Palvelukauppa (keskustelu) 
Puhemies
(IT) Esityslistalla on seuraavana Syed Kamallin kansainvälisen kaupan valiokunnan puolesta laatima mietintö palvelukaupasta.
Syed Kamall
esittelijä. - (EN) Arvoisa puhemies, haluan ensiksi lausua kiitokseni varjoesittelijöille ja heidän ryhmänohjaajilleen heidän antamastaan tärkeästä panoksesta tämän mietinnön laadinnassa. Mielestäni kävimme joitakin hyvin mielenkiintoisia keskusteluja, ja aina emme olleet samaa mieltä. Joka tapauksessa onnistuimme keskustelemaan hyvin sivistyneesti.
Haluan myös kiittää kansainvälisen kaupan valiokunnan sihteeristöä sen antamasta panoksesta, ja nyt kun olen kiittelemään ryhtynyt, kiitän kaikkia kaupan pääosaston virkamiehiä hyödyllisistä neuvoista ja ehdotuksista.
On selvää, että Euroopan unioni palvelujen suurimpana viejänä haluaa innokkaasti avata uusia markkinoita palveluille. Henkilökohtaisesti olen kuitenkin kiinnostunut enemmän siitä, miten palveluita voidaan käyttää välineenä, joka auttaa köyhimpiä vaurastumaan.
Ennen tähän ryhtymistä meidän olisi kuitenkin palautettava mieliin palveluiden merkitys. Palveluiden osuus EU:n BKT:stä on noin 75 prosenttia (täsmällisistä luvuista keskustellaan/kiistellään jonkin verran), kun maatalouden osuus on vain noin kaksi prosenttia. Afrikassa palveluiden osuus BKT:stä on 52 prosenttia ja nousussa, ja maatalouden osuus on vain 16 prosenttia. Jos siis ajatellaan näitä lukuja, on todella vahinko, että Dohan kehitysneuvotteluissa painotetaan niin paljon maataloutta, vaikka itse asiassa juuri kauppa ja palvelut antavat toiveita auttaa niin monet ihmiset eroon köyhyydestä. Tämän vuoksi olin valmistautunut hyväksymään tarkistuksia, joissa todetaan, että kauppaa ja palveluita koskevat neuvottelut palvelisivat EU:n etujen lisäksi myös köyhimpien maiden talouskasvua.
Emme saisi unohtaa, mitä kehitys todella merkitsee: ihmiset pääsevät eroon köyhyydestä. Voimme saavuttaa tämän kannustamalla yrittäjiä luomaan vaurautta ja työpaikkoja.
Monissa köyhimmissä maissa yrittäjät kertovat, että he yrittävät kovasti torjua köyhyyttä. Eniten he kaipaavat pankkipalveluita saadakseen edullisempaa lainaa ja voidakseen näin laajentaa liiketoimintaansa, työllistää useampia ihmisiä ja luoda paikkakunnalle lisää vaurautta. Lisäksi he haluaisivat vakuutuspalveluita, jotta he saisivat jonkinlaista tukea silloin, kun elämä vaikeutuu, yritys menee konkurssiin tai sattuu muita epäonnistumisia, ja lakipalveluita kumppaneiden kanssa tehtyjen sopimusten vahvistamiseksi. He kaipaavat myös viestintäpalveluita saadakseen tietää paikallisten markkinoiden hintatason, jotta he voisivat päättää, milloin paikallisille markkinoille olisi pyrittävä, ja jotta he todella pääsisivät paikallisille markkinoille.
Meidän kaikkien on myönnettävä se tosiseikka, että jos hallitukset eivät ilman omaa syytään pysty tarjoamaan köyhille peruspalveluita, kuten terveydenhuoltoa, koulutusta ja vesihuoltoa, yrittäjien on päästävä täyttämään palvelujen tarjonnan aukkoja.
Palvelukaupan osuus on valitettavasti vain noin 25 prosenttia maailmankaupasta, vaikka sen avulla on mahdollista luoda paljon enemmän vaurautta ja työpaikkoja. Tarkastellaanpa mietinnössä olevia muutamia kiistanalaisia kohtia.
Yksi keskustelunaiheista on ollut niin kutsutut ”yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvät palvelut”, mutta olisi kuitenkin muistettava, että eri maissa nämä palvelut ymmärretään eri tavoin. Joissakin maissa ajatellaan, että vain valtio voi tarjota terveydenhuolto-, koulutus- ja vesihuoltopalveluja. Toisissa maissa turvaudutaan valtiosta riippumattomiin tahoihin. Etiopiassa, Nigeriassa, Keniassa ja Ugandassa yli 40 prosenttia alimmassa taloudellisessa kvintiilissä elävistä ihmisistä saa terveydenhuollon yksityisiltä palveluntuottajilta. Meidän pitäisi varmaankin edistää näiden alojen investointeja.
Kehotan kollegoitani koulutuksen alalla tarkastelemaan Newcastlen yliopistossa toimivan professori James Tooleyn työtä. Hän aloitti tutkimuksensa Lontoossa sijaitsevassa koulutusinstituutissa olettaen, että yksityinen koulutus oli todella kammottavaa. Pian hän kuitenkin huomasi, ehkä vastavuoroisen intuitiivisesti, että yksityiset koulut voivat tarjota parempaa koulutusta köyhille. Kun Intian valtion kouluissa tehtiin tutkimus, jotkut olivat yksinkertaisesti kiinni. Joissakin kouluissa opettajat eivät ilmestyneet paikalle, ja eräässä tapauksessa opettaja pakotti oppilaansa valmistamaan itselleen teetä koko päivän. Työssä käyvät köyhät äänestivät jaloillaan. He säästivät voidakseen maksaa yksityisestä koulutuksesta, jota ei tarjota teräksisessä lasitornissa, vaan tavallisesti yksinkertaisessa huoneessa kaupan yläkerrassa. Nämä koulut tukivat sellaisten köyhien ilmaista koulutusta, jotka eivät käyneet töissä.
Kysyn, mitä vikaa on siinä, että edistetään näiden palvelujen kauppaa silloin, kun se auttaa köyhimpiä ihmisiä? Olen saanut kuulla muutamien parlamentin jäsenten uskovan, että näitä palveluja voi tarjota vain valtio ja että valtiolla pitäisi olla monopoli näihin palveluihin. Heidän mielestään valtiosta riippumattomien tahojen ei saisi antaa korvata näiden palvelujen puutetta edes maissa, joissa valtio laiminlyö niiden tarjoamisen tai kerää liian vähän veroja niiden turvaamiseksi. Haluavatko he ehkä, että köyhimmät ihmiset jäävät ilman vettä? Haluavatko he, että köyhimmät eivät pääse koulutuksen piiriin? Onko heidän mielestään parempi, että köyhimmät eivät saa terveydenhuoltoa, kuin että turvauduttaisiin yksityiseen palveluntarjoajaan?
Seuraava kiistanalainen asia on koskenut riippumattomuutta. Olen samaa mieltä niiden kanssa, jotka sanovat, että emme saisi tyrkyttää neuvottelukumppaneillemme kaupan ja palveluiden vapauttamista. Olemme kuitenkin varmasti samaa mieltä siitä, että jos jossakin maassa päätetään vapauttaa palvelu, jonka voimme katsoa olevan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu, meillä ei ole oikeutta estää kyseistä maata vapauttamasta markkinoitaan.
Myönnän kuitenkin olleeni pettynyt muutamiin kollegoihini: jotkut parlamentin jäsenet ovat sitä mieltä, että meidän on todella vaadittava kehitysmaita sulkemaan markkinansa. Kyse ei pitäisi olla valtion ja yksityisen asettamisesta vastakkain eikä paikallisen ja ulkomaisen palvelutarjoajan asettamisesta vastakkain, vaan siitä, mikä toimii parhaiten. Mielestäni meidän kaikkien olisi työskenneltävä yhdessä poistaaksemme kaupan esteet, jotka aiheuttavat köyhille tuhoisia seurauksia.
