Förberedelser för Europeiska rådets möte (18-19 juni 2009) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är uttalanden av rådet och kommissionen om förberedelser för Europeiska rådets möte (den 18-19 juni 2009).
Alexandr Vondra
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Jag välkomnar verkligen denna möjlighet att tala till er i god tid före nästa sammanträde med Europeiska rådet, där jag själv inte kommer att närvara. Den här gången är naturligtvis omständigheterna lite ovanliga eftersom en ny tjeckisk regering ska utses. Jag kommer att säga några fler ord om detta i slutet av mitt anförande.
Låt mig först gå igenom de viktigaste frågorna på dagordningen för Europeiska rådets möte i juni som vi i ordförandeskapet håller på att förbereda. Jag kommer att börja med de institutionella frågorna. I december 2008 enades Europeiska rådet om ett tillvägagångssätt för att möjliggöra att Lissabonfördraget träder i kraft senast i slutet av 2009. I huvudsak innebär detta att man ger rättsliga garantier och försäkringar i ett antal frågor som är viktiga för Irlands befolkning. I gengäld åtar sig Irlands regering att eftersträva en ratificering av fördraget senast i slutet av oktober.
Arbetet med att genomföra detta avtal pågår fortfarande och i detta skede kan jag inte gå in på detaljerna. Jag är säker på att man vid Europeiska rådets kommande möte kommer att kunna uppfylla sin del av uppgörelsen.
Som ni troligen vet ska den tjeckiska senaten i morgon hålla en omröstning om ratificeringen av Lissabonfördraget. Jag kommer att åka hem mitt i natten för att vara där från tidig morgon. Jag tror att resultatet av denna omröstning kommer att skicka ett positivt budskap till de andra medlemsstaterna och samtidigt lugna vissa ogrundade farhågor. Jag arbetar hårt! Inte desto mindre måste de tjeckiska senatorerna i alla händelser få vara ovillkorligt oberoende i detta demokratiska beslutsfattande. Det är uppenbart att alla försök att sätta press på dem kan komma att motverka sitt syfte.
I december förra året kom man också överens om att processen med att utse den kommande kommissionen, särskilt utnämningen av dess ordförande, ska inledas utan dröjsmål efter valet till Europaparlamentet i juni 2009.
Jag är fullt medveten om de synpunkter som här uttrycks om önskvärdheten i att Europaparlamentet på ett lämpligt sätt ska delta i denna process. Ordförandeskapet kommer naturligtvis att ha ett nära samarbete inte bara med medlemsstaterna, utan också med Europaparlamentet.
Jag ska nu säga något om den ekonomiska och finansiella krisen, som utan tvekan kommer att dominera en stor del av dagordningen, och om behovet av ett mer omfattande svar på den ekonomiska och finansiella krisen.
Krisen tydliggjorde att man akut behöver öka effektiviteten i tillsynen och regleringen av finansinstitutioner och förbättra krishanteringsmekanismerna. Vi har redan börjat göra detta, både på EU-nivå och mer globalt. I detta sammanhang har den grupp där Jacques de Larosière är ordförande presenterat några mycket intressanta idéer och kommissionen lade förra veckan fram en första uppsättning förslag. Ytterligare förslag väntas komma under de närmaste veckorna.
Dessa diskuteras nu, och kommer att fortsätta diskuteras, inom Ekofinrådet - vi har möte med Ekofinrådet i dag - och vår målsättning kommer att vara att komma fram till beslut i Europeiska rådet. Detta är en ambitiös målsättning och det är tydligt att arbetet behöver fortsätta efter juni, så det är av grundläggande betydelse att man vid Europeiska rådets möte i juni kan ge en tydlig signal för snabbt antagande av de förslag som kommer att läggas fram av kommissionen.
Mer allmänt kommer man vid Europeiska rådets möte i juni att utvärdera situationen på finansmarknaderna och bedöma hur pass effektiva de hittills vidtagna åtgärderna har varit. Man kommer också att beakta de åtgärder som vidtagits för att stödja realekonomin och i detta sammanhang behandla sysselsättningssituationen.
På torsdag, i övermorgon, ska vi hålla ett särskilt toppmöte om sysselsättning med arbetsmarknadens parter i Prag, där dessa viktiga frågor ska behandlas. Ni kommer att informeras i detalj om dagordningen för detta toppmöte senare i dag under en särskild debatt.
Bortsett från resultatet av torsdagens toppmöte i Prag, samt de mycket intressanta seminarierna och workshopparna som anordnats under de senaste veckorna i Tjeckien, i Sverige och i Spanien, kommer kommissionen också att mycket snart utfärda ett meddelande, strax före Europeiska rådets möte i juni, så att vi vid tiden för Europeiska rådets möte kommer att ha ett antal intressanta idéer och rekommendationer på bordet som vi kan överväga.
Men låt mig understryka att detta inte handlar om att lansera en storslagen ny strategi för sysselsättningen. Vi har redan en sådan - Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. Vi har nyligen på nytt bekräftat de befintliga riktlinjerna för sysselsättningen och vi har antagit landsspecifika rekommendationer. Mer generellt, låt mig påminna om att det stimulanspaket som unionen och medlemsstaterna har antagit sedan slutet av förra året innebär viktiga bidrag för att stödja sysselsättningen.
När det gäller klimatförändringarna kommer man vid Europeiska rådets möte i juni att återgå till förberedelserna inför toppmötet i Köpenhamn om klimatförändringar. Där kommer man att utvärdera de framsteg som hittills har gjorts, både på ett internationellt plan och när det gäller våra egna interna förberedelser.
Detta är en komplex fråga, särskilt eftersom förhandlingarna med våra internationella partner förs parallellt med våra egna interna diskussioner. I går hölls ett toppmöte mellan EU och Japan i Prag. Det är tydligt att en finansiering av ansenlig omfattning kommer att krävas för att stötta det ambitiösa avtalet i Köpenhamn. EU har ett åtagande att axla sin beskärda del av detta, vilket naturligtvis också kräver en rimlig överenskommelse om intern fördelning av bördan.
Hur långt vi går vid Europeiska rådets möte i juni när det gäller EU:s interna arrangemang beror till stor del på hur långt våra internationella partner, inklusive USA, har gått och på läget i förhandlingarna inom den multilaterala ramen. Låt mig betona EU:s fortsatta vilja att uppvisa ledarskap, med målsättningen att nå ett ambitiöst resultat i Köpenhamn.
Det är lite för tidigt att på detta stadium gå in i detalj på dagordningen för Europeiska rådets möte i fråga om yttre förbindelser. Två viktiga toppmöten med tredjeländer kommer dock att hållas i Prag i slutet av denna vecka: ”Toppmötet om det östliga partnerskapet” den 7 maj och ”toppmötet om den södra korridoren - en länk mellan öst och väst” dagen därpå. Det är mycket troligt att Europeiska rådet kommer att diskutera uppföljningar till dessa möten, som är mycket viktiga för unionens intressen i ett långsiktigt perspektiv.
På liknande sätt kan vi vänta oss några debatter om trojka-toppmötena med Japan och Kanada och andra viktiga toppmöten och sammanträden som redan planeras för maj, inklusive med Ryssland. Dagordningen för de yttre förbindelserna kommer i alla händelser uppdateras utifrån den aktuella utvecklingen, närmare bestämt vid mötena i rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) i maj och juni, där man utöver den vanliga dagordningen ska hantera försvars- och utvecklingsfrågor.
Jag vill tacka för intresset för Europeiska rådets dagordning. Jag kommer att med nöje höra era inspirerande kommentarer och synpunkter under de följande diskussionerna.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Europeiska rådets nästa möte kommer att äga rum samma månad som valet till Europaparlamentet. Denna grundläggande omröstning kommer att hållas vid en tidpunkt då många av våra medborgare upplever stora svårigheter. Jag tänker särskilt på följderna av krisen för sysselsättningen, och vi kommer att få tillfälle att tala mer ingående om detta senare i eftermiddag.
Vårt agerande på krisen måste grundas på våra grundläggande värderingar i fråga om ansvar, solidaritet och social rättvisa. Denna kris är en möjlighet för oss att förnya den europeiska modellen för en social marknadsekonomi som är miljömedveten och grundas på våra principer.
Alla européer med mod och övertygelse måste vara beredda att engagera sig i detta. De måste förklara varför EU är så viktigt, varför medborgarna måste göra sitt och varför de måste rösta.
Mina damer och herrar! Ni kan med rätta vara stolta över det arbete som har uträttats. Under den valperiod som nu går mot sitt slut har det uträttats oerhört mycket. Parlamentet har visat beslutsamhet när det gäller att uppnå konkreta resultat som ligger i medborgarnas intresse. Man har visat att man har en ambitiös vision om vår gemensamma framtid.
Arvet från de senaste fem åren är mycket betydelsefullt. Historiska beslut har fattats för att bekämpa klimatförändringarna och förbättra vår energisäkerhet. Det har vidtagits åtgärder som har påverkat medborgarnas säkerhet och frihet direkt, och som också har lett till nya möjligheter för dem.
Grundläggande reformer har utförts på områdena för den inre marknaden, den sociala agendan, telekommunikation, energi, miljö och rättsliga och inrikes frågor. På alla dessa punkter bär den modernisering som EU har genomgått parlamentets prägel.
Under de senaste veckorna har ni också samarbetat med det tjeckiska ordförandeskapet för att nå överenskommelser i en lång rad centrala frågor. Hittills har redan nästan 50 lagstiftningsförslag från kommissionen slutgiltigt antagits genom medbeslutande under det tjeckiska ordförandeskapet.
Jag ska nämna några av dem som har legat centralt på dagordningen för den kommission som jag är ordförande för: den inre energimarknaden, sjöfartsskydd, åtgärder för att stärka regleringen och övervakningen av finansmarknaderna, och åtgärdspaketet på 5 miljarder euro för återhämtningsåtgärder för att omvandla Europa till en hållbar ekonomi.
Jag vill gratulera parlamentet och det tjeckiska ordförandeskapet, under ledning av Mirek Topolánek och Alexandr Vondra, till det arbete som de har uträttat. Jag är övertygad om att arbetet kommer att fortsätta på samma sätt till i slutet av juni.
Vi måste tala tydligt och med övertygelse till väljarna om detta resultatens Europa. Det kommer att ge oss möjlighet att ge ny stimulans till ett djärvt och självsäkert EU. Det behöver Europa. EU måste göra detta krisens och övergångens år till ett mer aktivt, mer uppfinningsrikt och mer beslutsamt år än någonsin.
Detta kommer att vara den vägledande principen för Europeiska rådet i juni. Vi kan inte tillåta oss att minska våra insatser. Vi måste lyckas, för Europas skull. Därför ska jag inte gå in på andra frågor - som Alexandr Vondra ändå har tagit upp - som t.ex. rådet för det östliga partnerskapet, som är mycket viktigt, utan jag ska koncentrera mig särskilt på de områden som enligt min uppfattning utgör en prioritering för Europeiska rådet i juni.
(EN) Europeiska rådet kommer att uppmanas att göra framsteg i ett antal kritiska frågor under de kommande månaderna och åren.
Det kommer att uppmanas att fortsätta arbetet för att vi ska kunna närma oss vårt mål, att se Lissabonfördraget träda i kraft. EU behöver de fördelar som detta fördrag kommer att föra med sig. Så vi måste inrätta det institutionella paket som vi kom överens om i december förra året och som stöddes av parlamentet, vilket handlar om att ordna med de rättsliga garantier som krävs för att gå vidare med omröstningsprocessen i Irland och att göra framsteg med åtgärderna för att säkra en smidig övergång och en institutionell stabilitet.
När det gäller klimatförändringarna behöver vi gå vidare mot ett ambitiöst avtal i Köpenhamn i december. Vi har visat att starka och trovärdiga mål är möjliga. Nu behöver vi uppmuntra de andra att hålla en jämförbar ambitionsnivå - och visa att vi är beredda att hjälpa de som behöver vår hjälp. Kort sagt behöver vi omsätta denna drivkraft i ett verkligt globalt resultat.
