Förslag till rådets direktiv om genomförande av det ramavtal om förebyggande av skador på grund av vassa instrument inom hälso- och sjukvården som ingåtts av HOSPEEM och EPSU (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om ett resolutionsförslag från Elizabeth Lynne och Pervenche Berès, för utskottet för sysselsättning och sociala frågor, om förslaget till rådets direktiv om genomförande av det ramavtal om förebyggande av skador på grund av vassa instrument inom hälso- och sjukvården som ingåtts av HOSPEEM och EPSU.
Elizabeth Lynne
Herr talman! Varje år drabbas sjukvårdsanställda i hela EU av över en miljon skador till följd av nålstick som hade kunnat förebyggas. Många av dem som skadas och deras anhöriga får utstå en kvalfylld väntan för att få reda på om de skadade har smittats av en blodburen sjukdom som hiv eller hepatit C.
Riskerna för en infektion efter en olycka är inte obetydliga. Experterna säger att riskerna för infektion är en på tre för hepatit B, 1 på 30 för hepatit C och 1 på 300 för hiv. Vi kan ta fallet Juliet Young som exempel. Juliet var en sjuksköterska som dog 2008, sju år efter det att hon smittats av hiv när hon tog blodprov på en smittad patient vid ett Londonsjukhus. Juliet stack sig oavsiktligt på tummen med nålen efter det att den slant när hon tog ett blodprov. Eller fallet med en tandsköterska som arbetade vid ett fängelse och stacks av en nål som användes på en intagen som hade hepatit A, B, och C och var hivpositiv. Tänk er den kvalfyllda väntan som hon fick utstå, och hon har nu fått reda på att hon smittats av hepatit C. Denna tandsköterska, och många andra som hon, fortsätter att kämpa för denna fråga.
Jag blev först engagerad i den här frågan 2004 när jag besökte ett sjukhus i min valkrets på uppmaning från hälsoalliansen Health First Europe, och på världsaidsdagen den 1 december samma år stod jag värd för en utställning tillsammans med Stephen Hughes här i parlamentet. Sjukvårdsanställda från hela EU besökte oss, besökte parlamentet, och bad förtvivlat om vår hjälp. De av er som hade tillfälle att träffa dessa sköterskor och andra sjukvårdsanställda kan inte ha undgått att beröras av deras svåra situation, och 2006 antog parlamentet en resolution om skydd av sjukvårdspersonal mot blodburna infektioner som orsakas av skador från nålstick. I resolutionen uppmanade vi kommissionen att inom tre månader lägga fram ett lagstiftningsförslag om ändring av direktiv 2000/54/EG om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för biologiska agens i arbetet. Det förslaget kom aldrig, men Stephen Hughes och jag gav inte upp vår kamp.
Jag har personligen lämnat in ändringsförslag till många betänkanden och resolutioner med uppmaningar om åtgärder, jag har talat i plenum om den här frågan dussintals gånger och har lagt fram oräkneliga parlamentsfrågor. Efter möten med kommissionsledamot Vladimír Špidla fick vi 2008 veta att kommissionen höll på att utarbeta ett förslag och vi var nära att nå vårt mål. Till vår stora frustration blockerades förslaget emellertid i sista minuten eftersom arbetsmarknadens parter lovade att de äntligen skulle försöka nå ett avtal.
Ett omfattande avtal som innehåller de nödvändiga kraven nåddes slutligen av arbetsmarknadens parter sommaren 2009. I vår resolution stöder vi helhjärtat avtalet. Rådet måste nu snabbt anta förslaget till direktiv så att kommissionen kan se till att det genomförs effektivt och utan dröjsmål. De sjukvårdsanställda i EU litar på oss. Våra sjukvårdsanställda kan inte vänta längre och får inte fortsätta att sväva i fara. Nu är det verkligen dags att agera beslutsamt.
Stephen Hughes
Herr talman! Detta är en viktig arbetsmiljölagstiftning. Liz har beskrivit en del av bakgrunden till den. Det har tagit lång tid att få fram lagstiftningen - sex år från våra första möten i frågan, som hon också nämnde. Det är bra att kommissionsledamot László Andor är här denna morgon, men det är på sätt och vis synd att kommissionsledamot Vladimír Špidla inte är här. Vi har ofta kritiserat honom här i parlamentet, men denna morgon kunde vi ha gratulerat honom till att äntligen ha tagit initiativet att lägga fram detta förslag om nålsticksskador, om skador orsakade av vassa instrument.
Det tog oss ett tag att få honom att agera. Det var faktiskt hans tjänsteavdelningar som fortsatte att råda honom att han inte skulle agera, att direktivet från 2000 om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för biologiska agens i arbetet, kombinerat med riskanalyserna i ramdirektivet från 1989, var tillräckliga för att förebygga den här typen av skador, men till slut lyckades vi övertyga tjänsteavdelningarna om att en miljon skador per år helt klart tydde på att något var fel. Vi behövde särskild lagstiftning för att hantera det här problemet, som de har i Förenta staterna och i delar av Spanien, och den fungerar mycket effektivt där.