Meidän on tehtävä yhteistyötä valtion monopolien poistamiseksi, koska niiden johdosta monet köyhimmät jäävät ilman elintärkeitä palveluita. Meidän on suosittava aina niitä yrittäjiä, jotka haluavat torjua maailmanlaajuista köyhyyttä, luomalla vaurautta ja työpaikkoja palveluiden investointeja lisäämällä.
Peter Mandelson
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, olen kiitollinen Euroopan parlamentille tästä mietinnöstä. Kuten siitä käy ilmi, kehittyneiden maiden BKT:stä suurin osa muodostuu palveluista. Palvelukaupan vapauttaminen on tämän vuoksi olennaisen tärkeää meidän talouskasvullemme. Sama koskee kehitysmaita, joissa palvelut eivät ole riittävän kehittyneet.
Näkemykseni ovat hyvin pitkälle samat kuin tässä mietinnössä esitetyt näkökannat. Ne ovat laatimamme Globaali Eurooppa -strategian suuntaiset. Strategia perustuu kunnianhimoiseen monenväliseen ohjelmaan sekä huolellisesti laadittuihin kahdenvälisiin sopimuksiin. Olemme sitoutuneet täysipainoisesti monenvälisen kauppaneuvottelukierroksen kehitysulottuvuuteen, ja kuten mietinnössä todetaan, pidämme monenkeskistä sopimista palveluiden alalla myönteisenä asiana sekä EU:n että köyhempien maiden etujen kannalta.
Pidän myönteisenä, että mietinnössä rohkaistaan pitämään sitoumusten taso riittävän korkeana parhaillaan käytävissä ja tulevissa neuvotteluissa, jotka koskevat kahdenvälisiä ja alueellisia sopimuksia. Panemme tarkasti merkille mietinnön suositukset, jotka koskevat parhaillaan käytäviä eri neuvotteluja. Niissä on yleensä kyse aloista, joita palveluteollisuutemme pitää tärkeinä.
Haluaisin vielä pohdiskella yleisesti palvelusopimusten neuvottelua, jota sovelletaan sekä kahden- että monenvälisiin sopimuksiin. Palveluita koskeviin neuvotteluihin ei ole helppoa ratkaisua eikä yksinkertaista mallia, jota voidaan soveltaa kaikilla aloilla ja kaikissa maissa. Näissä neuvotteluissa käsitellään myös eri maiden lainsäädäntöjen monimutkaisia ja usein seikkaperäisiä säännöksiä, jotka koskevat mietinnön viimeisessä osassa kuvattujen kaltaisia moninaisia alueita - rahoituspalveluista terveydenhuoltoon tai koulutukseen. Meidän olisi hoidettava neuvottelut niin, että emme olisi liian päällekäyviä ja että kolmannet maat voisivat säilyttää oikeuden säädellä eri palvelualoja sisäisesti haluamallaan tavalla ja avata palvelut ulkomaiselle tarjonnalle, jos kilpailu hyväksytään. Syrjintää ei saisi esiintyä.
Myönnämme, että joidenkin palvelualojen osuus BKT:stä on suurempi kuin toisten ja että niiden kaupan vapauttaminen saattaa vaikuttaa siinä määrin enemmän yleiseen hyvinvointiimme. Asettaessamme tiettyjä aloja ensisijaisiksi meidän on kuitenkin otettava huomioon muiden tekijöiden lisäksi EU:n jäsenvaltioiden ja alueiden suhteellinen erikoistuminen eri aloille.
Haluan lopuksi vielä esittää ajatuksia monenvälisestä menettelystä. Mietinnössä suhtaudutaan myönteisesti ilmoitukseen palveluja koskevasta viestikonferenssista, joka pidettiin osana Dohan kehitysohjelman ministerineuvotteluja. Teimme itse asiassa paljon töitä tämän Genevessä heinäkuussa järjestetyn tapahtuman eteen. Se oli suhteellisen menestyksekäs. Emme saaneet kuulla kaikkia haluamiamme viestejä, mutta kuulimme tarpeeksi voidaksemme sanoa, että WTO:n jäsenet ja useat kohdemaistamme ymmärsivät, miksi kiinnitämme niin paljon huomiota riittävään palvelujen saatavuuteen palvelualalla.
Minulla ei ole kristallipalloa, jotta voisin nähdä, miten Dohan kehityskierroksen yhteydessä käydyt monenkeskiset neuvottelut edistyvät siitä, mihin ne jäivät heinäkuussa. Olemme tilanteessa, jossa yhtä asiaa - maatalouden erityissuojatulleja kehitysmaille - pidetään välittömänä syynä epäonnistumiseen, vaikka on muitakin vielä ratkaisemattomia ongelmia. Näin ollen tuki yksityiskohtaisen sopimuksen luonnokselle kokonaisuudessaan on hyvin haurasta, eikä kysymys ole vain siitä, että Yhdysvallat ja Intia sopivat maataloutta koskevat erimielisyytensä. Tuntuu, kuin käsissämme olisi korvaamattoman arvokas, läpikuultavan ohut, hienoa käsityötä oleva maljakko, joka on nyt kuljetettava muualle liukkaan lattian poikki. Yksikin väärä liike, ja koko esine voi mennä säpäleiksi. Meidän onkin oltava varovaisia liikkeissämme. Emme voi jäädä paikoillemme, mutta myös eteneminen on vaikeaa.
Olemme valmiina puuttumaan jälleen asioihin jollakin tasolla, jos se osoittautuu tarpeelliseksi sen varmistamiseksi, että emme menetä jo saavuttamiamme asioita, joiden käsittely on vielä kesken. Kuitenkin myös muiden on osoitettava vilpitöntä poliittista sitoutumista neuvotteluprosessiin. Tässä yhteydessä on todettava, että palveluja koskevassa viestikonferenssissa saavutettu edistys ei mene hukkaan. Sieltä saadut viestit valaisivat hieman tärkeimpien kauppakumppaniemme palveluiden alalla soveltamia joustoja, ja tämä on arvokasta tietoa.
Parasta olisi nyt, Geneven neuvottelujen epäonnistuttua, että me kaikki suhtautuisimme realistisen myönteisesti asiaan ja tekisimme selväksi, kuinka hienon mahdollisuuden menetämme, jos epäonnistumme kokonaan. Tämän vuoksi mietintönne onkin oikea-aikainen, sillä se antaa selvän ja tasapuolisen viestin siitä, miten tärkeää kaupan vapauttaminen olisi palvelualalle, joka on yksi tärkeimmistä Dohan kehityskierroksen sopimuksen aloista, sekä meidän itsemme että kumppaneittemme kannalta. Odotan voivani jatkaa yhteistyötä ja vuoropuhelua parlamentin kanssa tällä alalla ja muilla kauppapolitiikan aloilla.
Olle Schmidt
talous- ja raha-asioiden valiokunnan lausunnon valmistelija. - (SV) Arvoisa puhemies, palvelukaupasta on tullut välttämättömyys kaikissa talouksissa. Mikään maa ei voi menestyä taloudellisesti, jos sen palveluinfrastruktuuri on kallis ja tehoton. Haluaisinkin esittää Syed Kamallille suuret kiitokset erinomaisesta ja merkittävästä mietinnöstä.
Tekstiilien, tomaattien ja muiden hyödykkeiden tuottajat ja viejät eivät voi olla kilpailukykyisiä, ellei niillä ole käytössään tehokasta pankkijärjestelmää, tehokkaita vakuutusyhtiöitä, kirjanpitoyrityksiä, televiestintää ja kuljetusjärjestelmiä.
Talous- ja raha-asioiden valiokunnan lausunnossa korostetaan että rahoituspalvelujen, esimerkiksi mikrolainojen, sekä peruspankkipalvelujen ja kansainvälisten pankkisiirtojen saatavuus on välttämätöntä, jotta kehitysmaiden ihmiset voivat harjoittaa perustason taloudellista toimintaa ja perustaa yrityksiä.
