Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från föregående sammanträde har delats ut.
Är det någon som har några invändningar?

Van Velzen
Herr talman! På sidan 18 i protokollet anges att jag frågat om Imbeni skall framföra en ståndpunkt nu när han befinner sig i Kuba. Det handlar dock om att Imbeni gör ett uttalande å Europaparlamentets vägnar i enlighet med de resolutioner som Europaparlamentet alltid antagit i fråga om Kuba. Den 11 mars 1999 var den senaste gången som Europaparlamentet gjorde det. Imbeni sade den 21 mars till Agence Presse att han inte tänker göra något uttalande, och det handlade det om i den fråga som Barón Crespo sedan ställde till mig på sidan 19. Det gäller inte ett privatbesök av Imbeni, det gäller ett besök av Imbeni å Europaparlamentets vägnar. Därför yrkar vi på att han gör ett uttalande om människorättssituationen i Kuba. Man kan göra mycket ståtliga uttalanden i Europaparlamentet, men det är modigare att göra det på plats.
(Applåder)

Talmannen
Herr kollega! Jag har noterat det ni har sagt. Jag minns att talmannen redan i går sade att hon skulle ta sig an frågan.

Seguro
Herr talman! Jag beklagar att detta ämne återigen är uppe till diskussion. Redan i går underströk ordföranden för min parlamentariska grupp vår kollega Renzo Imbenis goda egenskaper och rakryggighet, samt det sätt på vilket han försvarar de mänskliga rättigheterna, här och överallt i världen. Vi beklagar att ett angrepp skett på ännu en biträdande ordförande i denna församling utan att han har någon möjlighet att vara här och försvara sig. Jag är tacksam om mitt inlägg förs till protokollet.
(Applåder från vänster)

Talmannen
Tack så mycket, herr kollega. Jag kommer inte att tillåta en debatt i den frågan. Om det är fler som begär ordet i frågan kommer jag inte att ta hänsyn till det. Talmannen förklarade tydligt i går vad hon har för avsikt att göra. Härmed är diskussionen avslutad.

Buitenweg
Herr talman! Jag har inga kommentarer angående protokollet, men jag har tyvärr missat en stor del av den här intressanta diskussionen eftersom det inte finns någon tolkning till nederländska.

Talmannen
Jag beklagar, fru kollega, men det är svårt att ändra på i efterhand.

Om den nederländska översättningen saknas ber jag sessionstjänsten åtgärda den saken. Mer än så kan jag för ögonblicket inte göra.
(Protokollet justerades.)

Beslut om brådskande förfarande
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är ett beslut om begäran om tillämpning av brådskande förfarande beträffande förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1251/1999 om upprättande av ett stödsystem till producenter av vissa jordbruksgrödor (KOM(2001) 87 - C5-0083/2001 - 2001/0043(CNS).
Jag överlämnar ordet till Graefe zu Baringdorf, ordförande för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.

Graefe zu Baringdorf
(Verts/ALE), ordförande för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. (DE) Herr talman! I denna begäran om tillämpning av brådskande förfarande handlar det om att proteinfoder och säd skall odlas på mark för uttag av areal redan i år. Här rör det sig om ett gammalt krav från parlamentet som nu äntligen hörsammas. Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har förhandlat med rådets ordförandeskap om att dessa bestämmelser skall införas redan i år. Därför förespråkar utskottet ett brådskande förfarande. Det är också ett sätt att skapa en ekonomisk utjämning för de företag som föder upp nötkreatur och som drabbats av den nötköttskris som BSE har utlöst, utan att budgeten ytterligare - jag betonar ytterligare - belastas, och dessa företag erhåller ändå inkomststöd via de animaliska födoämnena. Det kommer att glädja kommissionär Schreyer. Jag uppmanar parlamentet att godkänna denna begäran.

Talmannen
Eftersom ingen vill uttala sig mot ett brådskande förfarande går vi nu till omröstning.
(Parlamentet beslutade att ett brådskande förfarande skulle tillämpas.)

Riktlinjer för 2002 års budget / Budgetplan
Talmannen
Nästa punkt enligt föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande betänkanden:
Betänkande (A5-0102/2001) av Costa Neves för budgetutskottet om riktlinjerna för budgetförfarandet för 2002 - Avsnitt III - Kommissionen (2000/2324(BUD));
Betänkande (A5-0103/2001) av Buitenweg för budgetutskottet om riktlinjerna för avsnitt II, IV, V, VI, VII, VIII och om det preliminära förslaget till Europaparlamentets budgetberäkning (Avsnitt I) för budgetförfarandet för 2002 (2000/2325(BUD))
Avsnitt I - Europaparlamentet
Avsnitt II - Rådet
Avsnitt IV - Domstolen
Avsnitt V - Revisionsrätten
Avsnitt VI - Ekonomiska och sociala kommittén
Avsnitt VII - Regionkommittén
Avsnitt VIII - Ombudsmannen
Betänkande (A5-0110/2001) av Colom i Naval för budgetutskottet om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om anpassningen av budgetplanen till villkoren för genomförandet (framlagt av kommissionen för Europaparlamentet och rådet enligt punkterna 16-18 i interinstitutionella avtalet av den 6 maj 1999 (KOM(2001) 149 - C5-0117/2001 - 2001/0075(ACI)).

Costa Neves
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Riktlinjerna som debatteras anser budgetutskottet vara tillräckligt tydliga och koncisa som vägledning för en utvärdering av budgetförslaget för 2002, vi hoppas att de återger det som medborgarna tycker är viktigast nu: Europaparlamentet måste vara den rätta platsen att försvara medborgarnas intressen på, där alla politiska viljor är företrädda och demokrati råder. Med detta synsätt som utgångspunkt har följande prioriteringar fastslagits:
För det första: Livsmedelssäkerhet och återvunnet konsumentförtroende, tillsammans med en fortsatt reform av EU:s jordbrukspolitik. BSE och mul- och klövsjukan ger oss många frågor. Det är viktigt att en europeisk myndighet för livsmedelssäkerhet upprättas, vilken måste få en ordentlig handlingsförmåga. Samtidigt förväntas det mycket av kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor. Beslut är väntade. Den beskrivna situationen tillsammans med den planerade utvidgningen och Världshandelsorganisationens nya förhandlingsomgång är avgörande för en omorientering av jordbrukets produktionsformer. Vi behöver snabbt få veta vart vi är på väg och varför. Vi bör inleda en sådan debatt före den 15 september. Vi behöver ett sådant synsätt: Det vi vill innan dess är att man skall börja fundera på en omorientering av den gemensamma jordbrukspolitiken och inte, förstås, på en reform i egentligt mening. Under tiden är det viktigt att vara medveten om många jordbrukares kritiska svårigheter och ta konsekvenserna av rådande omständigheter. Europaparlamentet måste veta allt om allt, vilket är omöjligt med den bristande beslutskapaciteten som nu kännetecknar parlamentet när det gäller de flesta utgifter på jordbrukspolitikens område, vilket naturligtvis är ytterst antidemokratiskt. Vi vill ha ett medbeslutandeförfarande i jordbruksfrågor och vi anser att åtskillnaden av obligatoriska och icke obligatoriska utgifter påverkar kontrollen av en betydande del av Europeiska unionens utgifter.
För det andra: Förbättra disciplinen, effektiviteten och öppenheten för hur budgeten verkställs. Det viktigaste är kontrollen av hur budgeten följs och att fastställa en effektiv relation mellan en sådan kontroll och godkännandet av tilläggsanslag och nästa års budget. Därav Europaparlamentets vilja, inom ramen för de olika specialiserade utskotten, att kontrollera att en sådan uppgift genomförs. I det här sammanhanget utmärker sig den rapport som kommissionen kommer att lägga fram i juni.
För det tredje: Att Europeiska unionen effektivt genomför sin externa politik i överensstämmelse med de tidigare uppställda riktlinjerna. Vi vet hur viktig Europeiska unionens externa politik är, må vara i förbindelserna med länderna runt Medelhavet, Balkanländerna och Ryssland, förbindelserna med andra regioner i världen med vilka den traditionellt har haft ett samarbete och med sitt stöd för utveckling av tredje land. Europeiska unionens externa politiska kapacitet rättfärdigar att adekvata medel ställs till förfogande och att högre effektivitet krävs.
För det fjärde: Att skapa ett genuint område med frihet, säkerhet och rättvisa, så som det fastslagits vid Europeiska rådet 1999 i Tammerfors. Lagstiftande och administrativa åtgärder dröjer och därmed motsvarande budgetanslag. Syftet är att införa en effektiv asyl- och invandringspolitik, och den illegala invandringen är ett stort bekymmer. Människosmuggling sker, social utslagning av miljontals illegala invandrare är en realitet, den förtvivlan som uppstår förtjänar mycket uppmärksamhet, fenomenet kräver åtgärder från flera håll.
För det femte: Beslutsamhet vid genomförandet av de målsättningar som fastslogs vid Europeiska rådet i Lissabon, bl.a. då det gäller att bidra effektivt för fler och bättre arbetstillfällen och en större social sammanhållning. Vi behöver medborgare som är förberedda för att leva och arbeta i informations- och kunskapssamhället. Europeiska unionen bör ta sig an den uppgiften på ett beslutsamt sätt. Det viktiga initiativet om e­learning måste vara ambitiöst. Från förberedande åtgärder måste steget tas till ett godkännande av en rättslig grund som ger en startplats för detta. Jag bor i en öregion, en av dem som inom ramen för fördragets artikel 299 kallas den yttersta periferin. Jag vet mer än väl vad de geografiska hindren innebär och vad Europeiska unionen kan göra för att överbrygga dem. Men lika begränsande som de lätt igenkända geografiska hindren är dock många andra, mer dolda, som jag kan ana inom gemenskapsområdet. Förmågan att övervinna dem beror på projektets varaktighet, vilket vi aldrig får se som vunnet eller färdigt. Vi måste hålla ut.
Jag avslutar med att rikta mig till de andra institutionerna och uttala en önskan om ett bättre samarbete, tydligare ansträngningar i det här budgetförfarandet.
(Applåder)

Buitenweg
. (NL) Herr talman! Vi befinner oss nu i inledningen av budgetprocessen. I det betänkande som vi behandlar i dag tas det ännu inte upp några detaljer utan huvudriktlinjerna för parlamentets insatser återges. Jag vill tacka mina kolleger så mycket för att de respekterat den här begränsningen och inte tagit med alla möjliga detaljer redan i det här betänkandet, hur lockande det än kan vara. Inom en mycket snar framtid kommer vi att ge ett mer detaljerat innehåll åt budgeten 2002 från de övriga institutionerna. Jag skall åta mig att se till att det goda samarbetet med er då kommer att fortsätta. Vad är de viktigaste punkterna i det här betänkandet?
Allra först utvidgningen. Det förvånar väl ingen att det även för budgetutskottet är den viktigaste utmaningen under de kommande åren. Vi kan inte sitta med armarna i kors och vänta tills vi har kommit så långt. Institutionerna måste vara klara att ta emot kandidatländerna. Därför, och det är mycket viktigt, uppmanar vi alla institutioner att utarbeta fleråriga planer, i vilka utvidgningens konsekvenser tydligt skall kartläggas, bland annat vad avser behovet av extra byggnader och personal och särskilt följderna för översättningstjänsten. Förberedelserna medför kostnader redan innan utvidgningen är ett faktum. Budgetplanen måste därför också räcka till för dessa extra behov.
En annan viktig punkt är effektivitet. Vi är skyldiga till skattebetalaren att ha en sträng budgetdisciplin och en sund ekonomisk förvaltning. Activity based management och Activity based budgeting (verksamhetsbaserad förvaltning och verksamhetsbaserad budgetering) kommer att bidra till det. Av det skälet uppmanar vi institutionerna att på det sättet göra sina budgetar tydligare. Samarbete mellan institutionerna kan också bidra till ett effektivare utnyttjande av medlen och i de fall det är möjligt måste det också förbättras och utvidgas. Vi kommer också att lägga fram förslag i det avseendet under det kommande året.
Institutionerna måste visa mer än budgetdisciplin. De måste fungera som förebilder. Jag skall nämna två områden där jag tycker det är särskilt viktigt. Likabehandling, inte bara av män och kvinnor utan även på grundval av all den diskriminering som nämns i artikel 13 i fördraget. Denna likabehandling bör vara grundvalen i vår personalpolitik. Jag uppmanar därför institutionerna att ta reda på vilka hinder som står i vägen för likabehandling, vilka åtgärder som måste vidtas för att övervinna dessa och vilka konsekvenser det har för budgeten.
Jag utesluter inte heller att miljöinriktningen vid institutionerna på kort sikt kräver anpassningar i budgeten. I handlingsprogrammet för miljön talar vi enbart om myndigheternas funktion som förebilder, men här kan vi omsätta ord i handling. Institutionerna bör utnyttja de ändringar i EMAS-direktivet som nu gör det möjligt för sådana organisationer som vår, att delta i gemenskapens miljölednings- och miljörevisionsordning. I det sammanhanget måste vi se till våra byggnader, till de material som vi använder. Vi måste utarbeta transportplaner.
Jag skulle gärna ingående diskutera alla 35 punkter i betänkandet med er nu och jag vet att ni också tycker att det är ett intressant ämne, men jag måste inskränka mig. Inte bara ur mänsklig synvinkel, eftersom kammaren redan hört historien några gånger, utan även ur budgetsynpunkt. Det hela måste ju också översättas och sedan distribueras i skriven form. Vi uppmanar de övriga institutionerna att utarbeta planer för att motverka den otyglade ökningen av arbete för översättningstjänsten. Ett föredöme är lätt att följa.
Därför skall jag inskränka mig till att bara nämna några saker som till exempel vikten av att så snabbt som möjligt betala av byggnaderna genom kapitaltillskott, upprättandet av en stadga för de europeiska politiska partierna och en stadga för assistenterna. Jag skall dock säga något om rådets budget.
Den budgeten ökar väsentligt. Det är inte så att jag inte uppskattar att många saker ändras om internt och att man följer en sträng budgetdisciplin. Det är dock helt enkelt så att rådet tar upp allt mer verkställande verksamhet i sin budget och på det sättet uppstår långsamt en sorts skuggkommission, ytterligare en institution där den europeiska politiken verkställs. Det är ingen bra utveckling. Parlamentet får inte låta sig skjutas åt sidan genom att anta de här utgifterna i rådets budget av rädsla för att bryta en hedersöverenskommelse. Det är för viktigt att utgifterna för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken görs tydliga och öppna. Det kan om det behövs även ske via rådets budget om ett enskilt avsnitt införs för det ändamålet. Det är bara med en genomblickbar budget som parlamentet kan ha en demokratisk kontroll över hur EU-pengarna används. Det här ämnet visar än en gång att budgeten inte i första hand är en teknisk-ekonomisk fråga utan främst en politisk sådan.
(Applåder)

Colom i Naval
, föredragande. (ES) Herr talman! Jag befinner mig i en lite konstig och obekväm situation och jag känner mig lite illa till mods, eftersom jag, trots att jag har enhälligt stöd från budgetutskottet, är övertygad om att jag måste begära att betänkandet återförvisas till utskottet nu i eftermiddag. Varför? Därför att samtidigt som vi debatterar detta betänkande här, debatterar även rådet samma betänkande, vilket innebär att om rådet fattar ett beslut kommer vi inte att kunna rösta om resolutionen i dag, utan vi måste begära att detta betänkande återförvisas till utskottet för att ratificera avtalet med rådet och rösta om det den 2 och 3 maj.
Ärade kolleger, betänkandets innehåll kan förefalla överdrivet tekniskt: det handlar om att anpassa budgetplanen till villkoren för genomförandet. Det står klart att anpassningen, vilket man kan utläsa av ordet, har att göra med hur strukturfonderna har utnyttjats under föregående budgetår eftersom beloppen i budgetrubrik 2 i budgetplanen inte bara utgör ett utgiftstak utan även ett utgiftsmål.
Under år 2000 kunde ett belopp så högt som 1,4 miljarder euro inte överföras från strukturfonderna eftersom år 2000 är det första året av den nya programplaneringsperioden. Cirka 8 000 miljoner kunde återbudgeteras till år 2001, vilket innebär att nästan 6 000 miljoner i runda tal kvarstår för återbudgetering. Det är möjligt att återbudgetera dessa 6 000 miljoner, men man måste vara medveten om att det är sista gången det är möjligt att göra så på grund av de nya regler vi har infört för strukturfonderna. Följaktligen kan de belopp som inte utnyttjas under kommande år mycket lätt annulleras. Därav vår oro.
Det ligger i vårt intresse att alla anslag utnyttjas korrekt och att det inte blir några förseningar i programplaneringsperioden. Jag tror att det är ett mål som kommissionen, rådet - och jag beklagar att rådet inte är närvarande men har förståelse för detta eftersom det sammanträder i Bryssel för att diskutera just den här frågan - och parlamentet delar.
De meningskiljaktigheter som vi har haft hittills handlar om två frågor. En mindre viktig: om det är nödvändigt att även ombudgetera betalningsbemyndigandena. Vi anser att det är viktigt att göra detta för att undvika de problem som vi har haft under föregående år. De andra institutionerna håller inte med om detta. Detta kommer dock inte att bli den stora stötestenen.
Den andra meningsskiljaktigheten rör profilen för denna nya budgetering. Kommissionen förespråkade ursprungligen en mer linjär budgetering. Enligt vår erfarenhet och efter att ha rådfrågat utskottet för regionalpolitik, transport och turism samt utskottet för sysselsättning och socialfrågor, föreslog vi en ny budgetering av åtagandebemyndigandena som är mer klockformig: vad som tekniskt sett är känt som back loading, det vill säga att det första stora beloppet utnyttjas nu och att man sedan gör en ytterligare något större belastning under en period som läggs tidigare än programplaneringsperioden. Erfarenheterna säger oss nämligen att bemyndigandena för nästa år inte kommer att kunna utnyttjas på det sätt som kommissionen föreslår.
Enligt vår åsikt är det här det rätta sättet att uppnå en mer harmonisk utveckling av genomförandet för strukturfonderna. Vi kommer inte att göra en principfråga av de konkreta siffror som vi har föreslagit. Vad som däremot är en principfråga är utgiftsprofilen. Och det är om den här frågan som vi, efter gårdagens sammanträde där vi lyssnade till kommissionens inlägg om läget i förhandlingarna om de nya programplaneringsperioderna, anser att vi mycket väl kan lyckas nå ett avtal inom en rimlig tidsfrist som rådet kan godta och som skulle lösa de problem som särskilt Grekland, Spanien och Italien har i fråga om de kommande programplaneringsperioderna.
Jag vill helt enkelt att försvara dessa ståndpunkter och jag vill även påpeka att om vi i en anda av lojalt samarbete mellan institutionerna skulle skjuta fram det datum som fastställs i det interinstitutionella avtalet, vilket är den 1 maj - som förresten inte är en arbetsdag - till den 2 maj då parlamentet sammanträder, skulle detta inte innebära någon överträdelse av någon artikel i fördraget. Däremellan har vi budgetkontrollutskottets sammanträde den 24 - 25 april, och om rådet lyckas nå ett avtal nu i förmiddag skulle budgetkontrollutskottet slutgiltigt kunna anta avtalet, och sedan skulle det till och med utan föregående debatt kunna antas i plenum den 2 - 3 maj.

Deva
. (EN) Herr talman! Det är en stor glädje att följa efter Colom i Navals förträffliga anförande. Jag talar även för min frånvarande kollega Wijkmans räkning. Utskottet för utveckling och samarbete är mycket oroligt över att budgeten för Europeiska utvecklingsfonden ännu inte har fastställts. Det finns någonting som kallas AVS-EU:s gemensamma parlamentariska församling - den enda parlamentariska församlingen i världen utan en budget. Det är ganska löjligt att detta förhållande skulle tillåtas bestå.
Om vi skall genomföra sektormål i utvecklingsbudgeten måste vi gå i riktning mot en budget som kan innehålla en resultatinriktad strategi i sig själv, så att de landsstrategier som kommittén för utvecklingssamarbete försöker få på plats kan leda till decentralisering och ökad kontroll för våra delegationer. Annars har vi en gammaldags budget för en ny modell för ekonomisk förvaltning.
En annan sak som jag skulle vilja nämna är informationsteknik och hållbar energi i utvecklingsbudgeten. Transport och kommunikation har varit gammaldags material som tagits med i budgeten år efter år, men det finns nya tekniker som vi också måste beakta.
Slutligen måste en global fond för bekämpning av aids övervägas i vår budget. Det är inte tillräckligt att bara be kemiföretagen och läkemedelsföretagen att sänka priserna.
(Applåder från höger)

Pronk
Herr talman! Jag vill som föredragande för utskottet för sysselsättning och socialfrågor tacka de båda föredragandena Costa Neves och Colom i Naval så hjärtligt för deras arbete. Jag hoppas att vi inom en inte allt för avlägsen framtid skall kunna avsluta Colom i Navals betänkande med ett avtal med rådet. Jag hoppas också att det i det sammanhanget tas hänsyn till önskemålen från utskottet för sysselsättning och socialfrågor.
När det gäller betänkandet av Costa Neves så tycker jag att föredraganden ger en bra ansats. Det är bara att det i det här skedet alltid är litet svårt att vara alltför konkret så länge vi inte har kommissionens preliminära förslag till budget. Jag vill ändå ta det här tillfället i akt att kommentera sysselsättningsprogrammen. De senaste åren har parlamentet, kommissionen och rådet åstadkommit diverse sysselsättningsprogram. Jag tror att det i år är dags att göra en utvärdering och försöka dra våra slutsatser av det här. Jag har den senaste tiden varit mycket orolig, herr talman, eftersom kommissionen har en tendens att när man talar om öppen samordning, endast lyssna till rådet och allt för mycket glömma bort att budgeten är en befogenhet för båda grenarna av budgetmyndigheten. Det är naturligtvis rådets sak att ge innehåll åt den öppna samordningen, men båda grenarna av budgetmyndigheten har behörighet för budgetfrågan. Kommissionen och främst rådet självt har en tendens att glömma det. Jag har intrycket att rådet uppför sig litet som maffiabossarna i Förenta staterna som sinsemellan håller på att fördela sina olika verksamhetsområden och inte så mycket som den ansvarstagande budgetmyndighet som rådet borde vara. Det framgår också av dess frånvaro i dag. Det här är egentligen en mycket viktig debatt även om den kanske ännu inte är helt tydlig. Vi kommer i alla fall att noga undersöka sysselsättningsprojekten och frågorna i samband med den öppna samordningen i allmänhet och lägga fram våra slutsatser.

Deprez
 för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. (FR) Herr talman! I det yttrande som utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har lämnat till budgetutskottet betonas ett antal prioriteringar, som man för övrigt i stor utsträckning finner i betänkandet av Costa Neves, vilket jag vill tacka honom för.
Jag vill framför allt påminna om den strategiska betydelse som ett verkligt område med frihet, säkerhet och rättvisa har för hela Europeiska unionen. Denna prioritering, som bekräftades högtidligen i Tammerfors, har gett kommissionen ett enormt omfattande arbetsprogram med i högsta grad bindande tidsfrister. I våra ögon är det därför väsentligt - jag vänder mig särskilt till kommissionären - att sektorn som arbetar med rättsliga och inrikes frågor i framtiden förses med de personalresurser och administrativa resurser som krävs för att man effektivt och inom avtalad tid skall kunna fullgöra det berg av arbete som väntar. Självklart har asyl- och invandringspolitiken, inbegripet kampen mot den kriminella verksamheten, en central plats i detta arbete, och jag tackar huvudföredraganden för att han har tagit med detta, expressis verbis, i sitt resolutionsförslag.
Jag skulle slutligen vilja fästa kommissionens uppmärksamhet på det svåra problem som den faktiska kontrollen vid unionens yttre gränser kommer att skapa för Europeiska unionen i framtiden. Unionens gränser är redan i dag långa och svåra att kontrollera, och detta kommer att bli än mer uttalat i framtiden när de länder som i dag kandiderar för medlemskap, länder med en utvandring till unionen, blir framtidens portar till Europeiska unionens territorium.
Fru kommissionär! Därför anser vi att ni i budgeten för år 2002 bör utarbeta tydliga riktlinjer som gör att vi kan anta denna utmaning. Unionen får inte vara en fästning, men inte heller en ost full med hål för den kriminella invandringsverksamheten.

Salafranca Sánchez-Neyra
. (ES) Herr talman! För det första vill jag tacka herr Costa Neves för hans samarbete och gratulera honom till betänkandet. Jag vill även säga honom att prioriteringarna inom området för utrikespolitik är fullständigt klara: utvidgningen, vilken inte faller under budgetrubrik 4; förebyggande av konflikter och civil krishantering; återuppbyggande av Balkanregionen; Europeiska unionens Medelhavspolitik; den nordliga dimensionen naturligtvis, och samarbetet om och förbättringen av målsättningarna för de mänskliga rättigheterna.
Jag vill särskilt understryka att utskottet för utrikesfrågor har begärt - kommissionären för budgetfrågor och jag hade tillfälle att tala om detta med kommissionär Patten under förra veckan i Santiago de Chile - att det andra toppmötet mellan stats- och regeringscheferna från Europeiska unionen och Latinamerika och förhandlingen om de nya avtalen med Chile och Mercosur prioriteras. Utskottet för utrikesfrågor anser att det är viktigt att dessa prioriteringar betonas och naturligtvis att frågan hanteras med maximal effektivitet och öppenhet. Vi hoppas att samarbetet med föredraganden bibehålls när det är dags för första behandlingen.

Messner
Herr talman! Eftersom budgetåret 2002 är mycket viktigt - till och med enormt viktigt - på grund av utvidgningen som nu går in i ett avgörande skede, att det förekommer stora problem på den gemensamma jordbrukspolitikens område och för att strukturfonderna hittills inte har utnyttjats ordentligt har utskottet för regionalpolitik, transport och turism tre förslag: Enligt oss är strukturåtgärderna inom ramen för gemenskapsinitiativen Interreg, Leader, Equal och Urban mycket viktiga, likaså de innovativa åtgärderna. Vi lägger stort värde på att vissa transeuropeiska nät åtminstone byggs ut, så att flaskhalsarna åtgärdas. På längre sikt måste miljö- och sysselsättningspolitiken förbättras och tyngdpunkten måste ligga på en ekologisering av budgeten, något som hittills inte har beaktats.
Vi tar det inte så hårt att inga av slutsatserna i vårt utskott har påverkat riktlinjerna, men vi hoppas att det kommer att bli möjligt i framtiden. Som bergsklättrare vill jag inom parentes nämna att även år 2002 i bergens tecken skall komma till uttryck i budgeten. I övrigt antar jag riktlinjerna och förordar dessa.

Görlach
föredragande av yttrandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. (DE) Herr talman, kära kolleger! När man lyssnar på huvudföredragande Costa Neves får man lätt intrycket att budgetförfarandet i år huvudsakligen består av överläggningar beträffande jordbruksbudgeten. Jag tackar honom för att han har lagt tyngdvikten på det. Men rent konkret skulle det innebära att budgeten 2002 - precis som vi vill - redan visar tecken på den förestående reformen av jordbrukspolitiken, men att dessa kommer att vara mindre tydliga, eftersom budgeten 2002 förmodligen koncentreras helt på att övervinna BSE-krisen och mul- och klövsjukan. Jag ber därför som företrädare för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling att vi tar det som väntar på allvar och ser till att det finns en möjlighet att samla outnyttjade medel - även från det obligatoriska området - i en fond för djursjukdomar och katastrofer inom marknads- och konsumentsektorn, så att vi har tillräckliga medel för att tillsammans med medlemsstaterna kunna bekämpa denna kris som nu har antagit katastrofala proportioner.
Vi kommer under inga omständigheter att acceptera det som hände i diskussionen om den förra budgeten, det vill säga att man försöker åtgärda problemen i form av linjära nedskärningar. Vi ber därför att sådana orimliga krav inte tas med denna gång i kommissionens överläggningar om det preliminära budgetförslaget 2002.
På området exportbidrag och inom ramen för EU:s nya jordbrukspolitik som vi står inför, bör vi även i fortsättningen försöka följa trenderna och minska exportkostnaderna där de fortfarande är för höga. Det gör det inte bara lättare för oss att aggressivt försvara vår ställning på WTO-nivå; det skulle också bidra till vår flexibilitet på jordbruksområdet och landsbygden. Med andra ord: trots alla problem i den kris som vi för närvarande befinner oss i till följd av BSE och mul- och klövsjukan, vill vi gärna se de första positiva försöken till den nödvändiga reformen av en jordbrukspolitik i kommissionens preliminära budgetförslag.

Kuckelkorn
Herr talman, kära kolleger! Låt mig få lägga fram våra prioriteringar från utskottet för ekonomi och valutafrågor för den allmänna budgeten 2002. Första punkten gäller problemen med den statistiska informationen eller snarare dess otillräcklighet. Statistisk information har stor betydelse för arbetet i utskottet för ekonomi och valutafrågor. Vi upplever ständigt att den statistik vi har tillgång till i vårt arbete är otillräcklig. Jag kan bara nämna exemplet med strukturindikatorerna. Utskottet kräver därför en ändamålsenlig finansiering under budgetposten "statistisk information".
För det andra kräver vi att tillräckligt riskkapital ställs till förfogande i synnerhet för små och medelstora företag.
(Applåder)
För det tredje anser vi att det är viktigt med tillräckliga resurser för att förverkliga handlingsplanen för den inre finansmarknaden. Det samma gäller givetvis även kommissionen. Här reagerar vi på Lamfalussys rapport. Det är bättre att ta upp den frågan i stället för att tillåta ett alltför långsamt lagstiftningsförfarande.
För det fjärde poängterar vi att kommissionens nuvarande generaldirektorat måste förses med mer personal. Slutligen kräver vi en undersökning av huruvida programmet Prince kan fortsätta drivas de första sex månaderna år 2002, i synnerhet för små och medelstora företag, vilka inte har kunnat förbereda sig på omställningen - även på grund av sina ekonomiska resurser - på det sätt som storföretagen och bankerna har gjort.
(Applåder)

Gill
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera föredraganden till de tydliga prioriteringarna. Jag välkomnar särskilt betoningen på livsmedelssäkerhet och konsumentförtroende och på ett förbättrat genomförande av EU:s budget. I det att jag talar för utskottets för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi räkning måste jag emellertid uttrycka min oro över varje viktigt område som saknas i utskottets prioriteringar i riktlinjerna. Utskottets yttrande har bifogats, men jag skulle uppmana föredraganden och kommissionären att lägga större betoning på följande områden under årets budgetprocess.
För det första motsvarar anslagen för informationssamhället faktiskt inte den vikt som det tillskrevs av stats- och regeringscheferna när det lanserades med pompa och ståt i Lissabon. Informationssamhället är ett område som tilltalar de europeiska medborgarna, vilka vill se resultat. Men i EU:s budget är det ingenting annat än en vidare tanke. Om vi verkligen skall ansluta EU till dess medborgare måste vi lägga våra pengar där de behövs. Vi måste erkänna att det är här framtiden ligger när det gäller nya europeiska arbetstillfällen. Detta har emellertid aldrig insetts inom EU och - ännu viktigare - i EU:s budget.
Vi måste också ta itu med frågan om risken för att en digital klyfta uppstår i Europa. Vi måste göra allt som står i vår makt för att förhindra att det skapas en informationsunderklass. Det skulle driva in en tjock kil mellan dem som har tillgång till information och dem som inte har det. Jag uppmanar därför kommissionären att ta initiativet och se till att anslagen ökas, så att informationssamhället kan formas efter jämlikhetsprincipen, både när det gäller tillgänglighet och möjligheter.
Min andra punkt gäller energi. Det är tydligt att vi är alltför beroende av yttre källor. Vad vi måste göra är att stärka Europas kapacitet på området för förnybar energi. Vi måste undvika en situation liknande den förra året, då industrin över hela Europa förlamades av en liten grupp personer. Det krävs därför ett gemensamt synsätt i sökandet efter alternativa energikällor.
Slutligen, vad jag eftersträvar är inte en inköpslista med prioriteringar för dessa riktlinjer; jag försöker, emellertid, se till att tillräckligt stöd och tillräckliga resurser ges till områden som ökar Europas ekonomiska framgång i framtiden.

Perry
. (EN) Herr talman! Jag talar för utskottets för framställningar räkning, vilket, även om det inte kan beskrivas som ett stort "utgiftsutskott", har en viktig roll: att skydda rättigheterna för medborgare som ber parlamentet att bevaka deras rättigheter.
Vi har två mycket blygsamma önskemål när det gäller budgeten i Buitenwegs betänkande. Ett är att det bör finnas en särskild databas, så att medborgarna kan följa sina framställningar via Internet. Vi räknar med att en sådan skall vara upprättad och i drift till i slutet av nästa år och vill att det skall avsättas pengar för det ändamålet. För det andra, när det gäller förberedelserna inför utvidgningen, måste vi - oavsett vilket språksystem vi väljer - vidta förberedande åtgärder som gör det möjligt för ansökarländernas medborgare att göra framställningar till parlamentet på modersmålet.
Avslutningsvis, skulle jag vilja framhålla att utskottet för framställningar inte begär pengar men att det begär parlamentets, kommissionens och rådets stöd, så att det får tillgång till handlingar. Det är gratis. Det kostar ingenting. Men jag kan berätta för er att det för närvarande finns ett antal framställningar - till exempel framställningen av Lloyds - för vilka kommissionen och rådet vägrar ge parlamentet tillgång till information.

Ferber
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Vi talar i dag om riktlinjerna för budgeten. Det handlar alltså om vilka politiska prioriteringar vi rent budgetmässigt, det vill säga i nästa års budget, skall göra. Jag vill tydligt poängtera att inte varje fråga i Europa är en fråga för Europa. Varje fråga för Europa är inte ens en fråga för budgeten. Det är viktigt att särskilja dessa saker. Därför kommer jag att koncentrera mig på ett par viktiga prioriteringar.
Punkt ett är givetvis frågan hur vi inför krisen i samband med mul- och klövsjukan och BSE skall kunna vidta budgeteffektiva åtgärder - och allt är budgeteffektivt - så att vi får ett framtidsdugligt jordbruk, så att ett optimalt konsumentskydd garanteras och att vi även i andra delar av världen kan sälja de produkter som framställs i Europa. Det är A och O för vårt jordbruk. Här har vi en stor gemensam uppgift även inom ramen för budgeten 2002.
Punkt två: Europeiska unionen får allt större betydelse genom ansvarsåtaganden inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Jag finner det inte längre godtagbart att Europeiska unionens femton utrikesministrar - här kan man fråga sig om vi över huvud taget behöver så många - reser över hela världen och öppnar Europas ymnighetshorn, utfärdar löften som vi sedan slutligen med stor möda och omfattande budgettricks måste förverkliga. Så får det inte gå till. Här måste rådet fundera över om det alltid går så klokt tillväga.
Punkt tre: Nu går vi in i den konkreta fasen med utvidgningsförhandlingar. Ju mer konkret vi går tillväga i utvidgningen desto större blir budgeteffektiviteten. Även här bör tydligt konstateras att det inte räcker med att resa genom huvudstäderna i kandidatländerna och dunka alla i ryggen och säga: "Det går bra." När det däremot gäller att ställa pengar och instrument till förfogande spjärnar rådet emot och är mer än snål i tilldelningen av medel. Så får det inte gå till!
Den sista fråga jag vill ta upp, eftersom den även har varit föremål för diskussion hos oss i budgetutskottet, gäller rättsliga och inrikes frågor. Det är givetvis en politisk prioritering där det emellertid bara handlar om ett par ordinarie tjänster för Vitorinos del. Budgeteffektiv är han inte. Budgeteffektivitet existerar knappast på området rättsliga och inrikes frågor. Det får man lov att konstatera. Därför bör vi göra en åtskillnad mellan politiskt viktiga frågor, som de rättsliga och inrikes frågorna tillhör nästa år. Däremot är det inget område som prioriteras i budgetriktlinjerna, eftersom det inte har någon större betydelse.
Jag vill även ta upp frågan om förvaltningsbudgeten. Jag vill ställa en tydlig fråga till er: vem är förvaltningen egentligen till för? Inte för sin egen skull, utan snarare för att det som bör garanteras för de olika institutionerna även säkerställs på organisatorisk nivå. Därför bör vi i Europaparlamentet nu, i mitten av denna mandatperiod - som vi ju är framme vid i slutet av detta år - fundera över om våra arbetsmetoder är de rätta på alla områden. Jag är inte så förtjust i att vi inrättar det ena underutskottet efter det andra - ett sådant diskuteras till exempel på konsumentskyddets område - i stället för att fundera över hur vi kan anpassa de fasta utskottsstrukturerna, så att vi bättre kan beskriva lagstiftningsansvaret. Det är sådant vi verkligen måste diskutera i år. Det får givetvis även konsekvenser för budgeten.
Vi diskuterar även budgetplanen. Vi kommer år 2002 att få dra budgetmässiga konsekvenser av WTO. Frågorna om utvidgning och utrikespolitik har jag redan tagit upp, där vi nu för tredje året har särskilda bestämmelser. Vi diskuterar det sjätte ramprogrammet för forskning som vi vill ha mer pengar till. Vi talar om att förvaltningsbudgetarna blåses upp. Rådet vill nu ha ytterligare 10 miljoner euro. Vi hamnar alltså även i fråga om förvaltningsutgifterna under stark press. Sammanfattningsvis innebär det att allt det som stats- och regeringscheferna så storslaget lovade i Berlin i mars 1999, nämligen att Europas handlingsförmåga år 2006 kommer att vara säkrad, två år senare visar sig vara orealistiskt och felaktigt. Därför måste jag säga att det är dags att dra ned byxorna på rådet så att det vidtar en ändring av budgetplanen, eftersom vi annars inte i längden budgetmässigt kommer att kunna uppfylla kraven och förväntningarna på Europa.
(Applåder)

Talmannen
Herr Ferber, jag måste av moraliska skäl förkasta ert sista förslag!

Walter
Herr talman, fru kommissionär! Jag tackar för mötesordförandens påpekande, för då slipper jag säga det samma. När Markus Ferber lägger fram sådana förslag är det naturligtvis frestande att gå in på dessa. Visserligen är det inget lockande perspektiv att se rådet stå där med neddragna byxor, men förslaget om en behandling av frågan är för den skull inte fy skam. För vi bör tänka på att ett sådant förslag som han nu lade fram, nämligen att budgetplanen måste omprövas säkert är ett förslag, eller ett försök, att ta på allvar.
Samtidigt måste vi vara medvetna om att det är skattebetalarnas medel vi hanterar. Det är skattemedel vi hanterar. Det är lätt att stå upp och säga: "De ramar ni ställer upp är helt absurda, dem kan vi utan problem stryka, för här krävs det mer än så!" Det är lätt att säga i efterhand. Naturligtvis har världen förändrats de senaste veckorna och månaderna och jag gör ingen hemlighet av att jag också de senaste åren många gånger har undrat om medlen i det ena eller andra fallet verkligen är tillräckliga med tanke på de akuta problem vi står inför.
De akuta problemen utgör en del av det som vi socialdemokrater kommer att värna om inom ramen för budgetöverläggningarna. Konsumenternas förtroende och livsmedelskvaliteten är andra akuta problem. Det är två av de viktigaste prioriteringarna som har fått sig en riktig knäck de senaste veckorna och månaderna genom händelser, genom incidenter på jordbrukspolitikens område, på området för medborgarnas livsmedelsförsörjning som inte var förutsebara. Men vi kan inte nu agera som om de inte existerade och sticka huvudet i sanden och säga att allt fortsätter som vanligt, och att alla tidigare fattade beslut för alltid är de rätta! Faktum är att vi måste göra frågan om konsumentskyddet och livsmedelskvaliteten i samband med ett förnyande av jordbrukspolitiken till en av våra främsta prioriteringar.
Den andra viktiga prioriteringen som är brådskande och nödvändig, och jag vidhåller att vi inte får glömma och skjuta åt sidan det vi nu har kämpat för i två år: frågan om freden i Europa, rent konkret freden på Balkan. Det är inte en fråga vi kan skjuta åt sidan bara för att ett nytt och ännu allvarligare problem har uppkommit som kanske till och med angår oss i större utsträckning. Uppbyggnaden av Balkan och säkrandet av freden, stödet till människorna där, är också det en fråga om framtidsdugligheten på vår europeiska kontinent! Allt vi inte åstadkommer nu för att bygga fredliga strukturer där kan någon gång hinna ikapp oss. Vem av er kan garantera att vi inte åter hamnar i krigiska uppgörelser om vi låter människor få en känsla av att det faktiskt ger bättre resultat om de strider med varandra? Det är uppenbart att det för närvarande inte finns något som ger bättre resultat än att de samarbetar med oss för att skapa en fredlig kontinent.
Något annat som är nödvändigt och akut och likaledes ett resultat av tidigare år, men även något som pekar in i framtiden är bekämpandet av arbetslösheten. På det området har vi tidigare varit framgångsrika på den europeiska kontinenten, i Europeiska unionen. Arbetslösheten har det senaste året sjunkit från 8,7 till 8 procent. Vi i Europeiska unionen har inte burit den tyngsta bördan, men vi har med våra förslag och initiativ säkert bidragit avsevärt till framstegen. Om man tar befolkningens sociala inbegripande, social inclusion, på allvar och inte accepterar att delar av befolkningen är utesluten från deltagande exempelvis just på arbetsmarknaden, då måste man sträva mot detta. Människor har rätt att kräva att vi intensivt bekämpar arbetslösheten. Social inclusion innebär dock även - och det sade min kollega Neena Gill - att alla måste ha möjlighet att delta i detta samhälle på den nya teknikens villkor. Det avgörande får inte vara att man har tillräckligt mycket pengar för att köpa den bästa datorn och lära barnen att använda den, utan vi måste satsa på att göra alla delaktiga.
En fråga som är mycket viktigare politiskt sett än rent budgettekniskt - det har Markus Ferber så riktigt påpekat - är frågan om migrationsströmmarna. Jag är glad att vi i budgetutskottet har kunnat enas om att behandla den frågan under begrepp som invandring och bistånd. Hur kan vi påverka den invandring som antingen uppstår ofrivilligt eller som vi någon gång i framtiden kommer att behöva? Det handlar inte om att kriminalisera eller väcka känslor utan det är en fråga vi måste diskutera. Jag ser det som mycket positivt att vi också har kunnat bringa det i överensstämmelse med formuleringarna i kollegan Costa Neves förslag till betänkande.
Nästa punkt: den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Även det är en viktig fråga som visserligen inte är så synlig rent budgettekniskt för närvarande, men som politiskt sett är viktig. Här får det inte längre handla om att vi på europeisk nivå funderar över hur vi skall stärka nätverket med militära strukturer, hur vi skall skapa fler militära enheter, utan säkerhetspolitik för den europeiska kontinenten innebär även nedrustning, det innebär avveckling av de hotande massutrotningsmedlen. Det får inte bara handla om att rusta upp den ena sidan, det måste också ligga i vårt intresse att bidra till avrustningen av massutrotningsvapen över hela världen. Det är en fråga vi verkligen bör prioritera.
Låt mig avslutningsvis få säga följande: Vi kommer att godkänna förslaget till betänkande så som det har lagts fram av kollegan Costa Neves och som vi tycker är mycket bra. Det behöver visserligen förbättras på många punkter, och därför har vi lämnat in ändringsförslag och jag vet att de i stor utsträckning godtas, och det är jag verkligen tacksam för. Vi kommer inte bara i år utan även i framtiden alltid att betrakta budgeten ur följande perspektiv: Är vi som parlament föredragande av hela budgeten eller har vi bara rätt att yttra oss om vissa delar? För oss finns det bara en budget utan åtskillnader mellan obligatoriskt och icke-obligatoriskt och den måste gälla både inkomst- och utgiftssidan. Först då är budgetförfarandet fullständigt och det är vårt krav på längre sikt!
(Applåder)

Virrankoski
Herr talman! För det första vill jag tacka Costa Neves och Buitenweg för mycket bra betänkanden. Riktlinjerna i budgeten för år 2002 innehåller en klar linjedragning av Europaparlamentet för den budgetpolitik som skall tillämpas. Parlamentet vill effektivisera och förenkla EU:s förvaltning, betona tjänstemännens personliga ansvar, förbättra genomförandet av budgeten och förstärka den ekonomiska utvecklingen, samt främja hållbart jordbruk.
Reformeringen av kommissionen och effektiveringen av förvaltningen utgör en central målsättning. Detta strävar man efter genom att småningom övergå till verksamhetsbaserad budgetering och förvaltning. Man måste bära ansvar för de egna verksamheterna i fråga om såväl effektivitet som lönsamhet. Man måste bära personligt ansvar för förseningar och likaså för att penningtransaktionerna löper och är lagliga. I detta avseende innehåller betänkandet en klar hänvisning till den långsamma behandlingen av de strukturella programmen i kommissionen. Vi måste återkomma till denna fråga i samband med ansvarsfrihetsförfarandet för år 2000.
Som nyckeln till en smidig, effektiv och ansvarsfull förvaltning tar betänkandet upp den nya budgetförordningen, som kräver omarbetning i skyndsam ordning. Parlamentet kräver även att förseningar och skulder klaras upp. Min egen grupp kräver att utredningen beträffande obetalda räkningar måste bli effektivare och outnyttjade förbindelser måste kunna upplösas efter en viss tid.
Jordbruksbudgeten utgör ett speciellt problem. Marginalen för dess budgetplan är nästan helt och hållet förbrukad på grund av BSE-krisen. Tanken på besparingar i jordbruksbudgeten, vilket man diskuterade i Bryssel, verkar inte aktuell. BSE-krisen hotar hela budgeten på grund av ökad lagerhållning och ökat exportbehov. I detta sammanhang kan jag ändå inte personligen hålla med om kommissionär Schreyers krav på en nedskärning av stöden, vilket han framfört i offentligheten. Jordbrukarna är i Europa den enda folkgrupp, vars inkomstnivå bestäms direkt av EU. Därför kan man inte kräva att de personligen skall betala BSE-krisen. Jordbruksstödet sporrar inte till överproduktion, eftersom det inte är beroende av produktionsmängden utan baseras på arealer och antalet djur. Man måste komma ihåg att vår största konkurrent, USA, stöder jordbruket klart mera än EU. Det vore viktigt att även kommissionen förbinder sig vid lösningen i Agenda 2000.
Med tanke på framtiden utgör utvecklingen av de administrativa utgifterna i budgetrubrik 5 en central fråga. Rådet håller på att utveckla en egen militär krishanteringsorganisation och har bland annat krävt 51 nya tjänster mitt i budgetåret i den andra tilläggsbudgeten. När det gäller krishantering är det klart fråga om verksamhetsbaserade utgifter. Därför måste rådet tydligare redogöra för vad det är fråga om, det vill säga håller rådet på att skapa en ny "kommission" för EU:s andra pelare, vilken skulle stå utanför parlamentets budgetkontroll. Eftersom det klart är fråga om icke-obligatoriska utgifter, kan parlamentet inte godkänna dessa planer.