Till slut gick kommissionsledamoten med på att agera och 2008, som Liz har sagt, utarbetade kommissionen en ändring av direktivet från 2000, men sedan förklarade HOSPEEM och EPSU, arbetsmarknadens parter inom hälso- och sjukvårdssektorn, att de ville utarbeta ett avtal. De utarbetade avtalet. Jag är glad över att de har gjort det. Det är ett bra avtal, men det är lite oklart till vissa delar. Därför har jag lagt fram ett ändringsförslag som utskottet för sysselsättning och sociala frågor har godkänt, om att begära att kommissionen ska offentliggöra riktlinjer som ska åtfölja direktivet för att garantera ett smidigt och enhetligt införlivande i alla medlemsstaters lagstiftning.
Vi stöder helhjärtat kommissionens förslag till direktiv, och vi förstår att det inte är möjligt att ändra avtalet från arbetsmarknadens parter. Vi kan inte ändra det. Rådet kan inte ändra det. Det är deras avtal. Den viktigaste delen av avtalet, paragraf 6, som handlar om eliminering, förebyggande och skydd, innehåller tyvärr vissa oklarheter när det gäller riskanalyser och exakt vilka förebyggande åtgärder som arbetsgivarna ska vidta och när.
Om dessa oklarheter inte reds ut riskerar vi dramatiska variationer i tillämpningen av direktivet. Därför begär vi att kommissionen utarbetar genomföranderiktlinjer för att hjälpa arbetsgivarna att förstå riskerna och vilka förebyggande åtgärder de måste vidta, allt för att garantera en konsekvent tillämpning av direktivet.
Nålsticksskador är den vanligaste och farligaste formen av skador orsakade av vassa instrument inom hälso- och sjukvården. När kanyler används på patienter i sjukvården finns det risk för nålsticksskador som kan leda till allvarliga infektioner eftersom kanylen fungerar som en behållare för patientens blod eller andra kroppsvätskor.
Det finns en enorm mängd oberoende forskningsbelägg som visar att införande av lämplig utbildning, säkrare arbetsmetoder och användning av medicinsk utrustning som har säkerhetstekniska skyddsmekanismer skulle förebygga de flesta nålsticksskador. Allt detta är nödvändigt, inte bara en eller två av sakerna - alla är nödvändiga.
Undersökningar har också visat att effekten minskar betydligt om man inte genomför samtliga tre åtgärder. Likaså skulle försök att endast använda medicinsk utrustning med säkerhetstekniska skyddsmekanismer inom vissa områden eller för vissa patienter varken vara praktiskt eller effektivt.
I de länder där det finns effektiv lagstiftning, t.ex. USA, Kanada och delar av Spanien, fastställs det tydligt att samtliga tre åtgärder måste genomföras för att förebygga nålsticksskador. Det är inget sammanträffande att samtliga lagstiftningar är identiska i detta avseende. Det är den oklarhet i paragraf 6 som vi vill komma till rätta med genom offentliggörande av riktlinjer.
Liz har nämnt det trauma som de personer som drabbas av nålsticksskador får utstå. Under de sex år som vi har arbetat med den här frågan har jag träffat människor som har drabbats av nålsticksskador, och jag vill verkligen betona detta trauma. Jag träffade en läkare som slutade att praktisera på grund av en nålsticksskada. Jag träffade en person som har hiv till följd av en nålsticksskada. Jag har träffat människor som inte blev smittade, men som först efter månader av oviss väntan fick reda på om de var smittade eller inte. Jag har också mött sophämtningspersonal och kriminalvårdsanställda som har drabbats av nålsticksskador. De omfattas inte av det här avtalet. Det är ett annat område som vi bör fundera över i framtiden.
Trots detta är det ett bra avtal, och om vi får tillgång till goda riktlinjer som kan åtfölja det för att garantera en enhetlig tillämpning inom EU, anser jag att vi alla kommer att ha gjort ett bra arbete och förhoppningsvis kommer vi radikalt att minska siffran på en miljon nålsticksskador per år.
László Andor
Herr talman! Jag vill tacka parlamentet för det arbete som har gjorts med denna fråga. Jag vill särskilt tacka föredraganden Elizabeth Lynne för hennes utmärkta arbete med att ta fram detta förslag till resolution om kommissionens förslag och för hennes fleråriga insatser för att förbättra arbetsmiljön för anställda inom hälso- och sjukvården.
Jag är medveten om att parlamentet har engagerat sig i denna fråga sedan en lång tid tillbaka. I sin resolution av den 24 februari 2005 om främjande av hälsa och säkerhet på arbetsplatsen efterlyste parlamentet en översyn av direktiv 2000/54/EG om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för biologiska agens i arbetet. I juli 2006 antog parlamentet återigen en resolution där det uppmanade kommissionen att lägga fram ett förslag om ändring av direktivet.