Valiokunta pitää myös kiinni siitä, että rahoitusalan erityisluonne edellyttää harkittuja ratkaisuja globalisoituneessa maailmassa. Juuri tästä komission jäsen Mandelsonkin puhui. Jos neuvottelukumppanimme, pääasiassa kehitysmaat, kieltäytyvät mahdollisuudesta avata palvelumarkkinat, niiden talouskehitys on vaarassa heikentyä.
Jos joku täällä täysistunnossa on epäileväinen, kehotan katsomaan oman maan kehittymistä! Tavarakaupan kehitys on kulkenut käsi kädessä palvelukaupan kehityksen kanssa. Arvoisa puhemies, se koituu kaikkien kansalaisten eduksi!
Zbigniew Zaleski
PPE-DE-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, näiden markkinoiden vapauttamisen vastustaminen edustaa sosialistista lähestymistapaa, jonka taustalla on pelko, että jos palvelut annetaan yksityisille, valtio menettää niitä koskevan määräysvallan ja jokin menee vikaan. Kommunismin viisikymmentä vuotta ovat osoittaneet, että näin ei ole asianlaita. Kilpailukykyiset palvelut matkailun, rahoituksen ja kuljetuksen alalla - asioiden saatavuuden varmistamiseksi - sekä koulutuksessa ovat suuri haaste ja antavat toiveita siitä, että köyhiä maita voidaan auttaa kehittymään.
Millaisena näen tuon kehitysavun, jos vertaamme toisiinsa tavaramarkkinoita - konkreettisia tavaroita - ja palvelumarkkinoita? Palvelut tarkoittavat, että jotkut tekevät jotain. Palvelut tarjoavat mahdollisuuden siirtää tietoa. Ei anneta kalaa vaan onki, kuten parlamentissa oli tapana sanoa. Ja mikä vielä parempaa, palvelut antavat ihmisille mahdollisuuden aloitteellisuuteen, innovaatioihin ja aktiivisempaan osallistumiseen erilaiseen toimintaan. Palvelumarkkinat pystyvät myös mukautumaan paremmin kulttuurisiin vaatimuksiin, ne ovat joustavammat, ja niitä voidaan helpommin muuttaa paikallisten säädösten vaatimusten mukaan, mikä on otettava huomioon kaikissa maissa. Näin palvelumarkkinat voivat vähentää työttömyyttä. Yhteiskunnan näkökulmasta ne voivat lisätä eritaustaisten ja eri yhteiskuntaluokista peräisin olevien ihmisten osallistumista.
Puhumme vedestä, koulutuksesta ja terveydenhuollosta, ja miksi emme puhuisi? Kommunismin 50 vuotta ja viimeaikaiset muutokset omassa maassani ovat todiste siitä, että vapauttaminen on pikemminkin hyvästä kuin pahasta, ja kannatan sitä voimakkaasti.
Françoise Castex
PSE-ryhmän puolesta. - (FR) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan ensin kiittää mietinnön esittelijää laadukkaasta mietinnöstä. Sen pohjalta olemme voineet käydä uutta, perusteellista keskustelua palvelukaupasta. Olemme voineet määritellä asioita, joissa on tapahtunut lähentymistä, ja tunnistaa kohtia, joista on keskusteltava. Näemme sitten keskustelun ja äänestyksen jälkeen, ovatko erimielisyydet vakavia.
Olemme sitä mieltä, että puhutaanpa sitten sisämarkkinoista tai ulkoisesta kaupasta, eniten vaurauden luomiseen vaikuttavat palvelumarkkinat, joiden osuus on neljännes maailmankaupasta. On todellakin mahdollista, että tällä talouden sektorilla on vielä kasvupotentiaalia Euroopan unionissa. Näin ollen on perusteltua sisällyttää palvelumarkkinat kahden- ja monenvälisiin kauppaneuvotteluihin. Sitä ennen meidän on kuitenkin määriteltävä palvelukauppamarkkinoiden periaatteet ja ehdot.
Ensimmäinen asia, jonka ryhmäni haluaa tuoda esiin, on palvelumarkkinoiden erottaminen tavaramarkkinoista. Palvelut eivät ole samanlaisia kuin hyödykkeet, monestakin syystä. Ensinnäkin palveluiden luonne ei ole sama, koska monet niistä liittyvät perustarpeisiin ja -oikeuksiin. Olemme pitkälti sitä mieltä, että kaupalliset ja ei-kaupalliset palvelut on erotettava toisistaan, kun kyse on terveydenhuollosta tai koulutuksesta. Myös elintärkeät vesi- ja energiahuolto on nähtävä palveluina, joilla on erityisasema.
Palvelut eivät ole samanlaisia kuin hyödykkeet, koska niitä koskevassa kaupassa on usein kyse ihmisen tekemästä työstä eikä vain jonkin teknologian virtuaalikaupasta. Palvelut synnyttävät potentiaalisia työpaikkoja, mutta palvelusektorilla on myös kaikkein eniten pimeästi tehtävää työtä ja epävarmuutta. Olenkin iloinen mietinnön toteamuksesta, että kauppaa koskevissa säännöissä on noudatettava ILO:n vahvistamia työtä koskevia normeja. Meidän on kehitystavoitteissamme myös pyrittävä torjumaan epävarmuutta ja köyhyyttä.
Lopuksi totean, että emme ole unohtaneet Dohan tavoitteita ja kansainvälistä kauppaa kehityksen vektorina. Tämä huomio velvoittaa meitä ottamaan huomioon jäsenvaltioiden ja kehitysmaiden erilaiset intressit, kun neuvotellaan sitoumusten listasta ja taloudellisista kumppanuussopimuksista. Euroopan unionin on otettava huomioon maiden kehityksen taso ja vauhti sekä toiveet, kun palvelumarkkinoita avataan ja erityisesti kun joitakin niiden palveluita vapautetaan. Mielessäni ovat erityisesti rahoitusmarkkinat. Kolmansien maiden painostaminen muuttamaan käsitystään omista palveluistaan ja niiden säätelystä ei tule kysymykseen. Näiden maiden itsemääräämisoikeutta on kunnioitettava, kun kyse on niin herkistä asioista kuin julkisista palveluista ja rahoituspalveluista.
En tiedä, saavutammeko asiassa täydellistä konsensusta. On mahdollista, että tämä on asia, joka jakaa parlamentin oikeistoon ja vasemmistoon.
Ignasi Guardans Cambó
Arvoisa puhemies, tästä mietinnöstä käy selvästi ilmi palveluiden merkitys talouksillemme ja se, miten tärkeää niiden asteittainen vapauttaminen on.
Totuus on, että varjoesittelijälle on ollut mielenkiintoista seurata tätä keskustelua, joka on vahvistanut, miksi jotkut meistä istuvat salin keskellä eivätkä jommallakummalla sivulla, miksi jotkut meistä istuvat täällä keskellä.
Mikä asia todella erottaa meidät kauniisti sanottuna ihmisistä, jotka yhä pitävät kiinni ahtaasta käsityksestään siitä, mitä palvelut ovat ja mitä voidaan tai ei voida yksityistää; ihmisistä, jotka ovat yhä allergisia ajatukselle, että yksityinen sektori voi tuottaa joitakin palveluita hyvin tehokkaasti, usein tehokkaammin kuin julkinen sektori ja usein riippumatta maan kehittyneisyydestä; ihmisistä, jotka yhä haluavat pakottaa valtion ottamaan kantaakseen suuren osan taakasta kehitysmaissa, aivan kuin vastaus kaikkiin niiden ongelmiin olisi valtion asettaminen vastuuseen, ottamatta huomioon, että usein juuri valtion suuri osuus on syynä korruption suureen valtaan noissa maissa?
Muutamia huomautuksia ja epäluulon ilmauksia, jotka kohdistuvat vapaaseen kilpailuun, vapaaseen yrittämiseen ja kansalaisten mahdollisuuteen saada palveluita yhteiskunnalta vapaan talouden kautta.
