Presentation av revisionsrättens årsrapport - 2006 (debatt)
Talmannen
Första punkten är redogörelsen för revisionsrättens årsrapport för 2006.
Hubert Weber
ordförande för revisionsrätten. - (DE) Herr talman, kommissionens vice ordförande Siim Kallas, mina damer och herrar! Jag är mycket glad över att i dag kunna delta i er debatt om revisionsrättens årsrapporter för budgetåret 2006. Den 12 november redogjorde jag för årsrapporterna för Europaparlamentets budgetkontrollutskott och påföljande dag för Ekofinrådet.
Låt mig börja med en kort redogörelse av nyckelbudskapen i årsrapporterna för 2006. Först och främst tillförlitligheten hos de slutliga årsredovisningarna för 2006. De konsoliderade räkenskaperna för budgetåret 2006 ger en sann bild av gemenskapernas tillgångar, skulder och finansiella ställning samt av resultatet av deras verksamhet under det året, med undantag av en övervärdering av kortfristiga skulder och förhandsfinansieringen i redovisningen av tillgångar och skulder. Kommissionen har gjort ytterligare framsteg med att tillämpa periodiserad redovisning men vissa svagheter finns fortfarande.
Revisionsrätten konstaterade att kommissionen har gjort avsevärda insatser för att komma till rätta med brister i riskhanteringssystemet för EU:s finanser. Vissa förändringar har redan lett till tydliga fördelar på områden som t.ex. jordbruksbudgeten.
Jag ska nu ta upp frågan om laglighet och korrekthet. Revisionsrätten har återigen lämnat ett utlåtande utan reservation om de underliggande transaktionerna när det gäller intäkterna och såväl åtaganden som betalningar för administrativa utgifter samt utgifter inom ramen för föranslutningsstrategin, med undantag av utgifterna inom Sapardprogrammet. Dessutom konstaterades en minimal felnivå i de betalningar som direkt förvaltats och kontrollerats av kommissionens delegationer inom området externa åtgärder. Revisionsrätten har dock återigen avgett ett negativt utlåtande om lagligheten och korrektheten i större delen av EU:s utgiftstransaktioner. Det gäller främst de utgifter inom den gemensamma jordbrukspolitiken som inte omfattas av det integrerade administrations- och kontrollsystemet IACS och utgifterna för strukturåtgärder och intern politik samt en stor del av utgifterna för externa åtgärder. På dessa områden är utbetalningarna till de slutliga stödmottagarna fortfarande behäftade med väsentliga felnivåer, om än i varierande grad.
Revisionsrättens kommentarer om de budgetområden som omfattas av delad förvaltning är följande: När det gäller jordbruket, som tilldelats en budget på 49,8 miljarder euro för 2006, konstaterade revisionsrätten att den beräknade totala felnivån sjunkit avsevärt, fast den fortfarande ligger något över väsentlighetströskeln. Om IACS, som täcker ungefär 70 procent av jordbruksutgifterna, tillämpas på rätt sätt kan det i hög grad minska risken för olagliga och oriktiga utgiftsbetalningar. Finansiella korrigeringar av betalningar på jordbruksområdet, som de som härrör från kommissionens årliga beslut om avslutning av räkenskaperna inom ramen för balanseringsförfarandet, gäller stora belopp som medlemsstaterna måste betala tillbaka till gemenskapsbudgeten i form av korrigeringar eller böter eftersom man underlåtit att upprätta lämpliga kontrollsystem. Dessa återbetalningar till gemenskapsbudgeten finansieras alltjämt av de nationella skattebetalarna och inte av de stödmottagare som erhållit gemenskapsmedel på oriktig väg.
Revisionsrätten anser att man, förutom att lyfta fram problemområden genom att ta upp åskådliggörande fall, även har en plikt att peka på sådan utveckling som kan vara betydelsefull för politiska beslutsfattare att känna till. Revisionsrätten påpekade t.ex. att även om systemet med samlat gårdsstöd underlättar tillämpnings- och betalningsförfaranden, så har det bieffekter, som exempelvis att stödrättigheter tilldelas markägare som aldrig har bedrivit jordbruk. Det må vara tillåtet ur laglig synvinkel men det har lett till att EU-stödets inriktning på ett märkbart sätt flyttats från dem som faktiskt bedriver jordbruk till markägarna. De nya mottagarna av jordbruksstöd inbegriper järnvägsbolag, ridklubbar, stuterier, golf- och fritidsklubbar samt lokala myndigheter. De rättsliga bestämmelser som reglerar systemet med samlat gårdsstöd har dessutom gett medlemsstaterna stor handlingsfrihet när det gäller tilldelningen av stödrättigheter, vilket har lett till en ojämlik behandling av stödmottagarna.
När det gäller strukturåtgärderna, som tilldelades 32,4 miljarder euro för 2006, har situationen som förevarit under tidigare år inte förändrats. Revisionsrätten konstaterade en väsentlig felnivå som beräknas uppgå till minst 12 procent av de sammanlagda utbetalningarna till stödmottagarna. De vanligaste felen handlade om ansökningar om ersättning för icke stödberättigade utgifter och underlåtelse att genomföra anbudsförfaranden. Dessutom saknades ofta dokumentation som styrker allmänna omkostnader och personalkostnader.
Revisionsrätten anser att kommissionen bör föregå med gott exempel när det gäller hanteringen av de utgifter som den direkt förvaltar, det vill säga utgifter för EU:s interna politik och externa åtgärder. Trots att vissa förbättringar kan skönjas blev den interna politiken, som kommissionen förvaltar och som man spenderade 9 miljarder euro på 2006, återigen föremål för ett konstaterande av väsentlig felnivå. Det främsta skälet till detta var utbetalning av ersättning till stödmottagare som hade lämnat in deklarationer där projektkostnaderna övervärderades. Orsakerna till felen i de underliggande transaktionerna inbegriper försumlighet, otillräcklig kännedom om de ofta komplexa reglerna och sökandenas avsiktliga försök att lura till sig medel från EU:s budget. När det gäller de jordbruksutgifter som inte omfattas av IACS och utgifter för strukturåtgärder och intern politik är dessutom kontrollen av ersättningsansökningar, som till stor del grundar sig på den information som stödmottagarna tillhandahåller, i många fall otillräcklig när det gäller såväl frekvens som täckning och ofta även i kvalitetshänseende.
Under tidigare år har kommissionen vidtagit åtgärder för att stärka återvinningssystemet och förbättra skyddet av EU:s finansiella intressen. På grund av de komplexa förfarandena får kommissionen fortfarande inte tillförlitlig information om de stödmottagare som erhållit felaktigt utbetalade medel, vilka belopp det handlar om och hur detta påverkar EU:s budget ekonomiskt. I november begärde kommissionen att få rapporter om återkrav av felaktiga utbetalningar och faktum är att endast sex medlemsstater svarade. I revisionsrättens enhetliga revisionsmodell rekommenderas att man upprättar en ändamålsenlig ram för alla interna kontrollsystem som rör EU-medel. Alla sådana system bör grunda sig på gemensamma principer och standarder samt beakta inneboende risker och uppnå rätt balans mellan vad kontrollerna kostar och fördelarna de medför.
En av de främsta innovationerna på senare tid är medlemsstaternas skyldighet att lägga fram årliga rapporter om resultaten av deras revisioner och kontroller. En del nationella revisionsorgan utfärdar även på frivillig basis nationella förklaringar samt revisionsrapporter om förvaltningen av EU-medel. Revisionsrätten anser att de nationella förklaringarna och nationella revisioner skulle kunna bidra till att öka kunskapen i medlemsländerna om betydelsen av att ha en intern granskning av EU:s medel. I sitt yttrande nr 6/2007 konstaterar revisionsrätten att sådana nationella förfaranden var ett sätt att lyfta fram den nationella ansvarsskyldigheten för hur EU-medel används. Dessutom kan de vara till nytta för att fastställa fel som går att rätta till och exempel på god praxis samt ett sätt att förbättra öppenheten och ansvarsskyldigheten inom ekonomiförvaltningen.