Även denna gång kommer oundvikligen den huvudsakliga inriktningen för Europeiska rådet att vara den ekonomiska krisen. Från första början har EU behövt anpassa sig till krisens olika krav: att stabilisera den omedelbara finansiella krisen, att återupprätta förtroendet för det finansiella systemet, att få bankerna att låna ut igen, att säkra globala åtgärder som motsvarar krisens globala omfattning och att ge omedelbar hjälp till dem som har blivit arbetslösa eller riskerar att mista jobbet.
Fram till Europeiska rådets möte kommer uppmärksamheten att främst inriktas på två områden. Det första är ett fortsatt arbete med att återuppbygga ett reglerings- och tillsynssystem - ett system som måste inge allmänheten och investerarna förtroende. Detta handlar inte bara om att bygga ett starkare system på lång sikt för att se till att vi inte äventyrar vår ekonomi på samma sätt igen. Det handlar också om att återupprätta förtroendet nu och visa marknaderna och allmänheten att EU vet vad som behöver göras.
Förra veckan kom vi med våra förslag om hedgefonder och ”private equity”, samt om chefslöner. Dessa förslag visar vår förmåga att vara en drivkraft för att åstadkomma de reformer som G20-länderna enats om och att sätta en standard för de åtgärder som vi förväntar oss att våra internationella partner också ska anta under de kommande månaderna. Kommissionen är faktiskt det första verkställande organet i världen som kommer med konkreta förslag i denna svåra och komplexa fråga. Kommissionen, parlamentet och rådet behöver ha ett nära samarbete under de kommande månaderna för att nå en överenskommelse om dessa förslag.
Nästa steg kommer att vara att i detalj beskriva hur vi tänker organisera tillsynen på EU-nivå. Det är ingen poäng med att gå som katten kring het gröt. Det nuvarande systemet med nationell tillsyn har misslyckats. Därför inrättade jag de Larosière-gruppen, för att bidra med tankar om hur man kan skapa ett effektivt europeisk tillsynssystem. I slutet av maj kommer kommissionen att presentera sin plan för hur man ska organisera ett sådant system för finansiell tillsyn i EU. Också här skulle jag önska att EU blir först med att vidta åtgärder på global nivå.
Det andra momentet är naturligtvis sysselsättningen. Vi kommer senare att diskutera toppmötet om sysselsättning mycket mer i detalj. Jag kan redan nu meddela att kommissionen kommer att följa upp detta möte med ett detaljerat meddelande före Europeiska rådets möte i juni. Jag anser bestämt att EU bör göra allt det kan för att hjälpa dem som drabbas allra hårdast i denna kris.
Vårt svar på krisen får inte begränsas till tekniska åtgärder för att hantera tillsynsproblem. Det måste grundas på våra nyckelvärderingar och detta måste tydligt framgå - värderingar såsom solidaritet, social rättvisa och ansvar, och även ansvar gentemot framtida generationer. Vi behöver ta detta tillfälle i akt för att återuppbygga grunderna till vår egen europeiska typ av sociala och ekologiska marknadsekonomi.
Detta bör vara det dominerande budskapet vid Europeiska rådets möte nästa nånad. ett aktivt EU, inriktat på framtiden, som arbetar hårt till förmån för medborgarna och som förtjänar medborgarnas förtroende.
Joseph Daul
för PPE-DE-gruppen. - (FR) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Informationen om Europeiska rådet, som kommer att avsluta det tjeckiska ordförandeskapet, är fortfarande ganska vag vad gäller både datum och innehåll. Dagens uppgift är därför svår, men det är ett tillfälle för oss att bekräfta prioriteringarna nu när vi närmar oss slutet av denna valperiod. Den första uppgiften vid Europeiska rådets möte i juni kommer att bli att nominera en ny ordförande för Europeiska kommissionen, i enlighet med resultatet i valet till Europaparlamentet.
Ordförandeskapet för rådet kommer, liksom 2004, att uppmanas välja en kandidat ur den största gruppen i Europaparlamentet att inneha denna betydelsefulla position, och sedan är det Europaparlamentets uppgift att yttra sig om detta val den 15 juli, vilket kommer att bli en av de första betydelsefulla åtgärderna under den nya valperioden.
Allmänheten klagar ofta över att EU inte har någon profil. Vi vill ge EU en profil genom att få ett slut på systemet med ett roterande ordförandeskap, och följaktligen bilda ett fast ordförandeskap. Denna åtgärd fastställs i Lissabonfördraget, och det skulle vara en positiv utveckling. Eftersom ordförandeskapet för kommissionen har en mandatperiod på fem år har EU redan en profil som alla känner till, och Europaparlamentets talman företräder för sin del 500 miljoner medborgare. Europeiska rådet i juni kommer att äga rum inom den rättsliga ramen för Nicefördraget, och det verkar som om vissa medlemsstater kommer att vara frestade att invänta Lissabonfördraget innan de fattar några institutionella beslut, och framför allt innan de utser en kommissionsordförande.
Det är också beklagligt att vi ännu inte vet om och när Lissabonfördraget kommer att träda i kraft, och vi måste uppenbarligen få det att träda i kraft utan ytterligare tvekan. Sköt vi upp valet till Europaparlamentet för att Lissabonfördraget skulle bli populärare inom Europaparlamentet? Nej, det gjorde vi inte. Och vår grupp väntar på att rådet ska ge klara besked så snart som möjligt i fråga om dess avsikter i denna institutionella fråga.
Ledamöterna i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater hoppas också uppriktigt att omröstningen i den tjeckiska senaten, som förväntas genomföras i morgon, kommer att bana väg för en kommande ratificering av Lissabonfördraget av det land som innehar rådets ordförandeskap. Det skulle vara en fantastisk gåva till den 1 juli, herr Vondra.
Jag vill också tala om hur mycket vi uppskattar ert sätt att leda parlamentets arbete under de första månaderna av detta ordförandeskap trots den svåra situationen, med energikrisen mellan Ryssland och Ukraina och, naturligtvis, finanskrisen. Ni betonade också betydelsen av kontinuitet i EU-politiken, och visade under toppmötet mellan EU och USA med Barack Obama i Prag på betydelsen av enighet mellan våra länder i fråga om förbindelserna med våra huvudsakliga partner. Jag hoppas att det tjeckiska ordförandeskapet avslutar lika positivt och konstruktivt som man har inlett. Det är Europeiska unionens trovärdighet som står på spel.
Europeiska rådet kommer naturligtvis också att diskutera den senaste utvecklingen i finanskrisen och de åtgärder som vidtagits på EU:s begäran för att rensa upp i internationella finanssystem. Jag vill berömma Europeiska kommissionens senaste förslag i detta avseende, i synnerhet när det gäller avgångsvederlag, bonus som betalas ut till affärsmän och riskfonder. Dessa åtgärder är alla sådana som leder i rätt riktning, genom att det införs bestämmelser på finansmarknaderna för att hjälpa oss att så snart som möjligt komma på rätt spår igen mot tillväxt och sysselsättning. Alla dessa åtgärder belyser återigen det faktum att alla som, ofta med demagogi, anklagar kommissionen och Europeiska unionen för paralysering eller svaghet har fel och för våra medborgare bakom ljuset.
När detta ordförandeskap går mot sitt slut och lämnar plats för det svenska ordförandeskapet kommer européer att uttrycka sin ståndpunkt i valet till Europaparlamentet, och jag hoppas att de val de gör kommer att hjälpa oss att tillsammans anta de viktiga åtaganden som väntar.
Hannes Swoboda
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman! Först och främst vill jag tacka er, herr Vondra, för ert personliga engagemang, eftersom det bara är tack vare det som det varit möjligt att driva igenom de stora lagstiftningspaketen under det tjeckiska ordförandeskapet. Detta vill jag tacka er uppriktigt för.
Jag vill dock ta upp det ni sa om utnämningen av en ny kommission. Ni sa att ni kommer att rådfråga parlamentet. Jag vill ge er, eller rådet, ett råd med en gång: ni vet mycket väl, och det gör ordförande José Manuel Barroso också, att vi vill se en ändrad kurs. Vi vill att kommissionen ska ändra kurs, att den ska fästa större uppmärksamhet vid socialpolitik än vad som har varit fallet tidigare.
Olyckligtvis är det som Charlie McCreevy har lagt fram i fråga om hedgefonder inte vad Poul Nyrup Rasmussen föreslog, och det är inget vi kan acceptera. Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater verkar ställa sig bakom det. Vi kan inte stödja ett direktiv som är som en schweizerost, med mer hål än innehåll. Vi har inget förtroende för McCreevys plan.
Jag vill återgå till samrådet, som ni kan få ta del av i dag. För oss innebär valet av riktning att socialpolitiken måste representeras i mycket högre grad i både kommissionens och rådets arbete. Enligt vår uppfattning måste ni också lita på kandidaten och ge denne befogenhet att ge den sociala styrkan högsta prioritet.
Om detta är alltför abstrakt så har vi, socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, sammanställt detta i ett ståndpunktsdokument med titeln ”För ett EU med sociala framsteg”. Det sträcker sig från en ändring av direktivet om utstationering av arbetstagare till det sociala kapitlet där, utöver fördragen, utöver Lissabonfördraget, detta EU:s sociala dimension också bör anges. Detta skiljer sig från det dokument som PPE-DE nyligen avslutade arbetet med i Warszawa. Om man jämför de båda dokumenten framgår en enorm skillnad. Vi engagerar oss tydligt i den sociala marknadsekonomin, och ”sociala” har tre understrykningar. I PPE-DE:s dokument nämns den sociala marknadsekonomin i vissa delar och den fria, dvs. otyglade, oreglerade marknadsekonomin i andra. Så vill inte vi ha det. Det är just det som är skillnaden mellan PPE-DE och vår grupp.
Jag vill säga några ord till om den ekonomiska situation som ni nämnde. Poul Nyrup Rasmussen kommer att uttrycka detta på ett klart och tydligt sätt. Utöver denna aktivitet, som Martin Schulz offentliggör och marknadsför över hela Europa i detta nu - jag ber er därför godta hans ursäkt - vill jag återigen klargöra följande: det framgår tydligt av finanskrisen att bristen på ekonomisk samordning, som inte bara kommissionen utan också rådet bär ansvar för, delvis är orsaken till det svaga sätt som vi hanterar denna kris på. Det skulle ha uppstått en kris på ett eller annat sätt, men att de instrument vi har inte räcker till för att motverka den, att vi fortfarande inte har gjort några framsteg i fråga om gemenskapsmedlen, är något som gör oss mycket nedslagna.
Den sista punkt som jag vill ta upp, eftersom den är av särskilt intresse för mig, är den stigande ungdomsarbetslösheten. Kommissionsledamot Vladimír Špidla uttryckte det tydligt: nu kommer en generation unga människor ut på arbetsmarknaden, och vad möter de? Massarbetslöshet bland ungdomar! Därför måste vi alla göra någonting åt detta. Alla - rådet, kommissionen och de enskilda regeringarna måste arbeta för att se till att det första som ungdomar får uppleva på arbetsmarknaden inte är arbetslöshet, utan fortbildning och vidareutbildning, så att de blir bättre rustade för arbetsmarknaden. Vi måste tillsammans sända detta budskap till ungdomarna, eftersom detta är oerhört viktigt för den sociala stabiliteten i samhället.
Graham Watson
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Vi närmar oss nästa möte med Europeiska rådet med en iver som är blandad med ambitioner. En viktig punkt på dagordningen bör förstås vara nomineringen av nästa ordförande för kommissionen, men denna nominering måste ses i ett sammanhang. Ordföranden stöds av kommissionsledamöterna och med tanke på dödläget i förhandlingarna om Lissabonfördraget vet vi ännu inte vilka som kommer att fylla dessa tjänster.
När vi nu ber EU:s medborgare att välja sina nya parlamentariker på bara fyra veckor gör vi det alltså med osäkerhet som grund, och vi riskerar att detta tomrum fylls av opportunismen hos EU:s motståndare. Det är dags att klargöra hur vi vill fortsätta. Joseph Daul uttryckte sin fasta föresats att den största gruppen ska föreslå kommissionens ordförande, precis som för fem år sedan. Min grupp håller med om detta. Nästa ordförande för kommissionen måste, oavsett när han eller hon utnämns, känna till den rättsliga grunden och tidsramen för utnämnandet av kommissionärskollegiet. Det logiska vore att alla nomineringar görs med Nicefördraget eller Lissabonfördraget som grund. Det är denna sorts säkerhet som medborgarna behöver. De medlemsstater som ännu inte har ratificerat Lissabonfördraget bör göra det för att underlätta denna uppgörelse. Den tjeckiska senaten kommer i morgon att rösta om fördraget, och en majoritet på tre femtedelar krävs. Om senaten samtycker kommer dokumentet att levereras till Vaclav Klaus, som genast kommer att underteckna det.