Tällaista olemme kuulleet tässä keskustelussa. Haluan kuitenkin myös tehdä selväksi - ja juuri tämän vuoksi olemme keskustassa - että mekään emme aina pidä siitä, että esittelijällä - vaikka hän jälkeenpäin anteliaasti hyväksyikin muiden ryhmien tekemiä tarkistuksia - ei tunnu aika ajoin olevan, tai hänellä ei ajoittain ehkä ole ollut, riittävästi herkkyyttä arvioida, mitä yleinen etu tarkoittaa, ja ymmärtää, että kaikkea ei voi alistaa markkinasäännöille ja että jäsenvaltioille on tietenkin jätettävä vapaus suojella tiettyjä palveluita markkinavoimilta ja pitää ne säänneltyinä tai tarjota niitä ainoastaan julkisen sektorin kautta.
Mitä palveluita ne olisivat? Emme osaa sanoa. Emme ole edes EU:ssa samaa mieltä siitä, mikä on yleinen etu: Euroopassakin voidaan julkisen ja yksityisen sektorin etuja verrata toisiinsa monilla tavoilla, kun kyse on jätteiden keräämisestä, koulutuksesta, vesihuollosta, hautauspalveluista, hautausmaista, julkisesta liikenteestä ja postipalveluista. Lienee kuitenkin selvää, että muun muassa koulutuksessa ja terveydenhuollossa on sellaisia ulottuvuuksia, että niitä ei voida jättää pelkästään yksityisyritteliäisyyden varaan.
Tämän vuoksi meidän on edistettävä palvelujen vapauttamista ja ymmärrettävä, että näin pystymme parantamaan kansalaisten saamia palveluita. Euroopan unionin on tärkeää pyrkiä tähän kaikissa kauppasopimuksissaan erityisesti siksi, että Dohan kierros näyttää epäonnistuvan - emme tosin tiedä, onko se väliaikaista vai pysyvää - samoin kuin kaikissa tämän alueen monenkeskisissä järjestelyissä.
Euroopan unionilla onkin melkoinen vastuu siitä, että palvelujen vapauttamista vaaditaan ja että siihen käytännössä jopa pakotetaan yhä enemmän myös vähemmän kehittyneissä maissa. Meidän on tietenkin kunnioitettava maiden vapautta ja ymmärrettävä, että tämä edellyttää lisäksi hyvin vahvaa sääntelyä - arvoisa puhemies, päätän puheenvuoroni kohta. Monissa tapauksissa vapauttaminen edellyttää sääntelyä ja selviä sääntöjä, ja samalla kunkin jäsenvaltion on saatava vapaasti ja itsenäisesti päättää siitä, mitä ne jättävät osaksi julkista sektoria joko traditioiden vuoksi tai väestöön ja olosuhteisiin liittyvien realiteettien vuoksi.
Cristiana Muscardini
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan yhdessä ”Eurooppa kansakuntien puolesta” -ryhmäni kanssa onnitella Syed Kamallia hänen erinomaisesta työstään. Palveluala on - kuten hän itse totesi - tärkein sektori melkein kaikkialla maailmassa. Afrikassa ja Aasiassakin se on BKT:n tärkein osatekijä. Tämän strategisesti tärkeän sektorin on nyt kuitenkin oltava talouskasvun liikkeelle panevana voimana erityisesti maissa, joiden kehitys on vielä puutteellista.
Myönteistä on, että mietinnössä tarkastellaan palvelukaupan merkittävän kasvun aiheuttamaa hyvinvoinnin ja vakauden lisääntymistä erityisesti niissä maissa, joilla on vielä varaa kehittyä. Palvelukauppa tarkoittaa myös tiedon siirtoa maiden ja kansalaisten välillä. Vapaus käydä kyseistä kauppaa edellyttäen, että sitä hillitään yhteisillä säännöillä, joita kaikki noudattavat, onkin olennainen osa kaikkea kasvustrategiaa. Kenenkään ei kuitenkaan pidä pyrkiä tuomaan tai viemään omaa malliaan toisille, vaan kunkin kehitysmaan on noudatettava omaan kasvuvalmiuteensa sopivaa aikataulua.
Kun lähdetään uudelle vapauttamisen tielle, on otettava huomioon se tosiasia, että hallitusten tehtävä on täyttää kansalaisten tarpeet eikä, kuten Afrikassa on joskus tapahtunut, myydä palveluiden tarjoamisen mahdollisuus muiden maiden hallituksiin yhteydessä oleville julkisille yhtiöille, koska hallitukset eivät pysty takaamaan omalle kansalleen vesi- ja energiahuollon tapaisia peruspalveluita. Tässä on selvästi taloudellisten, poliittisten ja turvallisuuteen liittyvien ongelmien riski myös kansainvälisellä tasolla.
Dohan kierroksen epäonnistuminen on valitettavasti vaikeuttanut tilannetta kaikkialla, niin Euroopan unionissa kuin teollisuusmaissakin, mutta mielestämme ennen kaikkea köyhimmissä maissa. Toivommekin, että me tämän mietinnön avulla voimme antaa toisen voimakkaan viestin, että olemme jälleen kerran ryhtymässä toimiin koko yhteiskunnan kehittämiseksi sopusointuisesti.
Caroline Lucas
Verts/ALE-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, kiitän aluksi esittelijää hänen osoittamastaan avoimuudesta ja yhteistyöhalusta. Tämän sanottuani minun on kuitenkin todettava, ettei ryhmäni voi tukea tätä mietintöä huomisessa äänestyksessä. Osasyynä on juuri se, että mietinnössä palvelukauppa ymmärretään pääasiallisesti aivan samaksi kuin tavarakauppa. Kuten Françoise Castex jo sanoi, asia ei todellakaan ole niin. Me emme voi olla samaa mieltä lähinnä siksi, että palvelukauppa edellyttää melkein aina kansalliseen lainsäädäntöön tai säännösten täytäntöönpanoon tehtäviä muutoksia, jotka vaikuttavat usein aivan yhteiskuntarakenteen ytimeen erityisesti, jos kyse on peruspalveluista, joista ihmiset ovat riippuvaisia.
Mietintö on myös vastoin sitä ilmeistä tosiseikkaa, että WTO:n jäsenet itsekin pitävät lisääntyvässä määrin tavarakaupan erillään palvelukaupasta. Vain muutama kuukausi sitten, heinäkuussa, Genevessä pidetyssä WTO:n edellisessä ministerikokouksessa ryhmä Latinalaisen Amerikan maita esitteli ehdotusta, jonka mukaan terveydenhuolto, koulutus, vesihuolto, televiestintä ja energia suljettaisiin kokonaan WTO:n ulkopuolelle juuri siitä syystä, että ne ovat olennaisia julkisia palveluita ja ihmisoikeuksia, joita ei saisi käsitellä kaupiteltavina hyödykkeinä. Lisäksi mietinnössä mainitaan hyvin valikoivasti joitakin myönteisiä esimerkkejä kansallisesta vapauttamisesta ja peruspalveluista, mutta siinä ei mainita yhtään niistä monista tuhoisista esimerkkitapauksista, jotka olisi myös voitu mainita ja joista meidän olisi syytä myös olla tietoisia.
Asia, johon haluan kiinnittää huomiota, on rahoituspalveluiden vapauttaminen. Mikään ei ole tänä vuonna hallinnut pääkirjoituksia yhtä paljon kuin maailman rahoituskriisi. Yleinen yksimielisyys vallitsee siitä, että kriisin syntymistä on helpottanut rahoitusmarkkinoiden riittämätön sääntely. Tästä huolimatta rikkaat maat ovat WTO:n palveluita koskevissa neuvotteluissa pyrkineet siihen, että rahoitusmarkkinoiden sääntelyn purkamista jatketaan ja niiden vapauttamista lisätään. Tässä mietinnössä ollaan todellakin kyseisen ehdotuksen kannalla. Minusta tuntuukin hieman ironiselta, että WTO:n pääjohtaja Pascal Lamy on vaatinut sopimista WTO:n kehitysohjelmasta ratkaisuna maailman rahoituskriisiin, vaikka sen nykyiset toimet puolueettomien arvioiden mukaan ehkä ennemminkin lisäävät talouden epävakaisuutta.