Revisionsrätten fortsätter också att ha en aktiv roll när det gäller att stärka samarbetet med de högre revisionsorganen i medlemsländerna och har även den ledande rollen i en ny arbetsgrupp som behandlar gemensamma revisionsstandarder och jämförbara revisionskriterier utformade särskilt för EU.
Sammanfattningsvis vill jag säga att trots att kommissionen arbetat hårt för att komma till rätta med svagheter i riskhanteringssystemet för EU:s medel, har revisionsrätten återigen avgett ett negativt utlåtande om transaktionernas laglighet och korrekthet inom de flesta budgetområdena. De största förbättringarna kunde konstateras inom den gemensamma jordbrukspolitiken. Den höga felnivån i de underliggande transaktionerna beror delvis på att komplicerade rättsliga krav och bestämmelser och otydliga kriterier för stödberättigande ibland leder till att stödmottagarna övervärderar kostnaderna när de begär ersättning, men delvis beror den också på konstanta brister i den interna kontrollen.
Den grundläggande förutsättningen för en effektiv förvaltning av budgetmedel är att det finns tillförlitliga interna kontrollsystem på varje förvaltningsnivå i samtliga medlemsländer och mottagarländer. Jag anser att Europas invånare har rätt till en korrekt förvaltning och kontroll av EU:s medel i hela unionen.
Siim Kallas
vice ordförande för kommissionen. - (EN) Herr talman! Kommissionen välkomnar revisionsrättens rapport och kommentarerna från revisionsrättens ordförande Hubert Weber.
Revisionsrättens årsrapport för 2006 ger i det stora hela en mer positiv analys än 2005 års utgåva. Tack vare revisionsrättens trafikljussystem går det nu att mäta utvecklingen i detalj. I revisionsrättens rapport anges - från ett konsumtionsområde till ett annat - var våra system fungerar tillfredsställande och var de påträffade felen ligger under revisionsrättens väsentlighetströskel på 2 procent.
Om man jämför detta med tidigare år, är kommissionen nöjd med att revisionsrätten nu totalt har gett grönt ljus till mer än 40 procent av samtliga betalningar, jämfört med cirka en tredjedel förra året och bara 6 procent för två år sedan. Detta är ett verkligt framsteg mot vårt gemensamma mål att få en positiv revisionsförklaring (DAS).
Revisionsrätten rapporterar också om förbättringar av den inre politiken, som forskningsprogram och externa åtgärder. Revisionsrätten har sagt att räkenskaperna för 2006 i allt väsentligt ger en fullständig och rättvisande bild, med undantag av vissa mindre övervärderingar, vilket omfattar 0,13 procent för driftskostnader. Revisionsrätten medger att kommissionen har arbetat hårt för att ta itu med bristerna i förvaltningen av riskerna för EU:s medel.
Som helhet är det dock återigen en negativ DAS beträffande transaktionernas laglighet och korrekthet. Medan vi rör oss i rätt riktning vill jag därför lyfta fram den största stötestenen på vår väg mot en positiv DAS. Den stora återstående utmaningen är att se till att strukturåtgärder genomförs korrekt. För utgifterna för strukturåtgärder - 32,4 miljarder euro 2006 - är situationen ungefär densamma som tidigare år, och revisionsrätten har fastställt den väsentliga felnivån.
De vanligaste felen var ansökningar om icke stödberättigande utgifter och underlåtelse att genomföra anbudsförfaranden, liksom att det saknades underlag som styrkte beräkningen av inblandade omkostnader eller personalkostnader.
Revisionsrätten har uppnått rimlig säkerhet om att minst 12 procent som betalats till struktur- och sammanhållningsfonder för budgetåret 2006 inte borde ha betalats ut. Vi håller med om att det finns verkliga problem på detta område. I kommissionens sammanfattande rapport för 2006 anger kommissionen att den inte har förtroende för systemen för förvaltningen av strukturfonder i delar av Italien, Lettland, Slovakien, Slovenien, Spanien, Sverige och Förenade kungariket. Generaldirektörerna reserverade sig i sina årliga verksamhetsrapporter.
Revisionsrätten granskade ett urval av 19 regioner 2006 och fann att ingen var helt effektiv. Revisionsrätten fann att olika kontrollsystem var ineffektiva i England, Frankrike, Tyskland, Grekland, Italien, Polen, Portugal, Skottland, Slovenien och Spanien, och för Interreg-projektet mellan Österrike och Ungern.
Vi anser att saker och ting kommer att förbättras under den nya lagstiftningen, men det kommer inte att minska den fortsatt höga risken för betalningar som gjorts till programmen mellan 2000 och 2006, där situationen är fortsatt kritisk fram tills att de avslutas 2009-2010. Vi måste agera tillsammans beträffande dessa förhållanden. Jag har skrivit till rådets ordförande, medlemsstaterna och Europaparlamentet och lagt fram ytterligare insatser som kommissionen kommer att göra.
Vid Ecofin-sammanträdet tidigare den här månaden uppmanade jag också medlemsstaterna att ta sin del av ansvaret att tillhandahålla årliga sammanfattningar av revision och deklarationer den 15 februari 2008. Det var den överenskommelsen vi nådde med parlamentet och rådet när den reviderade budgetförordningen antogs.
Den årliga sammanfattningen måste vara mer än bara ytterligare en rapportering utan mervärde. Den måste innehålla verklig analytisk information som kommissionen kan använda för att försäkra revisionsrätten och parlamentet om läget för kontrollerna i varje medlemsstat.
Utfrågningen om ansvarsfrihet för 2006 som budgetkontrollutskottet har planerat till den 18 december 2007 för flertalet av de kommissionsledamöter som ansvarar för strukturfonderna kommer att besökas av företrädare för de nationella parlamentens budgetkontrollutskott. Kommissionen välkomnar denna nyordning och hoppas att det bidrar till att mobilisera ett nationellt engagemang för att förbättra förvaltningen av EU:s medel.
Vi måste följa en politik som går ut på att varna, lösa eller hålla inne. Kommissionen har framfört sin avsikt att hålla inne strukturfondsbetalningar när kommissionen inte kan få den nödvändiga garantin att medlemsstatens system fungerar bra. Detta kan leda till att kommissionen måste fatta några enstaka impopulära beslut, men den har dragit slutsatsen att utvecklingen kommer att gå för långsamt om vi inte visar att det är brådskande.
Innan jag avslutar vill jag säga några ord om hur media har behandlat denna årsrapport. De två senaste veckorna har journalister bett kommissionen att kommentera två huvudpunkter. För det första har man bett kommissionen att kommentera revisionsrättens slutsatser att golfklubbar och andra organisationer som inte formellt förknippas med jordbruk fick EU-bidrag förra året. En annars seriös tidning innehöll en artikel med rubriken ”EU-bidrag till fattiga slösades bort på golfklubbar”. Den klarade av att få med tre faktafel på bara åtta ord. Låt mig förklara. Först och främst är inte jordbruksstöd bidrag till fattiga, för det andra gick inte det berörda bidraget till golfklubbar utan till stöd för berättigad jordbruksverksamhet - i dessa fall till angränsande mark som ägdes av olika innehavare. Därav följer att, för det tredje, pengarna inte slösades bort utan faktiskt var både lagliga och regelbundna utgifter, vilket revisionsrätten inte ifrågasätter. Revisionsrätten har snarare riktat uppmärksamheten mot en politisk fråga och på slutresultatet av en överenskommen politik: införandet av systemet med samlat gårdsstöd.
