Uttalande av Europaparlamentets talman om situationen i Tunisien
Jerzy Buzek
Mina damer och herrar! Det är med stor oro, men även med stort hopp, som vi har följt de senaste veckornas händelser i Tunisien. Fredliga demonstrationer till försvar för rättmätiga krav förvandlades till blodiga konflikter - något vi djupt beklagar - när de tunisiska myndigheterna vände sig mot sina egna medborgare. I dag hedrar vi offren för dessa händelser. Vi framför vår djupaste medkänsla med alla som har förlorat familj eller vänner. I synnerhet minns vi konfliktens första offer - en ung man vid namn Mohamed Bouazizi. Hans tragiska gest har för alltid blivit en symbol för det tunisiska samhällets våg av demokratiska känslor. Låt oss hålla en tyst minut till minne av våra tunisiska vänner. Var vänliga och res er upp.
(Parlamentet höll stående en tyst minut.)
Tack. Mina damer och herrar, ”Jasminrevolutionen” fortsätter. I många avseenden är detta en verkligt historisk tid. Jag vill uttrycka min djupa respekt för det mod och den beslutsamhet som medborgarna i Tunisien visar. Det är de som är källan till förändringarna. Det är dock bara början på en lång väg. Som européer delar vi tunisiernas ambitioner och vill följa dem på vägen mot att förverkliga dessa ambitioner till fullo. Vi européer värnar särskilt om social rättvisa, jämställdhet, yttranderätt, demokrati, verklig pluralism och förmågan att forma sin egen politiska framtid. Därför får vi inte förbli likgiltiga i dag. Vi kräver dessutom att förändringarna är fredliga till sin karaktär. De måste vara till gagn för rättvisan och rättsordningen. Vidare har vi några grundläggande krav. För det första stöder vi frigivningen av alla dem som har arresterats godtyckligt. För det andra vill vi se oberoende utredningar av allvarliga anklagelser om korruption och även om dödsfall och maktmissbruk. För det tredje öppna och verkligt demokratiska president- och parlamentsval övervakade av lokala och utländska observatörer. För det fjärde stöder vi insatser för att bilda en nationell samlingsregering som skulle representera alla tunisier.
Europeiska unionen och Tunisien har varit förenade genom ett partnerskap i många år. De är våra grannar på andra sidan Medelhavet. Detta partnerskap måste först och främst ligga i våra medborgares intresse - tunisiernas och européernas. Om vårt partnerskap ska vara trovärdigt och betydelsefullt måste vi stödja tunisierna på deras väg mot en djupgående förändring. Vi måste hjälpa Tunisien att lyckas med detta. Låt oss stödja tunisierna.
Štefan Füle
Herr talman! Det senaste folkliga upproret i Tunisien saknar motstycke i landets moderna historia. Den 17 december 2010 satte en ung akademiker eld på sig själv i ren desperation efter det att polisen beslagtagit den frukt och de grönsaker han sålde för att kunna försörja sig. Mindre än en månad senare har protester över hela landet tvingat president Zine El Abidine Ben Ali att definitivt lämna landet.
Europeiska unionen har fördömt det repressiva våldet under regimens sista dagar. Säkerhetsläget är i denna stund fortfarande farligt. Plundring och våld rapporteras fortfarande. Tunisien befinner sig ännu i en mycket känslig fas, även om vi nyligen har fått de första nyheterna om bildandet av en nationell samlingsregering.
Trots viss osäkerhet är det tunisiska folkets budskap kraftfullt och tydligt. Tunisien vill vara en stabil demokrati som till fullo respekterar grundläggande rättigheter och friheter. Det vill ha fria och rättvisa inkluderande val. Folket vill skriva en ny sida i sin historia och vi ska stödja dem i deras strävan. Respekt för författningen och de åtgärder som vidtas - i detta nu - för att bilda en nationell solidaritetsregering är steg i rätt riktning.
Det är förstås bara en början. Europeiska unionen har aldrig upphört att påminna Tunisien om landets internationella skyldigheter när det gäller mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. Ända sedan början av min ämbetsperiod - faktiskt sedan jag utfrågades av parlamentet - har jag upprepat att förbättrad status helt klart innebär stärkta åtaganden på alla områden i våra förbindelser, inklusive grundläggande friheter och mänskliga rättigheter.