Olen pettynyt, koska kaikki tekemämme tarkistukset, jotka olisivat edellyttäneet edes rahoitusmarkkinoiden vapauttamisen keskeyttämistä siksi, kunnes vakautta edistävä foorumi on antanut suosituksensa, jotka koskevat esimerkiksi vakavaraisuuteen ja rajatylittävään maksuvalmiuteen liittyvää sääntelyä - pyysimme melko lempeästi, että sitä odotettaisiin - on tosiasiassa hylätty. Tämän vuoksi olemme jättäneet kyseiset tarkistukset uudelleen käsiteltäviksi ja pyydämme teitä kannattamaan niitä.
Helmuth Markov
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, mietinnön konsensus on se yhteinen vakaumus, että normien ja sääntelyn monenvälinen järjestelmä on tärkeä ja tarpeellinen, että kauppa ja kehitys eivät saa olla ristiriidassa keskenään ja että Euroopan unionilla on erityinen vastuu sen taloudellisen painoarvon vuoksi, joka sillä on kansainvälisiä taloussuhteita luotaessa.
Lähestymistavoissa on kuitenkin perustavanlaatuisia eroavuuksia. On kieltämättä olennaisen tärkeää parantaa palvelujen saantia ja laatua sekä valinnanvapautta maailmanlaajuisesti ja erityisesti kehitysmaissa. Tähän tavoitteeseen ei kuitenkaan päästä, jos kattokonseptina on kilpailu, vapauttaminen ja yksityistäminen, varsinkaan julkisen sektorin palveluissa (vesihuolto, terveydenhuolto, koulutus, energia ja matkustajaliikenne).
Vielä huonompi keino maailmanlaajuisen kestävän kehityksen edistämisessä on sääntelyn purkamisstrategia, jota komissio toteuttaa monenvälisissä ja lisääntyvässä määrin myös kahdenvälisissä neuvotteluissa, koska strategian tärkein päämäärä on eurooppalaisten kansainvälisesti toimivien yritysten pääsy maailman markkinoille, eikä pieniin ja keskisuuriin yrityksiin kiinnitetä läheskään tarpeeksi huomiota.
Vielä yksi seikka: Euroopan unioni haluaa tehdä vapaakauppasopimuksia, jotka koskevat myös ulkomaisia investointeja, esimerkiksi Kiinan, Korean, Intian sekä ASEAN- ja AKT-valtioiden kanssa. Sitä vastoin Saksa valmistelee parhaillaan lakia, jonka mukaan äänivaltaisten ulkomaisten osakkeiden osuus saksalaisessa yrityksessä saa olla korkeintaan 25 prosenttia. Kun Bolivia katsoi, että sen oli rajoitettava maakaasutuotantonsa ulkomaisen pääoman osuutta, joka oli tätä paljon suurempi, Eurooppa nosti suuren metelin.
Ryhmäni on vakuuttunut, että kunkin maan on päätettävä itse, milloin ne haluavat avautua maailmanlaajuiselle kilpailulle, miten sitä säädellään ja mitä aloja se koskee. Presidentti Arias sanoi tänään, että meidän on luotava epäsymmetrinen lähestymistapa. Se on ratkaiseva tekijä.
Georgios Papastamkos
(EL) Arvoisa puhemies, kuten esittelijä ja komission jäsen Mandelson ovat sanoneet, palvelut ovat yksi dynaamisimmista aloista sekä Euroopan että maailman taloudessa. Meidän on kuitenkin myönnettävä, että kansainvälistä palvelukauppaa on varaa parantaa huomattavasti ja että tästä olisi hyötyä sekä yrityksille että varsinkin kuluttajalle.
Palveluala on myös vientikaupassa erityisen tärkeä kehitysmaille. Maiden markkinoiden asteittainen avautuminen, joka perustuu erilliskohteluun, voi edistää teknologian ja tiedon siirtämistä ja maiden infrastruktuurien parantamista.
EU:lle tärkeimpiä tavoitteita ovat sen sitova vahvistaminen, ettei markkinoille pääsylle aseteta ainakaan uusia rajoitteita, sekä markkinoiden vapautumisen jatkuminen. Mielestäni eurooppalaisten yritysten esteitä on vähennettävä ja ulkomaisten markkinoiden avoimuus ja ennustettavuus varmistettava.
WTO:n neuvottelujen tarjousten taso ja yleinen sujuminen ovat toistaiseksi olleet palvelualan osalta masentavia. Monenvälisiin puitesopimuksiin on lisättävä suurisuuntaisia kahdenvälisiä tai alueiden välisiä vapaakauppasopimuksia erityisesti siksi, että neuvottelut epäonnistuivat heinäkuussa.
Kun käydään neuvotteluja markkinoiden avaamisesta edelleen, on välttämätöntä varmistaa EU:n itsensä ja sen kauppakumppanien lainsäädäntöoikeus erityisesti julkisten ja yleishyödyllisten palvelujen alalla.
Carlos Carnero González
(ES) Arvoisa puhemies, haluan sanoa Zbigniew Zaleskille ja Ignasi Guardans Cambólle, että, kuten he tietävät, on olemassa Goyan maalaus, jonka nimi on Sueño de la razón produce monstruos (”Järjen uni synnyttää hirviöitä”). Joskus vapautumisen uni, johon liittyy tiukkoja markkinasääntöjä, voi synnyttää tehottomuutta ja epätasa-arvoa. Tämä on pidettävä tarkkaan mielessä palveluista puhuttaessa.
Kuvitellaanpa esimerkiksi köyhä maa, jossa koulutus ei toimi kunnolla. Päätetään tuottaa ulkopuolisia toimijoita, joiden oletetaan tarjoavan tuon maan lapsille laadukasta koulutusta. Miten voimme olla varmoja, että kyseisten yksityisten yritysten tarkoituksena ei ole saada monopoliasema, tai jopa oligopoli, tai asettaa hinnat sellaiselle tasolle, että kuluttajilla eli tässä tapauksessa oppilailla ei ole varaa käyttää palveluita, ja loppujen lopuksi tarjota huonolaatuista koulutusta? Kuka voi taata, ettei näin käy? Näinhän voisi käydä. Tällöin syntyisi tilanne, jossa ei olisi vapaata kilpailua vaan täysin säädeltyä kilpailua, joka olisi yksityisissä käsissä.
Meidän onkin sanottava hyvin selvä ”kyllä” palvelukaupan yksityistämiselle ja erotettava toisistaan julkiset palvelut ja yleistä taloudellista etua koskevat palvelut. On varmistettava saatavuutta ja laatua koskevien kriteerien ja sääntöjen noudattaminen ja tietenkin myös se, että yhteiskunnalliset kriteerit otetaan selvästi huomioon.
Talouksien lujittaminen merkitsee myös jäsenvaltioiden lujittamista - niiden jäsenvaltioiden, jotka noudattavat markkinasääntöjä jättämättä kuitenkaan kansalaisia yksin niiden armoille, jotka ovat kykenevämpiä soveltamaan sääntöjä.
Mieczysław Edmund Janowski
(PL) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan antaa tunnustuksen Syed Kamallille hänen erittäin hyvästä mietinnöstään. Onnittelut!
On korostettava, että palvelumarkkinoille pääsy ja palveluiden vapaa kauppa ovat ehdottoman tärkeitä talouskasvun ja työttömyyden vähentämisen kannalta. EU:n jäsenvaltiot ja alueet hyötyvät tästä ratkaisusta. Ratkaisu hyödyttää myös EU:n ulkopuolisia kumppaneita, erityisesti köyhiä maita. Dohan kehitysohjelman neuvotteluissa olisi päästävä sopusointuiseen palveluita koskevaan pakettiin, johon sisältyvät myös rahoituspalvelut, joiden suhteen EU on erittäin avoin ja läpinäkyvä.