Vi välkomnar sådana diskussioner, och som parlamentsledamöterna känner till har kommissionen arbetat hårt för att uppnå full insyn av mottagarna av EU:s medel, vilket kommissionen tror kommer att leda till bättre underbyggda politiska diskussioner, som hälsokontroller av den gemensamma jordbrukspolitiken som lanserades av min kollega Marian Fischer Boel tidigare den här månaden.
Samma inställning ligger bakom kommissionens initiativ att skicka en komplett lista till de högre revisionsorganen i alla medlemsstater över alla betalningar som gjorts till mottagarna i den medlemsstaten.
I vissa mediareportage har tyvärr frågan om golfklubbar helt överskuggat revisionsrättens uttalande om att jordbruk är ett område där kommissionen och medlemsstaterna har gjort störst framsteg, och för vilket rätten var väldigt nära att ge fullständigt grönt ljus. Därför kände jag ett behov av att förklara detta i dag.
Den andra frågan är att 12 procent av strukturfonderna inte borde ha betalats ut enligt revisionsrätten. De flesta journalister har tagit fasta på att revisionsrätten ser detta som ett problem att nästan 4 miljarder euro betalades ut förra året. Den här frågan kräver också en förklaring. Det finns ingen tydlig bild om huruvida fonderna förlorades eller stals, och huruvida felen är systematiska eller enstaka händelser. Därför är det upp till kommissionen att förklara dessa 12 procent. I det här talet har jag gett några förklaringar och pekat på några av de problem vi står inför och de åtgärder vi tänker vidta.
Mina kolleger, kommissionärerna Danuta Hübner och Vladimír Špidla, kommer att redogöra närmare i utfrågningarna i budgetkontrollutskottet nästa månad.
Som en sista kommentar vill jag betona att trots viss mediabevakning anser vi att revisionsrättens rapport faktiskt hjälper oss att koncentrera oss på de verkliga problemen. Kommissionen arbetar hårt för att se till att förbättringar görs i fråga om dessa huvudpunkter.
José Javier Pomés Ruiz
för PPE-DE-gruppen. - (ES) Herr talman! Hans-Gert Pöttering, det gläder mig att ni är med under denna debatt eftersom det understryker vilken stor vikt Europaparlamentet tillmäter revisionen av dess räkenskaper. Det är också glädjande att kommissionens vice ordförande Siim Kallas och revisionsrättens ordförande Hubert Weber är här. Men var är rådet? Var är den talare som kan berätta för oss vad rådet gör med alla förslag och kommentarer som revisionsrättens ordförande, vice ordförande Siim Kallas och jag själv riktat till rådet?
Tack, herr talman, för att ni är närvarande under denna debatt.
(Applåder från vissa håll)
Jag vill börja med att tacka revisionsrätten för det utmärkta arbete man har gjort, särskilt när det gäller kapitel 2 i rapporten, som är särskilt väl framlagt. Ni blir bättre och bättre på uppgiften hela tiden och ni hjälper inte bara parlamentet utan även vanligt folk att förstå vad det kostar att driva EU.
Lantbrukarna bör gratuleras eftersom de nu i hög grad har lyckats förbättra förvaltningen av pengarna de erhåller, i och med att vi nu minskar direktbetalningarna till dem.
Men sådant beröm kan vi inte ösa över strukturfonderna. Det har nu gått tre år sedan parlamentet framhöll att rådet, som i högsta grad är frånvarande, borde vara involverat för att kunna redovisa hur man använder den stora del av budgeten som rådet kontrollerar. En sak är klar: I och med den nya budgetförordningen är det nu obligatoriskt för medlemsstaterna att lämna in sina nationella förvaltningsförklaringar. Det är inte en valmöjlighet utan obligatoriskt. Detta måste de göra före mitten av februari nästa år, och vi vet ju - och håller med Siim Kallas om detta - att medlemsstaterna är ovilliga att göra det. Det är som om de inte vore tvungna att lägga fram redovisningar. Eftersom de har en sådan skyldighet borde de vara de första att föregå med gott exempel. Ni sa att endast sex medlemsstater redovisar hur de återvinner EU:s medel. Det är skandalöst och förtjänar braskande rubriker. Bara sex medlemsstater berättar för oss vad de gör för att återkräva medel som de använt på ett felaktigt sätt. Det är verkligen upprörande.
Avslutningsvis vill jag säga att parlamentet kommer att fortsätta sitt arbete och jag hoppas att ni fortsätter med ert. Ni och vice ordförande Siim Kallas har vårt fulla stöd i er fortsatta strävan att nå målet, en positiv revisionsförklaring, och vi tar på oss vår del av skulden för alla de särskilt besvärliga förfarandena. I det avseendet bär vi skulden eftersom vi ibland begär det omöjliga. Vi erbjuder er vårt samarbete för att kunna förenkla förfarandena så långt det är möjligt.
Tack så mycket, Hubert Weber, för er utmärkta rapport.
Herbert Bösch
för PSE-gruppen. - (EN) Herr talman! Situationen för unionens ekonomiska förvaltning är blandad. Jag välkomnar kommissionens insatser för jordbruket. Revisionsrätten rapporterar om en kraftig minskning av den totala felnivån i jordbruksutgifterna. Det bör välkomnas som en stor framgång.
Å andra sidan sägs inte mycket positivt om strukturfonderna. Revisionsrätten anser att kontrollsystemen i medlemsstaterna i allmänhet är ineffektiva eller medelmåttigt effektiva. Därför är parlamentets krav på nationella förvaltningsförklaringar som ett instrument för att förbättra den nationella ansvarsskyldigheten viktigare än någonsin.
Jag är också mycket besviken på att det interna kontrollsystemet i kommissionen fortfarande inte är vad det borde vara, sju år efter reformen. Det finns avsevärda svagheter, och jag välkomnar revisionsrättens tillförlitliga analys i årsrapportens kapitel 2.
Låt oss se framåt. Revisionsrätten har föreslagit interinstitutionella diskussioner om begreppet ”den godtagbara risken för fel”. Jag välkomnar det initiativet. Parlamentet och kommissionen har redan följt upp detta förslag på olika sätt. När kommer rådet - som inte är närvarande i dag - meddela sin uppfattning om detta?
I ändringsfördraget sägs följande: ”Budgetförordningen ska ange medlemsstaternas kontroll- och revisionsskyldigheter vid genomförandet av budgeten samt deras ansvar i samband med detta.” Parlamentet kommer att följa genomförandet av denna nya regel noga.
När det gäller unionens revisionssystem tänker jag inte upprepa vad jag sa i Luxemburg den 18 oktober 2007. Jag vill bara betona att parlamentet är mycket intresserat av resultatet av den pågående inbördes granskningen hos revisionsrätten. Jag gratulerar Hubert Weber, och särskilt Maarten B. Engwirda, för att de har kunnat börja med detta projekt.
Jan Mulder
för ALDE-gruppen. - (NL) Herr talman! Jag vill börja med att tacka revisionsrätten för det nya systemet med att rapportera till Europaparlamentet. Vi har i flera år undrat om inte felen i de olika kapitlen skulle kunna kvantifieras på ett mer exakt sätt och revisionsrätten har hela tiden sagt att det var omöjligt. För första gången kan vi dock nu med glädje konstatera att även revisionsrätten kan ändra sig. Nu har man ett ”trafikljussystem” för rapporteringen - rött, gult och grönt. Detta välkomnar vi verkligen och hoppas att systemet under kommande år kan finjusteras ytterligare så att vi klart kan se var saker och ting har förbättrats. När det gäller förbättringar, och vice ordförande Siim Kallas har redan påpekat detta, kan naturligtvis kommissionen känna sig stolt eftersom endast 6 procent av utgifterna bedömdes vara lagliga för tre år sedan och nu handlar det om 40 procent. Dessutom var kommissionen nära att ge jordbruket grönt ljus. Det kan man kalla framsteg. Den stora frågan är om vanligt folk anser att man gjort tillräckliga framsteg. Jag menar att svaret på den frågan är nej. Det är fullkomligt otroligt att revisionsförklaringen fortfarande inte är positiv efter alla dessa år och det är också djupt oroande.