Den tjänstgörande ordförandens period har inte varit dålig. Som José Manuel Barroso sa har ett antal rättsakter slutförts på ett framgångsrikt sätt, men faktum är att vi - trots de bästa ansträngningar från dig och din grupp herr Vondra, och vi önskar er allt gott - har haft vår första euroskeptiska ordförande och en regering som störtade samman halvvägs genom ordförandeskapet. Dessutom, och jag är ledsen att behöva påminna er om detta, kan det ta lång tid att glömma Entropaskulpturen, oavsett hur mycket vi försöker. Så när ordföranden ersätter premiärministern, låt honom avsluta sin mandatperiod på ett positivt sätt. Låt honom skriva under Lissabonfördraget.
Oavsett vad Lissabonfördraget innebär kommer det inte att definiera kampanjen inför Europaparlamentsvalet. De europeiska väljarna är mindre intresserade av konstitutionella frågor än av praktiska lösningar på de problem de står inför. Därför uppmanar jag er att ta upp dessa problem på toppmötet. Europas ekonomi fortsätter att knaka på grund av lågkonjunkturen, och medborgarna behöver veta hur vi tänker lätta på denna börda. Min grupp välkomnar kommissionens förslag om hedgefonder som ett bra första steg. Europas miljö är fortfarande utsatt för fara, allt eftersom klimatkaoset närmar sig, och våra väljare måste få se att EU kan leda kampen mot detta. EU:s värden undergrävs genom de brott mot mänskliga rättigheter som begås på vår tröskel, och människor måste förstå att EU står fast vid sitt beslut att rätta till dessa missförhållanden. Detta är vår tids problem. Denna valkampanj måste visa att EU är vuxet uppgiften och att EU ensamt kan göra detta.
Brian Crowley
för UEN-gruppen. - (GA) - Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Vid det rådsmöte som kommer att äga rum nästa månad kommer det att fästas särskild fokus vid Europeiska unionens ekonomi. Det måste utarbetas förslag med hjälp av vilka ekonomin kan återgå till dess tidigare tillstånd. Förslagen måste genomföras omedelbart för att stimulera ekonomin.
för UEN-gruppen. - (EN) I dag, när vi talar om EU:s framtid, är 99 procent av de personer vi talar med, eller påstår att vi talar med, mer intresserade av sin egen framtid än EU:s. De är intresserade av den ekonomiska situationen och den osäkerhet vi upplever i dag. Allt för ofta verkar vi inom detta parlament, eller till och med inom EU:s institutioner, hänga upp oss på att få till stånd en ideologisk situation framför en annan ideologisk situation, i stället för att ta itu med de verkliga och krävande problem som människor står inför.
I det avseendet har vi redan sett ett bra ledarskap från kommissionen och från rådet, med tanke på deras första reaktion på ekonomikrisen. Bestämda, snabba åtgärder för att stabilisera banksystemet, bestämda, snabba åtgärder för att skapa säkerhet och trygghet på marknaderna inom EU, och framför allt ambition - en ambitiös syn på framtiden. Man har inte väntat med att reagera på eller bemöta händelser någon annanstans, utan i stället tagit ansvar för vad som ska hända.
I stället för att lägga skulden på någon av kommissionsledamöterna, och i stället för att göra det till partipolitik, som några har försökt i detta sammanhang, bör vi sträva efter att enas och hitta en ny väg för att ta itu med detta. När vi gör det måste vi vara innovativa, kreativa och framför allt måste vi vara ärliga när det gäller vad vi kan göra. Vi talar allt för ofta i ofullständiga meningar och framför ett spel för galleriet i stället för att ta itu med de faktiska händelser vi står inför.
Vi har gjort misstag tidigare. Att fela är mänskligt, att förlåta är gudomligt, som det gamla talesättet säger. Ännu viktigare är, enligt det gamla ordspråket, att vi alla ligger i rännstenen, men att några av oss tittar på stjärnorna. Detta är den drivkraft vi behöver för att kunna förbättra den ekonomiska situationen inom EU, skapa nya arbetstillfällen, nytt hopp och nya möjligheter så att den samlade visheten, styrkan och kraften som EU nu har kan användas till att göra gott, inte bara i Europa utan också i resten av världen, och så att EU kan föregå med gott exempel när det gäller vad som borde göras.
Till sist vill jag också tacka den tjänstgörande rådsordföranden, Alexandr Vondra, för hans bidrag till denna debatt i parlamentet, för den respekt och artighet som han alltid har visat och för att han, trots den svåra politiska situationen i hemlandet, har genomfört det tjeckiska ordförandeskapets program.
Nu när vi kämpar i detta kommande val vill jag avslutningsvis säga att jag inte, som vissa andra kolleger, har förmånen att stå med på en lista. Jag måste gå ut och träffa vanliga människor varje dag och ta itu med deras vardagsbekymmer. Det de oroar sig för är sina arbeten, sina lån och sina barns framtid, och det är det vi måste reagera på.
Monica Frassoni
för Verts/ALE-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! I morgon kommer ni att bestämma om ni ska godkänna Lissabonfördraget eller inte. Vi hoppas naturligtvis att ni ska rädda oss ur denna svåra situation.
Samtidigt kan man bara säga att den situation som vi befinner oss i i dag är ett ytterligare bevis på hur bristfälligt förfarandet för ändringsfördrag är. Förfarandet med enhällighet är ett misstag. Europaparlamentet gjorde det till en tvistefråga 1984 och föreslog, tillsammans med Altiero Spinelli, att fördragen skulle ratificeras av en majoritet, och den som inte ville ratificera dem skulle utan skrupler visas på dörren, med en överenskommelse om den vidare utvecklingen. Vi anser att detta skulle ha varit en konstitutionell reform för denna tidsperiod, och jag är rädd att parlamentet verkligen har förspillt ett tillfälle under denna valperiod att vara en drivande kraft för integration och en drivande kraft för en positiv fördragsreform genom att stå ut med detta bristfälliga förfarande.
Det stämmer att rådets ordförande också betonade att Europeiska rådets nästa möte kommer att äga rum efter valet till Europaparlamentet - och han sa också, och många av oss upprepade detta, att nämnda Europeiska råd ska utnämna nästa kommissionsordförande. Vi anser emellertid inte att detta är nödvändigt, i synnerhet inte om det inte står klart vad som kommer att ske med fördraget: enligt vår uppfattning bör endera hela kommissionen, inklusive dess ordförande, utses i enlighet med Nicefördraget, eller så bör ordföranden och kommissionen utses i enlighet med Lissabonfördraget. Jag anser att det skulle vara ett misstag att ”blanda och kombinera”. Det skulle vara att lura väljarna och allmänheten, eftersom det då skulle bli ännu mer uppenbart att denna institution bara är en dörrmatta när det gäller medlemsstaternas och regeringarnas intressen.
Herr Swoboda! Ni hackade lite på ordförande José Manuel Barroso för hans politik, men jag vill upprepa något som vår grupp har sagt sedan en tid tillbaka: om vi vill undvika att ordförande Barrosos politik återfår majoritet i Europaparlamentet så måste vi inte bara vinna Europavalet, utan också nominera en annan kandidat, något som er grupp vägrar att göra. Ordförande Barroso står uppenbarligen helt ensam i denna kampanj, och detta är enligt min uppfattning ett allvarligt misstag som jag anser er grupp vara huvudsakligen ansvarig för: problemet är inte stackars Charlie McCreevy, utan strategin under hela denna valperiod, insatserna från socialdemokrater som Günter Verheugen och andra saker som varken har imponerat på oss eller er under denna valperiod.
Jag vill mycket kort säga två saker om Europeiska unionens ledande roll, eller skenbart ledande roll, i fråga om klimatförändringar. En sak är klar: Europeiska rådet ville inte bidra med medel. Vi har följaktligen inte nått någon överenskommelse som det ser ut i dag, eftersom det är tydligt att vi inte kommer att nå ett avtal i Köpenhamn om vi inte erbjuder en ekonomisk uppgörelse, 100 miljarder euro, till länder som måste vidta åtgärder för att anpassa sig till och mildra klimatförändringarna, även om Förenta staterna sluter upp bakom oss. Eftersom vi gjorde oss så märkvärdiga i fråga om vår ledande roll kommer vi inte att lyckas nå ett avtal om vi inte kan lägga fram ett förslag om detta belopp och dessa åtgärder, och då kommer det största ansvaret att ligga hos européerna.
För att gå vidare till frågan om krisen på finansmarknaden så vill jag säga att vi är lite inkonsekventa, eftersom vi å ena sidan säger att vi absolut måste styra dem, begränsa dem och reglera dem, men vad är det å andra sidan vi föreslår egentligen, när vi t.ex. föreslår att Karibiska gemenskapen (Caricom) bör nå en överenskommelse i denna fråga? En fullständig avreglering av girokonton för alla invånare, av kapitaltransaktioner för investerare med praktiskt taget obegränsade tillgångar utan bestämmelser för finansiella tjänster: vi antar följaktligen bestämmelser både för finansiella tjänster och för klimatförändringar som vi sedan inte kan garantera efterlevnad av, varken i interna eller externa förbindelser. Enligt min uppfattning är Europeiska unionens verkliga problem i nuläget konsekvens.
Ilda Figueiredo
för GUE/NGL-gruppen. - (PT) Herr talman! Vid nästa rådsmöte måste den allvarliga ekonomiska och sociala situation som orsakats av kapitalistkrisen och den nyliberala politiken tas upp. Europeiska unionens ledare kan inte längre smita ifrån sitt ansvar. Det kan inte heller alla de som placerade skyddet av produktion och sociala och arbetstagares rättigheter i bakgrunden till förmån för Lissabonstrategins avreglering, de irrationella kriterierna i stabilitets- och tillväxtpakten och den strategi som Europeiska centralbanken har valt, med sitt falska oberoende som i själva verket bara har tjänat de ekonomiska och finansiella gruppernas intressen.
Europeiska kommissionens nuvarande prognoser, som visar på en nedgång av BNP med runt 4 procent detta år och en stabilisering först 2010, åtföljd av en förlust av 8,5 miljoner arbetstillfällen under dessa två år och en profetia om att arbetslöshetsnivån kommer att stiga till omkring 11 procent, är mycket allvarliga och visar hur ineffektiva de åtgärder som vidtagits hittills är.
Vem kan förhålla sig likgiltig till denna kraftiga ökning av arbetslösheten, som kan komma att uppgå till 30 miljoner arbetslösa i Europeiska unionen? Vi måste omedelbart bryta oss loss ur den nyliberala politik på gemenskapsnivå som har förvärrat kapitalistkrisen. Vi måste omedelbart prioritera skapande av arbetstillfällen med rättigheter för att skydda den gemenskapsbaserade produktionen, för att förbättra den offentliga sektorn och för en rättvis inkomstfördelning för att minska fattigdomen. Vi är i akut behov av att den ekonomiska och sociala sammanhållningen ska upphöra att bara vara ett uttryck utan någon tydlig innebörd, och att principen ”rädda sig den som kan” ska överges.
Vi behöver en extra EU-budget för att kunna garantera solidaritet med och ökat stöd för de personer som är hårdast drabbade och för de svagaste ekonomierna. Vi måste skapa arbetstillfällen med rättigheter till ungdomar, kvinnor och arbetslösa, öka befolkningens köpkraft, stimulera efterfrågan och stödja mikro-, små och medelstora företag.
I stället för att fortsätta insistera på utkastet till Lissabonfördrag måste vi respektera det irländska folkets suveräna beslut.
I stället för att fortsätta att insistera på att prioritera den finansiella sektorn måste vi sätta stopp för skatteparadisen och prioritera Europeiska unionens produktiva sektorer och avskaffa stabilitets- och tillväxtpakten och ersätta den med en pakt för social utveckling och sociala framsteg.