Tähän avoimuuteen tulisi kuitenkin liittyä tiiviisti vastavuoroisuus ja kunnioitus. Tässä yhteydessä meidän olisi myös tarkasteltava ”veroparatiiseina” tuntemaamme ilmiötä. Säännöksiä hyväksyttäessä olisi pidettävä mielessä tarve edistää kilpailua, koska se laskee hintoja ja parantaa palvelujen laatua. Samalla on toisaalta torjuttava korruptoitumista ja markkinoiden monopolisoitumista.
Tässä kohdin haluan tuoda esiin sen, että palvelukauppaan liittyy yhä useammin korkea teknologia, tietotekniikka, kulttuuriomaisuus ja niin edelleen. Internetin kautta toimitettavat palvelut edellyttävät erityistä varovaisuutta. Teollis- ja tekijänoikeudet sekä henkilötietosuoja on taattava, ja ihmisiä on suojeltava petoksilta, pornografian myynniltä ja muilta rikollisilta toimilta. Ikääntyvä yhteiskunta ja vammaiset tarvitsevat yhä enemmän terveys- ja hoitopalveluita. Tämän vuoksi meidän on varauduttava ottamaan maahanmuuttajia lisääntyvässä määrin näihin töihin. Nykyisessä poliittisessa tilanteessa olisi otettava huomioon myös energia- ja viestintäpalvelut.
Olemme saaneet kuulla, että palveluiden osuus BKT:stä on kaikkialla maailmassa hyvin suuri. Maailmanlaajuinen palvelukauppa näyttäisi olevan kasvamassa, ja sen osuus on jo neljännes palveluista. Toivokaamme siis, että onnistumme luomaan selkeiden ja oikeudenmukaisten sääntöjen järjestelmän, joka kohtelee kaikkia osapuolia tasavertaisesti. Helppoa se ei ole, mutta kuka on sanonut, että meillä pitäisi olla vain helppoja tehtäviä?
Jens Holm
(SV) Syed Kamall vaatii kehitysmaiden palvelumarkkinoiden pitkälle menevää avaamista. Tämä on valitettavasti täysin EU:n nykyisen kauppapolitiikan mukaista. Syed Kamall haluaa esimerkiksi, että monikansalliset eurooppalaiset yritykset pääsevät kilpailemaan tehtävistä, jotka kehitysmaiden paikalliset yritykset tai julkinen sektori nyt suorittavat.
Tätä politiikkaa on Euroopassa jo testattu. Kotimaani Ruotsi oli eräs ensimmäisistä maista, jossa purettiin markkinoiden sääntelyä energian, sähkön, rautatieliikenteen ja postipalveluiden osalta. Nyt näemme tuloksen: hinnat ovat nousseet, kunnossapito on heikentynyt, ja usein myös palvelu on huonontunut. Muutamat monopolit saavat nyt ennennäkemättömiä voittoja palveluista, jotka aiemmin olivat yhteisessä omistuksessa.
Tällaista kehitysmalliako meidän pitäisi yrittää kaupata kolmanteen maailmaan? Ei! Onneksi on vielä maita, jotka tekevät asiat toisin! Norja, joka ei kuulu EU:hun, on perunut kaikki GATS-sopimuksen mukaiset vaatimukset, jotka koskevat köyhien maiden palvelualojen vapauttamista. Yleensäkin Norja on korottanut äänensä EU:n WTO:ssa harjoittamaa laissez-faire -politiikkaa vastaan. Tämä antaa toivoa paremmasta. EU:n tulisi asettaa köyhien maiden tarpeet etusijalle eikä vaatia sääntelyn purkamista ja yksityistämistä.
Daniel Varela Suanzes-Carpegna
(ES) Arvoisa puhemies, haluan onnitella kollegaani, Syed Kamallia, hänen mietinnöstään. Hän korostaa, että on luotava kansainväliset palvelumarkkinat, joissa otetaan huomioon kehitysmaiden erilaiset tilanteet, ja että on muistettava taata tasapuoliset olosuhteet kaikille osapuolille.
Kansainväliset palvelumarkkinat tarjoavat Euroopalle hyvät mahdollisuudet avata palvelualansa uusille markkinoille. Euroopalla on eräs suuri suhteellinen kilpailuetu koko maailman palvelumarkkinoilla: palvelualalla on kehitetty uusia kanavia, jotka ovat Euroopan tärkeimpiä työvälineitä sen pyrkiessä vastaamaan globalisaatiohaasteeseen.
Toisaalta tällaiset markkinat tarjoavat monia etuja kehitysmaille.
Ensinnäkin kehitysmaat saavat Euroopan unionilta omien talouksiensa kehittämisessä tarvitsemiaan tietoja ja taitoja erityisesti peruspalvelualalla ja monia tiedonhaaroja koskevilla aloilla, kuten rahoituspalveluissa. Teknologian siirto Euroopan laitoksilta ja yrityksiltä helpottuisi. Suotuisammassa taloudellisessa ympäristössä syntyisi muualta maailmasta investointeja tuova ”houkutteluvaikutus”, ja näin kehitysmaiden talouselämän saama etu moninkertaistuisi.
Toiseksi neuvottelujen edistyminen parantaisi niiden tilannetta, jotka haluavat tarjota palveluita, ja samalla niiden tilannetta, jotka haluavat sijoittautua Eurooppaan.
Haluan tuoda mietinnöstä esiin sen, miten tärkeää on noudattaa erityisesti ILO:n lapsi- ja pakkotyövoimaa koskevia perussääntöjä. Avoimuutta ja epäsymmetriaa on toki oltava mutta terveen kilpailun ja reilun pelin sääntöjä kunnioittaen, eikä yritystemme etuja saa koskaan unohtaa.
Meidän on vaadittava lisää sitoutumista erityisesti suurilta, nopeasti kehittyviltä markkinatalouksilta, Kiinalta, Intialta ja Brasilialta, Maailman kauppajärjestön toiminnan yhteydessä. Mietinnössä mainitaan erityistilanteita, joita on syntynyt kauppablokkien, esimerkiksi ASEANin, Persianlahden valtioiden, Intian ja Korean kanssa. Mietinnöstä puuttuu eräs alue, jonka kehityksen taso ja taloudellinen tilanne ovat ihanteelliset meidän palvelualamme kehittämiseen. Tarkoitan Mercosur-valtioita ja erityisesti Brasiliaa. Olin kyseisen maan tilannetta ja sen kanssa käytäviä neuvotteluja koskevan mietinnön esittelijänä parlamentissa. Se ei varsinaisesti esiinny mietinnön pääkohdissa, mutta halusin mainita sen, jotta se tulisi mukaan.
Glyn Ford
(EN) Arvoisa puhemies, haluan antaa tunnustuksen kollegalleni Syed Kamallille siitä valtavasta työmäärästä, jonka hän on tehnyt tämän palvelukauppaa koskevan mietinnön parissa. Pelkään kuitenkin, etten voi varauksetta onnitella häntä työn johdosta, koska en ole olennaisilta osin samaa mieltä joistakin hänen lähestymistavoistaan.
Suurin ongelma ovat yleistä taloudellista etua koskevat palvelut. Yleensä saavutamme täällä parlamentissa sosialistien ja kristillisdemokraattien ryhmien välillä kompromissin, joka heijastaa toimielimen poliittisten voimien tasapainoa. Pelkään kuitenkin nyt, että tässä tapauksessa kompromissiin ei ole päästy. Itse asiassa olemme saaneet kuulla Syed Kamallin kollegoilta kommentteja, joissa annetaan ymmärtää, että jotkut hänen oman ryhmänsä kehittyneemmällä sosiaalisella omallatunnolla varustetut jäsenet vääntelehtivät kiusaantuneina eivätkä voi hyväksyä esittelijän omaksumaa lähestymistapaa.