Strukturfonderna är ett ännu större problem. 12 procent är naturligtvis alldeles för mycket. Det vore bra om revisionsrätten i framtida rapporter kunde förklara exakt vad dessa 12 procent beror på. Beror det på felaktigt ifyllda blanketter? Är detta verkliga fel? När jag hör, ute på fältet, hur svårt det är att få pengar från strukturfonderna finner jag det svårt att tro att kontrollerna är otillräckliga. Allt oftare hör jag folk säga att någon annan kan få deras andel eftersom det är alldeles för komplicerat att ha med strukturfonderna att göra. Det är åtminstone vad jag fått höra i vissa nederländska provinser.
När vi nu ska påbörja ansvarsfrihetsförfarandet för kommissionen anser jag att det som är viktigast är att förstå vad kommissionen gjort för att reagera på parlamentets tidigare rekommendationer i resolutionerna om ansvarsfrihet. Står det inte i fördraget att kommissionen måste vidta alla nödvändiga åtgärder för att i så stor utsträckning som möjligt agera i enlighet med parlamentets resolutioner om ansvarsfrihet? Min uppfattning är att det finns två saker i dem som måste uttryckas tydligare, inte bara i en resolution utan även i det avsnitt i fördraget som rör den fleråriga budgeten och medlemsstaternas deklarationer. Andra har också tagit upp detta. I två parlamentsresolutioner konstateras att kommissionsledamöterna måste skriva under de deklarationer som årligen lämnas in av generaldirektörerna, oavsett i vilken form. För parlamentet innebär det att ansvaret inte bara vilar på kommissionen som kollegium utan att varje kommissionsledamot är ansvarig för sin del av budgeten. Jag skulle gärna vilja höra mer om detta.
Avslutningsvis vill jag påpeka att det i det nya fördraget fastställs att kommissionen och medlemsstaterna har delat ansvar. Med tanke på medlemsstaternas deklarationer vore det intressant att få reda på hur kommissionen förbereder sig för att tillämpa det nya fördraget, både nu och i framtiden.
Bart Staes
för Verts/ALE-gruppen. - (NL) Herr talman, ledamöter av revisionsrätten, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! EU:s budget för 2006 uppgick till ungefär 106 miljarder euro. Visserligen är det bara 1 procent av de 27 medlemsstaternas BNP, men det är ändå en nätt summa. Det är pengar som ni, jag och skattebetalarna har hostat upp och måste därmed vara föremål för en ordentlig granskning. Det är ett av Europaparlamentets viktigaste ansvar. Nu ser vi för trettonde gången i rad att revisionsrätten vägrar att garantera utgifternas laglighet och korrekthet.
Detta kan knappast betraktas som en bagatell. Det ger upphov till indignation. Det är en allvarlig varning till kommissionen men också till medlemsstaternas regeringar om att de måste göra någonting åt det. Den belgiske ledamoten av revisionsrätten Karel Pinxten skrev om det i De Tijd och Echo de la Bourse, och menade att om en intern eller extern revisor i ett börsnoterat företag med lika stora tillgångar som EU:s budget vägrade att skriva under räkenskaperna på det här sättet skulle det ge upphov till chockvågor rakt genom finansmarknaderna. Han har tyvärr alldeles rätt och vi får inte bara låta det passera.
Vilka är då de viktigaste aspekterna? Jordbruket, som fortfarande utgör den mest betydande budgetrubriken med sina 50 miljarder euro. Förbättringen på det området är otvivelaktigt, främst tack vare det integrerade administrations- och kontrollsystemet. Men låt oss vara klara över en sak: vissa medlemsstater, främst Grekland, vägrar att omfattas av systemet. Pengarna förvaltas av medlemsstaternas regeringar och jag anser därför att vi definitivt bör ge Grekland rött kort. Vi bör upprepa vår uppmaning att hålla inne utbetalningen av jordbrukspengar till Grekland tills Grekland rättar in sig i ledet.
Det andra problemet med jordbruket gäller, som vice ordförande Siim Kallas och Hubert Weber också tog upp, utbetalningen av jordbrukspengar till golfklubbar, järnvägsbolag, stuterier och markägare som uppenbarligen inte bedriver jordbruk men ändå stoppar pengar från jordbruksbudgeten i fickan. Och det handlar vanligtvis om företrädare för aristokratin och kungafamiljer. Det pågår ett litet ”ja, så är det - nej så är det inte”-spel här. Hubert Weber påstår att det är sant och Siim Kallas att det inte är det. Europaparlamentets budgetkontrollutskott anordnade en utfrågning under vilken jordbrukskommissionären Marian Fischer Boel, sa att alltsammans var överdrivet och tonade ner det hela. Jag skulle nu vilja höra både Siim Kallas och Hubert Weber besvara frågan om vad som är sant. Kan revisionsrätten styrka sina påståenden? Står man för dem?
Den näst största budgetrubriken är fortfarande strukturfonderna. Enligt revisionsrättens rapport borde tolv procent av dessa medel egentligen inte ha betalats ut. Det duger inte. Vi måste göra någonting åt det. Därför riktar vi en uppmaning till medlemsstaterna, till medlemsstaternas regeringar, eftersom en del ansvaret vilar på dem. 80 procent av EU:s medel förvaltas av dem. Så jag vill upprepa att Europaparlamentet ska insistera på att de måste underteckna en förklaring om att EU:s pengar har använts på rätt sätt och på så vis fullt ut ta sitt politiska ansvar. Danmark, Nederländerna och Storbritannien har gjort det. Var finns de övriga medlemsstaternas regeringar? Var är Belgien, Frankrike, Tyskland? Bör inte de också fullgöra sin politiska ansvarsskyldighet?
Esko Seppänen
för GUE/NGL-gruppen. - (FI) Herr talman, herr kommissionsledamot! Än en gång är det den tiden på året då revisionsrätten yttrar sig negativt om lagligheten och relevansen när det gäller utgifterna från föregående år. I vår blir det dags för parlamentet att besluta om ansvarsfrihet för de berörda parterna, trots den negativa rapporten. Så har det i alla fall varit under de senaste åren, förutom ett år när det var val.
Jag skulle vilja rikta er uppmärksamhet på diagrammen V och VI i bilagan till revisionsrättens rapport, som syftar till att visa medlemsstaternas nettobidrag. Medlemsstaternas tullavgifter, även avgifterna på varor som exporteras till andra medlemsstater, har tagits med under rubriken ”Traditionella egna medel”. Detta ger en missvisande bild av vissa medlemsstaters verkliga nettobidrag, i synnerhet när det gäller Nederländerna och Belgien, särskilt om man tar hänsyn till den orimligt höga tulltaxan på 25 procent.
Det är också svårt att acceptera en beräkningsmetod, som uppenbarligen härstammar från kommissionen, där de administrativa utgifterna inte ingår i unionens utgifter i detta sammanhang. Revisionssiffrorna säger helt enkelt inte hela sanningen om användningen av resurserna, därför innehåller de också politiska delar. Det är ett positivt tecken att det land som inte har tillämpat systemet för övervakning och administration av jordbruksutgifter på ett korrekt sätt har nämnts vid namn, det vill säga Grekland. De exempel på felaktig användning av jordbruksstöd som revisionsrättens ordförande nämnde i sitt anförande måste korrigeras. Problemen handlar inte enbart om golfklubbar, kommissionsledamot Kallas.