I stället för att fortsätta att liberalisera förordningar och öka flexibiliteten på arbetsmarknaden måste vi koncentrera oss på offentliga investeringar som kan stimulera de produktiva sektorerna, förhindra massuppsägningar, förkorta den genomsnittliga arbetsdagen med bibehållen lön, förhindra arbetslöshet och garantera allmän tillgång till offentliga tjänster av hög kvalitet inom hälso- och sjukvård, utbildning och yrkesutbildning, forskning, boende, rättsväsende och miljö.
Detta är vad våra medborgare förväntar sig av oss. Om vi vill att fler europeiska medborgare ska delta i valet till Europaparlamentet måste vi agera på ett sätt som allmänheten och arbetstagarna i våra länder vill och förtjänar.
Hanne Dahl
för IND/DEM-gruppen. - (DA) Herr talman! Toppmötet om sysselsättning hade egentligen planerats till den 7 maj i Prag. Som vi alla vet har sysselsättningen varit en regelbundet återkommande fråga på dagordningen för vårtoppmötet. Där har medlemsstaternas ledare diskuterat den så kallade Lissabonstrategin, som är EU:s plan för fler och bättre jobb. Det är också det forum där företrädare för parterna på arbetsmarknaden fick möjlighet att framföra sina åsikter om sysselsättningen. Det kommer emellertid inte att bli något stort, gemensamt toppmöte om den stigande arbetslösheten i Europa. I stället kommer det att bli ett ministertrojkamöte, vilket är mycket mindre ambitiöst. De högsta beslutsfattarna i EU har följaktligen valt att inte sända en tydlig signal inför valet till Europaparlamentet. Det är nästan så att man tror att de gör det med flit!
Generalsekreteraren för Europeiska fackliga samorganisationen (EFS), John Monks, lät mig vid ett möte med honom förstå att detta tillkännagivande är en mycket dålig signal till arbetstagarna. Monks tvivlar inte på att det kommer att ge intryck av att EU:s ledare inte bryr sig tillräckligt mycket om arbetslösheten. Arbetstagarna känner att de inte har möjlighet att göra sina röster hörda på den högsta nivån. Enligt kommissionen kommer arbetslösheten att stiga med 11 procent 2010 - ett antal av mina kolleger i parlamentet har redan berört detta - och budgetunderskottet kommer att öka betydligt till 7,5 procent av bruttonationalprodukten. Detta är inte en alltför hög beräkning, snarare motsatsen. Det är en betydande utmaning för det befintliga gemensamma valutasystemet.
En rad länder har mycket stora problem med euron. Till dessa länder hör Irland, Medelhavsländerna och länderna i Östeuropa, och problemen har förvärrats betydligt av den internationella finanskrisen. Länder som inte tillhör euroområdet, som t.ex. Storbritannien, Danmark och Sverige, klarar sig bra. Jag anser följaktligen att man vid toppmötet i juni kan komma att undvika att inta en ståndpunkt i fråga om att det råder så många inre spänningar i eurosystemet. Vid toppmötet i juni måste det hållas ett anförande om hur de länder som har särskilt stora problem ska kunna frigöra sig från eurons järngrepp.
Man kan naturligtvis välja att inrätta en ”ekonomisk styrgrupp”, men jag har ännu inte hört talas om något land som vill lämna över en väsentlig del av sin finanspolitik till EU - inte ens den starkaste nationen i EU, Tyskland. Jag vill därför ställa följande fråga: hur många människor i EU ska behöva bli offer för ett eurosystem som i själva verket innebär att människor i Europa blir offer för de hopplösa kriterierna i stabilitets- och tillväxtpakten? Situationen är särskilt akut i Irland, Grekland och i ett antal andra länder, vilket nämndes tidigare. Jag anser att dessa länder måste få veta att de naturligtvis kan frigöra sig från eurons strikta krav, även om det inte finns någon klausul om tillbakadragande från eurozonen. Jag anser att det är dags för länderna att kunna fastställa sin egen sysselsättningspolitik.
Jana Bobošíková
(CS) Herr rådsordförande, premiärminister Vondra! Även om ni företräder en regering som misslyckats befrias ni inte från det ansvar ni bär, inte bara gentemot Tjeckiens invånare utan mot hela Europeiska unionen. Jag uppmanar er därför att sätta stopp för den odemokratiska och felaktiga marknadsföringen av Lissabonfördraget och att informera medborgarna om de verkliga förhållandena. Tala om för dem att Europeiska unionen fungerar effektivt också i en finanskris, att de nödvändiga åtgärderna vidtas, att medlemsstaterna kan hjälpa varandra och att Lissabonfördraget är fullständigt onödigt i detta avseende. Ni bör offentligt ta tillbaka det tjeckiska ordförandeskapets skandalösa hävdande att den som inte accepterar Lissabonfördraget bör gå ur unionen. Ni bör helt enkelt säga att de rättsliga trumfkorten nu tillhör dem som inte ratificerade Lissabonfördraget, dvs. irländarna och andra fritänkande folk. Ni bör säga att de befintliga fördragen inte kan upphävas ensidigt och att ett utträde ur EU bara är möjligt med alla medlemsstaters medgivande, och att ingen medlemsstat följaktligen kan uteslutas från EU utan sitt eget medgivande.
Slutligen, premiärminister Vondra, bör ni ta tillbaka ert felaktiga påstående att 25 länder har godkänt Lissabonstrategin. Om ni känner till utvecklingen så vet ni att det är sex länder som inte har genomfört ratificeringen, bland annat Tyskland och Polen. Glöm inte heller att Lissabonfördraget inte bara förkastats av det irländska folket, utan också av t.ex. den framstående tyske vänsterpolitikern Oskar Lafontaine, av den framstående kristdemokratiske politikern och tidigare ordförande för den tyska författningsdomstolen och Tysklands tidigare förbundspresident, Roman Herzog, och av Graf von Stauffenberg, före detta ledamot av Europaparlamentet och son till Adolf Hitlers tilltänkte mördare. Sist men inte minst förkastas det av presidenten i ert eget land, Václav Klaus. De argument som dessa personer har framfört har en gemensam nämnare: oron över följderna av medlemsstaternas enorma suveränitetsförlust för EU-medborgarnas vardag.
Premiärminister Vondra! För 20 år sedan bidrog ni personligen till att störta en regim som förtryckte sina grannar, föraktade landets invånare och ljög för sitt folk. Detta är ni värd respekt för. Därför förstår jag inte varför ni nu sänker er till att använda samma metoder. Ni ställer er bakom argumenten från alla de som jämför Europeiska unionen med det socialistiska rådet för ömsesidigt ekonomiskt bistånd och som jämför Bryssel med Moskva. Jag vill påpeka att det tjeckiska ordförandeskapets rykte inte har försvagats av den tjeckiska regeringens sönderfall utan av de påfallande påtryckningar som Irland utsätts för och som det tjeckiska ordförandeskapet delvis är ansvarigt för. För att inte tala om de lögner om Lissabonfördraget som uttalats av de högsta företrädarna för ordförandeskapet - lögner med vilka ni misskrediterar Europeiska unionens demokratiska process. Ni må ha avgått, men ni har fortfarande ansvar. Jag ber er att se till att det Europeiska rådets sista möte under det tjeckiska ordförandeskapet fyller sin funktion på ett sådant sätt att den prägel som vårt land lämnar inte är en prägel av totalitarism, tvång och lögner utan av respekt för demokrati, frihet och, framför allt, sanningsenliga uppgifter. Det är bara på detta sätt som ni kan bekräfta att de demonstrationer som ägde rum för 20 år sedan, då människor rasslade med sina nycklar på torgen i städerna, inte var förgäves.
Timothy Kirkhope
(EN) Herr talman! Det tjeckiska ordförandeskapet har uppnått viktiga resultat i svåra tider och detta beror inte minst på den skicklighet som premiärminister Mirek Topolánek och minister Alexandr Vondra, som är med oss i dag, har visat. Jag vill ta detta tillfälle i akt att gratulera dem och tacka dem för deras arbete under de senaste fem månaderna.
Den ekonomiska situationen kommer otvivelaktigt att dominera toppmötet i juni, vars inriktning givetvis kommer att vara åtgärder på kort och medellång sikt för att få konsumenterna att göra av med pengar och bankerna att låna ut pengar igen. Man bör dock också vid detta möte titta på hur EU kan hjälpa företagen på lång sikt. För vissa små företag innebär detta att förbättra tillgången till finansiering och att maximera deras möjligheter på den inre marknaden, men för många innebär det helt enkelt att politikerna förenklar regelverket.
Det är därför EU inte får gå en socialistisk väg nu i juni. Den ekonomiska krisen har fått socialisterna att visa sin rätta färg. De anser att politikerna ska diktera hur många timmar man får arbeta. De anser att fackföreningarna ska bestämma ens arbetsförhållanden. Framför allt anser de att de, och inte folket, vet bäst. Inget symboliserar ”politiker vet bäst”-attityden så bra som debatten om arbetstidsdirektivet nyligen.
De konservativa parlamentsledamöterna var nöjda förra veckan när de kunde avfärda det sista försöket från brittiska Labour-parlamentsledamöter att skrota Storbritanniens untantagsklausul för direktivet. I Storbritannien använder tre miljoner människor undantagsklausulen. Landets företag, arbetstagare och allmännyttan förlitar sig på denna möjlighet.
Det tjeckiska ordförandeskapet är på arbetstagarnas sida i denna debatt, och jag gratulerar ordförandeskapet till att ha hjälpt oss att avfärda detta senaste angrepp av socialisterna. Jag uppmanar rådet att på mötet i juni lösa denna fråga en gång för alla, och att klargöra att det är arbetstagarna, inte politikerna, som ska bestämma sin arbetstid.
Poul Nyrup Rasmussen
(EN) Herr talman! Jag står här med en känsla av att jag befinner mig på en annan planet och undrar vad det är som händer. Det är underligt. Vi befinner oss i den värsta krisen sedan 1929. För två dagar sedan sa Joaquín Almunia att vi kommer att ha en nedgång på 4 procent i år, och nästa år kommer vi att ha 27 miljoner arbetslösa. Herr Barroso, jämfört med de senaste två åren - detta år och året innan - motsvarar det en ökning på 10 miljoner arbetslösa.
Och vad hör jag? Ingenting! Ingenting! Jag hör att avsikten är att ha ett budskap och jag hör att ni tänker göra något för att hjälpa dem som lider mest. Men får jag påminna er om att en arbetslöshet på 11,1 procent nästa år betyder 27 miljoner arbetslösa? Får jag påminna er om att ni på G20-toppmötet, med visst motstånd från några av Europas ledare, accepterade att vi, om det finns en orsak, är villiga att arbeta hårdare för att få en hög ekonomisk tillväxt?
Kommissionsordförande, jag har 27 miljoner goda anledningar att göra större ansträngningar. Det är därför jag vädjar till er i dag. Jag vet att ni är en förnuftig man. Jag vet att ni lyssnar på argument. Får jag lägga fram följande förslag för er? Jag föreslår att ni håller tre mycket noggrant planerade toppmöten före toppmötet i juni, med en utvald grupp personer, där ni formulerar en ny återhämtningsplan - en återhämtningsplan som motsvarar en ökning på 2 procent i faktisk efterfrågan, med 0,5 procent finansiering på EU-nivå - till hälften finansierad av medlemsstaterna och till hälften av gemenskapen. Till denna lägger ni till en ny social handlingsplan som tar hand om de enorma kostnaderna för arbetslöshetskrisen och för övergången till en intelligent arbetsfördelning samtidigt som ni använder Erasmusprogrammet för att se till att unga personer i stället för att vara arbetslösa anvisas en utbildningsplan. Och till sist föreslår jag att ni, som ni själv indirekt sa i dag, på allvar föreslår eurobonds på ett välriktat, välgjort och välplanerat sätt för att ta hand om de länder som inte kan finansiera sin egen återhämtningsplan.