Rühle
Herr talman! Även jag vill som företrädare för min grupp tacka föredraganden för det fina förarbetet, för hela det fina arbetet. Jag skall koncentrera mina kommentarer på Costa Neves betänkande. Om Buitenwegs betänkande har föredragande sagt det som krävs. Hon har naturligtvis vår grupps fulla stöd. Jag vill än en gång ta upp era kommentarer på området "fleråriga planer". Vi behöver en långsiktig planering för parlamentsförvaltningen.
Vi håller även i stor utsträckning med om Costa Neves betänkande och stöder i synnerhet hans tydliga prioriteringar. Guidelines skall givetvis inte innehålla några detaljer utan tydliggöra EU:s prioriteringar för nästa år, för budgetåret 2002. Prioriteringarna - till exempel inom jordbrukspolitiken - anser vi är riktiga. Mul- och klövsjukan visar att EU befinner sig i en djup kris på jordbrukspolitikens område. Vi hoppas att granskningen av Agenda 2000, den balansräkning efter halva tiden som nu måste göras, leder till reformåtgärder och även till att parlamentet i större utsträckning engageras i jordbrukspolitikens utformning. Det ser vi framför allt som nödvändigt eftersom jordbrukspolitiken leder till en kraftig förtroendeförlust bland befolkningen. Vi måste fånga upp den igen genom att vi gör en omstyrning till förmån för fler program för landsbygden, vi måste bort från marknadsstödåtgärder och vi behöver ett ökat medbeslutande för parlamentet. Det är inte i första hand mer pengar som krävs utan en djupgående reform.
Den andra prioriteringen - utvidgningen österut: Även här ställs EU inför stora utmaningar. Vi hoppas verkligen att de medel som redan har ställts till förfogande för år 2000 också kommer att användas. Dessa medel bör vi ta i anspråk. Om vi endast ser på miljöpolitiken i utvidgningsländerna är det uppenbart att behovet av medel där är stort. Där hoppas jag på ett starkare stöd i utskottet - jag kommer också att ta Ferber på orden, för han har redan utlovat ett sådant stöd. Jag anser att vi där som utskott måste gå i spetsen och ställa motsvarande krav, för allt som vi inte tar oss an i tid kommer att straffa sig senare. Just på det området behövs det snarast en reform av EU-politiken, så att östutvidgningen på längre sikt blir betalbar och hanterlig.
Jag anser att begäran om en granskning av budgetplanen är berättigad. Vi vet alla vilka problem vi hade förra året med finansieringen av stabilitetspakten på Balkan, med Medas finansiering. Vi är också skyldiga att på området "extern politik" i fortsättningen uppmärksamma och se till att ett bra arbete utförs på området, just med tanke på konfliktförebyggande. Men det får inte i första hand handla om mer pengar. Just på det området tror jag att vi måste värdesätta större effektivitet. Det finns ett akut reformbehov på olika områden inom den externa politiken. Vi hoppas att den nya personal som kommissionen har fått det senaste året även kommer att bidra till större effektivitet på området. Sammanfattningsvis stöder vi - det vill jag åter poängtera - samtliga tre betänkanden. I frågan "östutvidgning" bör vi däremot satsa på att bli lite mer konkreta.

Wurtz
Herr talman, fru kommissionär! Costa Neves har utarbetat ett viktigt betänkande om riktlinjerna för budgetförfarandet för 2002, men tyvärr måste jag beklaga ett antal motsägelser i betänkandet.
För det första en motsägelse i valet av prioriteringar: det sociala området, som står i centrum för unionsmedborgarnas förväntningar, finns inte med. Sysselsättningen, en fråga som Europeiska rådet sade sig vilja ägna det senaste toppmötet i Stockholm, då den uppenbarligen är en avgörande utmaning för Europa - Pronk och Gill har redan tagit upp den punkten, finns inte heller med på listan över prioriteringar. På listan över prioriteringar saknas också utvidgningen, om den nu är en ambition som är viktig för strukturen. Uppriktigt sagt förstår jag inte.
Det finns också en motsägelse i förhållandet mellan aviserade mål och de finansiella medel som anges för att målen skall förverkligas. Även om det naturligtvis är rätt att lägga tonvikten på livsmedelssäkerhet och stöd till jordbrukssektorn för BSE-krisens och mul- och klövsjukans konsekvenser, tycks denna avsikt inte förenlig med det upprepade åtagandet att upprätthålla budgetdisciplin, eftersom det saknas utvärderingar av kostnaderna för BSE-krisen, och eftersom man förkastar förslaget från min grupp om att inrätta en särskild reserv för stöd som hänger samman med BSE. Virankovski har också framhållit detta problem.
Slutligen, och rent allmänt finns det en motsägelse i tendensen att granska unionens alla politiska ambitioner mot bakgrund av en utgiftsransonering. Vi måste reformera den gemensamma jordbrukspolitiken, säger föredraganden, med hänsyn till nästa förhandlingsrunda inom WTO och konsekvenserna av utvidgningen. Vi vet vad det vill säga. Föredraganden insisterar på att man först och främst måste uppställa resultatmål för unionens externa politik. Vilken konkret betydelse kan en sådan begäran få för Balkan, Mellanöstern och våra partner i södra Medelhavsområdet, om inte nedskärningar av eller omfördelningar inom olika program på grund av otillfredsställande förhållanden mellan kostnader och resultat?
Föredraganden betonar vidare att man noggrant måste granska hur effektiva utgifterna för föranslutningen är, dvs. hur snabbt kandidatländernas ekonomier anpassar sig till medlemsstaternas ekonomier. Den som råd lyder är vis! Ett enda kapitel tycks finna nåd hos föredraganden: det europeiska försvaret. På det här området - och endast på detta område - talar han i förtäckta ordalag om en revidering av budgetplanen, detta tabubelagda ämne i den senaste tidens alla budgetdebatter.
Dessa är utan tvekan några av skälen till att en tredjedel av ledamöterna i budgetutskottet omedelbart vägrade godkänna detta betänkande. Inför de stora utmaningar som Europa står inför i dag får man inte knussla.

Turchi
Herr talman! Låt mig först av allt tacka föredragandena för deras arbete. Årets budget borde vara lite långsiktigare än förra årets, där vi krävde avsättningar för det som sedan visade sig bli en internationell kris, BSE. Nu har detta blivit en i det närmaste kollektiv neuros och detta borde lära oss politiker att vi faktiskt måste sätta fingret på den ömma punkten och försöka skänka medborgarna säkerhet på livsmedelsområdet.
När det så gäller själva budgeten vill jag å ena sidan understryka möjligheten att försöka få till stånd en fullständig integrering av den årliga avkastningen från EKSG:s tillgångar i den allmänna budgeten för att uppfylla kraven i det interinstitutionella avtalet och i budgetförordningen och, å den andra, behovet av att skapa en särskild budgetpost för parternas intäkter och kostnader. När det gäller kulturen måste vi helhjärtat stödja förbättringarna av akademiska och yrkesmässiga kvalifikationer. När det gäller en så avgörande faktor som jordbrukspolitiken, så måste vi ge den ett kraftigare stöd, framför allt med tanke på den omedelbart förestående utvidgningen österut, samtidigt som vi stöder de små och medelstora företag som utgör den hårda kärnan i den europeiska ekonomin.
Låt oss med andra ord inse våra brister när det gäller ekonomin och låt oss försöka enas om en budgetpolitik som kan få fart på ekonomin och utvecklingen i Europa.

Van Dam
Herr talman! I sin begränsning visar sig mästaren: det ordstävet av Goethe har kollega Colom i Naval tydligen inte tagit till sig. Helt riktigt pekar han i sitt betänkande om budgetplanen på ett avsevärt underutnyttjande av anslag till strukturåtgärder för år 2000. Det året utnyttjades inte 14 190 miljoner euro i åtagandebemyndiganden och 7 988 miljoner euro i betalningsbemyndiganden. Det visar på ett omfattande problem som hållit på åratal redan.
Jag håller dock med föredraganden om att det behövs en anpassning. Den politik som hittills har förts kan man inte sälja till medborgarna. Döm dock om min förvåning! Både kommissionen och Colom föreslår som anpassning att återbudgetera de outnyttjade beloppen för år 2002. Den åtgärden kan jag inte gå med på. Det finns all anledning att göra en grundlig analys av det här problemet. Vad är till exempel orsaken till att betalningarna är så långt efter åtagandena? Borde det inte bero på att kommissionens enheter inte lyckas förvalta alla åtaganden som budgetmyndigheten överlastat kommissionen med de senaste åren, på ett bra sätt? Är budgeten inte helt enkelt för stor?
Lösningen ligger därför också enligt min åsikt i Goethes ord. Vi måste lära oss av de fel som begåtts tidigare och bli litet måttligare här i parlamentet. De outnyttjade anslagen måste inte alltid överföras till nästa år. Vi måste anpassa anslagen till kommissionens kapacitet att verkställa dem. Dessutom måste unionen inskränka sig till de politikområden där ett europeiskt agerande har ett tydligt mervärde. Program som inte är ändamålsenliga måste avvisas.
Betänkandet av Costa Neves fastnar i vaga omskrivningar. Det kan användas åt alla håll. Jag skulle gärna ha haft en tydlig bild av hans planer. Det är verkligen obegripligt att utvidgningen, vilket ju ändå har högsta prioritet de kommande åren, saknas i de politiska prioriteter som kollega Costa Neves räknar upp. Jag föreslår att även denna viktiga utveckling tas med.
Avslutningsvis, herr talman, har vi invändningar mot kommissionens förslag angående stadgan och finansieringen av de politiska partierna i EU. Det är inte Europas sak utan det är partiernas egen sak att besluta hur de skall organisera sig. De är själva ansvariga för sina inkomster. Dessutom kommer europeiskt organiserade partier endast att öka klyftan mellan medborgarna och den europeiska politiken.

Elles
Herr talman! Jag skulle, i likhet med andra, vilja gratulera våra två föredragande till deras betänkanden om våra budgetar för 2002, och jag skulle särskilt, för att först tala om betänkandet av Costa Neves, som jag kanske kommer att ägna huvuddelen av mitt anförande åt denna förmiddag, vilja säga till Wurtz att han verkligen har hittat rätt balans när det gäller prioriteringar, när det gäller skyldigheter som Europeiska unionen måste hantera - här är jordbruket centralt - och sociala frågor, vilket vi märkte vid upptakten i Lissabon och vid uppföljningen i Stockholm i förra veckan. Detta är i allt väsentligt nationella skyldigheter, nationella budgetar. Vi kan göra mycket lite på europeisk nivå för att genomföra stora sociala program av det slag som jag tror att ni syftade på.
Det som slår mig mest i dessa två budgetar är det framväxande interinstitutionella samarbetet, som för tio år sedan kanske var mer önskan än verklighet. Jag har rådets prioriteringar framför mig, även om det för första gången någonsin inte finns någon här som företräder rådet. Det är ganska ironiskt att det i första stycket i dokument står att rådet välkomnar den samarbetsanda som präglade det förberedande arbetet och betonar vikten av att det goda samarbetet mellan budgetmyndighetens två grenar och kommissionen fortsätter. Trots det måste man ta uttalandet om att rådet noga vill granska den rapport som kommissionen skall lägga fram före den 30 juni 2001, om framsteg i fråga om att minska de utestående åtaganden för att få ned dem till en normal nivå, för vad det är. De som var närvarande i december förra året kommer säkert ihåg att det, när parlamentet lade fram denna gemensamma förklaring, egentligen inte var någon i rådet som välkomnade den. Tvärtom verkade de ganska fientligt inställda gentemot förklaringen. Så jag välkomnar verkligen det faktum att de vill samarbeta med oss för att försöka minska eftersläpningen när det gäller åtaganden och för att försöka se till att en bättre parallell mellan lagstiftnings- och budgetförfarandena uppnås och att resultatmål fastställs, särskilt för budgetrubrik 4 och den externa politiken.
Ett annat område som speglar det interinstitutionella samarbetet, som är viktigt i Costa Neves betänkande, är informationspolitiken; ett område där vi under många år har försökt få bra valuta för pengarna och där vi under många år har nått minst sagt små framgångar. Det är inte förvånande att 50 procent av de medel som anslagits till information fortfarande ligger i reserven, i väntan på kommissionens förslag. Jag uppmanar kommissionen att lägga fram dessa så snart som möjligt och hoppas att de innan de gör det diskuterar saker och ting med parlamentets egen förvaltning.
Till sist, angående den externa politiken, har vår föredragande framhållit behovet av att fastställa prioriteringar. Vi vet att resurserna i budgeten kommer att vara knappa under överskådlig tid framöver. I utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik finns det en mycket god idé, även om den för närvarande inte finns med i Costa Neves betänkande, om att vi bör söka råd utifrån när det gäller fastställandet av prioriteringar i den externa politiken, så att vi kan börja ha en riktning på längre sikt för hur våra pengar bör användas. Vi bör undersöka det mer.
För att övergå till Buitenwegs betänkande skulle jag även vilja betona det mycket tydliga framväxandet av interinstitutionellt samarbete i miljö- och transportfrågor och beträffande ett interinstitutionellt rekryteringskontor - som jag verkligen hoppas kommer att vara inrättat och i funktion inom kort, för att garantera att europeiska medborgare får bästa valuta för pengarna.
Det finns ett eller ett par områden på vilka det interinstitutionella samarbetet kommer att vara förknippat med svårigheter, inte minst när det gäller förtida pension. På samma gång som vi utan tvekan stöder den ordningen skulle vi föredra ett obligatoriskt system, förutsatt att det är förenligt med stadgan. Vi har under diskussionerna om 2001 års budget behandlat frågan och kommer med säkerhet att sträva efter att dessa förslag om möjligt skall tillämpas inom parlamentet.
Men viktigast av allt - och jag riktar mig här till parlamentets generalsekreterare - är den skrivelse som min grupps ordförande i går översände till parlamentets talman, om det absoluta behovet av en flerårig plan för utvidgningen före den första behandlingen av parlamentets budget, så att vi kan få en uppfattning av vad som är att vänta när det gäller utgifter för översättningsavdelningar och en lång rad andra frågor. Jag ber er, räkna inte med att vi kommer att godkänna vad ni skulle kunna föreslå senare denna sommar utan att ha en uttömmande debatt med våra politiska grupper. Det är mycket osannolikt, såvida vi inte ges tid att undersöka förslagen fullständigt.
Sammanfattningsvis välkomnar jag det faktum att denna interinstitutionella anda är under framväxande. Vi skulle vilja främja detta, på samma gång som vi respekterar det faktum att varje institution har rätt att fatta sina egna beslut. Jag hoppas att vi kommer att fatta rätt beslut när det gäller valuta för pengarna för Europas medborgare.
(Applåder)

Wynn
Herr talman! Jag skulle vilja tacka de två föredragandena, Buitenweg och Costa Neves, för deras anmärkningsvärda arbete med att sammanställa dessa riktlinjer på så kort tid. De är förhållandevis nya i vårt utskott och har visat att de förstår vad arbetet i vårt utskott går ut på. Med denna typ av riktlinjer kommer vi inte att hamna särskilt fel i vårt arbete under året.
Jag vill kommentera flera punkter. För det första, Costa Neves betänkande och kommissionens budget. Vårt stora problem under de senaste två åren har gällt budgetrubrik 4, särskilt Balkan, och det har rört sig om svårigheter att få rätt summa pengar, dispyter med rådet, användningen av flexibilitetsmekanismen och på det hela taget brist på ett tillfredsställande förfarande. De problemen kommer förhoppningsvis att lösas, och vi bör inte befinna oss i samma situation nästa år. Med det sagt väntar vi fortfarande på Världsbankens rapport om Serbiens behov. Men när ad hoc-delegationen reste till Serbien tidigare i år och vi diskuterade detta med Världsbanken, framhöll de att de skulle se på tillgångssidan för att se vilka behov som fanns i Serbien. Enligt vad jag förstår betydde det att vi kommer att se vad givarna kan ge innan vi bestämmer oss för vilka behoven är. Inte en med den typen av uttalande kommer vi att befinna oss i samma situation när det gäller att försöka få fram medel för budgetrubrik 4 för nästa år.
Vi kommer att se problem uppstå i framtiden med budgetrubrik 5. Den nuvarande ändrings- och tilläggsbudgeten för 2001, som Markus Ferber nämnde tidigare, vållar oro hos vissa personer, inte bara oro över rådets behov i ändrings- och tilläggsbudgeten utan också oro över vad den kommer att innebära för marginalerna i budgetrubrik 5. På trepartsmötet i torsdags godtog det svenska ordförandeskapet vad vi sade, och det var mycket mottagligt för våra åsikter. Vi betonade att det finns ett behov av att de tre institutionerna möts så snart som möjligt för att inleda samtal om marginalerna, framför allt i budgetrubrik 5, men vi måste också börja se på budgetrubrikerna 3 och 4.
När det gäller budgetrubrik 1 rasar, om det är rätt ord, BSE-krisen och nu mul- och klövsjukan. Mul- och klövsjukan rasar sannerligen i den medlemsstat som jag kommer ifrån och i den region som jag företräder. Rådet och kommissionen har gjort det ganska klart att det inte kommer att finnas några nya pengar nästa år i budgetrubrik 1. Oavsett dessa två sjukdomars följder måste pengarna fås fram inom ramen för budgetrubrik 1. Ledamöterna måste göras medvetna om det innan de börjar räkna med att nya pengar skall göras tillgängliga av rådet.
Den fjärde punkten om Costa Neves betänkande är de reformer av kommissionen som avses i punkterna 7, 8 och 9. Dessa är oumbärliga. Jag skulle vilja be rådet att ge en fingervisning om vad de kommer att föreslå som rättslig grund för systemet för förtida pension. Tills vi vet det kan vi faktiskt inte bestämma oss för vad vi bör stödja för nästa år.
Låt mig i fråga om Buitenwegs betänkande kommentera det faktum att utvidgningen är ett problem. Enligt det interinstitutionella avtalet kommer de behov som utvidgningen ger upphov till att mötas genom en revidering av budgetplanen. Vad gör vi då när vi vill planera för språkutbildning, nyrekrytering eller anpassning av byggnader? Elles berörde detta, och jag försöker vara mer subtil genom att säga att vad vi måste göra nu är att undersöka vilka de behov som är förknippade med utvidgningen är och ännu en gång tala med de andra institutionerna i syfte att betrakta en revidering inför utvidgningen. Vi måste lösa detta mellan de tre institutionerna. Det är någonting som inte kommer att försvinna utan som närmar sig allt snabbare för varje vecka som går.
Colom i Navals betänkande tycks ha orsakat många problem den senaste tiden, men vi kommer förhoppningsvis att ha en lösning inom kort, och de i medlemsstaterna som har fört oväsen och de i kommissionen som har - törs jag säga - drabbats av panik kan lugna sig.
Slutligen, har vi Haugs betänkande, som ingen annan har nämnt men som jag måste nämna. Om jag inte var ordförande i budgetutskottet utan bara vanlig ledamot skulle jag säga att jag har mina tvivel om Haugs betänkande och att jag inte skulle rösta för ändringsförslag 3. Men jag är ju ordförande och får inte säga sådana saker, så jag skall låta bli.

Jensen
Herr talman! Jag vill också gärna tacka de tre föredragandena för att de utarbetat bra betänkanden, och säga att jag absolut anser att de visar att vi betraktar budgeten som ett politiskt instrument. Man har angett en rad tydliga politiska prioriteringar i de tre betänkandena. Jag vill särskilt lyfta fram Costa Neves betänkande. Det innehåller en uppföljning av det beslut man fattade på toppmötet i Lissabon i fjol och bekräftade på toppmötet i Stockholm, om att vi inom de kommande tio åren skall se till att EU blir världens mest konkurrenskraftiga ekonomi. Det tycker jag är en bra prioritering, och att vi skall säkerställa att detta återspeglas i budgeten, särskilt inom området för det som kallas EU:s interna politikområden. Det gläder mig också att vi arbetar vidare med att se till att man följer upp bemyndigandena till strukturfonderna, så att det vi åtar oss också genomförs i praktiken och att det alltså finns ett lämpligt förhållande mellan åtagande- och betalningsbemyndiganden.
Tillsammans med den liberala gruppen har jag lagt fram ändringsförslag om att vi skall fortsätta reformeringen av de bidrag som sker enligt de s.k. "A-30-posterna". Det finns organisationer som får bidrag år efter år, och som till sist blir beroende av dessa. Vi måste ta hänsyn till detta. Som parlamentariker menar jag att vi måste stödja kommissionens arbete med att säkerställa en öppen och genomsynlig förvaltning av pengarna, så att skattebetalarna får se att den sker på ett effektivt sätt och att man uppfyller de politiska målen. Argumentet att "vi brukar får bidrag", kan inte vara avgörande - det skall finnas möjlighet till förnyelse och nya åtgärder. Till sist vill jag säga att det är viktigt att vi även framöver stöder kommissionens reform genom vår budgetprioritering. Det är viktigt för EU att allmänheten har en bra bild av kommissionen, och att det inte råder några tvivel om att vi har en bra och stabil förvaltning. I detta sammanhang är det uppenbart att vi måste bli på det klara med vad utvidgningen kommer att betyda för vår förvaltning under de kommande åren.

Caullery
Herr talman, mina kära kolleger! De flesta av riktlinjerna för budgetförfarandet för 2002 får vårt stöd, t.ex. de som prioriterar livsmedelssäkerhet och BSE-krisen liksom vissa övergripande åtgärder i fråga om invandring. Men betänkandet lider tyvärr av ett antal uppenbara orimligheter som vår grupp inte kan acceptera, eftersom de är till nackdel för jordbrukarna. Att vilja ifrågasätta den gemensamma jordbrukspolitiken med hänvisning till galna ko-krisen är inte bara orättfärdigt, det innebär också att man vägrar ta alla konsekvenser av den försummelse och det hyckleri som går tillbaka 15 år i tiden och som är orsaken till den situation vi upplever i dag.
Vår grupp motsätter sig därför punkt 11 i resolutionen, där man inte bara kräver att åtskillnaden mellan obligatoriska och icke-obligatoriska utgifter skall avskaffas, utan också att lagstiftningen inom den gemensamma jordbrukspolitiken hädanefter bör underställas medbeslutandeförfarandet.
Vissa av bestämmelserna i betänkandet av Buitenweg är inte möjliga att godta. Önskan att differentierade anslag även bör användas för administrativa utgifter öppnar vägen för att det snabbt uppstår nya omfattande belopp att reglera.
Till sist ett par ord om betänkandet av Colom i Naval. Vi ställer oss skeptiska till fördelningen av de föreslagna ökningarna, eftersom systemförslaget inte skulle förhindra att det skapas avsevärda belopp som saknar åtaganden.

Ilgenfritz
Ärade herr talman! Att livsmedelssäkerhet och -kvalitet, konsumentskydd och ett hållbart jordbruk är viktiga mål för unionens ekonomiska politik är det väl knappast någon som ifrågasätter. Men eftersom vi alla vet att många vägar leder till Rom är den viktigaste frågan nog hur vi rent konkret skall uppnå det målet. Ofta används patentlösningar för att uppnå politiska mål. I det avseendet nämns i Costa Neves betänkande även den nya livsmedelsmyndigheten.
Vi vet alla att nya myndigheter fordrar ytterligare budgetmedel, något som vi inte längre förfogar över. Om vi verkligen vill säkra och uppnå detta ekonomipolitiska mål, kan vi inte räkna med att vi verkligen gör det genom att skapa en ny myndighet. För att uppnå målet måste vi snarare reformera den gemensamma jordbrukspolitiken, naturligtvis också med tanke på den planerade östutvidgningen. Vi främjade under föregående mandatperiod de stora jordbruksföretagen på bekostnad av de mindre jordbruksföretagens strukturer. Det misstaget måste snabbt rättas till, så att de mindre jordbruksföretag som fortfarande finns kvar och som alltid har producerat kvalitativa livsmedel åter får intäkter som garanterar deras ekonomiska existens, för endast på det viset kan vi förverkliga dessa mål.

Garriga Polledo
Herr talman, ärade kolleger! Det är med stor tillfredsställelse som Europeiska folkpartiets grupp antar Carlos Costa Neves riktlinjer för budgetförfarandet. I första hand för att de markerar den rätta vägen att gå vid utarbetandet av 2002 års budget inför kommissionen och rådet.
Vi har alltid slagit vakt om det interinstitutionella samarbetet som den bästa vägen för att avancera i en budgetförhandling. Vi har gjort så även under de mest spända ögonblicken i förbindelserna mellan rådet och Europaparlamentet. Erfarenheten visar oss emellertid att det är lättare att nå enighet i kammaren om riktlinjerna är klara och konkreta. Det är därför som det finns så få ändringsförslag, vilket även gynnar det budskap vi bör förmedla när förfarandet påbörjas, framför allt till den andra grenen av budgetmyndigheten.
Att anpassa budgetplanen på grund av outnyttjade anslag i budgeten för år 2000 har blivit en avgörande fråga för parlamentet. Kommissionen tillmötesgår i sitt förslag de två punkter som oroar de båda budgetmyndigheterna: för det första höjs inte utgiftstaket för betalningar förrän i slutet av programperioden, vilket är vad rådet vill på grund av medlemsstaternas budgetrestriktioner; och för det andra flyttas den största delen av åtagandebemyndigandena till slutet av perioden, vilket gör det lättare att uppfylla Berlinavtalet, såsom parlamentet har krävt.
Vi hoppas således att rådet kan ge grönt ljus för detta förslag, vilket parlamentet redan har uttryckt sitt stöd för genom budgetutskottet. Om skalan för åtagandebemyndigandena ändras skulle detta i och för sig kunna innebära problem för utskottet i förhandlingarna med vissa medlemsstater, särskilt för de program som fortfarande inte har antagits inom mål 1. Men om man kan enas om ett avtal får de båda institutionerna ännu en månad på sig att förhandla och dessutom ytterligare fyra veckors respit för att anta dessa nya program i Bryssel, i synnerhet de som hör till mål 1.
Ärade kolleger, vi upprepar att det sämsta alternativet skulle vara att inte ha möjligheten att återbudgetera, eftersom följden av detta skulle bli att vi förlorar fler strukturanslag som kanske skulle behövas vid slutet av perioden. Om rådet enas om ett principavtal i dag bör vi inte få problem med att nå ett definitivt avtal, och jag upprepar att vi hur som helst har tillräckligt med tid på oss fram till den 3 maj för att kunna nå ett avtal.
Vi vill tacka kommissionen för att den har medlat mellan de två andra institutionerna. Ibland kan vi här i kammaren klaga att kommissionen saknar initiativkraft, fångad som den är mellan rådets och parlamentets skilda ståndpunkter, vilket ger kommissionen mycket lite handlingsutrymme. Men vad som aldrig kan förnekas är att kommissionen är en mycket skicklig medlare och att den engagerar sig för att utarbeta förnuftiga förslag.
Avslutningsvis vill jag gratulera fru Buitenweg till de riktlinjer hon har utarbetat för budgetberäkning för andra institutioner. Detta betänkande går nu igenom samrådsförfarandet, vilket medför att det blir till nytta för oss alla och jag hoppas även att budgetförhandlingarna blir givande och löper smidigt.

Gill
Herr talman! Även jag vill inleda med att gratulera Buitenweg, både till själva betänkandet och till det sätt på vilket hon har strävat efter att förena och integrera olika synpunkter. Jag välkomnar hennes betoning på verksamhetsbaserad budgetering (ABB), eftersom jag anser att en sådan är av avgörande betydelse för alla EU-institutioners framtida öppenhet och att den kommer att påverka deras funktion. Min grupp välkomnar särskilt hänvisningen till stadgan för ledamöternas assistenter och till finansieringen av politiska partier. Jag stöder även helhjärtat riktlinjernas betoning på utvidgningen och på följderna av beslut som fattades i Nice.
Vad som oroar mig är emellertid det angreppssätt bit för bit som alla institutioner har använt tills i dag när de har undersökt budgetföljderna inom ramen för detta ämne. Vad som behövs är den gemensamma övergripande strategi som man efterlyser i betänkandet och som omfattar alla aspekter av utvidgningen, både på kort sikt och på längre sikt. Det är av avgörande betydelse att vi till fullo förutser och bedömer de budgetkonsekvenser som utvidgningen kommer att få för alla institutioner, eftersom vi, om vi inte gör det, kommer att få svårt att upprätthålla budgetdisciplin och effektivitet. Vi har därför begärt att varje institution skall lägga fram en strategi som innehåller en uppskattning av utvidgningens effekter på dess enheter.
Strategin måste vara radikal, särskilt när det gäller tolk- och översättningstjänster, eftersom det sannolikt är på det området tillväxten kommer att vara som störst: det skulle kunna sluta med en offentlig apparat med ungefär 60 000 anställda, vilket knappast skulle ge de europeiska skattebetalarna valuta för pengarna. Det är anledningen till att min grupp är mycket bekymrad över punkt 12, i vilken man begär att belopp skall fastställas i det preliminära budgetförslaget - innan vi egentligen har diskuterat en strategi. Det är verkligen att spänna kärran för hästen!
För det andra hyser jag också tvivel om det kloka i att ta med punkt 19 i riktlinjerna, eftersom man i den punkten begär att alla ständiga utskott skall utvärderas halvvägs in i parlamentets valperiod. Allt som kommer att uppnås med det är större splittring och förvirring, och det går stick i stäv med den planeringsnivå som vi begär av alla institutionerna på andra ställen i betänkandet. Jag skulle därför vilja uppmana våra kolleger i PPE-DE-gruppen att dra tillbaka dessa ändringsförslag.

Hyland
Herr talman! Gemenskapens budget är en nödvändig förutsättning för en hållbar gemensam jordbrukspolitik. De är svårt att påminna sig om en mer utmanande tid för jordbruket och de europeiska jordbrukarnas framtid. BSE-krisen och mul- och klövsjukan har lagt till en ny och oväntad dimension till den europeiska dagordningen. Den psykologiska inverkan på jordbrukarna och landsbygdsbefolkningen är betydande. Följderna för jordbruksinkomsterna - och indirekt jordbruksbudgeten - är i det här skedet svåra att uppskatta. Frågan om huruvida jordbruket erbjuder en bärkraftig karriär på lång sikt för nya jordbrukare har åter hamnat i fokus. Konsumenterna är konfunderade och förvirrade. Det cirkulerar fortfarande mycket felaktig information om livsmedelskedjans - särskilt köttprodukternas - säkerhet. Härav den oroväckande minskningen av köttkonsumtionen.
Jag vill mot den bakgrunden varna för varje försök att väsentligt ändra förvaltningen av och strukturen för den jordbruksbudget som man enades om i Berlin. Både när det gäller BSE-krisen och mul- och klövsjukan är jordbrukarna på det hela taget oskyldiga offer för omständigheter bortom deras kontroll. Det skulle utan tvekan vara ett allvarligt misstag att gripas av panik till följd av den nuvarande krisen och genomföra långtgående budgetförändringar som skulle motverka ett hållbart europeiskt familjejordbruk.

McCartin
Herr talman! Jag vill först av allt säga att vi mycket ofta diskuterar budgeten som om den var ett självändamål. Vi tvistar om ändringsförslag som den europeiska allmänheten inte kommer att förstå. Vi diskuterar skillnaden mellan åtaganden och bemyndiganden och alla slags tekniska detaljer som inte betyder någonting för den europeiska allmänheten. Dessa saker är nödvändiga, men de bör inte utgöra den bild som visas upp för Europas folk. Europas folk vill ha en budget som tjänar deras intressen och en budget som tjänar Europeiska unionens politiska mål. Detta är ytterst viktigt. Europeiska unionens långsiktiga mål bör tjänas på bästa möjliga sätt av budgeten. När vi sitter ned för att utarbeta våra långsiktiga planer bör vi beakta unionens intressen, dess sammanhållning, dess solidaritet och dess inflytande i världen.
Vi vilseleds för närvarande helt och hållet om budgetens storlek. Wynn säger att rådet säger att det inte finns mer pengar: struntprat! Det fanns en tid när vi hade en gräns på 1,1 procent. Jag reste runt mellan Europas städer tillsammans med Colom I Naval och andra, och vi bad dem godkänna en ökning av budgeten till de 1,27 procent som vi behövde vid den tidpunkten. De godkände ökningen - och ansvarsfullt nog använde vi inte de nya medlen. De finns kvar. Vi står nu inför en kris för jordbruket, och vi måste ta itu med den krisen.
I Berlin förutsåg vi inte att vi skulle drabbas av mul- och klövsjukan, och vi förutsåg inte heller BSE-krisen. Vi befinner oss därför i en ny situation, och det är vilseledande och felaktigt att säga att det inte finns några pengar för att lösa den. När vi drabbades av svinpest gav vi 800 miljoner euro till tyska och nederländska jordbrukare. Skall vi i dag, när brittiska jordbrukare står inför ett stort problem, ändra spelets regler och vägra att ge de brittiska jordbrukarna den hjälp som de har rätt till enligt fördragen? Vi kan inte ändra reglerna, och vi kan inte neka dem hjälpen. Deras egen regering har korsfäst dem genom att vägra att släppa in dem i den gemensamma valutan. Europeiska unionen kan inte lägga sten på börda genom att säga att det inte är dess ansvar att de har ett allvarligt problem med mul- och klövsjuka. Om rådet står fast vid att det finns en gräns, måste vi stå fast vid att den är 1,27 procent. Det finns gott om pengar för att lösa problemet för de kommande två åren, och vi kan efter det fortfarande ha de 1,27 procenten, som jag hoppas kommer att finansiera utvidgningen.

Stenmarck
Herr talman! För mig känns det utomordentligt viktigt att man i budgetriktlinjer tar upp det som är stort och viktigt. Vi har faktiskt åtagit oss att ta emot nya medlemsländer i tid till Europavalen 2004, och de flesta av oss är nog överens om att detta är vårt stora och vårt historiska åtagande, vilket också bör avspeglas i budgetriktlinjerna. Jag menar att detta inte framgår med tillräcklig tydlighet i den del som berör kommissionen.
Vårt åtagande gentemot de länder som nu förhandlar om medlemskap innebär att de som i förhandlingarna uppfyller Köpenhamnskriterierna också har rätt att bli medlemmar. I detta ligger självklart en betydande osäkerhet inbyggd. Vi vet inte vilka länder det kommer att handla om, eller hur många de kommer att vara. Vi vet därmed inte heller, för att relatera frågan till Buitenwegs budgetriktlinjer, hur många nytillkommande språk som det skall tolkas och översättas till och från. Denna punkt är värd att understryka. Denna framtid ligger bara tre år framför oss.
Utvidgningsprocessen innebär inte enbart ett åtagande som kandidatländerna skall leva upp till, utan även ett åtagande som EU skall leva upp till. I detta sammanhang tror jag att det är två saker som måste ske med omedelbar verkan. Det ena är att kommissionen måste återkomma med uträkningar av budgeteffekter av olika varianter av utvidgningen, beroende på vilka länder, och hur många länder, det handlar om. Det andra är att vi inte längre kan skjuta språkfrågan framför oss, utan att vi på fullt allvar måste ta tag i den. Buitenweg har i sina riktlinjer tagit upp frågan på ett utmärkt sätt. Jag utgår ifrån att den därmed också kommer att drivas med kraft under året.

Naranjo Escobar
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Varje år när vi påbörjar budgetförfarandet står vi inför utmaningen att bemöta opinionen, som med all rätt är oroad, för att se om vi kommer att lyckas uppnå den balans som krävs för att utarbeta seriösa och effektiva riktlinjer för nästa budget på ett sådant sätt att skattebetalarna förstår vad Europeiska unionen kommer att använda pengarna till, och hur och varför den kommer att göra det.
För det första vill jag säga att jag är mycket nöjd med det utmärkta arbete som den allmänna föredraganden, Carlos Costa Neves, har utfört. Jag vill även gratulera fru Buitenweg och herr Colom och önska dem lycka till. Jag hoppas att de så snabbt som möjligt lyckas uppnå det avtal som vi alla behöver så väl.
Medborgarna är oroade, och de har anledning till att oroa sig, inte bara när det gäller frågan om att skapa ett finansiellt regelverk som når upp till de rättmätiga krav som parlamentet ställer, utan även för unionens politiska vilja att ta itu med den olagliga invandringen.
Jag tackar herr Costa Neves för att han har visat gott politiskt omdöme genom att stödja denna prioriterade fråga i budgeten, och jag ber kommissionen och rådet att visa samma engagemang och samma goda omdöme och att detta omvandlas till ett program till förmån för en verklig integration och ett effektivt stöd för ursprungsregionerna, att vi genomför en gemensam invandringspolitik och stöder och underlättar medlemsstaternas arbete på detta område.
De frågor som berör migrationen, utvidgningens återverkningar på jordbruksutgifterna, krisen inom djurhälsan och konsumentskyddet skapar ängslan och oro i hela Europeiska unionen, men vi får inte glömma de sektoriella problemen. De måste också bemötas i riktlinjerna för budgetförfarandet.
Jag efterlyser solidaritet för Spaniens och Portugals fiskesektorer. Tusentals arbetstagare har inte kunnat bedriva fiske och hundratals fartyg ligger förtöjda. De väntar nu på att den skyddsklausul om stöd för omstrukturering av gemenskapsflottan som förutses i slutsatserna från Europeiska rådet i Nice skall uppfyllas. Marocko har visat en klart fientlig attityd under hela förhandlingsprocessen, och Europeiska unionen måste nu bemöta situationen på ett solidariskt och effektivt sätt.

Maat
Herr talman! Jag vill fästa uppmärksamheten på två olika områden. Allra först vill jag tacka de båda kollegerna Costa Neves och Buitenweg för deras tydliga motivering och den start som de gjort.
Jag skall börja med fiskeriet. Bland annat i egenskap av föredragande för fiskeriet konstaterar jag att fiskeriet befinner sig i en svår situation. Jag kan nämna återställningsplanen för torsken i Nordsjön, vilken kommer att få stora följder för fiskare kring det havet. Uteblivandet av ett avtal med Marocko har i sin tur haft stora följder för spanska och portugisiska fiskare. Det kommer allt mer berättigad kritik mot finansieringen av avtal med tredje länder med gemenskapsmedel. Det är för litet kontroll på hur pengarna används, särskilt i utvecklingsländer. Vidare kastar grönboken sin skugga över framtiden och det kan användas som bräckjärn för att bättre engagera fiskerisektorn i en hållbar förvaltning av fiskebestånden och moderniseringen av fiskeflottan. Frågan är då också om ett slags ödeläggningsprogram med naturskötsel, av den typ som används i jordbruket, även kan utformas för fiskerisektorn. I fiskeribudgeten finns det knappast någon plats för ett sådant. Det finns inte heller utrymme för extra anslag för social- och omskolningspolitiken för fiskeriet och ännu mindre för extra investeringar med avseende på arbetsförhållanden och säkerhet ombord på fiskebåtarna. Nu i veckan kommer ett betänkande att behandlas, i vilket tydligt framgår att det i fiskerisektorn varje år faller 24 000 döda i arbetsolyckor.
I jordbruket är det tydligt att krisen inom nötköttssektorn tvingar fram en grundlig diskussion om en omprövning av jordbrukspolitiken. I det sammanhanget skall grundregeln vara att livsmedel är ett grundläggande livsbehov. Det måste vara en stark växelverkan mellan lantbrukare och konsument och myndigheterna är en i sammanhanget oundgänglig länk. Den nuvarande politiken ger inte tillräcklig gestalt åt det här och man kan undra om Berlinavtalet verkligen ger tillräckligt utrymme för en sådan omvandling. Om det inte är fallet så måste vi verkligen ta reda på hur den finansieringen verkligen kan göras och man kan undra om EU inte till exempel måste anta ett konsumentbidrag för hållbart producerade livsmedel med tanke på att ett sådant bidrag sedan länge är brukligt för många andra produkter.

Rübig
Herr talman, ärade damer och herrar! Varför vill rådet ha ett konkurrenskraftigt Europa? Och varför stöder vi det målet? För oss handlar det om att säkra arbetstillfällena i Europa och att skapa nya intressanta arbetstillfällen. Det är den främsta prioriteringen. Krisen inom jordbruket till följd av BSE och andra sjukdomar kommer att leda till problem med arbetstillfällen inom jordbruket, hos slaktarna och i många andra företag. Det innebär att vi måste överväga hur vi kan säkra framtiden och hitta nya möjligheter på sysselsättningsområdet.
Här finns det två välkända sätt att driva detta framåt, nämligen investeringar i utbildning och fortbildning liksom i forskning. Inom forskningen bör investeringar särskilt göras inom marknadsforskningen - vilka produkter köps av vilka konsumenter? - men givetvis även inom produktforskningen - hur kan man exempelvis framställa förnybar energi inom jordbruket och bekämpa beroendet i samband med Europas import? Det finns två områden som i framtiden kommer att skapa hög sysselsättning. Det är å ena sidan EDB-området, utveckling av hård och mjukvaror, den framtida informationstekniken, å andra sidan vill vi alla vara friska när vi blir gamla, det vill säga det behövs social kompetens, det behövs forskning inom biotekniken, så att vi alla kan få en hälsosam ålderdom. Det innebär att det behövs "Access to Finance", det vill säga finansieringsmöjligheter, i synnerhet för de minsta företagen. För företag med färre än 10 anställda är det nästan omöjligt att erhålla pengar utan egen borgen inom familjen, mostrar inkluderade. Här måste vi göra en konkret insats, eftersom företag med färre än 250 anställda trots allt står för 60 procent av bruttonationalprodukten och 60 procent av sysselsättningen i Europa.

Dover
Herr talman! Låt mig först gratulera de två föredragandena, Costa Neves och Buitenweg, till deras utmärkta redogörelse för förväntningarna för nästa år. Jag är övertygad om att parlamentet är ordentligt under kontroll för den perioden.
Jag vill denna förmiddag inrikta mig på en enda fråga: strukturmedlen. Varför de ännu inte har använts till fullo och vilken deras framtid bör bli? Jag vill vara både kontroversiell och konstruktiv. Antingen till följd av dålig förvaltning eller fördröjd planering av vad som bör göras och vad som bör godkännas av de europeiska myndigheterna - kanske i samverkan med de nationella myndigheterna - ligger vi efter i fråga om utgifter för strukturmedel, både när det gäller problemområden i städerna och landsbygdsområden.
Jag vill nu vara kontroversiell, och jag bokstaverar det ordet, eftersom jag inte håller med om att det enda vi bör göra är att skära ned utgifterna för att stå där med en enorm klumpsumma om fyra eller fem år. Vi bör se framåt. När utvidgningen äger rum kommer de länder som inträder i Europeiska unionen att räkna med strukturmedel - just de medel som våra befintliga länder kommer att berövas, eftersom de inte kommer att kunna gagnas om vi måste tillfredsställa en budget för strukturanslag.
Med andra ord, de nya länderna kommer att räkna med - och bör få - medel som täcker deras behov. Min väg runt detta är att säga att de medel som inte har använts hittills bör tas ut ur systemet. Som vi har hört är detta avsikten. Men varför inte utnyttja möjligheten på en gång? Varför inte lämna tillbaka de medel som inte har använts till de länder som betalar avgifterna? Det är huvudsakligen dessa länder som har drabbats av mul- och klövsjukan. De behöver pengarna för att kompensera för krisen på landsbygden.