Ett bra exempel på det positiva inflytande som revisorernas rekommendationer har haft är den uppmärksamhet som har ägnats åt den ersättning som har betalats till ledamöternas assistenter. De reviderade reglerna är helt klart alldeles för stränga, men hellre det än att man nonchalerar saken.
(Applåder)
Nils Lundgren
för IND/DEM-gruppen. - Herr talman! Således för trettonde året i rad underkänner revisionsrätten genomförandet av EU:s budget. Varför blir det så här? Är EU:s politiker, byråkrater och medborgare notoriska fuskare? Naturligtvis inte! Problemet är att EU vill detaljreglera villkoren i en region med 23 länder och en halv miljard invånare. Det är detta som öppnar för fusk, missbruk och misstag. Hela organisationen måste reformeras från grunden. Det finns två vägar att gå.
För det första måste vi gå över från perversa detaljregleringar till system där fattiga medlemsländer får sitt stöd utan detaljbestämmelser om hur det ska användas. För det andra måste vi se till att skyldiga faktiskt identifieras. Detta förutsätter i sin tur maximal öppenhet, att ”whistleblowers” behandlas som hjältar och inte som förrädare, att journalister välkomnas att granska EU:s fögderi. Inget av dessa tre krav är egentligen uppfyllt. Ett aktuellt exempel är journalisten Hans-Martin Tillacks öde. Han upptäckte fusk i Eurostat men blev i stället själv anklagad för brott av OLAF. Han förlorade i belgisk domstol och i EG-domstolen, men nu är han frikänd av Europadomstolen. EU:s roll i denna trista historia visar att vi har långt kvar om vi vill bryta ner dess karaktär av ett byråkratiskt etablissemang. Finns den viljan? Jag tvivlar.
Hans-Peter Martin
(DE) Herr despotiske talman! Rättsstatsprincipen, demokratin och en kontroll baserad på jämlikhetsprincipen utgör tillsammans ett gott skydd mot despotismen, men tyvärr saknas just dessa saker här.
Denna årsrapport från Europeiska revisionsrätten kan dock vara till lite hjälp och kanske ställa till rätta en del saker. Än en gång hänvisar jag särskilt till de fakta som under ert ansvar, Hubert Weber, glädjande nog äntligen har satts på pränt under punkt 10.9-12. De är en smäll på fingrarna för Europaparlamentet. I denna del av sin rapport noterar revisionsrätten att parlamentets kontroll över ledamöternas utgifter är mycket bristfällig och att en hel del har utelämnats. Vad betyder detta i praktiken? Det betyder, herr talman, herr generalsekreterare, att icke önskvärda personer pekas ut, herr Bösch, att en feg rapport lämnas till OLAF, och att sedan, efter flera års utredning, visar det sig att det inte var någonting - inget bedrägeri, ingenting alls. Men här, där det fanns någonting att hitta - och ni sa själv, herr Weber, att endast 22 procent av alla utgifter har behandlats korrekt - var det ingen som tittade. Och det är ett despotiskt beteende.
Alla i kammaren, även talmannen och generalsekreteraren, Herbert Rømer, känner till att det saknas verifikationer för minst 80 miljoner euro av ledamöternas utgifter. Varför har det inte utretts? Varför vidtas inga lämpliga åtgärder? Varför förlängs olika tidsfrister ständigt? De saker som försiggår här - och låt mig upprepa mitt tack till revisionsrätten för att de har satt fingret på dem - leder till ett despotiskt system och till att detta organ inte på allvar kan beskrivas som ett parlament. Och sedan flyr de ansvariga fältet. Detta kan inte fortsätta.
Jag vädjar om följande till parlamentet och till er i revisionsrätten: utred dessa ärenden noga och hitta en lösning på problemen. Det är ett faktum att det finns en hel del verkliga bedrägerier under ytan.
Herbert Bösch
(DE) Herr talman! Jag har lärt mig att stå ut med en hel del från Hans-Peter Martin här i kammaren, men jag måste protestera mot beskrivningen ”feg rapport”. Jag vore mycket tacksam om vi kunde få klarhet i detta, för jag tror att Hans-Peter Martin är den sista som har rätt att göra sådana anklagelser.
Alexander Stubb
(EN) Herr talman! Jag hade tänkt avsluta mitt tal med att säga att betänkandet om ansvarsfrihet är en fantastisk källa till antieuropeisk propaganda, men eftersom Hans-Peter Martin just har sagt det, vill jag i stället säga det inledningsvis, och jag är glad att Herbert Bösch avbröt.
Jag vill konstatera tre saker. Den första är av allmän karaktär, nämligen att gratulera revisionsrätten till sin rapport. Eftersom det är en bättre rapport än förra årets vill vi också gratulera kommissionen. Jag gillar trafikljussystemet. För en enkel parlamentsledamot som mig ger det en ganska bra bild över vad som fungerar bra och vad som inte fungerar bra. Hursomhelst, vi i Europaparlamentet har som alltid tre möjligheter. Det första är att godkänna och bevilja kommissionen ansvarsfrihet, det andra är att fördröja och det tredje är att avslå. Vi måste tänka på det i början av varje debatt.
Den andra punkten gäller de politiska åtgärderna, och för det första den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP). Mina gratulationer till detta. Det enda problemet där verkar vara med Grekland, som många har märkt. Golfbaneproblemet, som redan har nämnts, är egentligen inte något problem. Det har förstorats upp av media. Jag säger inte detta bara för att jag brukade spela för det finska nationella golflaget, och jag har inget egenintresse!
Det andra området är strukturpolitik, där det finns en uppskattad felnivå på 12 procent. Detta kan förbättras. Där finns också de så kallade utestående åtagandena (RAL) som uppgår till 130 miljarder euro. Kommissionen måste arbeta hårt på detta område.
Min tredje och slutliga synpunkt är att ansvarsfrihetsförfarandet är en lätt måltavla för anti-EU-propaganda, som vi precis just har sett, och också att det verkligen finns en del dåliga nyheter i den här rapporten, nämligen att inte allt är i ordning och att det finns utrymme för förbättring. De goda nyheterna är dock att det redan har skett förbättringar. Vi har tillförlitliga redovisningar och vi har uppnått förbättringar av GJP. Vi bör också gratulera kommissionen för att ha fått grönt ljus för sin administration.
Jag vill därför uppmana till en kritisk men konstruktiv debatt om ansvarsfrihetsförfarandet, med en avlägsen förhoppning om en positiv revisionsförklaring 2009.
Dan Jørgensen   -
(DA) Herr talman! Jag vill också börja med att tacka revisionsrätten för en utmärkt rapport och en bra redogörelse här i dag. Det är tydligt att det är ett mycket användbart instrument i vårt arbete för att se till att pengarna från EU:s medborgare förvaltas väl och på ett legitimt och lämpligt sätt. Tyvärr är rapportens allmänna slutsats otillfredsställande. Det är uppenbart att det finns skäl till mycket allvarlig kritik när det för trettonde året i rad inte har varit möjligt att avge en positiv revisionsförklaring. Tyvärr visar detta att det inte finns någon kontroll över skattebetalarnas pengar, och tyvärr visar det att vi här i parlamentet, tillsammans med kommissionen och medlemsstaterna, har en stor uppgift framför oss. Vi måste göra ett bättre jobb. Det måste göras bättre.
I budgetkontrollutskottet har nu det årliga förfarandet påbörjats - det vill säga att vi konsulterar de berörda kommissionsledamöterna och gör en noggrann granskning av de dokument som vi nu har tillgång till. Inte förrän vi har avslutat detta förfarande kommer vi att kunna säga i vilken utsträckning vi kan ge det som formellt sett kallas ansvarsfrihet - det vill säga i vilken utsträckning vi godkänner räkenskaperna och genomförandet av budgetarna för 2006. Det finns en del saker som talar för att vi ska göra det: det har gjorts framsteg på några områden. Tyvärr finns det dock en del mycket allvarlig kritik, och följaktligen en del mycket allvarliga argument mot att godkänna räkenskaperna för 2006.