Vi kan klara det om vi fattar ett nytt beslut. Vi kan klara det om vi har en bra krishantering och vi kan klara det om vi säger: låt oss inte börja med att fråga Berlin, London eller Paris vad vi ska göra, låt oss börja med att visa kommissionens ledarskap och presentera ett förslag som inte är avsett att passa alla. Till en början kommer inte alla att vara glada, men det är en nödvändig förutsättning för att föra Europa ut ur denna fruktansvärda ekonomiska kris.
Elisa Ferreira, vår utmärkta föredragande, har tillsammans med majoriteten av Europaparlamentet presenterat en ny, stark återhämtningsplan. Så detta är inte bara socialistgruppens, Europeiska socialdemokratiska partiets, ställning utan en gemensam önskan att ni ska göra mer. Var snäll och gör det. Ledarskap handlar om att ta chanser och risker, att leda.
Andrew Duff
(EN) Herr talman! Jag föreslår inte att ni ska utöva påtryckningar på de tjeckiska senatorerna eller det irländska folket under debatten i eftermiddag, så jag ska öka pressen på kommissionen - och i synnerhet på ordföranden.
Man förväntar att Europeiska rådet ska nominera ordförande José Manuel Barroso till en andra period. Och under sådana omständigheter förväntar vi oss att se och diskutera ett manifest från ordföranden. Kommer han att publicera ett sådant program och vad kommer det att innehålla? Huvudsakligen och säkerligen kommer det att dra slutsatser från det finansiella kaoset och den ekonomiska krisen, särskilt eftersom vi närmar oss budgetöversynen före 2012.
Vi måste ändra budgetens storlek och form så att den på ett rakare sätt speglar våra viktigaste politiska prioriteringar. Den nya kommissionen bör propagera för en överföring av medel från nationell nivå till EU-nivå för kostnadseffektivitet och mervärde. Den bör, som ett viktigt mål, inbegripa utökande av euroområdets storlek och stöd för en mycket starkare eurogrupp, bunden till en mycket stramare finanspolitisk disciplin och en gemensam ekonomipolitik, inte enbart den dåligt samordnade makroekonomiska politik på nationell nivå som vi har nu.
Och ja, den bör inbegripa ett förslag för att öka eurobonds, samt ökad federal övervakning för den finansiella sektorn och lämpliga finanspolitiska stimulansmedel, åtföljt av lämpliga stimulansåtgärder för handeln genom ett återupptagande av Doha-förhandlingarna.
Georgios Toussas
. - (EL) Herr talman! Det enda som Europeiska rådets toppmöte den 18 juni kan tillföra är nya påfrestningar för arbetarklassen och klasser på gräsrotsnivå och nya subventioner och mer stöd åt monopolgrupperna i Europeiska unionen. Europeiska unionen och medlemsstaternas regeringar tjänar genomgående kapitalets intressen och arbetstagarna får betala priset för kapitalistkrisen. Vi vet alla vad detta innebär: massuppsägningar, stigande arbetslöshet, drastiska nedskärningar i löner och pensioner, nya betungande skatteåtgärder, avskaffande av åtta timmars arbetsdag, indelning av arbetstiden i aktiv och inaktiv arbetstid, en ökning av obetald arbetstid och en 78-timmars arbetsvecka och en allmän tillämpning av flexicurity, vilket innebär minimala arbetsmarknadsrelationer, tidsbegränsad anställning på deltid, ihållande arbetslöshet, en attack mot kollektivavtalen och ytterligare privatisering av försäkrings- och pensionssystem, hälso- och sjukvård, välfärd och utbildning å ena sidan och stödpaket och paket för skatteundantag för monopolen å andra sidan.
Det kommande toppmötet om sysselsättning den 7 maj förbereds utifrån denna strategi som går ut på att tjäna kapitalets intressen. Samtidigt trappas imperialistiska aggressioner och Europeiska unionens militarisering upp. Införandet av Lissabonstrategin främjas, trots och i strid mot medborgarnas önskemål och det motstånd de gett uttryck för i folkomröstningar, som t.ex. i Frankrike, Nederländerna och Irland. Antikommunisthysterin och den outsägliga och vulgära jämförelsen mellan fascism och kommunism håller på att bli en officiell politik inom Europeiska unionen och medlemsstaterna, som riktar in sig på kommunistpartierna för att angripa arbetstagarnas grundläggande rättigheter och insatser. I slutet av denna valperiod måste arbetstagarna utvärdera Europeiska unionen utifrån kriteriet om deras vardag och livserfarenhet. Vilka förmåner har arbetstagarna fått? Vilka förmåner har monopolen fått?
Frank Vanhecke
(NL) Fru talman! Vi tar nu faktiskt avsked av det tjeckiska ordförandeskapet, som inleddes lysande med president Václav Klaus tal i denna kammare i en ganska lågmäld ton. Detta tal följdes olyckligtvis nästan inte upp av något av betydelse.
Om det tjeckiska ordförandeskapet också ratificerar Lissabonfördraget i morgon kommer det att innebära att vi blev totallurade i början. Officiellt befinner sig EU dock i en återvändsgränd. Vad vi verkligen behöver är en union som är beredd att begränsa sig till sina huvuduppgifter och inte är fast besluten att agera som en blivande superstat.
I nuläget befinner vi oss i en särskilt skrämmande ekonomisk kris, med en enormt kraftig ökning av arbetslösheten i Europeiska unionen, och det är inte över än. Ett europeiskt råd bestående av stats- och regeringschefer som i detta läge inte lyckas komma fram till att det exempelvis är ett misstag att eftersträva ökad invandring och att överväga en integrering av Turkiet, ett land som fortfarande ligger långt bakom oss i fråga om ekonomisk utveckling, är i mina ögon ett obegripligt råd, som i varje fall begår ett synnerligen allvarligt misstag.
Alojz Peterle
. - (SL) Jag tycker verkligen att det tjeckiska ordförandeskapets ambitioner är hedervärda, och jag välkomnar de fantastiska resultat som det har uppnått under en svår period. Jag anser inte att det kommande bytet av ordförandeskap och valet till Europaparlamentet bör begränsa räckvidden för EU:s ambitioner i fråga om att möta utmaningar som definitivt kräver en högre grad av gemensam politik. Jag ska inte upprepa hur viktigt det är i detta avseende att vi ratificerar Lissabonfördraget.
Det gladde mig att höra att både premiärminister Alexandr Vondra och kommissionens ordförande José Manuel Barroso talade om målsättningar. Om vi ska lyckas i kampen mot klimatförändringar måste vi sätta upp höga mål i Köpenhamn. Dessa mål är av avgörande betydelse för en framgångsrik ekonomisk omstrukturering. Vi vet alla att den japanska ekonomins konkurrenskraft faktiskt stärktes för första gången när den japanska staten för många år sedan fastställde höga miljömål.
Jag vill också tillägga att vissa personer nu bestrider hållbarheten hos den europeiska sociala modellen. Det är naturligtvis lätt att inrätta en sådan modell vid ett ekonomiskt uppsving och under årtionden av positiv tillväxt, men enligt min uppfattning är det just under lågkonjunktur som styrkan hos den europeiska sociala modellen och modellen för den sociala marknadsekonomin måste bli märkbar. Jag tror fullt och fast att vi kommer att kunna övervinna också denna utmaning, och jag hoppas att vi kommer att kunna använda oss av denna krisperiod för att förbättra vår utvecklingsstrategi. Jag hoppas också att vi kommer att kunna fastställa miljödimensionen av denna strategi, inte bara den sociala dimensionen.
Robert Goebbels
(FR) Fru talman, herr Vondra, herr Barroso, mina damer och herrar! Världsekonomin störtar längre och längre ned i en allvarlig lågkonjunktur. Trots ett stort antal toppmöten och andra möten mellan olika parter fortsätter den försvagade ekonomiska verksamheten att vara en hög prioritering i Europa och resten av världen.
De olika planerna för en ekonomisk återhämtning har i bästa fall fördröjt denna nedstigning i underjorden, men det syns fortfarande inga tecken på återhämtning. Vad som är ännu värre är att arbetslösheten fortsätter att stiga och kommer att överstiga 25 miljoner, och kanske till och med 27 miljoner arbetslösa i Europa detta år, som Poul Nyrup Rasmussen framhöll.
Men i stället för att betona den dramatiska situationen inom sysselsättning föredrar stats- och regeringscheferna att sysselsätta sig med ”storpolitik” i fråga om framtida förbindelser med vissa länder vid unionens östra gräns vid det kommande toppmötet i Prag.
Goda grannskapsförbindelser är definitivt mycket viktiga, men nu måste vi tala klarspråk: parlamentet har vid ett flertal tillfällen angett att man motsätter sig all framtida utvidgning av unionen om inte en institutionell reform genomförs som förutsättning, som gör det möjligt för de 27 nuvarande medlemsstaterna att fungera mer effektivt.
Jag vill tillägga att all eventuell framtida utvidgning måste föregås av en grundläggande reform av budgetramen och av en lämplig ökning av unionens budget. Diplomati utan finansiella resurser är inte annat är en meningslös gest.
Unionens tjeckiska ordförandeskap skulle ha bidragit mer till EU:s ambitioner om det i stället hade organiserat ett toppmöte där enbart sysselsättning behandlades. Jag inser dock att Sarkozy, som föredrar publicitetsjippon framför riktigt politiskt arbete, saboterade detta toppmöte som det fanns så stort behov av, och jag hoppas att EU:s väljarkår kommer att använda sina röster i juni för att utse ledamöter som kan fastställa EU:s verkliga prioriteringar: sysselsättning, sysselsättning, sysselsättning, socialt skydd och skydd av köpkraften.
Jag håller inte alltid med min premiärminister, JeanClaude Juncker, men han har verkligen rätt när han förutspår, och jag citerar, ”en social kris i händelse av den våldsamma ökning av arbetslösheten som förväntas under de närmaste månaderna”. Därför har de europeiska ledarna dragit sig undan krisen genom att begränsa sig till ett informellt sammanträde om sysselsättningsfrågan, och nu riskerar de en mycket allvarlig social och politisk kris.
Margarita Starkevičiūt
(LT) Den 9 maj 1950 lade Robert Schuman fram ”Schumanplanen”, i vilken grunden lades för ett ekonomiskt samarbete mellan Europas nationer. Europas stora politiker och tänkare förstod mycket väl att den styrka som skulle kunna ena Europa var en gemensam strategi i fråga om ekonomiska problem. Mellanstatliga finansiella och ekonomiska grupper, som har skapat mervärde och jobb, utgjorde grunden för denna strategi.
Medlemsstaterna har rubbat dessa europeiska gruppers verksamhet genom att genomföra sina egna nationella ekonomiska återhämtningsplaner. Som en följd av detta upplever vi många problem som vi kommer att få känna av i ännu högre grad om vi inte kan återuppbygga samordningen av den ekonomiska politiken på EU-nivå.
Jag hoppas att det kommer att finnas människor som Robert Schuman, Jean Monnet och Konrad Adenauer bland Europas nya ledare, som ser längre än sina egna nationella intressen.
Tunne Kelam
(EN) Fru talman! Jag vill gratulera det tjeckiska ordförandeskapet till initiativet att främja det östra partnerskapet, som snart kommer att införas, och jag vill uppmana medlemsstaterna att engagera sig fullt ut i detta initiativ. Våra grannar i öst måste framför allt känna sig som jämställda samarbetspartner som verkligen accepteras som långsiktiga bundsförvanter.
Jag håller med om att det östra partnerskapet bör styras av principerna för gemensamt ägande, differentiering och villkorlighet. Men huvudmålet är att få en övertygande seger för demokratisering och tillämpande av rättsstatsprincipen i dessa länder. När det gäller Vitryssland behöver vi en stegvis utveckling genom att reagera på varje tecken på konkret utveckling mot demokrati från Vitrysslands nuvarande ledare.
En av de viktigaste aspekterna för det östra partnerskapet kommer att vara visumfrihet. Jag vill påminna er om kommissionens förslag från december förra året om att ta bort alla viseringskrav för medborgare i de sex framtida samarbetsländerna. Tyvärr ersattes denna revolutionerande taktik med en mer blygsam sådan - ett erbjudande om att införa långsiktigt förenklade viseringsförfaranden som fastställs från fall till fall. Om det östra partnerskapet ska bli framgångsrikt behövs dock beslutsamhet från vår sida och en positiv öppenhet.