Jag har på uppdrag av kommissionen betonat vid alla möten med de tunisiska myndigheterna att de måste fullfölja sina åtaganden om demokrati och mänskliga rättigheter. Vid förhandlingarnas allra första möte om handlingsplanen om en ”framskjuten ställning” (statut avancé) insisterade jag personligen på ett exempellöst och ytterst tydligt sätt att allt utnyttjande av den nya artikel 61a i brottsbalken skulle tolkas som oförenlig med statut avancé och med våra gemensamma värden.
Och förresten, om det fortfarande fanns skeptiker på båda sidorna som ansåg att vi endast delar dessa värden i teorin, så bör de lyssna om och om igen på rösterna från de tunisiska gatorna under de senaste dagarna och veckorna. Vad var det om inte ett allvarligt krav på demokrati och ökad ekonomisk rättvisa?
Som Catherine Ashton och jag konstaterade i morse är Europeiska unionen redo att stödja en verkligt inkluderande valprocess med vederbörliga garantier. Vi hoppas att de närmare villkoren kan tillkännages så snart som möjligt när den nationella samlingsregeringen har bildats och påbörjar sitt arbete. Vi är redo att tillhandahålla omedelbart stöd för att förbereda och organisera valprocessen liksom långvarigt stöd för en verkligt demokratisk övergång.
Vi arbetar också på ett bredare stödpaket - så snart situationen stabiliseras - med bland annat ekonomisk utveckling, stark betoning på de sociala problem som Tunisiens ungdomar står inför samt befästande av rättsordningen och den dömande makten.
Vi kommer förstås att fortsätta ha ett nära samråd med parlamentet och medlemsstaterna om denna process.
Den europeiska grannskapspolitiken bygger på grundläggande värderingar som delas av EU och dess partner: demokrati, mänskliga rättigheter och en öppen marknadsekonomi i syfte att tillsammans bygga ett gemensamt område med demokrati, stabilitet och välstånd. Kommissionen har alltid betonat att dessa värden är ett viktigt inslag i vår grannskapspolitik både gentemot våra grannar i söder och öster.
Med sin starka medelklass, höga utbildningsnivå, närhet till Europa och generella återhållsamhet har Tunisien goda möjligheter att ta det steg mot demokrati som folket nu har begärt med sådan kraft och sådant mod. Jag tror att alla kan instämma i att EU också har ett starkt intresse i ett demokratiskt, välmående och stabilt Tunisien. Vi har mångåriga och fast förankrade förbindelser med Tunisien och nära kopplingar mellan våra folk och vårt näringsliv. Det är både min strävan och Catherine Ashtons att vi nu bör stärka våra bilaterala förbindelser mot bakgrund av våra partners nya åtaganden när det gäller styrning, respekt för rättsordningen och grundläggande friheter samt ekonomiska och sociala reformer.
Vi måste göra vårt yttersta för att hjälpa det tunisiska folket att förverkliga sin strävan.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! Den senaste tidens händelser i Tunisien bör inspirera oss att begrunda åtminstone två frågor med en känsla av ansvar. För det första om politik för att stödja status quo i länder som saknar demokratiska friheter verkligen bidrar till stabiliteten, i det här fallet i vår omedelbara närhet.
För det andra bör vi fundera över huruvida Zine El Abidine Ben Alis försvinnande från den politiska arenan räcker för att garantera en verklig demokratisk övergång.
Enligt min uppfattning är svaret på dessa båda frågor nej. Därför måste man, Štefan Füle, ingående överväga varför grannskapspolitiken, i Barcelonaprocessens anda, inte har fått de avsedda demokratiseringseffekterna och hur vi kan eller bör justera det.
För det andra har erfarenheten visat oss i många fall att när det finns ett maktvakuum övertar de mest radikala och extrema partierna processen, lägger beslag på den och vill förstöra den.
Om det bara handlar om att försvara friheten är extremism ingen synd. Om det bara handlar om att försvara rättvisa är återhållsamhet ingen dygd. Detta etiska oavvisliga krav innebär att EU måste mobilisera alla sina krafter för att se till att den här processen inte spårar ur.
Jag välkomnar det som Štefan Füle sade om att tillhandahålla valstöd till Tunisien, men jag anser att det är ännu viktigare att gå ett steg längre och stödja Tunisien genom ett valobservatörsuppdrag från EU. Det är inte bara på grund av detta etiska oavvisliga krav som har etsas in i EU:s genetiska kod som vi bör göra detta, utan det ligger även i vårt eget intresse. Det finns nämligen ingen anledning att resa i första klass om det finns en passagerare i ekonomiklass som har en bomb i resväskan.