Tämä on varmaan kaikkein liberaalein mietintö - väärinkäsitysten välttämiseksi: käytän sanaa sen halventavassa merkityksessä - jonka kansainvälisen kaupan valiokunta on koskaan tuonut täysistuntoon. Mietinnössä ei oikeastaan erotella kaupallisia ja ei-kaupallisia palveluita. Minä ja ryhmäni enemmistö voimme äänestää Syed Kamallin mietinnön puolesta vain, jos tarkistus 2, tarkistus 11 ja varsinkin tarkistus 5 hyväksytään. Tarkistuksilla suojellaan kaikille tarkoitettuja yleisiä, saatavilla olevia ja korkealaatuisia julkisia palveluita.
Reinhard Rack
(DE) Arvoisa puhemies, palvelut ovat olennainen osa taloudellista tulevaisuuttamme. Tämä pitää paikkansa Euroopan pitkälle kehittyneissä talouksissa mutta myös ja aivan erityisesti niin kutsutuissa kehitysmaissa. Koska näin on, meidän on osoitettava, että sääntelyn purkaminen, jonka toteutimme aikaisemmin tavarakuljetusten alalla, on tavoitteenamme myös palvelualalla, jossa se on ehkä vielä tärkeämpää monissa tapauksissa.
Sekä esittelijä Syed Kamall, jota saamme kiittää mietinnöstä, että Zbigniew Zaleski ovat korostaneet palvelualan mahdollisuuksia: tiedonsiirtoa, parempia ammattitutkintoja, työpaikkoja ja infrastruktuuria. Nämä ovat asioita, joita meidän tulisi itse asiassa yhdessä kannattaa. Meidän pitäisi katsoa asioita tästä näkökulmasta ja nähdä niiden monien ideologioiden yli, joiden vuoksi olemme täällä Euroopassa viime vuosina ja vuosikymmeninä taistelleet, katsomatta liikaa taaksepäin.
”Kyllä” tiettyjen alojen erityistarpeille, mutta ”ei” tällaisille korviketaisteluille, joita jotkut parlamentin jäsenet haluavat käydä kehitysmaita vastaan.
Harald Ettl
(DE) Arvoisa puhemies, me kaikki haluamme avoimet rajat palveluntarjonnalle. Otan esiin kaksi tähän liittyvää seikkaa. Euroopan unioni teki vuonna 2006 selväksi oman kantansa julkisten palvelujen tarjontaan, eikä se silloin edes esittänyt, että julkisten palvelujen arkaluontoinen ala asetettaisiin alttiiksi avoimelle kilpailulle.
Nyt tätä arkaluontoista alaa yritetään vapauttaa kiertoteitse GATS-sopimuksen nojalla. Asiaa ei voi lähestyä samoin kuin kaupallisia palveluita. Tämä koskee käänteisesti luonnollisesti myös kehitysmaita. EU ei saa painostaa kehitysmaita tässä asiassa millään tavalla eikä pakottaa niitä vapauttamaan julkisia palveluitaan. Niiden on saatava päättää itse vapauttamisesta.
Toinen herkkä asia koskee rahoituspalvelumarkkinoita. Rahoituspalvelumarkkinat ovat kokeneet 1980-luvulta lähtien valtavia kasvupyrähdyksiä suurimmilla globalisoituneilla markkina-aloilla, myös rahoitustaloustoimissa. Valuuttamarkkinoiden vuosittainen liikevaihto on 360 biljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Osallistuminen koko maailman laajuisiin markkinoihin on tietysti taloudellinen vapaus, ja siksi kehitysmaat ovat erittäin alttiita ulkopuolisille iskuille. Rahoituspalveluita vapautettaessa olisikin [otettava huomioon] kehityksen tila yksittäisessä...
(Puhemies keskeytti puhujan.)
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Arvoisa puhemies, tässä keskustelussa on kaksi aihetta, joihin haluaisin kiinnittää huomiota. Ensinnäkin on totta, että vuonna 2007 palvelualan osuus oli Euroopan unionissa jopa 75 prosenttia BKT:stä ja EU:sta vietävien palvelujen osuus oli yli 28 prosenttia koko maailman viennistä, mutta silti vapaan palveluntarjonnan tiellä on Euroopan unionissa vielä lukuisia esteitä, jotka haittaavat uusien jäsenvaltioiden palveluntarjoajia. Haluan esittää toiveen, että EU etenee tässä asiassa lähitulevaisuudessa pitkin askelin.
Toiseksi olisi vastustettava tiukasti sellaisia mietinnössä esitettyjä ratkaisuja, joiden mukaan EU:n olisi osana WTO-neuvotteluja yksipuolisesti vähennettävä maatalousmaksuja ja -tukia, jotta palvelukaupasta saataisiin suurempi voitto, kuten asia ilmaistaan. Tämä lähestymistapa, jonka EU on jo monesti omaksunut, on johtanut tuotannon rajoittamiseen ja joskus jopa monien maataloustuotannon alojen poistumiseen kokonaan, mikä on merkittävästi heikentänyt EU:n jäsenvaltioiden elintarviketurvaa. Viime kuukausina tämä on aiheuttanut myös maatalouden raaka-aineiden hintojen huomattavaa nousua.
Roberto Fiore
(IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, halusin kiinnittää huomionne siihen, että pankkijärjestelmän vapauttamisesta on keskusteltu. Kaikki kuitenkin tiedämme, että Basel II -sopimuksen jälkeen alalle syntyi monopoli, ja saimme nähdä, kuinka kokonaisia yrityksiä, kokonaisia talousyksiköitä hävisi juuri rahoitusjärjestelmän monopolisoinnin johdosta.
Olenkin sitä mieltä, että meidän olisi jotenkin herätettävä henkiin vanha osuuskuntajärjestelmä, joka Euroopan maaseutualueilla ja niin monissa muissa osissa Eurooppaa on ollut elinehto pienten yksityisten yritysten ja perheyritysten kasvulle. Kun siis kyseessä on ratkaisevan tärkeä pankkiala, joka vaikuttaa perheiden ja yritysten elämään kaikkialla Euroopassa, puhukaamme totuudenmukaisesti vapauttamisesta monopolin sijaan ja toimikaamme sen mukaan.
Paul Rübig
(DE) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, pienet ja keskisuuret yritykset ovat mielestäni aivan erityisen kysyttyjä myös rahoituspalveluiden alalla. Euroopassa on 25 miljoonaa yritystä. Olen ehdottomasti sitä mieltä, että monet niistä pystyisivät saavuttamaan yhtä hyvää menestystä myös kansainvälisillä markkinoilla.
Lopuksi totean, että yksi perustavan tärkeistä kysymyksistä ainakin kehitysmaissa on myös se, miten saadaan syntymään tuloa. Tämän vuoksi komission jäsen Mandelson pitää tärkeänä, ettei WTO-neuvotteluista peräydytä, vaan että niille annetaan uutta pontta. Meidän on helpotettava kauppaa ja se vaatii riittävää sitoutumista. Toivon, että siihen päästään pian.
Peter Mandelson
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, aion todellakin jatkaa päättäväisesti neuvotteluja Dohan maailmankauppasopimuksen tekemiseksi. Se todella on erittäin tärkeä, ja olen kiitollinen siitä, että myös jäsenet ovat vahvistaneet asian.