Det är mycket viktigt att motivera våra partner att helt binda sig till EU:s värderingar och bestämmelser. Detta gäller särskilt Ukraina. Vi kan inte inleda det östra partnerskapet med vaga och osäkra budskap om Ukrainas framtid. Ett demokratiskt och starkt europeiskt Ukraina är viktigt för ett demokratiskt, pålitligt och laglydigt Ryssland.
Jo Leinen
(DE) Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Vid toppmötet i juni kommer Lissabonagendan att behöva diskuteras igen - förhoppningsvis för sista gången innan den träder i kraft. Herr Vondra! Jag önskar er lycka till i den tjeckiska senaten i morgon. Jag hoppas att det går bra, och sedan är det bara folkomröstningen på Irland kvar. Sedan skulle ni vara tvungna att förhandla om garantipaketet med Irland. Därefter måste vi naturligtvis uppfylla förväntningarna hos den irländska befolkningen och den irländska regeringen. Vi måste dock akta oss för att skapa nya hinder för de andra medlemsstaterna, t.ex. om en av dessa garantier sedan skulle behöva ratificeras igen i samtliga stater. Ni kanske kan tillägga något om hur detta paket förbereds inför juni.
För det andra är vi naturligtvis intresserade av utnämningen av kommissionens nya ordförande. Vi, Europaparlamentet, vill nå en överenskommelse med rådet om förfarandet för juni/juli. Vi vill att samråd ska tillämpas, i enlighet med bestämmelserna för framtiden i Lissabonfördraget. Skulle ni kunna säga någonting om detta också, herr rådsordförande?
Olle Schmidt
Tack fru talman, herr kommissionsordförande, herr minister. En av huvudpunkterna på toppmötet i juni lär bli att utse en ny kommissionsordförande. I media har sagts att socialisterna inte kommer att rösta för omval av er, herr ordförande Barroso, om ni inte lovar att öppna det s.k. utstationeringsdirektivet.
Detta är ju en märklig diskussion. Den hållning som kommissionen tidigare har haft har varit att försöka att undvika att öppna ett mycket komplicerat och politiskt känsligt direktiv och i stället se till att de medlemsstater som har problem med att uppfylla direktivets krav ändrar i sina egna nationella lagar. Herr Barroso, jag vill fråga er mycket konkret med tanke på den kommande valrörelsen: står kommissionen och ni fast vid den uppfattningen att det i dagsläget inte finns anledning att öppna utstationeringsdirektivet?
Pervenche Berès
(FR) Herr talman, herr Vondra, herr Barroso! EU:s kronologiska översikt förvånar mig något. Kommissionen presenterar ekonomiska prognoser och förutspår att utsikterna för tillväxt i Europeiska unionen och euroområdet kommer att sjunka från minus 1,9 procent till minus 4 procent på mindre än tre månader, och när finansministrarna möts kommer de mest angelägna områdena att vara livsdugligheten på lång sikt, de offentliga finansernas kvalitet och genomförandet av strukturreformer. Ni måste skämta.
I valkampanjen ställer väljarna raka frågor. Var är EU? Vad gör EU? Vilka förslag har José Manuel Barroso lagt fram för att hjälpa dem som kan vara arbetslösa i morgon?
Vi befinner oss i en situation där det verkar bli alltmer uppenbart att den strategi som den nuvarande kommissionen har valt, under ledning av herr Barroso, i själva verket är en ”japansk strategi”, med andra ord ett agerande som sker för sent och på ett ineffektivt och dyrt sätt. Detta är inte vad vi vill ha.
Jag vill också säga till er, herr Barroso, eftersom detta utan tvekan kommer att bli sista gången jag ser er här i kammaren, att ert svar på utmaningen med direktivet om hedgefonder och investeringsfonder är totalt oacceptabelt. Ni säger att vi kanske inte borde ha kommenterat det pågående arbetet inom kommissionen. Vilken sorts text hade det blivit om vi inte hade uppmärksammat er på detta? Er slutsats i denna fråga är att tro att ni kan lagstifta om den, men ni lagstiftar bara gentemot förvaltarna och ni gör ingenting för att ingripa i fråga om det faktiska tillståndet i dessa fonder. Ni tänker bara på att skydda investerarna, medan man också måste arbeta för en prisstabilitet. Ni har inte förstått vad detta handlar om, herr Barroso.
Georg Jarzembowski
(DE) Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Uttalandena av rådet och kommissionen om förberedelserna för Europeiska rådets möte var en stor besvikelse för dem av oss som är intresserade av transportsektorn.
Det är i synnerhet av avgörande betydelse under den globala ekonomiska kris som råder i nuläget att uppgradera transportinfrastrukturen i tillräcklig grad - järnväg, vägar, inre vattenvägar, sjöfart, hamnar och flygplatser - och att utveckla en långsiktig europeisk transportpolitik med intelligent transport och intelligenta logistiksystem för det uppsving i handeln inom Europeiska unionen och i import och export som förhoppningsvis kommer att äga rum snart.
Dessutom förväntar sig våra medborgare tydliga uttalanden från Europeiska unionen om hur transportvolymen ska kunna hanteras på ett miljövänligt sätt, inte med statligt styrda instrument utan med marknadsbaserade instrument. Ett bra exempel på detta är inrättandet av det system för handel med utsläppsrätter för luftfart från och med 2012 som precis har slutförts av de europeiska institutionerna.
Det behövs dock fortfarande bestämmelser, bland annat för sjöfarten. Därför krävs en miljöanpassad effektivisering av transportpolitiken. Detta ämne är viktigt, herr rådsordförande, eftersom det är nödvändigt att diskutera och enas med de mest betydelsefulla tredjeländerna, som t.ex. USA och Japan, men också Ryssland, Kina, Indien och Brasilien, om liknande lösningar för en miljöanpassad effektivisering av transporter. Det är det enda sättet att uppnå en global miljömässig förbättring. Det är det enda sättet att undvika ensidiga bestämmelser som snedvrider konkurrensen till nackdel för den europeiska ekonomin.
Därför vädjar min grupp till Europeiska rådet - och jag hoppas att ordföranden för rådet kommer att ta upp detta - att vid det kommande rådsmötet diskutera och förbereda balanserade strategier för en global och miljövänlig transportpolitik före klimatkonferensen i Köpenhamn. Om vi vill lyckas i Köpenhamn måste vi också diskutera en miljöanpassad transportpolitik.
Enrique Barón Crespo
. - (ES) Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Europeiska rådets möte den 18-19 juni kommer att hållas två veckor efter valet till Europaparlamentet, och i en demokrati är val grundläggande.
Jag vill tacka rådets ordförande, som kommer att få klartecken från den tjeckiska senaten i morgon för en ratificering av Lissabonfördraget. Nu behöver kejsaren i slottet i Prag bara bevärdiga sig att underteckna fördraget, men vi verkar i alla fall göra framsteg.
Nu till en viktig punkt: valet kommer att hållas inom ramen för Nicefördraget, men nästa mandatperiod kommer att administreras inom ramen för Lissabonfördraget. Ur en demokratisk synvinkel innebär detta att kommissionen får större makt än under den förra mandatperioden, och jag vänder mig nu till en av kandidaterna, herr Barroso: ni har varit en kandidat sedan i söndags, men ni är redan tjänstgörande ordförande. Enligt min uppfattning skulle det vara förståndigt av er att, utan att dra fördel av kommissionens enheter utan i stället i egenskap av ledare för gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, ställa er frågan vilka de ekonomiska och sociala lösningarna skulle kunna vara på de problem som vi har för närvarande och på den kris som vi befinner oss i. Jag anser att detta är mycket viktigt för att förhindra att vi hamnar i en situation där Europeiska rådet vill att parlamentet bara ska rådfrågas (jag vill påminna er om Buttiglionifallet).
Fru talman! Jag vill be er, i mitt sista anförande för Europaparlamentet, att ni talar med parlamentets talman och säger till honom att det är oerhört viktigt att han nämner vid Europeiska rådet att nästa parlament kommer att sakna 19 ledamöter, eftersom Lissabonfördraget inte har ratificerats än. Detta är en avgörande fråga för demokratin, och jag anser att parlamentets talman bör försvara den.
Íñigo Méndez de Vigo
. - (ES) Fru talman! Först och främst vill jag tacka Enrique Barón Crespo för hans karriär inom EU och allt han har gjort för Europaparlamentet. Vi kommer verkligen att sakna honom.
Den 9 maj firar vi ”Europadagen” i alla EU-medlemsstater, men sanningen att säga borde vi någon gång ibland ha en ”icke-unionsdag” för att ta reda på hur Europa skulle se ut om Europeiska unionen inte existerade.
Enligt min uppfattning har det emellertid rått en viss valfeber i parlamentet i dag, och jag har fått intrycket att mycket av den kritik som vi hört här, framför allt den om Europeiska kommissionen, är helt oberättigad. Jag anser att kommissionen har reagerat på ett förnuftigt sätt i fråga om krisen, och jag undrar vad som skulle ha hänt om vi inte hade reagerat. Jag vill också påminna en kär kollega, som i själva verket inte lyssnar nu, om en landsman till henne, André Gide, som sa att alla överdrifter saknar värde, och enligt min uppfattning måste vi reda ut saker och ting.
Jag vill också tillfoga följande till vad ordförande Jo Leinen sa. Jag anser att det är mycket viktigt att vi inte glömmer bort Lissabonandan under detta förfarande för val av kommissionsordförande. Jag är övertygad om att Alexandr Vondra och hans efterträdare inte kommer att göra det, för enligt min uppfattning finns det ingen politisk mening med att hålla ett val till Europaparlamentet och sedan inte beakta resultatet av detta val eller rådfråga de politiska grupperna i Europaparlamentet innan man presenterar en kandidat i kammaren.
Detta måste klargöras tydligt för rådet: ”Begå inte misstaget att gå emot det som parlamentet kommer att anta med en överväldigande majoritet i Jean-Luc Dehaenes betänkande.”
Slutligen, herr Vondra, vill jag gratulera er till ordförandeskapet. I slutändan måste det göras åtskillnad mellan vad som är ogrundat och vad som är nödvändigt och viktigt, och jag anser att ni har gjort ett bra jobb. För många år sedan lärde jag mig av bland annat Milan Kundera att Tjeckien är en viktig del av Europa. Det har ni visat, och det tackar jag er för. Ni har haft några svåra perioder, men jag vill tro att det till slut kommer att bli en fantastisk dag i den tjeckiska senaten i morgon och (”Får vi aldrig säga vad vi känner?”, som en klassisk författare sa) jag känner, och kommer att känna mig, mycket stolt när Tjeckien ratificerar Lissabonfördraget i morgon.
Tack, fru talman, och må detta ske, som vi säger i mitt land.
Genowefa Grabowska
(PL) Fru talman! Det tjeckiska ordförandeskapet har inte haft det lätt, huvudsakligen på grund av interna problem, men också på grund av den ekonomiska krisen i världen. Jag tror emellertid att ordförandeskapet kommer att avslutas med en mycket betydelsefull framgång, om man lyckas få till stånd ett positivt resultat i fråga om ratificeringsförfarandet för Lissabonfördraget. Jag vill därför fråga om ordförandeskapet tänker ta kontakt med de medlemsstater som har slutfört de parlamentariska förfarandena på detta område och i vilka det bara är stats- eller regeringschefen som skjuter upp undertecknandet av detta dokument. Detta är fallet i bland annat mitt land, Polen.
Den andra frågan jag vill ta upp är medborgardialogen. Jag var föredragande för det betänkandet, och jag vet att européerna förväntar sig att Europeiska unionen ska ta itu med allvarliga frågor och utarbeta lämpliga lösningar. De tror att EU kommer att lyckas bättre med detta än deras egen medlemsstat. Jag ber att detta också ska beaktas. Och nu till min sista punkt. Jag ber er att inte glömma bort solidariteten och att inte låta Europeiska unionen bli en plattform för nationalism. Vi vill inte återgå till nationalism. Jag vädjar mycket, mycket eftertryckligt om solidaritet.