Pier Antonio Panzeri
Herr talman, mina damer och herrar! Vi är också oroade över det som händer i Tunisien, och uttrycker vår sorg över de många människor som har förlorat livet under protesterna.
Den nya och förvirrade situation som inleddes efter det att den tidigare presidenten Zine El Abidine Ben Ali flydde måste nu leda till det mål som många har krävt, dvs. att man inleder ekonomiska och sociala reformer som motsvarar förväntningarna hos det stora flertalet i befolkningen samt inrättar demokratiska forum för att se till att det civila samhället och de olika oppositionskrafterna blir alltmer engagerade i det offentliga livet och i regeringen.
Uppenbarligen har alla länder rätt att välja sin egen väg, men vi är angelägna om att dessa reformer genomförs och att förändringarna är verkliga och inte bara en tom fasad. Det som sker i Tunisien just nu väcker frågor för oss alla och väcker frågor för Europa med alla dess fördröjningar och misstag.
År 1995 lanserade EU partnerskapsprogrammet med Medelhavsområdet i Barcelona. Tanken var att det skulle omfatta ekonomiskt, politiskt, militärt och till och med socialt och mänskligt samarbete, men detta har inte ens uppnåtts i de två huvudmålen. När det gäller ekonomin har det gjorts en drastisk minskning av regionala projekt och infrastrukturprojekt. Finansieringen kom nämligen aldrig från medlemsstaterna och finansieringen från kommissionen ligger fortfarande i reserven. Det utlovade frihandelsområdet existerar inte, men det mest uppenbara misslyckandet återfinns på den politiska nivån och det måste vi vara fullkomligt medvetna om, herr kommissionsledamot.
Unionen för Medelhavsområdet lanserades 2008, men är fortfarande en fasad. Toppmötet som skulle ha hållits i november 2010 har skjutits upp på obestämd tid. Problemet är att EU-regeringarna inte är intresserade och inte ser något intresse av ett verkligt samarbete. De föredrar att upprätthålla förbindelser med tvivelaktiga regimer, vilket är förenat med ett försvar av deras odemokratiskt förvaltade nationella resurser samtidigt som de enda framtidsutsikterna för miljontals unga människor är att emigrera, något som blir allt svårare.
Då är det föga förvånande att protesterna i Tunisien - sporrade av den ekonomiska och sociala krisen - har omvandlats till en tidvattensvåg som kan få mycket stora konsekvenser för den befintliga maktstrukturen. Europeisk politisk realism är inte längre användbar till följd av rädslan för islamisk fundamentalism, och kanske är tiden inne för att slutligen lägga denna postkoloniala attityd på hyllan - en attityd som har en tendens att dyka upp igen då och då i förbindelserna med nordafrikanska länder.
Med Barcelona som utgångspunkt behöver EU verkligen en ny vision för länderna i syd och för Medelhavsområdet som måste vara trovärdigare än tidigare. Detta innebär en fullständig översyn av den partnerskaps- och grannskapspolitik vi har haft hittills, och jag insisterar på att du tar itu med det, herr kommissionsledamot. Vi kan inte dölja det faktum att både kommissionen och rådet till och med var redo att inleda diskussioner med Tunisien om ett avtal om en framskjuten ställning. Vilka kriterier som låg till grund för att tro att allt detta var möjligt återstår fortfarande att klargöras.
Vi måste ändra kurs - byta växel - och vi säger till kommissionen och rådet att detta kan åstadkommas genom att de visar mer övertygelse och ger parlamentet en roll i utarbetandet och tillämpningen av en ny form av partnerskap med länderna i Medelhavsområdet. Allt detta ligger inte enbart i dessa länders intresse, utan det ligger först och främst i EU:s intresse.
Många av de problem som EU har på det här området kan endast hanteras och lösas genom produktiva och rättvisa förbindelser med alla Maghrebländer. Att stödja ekonomiska och demokratiska reformer samtidigt som vi motverkar fundamentalism och terrorism på alla sätt är en svår väg, men det är den enda väg vi kan ta.