Till svar på Europaparlamentets begäran inledde kommissionen ett samråd i två skeden med arbetsmarknadens parter i EU, i enlighet med bestämmelserna i fördraget. Till följd av samrådet förhandlade arbetsmarknadens båda parter inom hälso- och sjukvårdssektorn på EU-nivå, Europeiska federationen för offentliganställdas förbund (EPSU) och Europeiska sammanslutningen av hälso- och sjukvårdsarbetsgivare (HOSPEEM), framgångsrikt fram ett ramavtal i juli 2009. Som ni vet är syftet med kommissionens förslag att genomföra detta avtal.
Vi vet alla att skador som orsakas av nålar och andra vassa instrument är en av de vanligaste och allvarligaste riskerna för sjukvårdsanställda i EU, särskilt på vissa avdelningar och i vissa verksamheter, t.ex. akutvård, intensivvård och kirurgiska operationer. Det gläder mig mycket att ni i er resolution bekräftar att kommissionen i sitt förslag har tagit med de viktigaste punkterna i parlamentets resolution av den 6 juli 2006. Kommissionen ansåg att det var viktigt att ha med dessa punkter i avtalet.
Jag håller även med er om att ikraftträdandet av avtalet kommer att bidra stort till skyddet av arbetstagare inom hälso- och sjukvården. Genom avtalet, och förhoppningsvis rådets kommande antagande av förslaget till direktiv, kommer de sjukvårdsanställda att gynnas av en integrerad strategi, där man inrättar praxis för riskbedömning, riskförebyggande, utbildning, information, upplysningsinsatser och så vidare. Sådana åtgärder, som även är minimikrav, är inte bara mycket välkomna, utan är framför allt absolut nödvändiga.
Avslutningsvis vill jag bara tacka er än en gång för ert stöd till kommissionens förslag, som jag hoppas att rådet kommer att anta inom en mycket snar framtid.
Raffaele Baldassarre
Herr talman, mina damer och herrar! Som redan har sagts hör nålstick och skador orsakade av andra vassa instrument till de vanligaste risker som de sjukvårdsanställda i EU utsätts för, och de utgör därför ett allvarligt problem, både för hälso- och sjukvården och för samhället i stort.
Syftet med det här kommissionsförslaget är att göra det möjligt för rådet att genomföra det ramavtal som har ingåtts mellan Europeiska sammanslutningen av hälso- och sjukvårdsarbetsgivare (HOSPEEM) och Europiska federationen för offentliganställdas förbund (EPSU).
Avtalets huvudsyfte är att garantera ett ökat skydd av arbetstagarna mot skador orsakade av alla vassa eller skarpa instrument som används inom sjukvården. Avtalet utgör därför ett viktigt steg mot ökad säkerhet inom hälso- och sjukvården. Vi är alla eniga om att konsekvenserna av skador orsakade av vassa instrument kan bli oerhört allvarliga och kan orsaka sjukdomsspridning, såsom virushepatit och aids.
Jag vill dock betona behovet av ett integrerat och samtidigt realistiskt synsätt på detta problem. I detta avseende anser jag att de administrativa, finansiella och rättsliga begränsningarna till följd av avtalet inte får bli alltför betungande, och att de framför allt inte får skada utvecklingen av små och medelstora företag som är verksamma inom hälso- och sjukvårdssektorn. Annars kan dessa företag få allvarliga svårigheter med att följa villkoren i avtalet.
Lika lovvärt är dessutom det förväntade - jag skulle inte bara säga ”förväntade”, utan även ”önskvärda” - alternativet för medlemsstaterna att anta effektivare bestämmelser och åtgärder än de som fastställs i avtalet, i syfte att skydda arbetstagarna.
Avslutningsvis uppmanar jag kommissionen att övervaka tillämpningen av avtalet och att regelbundet informera parlamentet, som ofta behandlar den här frågan, så att parlamentet kan försäkra sig om att avtalet övervakas på lämpligt sätt och att eventuella framtida ändringar granskas i detalj.
Alejandro Cercas
Herr talman! Även jag vill börja med att gratulera min kollega Elizabeth Lynne till hennes utmärkta arbete i vårt utskott, till hennes förmåga att sammanjämka alla synpunkter och till det arbete som hon har genomfört under så lång tid.
Jag gratulerar även kommissionsledamot László Andor. Det är er andra dag, och ni har inlett arbetet inom era ansvarsområden på ett positivt sätt. Dessutom finns det nu även ett andra direktiv om mikrofinansiering som parlamentet har engagerat sig i sedan en tid tillbaka. Ni kommer även att få äran att lösa två problem på två dagars tid, som kommer att öppna för stora möjligheter för många européer. Jag tackar även kommissionsledamot Vladimír Špidla för hans hjälp i den här frågan.