Luís Queiró
(PT) Fru talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! I inledningen av denna mandatperiod var en av de centrala frågor som debatterades den institutionella frågan. Vi började med Nicefördraget, och fem år senare är det fortfarande Nicefördraget vi måste tillämpa för att fatta vissa viktiga beslut. Omvalet av ordförande José Manuel Barroso, som jag naturligtvis stöder, är verkligen ett av dessa beslut. Jag hoppas fortfarande att Lissabonfördraget ska kunna träda i kraft snabbt, inte bara på grund av dess fördelar och de förbättringar som det har genomgått med tiden, utan också för att den institutionella debatten ska kunna stabiliseras. Jag hoppas framför allt att vår energi då ska kunna användas på ett bättre sätt för, och inriktat på, ett resultatens Europa, som kommissionens ordförande talade och alltid har talat om.
Om irländarna säger ja i nästa folkomröstning kommer det mer att bero på att de har insett att EU är en trygg hamn, framför allt i kristider. Den rådande situationen är därför vår mäktigaste bundsförvant, men den skulle också kunna vara vår mest fruktade fiende. Nu för tiden är EU:s moderna löfte framför allt ett löfte om välstånd och välbefinnande för alla, och detta löfte beror i mycket hög grad på vilka beslut vi har förmågan att fatta, också vid Europeiska rådets kommande möte. Vi är framför allt i behov av en politisk vilja att svara på den nuvarande ekonomiska situationen. Protektionism, nationalisering och en rädsla för globalisering kommer inte att hjälpa oss. Vi måste frigöra och skapa utrymme för de krafter som kan bygga upp våra ekonomier, vi måste insistera på reformer och efterlevnad av lagen, och vi måste naturligtvis stödja de mest utsatta.
På så sätt kan vi uppnå ett resultatens Europa, utan den abstraktion som gör att människor oundvikligen blir alienerade. Nu när jag ska lämna parlamentet vill jag ge uttryck för denna förhoppning, och det är denna förhoppning som stimulerar mig.
Proinsias De Rossa
(EN) Fru talman! Jag vill föreslå att de i detta parlament som kommer från andra medlemsstater än Irland och vill tala för det irländska folket när det gäller Lissabonfördraget, sätter upp sina namn på den irländska valsedeln för valet till Europaparlamentet!
Det är det irländska folket som ska avgöra om vi ratificerar Lissabonfördraget eller inte. Jag hoppas att vi gör det och jag kommer att arbeta mycket hårt för att uppnå detta. Jag vill att Irland ska finnas med i beslutsfattandet i EU även i framtiden.
Alla de som vill ha ett andra irländskt ”nej” hoppas att Irland kan användas som en slägga för att inleda förstörelsen av EU. Jag finner mig inte i det. Vår historia har gjort oss försiktiga. Den har också lärt oss att det bästa sättet att garantera vår suveränitet och vårt välstånd är solidaritet och att dela makten med andra EU-länder.
I sitt öppningsanförande hänvisade Alexandr Vondra inte till den sociala kris vi står inför just nu. Jag uppmanar honom att ändra sin inställning. Vi står inför en ekonomisk, finansiell och social kris. 27 miljoner människor och deras familjer står inför total katastrof under de kommande åren. Vi kan inte ha ett EU som ignorerar detta.
Elisa Ferreira
(PT) Fru talman, herr kommissionsordförande, herr rådsordförande! Vi befinner oss i en kris som saknar motstycke. Detta är i själva verket inte rätt tidpunkt för interna diskussioner om vår organisation, vilket är anledningen till att jag vill att Lissabonfördraget ska ratificeras snabbt så att vi enade kan möta världsarenan, sida vid sida som européer.
Vad gäller den ekonomiska krisen betraktades den återhämtningsplan som kommissionen lagt fram som otillräcklig i det betänkande som jag var föredragande för och som antogs av Europaparlamentet med stor majoritet. Vi är nu säkra på att den är otillräcklig. En kris som till en början var finansiell sprider sig nu till den reala ekonomin, till sysselsättningen och till den sociala arenan. Återhämtningsplanen är otillräcklig och saknar inriktning. Alla kriser skapar en möjlighet. Detta är kommissionens möjlighet att finna en lösning på européernas verkliga problem med hjälp av en långtgående finansiell reglering som inte är så begränsad och så lappverksartad som möjligt, vilket är fallet för närvarande, och som inte utgörs av nationella och individualistiska projekt utan av ett verkligt europeiskt initiativ. Kommissionens svar får inte utgöras av ett oräkneligt antal åtgärder, utan måste koncentreras på den verkliga utmaningen, som är sysselsättning.
Det gömmer sig en möjlighet i alla kriser. Detta är kommissionens och EU:s möjlighet att finna en lösning på de europeiska medborgarnas verkliga problem, och jag hoppas att detta kommer att ske med hjälp av en ny strategi i fråga om återhämtningsplanen.
Alexandr Vondra
rådets tjänstgörande ordförande. - (EN) Fru talman! Jag tror att detta blir mitt sista framträdande framför detta parlament och anser därför att det är rätt tidpunkt att framföra mitt tack. Jag vill börja med det eftersom det har varit en unik erfarenhet för mig. Ibland har vi sett saker på olika sätt, men i det stora hela tycker jag att det har varit värdefullt att arbeta här. Trots alla problem i mitt hemland, och i Europa, under den aktuella krisen har vi nått resultat. Jag lämnar tidigare och det gör ni med, eftersom ni ska förbereda er inför valet. Ordförandeskapet kommer att träffa er här i slutet av juni. Några av ansiktena kan ha bytts ut, men arbetet går vidare. Låt mig ännu en gång tacka er för det arbete vi har utfört tillsammans under de senaste månaderna, med er som medlagstiftare. Jag tycker att vi har gjort ett bra arbete.
Jag lämnar er, men ordförandeskapet går vidare. En ny regering i Prag tillträder på eftermiddagen fredagen den 8 maj, efter att det sista stora sammanträdet om den södra korridoren avslutats. Jag tvivlar inte på att det kommer att bidra till en framgångsrik avslutning på det tjeckiska ordförandeskapet. I dag hade jag möjlighet att tillbringa en timme med Jan Fischer, som kommer att ta över. Han är en hängiven europé och en man som förstår vad det handlar om. Han är redo att möta José Manuel Barroso på tisdag i Bryssel, under sitt första besök i huvudstaden, och han kommer att arbeta hårt fram till slutet av juni. Jag tvivlar inte på att Europeiska rådets möte i juni kommer att hållas som planerat och att dagordningen kommer att vara noggrant förberedd.
När det gäller senaten talade många av er om morgondagens omröstning. Senaten är suverän och jag kan inte bestämma hur omröstningen går, men vi har arbetat hårt och jag är ganska säker på att vi inte behöver oroa oss. Detta gäller också ordförandeskapets arbete för ett av de viktigaste resultaten för rådet i juni, nämligen texten i förklaringen för Irland. Den kommer att vara förberedd.
När det gäller frågan om vi för samtal med de andra är svaret ”ja”, men vi vill inte utöva några påtryckningar. Jag vänder mig inte till den tyska författningsdomstolen. Den är förstås suverän, men vi anser alla att resultatet kommer att vara positivt.
Många av er har talat om sysselsättning. Med tanke på den nuvarande ekonomiska krisen är detta den viktigaste frågan för oss alla. Jean-Claude Juncker talade om detta i måndags - i går - innan Ekofinrådets möte började i eurogruppen. Vi och kommissionen har ända sedan början av året arbetat hårt och vi kommer att tala om detta senare i dag. Jag vill framhäva det möte som kommer att hållas i Prag i närvaro av den tjeckiske premiärministern, kommissionens ordförande och arbetsmarknadens parter, samt de två kommande ordförandeskapen - Sverige och Spanien - för att diskutera åtgärder och rekommendationer. Avsikten är att på ett professionellt sätt förbereda rådets möte i juni och de åtgärder som kan vidtas när det gäller sysselsättningsfrågan, både på nationell nivå och på EU-nivå.
Till Poul Nyrup Rasmussen vill jag säga att det var José Manuel Barroso som övertog ledarskapet och uppmuntrade till diskussion vid en tidpunkt då många politiker föredrog att åtgärda problemen på hemmaplan, eftersom dessa är en stor utmaning.
(Applåder)
Jag vill inte blanda ihop det östra partnerskapet med sysselsättningsproblemen. Det är ett strategiskt uppdrag att främja stabilitet, välfärd och välstånd i våra östra grannländer. Det medför problem, men vi måste sträcka ut en hjälpande hand och erbjuda oss att lösa dessa problem.
När det gäller rådets möte i juni talade många av er om den kommande kommissionen. Jag var tydlig och sa att vi, som ordförandeskap, kommer att rådgöra med Europaparlamentet omedelbart efter valet. Vi måste förstås vänta på valresultatet, men vi kommer omedelbart att inleda detta samråd och kan göra så i Lissabonfördragets anda.
Nu lämnar jag er med mitt personliga vittnesmål. Vi talar om vem som kommer att bli en bra ledare och jag hyser inga tvivel på att denne gentleman är Europeiska kommissionens riktige ledare. Om ni vill ha Vondras privata rekommendation - och jag är en privatperson och bara en vanlig senator från och med nästa måndag, som ser fram emot att resa till Frankrike eftersom jag precis har läst att den genomsnittliga sömnen i Frankrike är nio timmar per dag, och själv har jag bara sovit två till tre timmar per dag under de senaste månaderna - så tror jag att detta är den man som kan leda oss under de kommande fem åren.
(Applåder)
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (FR) Fru talman, mina damer och herrar! Som några ledamöter redan har sagt är detta sista gången de kommer att vara här, på ett plenarsammanträde, under en debatt inför ett rådsmöte. Jag kommer inte att ha möjlighet att träffa dem i juli eller september, eftersom kommissionens mandatperiod som ni vet avslutas i slutet av oktober.
Jag vill därför särskilt rikta mig till alla dem som har arbetat med det europeiska projektet och som är ledamöter av Europaparlamentet och återigen säga följande till dem: ni kan vara stolta över det arbete som Europaparlamentet har utfört.
Om vi tar ett steg tillbaka och bedömer det arbete som har utförts under denna valperiod anser jag att vi alla kan vara stolta. Sanningen är att EU har lett vägen på många områden, som t.ex. kampen mot klimatförändringar, kampen för en ny energisäkerhetspolitik samt i alla frågor i samband med ett svar på den finansiella och ekonomiska kris som verkligen påverkar Europa på ett mycket allvarligt sätt. Jag har emellertid ännu inte hört mycket sägas om något av detta i dag.
Denna kris påverkar Förenta staterna, och den inleddes i själva verket där. Den påverkar Ryssland, Japan och till och med Kina. Den påverkar tillväxtmarknaderna. EU har redan från början försökt att svara på krisen, och inte bara på kort sikt utan också med hjälp av program i vilka de större frågorna om reglering och övervakning hanteras.
Detta är det budskap som jag vill förmedla till er här i dag. Med tanke på att det är valperiod nu har vissa av er riktat uppfordranden till mig, men jag anser inte att jag kan, eller bör, svara på dessa uppfordranden nu. Den framtida kommissionen måste naturligtvis utarbeta sitt eget program, men det är inte min uppgift att i detta läge tala om för er vad den kommande kommissionens manifest kommer att innehålla.
Jag accepterar därför er uppfordran. Jag tar den dessutom som ett tecken på förtroende. Jag kan emellertid inte svara på denna uppfordran för tillfället. Jag anser att vi har stor anledning att vara stolta när vi utvärderar meritlistan från denna valperiod. Nu föredrar jag dock att koncentrera mig på Europeiska rådet i juni, då vi verkligen måste ta itu med några mycket viktiga frågor som kräver ett stort ansvarstagande.
För det första har vi frågan om Lissabonfördraget och den övergång vi måste göra från en mandatperiod i parlamentet till en annan, och sedan har vi också frågan om inrättande av en ny kommission. Det är en oerhört känslig utmaning, som vissa av er har sagt, eftersom Lissabonfördraget ännu inte har trätt i kraft, ett fördrag som undertecknats, men ännu inte har ratificerats, av de 27 regeringarna.