Bowe
- (EN) Herr talman! Jag skulle för utskottets för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor räkning vilja lägga till några sista ord innan kommissionären sammanfattar. Vi har med intresse betraktat budgetprocessens utveckling hittills, och vi tackar de två föredragandena, som har sammanställt bra betänkanden längs de rätta linjerna. Men jag vill framhålla några frågor, och jag hoppas att Schreyer kommer att ta upp dem och bemöda sig om att se till att de går igenom kommissionen.
För det första har vi under lång tid uppmanat kommissionen att göra mer för att göra budgeten grönare. Jordbruksområdet är i stort sett orört, och mycket mer måste göras för att göra strukturfonderna och andra områden där kommissionen bedriver verksamhet grönare. Vi skulle vilja se ett nytt initiativ från kommissionen angående detta. Se till att pengarna används riktigt och på ett hållbart sätt.
När det gäller användningen av pengar utanför unionen, särskilt i Öst- och Centraleuropa, skulle vi hoppas att kommissionen kommer att fokusera sina ansträngningar, särskilt genom Phare-programmet och andra projekt som garanterar att Europeiska unionens lagstiftning genomförs och följs. Dessa länder är inskrivna för acquis communautaire, och vi förväntar oss att de uppfyller kraven i detta innan de träder in i unionen. Vi kan inte rucka på miljöstandarderna på dessa områden. Jag hoppas att pengar kommer att anslås för att säkerställa det.
Beträffande folkhälsa, ett behörighetsområde som utvidgades i och med Amsterdamfördraget och som nu genomgår en reform, hoppas vi att resultatet av den reformen kommer att bli ett utvidgat program om folkhälsofrågor och att kommissionen kommer att godta det och få fram de medel som behövs - vilket oundvikligen kommer att betyda mer än vad de ger ut nu. På samma gång som det rättsliga berättigandet för åtgärder på folkhälsoområdet är otvetydigt, tycks det i mina ögon som om det fortfarande råder brist på klarhet i fråga om den rättsliga grunden för åtgärder av kommissionen på vissa andra områden. Jag skulle vilja be kommissionen att förnya sina ansträngningar för att klargöra den rättsliga grunden för vissa verksamhetsområden inom ramen för miljöpolitiken.
Det finns två andra viktiga frågor på vilka jag vill fästa kommissionens uppmärksamhet. För det första råder det en fortgående förvirring om finansieringen av vissa icke-statliga organisationer och om de pengar som kommissionen ger ut för deras finansiering. Jag ber er att reda upp detta. Till sist: problemet med stöd till tobaksproduktion i södra Europa och om de andra frågor som har samband med tobaksproduktion som vi under lång tid har tvistat om i detta parlament. Vi behöver ett nytt initiativ från kommissionen om detta. Det är dags att bryta dödläget. Det är inte godtagbart att fortsätta att använda pengar på det sättet. Jag hoppas att kommissionen har hört vad vi säger.

Schreyer
Herr talman, ärade ledamöter! Den nuvarande krisen i jordbruket - BSE-krisen och utbrottet av mul- och klövsjukan - har lett till ett ökat intresse bland allmänheten för den europeiska budgeten. Den ständiga frågan lyder: Kan detta finansieras eller kommer det att spränga den europeiska budgeten? Den frågan visar att EU:s budget måste vara tillräckligt flexibel för att kunna täcka oförutsedda utgifter. Å andra sidan måste sådana utgifter finansieras som omfattas av rättsliga anspråk, de fleråriga programmen måste uppfyllas och det måste också finnas utrymme för nya prioriteringar.
I dag diskuterar vi prioriteringarna för budgeten 2002 och det är första gången, precis som poängterades här, alla de tre institutioner som deltar i budgetförfarandet - rådet, parlamentet och kommissionen - i det här skedet har nämnt sina prioriteringar. Jag tackar det närvarande rådet för denna nya samarbetsform, Rådet (allmänna frågor) som redan i januari diskuterade utrikespolitiken i sina prioriteringar samt Ekofin-rådet som i mars diskuterade sina prioriteringar för budgeten 2002. Jag vill även hjärtligt tacka Europaparlamentet och då i synnerhet er, herr Costa Neves, som huvudföredragande för det kommande året.
Prioriteringarna, herr Costa Neves, är de första byggstenarna i samarbetet kring den kommande budgeten. Det sträcker sig från antagandet av budgeten över hela budgetåret inom ramen för genomförandet. Jag kan å min sida erbjuda er min fulla medverkan så att vi får till stånd en bra budget och sedan även ett bra genomförande av budgeten år 2002.
Ramarna för nästa års budget har fastställts i budgetplanen, i den så ofta citerade Agenda 2000. Enligt denna budgetplan är det möjligt att de ekonomiska åtaganden som nästa år kan göras stiger med 2,9 procent jämfört med i år. För de likvida medlen skulle budgetplanen medge en betydligt kraftigare ökning, nämligen med 7 procent, och hur mycket av det som är nödvändigt kommer att konkretiseras i samband med utarbetandet av den preliminära budgeten och i de fortsatta överläggningarna.
Den största ökning som budgetplanen medger gäller jordbruksutgifterna. Jag poängterar detta särskilt, eftersom det har påverkat flera bidrag. Enligt budgetplanen kan de totala utgifterna för jordbruket nästa år komma att öka med minst 2,5 miljarder euro jämfört med i år. Det är sannerligen inga småsummor! Då uppstår givetvis frågan: Kommer vi att klara den ökningen utan att vara tvungna att fatta beslut om strukturella besparingar? Alla vet vi att det beror på marknadsutvecklingen och naturligtvis även vissa beslut beträffande marknadsordningen som fortfarande står öppna. Jag kan som exempel nämna marknadsordningen för socker och bomull. Det har rådet ännu inte fattat beslut om.
Men det avgörande är givetvis hur förra årets budget för jordbrukspolitiken ser ut och den fortsatta utvecklingen av mul- och klövsjukan. Ni vet att gemenskapsbudgeten måste ersätta 60 procent av vissa utgifter som till följd av sjukdomen uppstår i medlemsstaterna. Sedan några veckor tillbaka finns det en arbetsgrupp från generaldirektoraten för jordbruk, budget och konsument- och hälsoskydd, som i princip varje vecka bedömer kostnadsutvecklingen och det bör medges att kostnadskurvan till följd av mul- och klövsjukan visar en kraftig tillväxt. Redan för en vecka sedan överskred de beräknade utgifterna 100-miljonersgränsen. Återbetalningen av detta skall ske nästa år i budgeten 2002 och måste garanteras, precis som de utgifter som till följd av BSE-krisen måste antas som ett andra åtgärdspaket för att bekämpa BSE-krisens effekter.
Frågan om "preliminär balansräkning inom jordbrukspolitiken" berördes. Det är en process som nu kommer att inledas för att även ifrågasätta jordbrukspolitiken. Vi måste ifrågasätta alla politiska områden, även jordbrukspolitiken. Är utgifterna motiverade? Och vad gäller många utgifter som vi måste beräkna för att bli av med överskotten till exempel, bör man fråga sig om de verkligen är motiverade eller om man inte redan innan borde beräkna dem till något annat för att exempelvis inom jordbruket förverkliga målen på områdena konsumentskydd, miljöskydd, djurskydd och jordbruksskydd liksom strukturella förbättringar på landsbygden.
För jordbruksbudgeten gäller - det betonar jag än en gång, och det bekräftades även i Stockholm - att den övre gräns som fastställdes i budgetplanen skall respekteras, och därför måste eventuellt ett förslag om strukturella besparingar antas i samband med det preliminära förslaget till budgeten 2002. Om det kommer att bli nödvändigt eller ej håller man för närvarande på att pröva.
En sak är hur som helst klar och där tror jag att det råder enighet bland alla som deltar i budgetförfarandet: Programmen som främjar landsbygdens utveckling kommer under inga omständigheter att skäras ned! Det skulle vara kontraproduktivt att reducera det programmet i denna kris när alla talar om reformen, när alla talar om ett bättre miljöskydd, exempelvis ett bättre skydd av jordbruket. Jag tror att man kan säga att det i EU råder total enighet om att något sådant inte kommer på fråga.
Krisen har rubbat konsumenternas förtroende för livsmedelsäkerheten och ordförande Prodi poängterade redan i sitt första tal som kommissionens ordförande den betydelse livsmedelssäkerheten har för kommissionens arbete. Ni har tydliggjort i ert betänkande, herr Costa Neves, och även i ert anförande - och det har också påpekats i andra inlägg under förmiddagens lopp - hur viktigt det området är i den kommande budgeten.
Jag tror att vi i dag kan säga definitivt att Europeiska livsmedelsmyndigheten kommer att inrättas i början av nästa år och på budgetsidan tycks det råda total enighet om att medlen - såväl de operativa medlen som tjänsterna till Europeiska livsmedelsmyndigheten - skall införas i budgeten 2002. Jag ser det som en positiv nyhet för konsumenterna!
De viktiga strukturfrämjande programmen kommer givetvis till fullo att tas med i budgeten. Den nya stödperioden började förra året och på grund av omställningen kunde inte alla program beviljas i tid och medlen bindas. Därför var man 1999 klok nog att i det interinstitutionella avtalet fastslå överenskommelsen om att de medel som inte kunde bindas förra året kan överföras. Det handlar om 6,15 miljarder euro. Colom I Naval har utvecklat den frågan. Naturligtvis måste den mest praktiska lösningen uppnås för en återbudgetering och anpassning av budgetplanen.
Jag beklagar också att vi inte har lyckats samla allt under ett tak för att redan i dag kunna fatta beslut om siffrorna i fråga. Jag tror dock att vi är på god väg och enligt interinstitutionella avtalet skall beslut fattas senast den 1 maj. Med tanke på att 1 maj är en helgdag tror jag att den 2 maj är lika bra för beslutsfattande.
Herr Costa Neves, ni har nämnt ytterligare prioriteringar för nästa budget som jag nu vill gå in på. För det första, problemen med den illegala invandringen. Därtill även påpekandet att pengar ställdes till förfogande redan i budgeten 2001 för upplysnings- och informationsarbete i ursprungsländerna som ett sätt att ta itu med roten till problemet. Många människor forslas hit av smuggelligor. Det rör sig i själva verket om människohandel och stora insatser måste göras att bekämpa denna. Naturligtvis har även de personer rätt som sade att det på det rättspolitiska området inte alltid handlar om att ställa nya operativa medel till förfogande utan även motsvarande personalresurser och Vitorinos ansvariga generaldirektorat har hittills tilldelats ytterligare tjänster i alla förhandlingar om tjänstefördelningen.
För det andra, området med e-learning. Här påpekades den betydelse frågan har för målet att göra Europa till en vetenskapsbaserad ekonomi.
Frågan om att klassrummen skall utrustas med datorer och skolelevers tillgång till Internet är i första hand en fråga om medlemsstaternas subsidiära ansvar. Det bör också konstateras. Samtidigt är det naturligtvis bra om alla medlemsstater ställer upp ambitiösa mål. Medel står till förfogande i många EU-program, ett faktum som bör synliggöras bättre för att tydligt visa medborgarna vad deras pengar används till på EU-nivå. Ett enklare sätt att uttrycka det hela: just detta exempel visar att skattemedlen på EU-nivå inte bara används till nödåtgärder så som utplåning av nötkreatur utan även investeras i den yngre generationens framtid.
En ökad budgetering för utrikespolitiken tycks inte längre vara nödvändig nästa år tack vare Frontloading av Balkanprogrammet de senaste två åren. Det måste, som Wynn påpekade, bara bekräftas av Världsbankens studie. Kommissionen vill göra en prioritering i programmet för Medelhavsområdet, inte så mycket med tanke på nya åtaganden utan snarare omvandlingen av åtagandena hittills i konkreta, synliga och för medborgarna användbara projekt.
Jag vill passa på att poängtera hur viktigt det är för kommissionens reform att på ett bra sätt avsluta peer group-utvärderingen, så att de återstående 317 tjänsterna i kommissionen kan användas på prioriterade områden. Därför kommer vi att begära dessa tjänster från budgetmyndigheten på nytt.
För närvarande finns det sammanlagt 27 700 tjänster i Europeiska unionens tjänsteförteckning. Jag anser att det är en siffra vi ständigt måste påminna oss om, eftersom befolkningen ibland tänker sig mycket större siffror. Av dessa faller 18 400 på kommissionen, 2 650 på rådet och 4 260 på parlamentet. Jag tackar föredragande Buitenweg för hennes betänkande där det framgår att marginalerna på förvaltningsutgifternas område varken är särskilt bekväma eller angenäma och att det därför krävs ett bra samarbete för att även i fortsättningen klara sig med dessa ramar. Jag instämmer helt i hennes förslag att förberedelserna på det administrativa området för utvidgningen nu bör göras av alla institutionerna tillsammans, och att det är ett område för ett meningsfullt interinstitutionellt samarbete.
Jag vill kort säga något om utvidgningen, om frågan med budgetrubrik 8. Dessa medel kommer att stå till förfogande om det finns nya stater för utvidgningen. Om ingen utvidgning sker kommer dessa medel inte heller att stå till förfogande. Jag anser att det i nuläget inte är särskilt meningsfullt att tala om en utvidgning av föranslutningsstödet.
Slutligen: Budgetprocessen innebär inte ett beslut om siffror utan handlar om att omvandla siffrorna till en bra politik. Därför fanns det anledning för rådet, parlamentet och kommissionen att diskutera omvandlingsfrågor i fastställandet av sina prioriteringar. Minskningen av tidigare åtaganden, minskningen av betalningsförseningar, mer begripliga budgetbeslut är viktiga hörnstenar och kommer att bli föremål för kommissionens lägesrapport till parlamentet. I och med beslutet att budgetmyndigheten varje vecka skall lägga fram siffror om genomförandet av budgeten kan jag med stolthet säga att kommissionen därmed står i spetsen för rörelsen med större budgetinsyn. Vi arbetar även på att gradvis öka budgetplanens läsbarhet så att den inte bara ger budgetexperterna information utan även allmänheten.
Förra året införde vi en åtgärdsrelaterad budgetuppställning, i år synliggör vi sambandet mellan de olika strategiska målsättningarna och beviljandet av resurser - i synnerhet av tjänster. Budgetförfarandet blir därigenom mer genomblickbart och budgeten närmar sig successivt det den borde vara, nämligen ett uttryck för våra gemensamma politiska prioriteringar.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum klockan 12.00 i dag. Colom i Navals betänkande kommer alltså eventuellt att dras tillbaka.

Fastställande av medlemsstaternas betalningar till de momsbaserade egna medlen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0101/2001) av Haug för budgetutskottet om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 2223/96 i fråga om tillämpningen av ENS 95 för fastställande av medlemsstaternas betalningar till de momsbaserade egna medlen.
Fru Haug har ordet.

Haug
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Sedan rådets förordning 1996 om det europeiska national- och regionalräkenskapssystemet i gemenskapen har vi ett nytt reviderat ENS 95. Tillämpandet av det nya beräkningssystemet för budgeten och de egna medlen bör visserligen först ge effekt i och med det nya beslutet om systemet för de egna medlen. Den gången utgick man från att det nya beslutet om de egna medlen 1999 godkändes. Numera vet vi att det inte skedde förrän i september 2000. Det kommer att träda i kraft om medlemsstaterna snabbt ratificerar beslutet, och då förmodligen den 1 januari 2002. Så långt beträffande det rättsliga läget.
Det är uppenbart att medlemsstaterna numera har anpassat sina räkenskapssystem och att uppgifterna från 1979 inte längre är tillgängliga. Det innebär att vi med kommissionens förslag om en ändring av förordningen för fastställandet av medlemsstaternas betalningar till de momsbaserade egna medlen endast anpassar orden till den faktiska verkligheten. Vi, hela budgetutskottet, utgår från att övergången från ENS 79 till ENS 95 inte kommer att påverka de egna medlens omfattning, varken fördelningen av dessa mellan medlemsstaterna eller den totala omfattningen. Så långt är allt väl. En ganska tråkig fråga, kanske ni kolleger tänker, men vi har utnyttjat tillfället med medbestämmandeförfarandet och man bör inte låta något enda tillfälle passera utan att påpeka vikten av de egna medlen vid utarbetandet av Europeiska unionens budget och budgetplan. Då är det inte lika tråkigt längre, för det är ingen hemlighet att vi som parlament, som en del av budgetmyndigheten, vill ha fullständiga budgeträttigheter, alltså inte bara ett medbestämmande beträffande utgifterna utan även beträffande inkomsterna.
Därför försöker vi nu ta ett litet steg på vägen mot det målet. Kommissionen är villig att ledsaga oss i den uppgiften. Det tackar jag den allra hjärtligast för. Kommissionen är beredd att i början av ett budgetförfarande lägga fram ett arbetsdokument om insamlingsläget för de egna medlen. Detta dokument kommer även att innehålla information om bra och mindre bra metoder vid insamlingen i de olika medlemsstaterna. På det viset får vi ett bra diskussionsunderlag så att vi kan föra en debatt med rådet om Europeiska unionens inkomster.
Det är emellertid ingen hemlighet att rådet i den här frågan är lika omständligt som den långa titeln på förordningen vars ändring vi nu talar om. Rådet underlåter inte bara att överväga att vi i Nice föreslog att rådet tillsammans med parlamentet skulle besluta om våra egna medel, nej det vill inte ens diskutera frågan med oss, varken i ett formellt eller ett informellt trepartssamtal. Märk väl att det inte handlar om några förhandlingar här utan bara om ett samtal! Rådet vägrar att diskutera saken med parlamentet, men inte bara det, det vägrar parlamentet dess parlamentariska rättigheter.
Det gäller dock inte bara budgeten, det råder uppenbarligen högkonjunktur på den punkten nu. Kollegerna måste kämpa för sina parlamentariska rättigheter i samband med ramlagstiftningen om finansiella tjänster. Vi måste kämpa om direktivet om det europeiska aktiebolaget. Vi måste strida om personalen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Min uppräkning gör inte anspråk på att vara fullständig, men en sak är klar: Bevarandet av de parlamentariska rättigheterna är inte heller någon självklarhet år 2001, utan alltid resultatet av parlamentarikernas egen kamp. Därför är jag fullt och fast övertygad om att alla mina kolleger, även budgetutskottets ordförande, står på vår sida när vi insisterar på att i ett samtal med rådet åtminstone diskutera våra egna medel.
(Applåder)

Garriga Polledo
Herr talman, ärade kolleger! Vår grupp är eniga med Haugs betänkande om betalningar till de momsbaserade egna medlen. Parlamentet har gjort allt för att försöka utöva inflytande i rådet i fråga om rådets nya beslut om de egna medlen. Tyvärr, och trots att fru Haug uppfyllde de båda villkor som krävs, hon var allmän föredragande för budgetåret 2001 och ständig föredragande för Europaparlamentet om egna medel, kunde vi inte nå tillfredställande resultat i förlikningen med rådet. Rådet fortsätter att betrakta intäkterna som ett privat privilegium och vill inte göra några större eftergifter i fråga om parlamentets deltagande. Sådana är de olyckliga förhållanden som vi som arbetar med egna medel får stå ut med. Vår funktion är enbart rådgivande, och vi anser att detta faktum påverkar själva definitionen av parlamentets befogenheter. Bytet av det europeiska national- och regionalräkenskapssystemet från år 1979 till det mer representativa systemet ENS 95 är en bra åtgärd som möjliggör en mer reell och mer representativ insamling av egna medel eftersom detta system återspeglar medlemsstaternas räkenskaper på ett mer korrekt sätt. Vi godtar helt och hållet det första ändringsförslaget, i synnerhet som det berör det faktum att ändringen av räkenskapssystem inte påverkar de egna medlen. Och eftersom våra funktioner som ledamöter nu är så begränsade på området för egna medel, förbättrar föredragandens begäran om ökad information som skall lämnas kvartalsvis vår position. Därför kan även det andra ändringsförslaget rekommenderas helt och fullt. Om man beaktar indikationerna från vår ordförande, Wynn, kan det tredje ändringsförslaget bli lite mer komplicerat, men jag anser att vi ändå bör rösta för det för att sedan se vilka resultat det får. Resultatet kan mycket väl bli det samma som alltid: att rådet inte heller denna gång tar någon notis om oss.
Hur som helst är det genom det interinstitutionella avtalet från år 1999 möjligt för oss att föra en dialog om de egna medlen. Dessa ändringsförslag bidrar till möjligheten att fördjupa den dialogen och vi bör därför anta dem.

Virrankoski
Herr talman! Haugs betänkande, som nu behandlas, innefattar den tekniska reform med vilken man skall säkerställa en mera exakt grund för insamlandet av den momsbaserade medlemsavgiften. Jag vill tacka föredraganden för ett bra arbete.
Systemet med insamlandet av medlemsavgifterna är ett komplicerat politiskt spel och resulterar i att medlemsstaterna försöker maximera sin egen nytta och minimera sina egna avgifter. Fastän EU-utgifterna definieras som en andel av bruttonationalprodukten, skiljer sig medlemsavgiftens struktur mycket mellan de olika länderna. I medlemsstater som har stora hamnar, är tullinkomsterna stora och därför utgör även tullarna en betydande andel av medlemsavgifterna.
I Berlin pågick en utdragen tvist om medlemsavgifterna. Som resultat av detta är EU:s finansiering på väg att baseras allt mer på de fjärde medlen, det vill säga direkta budgetöverföringar beviljade av de nationella parlamenten. Ökningen av uppbördsarvodet för tullar från tio till tjugofem procent var en klar eftergift åt de stora hamnländerna. Gapet som uppstår i EU:s budget täcker man genom att öka bruttonationalproduktsandelen. En annan förändring är en stegvis minskning av den momsbaserade avgiften, vilket även ökar beloppet i bruttonationalproduktsandelen. Detta håller på att leda till att EU:s medlemsavgifter allt mer är bundna till den enskilda medlemsstatens budgetöverföring och bruttonationalprodukt, vilket väl måste betraktas som rättvist.
Det enda som förblir öppet i framtiden är Förenade kungarikets lättnader i medlemsavgiften. I framtiden kommer östutvidgningen att vända upp och ner på EU:s budget. De nya medlemsstaterna har hundra miljoner invånare, men endast fyra procent av bruttonationalprodukten. Som en följd av detta kommer de gamla medlemsstaternas medlemsavgifter att stiga betydligt, till och med fördubblas. I de framtida lösningarna måste man säkerställa att ökade medlemsavgifter inte äventyrar utvecklingen i de gamla medlemsstaterna, i synnerhet så att den regionala och sociala ojämlikheten inte ökar.

Caveri
Herr talman! Medan unionens olika offentliga budgetar på olika politiska nivåer förbereder sig på - och detta kommer snart att bli verklighet - att äntligen genom euron få en äkta valuta som kan utnyttjas medvetet och dagligen, något som i sig blir en viktig enande faktor, återgår vi till att ägna oss åt tekniska frågor som, i dag, användningen av ESA 95 för att bestämma egna momsbaserade medel. Även om de kan verka ligga långt från den vardagliga verkligheten är dessa gemensamma tekniska plattformar viktiga instrument även när det gäller en harmonisering av unionens skattepolitik, något som jag hoppas skall bli förelöparen till en äkta skattefederalism i europeisk skala, en skattefederalism som, det måste vi inse, gav upphov till en tydlig tveksamhet även i Nice. När man talar om federalism och subsidiaritet så måste man ha i åtanke att den traditionella uppdelningen av funktioner, maktbefogenheter och behörigheter hela tiden måste gå hand i hand med fördelningen av ekonomiska resurser.

Schreyer
Herr talman, ärade ledamöter, ärade föredragande Haug! Vi har just talat om utgiftssidan i budgeten, nu skall vi i all korthet tala om inkomstsidan, visserligen bara utifrån ett statistiskt underlag, nämligen det europeiska räkenskapssystemet. I budgetförfarandet har dessa uppgifter som lyfts fram i räkenskapssystemet en viktig roll i olika avseenden, till exempel för den övre gränsen för de egna medlen, för beräkningen av bruttonationalprodukten, av den andel enligt vilken medlemsstaternas betalningar sker, och fastställandet av medlemsstaternas bidrag till de momsbaserade egna medlen rättsliga grunden som för närvarande diskuteras.
Här handlar det om att använda den nya statistiska grunden i stället för den gamla grunden från 1979 och undvika dubbla statistiska undersökningar respektive omständliga beräkningar bakåt i tiden som ger upphov till många fel. I parlamentet har budgetutskottet och utskottet för ekonomi och valutafrågor ägnat sig åt frågan. Det sistnämna stöder kommissionens förslag utan förbehåll, medan budgetutskottet däremot har lagt fram olika ändringsförslag. Ändringsförslagen 2 och 3 avser inte förslaget om en statistisk grund utan kräver för det första att ett dokument om insamlingen av de egna medlen läggs fram och för det andra krävs i ändringsförslag 3 ett trepartssamtal om de egna medlen.
Kommissionen kan inte acceptera de båda sistnämnda ändringsförslagen, fru Haug, även om vi har lovat att tillgodose parlamentets och budgetutskottets önskemål om mer information i ett arbetsdokument beträffande insamlingen av de egna medlen. Hela beslutsförfarandet kommer att fördröjas. Kommissionen beklagar detta, i synnerhet som revisionsrätten och även budgetutskottet upprepade gånger har riktat kritik mot kommissionen för att den gamla statistiska grunden tillämpas för insamlingen av de egna medlen, av mervärdesskatten.
År 2002 kommer sakläget att ha klargjorts i och med ratificeringen av beslutet om de egna medlen. Kommissionen hade ändå uppskattat om den statistiska förenkling och förbättring som kommissionen föreslog i september i fjol hade kunnat träda i kraft i tid.

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

 

Ansvarsfrihet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande 6 betänkanden från budgetkontrollutskottet om ansvarsfrihet:
A5-0112/2001 av Stauner om kommissionens rapport om åtgärder som vidtagits till följd av iakttagelserna i Europaparlamentets resolutioner som fogats till besluten om ansvarsfrihet för den allmänna budgeten för budgetåret 1998 (KOM(2000) 558 - C5-0560/2000 - 2000/2263(DEC))
A5-0113/01 av Blak om ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 1999 (SEK(2000) 537 - C5-0310/2000 - 2000/2155(DEC))
A5-0099/2001 av Folias om ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 1999 Avsnitt I - Europaparlamentet/Ombudsmannen (SEK(2000) 539 - C5-0312/2000 - 2000/2157(DEC));
A5-0108/2001 av van der Laan
º om ansvarsfrihet för Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor, Dublin, för budgetåret 1999 (C5-0686/2000 - 2000/2166(DEC))
º om ansvarsfrihet för Europeiskt centrum för utveckling av yrkesutbildning, Thessaloniki, för budgetåret 1999 (C5-0687/2000 - 2000/2165(DEC))
º om ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 1999
Avsnitt IV- Domstolen, Avsnitt V - Revisionsrätten, Avsnitt VI - del B- Regionkommittén (SEK(2000) 539 - C5-0312/2000 - C5-0617/2000 - 2000/2156(DEC))
º om uppskjutande av beslutet om ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 1999 (SEK(2000) 539 - C5-0312/2000 - C5-0617/2000 - 2000/2156(DEC))
A5-0097/2001 av Seppänen om beviljande av ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska kol- och stålgemenskapens (EKSG) budget för budgetåret 1999 (C5-0654/2000 - 2000/2167(DEC));
A5-0109/2001 av Rühle om ansvarsfrihet för den finansiella förvaltningen av de sjätte, sjunde och åttonde Europeiska utvecklingsfonderna för budgetåret 1999 (KOM(2000) 357 - C5-0257/2000 - 2000/2164(DEC)).
Fru Theato har ordet för en ordningsfråga.

Theato
Herr talman! Jag undrar vem som företräder rådets svenska ordförandeskap här i dag med anledning av denna viktiga debatt. Kan ni namnge någon? I går beklagade nämligen ansvarige statssekreterare Malmberg att han tyvärr inte skulle kunna vara med. Det beklagar jag ännu mer, för man debatterar förmodligen den nationella budgeten i Sverige, och därför är han inte här. Vill ni vara vänlig och tala om för oss vem från rådets ordförandeskap som företräder honom och deltar i dagens debatt på politisk nivå? Tack för det!
(Applåder)

Talmannen
Fru Theato! Ni är som alltid välinformerad. Och eftersom ni är välinformerad ser ni hur uppenbar rådets frånvaro är. Jag kommer inte heller att kritisera rådet. Det kommer att förklara anledningen för oss vid lämpligt tillfälle. Vi noterar denna frånvaro.
Fru Theato har åter ordet för ytterligare en ordningsfråga. Jag hoppas att det är den sista, fru Theato.

Theato
Herr talman! Jag tackar för ert tålamod och ber att det införs i protokollet att parlamentet beklagar att rådets ordförandeskap inte deltar i denna viktiga debatt!
(Applåder)

Talmannen
Ert inlägg kommer att noteras i sammanträdesprotokollet.
Fru Stauner har ordet.

Stauner
Herr talman, kära kolleger! Mitt betänkande skall sätta punkt för förfarandet om beviljande av ansvarsfrihet för 1998. Det som uppnåddes genom uppskjutandet av beviljandet av ansvarsfrihet för 1998 i april 2000 och genom beviljandet i juli 2000 lämnar mycket i övrigt att önska.
Jag vill bara ta upp tre frågor som ger särskild anledning till oro. År 1998 vägrade revisionsrätten för femte gången i följd att avge en positiv revisionsförklaring, det vill säga gå i god för kommissionens noggranna och sparsamma hantering av de europeiska skattebetalarnas pengar. Parlamentet gjorde därför alldeles rätt i att tvinga kommissionen att uppnå en positiv revisionsförklaring senast för budgetåret 2003.
Tyvärr har kommissionen hittills underlåtit att anta konkreta, mätbara åtgärder på vägen. Det räcker inte med det allmänna reformprogram som kommissionen ständigt framhäver i det sammanhanget. Därför frågar jag kommissionen: Är inte en noggrann hantering av de europeiska skattebetalarnas medel en fråga som bör vara kommissionens främsta prioritering? Eller har kommissionen år 2003 tänkt fira tioårsjubileum för vägrandet av en positiv revisionsförklaring? Vi bedömer kommissionen utifrån dess handlingar och inte dess ord. Därför välkomnar jag de frister som vi nu fastslår i betänkandet för att ni skall uppnå målet. I synnerhet Fléchard-fallet har tydligt visat att den oberoende styrekonomen är avgörande för om ett bedrägerifall blir känt eller ej. Denna oberoende styrekonom vill ni nu avskaffa och som en del av reformprogrammet underställa respektive ansvarig generaldirektör. Det kan vi under inga omständigheter acceptera! Följden av detta skulle garanterat bli en anmärkningsvärd sänkning av felkvoten, men inte för att inga fel eller bedrägerier förekommer utan för att generaldirektörerna som var ansvariga för att ge order skulle se till att sådana saker inte ens kom fram.
Införandet av en oberoende disciplinnämnd med förmåga att driva ett rättvist och neutralt disciplinärt förfarande med motsvarande ansvarspåföljder för de ansvariga tjänstemännen är också ett gammalt krav från parlamentet som kommissionen inte har hörsammat. Lika lite har kommissionen på allvar försökt införa ett europeiskt åklagarämbete som följer upp bedrägerier.
Vad gäller parlamentsledamöternas tillgång till information och dokument riktar jag följande fråga till kommissionen: Hur skall vi kunna kontrollera om ni förvägrar oss information och dokument? Denna kommissionen talade i början av sin mandatperiod storslaget om insyn och öppenhet. Jag fick själv under förfarandet om beviljande av ansvarsfrihet för 1998 uppleva hur stort avståndet är mellan krav och verklighet. Inte heller under förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet för 1999 skedde någon nämnvärd förbättring. En snabb blick på bilaga I och II i Blaks betänkande visar att föredraganden har erhållit 22 revisionsberättelser medan så många som 11 revisionsberättelser inte har översänts! Dessa siffror talar för sig själv, anser jag.
Den bristande tillgången på information påverkar ramavtalet mellan kommissionen och parlamentet på ett ödesdigert sätt. Det antogs som ni vet här i plenum i juli 2000 utan att vi hade möjlighet att diskutera det. Detta ramavtal driver in en kil mellan ledamöterna och skapar ett andraklassens parlament. Det främjar en politik med divide et impera - söndra och härska. Det kan vi lika lite godta som den bristande tillgången till de allmänna dokumenten.
Jag kan också påminna om att vi i Morgans betänkande i december i fjol beslutade att i framtiden skjuta upp beviljandet av ansvarsfrihet om inte alla dokument från kommissionen som krävs inte föreligger. Den situationen har uppstått snabbare än många räknade med.
Vad Fléchard-fallet beträffar vill jag än en gång tydligt påpeka: Kommissionen kan inte smita undan det faktum att förfarandet den gången var orättvist och att allt måste göras i framtiden för att hindra sådana rättsstridiga beslut. Ni som ansvarig kommissionsledamot, fru Schreyer, har möjlighet att göra ett sådant uttalande. Var snäll och utnyttja tillfället att göra det i dag! Jag vill tydligt påpeka: Mitt beslut om beviljande av ansvarsfrihet kommer att påverkas av det ni säger i dag.

Blak
. (DA) Herr talman! Det är första gången på många år som beviljandet av ansvarsfriheten - otroligt nog - förmodligen kommer att ske enligt tidsplanen. Det kommer därför att vara ett stort ögonblick, både för parlamentet och kommissionen, när vi i morgon genomför omröstningen. Har kommissionen då levt upp till förväntningarna? Kanske inte helt och hållet ännu, men jag tror att det rent allmänt har skett en attitydförändring inom kommissionen. Det gick en chockvåg genom systemet när Santer-kommissionen inte beviljades ansvarsfrihet 1999. Kommissionen har nu förstått att det finns ett faktiskt hot. Parlamentet kan och kommer att använda ansvarsfriheten till att avsätta kommissionen, om den inte motsvarar förväntningarna.
Det finns enskilda ledamöter som kommer att vägra att bevilja ansvarsfrihet i år. Jag anser att detta är ett mycket stort misstag. Vi skall bara göra detta i speciella situationer, när vi har verkligt bra argument. Om vi gör det varje år, har ju hotet inget värde. Vi skall samarbeta med alla de krafter som vill göra det europeiska samarbetet effektivare och öppnare. Det tror jag att de flesta här i parlamentet vill. Jag har därför samarbetat med alla de politiska grupper som finns företrädda i utskottet. Detta har helt klart förbättrat betänkandet. Det har också förbättrat stämningen i utskottet. Den nya kommissionen har inlett en omfattande reformering. Kinnock har lovat oss världens bästa förvaltning. Nu skall vi se om dessa vackra ord kan bli verklighet.
Jag har utarbetat ett betänkande som är mycket kritiskt, men konstruktivt. I detta tar jag hänsyn till att kommissionen håller på att genomföra en omfattande reform, men jag pekar också på känsliga punkter. Under 1999 var det helt enkelt inte ordning och reda. Man hade inte överblick över de interna och externa revisionsrapporterna, och det var också oordning i arkiven. Vi får hoppas att reformen kan råda bot på detta. Jag har formulerat en plan på tio punkter, som i det stora hela bygger på reformandan, men som på några områden är mer långtgående. Jag gläder mig över kommissionens reaktion på mina förslag. Vi har fått mycket information i år. Vi hade kunnat önska oss en mer omfattande och snabbare information, men många av förseningarna beror på ramavtalet. Enligt mina erfarenheter är detta rena smörjan. Det används till att hålla inne handlingar och att sekretessbelägga handlingar. Det är nämligen kommissionen som har sista ordet när det gäller att besluta om ett dokument innehåller förtroliga uppgifter eller inte. Jag har tagit hänsyn till ramavtalet, eftersom det gäller för tillfället, men jag menar att det bör revideras. Jag tycker att vi skall arbeta för att få det omförhandlat.
En av de största riskerna med avtalet, är att vanliga utskottsledamöter reduceras till andra klassens ledamöter. Det är mycket information som bara utlämnas till föredraganden och ordföranden i utskottet, och det ger inte skattebetalarna optimal garanti för att inget hemlighålls eller sopas in under mattan, där det aldrig upptäcks. Men parlamentet måste också absolut "rannsaka sitt eget innersta". Varför har vi ännu inte upprättat ett säkert arkiv, där ledamöterna kan komma och läsa sekretessbelagda handlingar under ordnade förhållanden? Vi måste därför se till att kommissionen får förtroende för oss. Det gläder mig att kommissionen haft förtroende för mig i egenskap av föredragande. Vi har fått mer information än någonsin tidigare i samband med förfarandet om beviljande av ansvarsfrihet, och det vill jag gärna berömma kommissionen för. Kommissionen har varit intresserad av att förfarandet håller sig inom de bestämda tidsramarna, det har vi märkt. Vi är några ledamöter som bara kan bekräfta det.
I det stora hela har kommissionen sett mycket seriöst på förfarandet om beviljande av ansvarsfrihet i år. Det är första gången det har funnits så många kommissionärer närvarande i utskottet. Vi har haft så mycket som tolv kommissionärer i utskottet. Det visar att den nya kommissionen har intresse av och respekt för detta förfarande. Jag håller emellertid inte helt med kommissionen när det gäller vad parlamentets beviljande av ansvarsfrihet skall bygga på. Kommissionen anser att förfarandet i grunden skall bygga på revisionsrättens skilda rapporter, och det håller jag inte helt med om. Parlamentet skall inte vara en detektivbyrå. Vi skall i första hand fokusera på strukturella problem, men vi skall ha samma tillgång till information som revisionsrätten. Parlamentet skall bevilja kommissionen ansvarsfrihet, och det är därför vi i första hand skall hålla kommissionen ansvarig.
Kommissionen existerar emellertid i ett komplext samspel med rådet, parlamentet, revisionsrätten, OLAF och medlemsstaterna. Jag har därför ett syfte med att behandla alla institutioner i mitt betänkande. Både rådet och parlamentet anger ramarna för kommissionens arbete. Jordbrukspolitiken är ett bra exempel. Kommissionen har kämpat hårt för att reformera jordbrukspolitiken. Gång på gång har man lagt fram förslag som skall motarbeta oegentligheter, bedrägeri och överpriser, och gång på gång har dessa röstats ned av parlamentet och rådet. Det finns tyvärr många exempel, t.ex. inom områdena för lin, mjölk och smör. Rådet har varje år gett kommissionen godkänt i samband med dess förfarande för beviljande av ansvarsfrihet, så jag blev nyfiken. Vad diskuterar man egentligen bakom de stängda dörrarna i rådet? Jag skickade ett brev till det svenska ordförandeskapet och bad om tillstånd att få närvara vid Ekofin-rådets sammanträde, under vilket man beviljar ansvarsfrihet. Jag blev mycket besviken över svenskarna, som brukar skryta med sin öppenhet. De avslog min begäran, men å andra sidan blev jag mycket imponerad över att få svaret på samtliga elva gemenskapsspråk. Jag har fler saker att säga, men jag återkommer till detta vid slutet av förhandlingarna.
(Applåder)

Folias
Herr talman, fru kommissionär, värderade kolleger! Jag vill utrycka min tillfredsställelse över att mitt betänkande om parlamentets beviljande av ansvarsfrihet för genomförandet av budgeten för budgetåret 1999 antagits enhälligt av vårt utskott och dessutom att det i dag kommer upp till debatt och beslut i plenum utan något ändringsförslag. Enligt vad jag har hört är detta något som inte har skett på flera år. Jag hoppas att detta även i fortsättningen kan bli det normala förfarandet.
I samarbete med alla andra har jag försökt åstadkomma ett konstruktivt betänkande och har därför haft två utgångspunkter. Den kvantitativa och den kvalitativa. På det kvantitativa planet har jag använt mig av den klassiska metoden att kontrollera genomförandet av budgeten. Jag har konstaterat förhållanden som varit tillfredsställande och angenäma. Jag har konstaterat att kostnaden för förflyttningarna mellan Luxemburg och Bryssel tenderar att minska, den minskar hela tiden. Jag har sett att man otvivelaktigt har skärpt kontrollerna av att arbetstagarna bosätter sig på den plats dit de har sänts för att bosätta sig. Jag ser en successiv ökning av antalet kontrakt med öppet anbudsförfarande, något som är positivt och som jag hoppas kommer att ske i än snabbare takt hädanefter. Registreringen av kapital och förmögenhet förefaller gå framåt, låt vara med viss försening. Vad som däremot inte alls är trevligt och som påpekas i betänkandet är att denna byggnad, där vi har arbetat i ungefär ett och ett halvt år, fortfarande inte har fått något pris åsatt. Vi vet fortfarande inte hur det ligger till, hur mycket det är värt och hur mycket det kostar, och det vore bra, om alla berörda parter tänker på det.
Beträffande den kvalitativa aspekten har jag sett att det finns en stor budget som hanteras av parlamentet. Men vad är det som kommer ut, vad är det som produceras, vilken bild av parlamentet får allmänheten, vilken bild av hur ett så stort och så viktigt organ fungerar? Ni vet hur tröttsamt det är att bara läsa kritiska kommentarer och artiklar i tidningarna, när det är en så stor och viktig verksamhet som bedrivs i detta hus. Just därför försöker jag i betänkandet lämna mitt bidrag till ökad öppenhet, till större erkänsla och förståelse för vad som sker och vad som produceras i detta demokratins hus.
Vad jag vill är att vi skall kunna räkna med Europaparlamentets bidrag till Europeiska gemenskapernas lagstiftningsverksamhet. Jag vill att vi hädanefter skall dra nytta av åsikterna hos de besöksgrupper som kommer till parlamentet. Eftersom vi har ett stort anslag, för att dessa medborgare skall kunna besöka parlamentet och lära känna det, är det bra om vi vet hur de uppfattar parlamentet, så att de kan vägleda oss i en bättre riktning. Jag vill höja effektiviteten hos de informationskontor vi har i de femton medlemsländernas olika huvudstäder. Vi arbetar alltså på detta. Jag vill också att det skall finnas ett fortlöpande samarbete mellan parlamentets tjänster och medlemmarna i budgetkontrollutskottet, för att vi skall kunna förverkliga vad vi röstar och beslutar om.
Ett förslag till beslut är därför att man inrättar en permanent kommitté, som skall bestå av föredraganden av betänkandet om ansvarsfrihet från parlamentets sida och av tjänstemän vid parlamentet och följa utvecklingen och genomförandet av de åtgärder som föreslås och som vi skall rösta om här i morgon. På så sätt kommer frågan om ansvarsfrihet inte att vara något engångsförfarande utan en ständigt pågående, konstruktiv process.
Och avslutningsvis; vad jag vill är att de tjänstemän, teknokrater, vid Europaparlamentet som sysslar med ekonomiska frågor skall få fortlöpande utbildning, vidareutbildning och introduktion till nya tekniker för att nå bästa möjliga resultat. Avslutningsvis vill jag säga att jag tackar alla kolleger och alla dem som bidragit till utarbetandet av detta betänkande, för jag anser att man har gjort ett mycket gott arbete, och jag skulle vilja att det ledde till efterföljd på alla nivåer.
(Applåder)

Van der Laan
. (NL) Herr talman! Det låga valdeltagandet skulle kunna ge intryck av att parlamentet inte har så mycket att säga till om. Inget är mindre sant och det visas återigen tydligt i den årliga debatten om ansvarsfrihet.
Santerkommissionens avgång var en vändpunkt i den finansiella förvaltningen av unionen. Medan rådet fortfarande blint beviljade samma Santerkommission ansvarsfrihet så tog parlamentet dock sitt ansvar. Härigenom ökade inte endast ansvarsfrihetens politiska betydelse utan samtidigt skedde en helomvändning från en bokföringsmässig hantering till en hantering som är mer inriktad på innehåll och effektivitet.
De folkvalda får inte bara kontrollera att alla kvitton är inlämnade utan även om skattepengarna använts på ett nyttigt sätt och om resultat har uppnåtts. I detta bistås vi av Europeiska revisionsrätten. Budgetkontrollutskottet tycker dock att kontrollen kan bli mycket effektivare. Dessutom borde revisionsrätten verkligen börja med en konsekvent naming and shaming, alltså offentligt binda fast medlemsstater som begår felaktigheter vid skampålen.
Dessutom vill vi att felprocenten på nationell och sektoriell nivå blir tydligt kvantifierade för att ge en bättre insyn i hur medlen anslås. Om det inte lyckas i år så måste revisionsrätten i varje fall göra åtskillnad mellan stora och små fel genom att införa en så kallad Richterskala för fel. Vidare måste revisionsrätten inse att den själv inte står över lagen. Den måste sluta motsätta sig en riktig granskning av sig själv och den måste offentliggöra sina ekonomiska intressen på Internet.
Tyvärr måste vi ständigt konstatera att européer från öst till väst och från norr till söder knappast har något förtroende för Europeiska unionens bokföring. Det är en viktig skyldighet för var och en som är inblandad i kontrollen av EU:s utgifter att vinna tillbaka de europeiska medborgarnas förtroende. Det förtroendet är en förutsättning för att den europeiska integrationen skall bli en politisk framgång och det förtroendet kan endast vinnas tillbaka om vi kräver maximal öppenhet. Européerna vill vara säkra på att deras pengar används på ett optimalt sätt och att, i de fall det inte är fallet, berörda organisationer och medlemsstater verkligen får står till svars för detta.
Det finns en institution till som tror sig stå utanför Europaparlamentets kontrollerande grepp och det är inte den minsta, nämligen ministerrådet, vilket inte ansåg det nödvändigt att infinna sig här i dag heller. Genom ett så kallat "gentlemen's agreement", har parlamentet och rådet kommit överens om att inte granska varandras utgifter. Om du inte kontrollerar mig så skall jag inte göra någon kritisk granskning av dig. Det är självklart att det inte bidrar till att återvinna förtroendet. Så länge det rörde sig om rent administrativa utgifter så gick det kanske att försvara på något sätt.
Nu ser vi emellertid att rådet tar på sig allt mer verksamhetsansvar. Det undergräver inte bara kommissionens ställning utan undergår inte heller särskilt mycket demokratisk kontroll. Av den anledningen har budgetkontrollutskottet dragit slutsatsen att avtalet måste ifrågasättas. Revisionsrätten måste redovisa rådets utgifter på samma sätt som vid andra institutioner. Det smygande sätt på vilket rådet tar till sig makt utan att redogöra för detta, är i strid mot alla demokratiska grundprinciper.
Budgeträttigheten och behörigheten för budgetkontroll har alltid varit starka vapen för parlamentet när det gällt att täta diverse demokratiska läckor. Vi är skyldiga våra väljare att, i möjligaste mån, utöva en demokratisk kontroll. Den här typen av kontroll behövs verkligen, särskilt hos rådet där den demokratiska läckan är störst och bara riskerar att bli ännu större. Det här är därför ett viktigt val som signal från parlamentet till andra institutioner.
När det gäller kommittéer och byråer kan jag fatta mig kort. Europa håller fortfarande på att byggas upp och genomgår, liksom alla dynamiska processer, förändringar. Därför är det inte mer än logiskt att då och då göra en kritisk genomlysning av de olika strukturerna med tanke på alla förändringar. Alla EU-institutioner måste fortsätta bevisa sitt mervärde. De måste redovisa att den europeiska skattebetalarens pengar används på ett bra sätt. Hur påverkar de lagstiftningen? Fungerar de verkligen effektivt? Det är naturligtvis tråkigt att beviljandet av ansvarsfrihet för Ekonomiska och sociala kommittén skjutits upp för fjärde gången i rad på grund av mygel med flygbiljetter som inte existerar. Nu måste vi verkligen avsluta det här kapitlet.
Då återstår för mig endast att gratulera de många kolleger som sysslat med beviljandet av ansvarsfrihet till deras betänkanden. Budgetkontrollutskottet har till den allra största delen uppfört sig tillbakahållet och klokt genom att bevilja ansvarsfrihet för kommissionen, men på mycket stränga villkor. Vi pressar även på för att reformer skall införas här i parlamentet. Det är endast om vi ålägger oss själva samma stränga krav som vi kräver av andra institutioner som vi kan fortsätta vara en trovärdig reformmotor.