Ni har hört att ramavtalet är ett mycket viktigt rättsinstrument för de anställda inom hälso- och sjukvården, och jag kommer därför inte att ödsla tid på att påminna er om det. De anställda drabbas av över en miljon olyckor varje år, vilka även medför allvarliga hälsorisker, som virusinfektioner, hepatit C, aids och så vidare. Detta är emellertid inte bara viktigt för de sjukvårdsanställda, utan även för sjukhuspatienter och deras anhöriga. I slutändan kommer miljoner européer att skyddas bättre genom detta instrument.
Vi har åstadkommit detta efter en lång resa som parlamentet inledde genom att knacka på kommissionens och rådets dörrar, och det är viktigt att vi minns det utmärkta arbete som har genomförts av Stephen Hughes under denna långa process.
Jag vill bara kort förklara varför de socialdemokratiska ledamöterna i parlamentet är mycket nöjda i dag. I dag är en lämplig dag för att nämna ett par saker.
För det första har vi betydelsen av hälsa och säkerhet på arbetsplatsen. Detta är centralt för att skapa en så säker arbetsmiljö som möjligt för de anställda, deras anhöriga och medborgarna. I mänskliga termer har vi redan talat om alla följder av dessa typer av skador för arbetstagarna och medborgarna, men de får även följder i ekonomiska termer. För ett par dagar sedan här i parlamentet informerade Europeiska arbetsmiljöbyrån från Bilbao oss om några av de kampanjer som byrån genomför för att främja hälsa och säkerhet, och byrån avslöjade till och med ekonomiska undersökningar som t.ex. visar att i Australien utgör olyckor och sjukdomar över 6 procent av BNP i den nationella ekonomin. Vilket pris får vi betala för bristande social trygghet? Vilket pris får vi betala för bristande hygien och säkerhet på arbetsplatsen? Därför är detta en investering i humankapitalet, men även en investering i samhället och i ekonomiska termer.
För det andra vill jag nämna betydelsen av förebyggande, eftersom det är bättre att förebygga än att bota. Åtgärderna måste vidtas innan olyckor uppstår så att de kan förebyggas. Förebyggande, som är en komplex fråga, kräver ökad kunskap, information, utbildning och övervakning när det gäller var och en av dessa uppgifter.
För det tredje är det viktigt att i detta skede även nämna den viktiga roll som arbetsmarknadens parter och de fackliga organisationerna spelar. Utan dem skulle detta ramavtal inte finnas och det skulle inte heller finnas några förebyggande åtgärder. En del kritiserar fackföreningarna och säger att de är en kostnad för samhället, men de glömmer de enorma fördelar som fackföreningarna tillför, eftersom de står bakom införandet av så viktig arbetsmiljöpolitik som de frågor som behandlas i ramavtalet.
Avslutningsvis måste jag nämna den viktiga funktion som parlamentet fyller, som måste försvara sin ståndpunkt inför den allmänna opinionen och de övriga gemenskapsinstitutionerna. Utan parlamentet skulle detta ramavtal inte heller finnas, och parlamentets samarbete med kommissionen och rådet har också varit exemplariskt. Jag uppskattar det spanska ordförandeskapets stöd och hoppas att detta kommer att tjäna som ett bra exempel på en ny samarbetsfas mellan våra institutioner.
Elizabeth Lynne
Herr talman! Jag hade inte tänkt utnyttja min talartid på gruppens vägnar, utan tänkte att jag kunde dela upp den och tala efteråt, men uppenbarligen är detta inte möjligt i debatter om resolutioner, så jag informerades i morse om att jag skulle tala nu. Det ger mig i och för sig möjlighet att tacka alla skuggföredragande som jag inte tackade förut, att återigen tacka Stephen Hughes, eftersom det var Stephen och jag som 2004 praktiskt taget gick runt på sjukhusen tillsammans med John Bowis, som var en konservativ ledamot av Europaparlamentet. Vi tre från de politiska partierna gick runt på sjukhusen för att själva ta reda på hur situationen såg ut, och jag anser att det var det som var så viktigt.
Här i parlamentet måste vi drivas av det som folket verkligen behöver i vardagen, och när vi lyssnade till sjuksköterskor och läkare var det viktigt att ta hänsyn till deras synpunkter. Stephen nämnde genomföranderiktlinjer, och jag vill gärna veta om kommissionen överväger att lägga fram genomföranderiktlinjer för detta, eftersom jag anser att det är mycket viktigt att vi tar fram riktlinjer. Jag undrar även om ni känner till rådets planerade tidtabell, eftersom det även är mycket viktigt att vi får igenom tidtabellen så snabbt som möjligt. Trots allt har alla dessa sjukvårdsanställda väntat i många år på det här.