Det finns anledning att hoppas att Tunisiens tragiska och bittra läxa kan hjälpa oss alla att få en bättre förståelse för vad som måste göras och vad som måste förändas när det gäller EU:s agerande.
Marietje Schaake
Herr talman! Jag vill gratulera det tunisiska folket till deras tapperhet, mod och ståndaktighet när de försvarar sina möjligheter och sin frihet, och jag hoppas att alla kan avstå från att använda våld och att fria och rättvisa val kommer att hållas inom kort.
Människorna protesterade mot en förtryckande regim som har använt kulor och dödat sina ungdomar. Endast svaga regeringar går så långt för att bevara sin artificiellt uppnådda korrupta makt och rikedom. Regimer får sin legitimitet genom att sörja för sina medborgares välbefinnande, inte genom att stänga universitet och strypa tillgången till information och fri kommunikation.
När det gäller tillgång till information har den tunisiska oppositionen använt Internet, och Internet blir allt viktigare för en fredlig opposition i hela världen. Jag fick höra om medborgarrörelsens uppror i Tunisien genom Internet och genom de ögonvittnesberättelser som fanns där, men kampen hade pågått omkring en månad innan vanliga medier och politiska ledare fick upp ögonen för verkligheten ute på gatorna.
Samma vecka - förra veckan - erbjöd den franska utrikesministern hjälp till den tunisiska regeringen i form av kravallpolis och stöd för polisarbetet. Vilken är kommissionens reaktion på detta erbjudande och var fanns hjälpen till medborgarna för att stödja deras rättigheter?
(Applåder)
Sammanstötningarna mellan den tunisiska regeringen och dess folk skedde lika mycket på Internets virtuella landsvägar som på gatorna. Den tunisiska regeringen har varit känd för att vara långt framskriden i användningen av filtrerings- och censurprogramvara, och under den senaste månaden har den gjort allt som har stått i dess makt för att undertrycka folket genom sådana tekniker. Repressiva regimer över hela världen fortsätter att använda teknik för att tysta det fria ordet.
I dag är det Martin Luther King-dagen, och det var Martin Luther King som sade att det kommer en tid då tystnad blir förräderi. Štefan Füle, den tiden har kommit. Förenta staterna har förlorat avsevärt i trovärdighet i kampen för att vara ledande inom Internetfrihet.
EU har en kamp framför sig, och den ska vi tala om i kväll när det gäller de kommande ungerska lagarna. Men den unga frihetsälskande generationen över hela världen ser på Tunisiens symboliska exempel och vänder sig till EU för stöd. Det finns ingen anledning till att vi inte ska vara ledande när det handlar om att försvara folkets friheter, även på Internet.
Daniel Cohn-Bendit
Herr talman, mina damer och herrar! Jag erkänner att jag önskar att parlamentet kunde mäta sig med stoltheten hos tunisierna, som har lyckats besegra diktatorn Zine El Abidine Ben Ali.
Diktatorn har besegrats, men diktaturen, dess struktur, finns fortfarande kvar i Tunisien. I dag måste vi vara mycket försiktiga. EU-regeringar och majoriteten i parlamentet har i många år gett sitt stöd till diktaturens struktur och till den tunisiske diktatorn. Senast förra veckan avvisade de flesta grupperna en debatt om Tunisien och vägrade fördöma Ben Ali.
Den franska utrikesministerns handlingar är bara det senaste exemplet på västvärldens medbrottslighet. Varför är det så? På grund av rädsla, eftersom människor är rädda för islam. Vi har rätt att frukta islamistiska diktaturer, men vad har dessa unga människor med detta att göra - dessa tunisier som absolut inte var islamister och som kämpade för frihet? Mohamed Bouazizi som offrade sig själv är Tunisiens Jan Palach, och när Jan Palach offrade sig själv stod hela parlamentet bakom honom. Vi kan inte ens stå bakom Mohamed Bouazizi - det är sanningen om det här parlamentet.
Nu måste kommissionen agera. Det måste helt enkelt säga en sak. Det måste säga till tunisierna att det inte är möjligt att hålla ett demokratiskt val inom två månader i ett land som just har tagit sig ur en diktatur. Det finns ingen demokratisk grund i landet. Det finns ingen yttrandefrihet, och medierna, radion och televisionen är inte fria. Ett statligt boktryckeri är allt som finns.