Seppänen
. (FI) Herr talman! Europeiska kol- och stålgemenskapen håller på att avvecklas. Enligt beslut som tagits tidigare upphör den med sin verksamhet i juni 2002. Man har förberett sig för verksamhetsnedläggningen, och EKSG har inte under de senaste åren längre drivit in några avgifter av skattekaraktär från företagen i kol- och stålbranschen, för att finansiera sin verksamhet.
Under det senaste årtiondet påminde EKSG:s verksamhet mest om bankverksamhet. Man tog upp lån som man delade ut som krediter för att främja utvecklingen inom kol- och stålbranschen. Låntagarna fick av dessa krediter ett slags räntesubvention, vars betydelse för branschens utveckling inte får överskattas. Räntestödets betydelse har inte undersökts, men den torde vara så liten att det är fullt motiverat att upphöra med EKSG:s verksamhet. År 1999 beviljades inga nya krediter och EKSG:s verksamhet utgjordes huvudsakligen av indrivning av krediterna, återbetalning av de krediter man tagit själv samt förvaltning av överskottsmedel.
Kommissionen har varit ansvarig för EKSG:s verksamhet. Under de senaste åren har man förberett sig på att verksamheterna skall upphöra i juni 2002. Då har EKSG ännu utestående fordringar i form av de krediter man har beviljat, men de egna skulderna borde då redan vara återbetalda. Efter återbetalningen av krediterna beräknar man att EKSG har återstående överskottsmedel på över en miljard euro, vilka överförs från EKSG:s egen balansräkning till EU:s gemensamma balansräkning. Av dem bildar man, enligt tidigare beslut, en forskningsfond som förvaltas av kommissionen. Ur forskningsfonden beviljar man stöd för verksamhet som har anknytning till EKSG:s huvudbranscher. Det torde inte råda brist på forskningsteman.
Enligt utskottet vore det även skäl att undersöka hur vissa medlemsstaters subventioner till kolindustrin påverkar konkurrenssituationen mellan olika energiformer. Budgetkontrollutskottets viktigaste iakttagelse beträffande 1999 års räkenskaper är att man inte kunde bedöma effektiviteten i kommissionens verksamhet när det gällde förvaltningen av EKSG:s medel. När man bedömer effektiviteten i förvaltningen av EKSG, som fungerade som en bank, måste man känna till den verkliga avkastningen på penningplaceringen samt hur stora förvaltningskostnaderna för uppnåendet av avkastningen var. Nu har denna information inte varit tillgänglig. ett löfte av kommissionen om att kommissionen skall producera sådan information för år 2000, varefter det är möjligt att jämföra den avkastning på placeringsmedlen som kommissionen fått på marknaden med eventuell avkastning från annat håll.
Av EKSG:s tillgångar har under årtiondenas lopp även beviljats lån åt EU:s tjänstemän. Denna kreditstock överförs då EKSG-fördraget upphör till EU:s balansräkning och handhas av kommissionen. Efter det står EU:s anställda i skuld till EU. Det är inte ändamålsenligt att EU fungerar som bank för sina anställdas bostadskrediter. Enligt utskottets mening bör dessa krediter överflyttas till bankerna. Utskottet delger kommissionen sin uppfattning för övervägning i samband med beviljandet av ansvarsfrihet. Frågan återupptas under de närmaste åren i samband med beviljandet av ansvarsfrihet. EU kan inte fungera som bostadskreditbank för personalen.
I samband med beviljandet av ansvarsfrihet bedömer man sålunda kommissionens verksamhet även ur förvaltningsrationaliseringssynvinkel. De smärre oregelmässigheter från tidigare år som upptäckts i EKSG:s bokföring har korrigerats efter år 1999, och utskottet har inget att anmärka beträffande det egentliga beviljandet av ansvarsfrihet.

Rühle
Herr talman! Jag vill ansluta mig till det Theato har sagt. Jag ser det också som ett enormt problem att inte rådet är närvarande under den här debatten. När man läser rådets rapport om beviljande av ansvarsfrihet får man verkligen intrycket att rådet på många områden inte har någon aning om vad det skriver om. När det gäller utvecklingsfonderna till exempel verkar det som att rådet har framfört de åsikter som det framförde redan för flera år sedan, i stället för att verkligen ta tag i frågan. Det betraktar jag som en skandal, i synnerhet eftersom rådet just på det området bär ansvaret för de problem som förekommer. Det finns fortfarande olösta ansvarighetskonflikter mellan medlemsstaterna och kommissionen. Här förväntar jag mig att rådet skall visa större ansvarsmedvetenhet och ta ett större ansvar.
Parlamentet försöker vid beviljandet av ansvarsfrihet att göra en noggrann avvägning mellan de kontrollutgifter som omedelbart krävs och det som är lika viktigt, nämligen att undvika att förtroendet för de europeiska institutionerna minskar ytterligare. Jag har därför som föredragande för utvecklingsfonderna länge funderat över om jag verkligen kan förespråka ett uppskjutande av beviljandet av ansvarsfrihet. Men nu har jag fattat ett beslut och jag har budgetkontrollutskottets fulla godkännande.
Jag vill emellertid än en gång poängtera att vi inte vägrar bevilja ansvarsfrihet, så som en tidning skrev i dag till exempel, utan vi skjuter upp ansvarsfriheten. Anledningen till att vi vill skjuta upp ansvarsfriheten är att vi anser att kommissionen är inne på rätt väg, men att det fortfarande krävs vissa påtryckningar för att den skall följa den vägen på ett tillfredsställande sätt. Det rör sig alltså inte om ett misstroende gentemot den ansvarige kommissionären, utan vi vill därmed tydligt visa att den handlingsplan som han utarbetade tillsammans med parlamentet för ett år sedan vid beviljandet av ansvarsfrihet för 1998, är den rätta lösningen på de problem som föreligger, men att vi som ansvarigt utskott och parlament vill ta med de första resultaten av denna handlingsplan i vårt beviljande av ansvarsfrihet. Eftersom de första resultaten inte kommer förrän i månadsskiftet april-maj föreslår vi ett uppskjutande av ansvarsfriheten till dess.
Vi ser det också som nödvändigt, eftersom många förbättringar fortfarande måste göras beträffande utvecklingsfonderna respektive förvaltningen av utvecklingsfonderna, vad gäller revision och samarbetet med medlemsstaterna. Jag vill passa på och än en gång tacka för det fina samarbetet med Europeiska revisionsrätten som har varit mycket hjälpsam i sin bedömning av utvecklingsfondernas förvaltning. Jag vill påpeka att den positiva revisionsförklaringen i revisionsrättens rapport bör ses som relativ, eftersom även revisionsrätten på muntliga och skriftliga frågor har svarat att de givetvis har problem och inte kan undersöka 77 länder och 250 projekt, att de i det avseendet är hänvisade till samarbetet med de stater som får bistånd, och att mycket återstår att göra här. För det första måste delegationerna stärkas på plats, för det andra måste även förvaltningsstrukturerna i länderna stärkas, det måste finnas gemensamma projekt i vilka de ansvariga från dessa stater även kan agera som sakkunniga inför revisionsrätten i Europa, liksom utbytesprojekt mellan de ansvariga i förvaltningsstrukturen i AVS-staterna och revisionsrätten. Vi behöver omgående en förbättring av förvaltningsstrukturen för att de kommande uppgifterna på utvecklingshjälpens område skall kunna uppfyllas.
Även jag begär dock att ansvarsfriheten skjuts upp - och det vill jag poängtera - eftersom det just på mitt område har brustit i insyn. Kommissionären har på mitt område i olika frågor agerat mycket långsamt och nervöst och jag som föredragande har fått informationen för sent, när det är för sent att lämna in förslag, eller inte fått den alls. Jag tror inte att det tjänar något till att hänvisa medarbetarna till ramavtalet med parlamentet för att skapa förtroende från föredragandens sida så att ett konstruktivt samarbete kan uppstå. Där måste kommissionen i framtiden skapa större insyn och agera självständigt och visa större förtroende för parlamentet, så att vi tillsammans kan avsluta beviljandet av ansvarsfrihet på ett tillfredsställande sätt.
Jag vill åter poängtera att mycket måste förbättras på utvecklingsfondernas område. Kommissionär har en svår uppgift framför sig. Det finns fortfarande gamla åtaganden kvar som han har ärvt från den tidigare kommissionen. Det finns olämpliga förvaltningsstrukturer och underbemanning på personalsidan. I länderna i fråga är det problem med krig och kriser - allt detta tar vi hänsyn till. Vi är också fullt beredda att medge att det är svårare att hantera kontrollfrågorna på det här området. Kontrollen i ett utvecklingsland måste ske med hänsyn till att utvecklingsbiståndet alltid är föremål för korruption och att man måste ta ställning till hur man skall agera i just dessa länder.
Det innebär att vi är beredda att gå emot kommissionen och se de stora problemen. Vi vill ändå poängtera att EU och kommissionen, om de vill skapa förtroende hos folket för det så viktiga utvecklingsbiståndet, givetvis måste uppfylla sina skyldigheter även inom sin egen förvaltningsstruktur. Det bör påpekas att anhopningen av betalningsålägganden nu har antagit oroväckande proportioner.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, fru Rühle.
Eftersom det har blivit tid för omröstningen avbryter vi den gemensamma debatten. Den kommer att återupptas kl. 15.00 och då kommer kommissionär Schreyer att delta.

OMRÖSTNING
Rekommendation (A5-0085/2001) av Matikainen-Kallström för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets beslut om Europeiska gemenskapens anslutning till Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europas föreskrifter nr 13-H om typgodkännande av personbilars bromssystem (10143/2000 - KOM(1999) 660 - C5-0672/2000 - 1999/0263(AVC))

(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.) Betänkande (A5-0089/2001) av Medina Ortega för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 1911/91 om tillämpningen av gemenskapsrätten bestämmelser på Kanarieöarna (KOM(2001) 076 - C5-0076/2001 - 2001/0038(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0107/2001) av Ford för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets beslut om att genomföra en skriftväxling på Europeiska gemenskapens vägnar som redovisar samförståndet rörande Republiken Koreas anslutning till principerna för internationellt samarbete om aktiviteter för forskning och utveckling på området för intelligenta tillverkningssystem mellan Europeiska gemenskapen och Amerikas förenta stater, Japan, Australien, Kanada samt EFTA-länderna Norge och Schweiz (KOM(2000) 728 - C5-0697/2000 - 2000/0288(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0095/2001) av Roth-Behrendt för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring för sjunde gången av rådets direktiv 76/768/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosmetiska produkter (KOM(2000) 189 - C5-0244/2000 - 2000/0077(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0101/2001) av Haug för budgetutskottet om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 2223/96 i fråga om tillämpningen av ENS 95 för fastställande av medlemsstaternas betalningar till de momsbaserade egna medlen (KOM(2000) 583 - C5-0469/2000 - 2000/0241(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0110/2001) av Colom i Naval för budgetutskottet om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om anpassningen av budgetplanen till villkoren för genomförandet (framlagt av kommissionen för Europaparlamentet och rådet enligt punkterna 16-18 i det interinstitutionella avtalet av den 6 maj 1999) (KOM(2001) 149 - C5-0117/2001 - 2001/0075(ACI))
Colom i Naval (PSE), föredragande. Fru talman! Som jag sagt tidigare under debatten, vilket även utskottets ordförande Wynn tog upp i början av omröstningen, begär jag att detta betänkande återförvisas till budgetutskottet. Visserligen har avsevärda framsteg nåtts i förhandlingarna mellan kommissionen och rådet, men rådet har inte möjlighet att anta det för närvarande. Vi hinner fortfarande till plenum den 2-3 maj, och under tiden får budgetutskottet tid på sig att godkänna avtalet under sina sammanträden den 24 - 25 april. Möjligheterna till att nå ett avtal är så gott bekräftade, men först måste rådet bekräfta detta i kväll.

Talmannen
Finns det någon som vill tala emot detta förslag?
Eftersom så inte är fallet låter jag begäran om att skjuta upp omröstningen gå till omröstning.
(Parlamentet uttalade sig för ett uppskjutande av omröstningen.)
Betänkande (A5-0106/2001) av Katiforis för utskottet för ekonomi och valutafrågor om meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om översyn av direktivet om investeringstjänster (93/22/CEE) (KOM(2000) 729 - C5-0069/2001 - 2001/2039(COS)
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0105/2001) av Kauppi för utskottet för ekonomi och valutafrågor om kommissionens meddelande om tillämpningen av uppföranderegler enligt artikel 11 i direktivet om investeringstjänster (93/22/EEG) (KOM(2000) 722 - C5-0068/2001 - 2001/2038(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0092/2001) av Sacconi för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om kommissionens grönbok om miljöfrågor kring PVC (KOM(2000) 469 - C5-0633/2000 - 2000/2297(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0102/2001) av Costa Neves för budgetutskottet om riktlinjerna för budgetförfarandet för 2002, Avsnitt III - Kommissionen (2000/2324(BUD))
Före omröstningen om ändringsförslag 2

Walter
Fru talman! Vi har enligt en överenskommelse med föredraganden förbättrat vårt ändringsförslag i ett avseende. Det lyder som följer: "Hopes that true to the rules of social dialogue the Commission will continue to consult with the parties concerned." Ändringen består i ordet continue. Det är den enda ändringen och den har vi som sagt stämt av med föredraganden som även har godtagit denna.

Costa Neves
. (PT) - Fru talman, jag föreslår också att denna ändring, då den godkänns, behandlas som ett tillägg till punkt 7 och inte som en egen punkt.
(Kammaren godkände att detta muntliga ändringsförslag beaktades.)
Före omröstningen om ändringsförslag 13

Costa Neves
. (PT) - Fru talman, jag stöder denna ändring, men av tekniska skäl skulle jag vilja att man funderade över möjligheten att införa ett underavsnitt, vilket vi skulle kalla "Europeiska kol- och stålgemenskapen", så att texten blir mer sammanhängande.

Talmannen
Det är Turchi som står bakom ändringsförslaget och eftersom ingen har invändningar låter jag föredragandens härmed ändrade ändringsförslag 13 gå till omröstning.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0103/2001) av Buitenweg för budgetutskottet om riktlinjerna för avsnitt II, IV, V, VI, VII och VIII och om det preliminära förslaget till Europaparlamentets budgetberäkning (Avsnitt I) för budgetförfarandet för 2002: Avsnitt 1 - Europaparlamentet; Avsnitt II - Rådet; Avsnitt IV - Domstolen; Avsnitt V - Revisionsrätten; Avsnitt VI - Ekonomiska och sociala kommittén; Avsnitt VII - Regionkommittén och Avsnitt VIII - Ombudsmannen (2000/2325(BUD))
(Parlamentet antog resolutionen.)
RÖSTFÖRKLARINGAR- Betänkande (A5-0095/2001) av Roth-Behrendt

Fatuzzo
Fru talman! Redan i går redovisade jag huvuddelen av motiven till mitt beslut vid omröstningen om detta betänkande, men nu vill jag tillägga att vänsterns, de grönas och Roth-Behrendts förhoppningar och förväntningar enligt min åsikt är dömda att förbli just förhoppningar och förväntningar. Kvinnorna måste välja mellan smink och omsorg om djuren. Och här hyser jag inga tvivel: dessvärre tror jag att de föredrar smink för att se yngre ut. Låt mig rikta denna kammares uppmärksamhet på det faktum att i omröstningen om detta betänkande lade jag ner min röst, men pensionärerna har sagt till mig att de är beredda att avstå från all kosmetika om de nationella regeringarna och Europa bestämmer sig för att ta bort fem år från deras ålder på deras identitetskort och skriva att de föddes fem år senare och därmed göra dem fem år yngre utan att de behöver använda kosmetika.

McKenna
Fru talman! Till skillnad från den förre talaren anser jag inte att det här är en fråga som bör trivialiseras på detta sätt. Jag förvånades i går kväll av Fatuzzos anförande. Det här är en fråga som handlar om grymhet mot och omänskligt missbruk av djur. Det är ingenting att skratta åt. Vi bör inte skämta om dessa frågor. Detta är en ytterst viktig fråga. Det finns gott om skenhelighet i denna kammare. I går kväll använde vissa personer förevändningen att vi behöver ytterligare tester för att vara säkra på att vi inte skadar barn, att vi måste skydda dem. Det är ironiskt att samma personer röstade mot vårt ändringsförslag i utskottet som gällde det faktum att dofter ingår i spädbarnsprodukter. Om vi verkligen vill skydda barn, borde de människorna verkligen ha röstat för ett förbud mot användning av dofter i spädbarnsprodukter. De fyller ingen som helst funktion. De innebär också att spädbarn utsätts för onödiga risker.
Jag vill åter betona att detta inte är en trivial fråga. Den är ytterst allvarlig. Den stora allmänheten runtom i EU motsätter sig starkt att djur används för någonting som är fullständigt onödigt. Det rör sig om kosmetika - produkter som används för att stärka människors ego och som genererar enorma summor pengar för industrin. Vi bör verkligen ta hänsyn till djurens väl. Det är oförsvarligt att vi i det tjugoförsta århundradet använder sådana förhistoriska metoder.

Goodwill
Fru talman! Jag skulle bara helt kort vilja förklara varför jag stödde ändringsförslag 35, som skulle kunna beskrivas som ett "haveriändringsförslag". Avsikten med detta ändringsförslag var inte att haverera direktivet. Men eftersom de ändringar som parlamentet vill göra i direktivet är så genomgripande, skulle vi vilja sända det tillbaka till kommissionen, så att de kan skriva om det och i den nya versionen beakta förbudet mot saluföring och anlägga en mer realistisk syn på de alternativa testmetoder som kan finnas till hands, i vilka man inte använder djur. Jag skulle därför inte vilja att min röst och de röster som lagts av andra personer i min grupp som stödde ändringsförslaget skall misstolkas. Förenade kungariket har redan förbjudit djurtester. Vi skulle vilja se förbudet genomföras på ett realistiskt och praktiskt sätt.

García-Orcoyen Tormo
Vår grupp har beslutat att lägga ner våra röster i omröstningen på grundval av följande skäl:
För det första: vi har lagt fram ett ändringsförslag med förslag om att parlamentet skall förkasta kommissionens förslag, eftersom vi anser att nämnda förslag inte uppfyller parlamentets minimikrav. Det saknades 11 röster för att godkänna PPE:s ändringsförslag. Med tanke på vår ursprungliga ståndpunkt anser vi att det är följdriktigt att lägga ner våra röster i den slutliga omröstningen om texten.
För det andra: vår grupp anser det vara nödvändigt att avstå från att rösta eftersom våra två ändringsförslag om tidsfristerna såväl för saluföringsförbudet som för prövoperioden inte har godkänts. Eftersom vår grupp ställer sig positiv till att fastställa ett datum, såväl för förbud mot saluföring som för förbud mot djurförsök anser vid det vara passande att förlänga de tidsfrister som föreslås av föredraganden på ett sådant sätt att saluföringsförbudet infaller inom 10 år räknat från att granskningen har godkänts och att förbudet mot djurförsök flyttas fram två år i det fall man inte finner alternativa metoder för de beståndsdelar eller kombinationer av beståndsdelar skulle kunna orsaka allvarliga hud- eller ögonskador.

De Rossa
. (EN) Jag välkomnar Europaparlamentets antagande av den tyska Europaparlamentsledamoten Dagmar Roth-Berendts betänkande, i vilket hon efterlyser ett förbud mot tester på djur och införande av lämplig märkning, så att konsumenterna kan göra ett väl underbyggt val.
I en tid när människor kräver högre standarder från livsmedelsindustrin, fortsätter kosmetikaindustrin att saluföra produkter som innehåller ingredienser som kan vara skadliga.
Dagens debatt om ett betänkande om användningen av djurtester och ingredienser i kosmetika och toalettartiklar väcker oro om användningen av allergiframkallande ingredienser liksom av ämnen som används i kosmetika och som har kopplats samman med cancer och hormoniella störningar.
På samma gång som gemenskapens lagstiftningen föreskriver stränga gränsvärden för användningen av vissa kemikalier i kosmetika, garanterar inte det att användaren inte kommer att påverkas om han eller hon använder dem. Det är dags att på nytt undersöka all användning av kemikalier som man vet är eller misstänker vara skadliga. I Sverige och Japan råder det ett totalt förbud mot användning av formaldehyd, eftersom ämnet påstås vara cancerframkallande. Inom EU används det emellertid allmänt som konserveringsmedel i " familjeschampon" . Det räcker inte med att ämnet inte är förbjudet i resten av Europa; vi får inte ens veta att det ingår i de produkter som vi köper.
Utöver att förbjuda vissa ingredienser bör vi se till att kosmetika och toalettartiklar förses med bättre märkning, så att konsumenten kan göra ett väl underbyggt val.

Whitehead
. (EN) Vi vill utveckla skälen till att vi i dag har stött huvudprinciperna i Roth-Behrendts betänkande. Vi anser att det gör stor nytta genom att visa kommissionen och medlemsstaterna hur stor allmänhetens irritation är över dröjsmålen med att avveckla tester för kosmetikaprodukter på levande djur. Vi är säkra på att medlemsstaterna kommer att notera den empati som majoriteten här har uttryckt. Det är en röst för att förbjuda produkter som testats på djur när det finns alternativa tester, för att avveckla djurtester under en fyraårsperiod och för att införa ett saluföringsförbud en överenskommen tidsperiod därefter.
Vi hoppas att industrin i allmänhet kommer att fästa avseende vid dessa förslag. Det har några av deras ledande praktiker redan gjort. Vi har förstått att av huvudtesterna kan ungefär en tredjedel nu genomföras med alternativa metoder, är en tredjedel modifierade och väntar en tredjedel på faktisk lösning. Vi tror att vårt förslag kommer att skynda på den nödvändiga forskningen, om det tas på allvar. Industrin har allt att vinna på att använda sina ansenliga resurser till att främja alternativa tester i stället för att lägga dem på kostsamma förhalningskampanjer. På liknande sätt kommer företagens produkter att vinna - inte förlora - på att vara riktigt märkta, så att allmänheten varnas för möjliga allergener. Vi är övertygade om att resultatet av dagens omröstning i det långa loppet är bra för den europeiska kosmetikaindustrins sundhet och lönsamhet, liksom för den allmänhet som den tjänar.

Meijer
. (NL) I flera sekler har många människor endast betraktat djur som bruksföremål, vilka får pinas och misshandlas. Ett föremål för förströelse, för dragkraft, för näring eller för att göra försök på. Vi har med tiden blivit något mer kultiverade och djurvänligare men fortfarande inte om det är pengar med i spelet. I Europa används varje år 38 000 djur för att prova nya ingredienser och slutprodukter för kosmetikaindustrin och därefter dödas de systematiskt. Redan år 1993 fattade parlamentet beslut om förbud mot försäljning av kosmetika som testats på djur men under påtryckningar från industrin sköts införandet hela tiden upp. Nu vill Europeiska kommissionen försvaga det här handelsförbudet till ett förbud mot försök i de länder som ingår i Europeiska unionen, så att produkter får fortsätta säljas här, vilka provats på annat håll med hjälp av djurförsök. Om det sker så flyttas proven bara till andra länder. Finns det då inget som står över så låga produktionskostnader som möjligt, frihandel och WTO-regler? Baksidan av det är dåliga arbetsförhållanden, dåliga löner, ytterligare miljöförstörelse och ett ökat lidande bland djuren. Det börjar bli hög tid att stänga den europeiska marknaden för import av alla produkter som erhålls på oacceptabelt sätt. I min röstning har jag utgått från rekommendationerna från "Eurogroup for Animal Welfare".
Betänkande (A5-0101/2001) av Haug

Fatuzzo
Tillåt mig, fru talman, att svara McKenna att här är vi över sex hundra individer, ingen den andra lik, och över sex hundra hjärnor, ingen den andra lik, och att Fatuzzo aldrig är så seriös som när han skämtar, och aldrig så skämtsam som när han är seriös.
När det sedan gäller Haugs betänkande, som jag röstade för, så måste jag säga att det skulle vara bra om Europeiska unionen förfogade över större ekonomiska resurser. Den egna budgeten, den som vi har och som vi förfogar över, är alltför begränsad. Nationalstaterna måste bestämma sig för om de vill ha ett enat Europa eller om de inte vill ha det, och om de verkligen tycker det skulle vara bra, så måste man ge Europeiska unionen de resurser som krävs för att den skall fungera bra och korrekt.
Betänkande (A5-0106/2001) av Katiforis

Fatuzzo
Fru talman! Jag röstade för Katiforis utmärkta och viktiga betänkande om kommissionens meddelande om översyn av direktivet om investeringstjänster. Jag anser att vi bör fortsätta utarbeta gemenskapsregler för rörligheten för vår valuta och för investeringstjänster tills vi får en gemensam europeisk börs. Jag vet att denna börs inte existerar för tillfället, men vi har en europeisk valuta, en europeisk flagga, ett europeiskt parlament: låt oss gå vidare på den inslagna vägen och också skapa en europeisk börs som utan tvekan skulle få större betydelse än New Yorks Stock Exchange.
Betänkande (A5-0105/2001) av Kauppi

Fatuzzo
Fru talman! På den europeiska börs som jag vill se, vill jag också - och det är synd att detta förslag inte finns med i Piia-Noora Kauppis betänkande, som jag röstade för - att man skulle notera de europeiska statliga pensionsfonderna. Jag tror det skulle få stor betydelse för framtiden för dem som arbetar, att veta att de bidrag de betalar in för att få tillbaka när de, på ålderns höst, hoppas kunna leva utan att arbeta och lyfta sin pension, är bidrag och medel som investeras på ett klokt vis, investeras på en europeisk börs för en europeisk pension som är mycket bättre och mycket rejälare än de nationella pensionerna.

Bonde och Sandbæk
. (DA) Junirörelsen kommer inte att rösta för bestämmelser som innebär att tjänstemän får möjlighet att lagstifta i stället för folkvalda i öppna, kontrollerbara församlingar.
Betänkande (A5-0092/2001) av Sacconi

Fatuzzo
Fru talman! Jag röstade emot Sacconis betänkande om miljöfrågor kring PVC, frågor som även gäller avfallssortering. Låt mig i denna mycket viktiga parlamentariska församling återge vad ett antal pensionärer i Bergamo föreslog, eftersom de visste att jag skulle diskutera den viktiga frågan om avfallssortering. De sade: "Om de betalar mig dubbel pension skulle jag personligen, trots att jag är pensionär, gå från hus till hus i alla byar i Bergamo för att samla in allt sorterat avfall, även det avfall som innehåller PVC och allt annat. Jag skulle gärna bidra till denna återanvändning om jag bara kunde få en högre pension." Och härmed har jag framfört förslaget i denna kammare.

Oomen-Ruijten
Fru talman! Jag är mycket ledsen över det sätt på vilket det här parlamentet har uttalat sig om PVC-betänkandet. Varför är jag ledsen? Eftersom man röstat med mycket dålig sakkunskap. Får jag nämna ett par exempel? Det första exemplet är bekämpningen av PVC i byggnader. Fru talman! Om PVC till exempel hade använts på flygplatsen i Düsseldorf så skulle den byggnaden inte ha brunnit så häftigt. Det som framhålls här är alltså trams.
Fru talman! Samma sak gäller för ett antal kommentarer angående förbränning. Det är inte PVC utan särskilt grönsaks-, frukt- och trädgårdsavfall som står för klorföreningarna. Det som jag är särskilt besviken över är att där det skulle vara enkelt och snabbt att komma fram till regler genom självreglering - det går industrin gärna med på - så har majoriteten av parlamentet röstat emot det, särskilt den liberala gruppen, där jag var säker på att jag skulle få medhåll på den här punkten.
Fru talman! Det är ett dåligt resultat och jag håller fast vid det som kommissionen sade i går, nämligen att den inte skall lägga fram någon ytterligare lagstiftning utan bara ett meddelande.

Meijer
. (NL) Under största delen av mänsklighetens historia har vi tvingats tillverka våra bruksföremål av trä, metall och sten. Uppfinnandet av plast och utvecklandet av en kemisk industri verkade länge ge oanade möjligheter. Nu vet vi att diverse nya ämnen som till en början uppskattades av alla, till exempel asbest och polyvinylklorid, inte är bra. De negativa följderna visar sig först i efterhand. PVC börjar efter en viss tid avge klor och dessutom ftalater eller andra mjukgörande ämnen samt bly eller kadmium som använts för stabilisering. Redan vid produktionen och tillsättandet av ämnen frigörs gifter. Vid återanvändning frigörs giftiga ämnen igen och då uppstår en även kvalitativt dålig produkt. Vid förbränning frigörs klor och dioxin. Därför verkar en deponering av PVC-avfall vara den enda lösningen, men även då frigörs förorenande ämnen. Både Europeiska kommissionen och föredraganden utgår från frivilliga överenskommelser med näringslivet om att begränsa nackdelarna. Ett importförbud för PVC med en kvalitet som inte uppfyller dessa frivilliga överenskommelser vågar man sig inte på, eftersom det skulle kunna strida mot WTO-bestämmelser. Föredraganden yrkar helt riktigt på att begränsa användningen av PVC och på mer forskning om alternativ. Det stöder jag, men jag tror att de här förslagen är otillräckliga för att hitta en riktig lösning på problemet.
Betänkande (A5-0102/2001) av Costa Neves

Fatuzzo
Jag röstade för Costa Neves betänkande om riktlinjer för 2002 års budget för kommissionen. Fru talman! Jag skulle bli lycklig om Europeiska kommissionen kunde få mer pengar för sin egen budget. Men vad skulle kommissionen göra, enligt Fatuzzo, med dessa ytterligare medel som jag hoppas ställs till kommissionens förfogande under 2002? Jag skulle vilja att man skapade ett nytt direktorat, ett direktorat som enbart skulle ha till uppgift att genomföra studier och åtgärder i syfte att förbättra levnadsvillkoren för de gamla och pensionärerna i hela Europa och i de stater som snart kommer att bli medlemmar i Europeiska unionen. Det finns mycket att göra, att föreslå, att förverkliga i Europa, framför allt vad gäller medicinsk behandling, i sjukhus eller i hemmen, för de äldre, framför allt de äldre som inte klarar sig själva.

Berthu
. (FR) Betänkandena om de första riktlinjerna för de europeiska institutionernas budgetförfarande för 2002 förefaller ofullständiga, eller dunkla, på tre mycket viktiga punkter.
Jordbruket. Galna ko-krisen kommer att ge upphov till nya jordbruksutgifter som kommer att bli betungande, eftersom man med all rätt inte vill revidera hela den budgetplan som fastställdes 1999. Hur skall dessa två krav kunna förenas? Enligt betänkandena bör man anstränga sig för att finna pengar genom att göra en omstrukturering inom budgetrubrik 1 (jordbruk), vilket dock framstår som omöjligt med hänsyn till överenskomna åtaganden. Vi vill - vilket vi påpekade redan vid den senaste debatten om revideringen av budgeten för 2001 - att man överväger att låta budgetrubrik 2 (strukturåtgärder) ge ett större bidrag.
Utvidgningen. Riktlinjerna för budgetförfarandet för 2002 framstår som alltför blygsamma i fråga om kostnaden för utvidgningen. Konsekvenserna för jordbruket och strukturfonderna har ännu inte fastslagits, men kommer i sinom tid. Däremot måste de finansiella konsekvenserna för de europeiska institutionernas funktion utvärderas redan i dag. De bör ingå i en flerårig plan för kapacitetsuppbyggnad, som skulle inledas 2002.
Nicefördraget. Här och var görs politiska uttalanden om att Nicefördraget bör ratificeras av alla före årets slut. Och att protokollet om EKSG, som är en bilaga till fördraget, bör tillämpas från juli 2002. Vi är skeptiska till huruvida den tidsplanen kan följas, men eftersom man tycks ha åtagit sig detta bör riktlinjerna för budgetförfarandet för 2002 åtminstone innefatta en bedömning av vilka kostnader fördragets nya bestämmelser medför. Men något sådant ser vi inte. De aktuella utgifterna är trots allt inte försumbara, vare sig det handlar om (bland annat) den gemensamma stadgan för Europaparlamentets ledamöter, gemenskapsbudgetens finansiering av de så kallade "europeiska politiska partierna" eller det faktum att gemenskapen skall svara för de administrativa utgifter som hänger samman med snabbinsatsstyrkan, i och med tillämpningen av artikel 28.2 i FEU. Precis som vanligt kommer att man att låta medlemsstaterna ratificera nya bestämmelser, men akta sig noga för att redovisa kostnaderna för dem.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi har röstat emot riktlinjerna för budgetförfarandet som läggs fram i detta betänkande, liksom i de följande betänkandena. Detta är en nämligen en budget som är helt inriktad på att tillmötesgå finansgrupper, lobbygrupper inom industrin och jordbruket, och den syftar dessutom till att finansiera utrikespolitiken, som Europas storkapital anser vara värdefull för sina egna intressen.
Alla medlemsstater i unionen drar ned på de utgifter som har omfördelande effekter, genom att offra offentlig service, sjukhus, utbildning, transporter och drastiskt begränsa de sociala utgifterna för att bli en bättre vinstmaskin för de stora företagen.
Med subsidiaritet som täckmantel drivs denna tendens än längre i Europeiska unionens budget, genom att de sociala utgifterna minskas till en obetydlig andel. Detta är ett av uttrycken för unionens vägran att verka för en utjämning ovanifrån när det gäller social trygghet, sociala bidrag och löner i hela unionen.
Eftersom finansieringen av staterna och unionen hänger nära samman, vill vi åter hävda att vi är motståndare till alla slags budgetintäkter som väsentligen slår mot arbetarklasserna, såsom konsumtionsskatter (bl.a. momsen), och alla de utgifter som gynnar de stora företagen och den rika klassen (subventioner, stöd, skattegåvor).

Miranda
. (PT) Enligt den omarbetade finansiella planeringen kommer inte budgeten för 2002 att överstiga gränsen 1,1 procent av gemenskapens BNP, varför vi kan förvänta oss en ny restriktiv budget för nästa år.
Föredraganden nöjer sig för övrigt med denna omständighet, så pass mycket att han för nästa år ger hög prioritet åt verkställandenivån och utgifternas art, samtidigt som han hänvisar frågor om sysselsättning och sociala frågor eller hur utvidgningen och eurons omlopp påverkar budgeten till en fotnot.
Livsmedelssäkerheten har kommenterats - mot bakgrund av galna ko-sjukan och mul- och klövsjukan - och en långsiktig strategi rekommenderas, men man har varken gjort någon utvärdering av hur dessa kriser påverkar jordbruksutgifterna eller förutsett kompenserande åtgärder för jordbrukarna - som vi föreslog i förslaget om att skapa en specialfond för BSE-krisen - inte heller har man planerat nödvändiga ändringar av den gemensamma tulltaxans stöd eller fastställt en övre gräns för dem.
Under tiden och i fråga om en ny budgetering av strukturfonderna anser vi att den är brådskande och ett måste för att de budgeterade beloppen skall kunna användas ordentligt. Vi vill för övrigt i detta sammanhang påminna om att vi vägrade att ifrågasätta utgiftsmålen, efter 2001, i Agenda 2000.
Slutligen anser vi att det är särskilt oroande att föredraganden i sitt betänkande öppet beklagar sig över att besluten som rör budgetförordningen inte kommer att verkställas förrän efter kvalificerad majoritet år 2007 och "glömmer" då att om det inte skulle förhålla sig så, skulle landet då ha förlorat ett fundamentalt instrument - enhällighet - för fastställande av nästa budgetram, inklusive den del som rör strukturfonderna och Sammanhållningsfonden.

Sacrédeus
. I punkt 25 i resolutionen där det talas om e-learning (datorstödd utbildning) uppmanas kommissionen att "undersöka möjligheterna att ordna en lämplig rättslig ram för att komplettera medlemsstaternas åtgärder och förstärka dem med ett verkligt europeiskt mervärde".
Jag har röstat emot denna uppmaning, utifrån de svenska kristdemokraternas syn på och omsorg om den i Maastricht- och Amsterdamfördragen stadfästa subsidiaritetsprincipen, då det inte kan vara en uppgift för Europeiska unionen att lagstifta i frågor rörande utbildning, i detta fall e-learning.
Att motivera denna begäran om utvidgad lagstiftningskompetens för EU med ett "europeiskt mervärde" är ett traditionellt sätt att söka vinna förståelse för ytterligare makt och lagstiftningsfunktioner för EU, och en utveckling i centralistisk riktning. Det handlar icke desto mindre om ett argument som inte håller. EU:s uppdrag är istället att avgränsa sina uppgifter och att fokusera på sina kärnområden.
Betänkande (A5-0103/2001) av Buitenweg

Fatuzzo
Fru talman! Jag röstade även för Buitenwegs betänkande om det preliminära förslaget till Europaparlamentets budgetberäkning, fortfarande i samband med 2002 års budget, när det gäller parlamentets och dess organs olika verksamheter.
Jag röstade för detta betänkande, men jag tänkte samtidigt på något som jag alltid tänker på när jag befinner mig i detta parlament, framför allt när jag känner en viss dold kritik här och var - inte så mycket, om sanningen skall fram - mot det faktum att jag skulle ta upp parlamentets tid i onödan med dessa mina röstförklaringar. Jag tänker då på alla de diskussioner och omröstningar som vi deltar i - och som ni leder med den äran, fru talman - om betänkanden, yttranden, förslag från kommissionen, dvs. om alla åtgärder som inte är av lagstiftande karaktär. Jag anser att vi bör överlåta sådana diskussioner av mindre juridisk betydelse till de parlamentariska utskotten och inte ägna oss åt dem under parlamentets plenarsessioner.

Berthu
. (FR) Under diskussionen om riktlinjerna för budgetförfarandet för 2002 har vi fått höra somliga glädja sig åt att den europeiska budgeten inte kommer att bli särskilt belastad av införandet av den gemensamma valutan. Detta påpekande framstår något cyniskt för oss, eftersom den relativt höga kostnaden kommer att få betalas av små affärsidkare som knappast får några fördelar och som ingen kommer att stödja.
Många andra småföretag befinner sig för övrigt i samma situation. De stora företag som arbetar på Europanivå kommer tvärtom att gagnas av övergången till euron, direkt eller indirekt, de kommer således att kunna skriva av kostnaderna för den omorganisation och de investeringar som övergången medför. Men hur kommer de andra att göra?
Denna särskilda aspekt - man skulle också kunna hitta många andra aspekter med samma innebörd - visar i vilken utsträckning detta projekt redan från början var tänkt att lösa vissa av de stora företagens problem, men inte småföretagens.
Därför är det enligt vår mening brådskande att unionen - eller medlemsstaterna, genom att de delegerar uppgiften - ger ett direkt ekonomiskt stöd, åtminstone till småhandlarna. Det hör inte till vanligheten att de europeiska institutionerna och medlemsstaterna fattar kostsamma beslut som de låter andra betala för. Den konkreta övergången till euron, i form av mynt och sedlar, riskerar i sista hand att försvåras av samma personer som bestämde att vi skall övergå till euron.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.05 och återupptogs kl. 15.00.)

Ansvarsfrihet (fortsättning)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är fortsättning av den gemensamma debatten om sex betänkanden för budgetkontrollutskottet om ansvarsfrihet.