Detta är varken Europaparlamentets eller kommissionens fel. Sanningen är att dessa regeringar har undertecknat ett fördrag som de inte var i stånd att ge ett slutgiltigt stöd, och på grund av detta bakslag har vi ett allvarligt problem i fråga om den institutionella övergången. Detta är ett problem som kräver en enorm ansvarskänsla från alla håll: från rådet, parlamentet och kommissionen.
Därför välkomnar jag de kloka orden från det tjeckiska ordförandeskapet och från de ledamöter som har gett uttryck för en officiell ståndpunkt i denna fråga. Vi måste finna lösningar som är helt i enighet med det befintliga fördraget. Vi är en gemenskap som grundar sig på rättstatsprincipen och vi kan inte upphäva ett fördrag som redan trätt i kraft. Vi måste finna kloka lösningar, i enlighet med lagen, som garanterar EU-projektets stabilitet. Vid Europeiska rådet i juni kommer jag att uppmana stats- och regeringscheferna att diskutera detta ämne.
Den andra frågan som vi måste finna en lösning på rör svaret på den ekonomiska situationen. Enligt min uppfattning måste vi också inse att det inte visar på verkligt ansvarstagande i detta sammanhang att presentera nya program varje dag. Det är ett misstag. Jag anser att ledarskap mest är ett utövande av ansvar. Det handlar inte bara om att spela för gallerierna.
Det skulle vara en lätt sak för kommissionen att lägga fram nya idéer varje dag, med vetskapen att det inte finns en chans att de skulle kunna genomföras. Det kommer vi emellertid inte att göra, för som nuvarande europeisk kommission som företräder det allmänna europeiska intresset anser vi att vår uppgift består av mer än att bara göra det enkla valet eller organisera publicitetsjippon. Vi vill föreslå verkliga åtgärder och riktlinjer som kan ena EU som helhet med de andra institutionerna, parlamentet och rådet, och få EU-medborgarna att sluta upp.
Om sanningen ska fram är det kommissionen som i slutändan lägger fram de ursprungliga förslagen till en återhämtningsplan för EU, med tillämpning av alla de instrument som finns tillgängliga. Som ni vet faller de flesta av dessa instrument inom medlemsstaternas räckvidd, som t.ex. de nationella budgetarna. EU:s budget är minimal i förhållande till de nationella budgetarna.
Kanske några av dem som är otåliga och kräver mycket av oss kan hjälpa kommissionen under arbetet med de kommande budgetplanerna att övertala medlemsstaterna, i synnerhet i de fall där parterna röstat för maximalt 1 procent av sina resurser - den 1-procentsklubb som har satt en gräns för sina ekonomiska resurser. Detta är något som verkligen skulle vara värt att uppnå under parlamentets kommande mandatperiod.
Jag kan bekräfta att vi har en åtgärdsplan för 2009. Vi kommer att lägga fram riktlinjer för den ekonomiska översikten och för vår framtida åtgärdsplan. Det är dock meningslöst att be de europeiska institutionerna om saker de inte kan tillhandahålla i detta skede.
Det vore bättre att fråga oss vad vi kan göra, och detta menar jag verkligen, eftersom jag anser att viss kritik som kommer från personer som delar mina europeiska ideal i grunden är felaktig i fråga om vad EU inte har uträttat än. Ni vet mycket väl att det inte är gemenskapsinstitutionernas fel att EU inte har gjort vissa saker, utan att det beror på bristande ambitioner på nationell nivå. Det är inte rättvist att framföra sådan kritik, och det gör inte heller vårt jobb lättare, vilket består av att driva EU-projektet framåt.
Sanningen är att kommissionen har lagt fram några ambitiösa förslag, att vi ständigt övervakar den ekonomiska situationen och att vi kommer att lägga fram ytterligare förslag när detta visar sig vara nödvändigt. Nu anser vi dock att det viktigaste är att koncentrera sig på verkställande - som jag sagt tidigare - verkställande och genomförande av det vi har beslutat om, och inte bara på symboliska gester, för vi har också allvarliga bekymmer i fråga om stabilitet, med statsskulder som håller på att nå mycket oroväckande nivåer över hela Europa. Situationen är mycket allvarlig i flera medlemsstater, och av den anledningen måste vi lägga fram förslag som syftar till att ta itu med dessa frågor.
Jag anser också att vi måste stödja det arbete som EU utför. Jag inser att det är oerhört frestande att gå emot EU ibland i frågor som rör direkt politik, och framför allt i samband med valet till Europaparlamentet, i synnerhet för dem som är medlemmar i ett oppositionsparti i hemlandet.
Jag ber er att tänka efter ordentligt, för i morgon kommer ni att ha makt, i morgon kan ni be medborgarna att rösta för EU, och de kommer inte att rösta för ett EU där ni säger att det råder tribalism. Folket kommer att rösta för ett EU som stöds av alla politiska styrkor till höger, till vänster och i mitten, och som speglas i EU-projektet.
Det är enligt min uppfattning en enorm utmaning. Jag är för ett politiskt Europa, men jag motsätter mig röstfiske i förbindelse med EU-projektet. Jag motsätter mig också olämpliga politiska uppdelningar i partipolitisk bemärkelse. Sanningen är att EU bara går att bygga med hjälp av stora politiska familjer. Kommissionen utgörs av dessa familjer: PPE-DE, socialdemokraterna, de liberala, och andra oberoende. Kommissionen kommer att fortsätta verka på det sättet. Jag inser att vi alla vill framhäva vårt eget program och vårt eget parti ur en direkt politisk synvinkel, framför allt inom Europaparlamentet och i samband med valet till Europaparlamentet.
Jag är själv en partiman. Jag valdes in i det portugisiska parlamentet vid 29 års ålder. Jag har varit oppositionsledare och premiärminister. Jag är följaktligen en uppenbar partiman. Men glöm inte att den europeiska politiken behöver partipersoner som också kan röra sig bortom sitt eget parti, som kan bilda koalitioner som sträcker sig bortom de olika partipolitiska ståndpunkterna. Om vi ska vara överstatliga så måste vi också ha en vision som sträcker sig bortom vårt eget partis vision.
Det var vad jag ville varna er för, och jag säger detta med all respekt, eftersom jag är medveten om att de flesta av er är upptagna med en valkampanj i nuläget, vilket kan vara mycket krävande vid en tidpunkt för stora nationella utmaningar. Enligt min uppfattning är detta viktigt inför framtiden. Om vi vill få insikt i de enorma utmaningar som Europa står inför så måste vi ena alla européer till vänster, till höger och i mitten, alla dem som stöder grunden i EU-projektet, och vi får inte ge efter för denna ökade partipolitiska dramatisering, för oftast är den i själva verket konstlad.
Jag kan berätta att förslagen om hedgefonder, som en del av er har kritiserat, fick enhälligt stöd inom kommissionen, från samtliga ledamöter i kommissionen, medlemmar i den socialdemokratiska familjen, medlemmar i den liberala familjen och medlemmar i PPE-DE. Det rådde ingen oenighet i frågan. Därför anser jag inte, även om jag inser att det i den politiska striden känns rimligt att rikta kritik mot den ene eller andre kommissionsledamoten, att det är rättvist ur en politisk eller intellektuell synvinkel.
Avslutningsvis vill jag säga att jag känner allt större beundran för grundarna. Låt oss vara tydliga i fråga om hur det ligger till: Tjeckien står inför ett politiskt problem. Premiärministern, Alexandr Vondra, har visat stor ärlighet genom att tydligt erkänna detta. Det är mycket svårt för ett land som innehar ordförandeskapet för unionen att behöva hantera en intern politisk kris och ersätta den egna regeringen. Sanningen är den att vi är på väg att uppnå goda resultat trots detta, tack vare Europaparlamentet. Jag tror att jag med rätta kan säga att det till viss del också är tack vare oss, kommissionen, genom de förslag som vi har lagt fram. Men det är också tack vare det tjeckiska ordförandeskapet. Vi håller på att slutföra 50 fall av medbeslutande, varav några är oerhört komplicerade. Detta kan vi göra fastän det land som innehar ordförandeskapet befinner sig i en total politisk kris. Jag anser att vi bör hylla EU:s institutionella förmåga, som gör att Europeiska rådet till och med i en situation som denna kan leverera resultat.
Detta är anledningen till att jag, när jag nyss berömde det tjeckiska ordförandeskapet, och i synnerhet premiärminister Vondra, sa detta med största uppriktighet, eftersom jag vet att det är oerhört svårt, vilket jag har bevittnat varje dag, att arbeta under sådana omständigheter och fortfarande lyckas nå resultat. Det är anledningen till att det måste göras ett val i detta sammanhang. Även om jag erkänner att vi, om vi ser till de mest ambitiösa bland oss, däribland till mig själv, ännu inte har nått de mål som vi satt upp, måste vi också betona vad vi faktiskt har uppnått och vad vi har lyckats uträtta tillsammans. Vissa fokuserar huvudsakligen på vad som ännu inte har varit möjligt att göra. Det budskap som de sänder till Europas medborgare är genomgående negativt. Som jag ofta har sagt så är de EU-vänligas pessimism ibland mer oroande än antieuropéernas euroskepticism, för den förmedlar inget hoppfullt budskap till dem som tror på EU.
Jag vill nu säga till premiärminister Vondra, som jag vill tacka för hans tal, till det tjeckiska ordförandeskapet och till er alla, att jag vill tacka er för det vi, trots alla meningsskiljaktigheter, har lyckats åstadkomma tillsammans för EU, som är ett betydande projekt för fred, frihet och solidaritet.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Charlotte Cederschiöld  
skriftlig. - (EN) Protektionism döljs i det faktum att medlemsstater visar mindre förtroende för varandra och mindre samarbetsvilja. EU upprättades som ett försök att inte bara säkra fred, utan också samarbete. I tider som dessa, under ekonomiska och finansiella kriser, är det viktigt för medlemsstaterna att inte bygga murar runt sina nationella gränser, utan att agera tillsammans på ett samordnat sätt.
Vi måste upprätthålla solidaritet med EU samtidigt som vi följer reglerna och principerna i EG-fördraget. EU måste använda den inre marknaden fullt ut och försvara den öppna handeln i denna ekonomiska kris.
Att försöka hitta en syndabock, t.ex. finansmarknaderna, löser inte problemen. Missbruk ska stoppas genom nya regler, men dessa ska inte förhindra tillgång till kapital och investeringar när vi har tagit oss igenom krisen.
Det är inte lätt att komma till rätta med problemen. Protektionism är definitivt inte lösningen. Lösningen efter att krisåtgärderna har godkänts är mer handel, mer harmonisering, en funktionsduglig inre marknad för varor och i ännu högre grad för tjänster. Gränsöverskridande samarbete ökar nyskapandet och arbetstillfällena, den enda hållbara vägen ut ur krisen.
Pedro Guerreiro  
Även om EU nödtorftigt försöker kyla över det är det uppenbart att unionen har ett stort ansvar för att allmänhetens och arbetstagarnas levnadsvillkor hela tiden försämras.
Under de senaste 23 åren har EEG/EU främjat kapitalrörelser och en finansialisering av ekonomin. Man har avreglerat marknader och främjat privatisering, uppmuntrat överproduktion, utlokaliserat och förstört produktionskapacitet, låtit vissa dominera ekonomiskt på bekostnad av att andra hamnar i ett beroendeförhållande, ökat exploateringen av arbetstagare, centraliserat välståndet på ett sätt som aldrig tidigare skådats och skapat ökade sociala orättvisor och regionala skillnader - allt under stormakternas och de stora ekonomiska och finansiella koncernernas kontroll.
Europeiska kommissionens hemska vårprognoser är ingenting annat än en beskrivning av de konsekvenser som EU:s nyliberala politik - som fastställts och genomförts av högern och socialdemokraterna - har medfört för Portugal: över 600 000 arbetslösa, realinkomstförluster, två år av recession, växande statsskuld och ett budgetunderskott som återigen kommer att överskrida 6 procent.
Betydligt värre än dessa prognoser är dock den faktiska verkligheten för miljontals portugiser, som ser sina problem växa dag för dag.
Den 7 juni får portugiserna en ny chans att säga att nu räcker det, genom att rösta på CDU (den portugisiska koalitionen för enhetsdemokrati).