Låt mig börja med det positiva. Lyckligtvis är det så, som andra ledamöter har varit inne på och som både revisionsrätten och Siim Kallas nämnde i sina anföranden, att det går riktigt bra på jordbruksområdet. Det system som kallas ett integrerat finansiellt kontrollsystem har visat sig vara effektivt. Det måste sägas att ekonomistyrningen har varit god på de områden där det har tillämpats. Vi kan se medborgarna i ögonen och säga att de pengar de har betalat i skatt har förvaltats väl och på ett lämpligt sätt. När det gäller Grekland, där detta system inte har genomförts korrekt, anser jag att kommissionen har agerat ansvarsfullt genom att säga att den kommer att inställa betalningarna. Det är både bra och positivt. Även på forskningsområdet finns det goda anledningar att vara positiv. Det är nästan ett skolexempel. Vi har ju under det senaste året understrukit en del kritik, som kommissionsledamot Potočnik också har tagit till sig, och det är naturligtvis på detta sätt vi ska arbeta. Det är verkligen bra att vi inte är här för att vara populistiska, som vissa ledamöter skulle vilja. Vi är inte här för att gå EU-motståndarnas ärenden; vi är här för att påpeka de saker som är värda att kritisera och försöka finna goda och konstruktiva förslag till lösningar.
Trots detta finns det enorma problem i samband med strukturfonderna. Vi har inte fått någon förklaring till de 12 procent som ni nämnde, herr Kallas. Det är möjligt att det finns en förklaring. Vi hoppas det. Vi har dock inte fått någon sådan förklaring. Tyvärr kan vi också se att det självfallet är otillfredsställande att kontrollsystemen betecknas som ineffektiva i alla de fall som har undersökts av revisionsrätten. Dessutom måste vi säga att det på det utrikespolitiska området också saknas kontroll i samband med den miljard euro som används i samarbete med andra institutioner i internationella förvaltningsfonder. Slutligen vill jag säga att svaren måste vara mycket tydliga. Om vi ska kunna rekommendera ansvarsfrihet måste det finnas mycket goda förklaringar.
Helga Trüpel
(DE) Herr talman, kommissionsledamot Kallas, mina damer och herrar! Vi gröna lovordar Europeiska revisionsrättens arbete. Vi behöver denna information, men vi beklagar att det på många områden inte har skett någon förbättring på flera år, eftersom dessa avslöjanden ger Europeiska unionen dåligt rykte. Vi vill inte bli avfärdade längre, vi vill äntligen ha lite effektivitet.
Siim Kallas har i dag uppträtt på ett förbindligt sätt, men när innehållet i revisionsrättens rapport offentliggjordes betecknade han det som alldeles för hårt och angrep också medlemsstaterna. Det var inget klokt drag från kommissionens sida, för den har ett politiskt ansvar och vi förväntar oss att kommissionen ska ta det ansvaret och se till att det till slut görs förbättringar.
Vi gröna hyser allvarliga tvivel när det gäller att bevilja ansvarsfrihet för 2006 års budget, och det vi just hört kan säkert också få politiska konsekvenser för vissa kommissionsledamöter. Därför uppmanar vi kommissionen att förändra sina budgetförfaranden och börja göra väsentliga framsteg.
Jeffrey Titford
(EN) Herr talman! Vi har tretton stycken! Vi har nu tretton år med icke godkända redovisningar. Det krävs inga nya revisorer utan ett nytt betalningssystem. Det upphör aldrig att förvåna mig hur många politiker i den här kammaren och den i Westminster som är beredda att med gott samvete inte bara fortsätta att tolerera den svåra situationen med EU:s räkenskaper utan att fortsätta att öka beloppet av skattebetalarnas pengar som går till EU. Som vanligt får vi samma omgång med ursäkter för inkompetens och man låtsas inte se, varav den främsta ursäkten är att skylla på medlemsstaterna, men det håller bara inte.
Hur kan Europeiska kommissionen ge pengar till medlemsstater utan att få se papper som bekräftar hur och var dessa spenderas? Jag kan inte föreställa mig att någon annan professionell organisation tillåter detta, och under så lång tid. Om medlemsstaterna inte är beredda att tillhandahålla nödvändigt pappersarbete - dvs. kvitton och checkar - bör den ekonomiska kranen stängas av. Kranen bör stängas av i båda ändar. Om EU inte är beredd att bringa ordning i sin kammare, bör politikerna i Westminster sluta hälla skattebetalarnas pengar i EU:s hink, vilken fortfarande verkar ha fler hål än ett durkslag!
Jana Bobošíková
(CS) Mina damer och herrar! Vi har redan tolererat en högst alarmerande och oacceptabel situation i 13 år. Kommissionen och medlemsstaterna förvaltar skattebetalarnas pengar på ett dåligt och olagligt sätt. Europeiska revisionsrättens rapport visar tydligt att kommissionen och medlemsstaterna fortsätter med sin försumlighet och inte känner till alla de regler som omgärdar budgetutgifter.
Nu finns det också misstankar om försök att missbruka medel från unionens budget. Tvärtemot kommissionens förordningar och de enskilda staternas lagar genomförs inga offentliga anbudsförfaranden, utbetalningar begärs som är kopplade till utgifter som inte är berättigade, mottagarna kan inte bestyrka legitimiteten för fasta utgifter eller personalkostnader, samtidigt som kontrollen är vacklande.
Mina damer och herrar! Om de medborgare vars pengar vi så skamlöst slösar med skulle förvalta sina egna företag och hushåll på detta sätt skulle Europeiska unionen vara full av socialt utstötta, hemlösa människor. Nu vill jag be kommissionen och rådet att ta sig samman och börja betrakta skattebetalarnas pengar som om de var deras egna. Endast på detta sätt kan vi stärka förtroendet för den europeiska integrationsprocessen.
Gabriele Stauner
(DE) Herr talman, herr Weber, mina damer och herrar! Rapporter från revisionsmyndigheterna är alltid intressanta och viktiga. Det gäller särskilt för Europa, för den sparsamma och effektiva användningen av EU-medel är något som alltid är föremål för särskild uppmärksamhet från allmänhetens sida.
I rapporten läggs tyngdpunkten med rätta på användningen av medlen i medlemsstaterna. Det återstår förvisso en hel del att göra, särskilt när det gäller strukturfonderna. Detta får dock inte innebära att vi tar ögonen ifrån utgiftspraxisen i våra egna institutioner, särskilt kommissionen och rådet. Just när det gäller de direkt förvaltade utgifterna finns det mest utrymme för förbättringar från kommissionens sida. Kommissionen är ju inte bara fördragens väktare, den måste också vara en förebild när det gäller sund ekonomisk förvaltning. När det gäller omställningen i jordbrukspolitiken, från subventioner till främjande av landskapsbevarande, frågar jag mig om syftet kanske är att subventionera ridsportföreningar och golfklubbar. En sådan målsättning stämmer inte överens med det verkliga syftet med jordbruksstöd.
Fastighetspolitiken fortsätter att ge revisionsrätten mycket huvudbry, oavsett om det gäller utbyggnaden av EU-domstolens säte i Luxemburg eller rådets och parlamentets byggnader i Bryssel. EU-domstolen är med all rätt konsekvent i sin strävan att avslöja obekväma sanningar, i synnerhet när det gäller fall där anbudsförfaranden har varit felaktiga eller saknats. Det kan väl dock inte vara rätt att EU-domstolen måste betala men inte deltar i upphandlingen och utformningen av kontraktet.