Schreyer
Herr talman, ärade ledamöter! Budgetförfarandet för ett budgetår inleds med ett fastställande av prioriteringarna - i morse diskuterade vi prioriteringarna för budgeten 2002 - och det slutar med Europaparlamentets beviljande av ansvarsfrihet som vi i dag diskuterar för budgeten 1999. Beslutet om ansvarsfrihet är för kommissionen och parlamentet ett avgörande ögonblick, eftersom det är då parlamentets demokratiska kontrollbefogenheter får full effekt.
Denna kontroll gäller många områden, för EU:s budget är omfångsrik - 1999 var det 84 miljarder euro - och framför allt omfattar den helt olika verksamhetsområden, alltifrån stöd till olivolja, nötter, mjölk till skolbarn och studentutbyte, till utvecklingen av bensinsnåla bilar och vidare till rymdforskning och information om euron, främjandet av utbildning för kvinnor i Afrika till ombyggnaden av fiskeflottan eller livsmedelsbistånd efter jordbävningar eller inbördeskrig.
Med tanke på det breda spektrum av de exempel som jag nu har räknat upp omfattar kontrollen av budgetförfarandet nästan hela kommissionens verksamhet. Blak, huvudföredragande för beviljandet av ansvarsfrihet, har inriktat sig på försöket till en omfattande kontroll av de olika politikområdena inom vilka offentliga medel utbetalas. Det var en tuff uppgift för alla inblandade. Det bevisar de utförliga frågeformulären, men i synnerhet det betänkande som föreligger.
Herr Blak, ni har rykte om er att vara en hård kritiker av bristfällig förvaltning. Jag kan efter dessa månaders samarbete bekräfta och intyga att ni lever upp till ert rykte. Samtidigt vill jag tacka för den balans och hederlighet ni har visat prov på liksom den tydliga metod ni har använt som har inneburit att på alla områden visa vad som fungerar bra och vad som fungerar dåligt och att ni i era beslut och metoder har propsat på en förbättring av gemenskapspolitiken.
Kommissionen kommer att vidta åtgärder till följd av de främsta resultaten av ert arbete. Som alla kockar vet är den rätta blandningen och den rätta temperaturen på kokplattan nyckeln till kulinarisk framgång. Utskottet har lagt ned många sammanträdestimmar under processen för beviljandet av ansvarsfrihet och framför allt fört många överläggningar med de ansvariga kommissionärerna. Jag vill också som företrädare för kommissionen tacka utskottet och utskottets ordförande Theato för det goda samarbetet.
Det är revisionsrättens årsrapport som det årliga förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet grundas på. För år 1999 gav revisionsrätten kommissionen en positiv revisionsförklaring på inkomstsidan, för åtagandebemyndigandena och förvaltningsutgifterna, men inte för övriga betalningstransaktioner, på samma sätt som de föregående åren. Utskottet och föredragandena har inte bara stött sig på revisionsrättens professionella insats i sina betänkanden utan även på information från kommissionen, på utförliga svar, på flera omfattande frågeformulär liksom sammanfattningarna i ett stort antal revisionsberättelser och på revisionsberättelserna i sig. Föredragande Blak har för sitt betänkande granskat över 60 dokument som översänts från kommissionen, sammanlagt över tusen sidor.
Ett av de viktiga dokumenten för hela förfarandet är kommissionens handlingsplan för beviljande av ansvarsfrihet. I denna beskriver kommissionen konkret vilka åtgärder den vidtar till följd av revisionsrättens kritik. Det är inga diffusa löften utan där anges rent konkret vad som görs och när. Det gäller även follow up-rapporten - sammanlagt 48 sidor - till Europaparlamentets beslut om ansvarsfriheten för budgeten 1998. I den tar man i detalj ställning till kraven i Stauners betänkande från föregående år. Åtgärder som grundar sig på detta presenteras och kan kontrolleras i efterhand.
Kommissionen inledde förra året tillsammans med parlamentet de arbeten som krävdes för att förverkliga handlingsplanen för Europeiska utvecklingsfonderna. Jag vill tacka föredragande Rühle för hennes arbete och för konstaterandet att beviljandet av ansvarsfrihet för Europeiska utvecklingsfonderna inte vägras utan skjuts upp. Förslaget om att skjuta upp ansvarsfriheten är givetvis lika beklagligt för kommissionen, eftersom kommissionen på eget initiativ har utvidgat undersökningen av det makroekonomiska stödet i Afrika till exempel, för att komma till botten med vissa problem på det området. Rühle har också medgett att vissa steg har tagits i rätt riktning. Förvaltningen av medel från Europeiska utvecklingsfonderna är säkert inte sämre än förvaltningen av det utvecklingspolitiska biståndet från EU:s budget. Hur som helst kan jag lova föredragande Rühle att kommissionen nu kommer att utnyttja tiden för att snabbt färdigställa de efterfrågade dokumenten och inleda de åtgärder som krävs.
Jag vill här även tacka föredragande van der Laan och föredragande Seppänen. EKSG-avtalet löper visserligen ut nästa år, men forskningsverksamheten kommer fortfarande att bedrivas. Därför är även kommentarerna om revisionsberättelserna av största vikt.
Mitt mål och kommissionens mål är att förbättra den finansiella förvaltningen, minska bedrägerierna, undvika fel, oavsett om det är rent formella fel eller fel som påverkar budgeten, liksom att höja effektiviteten och rationaliteten i användandet av de offentliga medlen. Det är mycket viktiga mål som kräver gemensamma ansträngningar för att kunna uppnås. Det gäller i synnerhet gemensamma ansträngningar från kommissionens och medlemsstaternas sida, för 83 procent av medlen från EU:s budget förvaltas av medlemsstaterna. Den första kontrollen åligger dem. Vi har nu även i Ekofin-rådet fört ingående diskussioner om medlemsstaternas uppgifter. Jag kan ännu inte påstå att jag är helt nöjd med medlemsstaternas gensvar på revisionsrättens rapport, men det finns åtminstone utförlig information om vad medlemsstaterna de senaste åren har gjort för att bekämpa bedrägerier.
Vissa av gemenskapspolitikens utgiftsområden som medlemsstaterna omsätter riskerar - som vi alla vet - att bli föremål för bedrägerier. Som exempel kan nämnas exportbidraget på jordbruksområdet. Här måste inte bara själva processen utan även kontrollmekanismerna ständigt granskas, för kontrollsystemen luckras inte bara upp - som man så fördomsfullt säger - i solen i söder, utan en laissez-faire-attityd vad kontrollsystemen beträffar kan även konstateras i många områden som sägs genomsyras av preussisk dygd. Här satsar kommissionen inte bara på egen revision utan även på medlemsstaternas penningpung, och med det syftar jag på instrumentet ekonomiska sanktioner, det vill säga minskade betalningar till medlemsstaterna. Det leder ibland - eller till och med ganska ofta - till långa konflikter, ibland även inför domstol. Det innebär inte att instrumentet misstänkliggörs, anser jag, utan så går det till i en rättsstat. Då är det emellertid viktigt att kommissionen även försöker genomdriva sin ståndpunkt med rättsliga medel.
Frågan om exportbidrag är ett annat exempel på att de rättsliga grunderna ibland är så detaljerade och specificerade att de nästan uppmuntrar till ett svekfullt agerande. Därför beslutades inom ramen för förvaltningsreformen att det i fortsättningen skall prövas om kommissionens förslag till förordning riskerar att bli föremål för bedrägerier. Här ber jag om ett förstärkt samarbete från parlamentets sida som lagstiftare och i synnerhet om stöd från budgetutskottet, för skärpta kontrollbestämmelser får inte alltid ett entusiastiskt mottagande av de ansvariga kommittéerna för att inte tala om de berörda länderna.
Ett samarbete med lagstiftaren är oumbärligt för en god finansiell förvaltning. Jag kan nämna ett högst aktuellt exempel på detta: I Stockholm har rådet beslutat - något som borde vara positivt, åtminstone enligt rådets uppfattning, att sjätte ramprogrammet för forskning skall antas i juni 2002 och påbörjas redan i januari 2003. Den tidsperioden är inte tillräckligt lång för att upphandlingen eller de förberedande åtgärderna skall kunna ske ordentligt. Om tidsplaneringen står fast begår vi medvetet de misstag som revisionsrätten och framför allt parlamentet har kritiserat i det senaste ramprogrammet och dessa bör enligt min uppfattning inte upprepas. Vi måste lära oss av våra misstag.
Exporten av smör från interventionslager som bistånd till dåvarande Sovjetunionen var det som gav upphov till Fléchard-fallet. Här rör det sig om beslut från den förrförra kommissionen under åren 1991-1994. Parlamentet har grundligt undersökt fallet. Revisionsrätten har analyserat fallet in i minsta detalj, UCLAF och OLAF har gjort diverse undersökningar och den nuvarande kommissionen har belyst fallet från alla håll och ställt all tillgänglig information till förfogande för er som myndighet för beviljande av ansvarsfrihet. Vi är alla överens om att det inte går att ändra den situation som den gången uppstod. Därför ställer ni som myndighet för beviljande av ansvarsfrihet den berättigade frågan: Vad skulle hända i dag om ett liknande fall uppstod?
Många bestämmelser har ändrats sedan 1994. Förordningen om förfarandet för avslut av räkenskaperna på jordbruksområdet har ändrats, organisationen på avdelningen för bokslut i de ansvariga generaldirektoraten har ändrats. 1995 antogs förordningen om skydd av de ekonomiska intressena, den så kallade Black List, det vill säga en svart lista infördes där medlemsstaterna skall sätta upp sådana företag som har agerat med stor vårdslöshet eller avsiktligen vållat ekonomiska nackdelar för EU. Blak uppmanar här till en förbättring av förfarandet med framställningen av denna Black List. Jag kan berätta att vi håller på att förbereda detta. Sedan inrättades - som en viktig åtgärd - OLAF som gemenskapens oberoende undersökningsmyndighet.
Viktiga ändringar för framtiden har inte bara inletts i och med förvaltningsreformen, utan även omarbetningen av budgetförordningen kommer att medföra tydligare bestämmelser, särskilt för krav på återbetalning. Sedan kommer återkraven endast helt eller delvis att kunna ställas om den ansvariga generaldirektören beslutar detta, och i synnerhet ett beslut om avstående måste motiveras. I tveksamma fall är det kommissionen som fattar beslut. Kommissionen har under debattens gång dessutom lovat parlamentet att den genom att tillämpa förvaltnings- och rättsprincipen om proportionalitet kommer att skapa tydliga, solida och genomblickbara riktlinjer.
Det var ett långt svar på frågan: Skulle kommissionen i dag hantera ett liknande fall på samma sätt? Det korta svaret lyder: nej! Den skulle i dag agera annorlunda i jämförbara fall.
Den tydliga målsättningen med kommissionens förvaltningsreform är att förbättra den finansiella förvaltningen. Därför har kontrollområdena i de enskilda generaldirektoraten stärkts, den interna revisionstjänsten har byggts upp, en central finanstjänst har utvecklats, det så kallade early warning-systemet har stärkts och organisationen för återkrav har stramats åt. Vi förbättrar utgiftsprogrammens förverkligande och stärker nätverket för kontroll och tvekar inte att utfärda ekonomiska sanktioner. Black List med tio punkter i betänkandet om reformen kommer att stödja oss i våra fortsatta åtgärder. Jag kan som företrädare för kommissionen lova att parlamentets beslut om beviljandet av ansvarsfrihet inom utsatt tid kommer att uppmuntra kommissionen att förverkliga reformerna och inte släppa efter på sina ambitioner.
(Applåder)

Laschet
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Kommissionär sade att denna budget rymmer ett brett spektrum.
Till detta breda spektrum för de europeiska medlen hör även utrikespolitiken. Europa är en stor aktör på den utrikespolitiska arenan, i synnerhet för civil krishantering, och utskottet vet att andra problem uppstår på dessa budgetposter än för medel som förvaltas av medlemsstaterna inom Europeiska unionen. Därför har utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik lagt tyngdvikten på att de beslut som parlamentet fattar också skall förverkligas. Det får inte vara så att miljarder euro inte utbetalas år för år för att tjänsterna, samarbetet med generaldirektoraten inte fungerar. Det är vår kritik i detta budgetförfarande.
Omstruktureringar har skett av den nya kommissionen. Europe Aid har väckts till liv och vi förväntar oss att de program som parlamentet antar i framtiden kommer att förverkligas snabbare. Samtidigt förväntar vi oss att kommissionen inte bygger upp en egen ny genomförandeorganisation utan drar nytta av kompetensen i medlemsstaterna som även de skall vara aktiva på området. Vi vill att den politiska styrningen av alla program skall ske i Europa, men vi vill även ha ett utflöde av de pengar som ställs till förfogande.
Om ett år kommer vi att bedöma er utifrån det ni har åstadkommit med alla de nya tjänster som har inrättats och i nästa budgetförfarande - även i förfarandet om beviljande av ansvarsfrihet - kommer den frågan säkert att vara av betydelse.

Deprez
. (FR) Herr talman! För utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor skulle jag först vilja visa vår uppskattning för det imponerande och enastående arbete som Blak har gjort, särskilt för det faktum att han har tagit vederbörlig hänsyn till det arbete som föredragandena i enskilda utskott har gjort.
När det gäller området för rättsliga och inrikes frågor framhålls med rätta tre problem i betänkandet av Blak, vilket vi också gjorde i vårt yttrande.
För det första, den uppenbart bristfälliga förvaltningen som påverkar vissa budgetposter, där genomförandegraden i fråga om åtaganden är lägre än 50 procent. För det andra, kravet på att Europeiskt centrum för övervakning av rasism och främlingsfientlighet moderniserar sina metoder och stärker stringensen i förvaltningen. För det tredje, nödvändigheten av att ta reda på hur det egentligen ligger till med det europeiska forumet för migration. Rör det sig verkligen om en illa skött förvaltning eller helt enkelt om bedrägeri?
Dessa tre frågor bör följas noggrant av vårt utskott och av parlamentet. Det kommer vi att se till.

Chichester
Herr talman! Jag talar för vår föredragandes, Matikainen-Kallström, räkning, eftersom hon inte har möjlighet att närvara här i dag. Utskottet har i sitt yttrande anlagt ett gemensamt synsätt i fråga om behovet av att förbättra kvaliteten på åtgärder och utförande som ett sätt att ge skattebetalarna bättre valuta för pengarna. Vi vill till exempel påminna kommissionen om behovet av att värna om en högre standard när det gäller revision av forskningsprogram, särskilt inom ramen för förslagen om det europeiska området för forskningsverksamhet.
Vi förväntar oss också att kommissionen kommer att se till att Gemensamma forskningscentrets förvaltning av kontrakt förbättras. Detta är en fråga som har följt med länge. Vi efterlyser bättre förvaltning av Tacis och andra program på området kärnsäkerhet i Central- och Östeuropa. Vi har lagt fram ett förslag om att inrätta en särskilt budgetpost i syfte att stärka samarbetet i kärnsäkerhetsfrågor i Europas norra delar. Vi konstaterar att Synergy-programmet tycks ha varit föremål för en nedprioritering i kommissionen, och vi vill se en framgångsrik fortsättning på detta program. Vi vill ha mer pengar till Synergy-programmet.
Jag övergår nu till betänkandet om budgetens kol- och ståldel. Utskottet är mycket angeläget om att se största möjliga öppenhet i redovisningen av uppgifter om värdet av Europeiska kol- och stålgemenskapens tillgångar. Vi noterar kommissionens utfästelse om att tillhandahålla information om dessa tillgångar och räknar med att denna information kommer att lämnas ut.
(Applåder)

Perry
Herr talman! Kultur är med säkerhet ingen hög prioritet för parlamentet eller kommissionen. Vi får vara glada över att vi får i storleksordningen en halv procent av budgeten, och jag får bara en minut för att redogöra för våra angelägenheter.
Det är oerhört viktigt att den ytterst begränsade summa pengar som står till vårt förfogande används ändamålsenligt och effektivt. Lyckligtvis har vi inte drabbats av de anklagelser om bedrägeri och misshushållning som man hör på andra håll, men vi har ett problem som handlar om att se till att de mycket aktningsvärda organisationer som vill ha stöd från parlamentet verkligen får pengarna. För att ta tre exempel från budgetåret 1999, som vi nu behandlar, fick den europeiska ungdomsorkestern, det europeiska ungdomsparlamentet och Yehudi Menuhin Foundation (Yehudi Menuhins stiftelse) sitt stöd från Europeiska kommissionen först under årets sista dagar. Detta orsakar stora problem för organisationerna. Vi godtog det för 1999, men jag hoppas att vi inte kommer att se samma sak när vi går igenom år 2000. Jag skulle vilja be kommissionären att se till att vi, om vi ger pengar, gör det på ett ändamålsenligt och effektivt sätt som främjar - inte skadar - den europeiska saken.

Howitt
, föredragande av yttrandet från utskottet för utveckling och samarbete. (EN) Herr talman! Utskottet för utveckling och samarbete har inriktat sitt arbete om ansvarsfrihet på den enskilt viktigaste frågan om huruvida kommissionen uppnår sitt uttalade mål på att använda budgeten för utvecklingsbistånd till att bekämpa fattigdom genom att överföra betydande extra resurser till grundläggande hälsovård och utbildning i utvecklingsländerna. Jag måste tyvärr meddela att siffrorna för 1999 visar att detta var det första året någonsin som de minst utvecklade länderna fick under 50 procent av det utvecklingsbistånd till utomeuropeiska länder som handhas av kommissionen. Detta är en trend som vi måste bryta till varje pris. Såsom framhålls i punkt 8.xix, i Blaks resolution - och jag tackar honom för detta - gick 1999, på samma gång som 880 miljoner människor runtom i världen helt saknar tillgång till hälsovårdstjänster, bara 1 procent av kommissionens budget för bistånd till tredje land till hälsovård, och vi har inga siffror alls när det gäller utbildning.
Är detta en fråga som rör ansvarsfrihet? Ja, ganska klart: I gemenskapens handlingsplan, som var svaret på vår parlamentariska resolution om ansvarsfrihet för 1998, säger man: "Eftersom större betoning kommer att läggas på hälsovård och utbildning, torde följden bli att en större summa medel än tidigare avsätts till dessa sektorer." Man fortsätter: "Det bör vara möjligt att anta OECD:s rapporteringsnormer till år 2001." Fru Schreyer! Vi kräver att kommissionen infriar dessa löften. Er så kallade reservation mot de produktionsmål som parlamentet på vederbörligt sätt har röstat igenom just i syfte att öka utgifterna för grundläggande hälsovård och utbildning strider mot den överenskomna budgeten. Oavsett vad som händer i år, kan ni inte räkna med ansvarsfrihet för 2001, såvida inte målen uppfylls. När det gäller den nödvändiga rapporteringen, är vi, samtidigt som vi använder OECD:s revisionsförklaringsmetod för att göra det möjligt för oss att uppnå denna koncentration på fattigdom, mer bekymrade över om den uppnås för Asien och Latinamerika, vid en jämförelse med vårt bistånd till AVS-länderna.
Det är skälet till att utskottet för utveckling och samarbete inte röstade för att skjuta upp beviljandet av ansvarsfrihet för Europeiska utvecklingsfonden. Vi ville inte sända en signal som går stick i stäv med det starka stöd som vi vill visa för reformprocessen. Men om beviljandet av ansvarsfrihet skjuts upp, tackar jag fru Rühle för att hon insisterar på att de senaste siffrorna enligt revisionsförklaringsmetoden skall läggas fram till maj. Detta kommer att garantera att de fattigaste människorna verkligen får hjälpen. Jag skulle vilja se den som inte vill att det sker.

Gröner
Herr talman, fru kommissionär! Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor betraktar resultaten av genomförandet av budgeten som tillfredsställande beträffande kraven på lika möjligheter. Däremot saknas en linje för införlivandet av jämställdhetsaspekten gender mainstreaming, det vill säga ett förverkligande om principen om ett allmänt iakttagande av målet med lika möjligheter för män och kvinnor på alla politiska områden. Därför uppmanar vi er att fortsätta prioritera denna politiska fråga och göra en könsspecifik utvärdering av utgifterna, i synnerhet på strukturfondernas område, på forskningsprogrammens område och av samtliga investeringar på informationssamhällets område.
Jag anser att det är viktigt att vi här får exakta uppgifter om hur medlen betalas och därför uppmanar vi i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor revisionsrätten att utarbeta en särskild rapport om hur gender mainstreaming förverkligas. En sådan fick vi redan 1998; den gången framgick de politiska åtgärderna tydligt av rapporten. Därigenom kan vi bättre styra in vår politik mot detta.

Bowe
, föredragande av yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. (EN) Herr talman! Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har i själva verket inte mycket uppsikt över stora delar av budgeten. Över de poster som vi verkligen har uppsikt över uttrycker vi emellertid vår oro, vilket vi har gjort även tidigare. Det gläder mig att revisionsrätten, som en följd av vår oro över Life-programmet, kommer att granska de belopp som fördelas genom Life-programmet, både inom unionen och utanför. Som jag förstår saken kontrollerar revisionsrätten denna budgetpost för detta år, och vi skulle mot den bakgrunden - trots våra reservationer - gärna bevilja ansvarsfrihet eller rekommendera att ansvarsfrihet beviljas.
Beträffande de andra posterna hyser vi ingen större oro över de poster som rör konsumentpolitiken, där vi ser att arbetet flyter på ganska bra, men jag skulle vilja fästa kammarens och kommissionens uppmärksamhet på hälsoprogrammet och budgetposterna på hälsoområdet. Även om det programmet för närvarande ses över och skall omorganiseras, ansåg vi, när vi granskade det förra året, att det fanns ett stort antal små projekt som kännetecknades av brist på klarhet och ordning. Även om vi uttryckte en viss oro över detta, är vi beredda att stödja ett beviljande av ansvarsfrihet, förutsatt att den nya chefen för GD hälsa och konsumentskydd undersöker dessa frågor och lägger fram en rapport för kammaren.

Heaton-Harris
Herr talman! Jag välkomnar de olika betänkandena - av Blak, Stauner, Folias, Seppänen, Van der Laan och Rühle - eftersom jag vet hur mycket arbete som har lagts ned på dem. Jag vill begränsa mina kommentarer till Freddy Blaks utmärkta betänkande om ansvarsfrihet för kommissionen för budgetåret 1999.
1999 - vilket år det var! Det var inte bara mitt första år i parlamentet - och håll tillbaka ert jubel nu; det var fascinerande även i budgetkontrolltermer. Det var året med tre typer av kommissioner: två månader med den gamla kommissionen, som hade ett antal problem som vi alla känner till; sex månader helt utan kommission, eftersom de inte fattade några förvaltningsbeslut, och därefter resten av året med den nya kommissionen, som inte hade tid att genomföra någon av reformerna. 1999 - ännu ett år med en felaktighetsandel på omkring 5 procent, eller grovt räknat 4,5 miljarder euro. 1999 - det sjätte året i följd som revisionsrätten vägrade att avskriva räkenskaperna. 1999 - det år för vilket Freddy Blak hittade enorma fel, bedrägerier och problem i räkenskaperna, skandaler, däribland, till exempel, den underbara delegationen i Washington, som tillägnades hela två stycken i betänkandet. Jag tror att kommissionären kommer att kunna bekräfta att byggnaden köptes för 0,5 miljoner dollar och renoverades till ett belopp av 2,2 miljoner dollar - det vill säga fyra gånger så mycket som den köptes för - samtidigt som man hyrde in sig på annan plats för ungefär 18 000 dollar i månaden, vilket dock var ett billigare alternativ än kommissionens tidigare tjänstebostad, eftersom jag tror att den låg i Four Seasons Hotel.
Det fanns även andra problem - Irela, linfallet, Fléchard-ärendet - och allt vi behöver göra i denna kammare är att se på våra tidigare betänkanden. Vi har genomgående sagt att om andelen felaktigheter inte minskar år 1999, då kan - och bör - vi inte godkänna räkenskaperna. Andelen felaktigheter har helt enkelt inte minskat. Jag kontrollerade med revisionsrätten, och de bekräftade att andelen felaktigheter var densamma eller marginellt högre.
Vilka slutsatser bör vi dra av detta? Det är ganska uppenbart: andelen felaktigheter har inte minskat; 4,5 miljarder euro är borta, oredovisade, misshushållade - vi beviljar inte ansvarsfrihet. Jag hör att socialisterna och andra grupper rentav funderar på att bevilja ansvarsfrihet, och jag kan inte förstå varför. Hur i hela friden skall vi förklara det inför våra väljare? Jag ber er att inte vara rädda för att ni genom att inte bevilja ansvarsfrihet kommer att bringa den här kommissionen på fall. Det kommer ni helt enkelt inte att göra. Det finns ingenting i fördragen som säger att det måste ske. 1999 är inte ett år för vilket denna kommission är ansvarig.
Vad ni däremot kommer att göra är att sända ett budskap till denna kommission och till den allmänhet som har valt oss här - ni kommer ihåg dem, några av dem gör sig faktiskt besväret att besöka oss emellanåt - att vi är orubbliga när det gäller slöseri, bedrägeri och misshushållning; att vi ritar en linje i sanden, att det som ägde rum före 1999 var fullständigt oacceptabelt och att det som händer nu och i framtiden måste vara bättre. Fru kommissionär! Jag skulle uppskatta ett svar om delegationen i Washington, eftersom det är mycket besynnerligt att vi inte får kännedom om ett antal av dessa fakta innan vi i själva verket ber om dem. Jag ber er också att lova oss att andelen felaktigheter kommer att minska.

Van Hulten
Herr talman! Enligt mina beräkningar var andelen felaktigheter i Heaton-Harris tal omkring 50 procent, och jag hoppas att han lyckas få ned den i tid till nästa års debatt om ansvarsfrihet.
Herr talman! Jag stöder förslaget om att bevilja kommissionen ansvarsfrihet av tre skäl. För det första så går det bättre. Det har revisionsrätten konstaterat och det har vi i Europaparlamentet också kunnat konstatera. De första resultaten av kommissionens reformer börjar nu visa sig, särskilt när det gäller ekonomisk förvaltning och kontroll.
För det andra så har kommissionen gjort ett bra jobb. Förhandlingarna har fungerat bra mellan kommissionen och de olika föredragandena. Kommissionen har tagit oss på allvar. För min del vill jag kalla det ett trendbrott i jämförelse med den föregående kommissionen som inte tog Europaparlamentet och beviljandet av ansvarsfrihet tillräckligt på allvar.
För det tredje tycker jag att vi måste använda oss av detta vapen, beviljandet av ansvarsfrihet, som parlamentet förfogar över på ett selektivt sätt. Inte gå för hårt fram med grovyxan, vilket ibland förespråkas i det här parlamentet utan snarare använda Blaks kirurgiska filékniv, med vilken vi kan nå bättre resultat.
Jag vill dock fästa uppmärksamheten på några saker. För det första talas det om att inom kort skilja den ekonomiska kontrollen från den interna revisionen i Europeiska kommissionen. Det kommer Europaparlamentet att rösta om på torsdag. Det är en av de viktigaste rekommendationerna från expertkommittén. Det är också den första reform som får en rättslig förankring. Den reformen gäller inte endast för Europeiska kommissionen utan också för rådet och parlamentet. Jag ser att generalsekreteraren är här i dag och uppmanar honom också att så snabbt som möjligt införa den här reformen i parlamentet självt. Även de övriga institutionerna måste gå igenom det här ordentligt.
För det andra så måste vi ytterligare förfina och politisera det här instrumentet med beviljande av ansvarsfrihet. Revisionsförklaringen måste förbättras. Vi måste arbeta mer sektorinriktat för att kunna göra åtskillnad mellan olika politikområden. Vi måste nämna medlemsstater vid namn när de gör något fel - förhoppningsvis skall vi också göra det med ett ändringsförslag för Blaks betänkande - och vi får inte bara se till siffrorna utan även till politikens kvalitet. Van der Laan ger helt riktigt en ansats till det i sitt betänkande om de övriga institutionerna, vilka jag för övrigt vill lyckönska till den politik de för. Vi skjuter upp beviljandet av ansvarsfrihet för Ekonomiska och sociala kommittén, men jag förväntar mig att den också kan beviljas inom kort.
För det tredje måste tjänstemän som begår fel i kommissionen och i de övriga institutionerna behandlas som när det handlar om ekonomiska problem. Vi yrkar för ett inrättande av en kommission för ekonomiska oegentligheter som kan skapa ordning i den sortens saker och som kan hänskjuta fallet till disciplinära förfaranden.
Avslutningsvis - Van der Laan sade det redan vid debatten i förmiddags - så är det nödvändigt att vi nu även ställer rådet till svars. Rådets budget blir allt mer omfattande. På områden som rättsliga frågor, inrikespolitik och utrikespolitik har rådet i stort sett ensamrätt. Det får inte längre vara så att vi vid beviljandet av ansvarsfrihet, då vi inte bara kontrollerar siffrorna utan även den förda politikens kvalitet, inte granskar rådets budget som bara ökar och som fortfarande undgår den demokratiska kontrollen.

Mulder
Herr talman! Varje år är beviljandet av ansvarsfrihet årets höjdpunkt i budgetkontrollutskottet. Jag lyckönskar alla föredraganden till deras arbete och särskilt Blak som antagligen kommer att se till att kommissionen för första gången på flera år i ett tidigt skede beviljas ansvarsfrihet. Jag hoppas kunna gratulera honom till det i morgon. Jag hoppas förresten också att han med mycket nöje har läst svaren på alla sina frågor. Det var hela böcker som ibland blev litet för mycket för mig.
Den viktigaste punkten i den här budgeten är att revisionsförklaring fortfarande inte är positiv. Den måste bli positiv och parlamentet måste också kunna bedöma om det blir bättre eller inte. Vår partigrupp stöder varje försök att specificera den här revisionsförklaringen och vi tycker att den måste utvidgas till att omfatta alla sektorer eller åtminstone alla generaldirektorat.
Några allmänna punkter. De siffror som vi tagit del av visar att det går betydligt bättre för jordbruket än för de övriga delarna av budgeten. Det är mycket bra. I jämförelse med de andra sektorerna kan jordbruket uppvisa en felprocent på 3 procent även om det antagligen ligger alldeles för högt. Kommissionen måste så snabbt som möjligt tillämpa det här även på andra delar av politiken och andra kommissionärer måste följa Fischlers exempel.
Sedan litet om extraavgifter inom jordbruket. Vi känner alla till systemet med mjölkkvoter. Alla lantbrukare i Europa betalar extra om de producerar för mycket mjölk. Det finns ett land som är ett undantag i det avseendet och det är Italien. Den italienska regeringen betalar för lantbrukarna. Är inte det en snedvridning av konkurrensen? Måste inte kommissionen snabbt göra något åt det?
Jag är nöjd med kommissionärens svar med anledning av den så kallade Flechard-affären. Även om vi inte vet allt om det som hände under perioden 1991-1994 så ger det verkligen intryck av att inte kunna tolereras. Vi är glada över att den nuvarande kommissionen tagit avstånd från det och att den så snart som möjligt lägger fram förslag som bland anat gäller hur proportionalitetsprincipen kan tillämpas. Vilket ansvar har tjänstemännen i det avseendet? När skall detta bedömas av kommissionen eller kommissionären själv och så vidare? Exakt vilka förfaranden gäller i det här fallet?
När det gäller lin så finns det fortfarande flera oklarheter. Vad som kommer att vara viktigt för parlamentet är frågan vilken ekonomisk korrigering som kommissionen slutligen kommer att göra med avseende på de länder som berörs. Det är antagligen fler länder än endast Spanien.
Min slutsats för partigruppens räkning är att vi kommer att bevilja ansvarsfrihet. Vi är medvetna om att det här är sista året om vilket kommissionen kan säga att den inte var ansvarig för det. För år 2000 har den hela ansvaret. Det blir det första avgörande året för sanningen.

Staes
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! Jag skall koncentrera mig på Freddy Blaks utmärkta betänkande. Budgetkontrollutskottet har arbetat hårt i fyra månader och sammanträtt i högt tempo. Vi är benägna att bevilja kommissionen ansvarsfrihet för budgeten år 1999. Innebär det att allt är en dans på rosor? Innebär det att ingenting är fel? Nej. Det är ju så att revisionsrätten för sjätte gången i rad vägrar garantera att betalningarna, allmänt sett, var lagliga och skedde i enlighet med gällande regler. Fru kommissionär, det är vi mycket missnöjda över. Vi ber er därför se till att ni senast år 2003 får en positiv revisionsförklaring från revisionsrätten.
Trots allt detta, bästa kolleger, får vi inte glömma att över 80 procent av alla utgifter görs av medlemsstaterna. Jag beklagar återigen att rådet inte är närvarande och det lättsinne som rådet (ekonomiska och finansiella frågor) hanterar ansvarsfriheten på. Det är fuskverk. Det är inte seriöst. Medlemsstaterna är fortfarande inte tillräckligt medvetna om bedrägeriproblemet. Jag ansluter mig därför också vid uppmaningen till det irländska, luxemburgska och belgiska parlamentet att omedelbart ratificera det avtal om bedrägeribekämpning som slöts år 1995. Själv startar jag i dag en aktion bland mina nationella kolleger för att få det här avtalet ratificerat i Belgien före juli i år. Det anser jag vara en absolut nödvändighet om det belgiska ordförandeskapet vill bygga upp något som helst förtroende när det gäller politiken för bedrägeribekämpning. Blak-betänkandet innehåller flera positiva kommentarer om kommissionen. I egenskap av föredragande för före detta Jugoslavien kan jag vittna om att vår delegation i Sarajevo fungerar förträffligt. Vi måste dock även koncentrera oss på några mindre vackra ärenden: linfrågan, där vi mycket riktigt inte känner till den senaste utvecklingen till fullo, frågan om maffiasmöret och Flechard-fallet.
Fru kommissionär! Ni sade helt riktigt att vi har ägnat mycket uppmärksamhet åt den här problematiken. Den här saken luktar verkligen en aning och jag har lyssnat mycket noga till er förklaring och de löften som ni avgivit. Ni har med ett klart och tydligt nej att något sådant inte skall förekomma mer i framtiden. Ni utlovade en stabil grund för tillämpningen av proportionalitetsprincipen. Ni lovade också att hantera infordringen av skulder på ett annat sätt. För min partigrupps del så uppfyller ni därmed de villkor som anges i punkt 8 d i Blakresolutionen och jag kan för min partigrupps räkning lova att vi kommer att bevilja er ansvarsfrihet.

Seppänen
Herr talman! Revisionsrätten har inte rekommenderat beviljande av ansvarsfrihet åt kommissionen för 1999 års verksamhet, liksom den inte heller rekommenderat det för tidigare år. När Santers kommission, trots socialdemokratiska gruppens stöd, tvingades avgå från sitt uppdrag i samband med beviljandet av ansvarsfrihet för år 1997, var GUE/NGL-gruppen konsekvent för ett avskedande. Det förekom för mycket oregelmässigheter och det rådde en felaktig förvaltningskultur. Situationen för år 1999 är en annan. Ansvaret fördelas ojämnt mellan Santers kommission, som avgått, och den nya kommissionen. Det är svårt att dela ansvaret mellan dem. Nu är det svårare att motivera på vilken specifik grund ansvarsfrihet inte skall beviljas. Budgetkontrollutskottet har inte stött på några så stora oegentligheter eller oklarheter, att man inte kan återkomma till dem i samband med beviljandet av ansvarsfrihet för år 2000. När man beslutar om ansvarsfrihet för år 2000 vet man att den nya kommissionen bär ansvaret för allt, även de frågor som förblev oavslutade från år 1999. Majoriteten av vår grupp understöder denna gång beviljandet av ansvarsfrihet åt kommissionen.
Beträffande parlamentets egen ansvarsfrihet fäster man uppmärksamheten på de oegentligheter som de politiska grupperna har stått för vid finansieringen av europartierna. Om dem talar man i onödigt finkänsliga ordalag. Jag är av samma åsikt som föredragande Stauner - det räcker inte med ett ramdirektiv för att få information av kommissionen. Nu måste man samla erfarenheter och återkomma till saken i samband med ansvarsfriheten för år 2000.

Camre
Herr talman! Vi har mycket noga bedömt vilken attityd vi kommer att uppvisa när det rör ansvarsfriheten för 1999. Det handlar om ett år då denna kommission bara har haft inflytande under årets sista kvartal, och därför inte kan hållas ansvarig för hela årets verksamhet. Att vi har beslutat oss för att rösta nej till ansvarsfrihet, beror på att det även i år har handlat om så många fall av oansvarig förvaltning av medborgarnas pengar, att kommissionen inte bör få det godkännande som ansvarsfriheten är ett uttryck för. Jag har inte tillräckligt mycket talartid för att hinna nämna alla skandaler, utan jag måste hänvisa till min kollega Heaton-Harris och mina andra duktiga kolleger från budgetkontrollutskottet, som har nämnt en rad av de problem som vi konfronterats med. Min kollega, Freddy Blak, har skrivit ett lysande betänkande och det är egentligen bara själva slutsatsen som jag inte kan instämma i, dvs. att man beviljar ansvarsfrihet.
Blak har gjort ett gediget arbete genom att han inhämtat svar på många frågor. De mer ofarliga frågorna har besvarats, men de undvikande eller inte uttömmande svaren på andra frågor är oacceptabla. Vi väntar fortfarande på en tydlig ansvarsfördelning, och på att de ansvariga skall få ta konsekvenserna för de allvarliga fel man har begått.
Byggnadspolitiken, utvecklingsstödet, moderniseringen och effektiviseringen av såväl jordbruk som strukturstöd, är områden där kommissionen ännu inte gjort tillräckliga framsteg. Kommissionär Schreyer sade att man hade utarbetat en svart lista över företag som agerat på ett ekonomiskt svekfullt sätt. Jag måste konstatera att namnet "Fléchard" uppenbarligen saknas på denna lista, eftersom detta företag nu för andra gången är aktuellt som part i ett mål som handlar om allvarligt ekonomiskt och hälsomässigt bedrägeri.

Van Dam
Herr talman! Föredragande Blak anmärker att beviljandet av ansvarsfrihet i allra högsta grad är ett politiskt beslut. På det sättet får man nästan intrycket av att själva fakta egentligen inte spelar någon roll. Det är naturligtvis inte fallet. På grundval av dessa fakta drar emellertid ledamöterna i parlamentet olika slutsatser. Det har allt att göra med tolkningen av fakta och med förtroendet för kommissionen.
Den här kommissionen stod vid sitt tillträdande år 1999 inför en stor utmaning, nämligen nödvändiga reformer i sitt tjänstemannasystem, en förbättring av sin framtoning och slutförande av gamla bedrägeriärenden. Vid ansvarsfriheten för år 1998 och även för år 1999 undrar jag i hur hög grad vi kan hålla den nya kommissionen ansvarig för den förra kommissionens vanstyre. Uppgifterna talar för sig själva: bedrägeri med stödet för lin i Spanien, bedrägeri med konstgjort smör i Italien, bedrägeri med ESF-bidrag i Nederländerna. Tolkningen är svårare att göra. De nämnda bedrägerierna har alla utspelats inför medlemsstaternas ögon och det är särskilt dem som bör straffas för detta.
Det är besvärande för kommissionen att revisionsrätten inte vill avge någon revisionsförklaring för dess räkenskaper. Ett vanligt företags fortsatta existens skulle hotas i ett sådant läge.
Om kommissionen till allt detta skulle väcka förtroendet att de känner sitt politiska ansvar och agerar i den riktningen så skulle jag vara för ett beviljande av ansvarsfrihet. Kommissionens agerande lämnade dock mycket i övrigt att önska vid frågestunden med budgetkontrollutskottet. Mitt förtroende har tyvärr minskat i lika hög grad. Därför väljer jag ett uppskjutande av ansvarsfriheten.
Med undantag av kommissionär Patten, som visar sitt politiska ansvar genom att stoppa stödet till IRELA, har särskilt kommissionärerna Schreyer och Lamy visat att kan använda många mycket vackra ord utan att säga särskilt mycket. Medan kommissionär Fischler erkänner att komissionens agerande i fallet Flechard inte förtjänar något skönhetspris så vägrade kommissionär Schreyer säga att något sådant inte kommer att tolereras i framtiden. Jag uppskattar det hon sade i början av det här sammanträdet men att komma med ett sådant uttalande under pressen av ett uppskjutande av ansvarsfrihet, det är inte trovärdigt!
Vid sitt tillträdande fick kommissionen parlamentets förtroende. Det börjar nu verkligen bli dags att vi i ord och handling får se att den är värd det förtroendet.
Det kan eventuellt innebära att kommissionär de Palacio måste avgå om det visar sig att hon verkligen kände till linbedrägeriet i Spanien. Hela kommissionen kan fortsätta med de tio punkterna i resolutionen vid beviljandet av ansvarsfrihet!

Bourlanges
Herr talman! Även jag gläder mig åt de betänkanden vi behandlar, framför allt det utmärkta betänkandet av Blak, som vi bör hedra för den blandning av allvar och positiv anda som han har visat i sitt arbete.
Vi måste verkligen övertyga oss själva om att beviljandet av ansvarsfrihet inte är ett populistiskt angiveri. Så snart kommissionen har installerats av oss och åtnjuter vårt förtroende - fram till det att vi riktar vårt misstroende emot den - är detta tvärtom ett kollektivt förhandlingsarbete mellan aktörer av god tro, ett arbete som syftar till att förbättra förvaltningen av unionens budget. Vi bör vara medvetna om att beviljandet av ansvarsfrihet är en exakt uppgift som är avgränsad i tid - ett budgetår - och som avgränsas av en precis räckvidd: vi kan bevilja ansvarsfrihet och vi kan skjuta upp den. Men vi kan aldrig vägra att ge ansvarsfrihet definitivt, för då skulle man behöva bryta beloppskedjan. Att bevilja ansvarsfrihet är till slut inte att ge tillstånd att upprätta en ny budget. Det är inte en opportun handling, utan en handling som sanktionerar oegentligheter och eventuellt en brist på bästa möjliga förvaltning. Om vi vill undvika upprepade psykodramer måste vi hålla oss till denna ram.
Personligen gläder jag mig åt allt detta. Jag skall framföra tre synpunkter på vad som har hänt oss det här året. För det första kan jag konstatera att det finns ett allvarligt problem, nämligen bristen på jämvikt när det gäller kommissionens respektive medlemsstaternas ansvar, med hänsyn till beviljandet av ansvarsfrihet. 80 procent av krediterna betalas ut av medlemsstaterna och det är kommissionen vi beviljar ansvarsfrihet. Häri uppstår våra svårigheter att med tillräcklig effektivitet kräva en förbättrad positiv revisionsförklaring. Den vi sanktionerar är endast delvis ansvarig för vad som händer denna part. Innan Europaskeptiska personer från olika håll sanktionerar kommissionen skulle jag vilja att dessa personer godtar noggrannare kontroller hos dem själva, dvs. när det gäller medlemsstaternas sätt att hantera utgifter.
Den andra synpunkten - jag går lite fortare fram nu - rör förbindelserna mellan OLAF och Europaparlamentet, som inte är stabiliserade. I den här frågan måste man förena kravet på öppenhet med skyddet av vissa konfidentiella uppgifter och rätten till försvar. Så är inte alltid fallet. När det gäller bedrägerier lider vi slutligen i högsta grad av en fortsatt obalans mellan en väsentligen repressiv administrativ apparat och en ännu outvecklad juridisk, rättslig apparat. Häri ligger den sanna skandalen i Fléchard-affären. Missförstånden i denna affär kan förklaras med det faktum att vi - Europeiska unionen, kommissionen - var i stånd att sanktionera någon på administrativ väg utan hänsyn till rätten till försvar. Vi måste oundgängligen rätta till denna obalans genom att utveckla en juridisk kontroll.

Bösch
Herr talman, kära kolleger! Jag har fastnat för en särskild mening i kollegan Blaks betänkande. På sidan 41 i sin motivering skriver han att det idealiska är att förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet slutar med en så kallad Win-Win-situation. Det innebär att alla inblandade vinner: den kontrollerade kommissionen liksom det kontrollerande parlamentet och därigenom även skattebetalarna varav vissa sitter på läktaren. Det förutsätter framför allt att man ibland handlar i strid mot sin egen natur. Det har kommissionen långt ifrån gjort på alla områden tyvärr, men åtminstone på det område som jag har en något närmare anknytning till, nämligen bedrägeribekämpningen.
För mindre än tre veckor sedan antog vi här i Strasbourg en resolution där vi krävde tillgång till en rad undersökningsrapporter från Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF). Hittills har vi systematiskt förvägrats sådana rapporter. Sedan dess har Brüner, direktör för OLAF, gjort dem alla tillgängliga för oss. Han har därigenom också hävdat sig gentemot dem i kommissionen som vill lämna information till parlamentet enligt mottot "så lite som möjligt och så sent som möjligt". Det har ju hittills också varit inställningen hos kommissionens rättstjänst som ibland har verkat allsmäktig, och vi kan bara hoppas att det förestående bytet av ledningen för rättstjänsten kan bli början till ett nytänkande på den punkten.
Vilka insikter har vi vunnit ur OLAF:s rapporter? Även den som under lång tid har ägnat sig åt frågan förvånas ständigt över upptäckten av i vilken omfattning och hur raffinerat bedrägerier som belastar EU:s budget organiseras över gränserna i hela Europa. Vi behöver bara ta exemplet med det utblandade smöret. Denna blandning framställdes av talg från nötkreatur och kemiska substanser under maffians kontroll i Italien, och marknadsfördes framför allt av företag i Frankrike och även till viss del på omvägar, till exempel genom ett företag i London för att dölja detta storskaliga bedrägeri och undanröja alla spår.
Allt detta var förutsättningen för att det bedrägeri som inte var känt till sin art och omfattning skulle kunna pågå i åratal. Vi kan annars ta linfallet som exempel. Till en början handlade det bara om Spanien. Sedan upptäckte vi att även andra medlemsstater var inblandade och att bedrägerierna i Spanien i slutändan var möjliga endast för att ett företag i Belgien hade utfärdat mottagningsbevis för fiktiva leveranser. Jag är glad att vi trots de häftiga politiska konflikterna i Spanien på grund av detta fall kan vidhålla att samarbetet mellan de spanska myndigheterna och OLAF tydligen fungerar bra och präglas av viljan att klara upp det som hänt och straffa de ansvariga.
OLAF är som svagast - och även det måste tydligt sägas - när det gäller undersökningar av interna oegentligheter. Det ser man som tydligast i fallet med de protokoll som påstås vara försvunna i Fléchard-fallet. Det fallet ville man inte ta tag i. Det kan jag förstå. Om man skulle undersöka händelseförloppet med alla konsekvenser, kunde det ju visa sig att tjänstemän på höga befattningar helt enkelt har ljugit. Det är en förklaring men ingen ursäkt. När OLAF gör en snabb och effektiv utredning, som i fallet med delegationen i Stockholm, då har kommissionen mycket svårt för de nödvändiga disciplinära konsekvenserna. Därför är kravet på ett snabbt inledande av första skedet för den europeiska åklagaren så viktigt. Vi behöver en så kallad intern åklagare, så att undersökningarna i institutionerna sker med det eftertryck som krävs och att det leder till lämpliga konsekvenser. Då handlar det inte minst om kommissionens trovärdighet. Därför ber jag er, fru Schreyer, att så snart som möjligt göra en lämplig framställning för parlamentet.

Busk
Herr talman, fru kommissionär! Låt mig först och främst gratulera Freddy Blak till ett utmärkt betänkande, och samtidigt tacka för det goda samarbete vi haft under tiden. Danmark har fått en anmärkning i samband med ansvarsfriheten, som är en förkrossande kritik av det sätt på vilket det danska ministeriet för livsmedel, fiske och jordbruk hanterar betalningarna av exportstöd. Det är ganska oerhört att det i Danmark finns ärenden som går tillbaka ända till 1996, vilket betyder att danska exportföretag för närvarande drabbas av stora hinder och att det handlar om en stark snedvridning av konkurrensen i förhållande till andra EU-länder. Det är utan jämförelse den kraftigaste kritik som Danmark någonsin har fått, och det är i sammanhanget viktigt att notera att det är statsförvaltningen som kritiken riktas mot. Jag skall därför uppmana kommissionen att se till att de danska bestämmelserna om exportbidrag blir normaliserade så snart som möjligt.