Vi vill inte ha några fler onödiga nålsticksskador under väntetiden. Vi har haft alltför många under de senaste åren. När det gäller frågan om att detta för närvarande endast gäller hälso- och sjukvården skulle jag vilja se att det utvidgas till att omfatta andra sektorer, särskilt kriminalvårdsanstalter. Det är mycket viktigt att de anställda inom kriminalvården också skyddas. Det finns så många saker som är viktiga för just dessa arbetstagare, men en av de viktigaste sakerna i detta sammanhang är återförslutningsbara nålar. Jag anser att det, tillsammans med alla de andra frågorna i resolutionen, är mycket viktigt att de anställda inom hälsovården inte utsätts för onödiga nålsticksskador.
Jean Lambert
Herr talman! Även jag vill tacka Stephen Hughes och Liz Lynne för deras arbete i den här frågan och jag välkomnar verkligen denna åtgärd, även om vi skulle ha velat att den kom tidigare. Såsom har påpekats har USA haft lagstiftning sedan 2001. Vi kan nu se sådan lagstiftning i vissa delar av EU, och äntligen kommer vi ifatt, men inte förrän många människor redan kommer att ha drabbats av detta problem.
När det gäller risken uppskattar Världshälsoorganisationen (WHO) att 90 procent av exponeringen för denna risk sker i utvecklingsvärlden, medan 90 procent av rapporterna om infektioner i yrket inlämnas i Förenta staterna och EU. Vi vet att det finns ett stort problem med bristande rapportering om skador orsakade av vassa instrument: uppskattningarna sträcker sig mellan 40 och 75 procent och det är en hög siffra. Därför anser jag att vi bör välkomna att det i paragraf 11 i avtalet mellan arbetsmarknadens parter talas om rapporteringskravet och främjandet av en kultur där man ”inte skyller ifrån sig”.
Men jag anser även att vi måste fråga oss varför dessa skador inte rapporteras. En förklaring till detta kan vara att de berörda inte inser riskerna eller fruktar följderna - inte minst den framtida anställningen - av att rapportera sådana skador. På vissa håll är uppföljningen ineffektiv, med andra ord, även om folk rapporterar så händer det inte så mycket.
Det står klart att de drabbade inte ens får det medicinska stöd de behöver, för att inte tala om det känslomässiga stödet - eller i vissa fall till och med alternativ anställning om någon t.ex. har smittats av hiv och därför anses utgöra en risk för patienterna. Vi har forskning som visar att det är vanligare att vårdanställda utanför sjukhus är mer missnöjda med arbetsgivarnas hantering av sådana här frågor.
Några ledamöter har talat om omfattningen av denna åtgärd. Den täcker naturligtvis hälso- och sjukvårdssektorn, och vi är mycket nöjda med att avtalet omfattar praktikanter och underleverantörer. Jag är inte helt säker på om detta omfattar rengöringspersonal, och jag skulle välkomna ett klargörande av det. Men avtalet täcker ännu inte andra riskyrken, så vi hoppas att medlemsstaterna kommer att titta på det.
Utbildningskraven är ytterst viktiga, och jag hoppas att medlemsstaterna kommer att ta detta på allvar. Det måste vara obligatoriskt att både tillhandahålla och genomgå utbildning, vilket även bör gälla för introduktion av nyanställda och tillfälligt anställda. Jag anser nämligen att det finns en känsla av att man när man väl har utbildat personalen inte behöver återkomma till frågan igen. För närvarande saknas det utbildning, även där arbetsgivarna har utbildningspolicy.
En fråga om kostnaden har tagits upp. Det finns beräkningar som visar att utbildning och förebyggande åtgärder, inklusive säkrare instrument, utgör en tredjedel av kostnaden för att hantera skador orsakade av vassa instrument. Detta är en stor besparing i åtstramningstider, och det är en viktig fråga för både de drabbade och arbetsgivarna, eftersom arbetsgivarna faktiskt kan riskera rättsliga påföljder om de inte vidtar åtgärder för att förebygga dessa skador.
Oldřich Vlasák
Mina damer och herrar! Avtalet om förebyggande av skador på grund av vassa instrument är historiskt sett det första avtalet mellan arbetsmarknadens parter i sektorn. Med tanke på att det uppskattningsvis uppstår över en miljon skador per år på grund av vassa instrument vid Europas sjukhus behöver vi inte övertyga någon om att detta är ett steg i rätt riktning eftersom det kommer att bli möjligt att förebygga dessa skador genom att följa avtalet på lämpligt sätt. I praktiken kommer detta att bidra till att skapa en säkrare arbetsmiljö och skydda de sjukvårdsanställda från blodburna infektioner som orsakas av skador från vassa instrument.
Även om vi kan se vissa oklarheter i exemplen eller i definitionerna är jag övertygad om att allt kommer att göras för att inhämta så mycket information som möjligt från arbetsmarknadens parter. Alla bestämmelser har klargjorts och rådet har därför antagit avtalet i sin helhet.