Låt mig ta tillfället i akt att påminna kommissionen om dess svar på min skriftliga fråga från den 2 augusti angående detta. Det ger helt enkelt ett allmänt dåligt intryck om de lokala myndigheterna i varje liten kommun i EU måste genomföra anbudsförfaranden vid tilldelning av kontrakt värda mer än 200 000 euro, medan EU-institutionerna själva kan avstå från att genomföra anbudsförfaranden för kontrakt som är värda flera miljoner. Våra medborgare kan inte förstå det.
Jag vill också ta upp frågan om Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: även här gäller att den rapport vi beställt måste läggas fram. Jag vill också be rådet att se till att ökningen av driftskostnaderna för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken inte halkar in under rubriken ”administrativa utgifter”.
Paulo Casaca
(PT) Herr talman! Jag vill börja med att gratulera revisionsrätten, särskilt dess ordförande Hubert Weber, som närmar sig slutet på sin ämbetsperiod och som vi, socialisterna i budgetkontrollutskottet, har haft ett utmärkt samarbete med. Jag vill tacka honom så mycket för hans arbete, och jag vill särskilt understryka det arbete som revisionsrätten har gjort i många enskilda fall, till exempel när den bidrog till att klargöra Europeiska unionens politik när det gäller exportbidraget.
Jag vill säga att jag är mycket oroad för Europeiska unionens budget för bistånd till tredjeländer. En stor andel av de 5 miljarder euro vi använde 2006, cirka 1 miljard euro, gick till multilaterala fonder. Dessutom användes en stor del andra medel av vissa internationella organisationer som finansieras av Europeiska kommissionen - jag skulle vilja veta på vilka grunder och huruvida detta var godkänt, legitimt och har gjorts på ett sätt som medger insyn. Trots att vi redan förra året bad om detaljerade siffror och klargöranden fortsätter kommissionen att ignorera budgetförordningen och har fortfarande inte gett oss någon rapport om hur pengarna används i många länder i Mellanöstern.
Samtidigt vägrar Europeiska kommissionen att lyssna på oss när vi säger att Europeiska byrån för återuppbyggnad har varit en nödvändig mekanism för att se till att EU:s närvaro på västra Balkan synliggörs samt för att garantera ett europeiskt politiskt ledarskap och en sund och effektiv finansiell förvaltning. Nu vill kommissionen lägga ner den trots att den för närvarande är det enda tillgängliga instrumentet för att genomföra arbete som vi anser är effektivt i situationer som är allt annat än öppna. Detta är oacceptabelt, och jag vill särskilt säga till vice ordförande Siim Kallas att han inte bara kan vända ryggen åt detta, och att vi i samband med ansvarsfrihetsförfarandet kommer att granska allting noggrant i denna budget, även alla organisationer som inte använder sig av medel på ett sätt som medger insyn.
Sylwester Chruszcz
(PL) Herr talman! Revisionen och kontrollen av EU-medel i medlemsstaterna är ett grundläggande krav för en effektiv och öppen förvaltning av gemenskapens budgetmedel. Kommissionens senaste förslag är dock oroväckande eftersom de kan få betydande konsekvenser för mottagarna av EU-medel. Kommissionen vill göra förfarandena striktare och straffbelägga oriktigheter i anbudsförfarandet, ofta utan objektiva skäl.
Jag tänker på dokumentet”Strukturfonder: riktlinjer för kommissionens avdelningar om principer, kriterier och vägledande nivåer för finansiella korrigeringar”. EU:s förslag på straff utgör ett särskilt hot mot lokala och regionala myndigheter. Vi kan inte ha en situation där, som vissa ledamöter redan har påpekat, EU finansierar golfbanor i de 15 gamla medlemsstaterna samtidigt som vi utarbetar ett system för sanktioner och straff som drabbar de minst utvecklade länderna i EU, till exempel Polen.
Ingeborg Grässle
(DE) Herr talman, herr ordförande och kära ledamöter i revisionsrätten, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi vill uttrycka vår uppriktiga tacksamhet till revisionsrätten för en ovanligt väl sammanställd rapport. Vi har ännu inte nått det möjligas gräns, för ju begripligare era rapporter är, desto mer hjälper de oss och desto mer hjälper de kommissionen att agera i enlighet med era slutsatser. Så fortsätt gärna i denna riktning. Vi är mycket nöjda med det vi har fått hittills.
Vi vill också gratulera kommissionen. Det som har uppnåtts på jordbruksområdet är verkligen en milstolpe, och det visar att flera års hårt arbete faktiskt leder till framsteg.
Låt mig nu tala om strukturfonderna. Vi måste nämligen få ordning på saker och ting även på detta område och åtminstone komma i närheten av den standard vi har uppnått på jordbruksområdet. Vi är beredda att föra de diskussioner som krävs. Vi strävar inte efter något som är omöjligt att uppnå. Därför pratar vi om en acceptabel risk. Vi är medvetna om kommissionens problem, men vi är också medvetna om att det enda sättet för oss att göra framsteg är att stödja kommissionen. Därför får du stöd från parlamentet och dess budgetkontrollutskott, kommissionsledamot Kallas, för riktlinjerna om strukturfonder. Vi uppmuntrar dig helhjärtat att göra konkreta framsteg i denna fråga. Vi måste gå vidare.
Tyvärr finns det ingen här från rådet att vända sig till. Vi ska dock ställa rådet till svars vid första bästa tillfälle. Vi kan inte fortsätta så här. Vi kan inte träffas här nästa år och dra samma slutsatser. Vi har gjort oss till åtlöje tillräckligt länge.
Slutligen några ord om parlamentets budget: Det parlamentets ledamöter förväntar sig av andra, förväntar de sig självfallet även av sig själva. Jag vill tacka revisionsrätten för att de har gjort det möjligt för oss att gå vidare med parlamentets budget för 2006 när det gäller ersättningar till ledamöternas assistenter. Under tiden har det problem med stöddokument för assistenternas ersättning som noterades 2006 reglerats och lösts för alla utom sex ledamöter. Det är ett budskap, talman Pöttering, som vi också måste framföra till de europeiska skattebetalarna. Vi är intresserade av att lösa de gamla fallen, och vi ska göra det tillsammans med parlamentets förvaltning. Vi ska hitta en lösning, och lösningen kommer inte att skilja sig från det vi förväntar oss av andra.
Francesco Musotto
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill först understryka revisionsrättens mycket positiva attityd och dess mycket värdefulla arbete, och särskilt uppmärksamma de siffror som vi har fått när det gäller årsrapporten för 2006.
Det har skett en förbättring när det gäller användningen av gemenskapsmedel. I år har revisionsrätten gjort en positiv bedömning av det sätt som 40 procent av medlen har använts på, i jämförelse med 30 procent förra året. Den positiva utveckling vi kan vara säkra på, även om medlen är långt ifrån att utnyttjas fullt ut, är att det sker framsteg varje år. För många år sedan gav revisionsrätten bara grönt ljus till 6 procent av utgifterna.
Därför är det intressant att notera att de flesta av de problem vi har stött på till stor del handlar om oriktigheter snarare än om bedrägeri. De vanligaste typerna av fel är saknade dokument, underlåtenhet att efterleva kriterier för stödberättigande, felaktiga uppgifter samt underlåtenhet att följa förfaranden. Det är uppenbarligen ett problem att uppfylla formaliteterna.
Den nya budgetförordningen är ett steg i rätt riktning mot enklare och öppnare styrelseformer. Obligatoriskt offentliggörande när det gäller medel som förvaltas direkt av nationella och regionala myndigheter, vilket utgör cirka 80 procent av gemenskapens budget, är av särskild vikt.