Theato
Herr talman! Kommissionen bör denna vecka beviljas ansvarsfrihet för 1999. Det rekommenderades av budgetkontrollutskottet förra veckan med en klar majoritet. Utskottet följer därmed förslaget från vår föredragande Freddy Blak, som jag lovordar för hans utmärkta betänkande. Rekommendationen utfärdades dock förra veckan med en förväntning om ett otvetydigt klargörande av vissa punkter från kommissionens sida. Jag vet att det är avgörande för många kollegers beslut och även mitt eget här i plenum.
Vad handlar det i första hand om? Jag har fyra nyckelord. Det första är Fléchard-fallet. Fru Schreyer, ni har tydligt påpekat att kommissionen inte skulle agera på det viset i dag. Det har jag med tillfredsställelse noterat. Jag vill ändå påminna om att, hur bra det än var att ni alla kom till oss i utskottet - och det tackar jag för - så var det ändå något frustrerande att ni inte kunde komma fram med ett sådant tydligt svar redan där. Det skulle ha underlättat mycket på båda håll. Ändå får jag lov att säga att vi måste se framåt, att det är bättre att vi stärker förtroendet genom öppenhet i stället för att tala runt det hela med många ord bara för att sedan i grund och botten inte veta mer än vi förväntas förstå av det hela.
Mitt andra nyckelord är revisionsförklaringen. För sjätte gången i rad har revisionsrätten avgett en negativ sådan, trots en del förbättringar på vissa områden. Det räcker inte att kommissionen efter upprepade krav från parlamentet om en sänkning av felkvoten försäkrar att den skall göra vad den kan. Nej, här vill vi ha fakta. Revisionsförklaringen för år 2002 måste bli positiv. Parlamentet är redo att tillsammans med kommissionen och revisionsrätten arbeta mot det målet.
Det tredje nyckelordet: tillgång till information. Många har fått sina förhoppningar grusade beträffande ramavtalet mellan kommissionen och parlamentet. Jag var skeptisk redan från början, men såg som utskottets ordförande till att avtalets bestämmelser noga uppfylldes. Ändå har kommissionen inte på långa vägar översänt den begärda informationen. Den långa listan på begärda men inte mottagna rapporter i bilagan till kollegan Blaks betänkande talar för sig själv.
Det slutar bara med att ni i kommissionen skadar er själva, fru Schreyer. Ni kan väl ändå inte räkna med att parlamentet skall stå upp för er och försvara er mot orättvisa angrepp när ni inte först ger oss den information som krävs.
En sista punkt: Parlamentet har upprepade gånger och med stor majoritet uppmanat kommissionen att lägga fram förslag på ett omedelbart tillsättande av en europeisk åklagare. Denna åklagare skall till att börja med vara ansvarig för bedrägerier inom de europeiska institutionerna. Föregående talare tog också upp den frågan. Under de förutsättningarna skulle ett omedelbart tillsättande vara möjligt utan en föregående ändring av fördragen. Det rekommenderade den oberoende expertkommittén i sin rapport om reformen av kommissionen liksom OLAF:s övervakningskommitté. Parlamentet hade beviljat kommissionen en tidsfrist fram till slutet av mars för att de skulle lösa den frågan. Fru Schreyer, jag frågade efter detta på det senaste sammanträdet. Kan ni idag äntligen ge mig ett tydligt svar?
Det föreligger ytterligare fem betänkanden från budgetkontrollutskottet för vilka ansvarsfrihet skall beviljas. Jag gratulerar samtliga föredraganden till deras utmärkta arbete. Uppföljningsbetänkandet för beviljandet av ansvarsfrihet år 1998 av Stauner förtjänar särskild uppmärksamhet. Vi måste noggrant undersöka om kommissionen har uppfyllt våra krav från i fjol för att stärka det ömsesidiga förtroendet, öppenheten och ansvaret. Tyvärr står vissa frågor fortfarande öppna, i synnerhet den redan nämnda frågan om en positiv revisionsförklaring, men även frågan om informationen till parlamentet.
Inte minst denna svaga punkt har lett till en rekommendation av föredragande Rühle om att skjuta upp ansvarsfriheten för utvecklingsfonderna, och det med rätta anser jag. Folias betänkande är genomtänkt och samstämmigt. Det finns inga ändringsförslag. Jag vill uttrycka min högaktning och mitt godkännande av hans arbete. Betänkandena av van der Laan och Seppänen har antagits av utskottet.
(Applåder)

Kuhne
Herr talman! Ramavtalet för förmedling av information till parlamentet har nämnts av flera talare. Jag vill tydligt påpeka att socialdemokraterna i budgetkontrollutskottet vid den dåvarande omröstningen med namnupprop visade ett positivt resultat i fråga om parlamentets informationsfrihet. Kanske gäller det inte alla de grupper som är närvarande här i salen. Men jag tror att det kan finnas anledning att påpeka detta.
Ett ord till kommissionen. Ni bör vara medvetna om att vi tar detta på allvar, att vi förväntar oss att kommissionen anstränger sig, att en positiv revisionsförklaring kommer att kunna avges år 2003. I väntan på det man får höra om vissa ändringsförslag inför morgondagen - det fanns fortfarande ingen skriftlig version av dessa när eftermiddagens sammanträde började - säger jag: Vi kommer inte att gå med på införandet av en automatik som gör att vi som parlament ger upp vår egen rätt som beslutande instans i frågan om ansvarsfrihet och blir ett slags sekretariat till revisionsrätten.
Här måste enligt min uppfattning även Europeiska folkpartiets grupp och Europademokrater skapa klarhet inom den egna gruppen. Man kan inte lägga fram förslag som går ut på att införa en sådan automatik och samtidigt - som Theato flera gånger har gjort - på utskottssammanträdena poängtera vikten av det politiska bedömningsutrymmet vid beviljandet av ansvarsfrihet. Där finns en tydlig motsättning som gruppen måste lösa själv. Vi kommer hur som helst inte att lämna ifrån oss parlamentets egen beslutsrätt beträffande ansvarsfriheten.
Jag har en annan syn på Heaton-Harris inlägg i debatten. Om revisionsrätten officiellt - som den har gjort - inte anger en felkvot kan man beklaga det och diskutera det med revisionsrätten. Men för parlamentet som institution är det avgörande att den inte har gjort det. Vi som parlament är inte skiljedomare i interna tvister i revisionsrätten och skall inte ta ställning till det som enstaka medlemmar i revisionsrätten säger om felkvoterna till andra i korridorerna. Om sådana finns förväntar vi oss ett tydligt uttalande från revisionsrätten i den frågan.
Men, herr Heaton-Harris, ni har nämnt en fråga där jag är helt överens med er och den bör kommissionen ta fasta på. Den politiska prägeln på förfarandet för beviljandet av ansvarsfrihet som jag just har hänvisat till garanterar inte att det - i viss mån med en förlängning i det oändliga - ligger en hög som kommissionen kan samla och stapla icke uppfyllda löften på. Någon gång skulle en gnista kunna sätta den i okontrollerad brand. På den punkten har ni helt rätt. Jag håller däremot inte med om ert lilla försök att förföra parlamentet då ni sade: Ni kan utan problem vägra bevilja ansvarsfrihet, det blir ju inga rättsliga följder, för det står inget om det i fördraget! Även här vill jag påminna er om att det råder olika uppfattningar i den frågan i er grupp. Jag vann tydligt medhåll från er grupp när jag sade att det årliga förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet sedan händelserna 1998-1999 har fått en politisk prägel. Det är nämligen en årlig politisk förtroendeomröstning om kommissionen och att vägra ansvarsfrihet innebär därför något mer än att bara säga att det kan ni göra utan problem, det får inga rättsliga följder!
Jag tror att alla i plenisalen har klart för sig vilka politiska konsekvenser det skulle få om ansvarsfriheten vägrades under de rådande omständigheterna. Av just den anledningen kommer vi efter de uttalanden som kommissionen i dag gör bevilja ansvarsfrihet i morgon.

Pomés Ruiz
Herr talman! Innan jag börjar vill jag ta upp rådets frånvaro i denna debatt, som ordföranden för vårt utskott, Theato, redan har påtalat. Det är oacceptabelt att rådet inte är närvarande när vi i debatten just skall diskutera rådet. Parlamentets generalsekreterare är här, likaså kommissionären som företräder kommissionen, men var är rådet?
Jag kan förstå att den här debatten pågår samtidigt som en budgetdebatt i Sverige, och kanske har inte det svenska ordförandeskapet så mycket att göra med budgetgenomförandet i fråga, men rådet har ju en generalsekreterare också. Solana talar alltid om för oss att han inte bara är herr GUSP, utan att han även är rådets generalsekreterare. Då får han komma hit. Eller så får han utnämna en herr GUSP för att kunna vara här och lyssna till vad vi säger. Enligt min mening är hans frånvaro oacceptabel och jag ber er, herr talman, att ni vidarebefordrar dessa synpunkter till rådets generalsekreterare Solana, att någon bör vara här för att företräda rådet, om detta nu åligger det svenska ordförandeskapet eller inte.
För det andra vill jag gratulera alla föredragande och även herr Blak - vår gode vän Freddy Blak - för att han, som god cyklist och beundrare av den femfaldige mästaren Induráin - min landsman - har lyckats föra detta betänkande säkert i hamn och presterat ett gott lagarbete, eftersom betänkandet har nått ett brett samförstånd i utskottet.
Jag håller med om betänkandets innehåll, det är ett allvarligt sinnat, krävande och tufft betänkande och jag håller också med om vad som sägs i den sista delen där föredraganden godkänner budgetgenomförandet, eftersom, som det har sagts här från olika håll, kommissionen anstränger sig för att göra saker bättre. Och även under budgetåret 1999 som var lite upp och nervänt på grund av interregnum, vilket Heaton-Harris också kommenterade, har kommissionen visat i handling att den är i färd med att vidta förbättringar av övervakningen av budgetgenomförandet och även angående personalpolitiken.
Jag anser dock att kommissionen genomför dessa förändringar mycket långsamt, vilket skapar osäkerhet och situationer där det improviseras och även dålig motivation bland personalen. Ni måste "lägga på ett kol" och genomföra denna utlovade reform på ett enklare sätt och ha högre ambitioner. Jag fruktar nämligen att den annars stannar vid en reform som saknar ambitioner i nästan alla avseenden och kanske inte blir så som den var tänkt att bli från början.

Izquierdo Collado
Herr talman! Denna debatt sker lyckligtvis på grundval av ett samförstånd, och det beror på att den entusiasm som Blak har överfört till vårt utskott under sitt arbete med betänkandet. Vi gratulerar honom alla till detta betänkande.
Fru kommissionär, jag tänkte inleda mitt inlägg med en fråga: borde inte kommissionen vara lite mer självkritisk? Efter att ha hört er säga att kommissionen den här gången kommer att agera på ett annat sätt än tidigare och att det är det är nödvändigt att, genom samarbete för ett gott genomförande av budgeten, söka vägar för att förbättra den rättsliga grunden och kommittéförfarandet, ger jag min kollega Van Hulten rätt, eftersom vi enligt min mening bevittnar en omsvängning i kommissionens beteende och attityd. Jag tolkar hennes ord som självkritik av kommissionen.
Jag har intresserat mig för det här betänkandet på grund av den punkt som handlar om linet. Det faktum att information har läckts ut oräkneliga gånger föranleder mig att begära att detta betänkande inte hemligstämplas. Eftersom jag har läst det i egenskap av ledamot, kan jag försäkra om att ett offentliggörande inte skulle få några negativa effekter och på så sätt skulle allmänheten få kännedom om detta. Vi vill ha en grundlig undersökning, vare sig det finns kommissionsledamöter på ansvarspositioner eller inte. Blaks betänkande innehåller nämligen en mycket viktig punkt, han begär att de felaktigt utbetalade summorna skall återbetalas och att stränga sanktioner vidtas till följd av det inträffade. Av dessa skäl argumenterar vi för att detta betänkande inte hemligstämplas.

McCartin
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera alla föredragande, särskilt Blak till hans hårda arbete med detta betänkande. Jag kommer ihåg när budgetkontrollutskottet bara var ett underutskott till budgetutskottet. Ordförande Aigner kämpade för att göra det till ett fullvärdigt utskott, och han kämpade också för att få en revisionsrätt, som vi fick till slut. Under årens lopp har vi fått verklig kontroll och möjlighet att påverka förvaltningen av Europeiska unionens resurser.
Men vi riskerar att spela för högt. Ju mer vi skriker om bedrägeri och korruption, desto mindre allvarligt kommer man att ta oss, såvida det inte är absolut nödvändigt och såvida vi inte vet exakt vad vi talar om. Jag vill varna för det, för vi i budgetkontrollutskottet brukade se det som att vi arbetade tillsammans med kommissionen för att förbättra förvaltningen av våra resurser. Alltför många människor ser det nu som att vi arbetar mot kommissionen, och jag vill varna för att det inte är en sund utveckling.
Jag vill också ta upp frågan om revisionsförklaringen och ansvarsfrihet. Revisionsrätten inrättades för att tillämpa redovisningsförfaranden. Den granskar hur pengarna används. Den granskar siffrorna och drar slutsatsen att allt inte är som det skall och att den inte kan bevilja ansvarsfrihet. Vårt ansvar är av ett helt annat slag. Om ni går igenom de förteckningar som har nämnts tidigare - oavsett om det gäller mjölkkvoter i Italien, olivolja i Medelhavsländerna, får i Förenade kungariket eller antalet nötkreatur på Korsika - kommer ni att finna att det i varje enskilt fall har varit medlemsstaten som gjort fel, inte Europeiska kommissionen. Jag säger inte att kommissionen är ofelbar, men vi kan inte tvinga kommissionen genom att säga "Smäll med piskan, så kommer alla medlemsstater i Europeiska kommissionen att lyda", för det kommer inte att hända. Alla som känner till Europeiska unionens korta historia och Europas långa historia vet att stolta stater inte kommer att dansa efter Europeiska kommissionens piska. Men vi kan arbeta i den riktningen, så kommer vi dit.
Vi kommer att uppnå en sammanhängande union, men vi måste vara ansvarsfulla när det gäller vår inställning till hela frågan om vad som är avsiktliga bedrägerier och vad som helt enkelt är misstag och fel som, på kort sikt, inte kan undvikas.

Blak
Herr talman! Jag vill använda mina sista tre minuter till att tala om årets stora frågor. Jag vill inleda med de skandinaviska länderna. Förvaltningen av Stockholmskontoret har visat sig vara skandalöst dåligt skött. Vi måste vänta på resultatet av den disciplinära utredningen, men jag vill gärna fråga kommissionen när denna kommer att vara avslutad, och jag vill gärna veta om man vidtagit åtgärder för avstängning av anställda efter mottagandet av OLAF-rapporten? Det har också varit stora problem, som Niels Busk sade, i Danmark. Problemet med garantibetalningarna i Danmark, som ännu inte är avklarade, är en skandal av stora mått. Det är genant för mig i egenskap av dansk föredragande att säga detta, men det är så det förhåller sig.
Med hänsyn till hörsägen i Spanien, är jag oerhört glad över att man lyckades komma fram till en kompromiss. Jag hade inte velat delta i ett internt spanskt slagsmål. Jag har undersökt om kommissionen har brustit i sin kontrollfunktion, men det anser jag att man inte har på detta område. Men jag vill gärna tacka de spanska kollegerna i båda lägren för deras samarbetsvilja och deras förståelse för synpunkterna.
Jag vill gärna nämna "Fléchard-fallet", som rönt stort intresse i år. Vi kommer aldrig att få veta mer än vad vi vet nu. Vi har inrättat en särskild kommitté, vi har skickat flera frågeformulär till kommissionen, vi har hört fem nya och gamla kommissionärer i utskottet. OLAF, expertkommittén och revisionsrätten har undersökt frågan. Och vad har vi då kommit fram till? Vi har kommit fram till att Delorskommissionen fattade ett beslut som det inte fanns någon rättslig grund till. Det fanns under inga omständigheter någon rättslig grund till att sänka böterna från sex till tre miljoner, det har både revisionsrätten, expertkommittén och OLAF kommit fram till. Kommissionen reagerade kanske på påtryckningarna från den franska regeringen, och utförde alla möjliga krumsprång för att rädda ett företag som med all sannolikhet har deltagit i bedrägeriet från första början. Man upptäckte bara inte detta, eftersom man inte undersökte saken grundligt. Resultatet från sammanträdet då beslutet fattades har försvunnit, och nedtecknades aldrig. OLAF har just avslutat en mycket grundlig efterforskning, och dess slutsats är tydlig: Dessa handlingar kommer aldrig att hittas. Hur skulle ledamöter av parlamentet kunna hitta dem, om inte OLAF kan?
Nu måste vi se framåt, och jag är oerhört glad över att fru Schreyer så tydligt har sagt att "Fléchard-fallet" inte kommer att upprepas. Den nya kommissionen har för första gången erkänt att man gott hade kunnat kritisera beslutet om att sänka böterna, och att man skulle ha genomfört en grundligare undersökning. Man har också lovat att omarbeta bestämmelserna, så att denna typ av beslut inte kan fattas av tjänstemän i framtiden. Jag anser därför att vi skall överväga att avsluta fallet, och "använda krutet" på att se till att kommissionen står fast vid sina löften
Slutligen, vill jag gärna tacka alla som varit med om att göra ett riktigt bra arbete, kommissionen, de anställda på kommissionen, vårt folk på parlamentet, och särskilt Asadbeg och Marina Buk Kristensen har gjort ett utmärkt arbete - det skall ni ha ett stort tack för.
Till mina tre kolleger som inte vill bevilja ansvarsfrihet vill jag säga att jag verkligen hade blivit nervös om ni hade sagt att ni velat det. Då hade mitt betänkande inte varit tillräckligt bra. För vissa är det en livsstil att vara emot och sätta sig på tvären. Det är bra, det accepterar jag, och jag accepterar dem som riktigt goda kolleger. Det är helt OK att tre grupper säger nej till detta, så tar vi andra ansvaret.
(Applåder)

Folias
Herr talman! Den enda minut jag fått tvingar mig att vara helt konkret. Jag vill gratulera van der Laan till hennes betänkande och nämna Cedefop, som har sitt säte i Thessaloniki. Jag vill klargöra att när vi i morgon röstar igenom detta betänkande, så innebär det ett erkännande av att Cedefop redan fungerar så som vi skulle önska. Det innebär ett erkännande av dess positiva verksamhet och resultat. Man kan konstatera att uppförandet av Cedefops byggnad har gått snabbt, den stod färdig tidigare än beräknat och dessutom till ett pris av 1,2 miljoner euro. Vad jag skulle vilja påpeka är att vi bör se till så att de människor som utför ett så positivt arbete vid Cedefop inte skall behöva oroa sig över risken att en dag tvingas flytta från Thessaloniki till någon annan plats, så som de för några år sedan fick flytta från Berlin till Thessaloniki.

Turmes
Herr talman, ärade fru kommissionär, ärade kolleger! Jag vill i slutet av denna debatt än en gång ta upp en punkt i 1999 års budget som löper över åren 2000 och 2001. Det rör sig om synergiprojektet. Detta energiprogram stoppades i december 1999 av den nya generaldirektören för GD för transport och energi. Det råder meningsskiljaktigheter beträffande programmets minimistorlek. Generaldirektören vill endast tillåta program från 400 000 euro, medan rådets sektion för energi har lagt sig på 200 000 euro.
På grund av den konflikten har genomförandet av synergiprojektet varit blockerat i ett och ett halvt år. Det hela har nu antagit groteska proportioner, eftersom man inte ens kunde enas på de ständiga representanternas nivå och frågan till och med har hamnat på utrikesministrarnas dagordning den 9 april. Vi riskerar till och med att förlora medlen från 2001 och då skulle situationen vara den att vi inte hade genomfört två tredjedelar av energibudgeten. Vi som parlament bör uppmana kommissionen att ifrågasätta den otroligt envisa inställningen hos den nya generaldirektören Lamoureux och uppnå en vänskaplig uppgörelse.

Schreyer
Herr talman, ärade ledamöter! Klockan börjar bli mycket och därför vill jag bara göra några korta kommentarer till följd av denna debatt. För det första, hur skall kommissionen hantera upptäckta eller misstänkta bedrägerier? Vi har som tur är OLAF sedan 1999 och det innebär givetvis en annan metod även för fall som är jämförbara med Fléchard-fallet år 1991. Jag kan än en gång poängtera att samma agerande och samma beslut inte skulle uppstå i ett liknande fall. Även de enskilda punkterna är givetvis viktiga. Vi har just talat om black list. Situationen har hittills varit den att endast företag som har blivit dömda kan sättas upp på svarta listan och bara om medlemsstaterna sätter upp dem där. Det är naturligtvis en svag punkt och här förbereder vi ett förslag om att även kommissionen skall få rätt att sätta upp företag på listan. Samtidigt måste jag påpeka att det är en förordning från rådet. Vi får se hur debatten i frågan utspelar sig.
Över till frågan: Hur går medlemsstaternas domstolar tillväga när ett bedrägeri upptäcks och leder till åtal? Det vet vi redan. De går tillväga på olika sätt, både vad gäller snabbheten och grundligheten. Jag menar inte att anklaga någon särskild medlemsstat utan det är bara ett konstaterande. Därför kommer frågan om en åklagare i fortsättningen att finnas med på dagordningen. Jag upprepar: Vi anser att det saknas en rättslig grund för att tillsätta en åklagare så länge inte föredraget ändras. Vi kommer att lägga fram grönboken, vi kommer också med ett direktiv om förordningen om skydd av de ekonomiska intressena försöka utöva starkare påtryckningar, vi kommer alltså på det viset hålla frågan aktuell. Jag har ännu inte förlorat tron på att man åtminstone till nästa regeringskonferens - förhoppningsvis heter det då något annat, kanske konvent - lyckas få till stånd en annan behandling av och ett beslut i denna fråga.
Något som är viktigt i det här sammanhanget: Vi har lagt fram ett meddelande om en ändring av det disciplinära förfarandet och jag påpekar än en gång att kommissionen i förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet för budgeten för parlamentet lägger fram en förteckning över de disciplinära förfaranden - och även resultaten av dessa - som har inletts respektive avslutats varje år. Jag har inte hört att informationen från en medlemsstat om de egna problemen och hanteringen av dessa skulle vara så omfattande, inte heller från dem som ibland berömmer sig av en omfattande insyn.
Ytterligare en fråga som togs upp: genomförandet av budgeten. Det har flera gånger sagts att genomförandet av budgeten, det vill säga omvandlingen av budgetmyndighetens beslut till konkret politik fungerar dåligt just på det utrikespolitiska området. I fjol fungerade exempelvis omvandlingen till strukturfonderna dåligt. Det säger jag för att det nya programmet inte kunde beviljas och genomföras överallt. På det utrikespolitiska området har mycket förbättrats och det beror till viss del på att man exempelvis med byrån för återuppbyggnad av Kosovo i enlighet med parlamentets beslut har valt en annan administrativ lösning som hittills har visat sig vara bra. Det är därför något vi måste ta med i alla diskussioner om reformen. När det gäller genomförandet av budgeten vill jag i det här fallet än en gång säga: Vi kommer i fortsättningen att varje vecka för parlamentet lägga fram uppgifter om genomförandet av budgeten och inte heller här vet jag någon medlemsstat som för parlamentet lägger fram sådan aktuell information som det i det fallet kommer att röra sig om.
Angående den positiva revisionsförklaringen: Som budgetkommissionär med ansvar för processen för beviljande av ansvarsfrihet skulle jag givetvis föredra en positiv revisionsförklaring i dag i stället för i morgon. Det är ju självklart! Men jag vet också att en revisionsförklaring från revisionsrättens sida - först och främst är det revisionsrättens beslut, och den har inte fastslagit när det kommer att fattas - inte kan uppnås med en enda åtgärd eller ett par enkla åtgärder och förbättringar, utan det här är en stor åker som måste odlas, eftersom problemen med en minskning av bedrägerier och misstag på de enskilda områdena, om det är strukturfonderna, jordbrukspolitiken eller forskningspolitiken, kräver helt olika åtgärder. Blaks betänkande visar också detta tydligt. Det är i själva verket ett brett fält, och även en förbättring av genomförandet av budgeten, en minskning av felen, ett undvikande av bedrägerier är ju ibland ett minfält för att använda samma språk. Kommissionens handlingsplan och förvaltningsreformen är således även ett program för minröjning, så att budgetmyndighetens budgetbeslut i framtiden faller i god jord där inga minor finns.
Jag kan som företrädare för kommissionen lova parlamentet att vi inte kommer att luta oss tillbaka efter beslutet om beviljande av ansvarsfrihet och lägga ifrån oss spadarna utan vi kommer tvärtom att med uppkavlade skjortärmar fortsätta gräva.
(Applåder)

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.

Mul- och klövsjuka
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om mul- och klövsjukan.

Byrne
. (EN) Herr talman, ärade parlamentsledamöter! Det är ett nöje för mig att uppdatera er ytterligare om den pågående mul- och klövsjukeepidemin. Fram till i dag är epidemin till stor del begränsad till Förenade kungariket, där nästan 99 procent av de fall som konstaterats hittills har inträffat. Epidemin började med två fall som upptäcktes den 20 februari. Under veckorna som följde steg emellertid antalet fall exponentiellt, ibland med mer än 50 fall per dag. Det totala antalet fall i Förenade kungariket är just nu uppe i över 900.
Lyckligtvis är situationen i de andra drabbade medlemsstaterna inte lika allvarlig. Två fall har konstaterats i Frankrike, tolv i Nederländerna och ett fall i Irland; vi måste emellertid fortsätta att vara mycket vaksamma. Alla medlemsstater satsar enorma resurser på att bekämpa den pågående epidemin. Det gäller särskilt i de medlemsstater i vilka fall har konstaterats, i synnerhet i Förenade kungariket. Medlemsstaterna har uppvisat en mycket stor solidaritet och ett mycket gott samarbete under de rådande svåra omständigheterna.
Kommissionens tillvägagångssätt för att bemöta krisen har varit att handla snabbt och beslutsamt. Vårt mål är att hjälpa medlemsstaterna att utrota mul- och klövsjukan. Det råder enighet om detta mål. Andra överväganden - mycket viktiga överväganden - som härrör från krisen måste vänta tills detta mål har nåtts. Vår samordning och vårt samarbete med medlemsstaterna är mycket omfattande: till exempel har Ständiga veterinärkommittén hållit åtta möten sedan krisen bröt ut; ett nionde äger rum i Bryssel medan vi talar; dessutom har ytterligare två fackmöten med laboratorieexperter på mul- och klövsjuka och djurparksdjur ägt rum.
Det förekommer även otaliga dagliga kontakter och informationsutbyten med och mellan medlemsstaterna. Vi handlar omgående på grundval av all ny information. Till exempel har kommissionen vidtagit åtgärder för att införa restriktioner beträffande export och djurförflyttningar från drabbade medlemsstater och regioner inom 24 timmar efter bekräftade utbrott. Kommissionen har antagit inte mindre än 18 beslut sedan krisen bröt ut. Vi handlar med största möjliga öppenhet. Förutom på Ständiga veterinärkommitténs möten har krisen diskuterats två gånger i rådet (jordbruk) och fem gånger i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, i Europeiska rådet, i Kommittén för jordbrukets näringslivsorganisationer (COPA) eller med yrkesorganisationer samt på oräkneliga presskonferenser och tekniska genomgångar. Detta är tredje gången som jag framträder i parlamentet för att uppdatera er om utvecklingen. Jag har även bett mina tjänstemän att ständigt stå till förfogande för att hålla er underrättade om epidemins utveckling.
Då det är möjligt anlägger vi ett regionalistiskt synsätt på de nya utbrotten. Detta är utformat för att medge en fortsatt handel, vilken dock kringgärdas av mycket stränga säkerhetsåtgärder för att förhindra att sjukdomen sprids vidare. Kommissionen har arbetat hårt för att övertyga länder utanför gemenskapen om att exporten från gemenskapen är säker och inte utgör någon risk. Jag hade i förra veckan, i Washington, ett möte med USA:s nya jordbruksminister, Ann Veneman, och hon har lovat att se över situationen regelbundet. Vi fortsätter våra ansträngningar för att få stora exportmarknader, som Japan, att erkänna detta regionalistiska synsätt. Jag är helt säker på att de skyddsåtgärder som vidtagits är tillräckliga för att förhindra att viruset sprider sig till länder utanför gemenskapen. Jag upprepar min uppmaning till dem om att häva onödiga och obefogade inskränkningar.
Jag kommer nu att övergå till de åtgärder som vidtagits på gemenskapsnivå. Som jag påpekade tidigare, har kommissionen hittills antagit inte mindre än 18 beslut, och de kommer utan tvekan att följas av fler. De kan indelas i två huvudgrupper: för det första, åtgärder som påverkar hela gemenskapen, och, för det andra, åtgärder som gäller enskilda medlemsstater.
När det gäller den första gruppen - åtgärder som omfattar hela gemenskapen med undantag för Förenade kungariket - finns det fortfarande mycket betydande inskränkningar beträffande förflyttningar av levande och mottagliga djur. I allt väsentligt, med några få undantag, får förflyttningar bara ske från en gård till ett slakteri, eller till en annan gård, om tillstånd innehas. I båda fallen måste förflyttningarna godkännas av vederbörande myndigheter på avreseorten och bestämmelseorten. Detta har visat sig vara nödvändigt för att förhindra sjukdomens potentiella vidare spridning på kontinenten. En annan nödvändig åtgärd var skyldigheten att slakta alla får som importerats från Förenade kungariket mellan den 1 februari och 21 februari. Detta har av epidemiologin för det franska utbrottet två veckor senare, den 13 mars, visat sig vara det mest avgörande beslutet för att förhindra ytterligare spridning på det europeiska fastlandet.
Det finns även viktiga säkerhetsåtgärder som garanterar att sådana transporter inte innebär att djur kommer i kontakt med djur från andra gårdar, bortsett från för omedelbar slakt. Fordon tvättas och desinficeras, djurförflyttningar anmäls på ett adekvat sätt; inga förflyttningar av mottagliga djur har ägt rum till gårdar från vilka djur avsänts inom de föregående 30 dagarna.
Slutligen har nu mellanstationerna tillfälligt stängts, samtidigt som den längsta tillåtna transporttiden står fast. Dessa stationer är avsedda för att levande djur som transporteras skall kunna erbjudas vila, vatten och foder; de utgör emellertid även en risk för smitta mellan djuren.
Jag kommer nu att övergå till gemenskapsåtgärder för enskilda medlemsstater. När det gäller Förenade kungariket råder fullständigt förbud mot export av mottagliga levande djur samt kött och köttprodukter som inte behandlats. Emellertid kommer Nordirland från och med i dag att undantas från denna åtgärd, dock med två viktiga undantag: ingen export av levande mottagliga djur får ske, och ingen ändring av de gällande inskränkningarna för området Newry och Mourne, där Nordirlands enda fall av mul- och klövsjuka upptäcktes för nästan fem veckor sedan, kommer att göras.
När det gäller Frankrike, Nederländerna och Irland råder förbud mot export av levande mottagliga djur. Det råder även förbud mot export av kött och köttprodukter, mjölk och mjölkprodukter som inte behandlats från de drabbade regionerna i Irland (ett grevskap), Nederländerna (fyra provinser) och Frankrike (tre départements). Dessa inskränkningar anpassas allteftersom omständigheterna ändras. Därför kommer, till exempel, förbudet i Frankrike mot export av levande mottagliga djur att vara i kraft till den 12 april. Inskränkningarna beträffande export av kött och köttprodukter som inte behandlats kommer emellertid bara att gälla för de tre départements, där det andra fallet konstaterades den 23 mars, från och med i dag och så länge det är motiverat enligt de detaljerade undersökningarna av den epidemiologiska situationen.
De befintliga inskränkningarna för Irland kvarstår till den 19 april. Situationen i Nederländerna, där totalt 12 fall har konstaterats sedan det första fallet upptäcktes den 21 mars, kommer att ses över i Ständiga veterinärkommittén i dag och i morgon. I både dessa medlemsstater är inskränkningarna beträffande produkter begränsade till de regioner i vilka fallen har upptäckts. Det sammanfattar situationen när det gäller inskränkningar beträffande export och förflyttning av djur.
Jag skulle nu vilja övergå till två andra viktiga åtgärder som antagits under de senaste dagarna. Det gäller kommissionens beslut om att godkänna vaccination under tydligt angivna omständigheter i Nederländerna och Förenade kungariket. Beslutet som rör Nederländerna medger skyddsvaccination.
Detta omfattar vaccination av djur som väntar på att avlivas och destrueras i förebyggande syfte, för att förhindra virusets vidare spridning. Det har en roll att spela då det rådet brist på kapacitet för att avliva och slakta med den hastighet som krävs för att förhindra att sjukdomen sprids vidare. Nederländerna befinner sig i denna olyckliga belägenhet, och kommissionen och medlemsstaterna i Ständiga veterinärkommittén är fulla av förståelse för situationen. Det är således fullt på sin plats att tillåta vaccination under dessa omständigheter.
Beslutet som rör Förenade kungariket är mer komplicerat. Det gäller endast boskap i grevskapen Cumbria och Devon. Andra arter skulle inte vaccineras utan avlivas i förebyggande syfte, i en viss radie runt smittade gårdar. I motsats till den nuvarande politiken i Nederländerna skulle de vaccinerade nötkreaturen inte nödvändigtvis avlivas och förstöras. Det skulle emellertid föreligga mycket stränga inskränkningar beträffande förflyttning av dessa nötkreatur, huvudsakligen mjölkkor, vilket i sak skulle innebära att djuren inte lämnade de drabbade regionerna. Det skulle även föreligga betydande inskränkningar beträffande förflyttning av mjölk och mjölkprodukter från dessa djur och, när de så småningom slaktats, av kött och köttprodukter från desamma.
Det är ett mått på de följder som är förknippade med vaccination, att Förenade kungariket ännu inte har bestämt sig för om man kommer att utnyttja kommissionens beslut under de omständigheter för vilka det har begärts. Nederländerna, för sin del, överväger att begära en reviderat system liknande det som godkänts i Förenade kungariket. Medan vi talar diskuterar man just den begäran i Ständiga veterinärkommittén.
Jag inser till fullo att frågan om vaccination är mycket känsloladdad. Att vaccinera ter sig onekligen som ett attraktivt alternativ till att avliva och förstöra djur. Men verkligheten är en helt annan. Verkligheten är att en vaccinationsåtgärd är förknippad med betydande begränsningar och att det ännu inte finns något utbrett stöd för en sådan politik. Allmän vaccination har inte begärts av medlemsstaterna, inklusive Nederländerna och Förenade kungariket. Det har inte begärts av Europeiska rådet, som nyligen diskuterade krisen i Stockholm. Och det har inte begärts av jordbruksbefolkningen i stort; jag har inte heller hört några krav på att vi skall börja vaccinera under detta mitt tredje framträdande i parlamentet.
Verkligheten är att det är en komplicerad fråga som är förenad med väldiga utmaningar. Jag har talat till er förut om några av dessa utmaningar. Låt mig nu upprepa dem. Det finns inget godkänt test för att särskilja individuellt vaccinerade djur från smittade djur. Detta innebär att sjukdomen kan leva kvar i djurbeståndet. Det finns sju serologiska typer av mul- och klövsjuka, var och en med flera understammar. En vaccination är bara verksam mot målstammen och endast under en begränsad tidsrymd. Eftersom sjukdomen inte är endemisk i EU, skulle valet av lämplig vaccinstam vara rena lotteriet. Det finns i EU över 300 miljoner mottagliga djur - nötkreatur, får och grisar - som skulle behöva vaccineras för att garantera en fullgod säkerhetsnivå, vilket skulle riskera vår handel mellan medlemsstaterna och med vissa länder som insisterar på att importera enbart från länder som är fria från mul- och klövsjuka och som inte vaccinerar sina djur. Mot bakgrund av dessa omständigheter råder det fortfarande enighet om att det bästa sättet att handla är att bekämpa den pågående epidemin utan att tillämpa allmän vaccination.
Innan jag avslutar vill jag säga att min avsikt är att vi, när epidemin har bekämpats, skall genomföra en mycket grundlig undersökning av alla faktorer som bidragit till den pågående epidemin liksom av följderna. Detta kommer att omfatta bland annat följande frågor, som faller inom mitt ansvarsområde: brister i fråga om djurs, särskilt fårs och grisars, spårbarhet; djurtransporter, och särskilt bestämmelser som medför att levande djur från olika medlemsstater kan smitta varandra; vaccination, och frågan om huruvida vi måste avvika från den nuvarande linjen, som innebär "nej" till allmän vaccination, och, om så är fallet, under vilka omständigheter och på vilka villkor; sanitära kontroller av importen, samtidigt som vi inte får glömma bort att EU:s befintliga föreskrifter är tillräckliga om de respekteras, inte bara för stänga viruset ute, utan även för att garantera att folkhälsokraven respekteras fullständigt och på ett riktigt sätt.
Men det finns också andra, mer allmänna frågor som måste betraktas. Kostnader: den pågående epidemins totala potentiella kostnad för gemenskapens budget uppgår redan till upp till 170 miljoner euro enbart för åtgärder som avser bekämpning av sjukdomen. Forskning om nya markörvacciner och diskriminerande tester som kommer att göra det möjligt att enkelt särskilja vaccinerade djur från smittade djur, vilket innebär att tillämpningsområdet för skyddsvaccination vidgas avsevärt. Man har redan gjort stora framsteg på detta område, och ansträngningarna måste ökas ytterligare. Ytterligare diskussioner i de berörda internationella organen, särskilt i den internationella smittskyddsorganisationen för djur (Office International des Épizootis, OIE), om det nuvarande synsättet på viruset samt, kanske viktigast av alla de saker som tagits upp, våra nuvarande system för djurproduktion samt samspelet mellan dessa och den icke-jordbrukande landsbygdsbefolkningen, som har drabbats enormt under de senaste veckorna.
Dessa frågor kan emellertid tas upp först när den nuvarande krisen är under kontroll. Jag hoppas att det kommer att ske förr snarare än senare. Jag tackar er för er uppmärksamhet och ser nu fram emot att höra era åsikter.

Maat
Herr kommissionär! Jag kan konstatera att ni i alla fall har rört er något i riktning mot en politik som innebär att smitta och vaccinering inte ögonblickligen leder till uppröjning. Kanske ett första steg, men enligt min och min partigrupps åsikt är det kanske inte tillräckligt. Vi kan ju inte förneka att det nuvarande sättet att bekämpa mul- och klövsjukan på är effektivt, ekonomiskt, samhälleligt och etiskt oacceptabelt. Sjukdomen fortsätter att sprida sig i Storbritannien med stora massgravar och stora förluster till följd. I Nederländerna har tolv fall på ett begränsat område nu lett till avlivandet av nästan 100 000 djur. Inom ett stort område har även samhällslivet delvis störts och lider andra sektorer, såsom små och medelstora företag, stora förluster. I mitt eget land uppgår det nu till över 100 miljoner euro. Det gäller också för landsbygdsområden långt utanför det drabbade området. Av det skälet skulle man kunna säga att medlet mot sjukdomen, nämligen bekämpande genom destruktion, nu kan ses som värre än sjukdomen själv. Av det skälet har jag nu följande frågor att ställa till kommissionen. Varför gör kommissionen och rådet inget med erfarenheterna från bland annat Sydafrika och Argentina, där endast en kraftig vaccinering vid utbrottet har gett resultat i bekämpningen? Varför gör kommissionen inget med den rapport som lades fram år 1999 angående provtagning på djur som är vaccinerade?
Vad tänker kommissionen, nu när det är helt tydligt att de ekonomiska skadorna utanför jordbruket är mycket stora och att det helt riktigt finns ett stort missnöje bland befolkningen om djurens oacceptabla lidande, göra med den vetskapen med tanke på en grundlig utvärdering av den nuvarande politiken med icke-vaccination? Tycker kommissionen att det verkligen är godtagbart att det för varje djur med mul- och klövsjuka dödas och förintas tiotusentals andra, ofta fortfarande friska djur? Min fråga passar också in på bekämpandet av BSE eftersom det är känt att vi har mycket nötkött över. Jag vill gärna konkret höra från kommissionen att den här strategin för mul- och klövsjukan absolut inte har något att göra med BSE-politiken, då man hur som helst utgår från att djur måste röjas upp och förstöras.
Herr talman! På grundval av det här tycker jag mig ändå kunna konstatera att den nuvarande politiken för bekämpande av mul- och klövsjukan egentligen inte längre kan försvaras, varken etiskt eller ekonomiskt sett, och jag väntar med spänning på era svar.

Adam
Herr talman! Jag skulle vilja tacka kommissionären för hans mycket detaljerade uttalande, som - utan att jag på något sätt vill förringa de förödande följderna av epidemin - bör ha motverkat en del av den hysteri som vi bevittnat.
Det rådde, när sjukdomen bröt ut, full enighet om att slakt och inneslutning motsvarade den effektivaste politiken. Men utan de snabba åtgärder som Förenade kungarikets regering vidtog för att förbjuda export och införa inskränkningar beträffande förflyttningar samt varna andra medlemsstater, skulle följderna på kontinenten och i Storbritannien har varit långt värre. Sensationsjournalistik på TV har inte ökat allmänhetens förståelse för denna komplicerade sjukdom - vilket ni kanske erfor alldeles nyss, herr kommissionär. Vaccination är inte en så enkel lösning som somliga antyder. Jag gratulerar kommissionären till att han klargör det och avlivar några av de myter som har cirkulerat. Ständiga veterinärkommittén har samtyckt till vaccination bara med det förbehållet att karantän, slakt och kvittblivning fortfarande är det effektivaste sättet att bekämpa sjukdomen. Det tydliga budskapet bör framföras av detta parlament.
Det föreligger inget hot mot människors hälsa. Huvuddelen av Storbritanniens landsbygd är fri från sjukdomen och öppen för verksamheter, förutsatt att förnuftiga försiktighetsåtgärder vidtas i fråga om att undvika jordbruksmark och jordbruksdjur.
Denna epidemi kommer att pågå en tid och måste, vilket kommissionären påpekade, följas av en fullständig utredning. Det råder liten tvekan om att virusets kraft och de omfattande fårförflyttningarna just före utbrottet var viktiga faktorer som påverkade sjukdomens spridning. Men vi måste få större kännedom om inkubationstiden, virusets epidemiologi och jordbruksmetodernas möjliga inverkan på utvecklingen. Jag välkomnar kommissionärens löfte om att undersöka dessa och andra faktorer.
Uttalanden om omedelbara lösningar före en utredning kommer inte att vara till hjälp.

Mulder
Herr talman! I vissa länder i Europeiska unionen och särskilt i mitt land, Nederländerna, är det här den allvarligaste jordbrukskrisen på många år. Jag vill uttala min medkänsla med de lantbrukarfamiljer som drabbats och med andra människor som också får känna av följderna av det här.
Den liberala gruppen stöder den politik som innebär en nödvaccinering för att begränsa sjukdomsfallen och virusets spridning. Vi anser att det här till sist måste leda till att mul- och klövsjukan utrotas i hela Europeiska unionen.
Vi kan inte blunda för de stora tvivel som råder i hela Europa angående politiken att inte vaccinera. Vi välkomnar det som kommissionären sagt i dag men det måste göras tydligare för allmänheten. Vilka följder skulle det ge om vi gav upp den nuvarande politiken? Vilka är följderna för marknaderna i Europa? Vad skulle följderna vara för jordbrukarfamiljernas inkomster om vi avstod från den här politiken? Det budskapet måste framföras.
En annan sak. Just nu har vi en mycket sträng kontroll på flygplatser och andra inreseplatser. Den här stränga kontrollen får inte vara tillfällig utan måste bli permanent. Vi måste följa Förenta staternas och Australiens exempel, där kontrollerna har funnits i flera år. Kommissionären har sagt en del om transportpolitiken i Europa. Vi måste fundera över om vi inte kan införa vissa karantänområden i hela Europa så att djuren inte längre kan smitta varandra på de så kallade vilopunkter som nu finns.
Till sist bara en liten sak. I en del länder har jordbrukarna inte kunnat leverera någon mjölk på flera dagar. Är det möjligt att kommissionen kan ompröva sitt beslut att dra av det på jordbrukarnas kvoter? De måste få en extra mjölkkvot så att deras skador inte blir större än de redan är. De dagar som de inte kunde leverera måste läggas till på deras kvoter.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman, herr kommissionär! Ni har på ett imponerande sätt visat vilka åtgärder kommissionen har vidtagit. Det verkar som att det kommer lite för sent. Man borde redan i fredstider - så kallar jag det här - ha tillgripit dessa åtgärder. Kommissionens och även vissa medlemsstaters sorglöshet beträffande epidemihotet var en skandal och man tycktes inte vara angelägen om att lägga upp en gemensam bekämpningsplan. Det verkade som att politikerna överträffar varandra med radikala krav och instruktioner, men vad epidemibekämpandet beträffar var de enligt min uppfattning inte särskilt effektiva.
Men den egentliga frågan är naturligtvis: avlivning eller vaccinationer? Jag måste här i parlamentet klargöra att det inte handlar om en återgång till profylaktiska ständiga vaccinationer utan det handlar om huruvida epidemin nu kan begränsas genom nödvaccinationer, ringvaccinationer och skyddsvaccinationer. Sedan uppstår frågan: Vad händer med djuren? Ni har ju tillåtit vaccination med förhållningsorder om avlivning. Ni har i dag slingrat er runt frågan i ert anförande, låt oss uttrycka det klart: Det är rena skandalen! De friska djur som vaccineras behöver inte avlivas för att stoppa epidemin, de kan bevaras. Det finns länder som visar att de bedriver en exportpolitik - till exempel argentinarna med Europeiska unionen - trots att det förekommer fall av mul- och klövsjuka i deras länder. Ändå förs inte epidemin ut ur landet.
Vi förväntar oss av er - och det hoppas jag att resolutionen i morgon visar - att ni inte ständigt framför argument för en avlivning - de har jag redan fått höra från era lägre befäl! Det krävs en hel del fantasi för att förklara varför det måste ske, men inte mycket fantasi för att överge denna envisa ståndpunkt om avlivning. Jag förväntar mig att ni talar om hur ni kommer att förhandla på internationell nivå, så att vi inleder en förnuftig epidemibekämpning och ändå kan driva handel med tredje land.
Denna motsättning måste undanröjas, för båda delarna måste vara möjliga: handel och en förnuftig epidemipolitik. Vaccination är inte bara ett känslomässigt problem...
(Talmannen avbröt talaren.) (Applåder)

Fiebiger
Herr talman! Den epidemi som härjar i Storbritannien och spridningen till fastlandet visar tydligt att epidemin inte har kunnat stoppas med den hittills använda epidemistrategin. Jag anser inte att vi har kommit över det värsta.
Efter de första fallen av mul- och klövsjukan förespråkade kommissionen slakt av offren och brinnande bål och ville inte höra talas om andra bekämpningsmetoder av mul- och klövsjukan som hade kunnat antas inom ramen för de nationella besluten. Ett stort politiskt äventyr - det anser jag - eftersom kostnaderna och nyttan är svåra att ange. Att redan från början satsa på ekonomin skulle ha varit det riktiga. Vaccinationer redan de första dagarna efter mul- och klövsjukans utbrott skulle ha sparat mycket pengar och i synnerhet personligt lidande. Cirka 200 miljoner bruksdjur forslas genom EU varje år. Att spåra en sådan handelskedja är alltid komplicerat och osäkert inom de tidsmarginaler som krävs. Redan i normala tider - utan BSE-kris och mul- och klövsjuka - är felkvoten hög. Den gemensamma jordbrukspolitiken är som en stor ångbåt som är svår att stoppa när den väl har satt fart.
Därför hade det varit nödvändigt att tillämpa flera praktiskt genomförbara alternativ för att bekämpa mul- och klövsjukan. Den nuvarande metoden är högst medelmåttig och oförnuftig - det gläder mig att den kommer att ändras!
Konsumtionen av nötkött har sjunkit med hälften. Priserna har nått bottennivå och lönerna varje månad kan inte längre finansieras. Kommissionär Fischlers utjämningsprogram bör kompletteras med punkt 8, nämligen upphävandet av straffbonusen för mjölkkvoter. Det är vettigt, eftersom det innebär att försäljningen av nötkreatur stoppas. Tillvaron och sysselsättningen inom jordbruket, på näringsområdet och förberedelseområdet står på spel, och landsbygdsturism förekommer inte längre, inte heller i de områden som inte drabbats av mul- och klövsjukan. Till och med släkten stannar hemma. Att lappa ihop allt det i ett så kallat program för uppbrott kommer att ta flera år. En ny besättning skapas ju inte över en natt.
Vaccinationer måste utnyttjas bättre i hela Europa som ett fullt normalt instrument för epidemibekämpning. På det viset garanteras att vaccinerade klövdjur och deras produkter kan transporteras och alltså även marknadsföras utan handelsbegränsningar. Tester måste tas fram med hjälp av vilka vaccinerade djur kan särskiljas från smittade sådana. Då bör det också vara lättare för kommissionen att ge medlemsstaterna större utrymme än hittills för medbestämmande om epidemiskydd och bekämpande av epidemin.