Därför uppmanar jag kommissionen att ta pengar från associeringsavtalet och använda dessa medel för att främja yttrandefriheten i Tunisien och att inte stödja tunisiska regeringsorganisationer.
För det andra är övergångsregeringen inte en nationell samlingsregering. Varför? Eftersom majoriteten av dem som kämpade eller dem som befinner sig i exil inte har återvänt ännu och inte har erkänts. Det krävs därför tid så att de demokratiska krafter - inte de krafter som ”erkänns” av Ben Ali, utan verkligt demokratiska krafter - kan utvecklas.
EU måste visa att för oss är det som händer i Tunisien nyckeln till samförstånd och hopp för alla arabländer. Demokrati och islam kan gå hand i hand, och om vi kan stödja den spirande tunisiska demokratin, kommer vi i Egypten, Jordanien och Syrien och överallt att få se att folket och folken reser sig mot sina diktatorer.
Vi har ett ansvar, alla vi här, eftersom tunisierna - som utgör en del av arabvärlden - i slutändan visar oss att det hopp om frihet som vi såg 1989 i östblocket nu tänds i länder som Tunisien. I morgon kommer vi att få se detta i Algeriet, och dagen efter i Egypten och Jordanien.
Därför är det otänkbart att parlamentet förblir overksamt och säger: ”Ja, kanske, vi vet inte”. År 1989 visste vi inte hur det skulle gå med Polen. Vi visste inte hur det skulle gå för Ryssland med Gorbatjov. Om vi ber om garantier varje gång människor kräver frihet - det vill säga om vi ber dem att berätta för oss att situationen definitivt kommer att gå i en viss riktning - kommer vi aldrig att stödja friheten. Därför uppmanar jag kommissionen att agera, ge någonting, visa tunisierna att realpolitiken nu är en politik där man stöder demokrati och inte längre en politik där man stöder diktaturens struktur.
(Applåder)
Charles Tannock
Herr talman! Omvälvningen i Tunisien är otvivelaktigt en återspegling av folkets frustration över landets politiska stagnation och dess relativa ekonomiska stagnation. Den regerande familjeelitens uppenbara korruption och rikedom stod i skarp kontrast till de höga fattigdoms- och arbetslöshetsnivåerna bland vanligt folk.
Den tidigare presidenten Zine El Abidine Ben Ali betalade det högsta priset för att inte uppfylla sitt folks förväntningar och ambitioner, men jag instämmer inte i vissa uttalanden - framför allt från den gröna gruppen - om att detta var en av arabvärldens mest repressiva regeringar. Tunisien har på vissa sätt varit ett exempel på ett modernt, sekulariserat och progressivt arabland. Exempelvis förbjöds månggifte och slöjor, och utländska direktinvesteringar samt turism stimulerades.
Tunisien har lyckats motsätta sig försöken från våldsamma jihadanhängare som vill undergräva integriteten i det sekulariserade samhället. Det är därför nödvändigt att Tunisiens politiska ledare - de nya ledare som kommer fram nu - skyddar detta arv, eftersom salafism-extremister utan tvivel kommer att försöka dra fördel av kaoset och turbulensen för att stärka sin farliga agenda, något som uppenbarligen även hotar EU:s politiska mål, även våra utrikespolitiska mål.
Tunisiens nya politiska ledarskap måste också förstå att dålig styrning och flagrant ojämlikhet ger en fruktsam grogrund för våldsam radikalism. Jag är uppmuntrad över att det interimistiska ledarskapet har lovat konkreta reformer, för om de slår in på en sådan väg kommer Tunisiens förhållande till EU att stärkas avsevärt. Under tiden kräver min grupp maximal återhållsamhet för säkerhetsstyrkorna och att man arresterar och åtalar den tidigare regimens presidentvaktledning som är ansvarig för de senaste dagarnas beskjutning mot oskyldiga åskådare, i ett fruktlöst försök att destabilisera landet. Jag gratulerar armén till dess professionella agerande när det skyddade republikens institutioner.
Vi i EU måste ge den nya tunisiska samlingsregeringen allt tänkbart stöd och även ge allt tänkbart stöd till de EU-medborgare, inklusive brittiska medborgare, som är strandsatta efter att ha varit i Tunisien på semester.
Marie-Christine Vergiat
Herr talman, mina damer och herrar! Det är med viss stolthet och starka känslor som jag talar inför parlamentet i dag för min grupp Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster.
