgren  
schriftlig. - Fördelningen av platser i EU-parlamentet mellan medlemsstaterna får absolut inte ske godtyckligt. Vid de sena nattmanglingarna vid toppmötet i Nice blev medlemsstaterna i princip beroende av hur pigg en enda man, regerings- eller statschefen, var under nattimmarna.
För Sverige blev resultatet ytterst dåligt. Trots att vi bara ligger ungefär en miljon efter i befolkningstal till Ungern och Tjeckien fick vi fem färre platser i EU-parlamentet, 19 platser i stället för 24.
Det är viktigt att vi får en fördelningsprincip av platser som ligger fast över tiden med tanke på fortsatta utvidgningar av unionens medlemskrets. Det är även viktigt att slå fast principen om en överrepresentation för mindre stater enligt en degressiv fördelning.
Föreliggande betänkande föreslår förbättringar jämfört med nuvarande fördelning av platser i EU-parlamentet. Därför stödjer vi det. Men idén om att skapa en valkrets över hela EU är vi bestämt motståndare till. Det skulle innebära att man måste minska de nationella delegationernas storlek än mer. Att skapa en särskild EU-valkrets är ett konstlat sätt att försöka skapa ett europeiskt demos. Det finns inte någon gemensam politisk arena i Europa. Att försöka bryta språk- och traditionsgränser med skapandet av EU-valkrets är dömt att misslyckas.