Berlato
Herr talman! Vi hörde uppgifterna från kommissionären vad gäller den situation som uppkommit i Storbritannien: 900 fall och det verkar som om situationen ännu inte är under kontroll. Detta är den situation som vi har fått beskriven för oss. De initiativ som hittills tagits verkar med andra ord inte ha varit tillräckliga. Vi har för övrigt också fått höra, bland annat i utskottet för jordbruk, att i Storbritannien - detta framfördes av ett antal uppfödare - är ingripandena inte alltid tillräckligt snabba. Från det ögonblick man konstaterat ett fall av mul- och klövsjuka i det egna stallet till det ögonblick slakten sker, så har det ibland gått så mycket som tre veckor. Vi måste med andra ord skapa de nödvändiga förutsättningarna för att kommissionen skall kunna använda alla tillgängliga metoder för att ingripa och se till att man handlar snabbare. Bland annat måste man äntligen begripa att man måste tillgripa vaccinationer, något som inte är den slutliga lösningen på problemet men som utan tvekan skulle kunna visa på en vilja att ändra kurs jämfört med att enbart nödslakta drabbade besättningar. Det är med andra ord uppenbart att det föreligger ett behov av att skapa förutsättningar för att få till stånd bättre kontroller och för att på så vis undvika en spridning av mul- och klövsjuka även till andra länder.

Bernié
Herr talman! Det är dags för den politiska världen att i all klarhet sända ett budskap om stöd till jordbrukets värld, som har drabbats hårt av flera kriser i följd.
Jordbrukarna pekas ut men är i själva verket offer för systemet. Masslakten - som genomförs i den beryktade försiktighetsprincipens namn - blir allt mindre accepterad, särskilt som denna uppoffring inte har lett till att man har återvunnit konsumenternas förtroende. Förtroende är inte något man förordnar om: det är något man förtjänar. Förtroendet bör återvinnas genom en effektiv kommunikationskampanj.
Vår export blockeras av icke-riktade embargon. Kommissionen har misslyckats i sina förhandlingar med Förenta staterna. Endast ett fåtal regioner är drabbade av mul- och klövsjukan, men hela Europa straffas. Detta är oacceptabelt och måste rättas till. Den ryska och den japanska marknaden är också stängda. Var finns förhandlingarna?
Unionen måste inta en beslutsam ståndpunkt om regionaliseringen. Varför inför man inte skyddsvaccinering mot bakgrund av denna ekonomiska och sociala katastrof, utan att fördenskull slakta senare? Systematisk slakt leder både till att berörda uppfödare ruineras och att ett genetiskt arv försvinner. Europa är rikt på lokala raser: vi måste förse oss med medel som kan skydda dem genom att tillåta vaccination.
Ersättningen bör vara heltäckande för att göra det möjligt att återupprätta besättningarna, och den bör betalas ut snabbt. Tungrodd byråkrati är oacceptabelt i en kris som denna. Ersättningen bör även avse senare produktionsled och övriga aktiviteter på landsbygden, såsom uppfödning av fjäderfä och vilt samt det stora antalet turistverksamheter. Även om sådana verksamheter inte berörs av sjukdomen förlorar de snabbt marknadsandelar på grund av den rådande psykosen.
Dessutom vore det lämpligt att snarast inrätta enheter för psykologiskt stöd. Vem tar i dag itu med stressen för de jordbrukare som berövats en del av sina tillgångar, förutom när det gäller de finansiella aspekterna? I denna mänskliga tragedi bör vi visa en osviklig solidaritet.

Martinez
Herr talman, herr kommissionär med ansvar för konsumtion! (Jag menar konsumtion och inte jordbruk.) Mul- och klövsjukan, som vi är helt upptagna av, kommer lägligt. Den kommer lägligt inför öppnandet mot öst och lägligt inför förhandlingarna inom WTO. Först och främst inför öppnandet mot öst, eftersom vi uppenbarligen måste minska våra jordbruksutgifter när den årliga jordbrukskakan måste delas i 21 delar i stället för 15 och allas andel därmed måste bli mindre, om man inte minskar antalet jordbrukare förstås.
Vidare inför förhandlingarna inom WTO, eftersom vi måste bereda plats på vår marknad för produkter från den södra hemisfären, produkter från Cairnsgruppen. Vi har redan gjort det i fråga om vin, frukt och grönsaker, men där finns också Nya Zeeland och Australien, som av en händelse är fårköttsproducerande länder! Hur skall vi således minska Västeuropas jordbruksutgifter och samtidigt bereda plats på vår marknad för produkter från södern? Helt enkelt genom att minska antalet uppfödare och antalet djur i våra besättningar! Hur skall vi få antalet uppfödare och djurbestånd att gå ner? Helt enkelt genom att göra ett spektakel av en banal sak som mul- och klövsjukan, ett spektakel som har blåsts upp av medieoperationen Apocalypse Now, med slaktare, massgravar, grävmaskiner, bulldozrar, sanitära avspärrningar, militärer och berg av brinnande får, nötkreatur och grisar.
I månader har FAO varnat för mul- och klövsjukan i Anatolien, Korea, Japan, i Sydafrika t.o.m. och i Grekland förra året. Världens varningssignaler blinkar rött och Europeiska unionen reagerar inte! Mul- och klövsjukan kommer och den kommer som av en slump till Förenade kungariket, där den största europeiska besättningen finns. Man måste vaccinera. Men vad gör man? Inte vaccinerar man. Och det beror på att man måste komma oskadd undan, eftersom det skulle röra sig om 3 miljoner djur, eftersom det skulle kosta 100 miljoner euro, eftersom man inte skulle kunna exportera mer - samtidigt som man ändå inte exporterar - och epidemin sprider sig.
Konsekvens: uppfödare som är 55 år och äldre och som får sina besättningar slaktade pensionerar sig. De uppfödare som med nödvändighet får likviditetsproblem, eftersom försäljningen sjunker hastigt, elimineras. Men om uppfödare försvinner gör man budgetbesparingar, vilket man är i behov av. Om de brittiska besättningarna går förlorade blir det fritt fram för får från södra hemisfären, och då kommer Nya Zeeland och Australien att gå med på att skriva under vid WTO.
Öppnandet mot öst är på ett finansiellt plan möjlig att genomföra, eftersom jordbruksutgifterna har skurits ner.
Totalt sett har mul- och klövsjukan skapat tre mirakler, efter BSE. Det första miraklet: färre finansiella hinder mot ett öppnande mot öst. Andra miraklet: Cairnsgruppen är belåten med den europeiska uppfödningens uppoffring och går med på att underteckna vid WTO. Tredje miraklet: man kan dessutom reformera den gemensamma jordbrukspolitiken bakom ryggen på våra jordbrukare, som medierna har förvandlat till personer som förgiftar kor och smittar får.
Självklart är allt detta slumpens verk. Det var också en slump att Stephen Dorell 1996 erkände att BSE kan överföras till människan, precis samtidigt med frågan om det amerikanska hormonbehandlade köttet! Det var en slump att man lät detta virus sprida sig. Det var en slump att man inte gjorde något åt BSE under tio års tid. Det är en slump att internationella medier är i händerna på Förenta staterna. Herr talman! Vi bör utse en slumpens EU-kommissionär vid sidan av Pascal Lamy. Han kommer att lyckas med WTO-förhandlingarna efter att ha övergett sojan vid Blair House-förhandlingarna, varefter uppfödarna står på tur.

Souchet
Herr talman, herr kommissionär! I samband med denna debatt om epizootin mul- och klövsjukan skulle jag först vilja uttrycka min djupa solidaritet med alla aktörer i uppfödningssektorn, som redan är skoningslöst drabbade av den BSE-kris som vände upp och ned på marknaderna. Och framför allt min solidaritet med alla nötkreatursuppfödare som till allra största delen arbetar bra och principfast, enligt metoder som innebär en respekt såväl för miljön som för de djur de föder upp, och som drabbats hårt av denna nya kris, vilken har försatt dem i en bekymmersam situation.
Jag skulle vilja att man gör en tydlig åtskillnad mellan å ena sidan de nödåtgärder som bör vidtas för att hantera den aktuella epidemin, och det i en situation som är mycket svår att hantera på grund av vaccinationsstoppet i unionen sedan 1991, och å andra sidan de åtgärder som bör vidtas i ett senare skede, när man väl har fått kontroll på dagens epidemi, för att undvika att en liknande katastrof inträffar igen.
Vad skall man göra? Först och främst måste vi inleda en grundläggande diskussion om uppfödningssektorns utveckling, som har möjliggjort den här typen av farsoter. Var det rätt av oss att tillåta en koncentration av uppfödningsföretagen, som blir ständigt fler och ständigt mer specialiserade, ständigt mer artificiella? Var det rätt av oss att driva på för en stark koncentration av slakterierna genom att ge upphov till nedläggningar av lokala slakterier, vilket har främjat en koncentration av uppfödningsföretag och systematiserat långväga djurtransporter?
Vi måste sedan omstrukturera de internationella bestämmelser som införts av Internationella byrån för epizootiska sjukdomar, för så som de ser ut i dag framstår de som orimliga och föråldrade. Om ett levande djur i dag vaccineras mot mul- och klövsjukan i ett land, berövas detta land sin status som ett land fritt från mul- och klövsjuka och beläggs därmed med exportförbud. Vem inser inte att denna godtyckliga regel i orimlig utsträckning främjar Förenta staterna?
Vi måste också ta itu med bilaterala handelsoperationer, villkoren för hur en export kan möjliggöras, eftersom alla länder är fria att förhandla med Ryssland, Japan och andra länder. Det krävs också en regionalisering. Det finns ingen anledning till att man betraktar en medlemsstat eller, med så mycket starkare skäl, Europeiska unionen i sin helhet som en homogen enhet. Det finns ingen anledning till att ett fall av mul- och klövsjuka i Bretagne påverkar Alsace, och inte heller någon anledning till att ett land som har 1 000 smitthärdar, som Förenade kungariket, och ett land som har två, som Frankrike, behandlas på samma sätt.
Man måste dessutom på allvar fråga sig om det förebyggande vaccinationsförbudet, som har gällt i gemenskapen sedan 1991, verkligen var ett bra beslut. Bör man åtminstone inte tillåta vaccination av sällsynta djur, reproducerande djur och varför inte mjölkbesättningar? För att tillåta detta måste man oundvikligen uppmuntra forskning och utveckling om spårvaccin, som gör det möjligt att skilja ett vaccinerat djur från ett smittat djur.
Man måste slutligen finna de medel som krävs för att uppmuntra jordbruksföretagen. Särskilt små och medelstora jordbruksföretag där djuren föds och uppföds på samma anläggning och därmed minskar riskerna för att epizootier sprids, eftersom födsel, uppfödning och slakt på ett och samma jordbruksföretag är en mycket viktig förebyggande faktor. Denna roll bör bli fullt erkänd inom ramen för den gemensamma politiken.
(Applåder från höger)

Böge
Herr talman, herr kommissionär! Det råder ingen tvekan om att ingen i dag kan tänka sig vaccinationer i ett helt område, av det skälet att det inte finns vaccin så att det räcker. Jag vill också tillägga att bristande hygien och skötsel inte får döljas med vaccinationer. Men lika tydligt tycks det i dag vara att det första stora testet av motståndskraften inom den nya politiken för mul- och klövsjukan sedan införandet av den inre marknaden tycks sluta i en katastrof. Jag tillägger på fullt allvar, herr kommissionär, att internationella överenskommelser - som är bindande även på eget initiativ genom kriterierna från IOE (International Office of Epizootics) - å andra sidan innebär: Ingen i Europa står ut med en fortsättning på den politik som hittills har förts, varken kommissionen eller de övriga europeiska institutionerna! Att avliva hela kreatursflockar är i längden varken klokt eller meningsfullt. Jag vill tillägga, herr kommissionär, att frågorna om djurskyddet påverkas, liksom principen om egendomsgaranti och även proportionalitetsprincipen, som ingår i EG-domstolens rättspraxis. Därför ser jag det som positivt att de inblandade börjar klargöra dessa juridiska frågor på högsta domstolsnivå.
Och, herr kommissionär, frågan om hur vi nu tar oss vidare med en ny strategi som inte klarar sig så bra utan beprövade profylaxelement, leder automatiskt till frågan vad kommissionen har gjort för att i praktiken förverkliga den vetenskapliga kommitténs rapport från mars 1999 beträffande regionaliseringsförhandlingarna på internationell nivå, beträffande styrkandet av testerna och beträffande bedömningen av kriterierna, när nödvaccinationer även krävs i riskområden?
Ett sista ord: Det generella fördömandet av vaccinationer i Europa och i världen måste upphöra! Det kommer vi kraftfullt och beslutsamt att kämpa för!
(Applåder)

Garot
Herr talman, herr kommissionär, mina kära kolleger! Vid den senaste sammanträdesperioden delgav jag er bekymren i min region, som konfronterats med mul- och klövsjukans virus.
I dag skulle jag vilja ge uttryck för en allmän lättnad över att man har lyckats stoppa smittspridningen lokalt och kunnat konstatera att läget är under kontroll vid den andra härd som har upptäckts och behandlats i Frankrike, ca 300 kilometer från den första.
Om vi håller oss till dessa två fall i mitt land, kan vi utan tvivel sluta oss till att gemenskapens strategi för bekämpning av mul- och klövsjukans virus är effektiv och väl anpassad om den genomförs med ytterst stor försiktighet och största noggrannhet.
Tillfredsställelsen med att ha vunnit det första slaget ger oss däremot inte friheten att dra definitiva slutsatser. Också jag vill betona att vi måste vänta tills viruset är totalt utrotat innan vi gör en mycket rigorös utvärdering i alla hänseenden: sanitärt, ekonomiskt, psykologiskt, finansiellt. Men dessförinnan skulle jag vilja peka på de problem som man nu måste ta itu med.
Uppfödarna har spelat rollen som sköldar genom att offra sina besättningar, i syfte att garantera hela samhället ett skydd. Det europeiska och det nationella samhället bör i sin tur lindra deras psykologiska lidande och stå för alla deras ekonomiska förluster. Sektorn är destabiliserad och hotad. Medlemsstaterna och Europeiska unionen måste hantera den här situationen omedelbart och på ett sätt som ligger i nivå med behoven.
Allmänheten uttrycker ofta sin oförståelse för masslakter av djur, samtidigt som viruset inte är farligt för människan. Man bör därför vända sig särskilt till unionsmedborgarna för att upplysa dem om de hälsorelaterade och ekonomiska insatserna i denna strid, och om hur den sanitära strategin kan utvecklas med den tekniska utvecklingens fördelar, t.ex. när det gäller vaccination.
Herr kommissionär! Vi befinner oss i en exceptionell situation. Vi måste hantera den på ett exceptionellt sätt.

Pesälä
Herr talman! Föregående talare, Garot, sade att sjukdomen så småningom börjar vara under kontroll. Jag hoppas det. Man måste alltså se framåt i tiden. Djursjukdomarna sprider sig med djurtransporterna, varför man överhuvudtaget bör undvika gränsöverskridande djurtransporter. I varje fall bör det inte finnas några som helst ekonomiska incitament för dem. Dessutom måste övervakningen av transporterna fås i skick i alla EU:s medlemsstater och i kandidatländerna.
Ett problem hänför sig till försäljningen av djur på auktioner, särskilt ungtjurar. Jag anser att de borde avskaffas helt och hållet. Djurhandeln måste, i den moderna teknikens tidevarv, ske direkt från gård till gård eller från gården till slakteriet. Jag betonar även betydelsen av förebyggande politik. Grunden för hela jordbrukshandeln och därmed hela produktionskedjan, är noggrant iakttagande av reglerna för hygien och transporter. Eventuella vaccineringar måste EU utföra så, att länder där smitta och sjukdomar inte förekommer, inte drabbas av oskäligt lidande.

Wyn
Herr talman! I kölvattnet av mul- och klövsjukans följder för grupper som drabbats direkt och indirekt av epidemin är det avgörande att vi lär läxorna av den dåliga hanteringen av epidemin, som har orsakat så förödande dominoeffekter för många samhällssektorer. Följdförlusterna för dem som drabbats direkt och indirekt av sjukdomen har hittills varit enorma: åkerier, slakterier, turism, kulturevenemang, skolor och småföretagarsektorn är de som får ta stöten. Även jordbrukare som innehar boskap som inte drabbats direkt av mul- och klövsjukan, men som inte får flytta boskapen till marknaderna står inför väldiga förluster, vilka förvärras ytterligare av förbudet till följd av BSE-krisen mot att sälja nötkreatur som är äldre en 30 månader.
Herr kommissionär! Jag fick i förra veckan veta av en av mina kolleger att om Förenade kungariket skulle erbjuda statsstöd till dem som drabbats av krisen, skulle det inte strida mot Europeiska unionens konkurrenspolitik. Jag skulle uppskatta ett klargörande av kommissionen angående detta. Vi måste dessutom åter kräva en återgång till lokala slakterier och en minskning av antalet djurtransporter över långa sträckor, något som utan tvekan har fungerat som en katalysator för den snabba spridningen.

Patakis
Herr talman! Den senaste tidens utveckling av mul- och klövsjukan i en rad av Europeiska unionens länder visar tydligt att systemen för effektiv kontroll av djursjukdomar är oacceptabelt dåliga. Detta beror på att de multinationella företagen i Europeiska unionen kräver total rörelsefrihet för varor på gemenskapens territorium, ett krav som uppfylls genom införandet av den inre marknaden. Inom denna marknad har man avskaffat alla veterinär- och hälsokontroller vid gränserna, för att djur och animaliska produkter skall kunna transporteras mellan länderna i Europeiska unionen. Detta har underlättat smittspridningen och gjort det svårt, för att inte säga omöjligt, att kontrollera sjukdomarna i enskilda länder.
Samtidigt har friskhetsintyget för djur och animaliska produkter som transporteras snarare en symbolisk än reell innebörd. Detta framgår av den bristfälliga organisationen av veterinärmyndigheterna, som inte ens har den elementära organisation som krävs för att motsvara de både kvantitativt och kvalitativt större kraven inom ramen för den inre marknaden. Detta är den naturliga följden av de multinationella företagens krav att upphäva alla handelshinder och göra kontrollerna mera flexibla, kontroller som i själva verket överlåts åt företagen själva, vilket bevisats nyligen av de andra problemen med dioxiner, BSE osv.
Dagens situation är följaktligen det pris vi får betala för införandet av den inre marknaden och kraven på allt färre kontroller. Detta visar att det är nödvändigt att återinföra gränskontrollerna inom gemenskapen för att förhindra uppkomsten av allmänt spridda djursjukdomar. Det är också nödvändigt att djuruppfödarna får ersättning för de förluster de drabbats av. Denna ersättning får inte kombineras med nedskärningar av gemenskapsanslag till andra jordbruksprodukter, framför allt inte i länder som inte bär något ansvar för det nuvarande problemets uppkomst och omfattning.

Hyland
Herr talman, herr kommissionär! I förra månadens debatt om mul- och klövsjukan framhöll jag att det inte var rätt tillfälle att leta efter syndabockar, och jag hyste verkligen medkänsla för de brittiska jordbrukarnas svåra situation. Jag har inte ändrat min åsikt sedan dess, utan vill bara säga att det fruktade viruset nu tyvärr även har spridit sig till mitt land, med förödande konsekvenser för jordbrukare inom Cooleyhalvöns kontrollområde och med oroande följder för Irlands jordbruks- och landsbygdsbefolkning.
När det rör sig om ett så fruktat virus talar man ogärna om framgång, utom för att säga att Irlands snabba svar, som av somliga anses vara överdrivet, som tur är hittills har varit framgångsrikt och begränsat sjukdomen till ett utbrott. Men Irland betalar ett enormt pris för detta enda fall. Det drabbar inte bara jordbrukarna utan även den allmänna ekonomin, som turismen och sysselsättningen.
Jag har emellertid fortfarande frågor om effektiviteten hos de kontroller som utfördes innan sjukdomen först bröt ut. Det är uppenbart att det första utbrottet i Storbritannien härrörde från tredje land, och jag frågar mig nu om länder utanför gemenskapen som exporterar till oss uppfyller de villkor som vi har ställt upp. Detta är någonting som EU:s kontor för livsmedels- och veterinärfrågor måste inrikta sig på inom den närmaste framtiden.
För det andra måste vi fråga oss om det kött som importeras till Europeiska unionen redovisas felaktigt vid införseln. Är inspektionsförfaranden och provtagningsordningar vid införselpunkterna in i unionen tillräckliga? Jag ber i dag kommissionären, som har utfört ett enastående arbete, att som ett första steg överväga att öka provtagningarnas omfattning.
I mitt inlägg i förra månaden efterlyste jag en arbetsgrupp på gemenskapsnivå som skulle övervaka genomförandet av kontrollåtgärder i medlemsstaterna. Jag frågar i dag: tycker vi att det görs tillräckligt? Och hur är det med metoderna för kvittblivning - finns det några vetenskapliga slutsatser som tyder på att det är bättre att bränna döda djur i stället för att gräva ned dem på ett säkert sätt? Finns det någon åsikt om den psykologiska inverkan, inte bara på jordbrukare, utan på hela EU:s befolkning, unga och gamla, som de ständiga bilderna i våra TV-rutor av lastbilslaster med döda och ruttnande djur har?
(Talmannen avbröt talaren.)

Van Dam
Herr talman, herr kommissionär! Förra veckan fastställdes mul- och klövsjuka på en lantbruksgård i min kommun. I ett område runt den här gården genomförs nu en nödvaccinering och under de kommande veckorna avlivas 90 000 djur. En katastrof av enorm omfattning som drabbar byns 200 lantbrukarfamiljer och många andra. Med tanke på tillståndet för nödvaccinering hade jag hoppats att kommissionen fått upp ögonen för den etiska sidan av jordbruket. Nödvaccinering är dock endast ett uppskjutande av avlivandet av friska djur. Den här destruktionen är oacceptabel och det finns alternativ, vilka tagits upp i vår resolution.
Kor, får och grisar är mer än bara produktionsenheter. De är Guds skapelser och vi måste i det avseendet handla som ansvarsfulla förvaltare. De åtgärder som kommissionen vidtar är endast grundade på tvivelaktiga ekonomiska motiv: behållandet av fjärran exportmarknader.
Politiken att icke-vaccinera var baserad på begränsade sjukdomsfall vart femte eller tionde år. Den nuvarande epidemin är inte begränsad! Politiken att icke-vaccinera är grundad på felaktiga scenarier och det är dags att ompröva den.
Jag uppmanar kommissionen att begrunda sin politik utifrån etiska utgångspunkter. Friska vaccinerade djur kan vi behålla för den inre marknaden.
(Applåder)

Stevenson
Herr talman! Byrne har denna eftermiddag gjort ett mycket tydligt uttalande på ett område som behövde mer klarhet. I Cumbria, där sjukdomen spred sig utom kontroll, sade vi till jordbrukarna att de skulle vara tvungna att slakta även friska djur i förebyggande syfte. De gick motvilligt med på att följa den begäran, och slakten på friska djur har påbörjats. Vi tycks nu ändra riktning och säga - vid en tidpunkt när vi inte har tillräckliga veterinära resurser för att ta itu med eftersläpningen i fråga om djur som skall slaktas, med den enorma eftersläpningen i fråga om djur som skall grävas ned - vi säger nu att vi vill bredda åtgärderna och använda veterinärerna för en politik som går ut på massvaccination.
Detta slags vacklan har förekommit under hela sjukdomens förlopp. Att säga att regeringen i Förenad kungariket har varit beslutsam är struntprat: Den vacklade i frågan om den skulle inkalla armén. Den vacklade i frågan om den skulle använda förbränning i stället för nedgrävning. Den vacklar nu i frågan om vaccination. Låt mig denna eftermiddag säga att vaccination inte är rätt väg framåt. Att döma av det som Byrne har sagt kommer vi, om vi börjar tillämpa en vaccinationspolitik, i själva verket att fälla ned ridån för vår jordbruksekonomi. Vi skulle strypa exporten för alla dessa produkter från djur i de områden där man vaccinerat.
Vaccination är inte en klok väg framåt just nu, under epidemin. Vi vet att man i Saudiarabien har tillämpat en vaccinationspolitik under de senaste två åren. De har trots det haft sex utbrott av mul- och klövsjuka. Vi vet att det, vid vaccination av nötkreatur, kan ta upp till 14 dagar innan djuren utvecklar immunitet. När det gäller grisar kan det ta 7 dagar. Djuren kan under den tiden sprida viruset. Jag skulle vilja ställa en fråga till Byrne innan jag avslutar. Han talade om hela områden i Nederländerna, Frankrike och Irland där inskränkningarna kommer att hävas. Kommer liknande inskränkningar att hävas i områden i Förenade kungariket som inte har drabbats av sjukdomen?

Roth-Behrendt
Herr talman! Herr Byrne, jag håller inte med er på en viktig punkt, nämligen att vi inte redan i dag diskuterar åtgärderna för att få bukt med krisen. Jag har en helt annan uppfattning. Jag är övertygad om att om ni inte i dag, när alla medlemsstater fortfarande är rädda för ett utbrott av mul- och klövsjukan, talar om vad som kommer att hända i morgon eller övermorgon, blir det åter så att medlemsstaterna när det har blivit något lugnare, bekvämt lutar sig tillbaka. Därför är det dags att ni agerar annorlunda.
I dag är det till exempel dags att tillsammans med er kollega Fischler satsa på att införa ett uppföljningssystem för får och grisar och det genast, så att utbetalningarna av premierna inte kopplas till bestämmelser om ett utsatt datum. Därför är det inte nödvändigt att transportera får och grisar tvärs över Europeiska unionen för att de på den rätta tidpunkten skall vara på en plats där de räknas för att det skall ge pengar.
Jag är också övertygad om att det är dags att ni visar mod och kastar loss. Varför säger ni inte: Transporter av levande djur är förbjuden! Varje transport av levande djur måste ske utifrån en undantagsbestämmelse. Varför kan inte djur transporteras när de väl har slaktats? Försök med det! Varför säger ni inte i dag, i det här skedet: Vi behöver en annan epidemipolitik! Sätt er ned med IOE i Paris och säg att den internationella epidemipolitiken måste ändras tillsammans med övriga partner i IOE.
Slutligen: Vad har ni emot giraffer? Det är många som har frågat mig vad kommissionären har emot giraffer? Varför förbjuder han djurparker att vaccinera i förebyggande syfte? Varför ser han till att alla djurparker stängs så att det finns en oro i djurparkerna i Europeiska unionen för ett utbrott av något vad det nu kan vara, på grund av att vi inte längre för en vettig epidemipolitik och djuren därför plötsligt måste avlivas? Kan ni därför, herr Byrne, tala om vad ni har emot giraffer? Var snäll och gör det och vidta åtgärder i dag. Visa större mod i dag och vänta inte tills i övermorgon!
(Applåder)

Busk
Herr kommissionär! Tack för ert inlägg. Jag måste kraftfullt uppmana er att inte vackla när det gäller den politik med icke-vaccination som kommissionen började förespråka under 90-talet. Jag vill gärna fråga er, herr kommissionär, om det inte stämmer att det, när vi genomförde den inre marknaden under 1992, fanns ett avtal om att de nationella veterinära gränserna skulle gälla om det uppkom sjukdom i några av medlemsstaterna. Om det förhåller sig på detta sätt, vill jag kraftfullt uppmana till att kommissionen, och därmed ni och handelskommissionären, vidtar mycket mer långtgående åtgärder för att vissa av de länder som verkligen är beroende av exporten till länder utanför EU - jag tänker då först och främst på Danmark - återigen kan börja exportera till Förenta staterna, Japan, Ryssland och de många andra länder som stoppat importen från EU, vilket egentligen är ett tekniskt handelshinder.

De Roo
Herr talman! På grund av exportintressen avlivas nu hundratusentals friska djur. I mitt land accepterar människorna inte det längre. Delar av resten av ekonomin står också still. De skadorna är flera gånger större. Kommissionär Byrnes inställning är bestialiskt dålig. Byrne borde ha tagit initiativet att vaccinera djur i djurparker. Byrne gjorde ingenting. Byrne hade kunnat ta initiativet att vaccinera sällsynta djur i naturen. Ministrarna Künast och Brinkhorst tog det initiativet. Byrne borde ha tagit initiativet till omfattande ringvaccinering. Exportintressena är inte heliga. Låt de drabbade länderna genomföra en omfattande vaccinering av sina djur och inte offra djur i onödan.
Avslutningsvis, herr kommissionär, kan tidsgränsen för transport av levande djur minskas från 30 timmar till högst fyra timmar! Det skulle begränsa framtida fall av mul- och klövsjukan till ett enda område i stället för att som nu drabba halva Europa.

Fiori
Herr kommissionär! Jag har i mitt inlägg fått hjälp av min kollega Böge, som redan har stött på detta problem.
Låt mig göra tre mycket korta påpekanden. För det första: jag anser att den politik för djurhälsa som Europeiska unionen antog på 1990-talet har varit en bra politik. Det som vi bevittnar under de första månaderna av 2001 är något alldeles unikt, men något som leder till en reflexion. Vi betraktar mul- och klövsjukan som något marginellt. Den information som kommer till oss från stora delar av planeten tvingar oss nu att tänka om: vi har en komplicerad situation i Mongoliet, klara fall i Afrika, i Argentina. Det innebär att vi förmodligen måste göra vissa klarlägganden och införa regler när det gäller hälsofrågor inom ramen för Världshandelsorganisationen, WTO.
Mitt andra påpekande gäller jordbrukssektorn. Jordbrukssektorn befinner sig under alla omständigheter hela tiden i centrum för dessa traumatiska händelser. Resultatet har blivit att jordbrukarnas inkomster faller mer eller mindre lodrätt med svindlande hastighet.
För det tredje: vi behöver en flexibel politik; zoologiska trädgårdar och sällsynta djur skall enligt min mening behandlas för sig när det gäller problemet med mul- och klövsjukan.

Corbey
Herr talman! Mul- och klövsjukan lämnar ett djupt spår av sorg och maktlöshet. I kampen mot viruset måste alla vapen användas. Den europeiska politiken att icke-vaccinera är nu ett handikapp som vi själva ålagt oss. Jag fäster stor vikt vid att vi i den här krisen gör gemensam sak, att vi håller oss till en europeisk strategi. Nu visar sig dock även baksidorna med denna politik. Djurens välbefinnande till exempel. Destruktion eller uppröjning av friska djur stöter på ett enormt motstånd. Jag nämner också djuren i djurparker. Det går inte att förklara varför djur i djurparker och djur som betar i naturområden inte får vaccineras. Dessutom finns det tvivel angående effektiviteten. Masslakterna kunde inte förhindra att mul- och klövsjukeviruset sprider sig över hela England. De mycket stränga åtgärderna i Nederländerna kunde inte förhindra allt fler fall av sjukdomen och viruset har nu spritt sig till Tyskland. Herr kommissionär! Situationen är nu mycket, mycket allvarlig. Vi håller fast vid en gemensam strategi. Därför har vi två brådskande frågor till er.
För det första, när kommer ni att erkänna att den europeiska strategin misslyckats? Jag antar att ni inte kommer att vänta tills hela kreatursbesättningen röjts upp men var sätter ni gränsen? För det andra, är det möjligt att vaccinationer snabbt och i begränsad omfattning kan genomföras på mjölkboskap, varvid systemet för identifikation och registrering kan garantera att kött- och mejeriprodukter i den egna regionen absolut inte hamnar på export?
På lång sikt yrkar vi inte utan vidare för en återgång till en politik med förebyggande vaccination. Experter yrkar dock för strategisk vaccinering då sjukdomen bryter ut men i så fall naturligtvis med ett vattentätt registreringssystem.
Avslutningsvis, herr kommissionär, så mottog jag i dag 350 namnunderskrifter från barn i Amsterdam. De vill att djuren i deras djurpark, Artis, blir vaccinerade. Jag skulle gärna vilja överlämna de här 350 namnunderskrifterna till er och jag hoppas på ett positivt svar på deras begäran. Det brev som de bifogade har jag nyss lämnat till er och kanske kan ni läsa och begrunda det.

Watson
Herr talman! Kommissionären har sagt oss att man inte har begärt vaccination. Vaccination begärs i dag i denna kammare. Ett beslut om vaccination är inget lätt beslut. Jag förstår att många jordbrukare är emot vaccination, men denna epidemi berör inte bara jordbruksbefolkningen, utan även åkare, hotellinnehavare och en mängd turistverksamheter som drabbas utan ersättning. Kommissionären berättade för oss att sjukdomen har kostat 170 miljoner euro i bekämpande åtgärder. Den kostar långt mer i förlorade affärsintäkter. Om vi med vetenskapens hjälp kan skilja mellan djur som har vaccinerats och djur som bär på sjukdomen, bör vaccination tillåtas när den begärs.
Läxorna från Förenade kungariket är läxor om otillräcklig beredskapsplanering, ett otillräckligt antal veterinärer till följd av nedskärningar i statliga tjänster och otillräcklig tillgång på arbetskraft och materiel. Jag skulle vilja fråga kommissionären tre frågor. Är ni nöjd med Förenade kungarikets reaktion på denna sjukdom? Är ni helt säker på att andra länder har tillräckliga beredskapsplaner? Skulle ni kunna bekräfta att det verkligen var den 20 februari som ni först fick kännedom om sjukdomen i Förenade kungariket, eller hade era tjänsteenheter i själva verket förvarnats om ett möjligt utbrott några veckor tidigare?

Lucas
Herr talman! I London hölls i dag klockan 12.00 ett kraftigt protestmöte utanför departementet för jordbruks-, fiskeri- och livsmedelsfrågor mot den meningslösa slakten av miljontals friska djur. Budskapet till Förenade kungarikets regering var tydligt: för att hjälpa till att hindra slakten av miljontals friska djur och för att rädda jordbrukare och turistnäringen från ekonomisk ruin, måste regeringen omedelbart inleda en kampanj för akut "brandväggsvaccination".
På längre sikt måste Europas jordbruk bli mindre beroende av internationell handel och mer självständigt. Det är vansinne att vi samtidigt exporterar och importerar exakt samma produkt till och från samma land, och det är uppenbart att det inte är småjordbrukarnas utkomst, djurens väl och turistnäringen som Förenade kungarikets regering har som huvudprioritet att skydda, utan helt enkelt vår köttexport.
Kommissionär Byrne! Ni talade också om att undvika vaccination för att skydda handeln; inte ens den usla ekonomiska motiveringen för slakt i denna omfattning håller. Enligt National Farmers' Union (nationella jordbrukarförbundet) tjänar Förenade kungariket endast 633 miljoner brittiska pund per år på kött- och mjölkexporten. Det kan jämföras med den uppskattade kostnaden för mul- och klövsjukeepidemin på 9 miljarder brittiska pund. Vi uppmanar därför kommissionären att se över EU:s nuvarande strategi, som går ut på att med alla medel försvara EU:s status som fritt från mul- och klövsjuka, och att erkänna att slakt och destruktion av friska djur både är omänskligt och otillräckligt.

Daul
Herr talman! För att undvika upprepningar: jag är överens med i princip alla talare, framför allt Böge. Men jag skulle först vilja be Byrne att precisera den regionaliseringsstrategi som han har utarbetat, för jag tror att vi måste försvara den och genomföra den omedelbart. För det andra undersökningarnas resultat. På den punkten skulle jag vilja säga er, herr kommissionär - liksom till rådet - att mul- och klövsjukan är en av alla de smittsamma sjukdomar som härjar i hela världen. Människor reser mer och mer, och det är naturligt då det kostar allt mindre att resa, och på så sätt kommer vi att bära med oss alltfler smittsamma sjukdomar, inte bara för djur, utan även för människor. Sådan är innebörden av mul- och klövsjukekrisen.
Herr kommissionär! Är ni beredd att tillsammans med Världshälsoorganisationen diskutera frågan om de sjukdomar som vi kommer att drabbas av i framtiden? Europa kommer nämligen att bli allt öppnare med tanke på de beslut som vi har fattat i fråga om de minst utvecklade länderna för 2006-2009, vilka innebär att alla produkter utom vapen får komma in i hela Europa. Herr kommissionär! Är ni beredd att vidta sådana åtgärder - och för en gångs skull skall jag inte vara enkelspårigt anti-amerikansk - som Förenta staterna vidtar, i syfte att inrätta en mycket hårdare kontroll vid våra flygplatser för alla produkter från hela världen och skilda länder? Har ni tillsammans med rådet och kommissionen funderat på nya åtgärder när det gäller människor som reser samt nya åtgärder på våra flygplatser? Det är verkligen en högtidlig vädjan jag riktar till kommissionen, parlamentet och regeringarna.
Jag skall avsluta, herr kommissionär, genom att också påpeka att det är den europeiska andan som har fört oss hit till parlamentet och som förpliktar oss att be rådet och parlamentet att vidta exceptionella åtgärder, för uppfödarna och för alla drabbade ekonomiska sektorer och regioner i Europa. I annat fall kan jag inte förstå vad Europabygget skall tjäna till.

Campos
Herr talman, jag blev förvånad över det inlägg jag just fått höra. Jag skall förklara varför: Ni började med att säga att det är tid att se över djurproduktionen. Och sedan presenterade ni er inför parlamentet som kungen över ett producerande och exporterande jordbruk. Det betyder, "jag kan inte vaccinera därför att då skadar jag exporten". Vilken dålig överensstämmelse! Kommissionären måste välja: Antingen är ni verkligen intresserad av att försvara producenterna, och då måste ni låta vaccinera i de områden som har flest drabbade djur, eller också försvara exportindustrin, och då måste ni offra producenterna till förmån för densamma. Det ni inte kan göra är båda sakerna samtidigt. Jag vill fråga er på vilken sida ni står, är det på exportindustrins sida eller vill ni behålla producenterna?
Den andra frågan jag ställer till er har att göra med en annan bristande överensstämmelse: Nederländerna har ett dussintal fall. Förenade kungariket har 900 fall. Förenade kungariket slaktade hundratusentals djur, det närmar sig miljoner, och Nederländerna slaktade några få tusen djur. I ett land använder man vaccin, i det andra, där smitthärden är stor är det stora problem, kommissionären kommer hit och tar inte ställning vare sig för det ena eller det andra! Det går inte att tolerera kommissionär Byrne! Ni måste tala om för oss vad ni anser om vaccinationer. En annan fråga: Jag skulle vilja veta varför djuren slaktas efter det att de vaccinerats? Ni måste förklara för oss vilka tekniska eller vetenskapliga skäl ni grundar er på för att skicka iväg djur till slakt efter att de vaccinerats? Jag skulle också vilja ta upp en annan fråga: Er veterinärkommitté garanterar ett säkert vaccin, känner ni till vilket slags vaccination. Jag frågar: Varför alltid blanda bort korten och få oss att tro det enligt teknisk och vetenskaplig expertis inte går att bemästra denna katastrof med vaccination?

Sterckx
Herr talman, herr kommissionär! Jag tror att vi måste gå igenom vaccineringspolitiken igen. Roth-Behrendt har rätt, vi måste göra det i dag, inte i morgon. Jag läser uttalanden av virologer och av veterinärer som säger att en icke-vaccinering är en tidsinställd bomb i den här världen. Det finns tydligen några sjukdomar som vi fortfarande inte har under kontroll: som svinpest och nu tydligen även mul- och klövsjuka. Därför måste vi granska alla aspekter igen, även de mänskliga aspekterna. Man kan väl ändå inte med några års mellanrum säga till lantbrukarna: ni har jobbat bra men nu hotar en sjukdom, vi skall röja upp hela gården. Vi måste granska djurens välbefinnande. De vetenskapliga argumenten är tydligen inte heller helt klara. Alla ekonomiska argument måste gås igenom eftersom den interna konsumtionen också sjunker drastiskt vid varje kris. Lägg till det också, kostnaderna från alla de kriserna. Om endast ser till den inre marknaden: grisar säljs nu i Nederländerna för 50 franc per kilo, hos oss i Belgien för 80 franc per kilo. När får vi de första nyheterna om smuggling?
Allt det här måste alltså granskas. Medborgarna, åtminstone i mitt land, har alt mindre förståelse för er politik. Ni måste alltså ytterligare en gång förklara mycket noga vad det handlar om. Inget enda land, säger ni, begär vaccinering, men ingen enda minister törs i det här ögonblicket fråga när det kommer en riktig europeisk politisk diskussion om det här. Ståndpunkterna ändras. När får vi en debatt om det här på högsta nivå?

Cunha
Herr talman, den nuvarande krisen med mul- och klövsjuka måste tjäna som tillfälle till eftertanke om Europeiska unionens veterinärpolitik. För det första är det svårt att förstå unionen svårigheter att reagera och vidta en strategi för att bekämpa sjukdomen. Vi kan börja med veterinärkommittén, vilken dröjde med att godkänna vaccinationer, fortsätta med rådets jordbruksministrar, vilka verkade mer bekymrade över utrikeshandelsfrågor än över hur man skulle kontrollera situationen, och sluta med Europeiska rådet i Stockholm, som undvek krisen som en "katt skyr elden", och insisterade på att hänföra alla kostnader till den finansieringsram som fastställdes i Berlin. För det andra är vissa länders svårigheter att mobilisera medel för att bekämpa djursjukdomar märkbara i dag. Europeiska unionen själv har aldrig försvarat en riktig gemensam veterinärpolitik och i mitt eget land har vi sett hur de hälsovårdspolitiska åtgärderna halkat efter, med oförståeligt försenade betalningar till de sanitära grupperna som medfinansieras av Europeiska unionen. Slutligen skulle jag vilja understryka hur viktigt det är att vi beslutar oss för vilken strategi vi skall följa. Vi vet att det inte är lätt, både vaccination och icke-vaccination har sina för- och nackdelar. Det kan tänkas att den utvärdering som gjordes för tio år sedan och som ledde till alternativet att inte vaccinera behöver ses över i skenet av många saker som har förändrats sedan dess i det europeiska jordbruket, t.ex. dess integrering i den globaliserade ekonomin, som gör att smittorisken ökar.
En selektiv förebyggande vaccination eller regionaliserad sanitär massvaccination, måste ses som alternativ som kan godkännas i medlemsstaterna vid behov. Utan det löper vi risken att förlora kontrollen över ett eventuellt framtida utbrott av en proportionerligt större kris, eller att man utan återvändo förslösar ett oersättligt genetiskt arv, som är fallet i några länder med vissa inhemska egna raser.

Whitehead
Herr talman, kommissionär Byrne! En del av oss förstår ert dilemma och er ovilja att dra förhastade slutsatser. Om det fanns enkla lösningar till denna tragedi, skulle vi ha funnit dem vid det här laget. Vi i Förenade kungariket gav våra grannar i Frankrike, Irland och Nederländerna en förvarning, och de handlade snabbt. Vi applåderar dem för vad de har gjort. Men på ett minfält ges förvarningen av den person som först trampar på en mina, och det var Förenade kungariket. Vi har lidit svårt av det.
Skulle kommissionären kunna bekräfta att det i allt väsentligt rör sig om en kris som gäller förflyttningar? Skulle han kunna ansluta sig till teorin - vilket ordföranden i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling inte gör - att vaccinerade djur kan vara bärare av viruset? Om inte, skulle kommissionens senkomna beslut av den 14 mars om att utestänga argentinska produkter inte vara begripligt. Kommer han att åta sig att tillsammans med Ständiga veterinärkommittén undersöka problemet med långa, oregistrerade djurförflyttningar under vilka djuren till stor del behandlas som handelsvaror, som har varit den avgörande faktorn för mul- och klövsjukans spridning? Skulle det inte vara bättre för Europa att överväga en handel med slaktkroppar?
Slutligen, hur ser Ständiga veterinärkommittén på de olika metoder för kvittblivning som används i Förenade kungariket, där en miljon djur nu har slaktats? Kan kommissionären tillbakavisa de falska rykten som spridits av somliga personer i Förenade kungariket om att kommissionen ursprungligen lade in sitt veto mot dessa metoder, om så inte var fallet?

Schierhuber
Herr talman, herr kommissionär, ärade damer och herrar! Jag medger öppet att jag inte är särskilt glad för att vi antar ännu en resolution. Jag anser att situationen för alla drabbade är alldeles för allvarlig för att vi skall föra dagspolitik med den. Missförstå mig inte! Jag vill absolut inte förhindra att det dramatiska läget för bönderna och landsbygdens befolkning beaktas som det bör på europeisk nivå, tvärtom! Det jag befarar är att osäkerheten bland våra medborgare ökar om inte diskussion förs på ett seriöst sätt. Denna tragedi för bönderna kräver mer än budgetrubriker. Det handlar om hela existensen för en yrkesgrupp. Även om bönderna för tillfället får upp till 30 procent mindre för sina nötkreatur är priset på ett kilo kött i affären det samma eller högre ibland. Till och med i min medlemsstat där vi lyckligtvis hittills inte har haft några fall av mul- och klövsjukan eller BSE. Läget är dramatiskt i de områden där mul- och klövsjukan har brutit ut. Inte bara bönderna drabbas utan alla människor på landsbygden, till och med turismen och tusentals arbetstillfällen.
Låt mig här få ge uttryck för min medkänsla med de drabbade bönderna och befolkningen som blir lidande av denna epidemi. Jag hoppas att alla är medvetna om hur det skadar bönderna och att det krävs åratals av uppfödning för att bygga upp dessa besättningar på nytt.
Ett par ord om vaccinationspolitiken: Jag stöder åtgärderna i form av nödvaccinationer för att hindra viruset från att sprida sig. Men vi får inte suggerera människor till att tro att djuren sedan är friska och att de sjuka exemplaren inte måste avlivas. Jag anser att vi är tvungna att göra det om vi vill ha tillbaka vår status som mul- och klövsjukefria.
Jag hoppas också att inte bara kommissionen sköter sina uppgifter, utan i synnerhet även medlemsstaterna. Jag konstaterar ständigt att det inte längre finns några mattor mot smittspridning på flygplatserna i Europeiska unionen. Ett hygienproblem som accepteras av medlemsstaterna.