Anledningen är att mycket få av oss i parlamentet har fördömt den tunisiska regimens missbruk och vad de människor fick gå igenom som mot alla odds vågade kritisera regimen och fördöma dess verksamhet, i synnerhet tortyren av människorättsförsvarare.
Det krävdes att en ung man på 26 år offrade sitt liv för att det tunisiska folket skulle resa sig och inte längre vara rädda, eftersom de helt enkelt kände sig ensamma. Hoppet om frihet har tänts där. Det krävdes fler än 50 dödsfall innan EU vågade göra ett försagt uttalande där man krävde återhållsamhet i användningen av våld, men utan att ifrågasätta det okränkbara partnerskapet mellan EU och Tunisien och utan att fördöma våldet, Štefan Füle, ända fram till i lördags. Det minsta vi kan säga är att den tunisiska regimen knappast har hört dig efter ditt möte.
Dessa ord om ”återhållsamhet i användningen av våld” fastnade i halsen på mig. Europaparlamentet har varit stumt bortsett från ett försagt uttalande av Maghrebdelegationen. Det var inte förrän i lördags du uttalade dig om detta, herr talman, och i dag avvisade en majoritet i Europaparlamentet en skriftlig resolution. Men de europeiska myndigheterna lyckas vara mer högröstade gentemot andra regimer. Som fransman vet jag vilket ansvar den franska regeringen har, och jag kommer inte att ta upp vår utrikesministers förslag igen. För vissa människor är kolonialtiden uppenbarligen inte över ännu, men låt oss hoppas att allt detta tillhör det förgångna.
Tack vare det tunisiska folkets mod har det tunisiska miraklet - som är så uppskattat av vissa personer här - störtat samman på några få dagar och har visat sitt sanna ansikte. I dag har EU ett stort ansvar för att finnas till hands för det tunisiska folket i deras övergång till demokrati, men utan att lägga sig i. EU måste övervaka valprocessen och se till att en oberoende utredningskommitté belyser det som har hänt - våldet och korruptionen. Det tunisiska folket får inte längre plundras. Familjerna Ben Alis och Trabelsis tillgångar ska inte vara övervakas, utan måste frysas.
EU har misslyckats. Det kommer att dröja länge innan tunisierna återfår förtroendet. Det är sant att saker fortfarande är svåra i dag och det som händer i landet kan fungera som ett gott exempel för hela Maghrebregionen. Vi vet att identiska uppror kan bryta ut i alla länder, där västvärlden fortfarande sätter sina egna intressen före folkets. Människor har redan offrat sig i Algeriet, Egypten och Mauretanien. Det är dags att gå från ord till handling när det gäller demokrati och mänskliga rättigheter. Det är dags för EU att omstrukturera sina partnerskap med länderna i syd och basera dem på demokratiska krav, respekt för de mänskliga rättigheterna och jämlikhet. I annat fall banar man effektivt väg för fundamentalister.
Gerard Batten
Herr talman! Du framförde några kommentarer i början av debatten om fria och rättvisa val och en god representativ styrning och bad oss att stödja folket i Tunisien.
Ingen demokrat skulle kunna vara oenig med dig. Människor tolererar mycket från inkompetenta korrupta regeringar, men om man pressar dem för hårt så kommer de att göra uppror. Det är en lärosats hos nationella säkerhetstjänster att befolkningen bara är tre dagar från upplopp och kravaller när livsmedelsförrådet tar slut.
Finns det några paralleller att dra mellan det som sker i Tunisien och EU? EU har en odemokratisk och inkompetent regering. Det har en politisk klass som i allt högre grad är avskild från folkets önskningar. Ungdomsarbetslösheten är hög i många länder i EU som en direkt följd av EU-politiken. Det förekommer redan upplopp och kravaller i Grekland på grund av landets helt och hållet ideologiska anslutning till EU:s gemensamma valuta. Länder som Spanien, Portugal och Irland följer kanske snart Grekland, eftersom deras ekonomier blir ohållbara i eurons tvångströja.
Tro inte att detta inte kan hända i europeiska länder. När regeringarna blir fiender till sitt eget folk, kommer folket till sist att göra uppror.
Jag håller med om det du sade i inledningen, men låt oss se till dessa principer tillämpas i EU precis som i andra länder i världen.
Talmannen
Punkten är härmed avslutad.