Här vill jag betona att avtalet mellan arbetsgivare och anställda i sig är ett fullständigt unikt rättsinstrument i EU, som inte har någon motsvarighet på nationell nivå i de flesta medlemsstater. Det är en form av självreglering, där de som drabbas av ett visst problem i form av en rättslig bestämmelse enas om hur problemet kan lösas, vilket enligt min åsikt är ett modellexempel på EU-reglering. Det är inte samma situation som med koldioxidutsläpp, skatteharmonisering eller standardisering av offentliga tjänster, där företagen och deras anställda passivt måste uppfylla vad vi och medlemsstaterna än kastar åt dem, och till en hög kostnad dessutom.
Jiří Maštálka
för GUE/NGL-gruppen. - (CS) Mina damer och herrar! Jag vill gärna börja med att tacka båda författarna för det utmärkta arbetet med att ta fram detta dokument. Som läkare är jag också mycket nöjd över att vi här i Europaparlamentet är medvetna om det brådskande behovet av att skydda våra sjukvårdsanställda på ett bättre sätt mot skador orsakade av vassa instrument, och att förslaget till lagstiftning tillgodoser detta behov.
Jag är naturligtvis mycket missnöjd med kommissionens långsamma framsteg. Fem år har nu gått sedan kommissionen först informerades om denna viktiga fråga, och det har gått nästan fyra år sedan parlamentet antog en resolution med krav på en rättslig lösning av frågan om lämpligt skydd för arbetstagare i EU mot blodburna infektioner.
Som ledamot av utskottet för sysselsättning och sociala frågor under den föregående mandatperioden arbetade jag tillsammans med mina kolleger Stephen Hughes och Elizabeth Lynne och andra om denna resolution och jag är besviken över den långa förseningen. Jag rekommenderar att de åtgärder som föreslås i direktivet antas så snabbt som möjligt. Jag begär likaså att högsta möjliga skydd och förebyggande för sjukvårdsanställda ska garanteras så snabbt som möjligt.
Elisabeth Morin-Chartier
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, fru Lynne, mina damer och herrar! Jag är enormt glad denna morgon över att vi har enats om detta förslag till direktiv om förebyggande av skador på grund av vassa instrument. Detta är ett verkligt hälsoproblem, som vi måste reglera så snabbt som möjligt. Vi vet alla hur viktig denna fråga är och känner till de dramatiska konsekvenserna av denna typ av skador. Herr kommissionsledamot, jag måste säga att jag litar på att ni kommer att hitta en snabb lösning för detta avtal, vilket kommer att ta oss flera steg framåt i denna fråga.
Jag vill tacka Elizabeth Lynne för allt arbete. Jag vill även tacka Stephen Hughes, eftersom det är vårt ansvar som ledamöter av Europaparlamentet att se till att våra medborgare skyddas. Det handlar naturligtvis om de sjukvårdsanställda - vi har talat mycket om dem. Det berör rengöringspersonal - ni har nämnt anställda inom kriminalvården - men jag vill även nämna personer som arbetar i skolmiljöer, på alla områden som rör medicinsk vård vid skolor. I ett bredare perspektiv anser jag emellertid att det handlar om att informera alla våra medborgare, så att sjukvårdsanställda eller annan personal som hanterar vassa instrument slipper ta onödiga risker.
Tillsammans med de föredragande som har behandlat frågan kommer vi i Europaparlamentet att vara redo och villiga att se till att dessa texter genomförs av alla medlemsstater, och vi behöver därför regelbunden uppdatering om deras genomförande. Detta är helt enkelt vårt åtagande, vårt ansvar, och alla bör se det som en hjärtefråga och ta det till sig.
Sylvana Rapti
(EL) Herr talman! Jag vill tacka de gamla ledamöterna av parlamentet - eftersom detta är min första mandatperiod - och mina ledamotskolleger Stephen Hughes och Elizabeth Lynne och alla föredragande och skuggföredragande, eftersom jag har kommit in på sluttampen i arbetet med en fråga som på sätt och vis även berör mig personligen.
Min man är läkare och för några år sedan smittades han av en nål. Så jag känner mycket väl till den ångest som de anhöriga till en sjukhusanställd som skadas av ett vasst instrument genomlider. Dagarna då vi väntade på resultaten var mycket svåra.
Jag vill därför återigen tacka för det arbete som har genomförts i den här frågan och förklara att jag är nöjd med att vi för första gången ser en arbetsgivarorganisation och en facklig sammanslutning gå ihop och enas, vilket har gjort att vi har kunnat utarbeta detta resolutionsförslag.
Jag anser att EU verkligen når sina mål och nu fattar beslut tillsammans med medborgarna, för medborgarna. Jag minns något som andra ledamöter har upprepat, men jag anser att det är viktigt att vi alltid minns detta: en miljon skador orsakas av vassa instrument varje år.
Jag kan inte nog betona den roll som Europaparlamentet har spelat, som har arbetat enträget med denna fråga sedan 2005. Med tanke på personalbristen, som är särskilt akut i Grekland, vill jag också påpeka att vi verkligen måste se till att denna resolution, detta direktiv, tillämpas mycket snabbt.