Det finns mycket kvar att göra för att strama upp formaliteterna i syfte att förenkla bestämmelserna om hur medel görs tillgängliga. Det skulle göra det möjligt att minska oriktigheterna betydligt, särskilt bland de små stödmottagarna, som ofta saknar de resurser som krävs för att genomföra de nödvändiga förfarandena.
Slutligen vill jag säga att en viktig punkt i EU:s finansiella kontrollsystem fortfarande är frågan om återkrav. Om arbetet med återkrav ska kunna förenklas måste detaljerad information och uppgifter göras tillgängliga för revisionsrätten, parlamentet och kommissionen, och mer bindande rättsliga instrument, till exempel system med fullgörandegarantier, måste införas.
Även om resultaten i revisionsrättens årsrapport visar att vissa framsteg har gjorts vill jag avsluta med att säga att förenklingen av förfaranden och förbättringen av staternas samarbete under kontrollfasen även i fortsättningen utgör stora utmaningar.
Richard James Ashworth
(EN) Herr talman! Först vill jag tacka Hubert Weber och revisionsrätten för den rapport de har utarbetat det här året, som jag har läst med stort intresse. Jag har ofta påpekat att det är beklagligt att revisorerna inte i tillräcklig utsträckning pekar ut de områden där det behövs omedelbar förbättring. Om de gjorde det skulle parlamentsledamöterna få den information de behöver för att mer exakt rikta sina insatser mot att uppnå en positiv déclaration d'assurance, eller DAS.
Trots det står det helt klart att den allra största enskilda fråga som bör angripas är att 80 procent eller mer av transaktionerna i Europeiska unionen utförs enligt gemensamma förvaltningsavtal i medlemsstaterna, och vanligtvis av byråer. Med det menar jag inte att 80 procent utförs av byråer, utan att dessa byråer uppenbart saknar ansvarsskyldighet för de belopp de hanterar på Europeiska unionens vägnar. Budgetutskottet och budgetkontrollutskottet kan ta åt sig äran av att de har fastställt den här svagheten och tvingat fram medtagandet av artikel 44 i det interinstitutionella avtalet 2006. Jag vill påminna er om att den artikeln gjorde det till ett krav för medlemsstaterna att inkomma med egenhändigt intygande för de belopp och transaktioner de hanterat.
Det var ett positivt steg, men hittills har få, om ens några, verkliga framsteg gjorts för att uppnå det målet. Därför är det rimligt att anta att vi - även om framsteg görs just nu - först omkring 2012 kommer att ha möjlighet att uppnå en positiv DAS, vilket innebär att vi har misslyckats med att få en positiv DAS i 18 år.
Rådet och kommissionen måste förstå att detta inte är acceptabelt. De måste förstå att detta årliga misslyckande att uppnå en positiv DAS skadar den här kammaren i mycket hög grad. Det är dags för de valda parlamentsledamöterna att utöva större tryck på både rådet och kommissionen att fästa större vikt vid denna viktiga uppgift. Jag för min del har aldrig röstat för ansvarsfrihet för räkenskaperna. Jag tänker fortsätta att vägra att göra det tills jag ser att både rådet och kommissionen lägger större vikt vid det här.
Hubert Weber
revisionsrättens ordförande. - (DE) Herr talman! Låt mig först av allt uttrycka ett hjärtligt tack för de många vänliga ord som har sagts om revisionsrätten, dess rapport och dess redogörelse. Jag fäster vikt vid dessa kommentarer, och jag ska gärna vidarebefordra dem i Luxemburg. Jag tror att de också kommer att utgöra en stark motivationsfaktor för våra medarbetare. Jag gläder mig också åt de många hänvisningarna till den gemensamma jordbrukspolitikens nya stödmottagare. Jag tror dock att jag här har möjligheten att reda ut en del saker, vilket Bart Staes uttryckligen bad mig att göra.
Låt mig börja med lite bakgrundsinformation. Det samlade gårdsstödet är i grunden något som revisionsrätten välkomnade från första början. Det förenklar saker och ting betydligt, och vi kan nu se effekterna av det. Tillsammans med det integrerade administrations- och kontrollsystemet (IACS) har det lett till en stor minskning av antalet fel. Men varje gång nya regler införs finns det naturligtvis en möjlighet att de inte kommer att följas. Vi måste också se på området i sin helhet och inte bara lyfta fram enskilda företeelser, som till exempel icke-uppfyllande av tiomånadersregeln och de stora ekonomiska förluster som följer av detta.
Vi måste ockå naturligtvis tänka på att bestämmelserna har formulerats mycket allmänt och att en stor del är upp till varje medlemsstat att bestämma. Detta har gett upphov till särskilda företeelser. Det finns så kallade bieffekter, som kanske inte ger lika allvarliga ekonomiska konsekvenser men som kanske har fått mer uppmärksamhet bland allmänheten. Det måste också konstateras att begreppet jordbruksverksamhet har definierats mycket löst. I dag räcker det att man förvaltar ett stycke land enligt god lantbruks- och miljöpraxis. Det räcker helt enkelt att man klipper sin gräsmatta för att man ska kunna få stöd. Vi vill understryka denna punkt för att kunna ifrågasätta den. Vi har sammanlagt 700 fall, därför kan jag inte i nuläget säga om alla dessa fall är rättsligt relevanta, eftersom de måste undersökas för sig. Utan tvekan är det så att om en golfklubb har fått stöd för själva golfbanan, skulle det inte vara en laglig situation. Som jag sa måste vi dock hantera dessa frågor från fall till fall, och vi uppmanar också kommissionen att göra på samma sätt.
Jag har dock också påpekat att det finns andra effekter att beakta. Införandet av en dynamisk modell innebär att det kommer att ske en omfördelning från markförvaltare - jordbrukare - till markägare. Det gläder mig mycket att vi också har uppmanats att konstatera vilka konsekvenser en viss politik leder till.
Siim Kallas
vice ordförande för kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka ledamöterna för deras kommentarer. Huvudfrågan, den om bättre förvaltning av strukturfonderna, kommer att diskuteras närmare vid utfrågningarna i budgetkontrollutskottet den 18 december. Dessa kommer att följas av omfattande utfrågningar om övergripande förvaltning och interna kontrollsystem i januari.
Tack igen för era kommentarer. Kommissionen kommer att besvara alla era frågor mer i detalj vid utfrågningarna.
Talmannen
Punkten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Mairead McGuinness  
skriftlig. - (EN) Jag välkomnar Europeiska revisionsrättens årsrapport för 2006 eftersom den slår fast välkomna förbättringar, särskilt i förhållande till jordbruksutgifter. Där man fastslår fel handlar dessa i huvudsak om svagheter i de interna kontrollsystemen både i medlemsstaterna och i kommissionen.
En positiv utveckling av jordbruksutgifterna understryker effektiviteten hos det integrerade administrations- och kontrollsystemet (IACS) och förenklingen av krav- och betalningsprocesser i det nyss introducerade systemet med samlat gårdsstöd.
För jordbruket som helhet - 49,8 miljarder euro 2006 - upptäckte revisionsrätten en betydande minskning i den uppskattade totala felnivån.
Revisionsrätten noterar att systemet med samlat gårdsstöd har sidoeffekter, som tilldelningen av stödrättigheter till markägare som aldrig har bedrivit någon jordbruksverksamhet, vilket leder till en betydande omfördelning av EU-stödet, från jordbrukare till markägare.
Jag godtar inte detta vaga uttalande - som att gårdsstödet betalas till aktiva producenter, INTE markägare.
Att som revisionsrätten säga att golfklubbar får gårdsstödet är felaktigt. Om de får det, borde de inte det, eftersom betalningarna endast kan göras till aktiva producenter, som brukar och håller marken i god jordbrukshävd. Golfbanor räknas inte.