En itse asiassa aikonut esittää huomautuksia tai vastata tähän keskusteluun. Teen niin siksi, että mielestäni joistakin pidetyistä puheenvuoroista on käynyt ilmi, että palvelujen tarjoamiseen 2000-luvulla liittyy väärinkäsityksiä erityisesti kehitysmaiden keskuudessa, mutta että lisäksi joidenkin tähän keskusteluun osallistuneiden henkilöiden huomautukset ovat luoneet epäaidon ideologisen rajan niiden palvelujen välille, joita he kutsuvat ”kaupallisiksi palveluiksi” ja ”muiksi kuin kaupallisiksi palveluiksi”. Minun on sanottava, että jos viettää itseni tavoin suurimman osan ajastaan maailmalla ja kehitysmaissa, tämä ero ja tässä keskustelussa kuvattu ideologinen raja himmenee yhä enemmän. Caroline Lucasin väite siitä, että WTO:n jäsenien keskuudessa kehitysmaat katsovat palvelukaupan erilaiseksi kuin tavarakaupan ja että ne katsovat ne kahdeksi erilliseksi kaupan muodoksi, ei pidä paikkansa. Itse asiassa kehityssuuntaus on täysin päinvastainen WTO:ssa ja kauppaneuvotteluissa. Kehitysmaat sisällyttävät palvelukaupan yhä useammin näihin neuvotteluihin. Mielestäni on väärin - ja puhun henkilönä, joka on jo useiden vuosikymmenien ajan kuulunut sosiaalidemokraatteihin ja joka on, kuten ajattelen ja toivon, kehittänyt sosiaalisen omantunnon - esittää palvelujen yhteydessä, että valtion tarjoamat palvelut ovat hyviä ja että yksityiset palvelut ovat huonoja. Tämä on vanhanaikainen ajattelutapa; lisäksi se on vastoin kehitysmaiden etuja ja niiden valtioiden ja niiden yhteisöjen köyhimpien jäsenten tarpeita, joita meidän olisi puolustettava eurooppalaisten arvoillamme ja eurooppalaisten periaatteillamme.
Joten toivon, että me emme noudata ja vahvista, jos saan kunnioittavasti sanoa, tätä poikkeuksellista ongelmaa, jossa voitte asettaa köyhimpien ihmisten tarpeet etusijalle kieltämällä kehitysmailta mahdollisuuden toimittaa kuluttajille tehokkaammin ja halvemmalla vettä ja energiaa ja televiestintäpalveluja, mutta myös tarjota terveydenhuoltoa ja koulutusta hyödyntäen investointeja, teknologiaa, hallintotaitoja ja tekniikoita erilaisista kansainvälisistä lähteistä kilpailukykyisin perustein.
Tämä ei tietenkään tarkoita sitä, että näitä palveluja ei näin ollen saisi säännellä. En kannata monopolistista toimintaa, hinnoista sopimista tai kartelleja, mutta tämä koskee juuri sitä kysymystä, jonka arvoisa jäsen otti esille. Kansallisten hallitusten toteuttama sääntely kehitysmaissa on tietenkin erittäin tärkeää näiden palvelujen osalta, mutta emme saa luoda tai tukea sitä, jonka kuvaukseni mukaisesti katson epäaidoksi ideologisesti rajaksi kaupallisten ja muiden kuin kaupallisten palvelujen välillä. Molemmat ovat yhtä käyttökelpoisia, jos niitä säännellään asianmukaisesti ja jos niillä vastataan asianmukaisesti niiden ihmisten tarpeisiin, jotka tarvitsevat tällaisia palveluja kipeästi ja joille niitä on useissa tapauksissa tarjottava tehokkaammin ja edullisemmin.
Syed Kamall
esittelijä. - (EN) Arvoisa puhemies, en tiedä mistä aloittaa, koska kaikki ovat olleet niin ystävällisiä. Kiitän kaikkia heidän osallistumisestaan tähän keskusteluun ja olen kiitollinen kaikista puheenvuoroista.
Haluaisin käsitellä joitakin esiin otettuja kysymyksiä niiden muutaman minuutin aikana, jotka minulle on annettu. En käytä puheenvuoroja usein, joten sallinette minulle tämän mukavuuden.
Helmuth Markov puhui ”yhden koon” -mallista. Tässä mietinnössä tehdään melko selväksi, että me emme saisi pakottaa tiettyjä valtioita vapauttamaan markkinoita, mutta emme myöskään saisi pakottaa toisia valtioita protektionismiin, tai valtion monopoleihin. Tämä on asia, jota olen yrittänyt korostaa, joten kyseessä ei todellakaan ole ”yhden koon” -malli. Me tunnustamme, että ratkaisut ovat erilaisia eri valtioiden osalta, mutta meidän on annettava niille mahdollisuus vapauttamiseen. Useat ihmiset köyhissä valtioissa ovat kertoneet minulle olevansa täysin kyllästyneitä siihen, että heillä ei ole valinnanvaraa, että heidän täytyy turvautua tehtävistään heikosti suoriutuvaan valtion monopoliin tai yksityiseen monopoliin, jonka he kaikki tietävät liittyvän tiiviisti valtaa pitävään eliittiin. Itse asiassa he haluavat ensisijaisesti parantaa saatavuutta, tai lisätä valinnanvapautta, mikä puolestaan parantaisi saatavuutta.
Rahoituspalvelujen vapauttamisen keskeyttämisen osalta on todettava, että on selvä ero maailmanlaajuisesti havaittavan rahoituskriisin ja huonon luotonannon ja huonon velkaantumisen välillä. Köyhät afrikkalaiset yrittäjät ovat kertoneet minulle, että he haluaisivat päästä pääomamarkkinoille lainatakseen rahaa, jotta he voisivat ostaa traktorin ja kyntää pellot ja luoda lisää varallisuutta paikallisesti, joten meidän on annettava heille se mahdollisuus ja mahdollisuus saada pääomaa.
Lopuksi totean, että Glyn Ford moitti minua, mitä itse asiassa pidän kohteliaisuutena. Olen erittäin iloinen kuullessani, että tämä on ”liberaalein mietintö”, ja toivon, että se aikanaan - ei kuitenkaan välittömästi - kirjoitetaan hautakiveeni. Haluan huomauttaa, että sosiaalinen omatunto ja sosialistinen omatunto ovat kaksi eri asiaa. Sosiaalinen omatunto tarkoittaa sen tarkastelemista, mikä itse asiassa toimii ja miten me itse asiassa voimme auttaa köyhiä, eikä vain takertumista vanhentuneeseen sosialistiseen ideologiaan, joka Zbigniew Zaleskin sanoin on menettänyt oikeutuksena, koska Keski- ja Itä-Eurooppa on pakotettu noudattamaan sitä jo monen vuoden ajan.
Puhemies
(IT) Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina 4. syyskuuta 2008.
Kirjalliset kannanotot (142 artikla)
Pedro Guerreiro  
Heinäkuussa saimme todistaa, miten Dohan kierroksen loppuunsaattamisessa epäonnistuttiin jälleen kerran. Kyseisen kierroksen tavoitteena on edistää kaupan vapauttamista, ja parlamentti yrittää jo saada hyväksynnän valiokunta-aloitteiselle mietinnölle, jolla pyritään kaupan maailmanlaajuiseen vapauttamiseen kuvottavan laajasti joko WTO:ssa tai kahdenvälisillä tai monenvälisillä kolmansien maiden kanssa tehtävillä sopimuksilla, joita EU suosii.
Tämä on selvä ennakkotapaus siitä, miten aiotaan vapauttaa kaikki palvelut, myös julkiset palvelut, joita se nimittää julkisiksi ja yleisen edun mukaisiksi palveluiksi.
Sillä muun muassa pyritään vapauttamaan entisestään terveydenhuoltoa, vedenjakelua, koulutusta, kulttuuripalveluja, turismia sekä rahoituspalveluja.
Mietinnössä nähdään vaivaa sen selittämiseksi, että ”GATSin periaatteissa ei kielletä yksityistämistä tai sääntelyn purkamista”, ja siinä todetaan, että WTO:n sopimuksen voimaantulon jälkeen olisi käytävä määräajoin neuvotteluja ”päämääränä asteittain suurempi palvelukaupan vapauttaminen”...
Jotta WTO:ssa voitaisiin päästä nykyisestä umpikujasta, mietinnössä vaaditaan uusia aloitteita ja suhtaudutaan niihin myönteisesti - tällaisia aloitteita ovat muun muassa ”signalling”-konferenssi - jotta sopimus voitaisiin tehdä lähitulevaisuudessa.
Suuret eurooppalaiset yritykset eivät itse olisi voineet kirjoittaa mietintöä yhtään paremmin...