Detta beslut kommer även att bidra praktiskt till EU:s sociala mål, bland annat att öka sysselsättningen. Jag vill påminna parlamentet om att kommissionen nyligen genom sin omvalde ordförande talade om för parlamentet att en av de faktorer som den kommer att investera i är tjänstemannajobb.
Så låt oss rädda liv både bokstavligen och bildligen, genom att skapa värdefulla arbetstillfällen i dessa mycket svåra ekonomiska och sociala tider.
Avslutningsvis vill jag önska den nye kommissionsledamoten lycka till i arbetet och jag vill gärna säga följande till er: vår erfarne kollega Alejandro Cercas sade tidigare att han hoppas att ni kommer att gå in i er roll och fortsätta med ”höger” fot. Jag hoppas att ni kommer att gå in i er roll och fortsätta med ”vänster” fot, och jag säger detta eftersom EU:s nya sociala strategi utåt sett är mycket viktig.
Vi måste inrikta oss på arbetstagarna, EU-medborgarna behöver det.
Licia Ronzulli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Även jag vill dela med mig av en personlig erfarenhet. Jag har arbetat vid sjukhus i 15 år, och under en tid arbetade jag faktiskt inom ett kritiskt område i sjukvården: i operationssalen.
Jag har själv stuckit mig på eventuellt infekterade nålar och instrument. Därför minns jag, vilket Sylvana Rapti också berättade om, fortfarande den ångest jag kände när jag väntade på mina testresultat, men framför allt hur jag genomgick den så kallade fönsterperioden mellan det eventuella smittotillfället och det hypotetiska sjukdomsutbrottet.
Just på grund av den erfarenheten anser jag att vi måste rösta för denna resolution, som äntligen ger rättslig kraft åt detta avtal om säkerhets- och skyddsvillkor genom att miniminormer inrättas för alla anställda inom hälso- och sjukvården.
Hälso- och sjukvården sysselsätter 10 procent av EU:s arbetskraft, och för att vara mer exakt uppkommer uppskattningsvis 1,2 miljoner fall av oavsiktliga skador orsakade av vassa instrument varje år. Detta leder i sin tur till att de sjukvårdsanställda gradvis tappar motivationen och mycket ofta lämnar sjukvårdsyrket. Dessutom uppskattar WHO att 2,5 procent av alla fall kan serumkonverteras till hiv och i 40 procent av fallen till allvarliga former av hepatit B och C.
Just på grund av de många allvarliga risker som alltför ofta uppstår i det dagliga arbetet betraktas sjukvårdsyrket som oattraktivt, i så hög grad att det har lidit av personalbrist under de senaste åren. Som redan har nämnts är dessutom kostnaden avsevärd för de enskilda hälsovårdstjänster som måste hantera de stressfyllda situationer som sjukvårdsanställda utsätts för under de flera olika övervakningsperioderna och de diagnostiska tester som enligt regel varar i minst sex månader från tidpunkten för olyckan, och sedan tillkommer kostnaderna i samband med de anställda som har haft oturen att drabbas av en sjukdom.
För att inte underskatta problemet är det avslutningsvis både nödvändigt och rätt att vidta alla förebyggande åtgärder som står till buds om det är möjligt att på så vis undvika eller minska risken för olyckor. Arbetsgivarna är skyldiga att vidta dessa åtgärder och arbetstagarna är skyldiga att följa dem.
Ryszard Czarnecki
(PL) Herr talman! Vi talar om ett problem som faktiskt har blivit ett av de största problemen inom hälso- och sjukvården. Jag vill gärna nämna lite statistik. Cirka en miljon av dessa oavsiktliga olyckor med vassa instrument inträffar inom EU per år. I Förenta staterna uppskattas siffran uppgå till cirka 380 000, men amerikanerna säger själva att den siffran är alltför lågt beräknad. Vi måste naturligtvis betona att detta främst rör sjukvårdsanställda, men det finns en annan aspekt, vi talar även om patienter som också utsätts för risker till följd av detta. I dessa fall, och här måste vi vara uppriktiga, ställs vi inför problemet med de höga belopp som sjukhusen måste betala ut i ersättningar. Det står klart, vilket andra talare redan har påpekat, att förebyggande är absolut centralt i det här sammanhanget. Förebyggande är alltid betydligt billigare än behandling.
Jag anser att resolutionen är värd vårt helhjärtade stöd. Den är ett svar på de förväntningar som har uttryckts från hälso- och sjukvårdssektorn, och den är ännu viktigare med tanke på att problemet växer. Problemen med ersättningar ökar också, och ersättningskraven kommer från såväl sjukvårdsanställda som patienter. Den ekonomiska aspekten är med andra ord inte alls obetydlig. Min politiska grupp, som jag talar för, stöder resolutionsförslaget. Vi anser att det här är rätt sätt att hantera detta problem, som i själva verket är en av vår tids utmaningar, samtidigt som vi tillgodoser konsumenternas och de sjukvårdsanställdas behov runtom i EU.
Georgios Papanikolaou
(EL) Herr talman! Jag tar till orda i dag för att tacka alla föredragande och alla som har bidragit till att vi kan hålla den här debatten.
Vi säger ibland att EU måste närma sig medborgarna. Med denna debatt har vi verkligen lyckats göra detta. Jag talade med en vän i min egen ålder, en nyutexaminerad läkare, och när jag berättade för honom om denna debatt blev han mycket nöjd och sade att den här typen av initiativ är mycket viktiga och att vi måste försöka förklara exakt vad vi gör för medborgarna. Det är viktigt att förebygga och att informera de sjukvårdsanställda om de risker de löper. Det är verkligen viktigt att vi förklarar för alla inom sektorn, som arbetar långa pass, i begränsade utrymmen och med hög patientbelastning, att det är ytterst viktigt att åtminstone de viktigaste åtgärderna vidtas.
Vi behöver frisk personal vid sjukhusen så att vi, som patienter - vid någon tidpunkt - kan dra nytta av deras vård och bästa möjliga behandling.
Karin Kadenbach
(DE) Herr talman! Målsättningen för vår politik bör vara att skapa en miljö som garanterar högsta möjliga levnadsstandard för EU:s medborgare. En av de centrala utmaningar som vi ställs inför i tider som dessa är att bevara och skapa arbetstillfällen. Men vi får inte åsidosätta vår skyldighet att se till att dessa arbeten inte gör människor sjuka eller riskerar deras hälsa. Därför är förebyggande, hälso- och sjukvård och trygga arbetstillfällen centrala prioriteringar.
Jag är starkt övertygad om att genomförandet av detta direktiv, som faktiskt är mycket försenat, kommer att skapa de rätta förutsättningarna för att göra arbetstillfällena säkrare inom alla områden av hälso- och sjukvården där personalen möter dessa risker i det dagliga arbetet. Jag anser att det ligger i alla EU-medborgares intresse att vi förverkligar detta så snabbt som möjligt.
László Andor
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Först och främst vill jag säga att det gläder mig att förslaget har ett så brett stöd i parlamentet. Jag beklagar att processen varade längre än många av er hade förväntat er, men jag är fullständigt övertygad om att dialogen mellan arbetsmarknadens parter måste spela sin roll och att det är viktigt att vi respekterar deras åsikter. Detta stärker inte bara legitimiteten hos ett beslut, det bidrar även till genomförandet, eftersom de som deltar i arbetet med att utforma nya regler är mer intresserade av att de blir framgångsrika. Detta är mycket viktigt.
Vi är redan medvetna om att det finns ett arbetsdokument mellan arbetsmarknadens parter för att klargöra ramavtalet, och även genomförandet, så vi hoppas - och jag tror att vi kan lita på - att detta kommer att spela en viktig roll när rådet slutför arbetet om denna fråga. Det besvarar några av de punkter ni finner oroande när det gäller genomförandet. Förutom detta finns det även ett intresse för uppföljningen på längre sikt. Detta är också mycket viktigt för att vi ska kunna övervaka hur framgångsrikt detta nya direktiv blir.
Jag vill uppmärksamma er på att det står i texten att de avtalsslutande parterna ska se över tillämpningen av avtalet fem år efter rådets beslut om en av parterna till avtalet begär detta. Med andra ord är det mycket viktigt att övervakningen av genomförandet och förändringarna av förekomsten av denna typ av skador ska vara utgångspunkten om någon av parterna vill utnyttja denna möjlighet.
Det är bara den nya kommissionens andra dag - vilket några av talarna påpekade i sina inlägg - och avslutningsvis vill jag säga att det verkligen är mycket viktigt att kommissionen ägnar mer uppmärksamhet åt de glömda människorna i Europa, personer från åldersgrupper eller yrken som har svårare att framföra sina åsikter. De har ibland nonchalerats eller åsidosatts i det förflutna.
Hälso- och sjukvårdssektorn är helt klart en viktig sektor, som vi måste ägna stor uppmärksamhet. Det är inte bara de anställda på sjukhusen och inom hälsovården som exponeras för risker för skador orsakade av vassa instrument och infektioner, vi vet att de också arbetar mycket långa pass. Så vi måste ha förståelse när vi behandlar grupper som dessa, som är mycket viktiga, särskilt i kristider när den förväntade skattekonsolideringen kommer att påverka dessa gruppers arbetsvillkor. Denna fråga bör därför stå mycket högt på vår dagordning, vilket den redan gör på min personliga agenda.
Talmannen
Tack, herr kommissionsledamot. Jag är säker på att vi alla är tacksamma mot dem som har tagit initiativ till den här debatten. Låt oss hoppas att situationen förbättras.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00 i dag.