De Rossa
Herr talman! Det står nu klart att allas förhoppning om att mul- och klövsjukan skulle bli tillfällig och kortlivad inte har infriats. I Republiken Irland har vi haft tur hittills, i så måtto att utbrottet har varit begränsat till ett område nära gränsen med Nordirland. Och på samma gång som sjukdomen har konstaterats i endast fyra medlemsstater, kan vi ännu inte vara säkra på att den inte kommer att sprida sig ytterligare. I ljuset av detta måste vi se till att de inhemska inskränkningar som införts inte får oproportionerliga följder för andra kärnindustrier och människors liv i allmänhet. Vaccinationsalternativet måste därför hållas öppet för att främja de intressen som finns i samhället i stort. Jag sade detta i förra månaden. Jag hoppas att man denna månad, mot bakgrund av de tungt vägande åsikter som framförts här i dag, kommer att lyssna på dessa ord.
De nuvarande ytterst stränga inskränkningarna beträffande människors förflyttningar måste upphöra. Vi kan inte rimligen förvänta oss att jordbruksbefolkningen skall ha den balanserade syn på denna fråga som samhället i stort behöver. Det är upp till politikerna att göra dessa balanserade val. Jag tänker i synnerhet på turistnäringen i Irland, som är värd 4 miljarder euro. Irish Hotels Federation (irländska hotellförbundet) rapporterar redan faktiska förluster på 55 miljoner euro för förra månaden - förluster som har uppenbara dominoeffekter för sysselsättningen.
Det måste också göras klart att vi inte kommer att tolerera att samvetslösa individer genomför olagliga förflyttningar av får. Sådana förflyttningar i gränsområden mellan Nordirland och Republiken Irland måste upphöra, och personer som upptäcks ägna sig åt denna tvivelaktiga sysselsättning måste få sina tillstånd indragna.
Avslutningsvis, vill jag stödja mina kollegers krav på en europeisk arbetsgrupp, som inte bara skall övervaka den befintliga situationen utan som även skall ha befogenhet att övervaka och godkänna ett Europaomfattande program för bekämpning av sjukdomen.

Doyle
Herr talman, herr kommissionär! Det har ställts många frågor i dag, och tiden medger inte att jag upprepar dem; jag tänker särskilt på de frågor som ställts av min kollega Liam Hyland och, för den delen, av kollega De Rossa, om reaktionens proportionalitet. Kunde detta utbrott ha förhindrats? Kommer konsumenterna att förlora förtroendet för våra livsmedel? Är våra regler och bestämmelser för djurförflyttningar och djurens spårbarhet så bra som de kan bli? Är jordbrukarnas inkomster sådana att jordbrukarna har råd att kalla på veterinär när de är osäkra, och har Europeiska kommissionens och medlemsstaternas reaktioner motsvarat uppgiften? Det kommer att finnas mer tid för dessa senare.
Sedan har vi den komplicerade frågan om vaccination, även om den inte finns med på den irländska dagordningen. Under de senaste 18 månaderna har 34 länder rapporterat utbrott. För att behålla en status som sjukdomsfritt måste ett land vara fritt från mul- och klövsjuka under minst 12 månader; det måste finnas ett effektivt övervakningssystem, och alla regleringsåtgärder för att förebygga och kontrollera mul- och klövsjuka måste ha genomförts. En politik som innebär strategisk ringvaccination runt utbrott kan vara lämplig under vissa omständigheter, fastän vi fortfarande inte kan skilja kommersiellt mellan smittade och vaccinerade djur.
Jag har förstått att man i exempelvis Nederländerna har problem med att göra sig av med kadavren, så vaccination är för dem kanske ett alternativ för att inhägna sjukdomen. Jag syftar särskilt på "brandväggsvaccination". Med mul- och klövsjuketragedin i spåren av BSE-krisen och svinpesten måste vi se över den gemensamma jordbrukspolitiken på ett rationellt sätt. Vi vet att mul- och klövsjukan har funnits i 400 år, så vi kan inte skylla denna elakartade sjukdom på de moderna jordbruksmetoderna, men de omfattande förflyttningar av djuren som äger rum i dag innebär större risk och snabbare smittspridning. Den allmänna principen bör vara att se till att djuren slaktas så nära produktionsplatsen som möjligt.
Sjukdomens ekonomiska följder för Irland är enorma, och på samma gång som jordbrukarna drabbas hårt - till följd av inskränkningarna beträffande förflyttningar och till följd av slakten - så drabbas även andra verksamheter och näringar, särskilt våra turism- och transportsektorer. Vi har redan förlorar 200 miljoner irländska pund i turistintäkter sedan mul- och klövsjukan bröt ut i Förenade kungariket för några veckor sedan. Våra utlandsmarknader är allvarligt hotade, och vi har bara haft ett fall av sjukdomen.
Slutligen använder vi bara 1 procent av de 1,2 procent av BNI som står till förfogande. Det finns andra åtgärder som kan hjälpa till att kompensera sektorer i allmänhet när det gäller vår budget.

Keppelhoff-Wiechert
Herr talman, herr kommissionär! 1991 röstade jag tillsammans med andra kolleger här i parlamentet mot ett avskaffande av vaccinationer vid den tidpunkten. Jag tror att vi mot bakgrund av östutvidgningen tvingas tänka efter. Förra veckan avlivades 4000 djur i mitt område i förebyggande syfte. Nederländska griskultingar från skyddsområden hade kommit dit.
Sedan klockan 14 i dag är det möjligt att mul- och klövsjukan har nått Tyskland - mitt förbundsland, en del av Nordrhein-Westfalen - vid gränsen till Nederländerna. Om dessa misstankar bekräftas, herr kommissionär, har epidemin brutit ut i ett område i Tyskland som räknas som köttbältet i Nordrhein-Westfalen. EU:s politik att icke-vaccinera har alltid motiverats med exporten till tredje land. Min fråga lyder då, herr Byrne: Har inte den strategin misslyckats? Jag frågar er vad Europa rent ekonomiskt har att vinna på exporten och jag frågar er vad denna epidemi kostar Europa? Kommissionen bör lägga fram dessa siffror inför rådet. Det krävde jag redan för två veckor sedan i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Lägg fram dessa siffror och det snabbt! Sedan kan rådet fatta beslut och rådet bör sedan ta ansvar för sin politik.
Europaparlamentet kommer säkert att fastslå sina idéer kring detta i morgondagens resolution. Jag förespråkar nöd-, ring- och skyddsvaccination och det genast. Den nuvarande situationen är psykiskt mycket påfrestande för bönderna. Vad har hänt med det etniska ansvaret för vår politik i Europa? Jag uppmanar er, herr kommissionär, att svara på de ställda frågorna i stället för att framföra den färdigskrivna text ni har med er, för då ger inte debatten någonting. Tack för det!
(Applåder)

Byrne
. (EN) Herr talman! Jag kommer att försöka besvara alla de frågor som ställts, fastän jag, med tanke på den tid som står till mitt förfogande, är säker på att jag i viss mån kommer att misslyckas. Jag ber er att ha överseende ifall jag gör det.
Ett antal av er - i själva verket kanske alla - har talat om vaccination och framfört argument för en mer allmän användning av vaccination. Tillåt mig att vara mycket tydlig i fråga om detta och upprepa vad jag har sagt tidigare. Kommissionen anser att det finns en roll för vaccination. Jag har sagt detta vid ett antal tidigare tillfällen när jag har varit här i parlamentet och vid andra tillfällen och på andra platser. Ordet "brandvägg" ("firebreak") användes antagligen först av mig i denna kammare! Jag har haft detta i tankarna från första början. Det förklarar varför det redan har godkänts som en förebyggande åtgärd i Förenade kungariket och Nederländerna. Faktum kvarstår emellertid, att ingen medlemsstat har bett kommissionen att godkänna allmän förebyggande vaccination. Det råder i själva verket enighet mot ett sådant tillvägagångssätt, vilket uttrycktes så sent som vid Europeiska rådet i Stockholm i förra veckan. Detta är ett erkännande av de begränsningar som är förknippade med vaccination, vilka jag redan har redogjort för och inte kommer att upprepa.
Låt mig ge er ett specifikt exempel på dessa begränsningar, som jag hämtar direkt från den rådande situationen. Det ursprungliga utbrottet i Förenade kungariket började hos grisar. Sjukdomen spred sig sedan till får, av vilka några tyvärr exporterades till andra medlemsstater innan viruset upptäcktes. Det är smittade får som har varit den största orsaken till virusets spridning. Men vaccinationen i EU var, innan politiken att icke-vaccinera började tillämpas 1991, begränsad till nötkreatur. Med andra ord, även om man hade vaccinerat på samma sätt som före 1991, skulle den största skadan ändå ha skett. Grisarna i Heddon i England, där utbrottet startade, skulle ändå ha smittats. De skulle ändå ha smittat fåren. Några av dessa får skulle ändå ha exporterats till Frankrike och Irland, där de skulle ha smittat kalvar på väg till Nederländerna. Med andra ord skulle utbrotten i alla fyra medlemsstater med största säkerhet ha inträffat, om man tar hänsyn till det sätt på vilket epidemin startade.
För den händelsen att ni inte är övertygade, vad skulle ha hänt om djuren hade vaccinerats mot fel virusstam? Det måste göras mycket klart att valet av vaccin inte är olikt ett lotteri, som jag sade tidigare. Man skulle kunna ha tur och välja rätt vaccin, men det är mer troligt att man har otur och väljer fel - det finns sju stycken att välja på, vart och ett med sina egna undertyper.
Ja, det finns en roll för vaccination, men den är av det slag som jag redan har redogjort för, nämligen begränsad till att användas under klart angivna omständigheter för att få ett utbrott under kontroll. Detta skulle kunna ändras om nya och effektivare vaccin upptäcks, särskilt om ett markörvaccin som gör det möjligt för oss att skilja mellan vaccinerade och smittade djur utvecklas. Vi har ännu inget sådant vaccin. Några personer framhöll den punkten tidigare, och de har helt rätt. Jag instämmer fullständigt med dem. Men vi måste fram till dess arbeta inom ramen för de begränsningar som hör samman med de befintliga möjligheterna på detta område.
Låt mig ta upp några av frågorna från enskilda ledamöter. Varför reagerar inte kommissionen på erfarenheterna i Afrika och Argentina? Det rör sig här inte om några precedensfall. I Argentina är situationen för närvarande den, att man har tillämpat en vaccinationspolitik i vissa områden och inte i andra, men sjukdomen har spridit sig till de andra områdena. Handel tilläts tidigare från de fria områdena. Handeln har nu stoppats till USA, till Europeiska unionen och till andra platser, så det är inget svar. Jag håller med om att mul- och klövsjukan måste angripas på ett annat sätt än BSE. Det är i alla avseenden en mycket annorlunda fråga.
Varför tillämpar vi inte skyddsvaccination, vilket skulle leda till att sjukdomen slutgiltigt kunde bekämpas? Frågeställaren sade att han hyste starka tvivel i fråga om detta. Jag sade att akut brandväggsvaccination skulle ha en viss begränsad inverkan under omständigheter då det inte är möjligt att avliva eller göra sig av med ett djur omedelbart. Jag sade att vaccinationen inte skulle vara verksam förrän efter sex till tio dagar. Böge, tror jag att det var, sade femton dagar, vilket förvisso kan stämma, och det är med säkerhet någonting i den storleksordningen.
Det jag vill säga med detta - och jag sade det tidigare - är att djur är smittsamma under den perioden. Så om man tror att svaret på detta problem är att i morgon vaccinera ett djur som skulle kunna vara smittat eftersom det har varit i kontakt med andra djur och sedan tro att djuret inte är smittsamt och låta det komma i kontakt med andra djur, löper man den enorma risken att sjukdomen sprids i hela kreatursbesättningen. Det är enligt min mening ett otillräckligt svar, eftersom det inte omfattar alla de situationer som kan uppstå. Men det kan tillämpas under vissa omständigheter, om man använder det på det sätt som det används i Nederländerna och som övervägs i Förenade kungariket.
Men det kräver fullständig inhägnad. Det kräver en mycket sträng övervakning, och det kan bara fungera under omständigheter då det utgör ett slags brandvägg som förhindrar att sjukdomen sprids vidare till icke-smittade områden. Jag ombads att överväga minskade mjölkkvoter, men det är naturligtvis en fråga för min kollega Franz Fischler, och jag kommer att meddela honom om att frågan togs upp i kammaren denna eftermiddag.
Det har även påståtts att kommissionen handlade för sent. Jag kan med handen på hjärtat säga att det inte stämmer. Vi fick informationen den 20 februari och handlade inom loppet av tolv timmar. Ett kommissionssammanträde var i själva verket inplanerat till följande dag. Vi informerades på tisdagsnatten. Jag tog upp frågan på kommissionens sammanträde på onsdagen. Så att säga att kommissionen inte handlade omgående är i mina ögon oriktigt och orättvist. Kommissionen handlade verkligen mycket snabbt i denna fråga.
Såvida inte det som menas är att kommissionen borde ha handlat före utbrottet. Om ni säger det, säger ni att vi bör tillämpa en politik med allmän vaccination i hela Europeiska unionen. Vi talar om ungefär 300 miljoner djur, sju olika typer av vaccination var sjätte månad, och jag tror inte att någon på allvar begär att ett sådant förslag skall läggas fram. Det har även påståtts att vaccinationer endast godkänns för djur som står i begrepp att slaktas. Det är inte fallet. Ett godkännande har getts i Förenade kungariket utan att åtföljas av något krav på slakt, och det gäller vaccination av kor som fortsätter att ge mjölk, vilken behandlas på vederbörligt sätt för att skydda människor. Köttet från djuren går in i livsmedelskedjan, men bara i behandlad form och under särskilda omständigheter och stränga kontroller.
Även Berlato framförde åsikten att kommissionen inte handlar tillräckligt snabbt, och jag upprepar det svar som jag gav till Graefe zu Baringdorf. Man har sagt mig att jordbrukarna vill att vi skall börja vaccinera. Utan att påverka det som jag har sagt tidigare vill jag tala om att ett antal andra jordbrukare säger raka motsatsen. De har kommit till mig och sagt "Vi vill inte ha någon vaccinationspolitik". Jag har träffat jordbrukarnas fackföreningar. De har olika åsikter, men ett betydande antal jordbrukare anser att vi inte bör börja vaccinera. Jag skall få mer information om detta inom den närmaste timmen. Jag kommer om ungefär en halvtimme att möta Kommittén för jordbrukets näringslivsorganisationer (COPA) igen för vidare diskussioner om denna fråga. Men det råder ingen enig syn bland jordbrukarna i frågan.
Som svar på Wyns fråga om statsstöd: ja, naturligtvis, om kommissionen underrättas om den typen av stöd, kan ett åtgärdspaket överenskommas, och som jag förstår saken har ett åtgärdspaket faktiskt redan överenskommits.
Hyland ställde tre frågor till mig, vilka särskilt gällde länder utanför gemenskapen och Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor (FVO). Naturligtvis sköter FVO sitt arbete, och det krävs av dem att de sköter det ordentligt. I det här fallet var införseln av smittat kött en olaglig införsel, som naturligtvis aldrig skulle ha upptäckts vid någon FVO-inspektion. Det rörde sig alltså om en olaglig verksamhet. Det är intressant att notera att även jordbruksministern i Frankrike har sagt att utbrottet där var en följd av olaglig verksamhet, och faktiskt har jordbruksministern i Irland sagt exakt samma sak, att utbrottet där var följden av olaglig verksamhet. Det betyder följaktligen att lagstiftningen finns där, att säkerhetsåtgärder är på plats, men att det finns människor som inte följer lagen, och konsekvensen är att vi har haft utbrott i Förenade kungariket, Frankrike och Irland; och utbrottet i Nederländerna är en direkt följd av det i Frankrike. Alla dessa utbrott kan ledas tillbaka till olagliga verksamheter, med säkerhet i tre länder och kanske i fyra.
Två personer hänvisade till EU:s arbetsgrupp, och jag vet att Hyland nämnde den tidigare. Det är något som bör tas under övervägande. Jag kommer att ta upp frågan med mina rådgivare och överväga saken ytterligare. Stevenson tog upp en mycket viktig sak angående vaccinationer, som var att man vaccinerar i Saudiarabien. Det finns ett antal länder i världen där mul- och klövsjukan är endemisk och där man vaccinerar. Men det förekommer likväl utbrott av andra stammar av mul- och klövsjukan i det landet, så - ännu en gång - en politik som går ut på allmän vaccination är inte svaret. När det gäller frågan om huruvida inskränkningarna kommer att hävas i Förenade kungariket, har en inskränkning redan hävts i Nordirland, där omständigheterna var sådana att åtgärden var motiverad.
Jag fick frågan varför man stänger djurparker. Jag kan bara dra slutsatsen att skälet till det är att det är en extrem försiktighetsåtgärd. Jag har hört att elefanter, kameler, antiloper och giraffer antagligen är mottagliga för sjukdomen. Jag antar att djurparkernas ägare svarar med att säga: "Ja, det är nog lika bra att vi håller djurparkerna stängda under dessa omständigheter". Jag har också hört att man kommer att diskutera denna fråga i kväll i Ständiga veterinärkommittén, och jag räknar med att ett beslut kommer att antas i dag, i vilket man fastställer villkoren för vaccination av djurparksdjur.
Corbey frågade mig om jag anser att EU:s strategi är på väg att misslyckas. Jag anser inte det, för om ni ser på spridningen i Europa för närvarande, har två fall konstaterats i Frankrike, tolv i Nederländerna och ett i Irland. De inskränkande åtgärder som vidtagits i Irland, som är det land som ligger närmast huvudutbrottet i Förenade kungariket, tycks fungera hittills, och man har inte vaccinerat där. Men man har infört stränga skyddsåtgärder, och i den mån det bara har inträffat ett utbrott, inom ett par miles från utbrottet i Nordirland, tycks dessa strategier fungera.
Watson bad mig sedan bekräfta när kommissionen informerades om utbrottet av Förenade kungariket, och jag kan bekräfta att kommissionen informerades den 20 februari. Samma dag som utbrottet blev känt i Förenade kungariket informerades kommissionen omedelbart. Jag kan garantera att kommissionen inte fick någon information före det datumet, och som jag sade alldeles nyss, reagerade kommissionen inom loppet av timmar, på ett kommissionssammanträde.
Som svar på Dauls fråga håller jag med honom fullständigt om att vi måste dra lärdom av detta utbrott och tillämpa lärdomen på smittsamma sjukdomar som drabbar människor.
Lucas hänvisade till National Farmers Union (nationella jordbrukarförbundet). Enligt vad jag har förstått av mina kontakter med National Farmers Union vill de inte se en vaccinationspolitik i Förenade kungariket. Det är den åsikt som de framförde vid min senaste kontakt med dem, och den har, så vitt jag vet, inte ändrats sedan dess.
Campos frågade mig därefter varför vi alltid måste förlita oss på vetenskapen. Varför kan vi inte fatta ett beslut här i dag och gå vidare? Sedan jag inledde mitt arbete som kommissionär har jag haft som mål att i största möjliga utsträckning fatta beslut på vetenskapliga grunder. Om vi nu väljer att inte göra det är vi, enligt min mening, på villovägar. Vi hamnar då i en situation där vi fattar beslut som grundar sig på subjektiva analyser i stället för på objektiva kriterier. Det är inte rätt väg framåt, och jag anser inte att det är rätt sätt att ta itu med denna situation.
Jag instämmer med det som Whitehead sade, att det är en kris som gäller djurförflyttningar och att även vaccinerade djur kan bära smittan. Jag framhöll detta tidigare. Det är någonting allvarligt, som måste beaktas när vi betraktar frågan om vaccination. Denna fråga handlar inte bara om att vaccinera ett djur på samma sätt som man skulle vaccinera ett barn, mot till exempel polio. Det är någonting mer invecklat och ger inte på långa vägar samma resultat.
Även De Rossa frågade mig om vaccination, och jag undrar bara: när skall vi vaccinera? Om vi vill börja tillämpa en vaccinationspolitik i Frankrike, i Nederländerna eller i Irland, var skall vi börja? Skall vaccinationen vara allmän? Skall den vara lokal? Hur lokal? I vilka områden? På vilka grunder? För närvarande är en lokal form av vaccination godkänd i två medlemsstater. Är det tillräckligt? Är det vad ni menar? Vill ni ha mer? Det är inte riktigt så enkelt. Om ni ställer frågan om vaccination utan att sätta fingret exakt på vad det är ni menar, kan jag faktiskt varken hålla med eller inte hålla med. Men av det som jag redan har sagt har ni antagligen slutit er till att jag håller med om att en vaccinationspolitik kan tillämpas under vissa begränsade omständigheter, vilka jag redan har redogjort för, men inte på allmän basis, även det av skäl som jag redan har anfört.
Slutligen sade Keppelhoff-Wiechert att hon 1991 ansåg att vi borde tillämpa politik med icke-vaccination, men att det nu är dags att vi ser över vår ståndpunkt. Jag håller med henne, som jag sade för några timmar sedan, när jag först riktade mig till kammaren: detta är någonting som vi måste se på när krisen är över. Men det måste ske under omständigheter då de vaccinationsalternativ som vi har tillgång till och de vetenskapliga kunskaper som står till vårt förfogande på detta område är mer förfinade, mer fokuserade, så att vi kan uppnå bästa möjliga resultat om vi börjar tillämpa en vaccinationspolitik. Därigenom kan vi undvika risken att det uppstår en situation i vilken vi har vaccinerade djur men inte vet, när vi undersöker dem för att se om de är positiva eller negativa, om reaktionen är en reaktion på vaccinationen eller en reaktion på själva sjukdomen. Vi behöver vetenskaplig hjälp i denna fråga, och när vi får det, kan vi göra större framsteg.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag har i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen mottagit åtta resolutionsförslag.
Herr Böge har ordet för en ordningsfråga.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.

Böge
Herr talman! Jag vill inte fördröja sammanträdets gång, men med tanke på det sista som sades vill jag be kommissionen att på nästa utskottssammanträde dokumentera vilka interna och externa aktiviteter den har bedrivit, så att rekommendationen från den vetenskapliga kommittén för djurens hälsa och djurskydd den 10 mars 1999 förankras såväl i kommissionens politik som på internationell nivå. Jag ber att vi på nästa utskottssammanträde får en omfattande rapport i den frågan.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, herr Böge.
Kommissionen kommer att notera detta och kommer vid tillfälle att inställa sig inför utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.

 
Talmannen. Herr Posselt har ordet för en ordningsfråga.

Posselt
Herr talman! Jag undrar bara när frågestunden med de förberedda frågorna börjar. Det var ju meningen att den skulle börja kl. 18.00.

Talmannen
Herr Posselt, i dag är jag verkligen oroad eftersom vi kommer att bli fyrtiofem minuter försenade. Jag förstår ert inlägg och jag kommer att informera presidiet och talmanskonferensen om de upprepade problem som uppstår i samband med frågestunden.

Rapport om förberedelserna inför införandet av sedlar och mynt i euro
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens rapport om förberedelserna inför införandet av sedlar och mynt i euro.
Kommissionär Solbes har ordet.

Solbes
. (ES) Herr talman, ärade kolleger! Euron blev verklighet från och med den 1 januari år 1999 och införandet av sedlar och mynt kommer att ske om 272 dagar. I och med detta kommer vi att fullfölja den historiska övergången till en enda valuta för alla medlemsländer under beskydd av Ekonomiska och monetära unionen.
Under de två första åren av eurons existens har den gjort det möjligt att befästa goda ekonomiska resultat och substantiell utveckling. Jag kommer inte att upprepa några tillväxt- och inflationssiffror och inte heller tala om i vilken utsträckning den monetära politiken har bidragit till tillväxten eller konvergensen av våra ekonomier, och jag kommer inte heller att tala om den roll som euron har spelat som en skyddande faktor inför externa kriser. Hur som helst är det ett faktum att euron har haft en klar effekt på den ekonomiska integreringen och att den har skapat de förhållanden som är nödvändiga för en bred europeisk marknad med god likviditet.
Det är sant att denna nya situation gör det möjligt för oss att ta itu med andra utmaningar, till exempel inom budgetpolitiken: att undvika att den blir cyklisk och den gör det också möjligt för oss att förbereda oss för de risker som den åldrande befolkningen innebär, att påskynda de strukturella reformerna för att förbättra vår tillväxtpotential, avancera inom området för finansiell lagstiftning för en ökad integrering av marknaderna och fullborda processen med det stundande införandet av sedlar och mynt den 1 januari nästa år, vilket vi hoppas blir framgångsrikt.
Införandet av sedlar och mynt kommer utan tvivel att bli en historisk händelse. Företagen, konsumenterna, förvaltningarna, alla måste vi anpassa oss till denna nya situation och den rapport som läggs fram i dag innehåller ett meddelande om vilket stadium förberedelserna för införandet av mynt och sedlar befinner sig i, men förutom en övergripande avstämning av situationen, genomförs ytterligare två arbeten: i första hand att se i vilken utsträckning riktlinjerna i rekommendationen av den 11 oktober från kommissionen har uppfyllts av medlemsstaterna och i andra hand, att fastställa god praxis för att underlätta övergången till sedlar och mynt i euro.
Det är möjligt att denna rapport är den sista från kommissionen till rådet. Jag säger att det är möjligt för vi utesluter inte möjligheten att utarbeta en ny rapport om situationen kräver det. Detta kommer i så fall att ske i oktober. Vad jag kommer att göra nu är att ta upp de två frågor som tas upp i dagens rapport: hur ser situationen ut för närvarande och vilken ny praxis som föreslås. Översikten av förberedelserna återspeglar en situation som jag skulle beskriva som ojämn. Situationen är varken helt positiv eller helt negativ, den är något mitt emellan och i vissa fall är den mer negativ än positiv. Detta gäller dock vissa mycket begränsade fall.
När det gäller företagen har de stora företagens förberedelser gått framåt på ett i stort sett mycket tillfredställande sätt, men de små och medelstora företagen släpar fortfarande efter. Cirka hälften av dessa har förbättrat sin situation men den andra hälften har fortfarande inte någon handlingsplan för övergången till euron den 1 januari nästa år. Och vad som är ännu viktigare: vart tredje av dessa företag vet fortfarande inte att de från och med den 1 januari år 2002 måste genomföra alla sina transaktioner i euro. De små och medelstora företagens dåliga förberedelser är följaktligen fortfarande ett av de största orosmomenten i rapporten.
Vad beträffar konsumenterna framgår det klart och tydligt av eurobarometern att konsumenterna har en relativt förvirrad bild av euron. Till exempel tror en av fyra personer (25 procent) att sedlar och mynt i euro som ges ut av ett land enbart är giltigt betalningsmedel i det landet, vilket visar att något så grundläggande som att vi har en enda valuta fortfarande inte har förståtts till fullo. Var femte medborgare vet till exempel inte att i och med att euron införs dras den gamla valutan in, och även om framsteg har gjorts i fråga om tidsplanen, vet 40 procent av medborgarna fortfarande inte vilket det exakta datumet för införandet av sedlar och mynt i euro är.
De många informationskampanjerna har gett begränsade effekter, men det beror ofta på att det är svårt att få konsumenten att intressera sig för en händelse som fortfarande ligger så långt fram i tiden. Det finns mycket informationsmaterial, men konsumenterna bryr sig ofta inte om att läsa det. Vi är övertygade om att den här situationen kommer att förändras i början av andra halvåret 2000 när de stora fakturerande företagen i förväg övergår till utbetalningar i euro. Detta kommer att bidra till att konsumenterna gradvis slussas in i den nya situationen. När det gäller förvaltningarna är de i allmänhet redo och erbjuder medborgarna ett brett utbud av transaktioner som de kan utföra i euro, även om de skulle kunna ha ett ännu större inflytande på ekonomin genom att till exempel utfärda offentliga kontrakt eller betala ut tjänstemännens löner i euro, något som vissa medlemsstater, men inte alla, har satt igång.
Bankerna samarbetar bra; de är i färd med att genomföra en tidig övergång när det gäller kundförbindelser. Anpassningen av bankomaterna till eurosedlar år 2002 kommer förmodligen att ske mycket snabbt, till och med omedelbart i de flesta medlemsstater; de kommer i allmänhet att innehålla sedlar i mindre valörer, vilket bidrar till att mildra de problem med växel som kan uppstå inom handeln. Att växla in nationella sedlar till euro kommer att vara kostnadsfritt och kunna göras i obegränsad utsträckning i de flesta av de deltagande staterna under perioden med dubbel cirkulation. Bankerna har därför blivit ett av de viktigaste redskapen för övergången till euro och deras policy att gå över till euron på ett tidigt stadium är ett mycket viktigt bidrag för att göra de ekonomiska operatörerna mer mottagliga för euron.
Vi har även utvecklat en metod för god praxis, vilka helt enkelt är en rad enkla och konkreta metoder som redan nu tillämpas i vissa medlemsstater och som även sprids till de övriga staterna för att de också skall kunna tillämpa dem. I dagens rapport lägger kommissionen fram 20 nya exempel på god praxis, 10 stycken som är tänkta att genomföras innan sedlar och mynt kommer i omlopp den 1 januari och ytterligare 10 som kan genomföras på ett senare stadium. Dessa åtgärder är visserligen inte tillämpbara i alla medlemsstater i Ekonomiska och monetära unionen; de utgör en samling idéer som var och en av medlemsstaterna kan använda sig av om de anser det vara lämpligt. Jag kommer att ta upp vissa av dessa, och det är som sagt relativt enkla metoder, som till exempel att sprida valutaräknare till de små affärsrörelserna under den period när den nationella valutan och euron används parallellt. Eller att skapa och sprida valutaräknare för de små företagens ekonomibehov, en grundläggande fråga för att begära front loading av sedlar och mynt när den stunden kommer. En annan åtgärd är att konsumenter och företagare kommer överens om att en del av lönen börjar betalas med "kits" med euro i slutet av året, vilket är genomförbart.
Efter införandet av sedlar och mynt den 1 januari 2002 uppstår nya behov. Vi rekommenderar till exempel att butikerna inte inleder sina realisationer den 2 januari, vilket är brukligt i vissa medlemsstater. Detta skulle nämligen få ohanterliga konsekvenser för driften av dessa affärsrörelser. Vi rekommenderar även att tillstånd beviljas för "neutralisering" av de nationella valutorna för vissa penningtransportörer på så sätt att vi minskar transportriskerna. Vi föreslår också att särskilda instrument för anpassning av den gamla valutan skapas i syfte att sätta igång insamlingen av den gamla valutan på enklast möjliga sätt, vilket har gjorts i Frankrike.
Som sagt, det finns en rad användbara metoder. En del av dessa har redan tillämpats i vissa medlemsstater och de kommer helt klart underlätta att införandet av sedlar och mynt i euro för 300 miljoner européer sker så smidigt som möjligt. Den logistiska verksamheten är mycket viktig och vi måste försöka lösa de flesta problemen innan tiden är inne det för att de praktiska problem av mindre vikt som kan uppstå på ett underordnat plan inte försvårar den grundläggande faktorn, det vill säga, att sedlar och mynt i euro då sätts i omlopp.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.

Torres Marques
Herr kommissionär! Det är alltid bra om ni ger oss rekommendationer om eurons praktiska aspekter. Men jag får en känsla av att det inte bekymrar kommissionären. Jag personligen är bekymrad. Jag anser att det fortfarande finns viktiga punkter som är bristfälliga: Folk har en vag uppfattning om vad som kommer att hända i praktiken, företagen likaså, och medborgaren känner inte till valutan. Säg mig, tycker inte ni att man måste vidta konkreta åtgärder? Den andra fråga som jag skulle vilja ställa är följande: Vad är det egentligen som händer med överföringarna mellan länderna i valutaområdet? När kommer vi att slippa betala avgifter för överföringar mellan länderna inom valutaområdet?

Karas
Herr talman, herr kommissionär! Ni vet att denna fråga ligger mig som föredragande varmt om hjärtat. Jag vill ta upp två problem beträffande ert nuvarande uttalande som förhoppningsvis är mer omfattande och nyanserat i skriftlig form än det vi här har fått ta del av. För det första: Hur kontrollerar ni att medlen från Europeiska unionen till informationskampanjerna används på ett effektivt och konstruktivt sätt i medlemsstaterna i enlighet med riktlinjerna och rekommendationerna och det grundläggande politiska budskapet? Jag frågar er eftersom jag har en känsla av att vi snarare har blivit en genomfartspost för EU-medel och att vi under subsidiariteten som täckmantel ger upp vår ledande roll i informationskampanjerna.
Den andra frågan: Vad avser ni att göra för att övertyga och engagera de ansvariga ministrarna, i synnerhet Ekofin-rådet, i den nödvändiga offensiven i informationskampanjen på ett bindande sätt och inte bara som en rekommendation?

Solbes
. (ES) Herr talman! Till fru Torres Marques vill jag säga att jag inte har till uppgift att vara otålig. Min uppgift är att lösa problemen och att se på svårigheterna med en viss distans och känslokyla.
Vi får inte ha en förvriden bild av verkligheten. I rapporten kommer ni att kunna se vilken beslutsnivå som varje medlemsstat har kommit till och vilken informationsnivå man har på det nationella planet. Jag anser att de medborgare som har velat informera sig har gjort det, företagen är relativt välinformerade och de offentliga förvaltningarna agerar även de.
Det är sant att informationskampanjen om sedlar och mynt fortfarande inte har påbörjats; den grundläggande delen i denna kampanj kommer att inledas i juni månad och kommer sedan att förstärkas i september. Nationella kampanjer kommer att genomföras och sedan har vi Europeiska centralbankens kampanj som kommer att ge konkreta upplysningar om sedlarnas och myntens tekniska egenskaper, inklusive säkerhetsfrågor. Detta kommer att ske när vi närmar oss slutdatumet och då kommer alla att få en klar bild av situationen.
Ett av de problem som ni tar upp berör en relativt komplicerad fråga, vilket ni är väl medvetna om och som tas upp på sidan 46 i vår rapport. Jag kan ännu inte ge er en definitiv lösning. Där kan ni se vilka framsteg vi har gjort inom de olika problemområdena. Europeiska unionens bankförening lanserade projektet STEP 1 redan i november år 2000, vilket är det första projektet som gör det möjligt att inrätta ett kompensationssystem på transnationell nivå. Det kommer att bli en nyckelfaktor för att hjälpa oss att minska kostnaderna för dessa överföringar. Detta är dock en mycket oroande fråga, såväl för er som för oss.
Medborgarna kommer att ha mycket svårt att förstå att när euron från och med den 1 januari finns i de olika länderna, så kommer en check i portugisiska euro som har betalts i Portugal inte ha samma kostnad som en check i portugisiska euro som har betalts i Belgien eller tvärt om. Vi måste följaktligen lösa det här problemet, men för att kunna göra det måste vi ha ett kompensationssystem på transnationell nivå som är likvärdigt de nationella kompensationssystemen. Ni kommer att kunna läsa om vilka svårigheter som denna fråga för med sig i rapporten, och vi är beredda att vidta alla nödvändiga åtgärder för att lansera detta projekt, eftersom vi är överens med er om att det är ett grundläggande problem.
Till herr Karas vill jag säga att när det gäller riktlinjerna har de fastställts i de olika avtal som kommissionen och de olika medlemsstaterna har enats om och vi är därför övertygade om att det inte kommer uppstå några problem om de avtal om överföringar av resurser som har slutits tillämpas korrekt.
Och jag skulle säga det samma till de respektive ministrarna när det gäller de nationella programmen. På kommissionens webbsida finns hänvisningar till alla de nationella programmen, inklusive informationsfrågorna och länkar till varje medlemsstats webbsida och i rapporten finns alla upplysningar om vilka åtgärder varje medlemsstat planerar att genomföra. Men om parlamentet eller ni själva har frågor om något särskilt program står vi naturligtvis till ert förfogande för att ge er den information ni behöver.

Randzio-Plath
Herr talman, herr kommissionär! Två korta frågor. För det första: Den 9 maj skall de unga i Europeiska unionen övertygas om att deras framtid ligger i Euroland. Vad gör ni, vad gör kommissionen, vad kommer ni överens om med medlemsstaterna, för att en europrojektdag skall anordnas i samtliga skolor i år? Kommer ni att ta ett särskilt initiativ på den punkten?
För det andra: På vilket sätt kan man bidra till att konsumenternas förtroende stärks och att det ur konsumentskyddssynpunkt inte finns anledning till oro för förvanskade priser vid växlingen och till bristande insyn i prisberäkningarna?
För det tredje: Kommer ni att fortsätta driva informationskampanjen om euron med medlemsstaterna åtminstone under det första halvåret nästa år och i så fall hur?

Thyssen
Herr talman, herr kommissionär! Jag är inte så negativt inställd som vissa av mina kolleger. Jag tycker att det går rätt så bra på det stora hela. Vi har fortfarande några månader på oss. Jag tror att främst vanliga konsumenter och även små företag inte är så stora planerare och att informationen först tränger igenom i samma ögonblick som de inser att det börjar bli allvar och att det verkligen börjar bli dags att göra något. Vi kan naturligtvis hjälpa dem litet och i det avseendet har jag två förslag.
När det gäller små och medelstora företag så tror jag att de måste stimuleras så att de blir klara i tid. Det finns fortfarande väldigt många små och medelstora företag, främst de som arbetar för den lokala marknaden, som endast märker nackdelarna. De måste göra investeringar för att kunna arbeta med euron, men har ingen som helst direkt fördel. Jag undrar om det ändå inte skulle vara möjligt för kommissionen att uppmana medlemsstaterna att ge små skattestimulanser till de små och medelstora företagen, så att de förbereder sig och gör det i tid.
Det är också viktigt att man ger konsumenterna bra information om att mynten inte kan växlas in i alla medlemsstater. Främmande mynt måste man använda och det är mycket viktigt att människor får reda på det före sommaren. Informera dem alltså om det i tid. För det andra, ta initiativet att på lokal nivå samla in alla mynt och kanske ge ut dem för ett välgörande ändamål. Det är bättre än att helt enkelt slänga dem i soptunnan.

Solbes
. (ES) Herr talman! Jag vill kommentera följande till fru Randzio-Plath:
För det första, när det gäller aktiviteterna den 9 maj, har man i samarbete med ordföranden för Eurogruppen enats om att informera Ekofin-rådsmötet i Malmö om initiativet den 9 maj för skolorna och kommissionen kommer att trycka upp 400 000 små pass som våra delegationer kommer att ställa till skolornas förfogande, så att skolbarnen skall kunna börja bekanta sig med den här situationen.
För det andra: i fråga om konsumenternas svårigheter med priser i euro har vi i rapporten tagit upp några åtgärder som skulle kunna vara användbara för att säkerställa att priserna inte avrundas till försäljarens fördel. Vi insisterar till och med på att de avrundningar som görs av de nationella förvaltningarna, till exempel för skatteinbetalningar - och detta har den belgiska förvaltningen gjort - skall göras nedåt och inte uppåt för att de offentliga förvaltningarna skall vara de första att visa att euron inte leder till prisstegringar, utan precis tvärt om.
För det tredje: när det gäller informationskampanjerna är det grundläggande problemet - som ni vet - att de är nationella. Detta får som konsekvens att medlen för år 2002 kan användas för att finansiera några av de åtaganden som redan är igång. Kampanjerna har inte genomförts enbart i enlighet med de fysiska åren. Men om det återstår något av dessa resurser, måste vi naturligtvis allvarligt överväga hur de skall användas för att lansera det politiska budskapet om vad euron innebär, till exempel att våra vanor ändras och den grundläggande betydelse som euron har för uppbyggandet av Europa.
Till fru Thyssen vill jag först säga att jag håller med henne om att de små och medelstora företagen och konsumenterna inte kommer att anpassa sig förrän i sista stund. Om det skall finnas skattefördelar eller inte är ett beslut som var och en av medlemsstaterna fattar. Här tillämpas subsidiaritetsprincipen och det är inte vår sak att ingripa i den frågan.
Som en av metoderna för god praxis insisterar vi på att de debitting som centralbankerna gör inom det kommersiella bankväsendet och den ekonomiska fördel som blir följden av debiteringarna av valutan delvis skall överföras till företagen, för att detta slags transaktioner inte skall innebära en ytterligare kostnad för företagen.
Vad beträffar valutorna, är det ni säger uppenbart. Vi har inte reflekterat över möjligheterna med insamling av valutorna, men det är den metod som kommer att användas mest i början. Jag noterar ert förslag om att genomföra initiativ av det här slaget på lokal nivå, vilket - som ni säger - kan få goda resultat.

Gahler
Herr talman, herr kommissionär! En fråga: Nödvändigheten av en informationskampanj begränsas säkert inte till de tolv framtida euroländerna. Framför allt i Central- och Östeuropa är miljardbelopp i första hand i D-mark i omlopp och även i delar av Balkan är D-marken antingen det officiella eller det faktiska betalningsmedlet. Där kommer människor att konfronteras med euron från den ena dagen till den andra. Min fråga är: Hur kommer ni att sprida informationen där? Samarbetar ni med de nationella bankerna på plats? Skall de kanske också fungera som utbetalningsställen? Hur skall ni förhindra att eventuella elaka profitörer lurar människorna där genom sitt sätt att växla pengar? Jag tror att det finns ett stort behov.

Solbes
. (ES) I det fall vi har ytterligare resurser till förfogande kommer vi att anordna en konferens i Budapest för att informera kandidatländerna om införandet av euron.
Vad beträffar det specifika problem ni tar upp har emellertid Centralbanken godtagit möjligheten med front loading även när det gäller de europeiska bankernas filialer i länder utanför euroområdet, just med tanke på att i en mycket stor del av Tysklands fysiska sedlar och mynt finns utanför Tysklands territorium. Vi arbetar med denna fråga och för Europeiska centralbankens del har man ansett att det är den bästa lösningen på problemet.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Härmed avslutas denna punkt av föredragningslistan.

Frågestund (kommissionen)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden med frågor till kommissionen (B5-0163/2001).
Första delen

Talmannen


Avril Doyle
Fråga nr 29 från (H-0263/01):
Angående: Våld mot kvinnor i Sierra Leone Under de senaste månaderna har det kommit många rapporter om att den revolutionära rörelsen "the Revolutionary United Front" i Sierra Leone våldtar och utsätter kvinnor och flickor för sexuellt våld. Kan kommissionen ange vilka åtgärder den har beslutat om för att övervaka situationen i Sierra Leone, samt vilka åtgärder den har vidtagit?
Kan kommissionen också garantera att den gör allt för att hjälpa Sierra Leones regering att ta itu med brotten mot de mänskliga rättigheterna i landet?

Nielson
. (EN) Europeiska kommissionen känner till de rapporter om Revolutionary United Fronts våld mot kvinnor och flickor och delar den ärade ledamotens oro.
FN har i år, genom dess kommissariat för mänskliga rättigheter, upprättat ett informationssystem i Sierra Leone som är avsett för insamling av information från kvinnor och flickor som befinner sig i läger för internflyktingar runtom i landet, i syfte att fastställa omfattningen av det sexuella våldet mot kvinnor och barn. De uppgifter som samlas in kommer att användas för att förespråka bättre skydd och planering på fältet. När det är lämpligt kan informationen även delas med den sannings- och försoningskommitté som regeringen är i färd med att upprätta och med den föreslagna speciella FN-domstolen.
Kommissionen har, genom ECHO, bistått kommissariatet för mänskliga rättigheter sedan i september år 2000, med ett bidrag på 30 000 euro. Detta i syfte att öka den allmänna medvetenheten - inte bara inom regeringen utan även i samhället som helhet - om frågan om mänskliga rättigheter i Sierra Leone och, i synnerhet, problemet med våld mot kvinnor och barn. Medel till ett belopp av 50 000 euro har anslagits till utbildningskurser för biståndsarbetare om mänskliga rättigheter och internationell humanitär rätt, inklusive våldshandlingar mot kvinnor. Detta program genomförs av avdelningen för mänskliga rättigheter i FN:s fredsbevarande styrka.

Doyle
Jag tackar kommissionären för hans svar.
Jag skulle uttryckligen vilja fråga om han, eller kommissionen, har varit i kontakt med Sierra Leones regering och om de har uppmanat dem att offentligt fördöma de våldtäkter och sexuella våldshandlingar mot kvinnor och unga flickor som begås av Revolutionary United Front? Håller han med om att Sierra Leones regering behöver ett betydande stöd från det internationella samfundet, särskilt EU, som omfattar - bland de saker som han har nämnt - utbildning av armén, poliskåren, åklagare, domare och andra tjänstemän inom rättsväsendet som arbetar med att övervaka de mänskliga rättigheterna? Bör Unamsil-styrkorna förstärkas med utrustning och andra logistiska hjälpmedel som gör det möjligt för dem att bättre skydda civilbefolkningen, särskilt kvinnor och barn?
Till sist, herr kommissionär, skulle ni kanske kunna svara på den sammanhörande men särskilda frågan om de alarmerande rapporterna om den sexuella misshandel som präster utsätter nunnor för i 23 länder, särskilt i Afrika, däribland Sierra Leone, och om Vatikanens under lång tid hopplöst inadekvata reaktion. Har kommissionen - åtminstone - insisterat på en adekvat reaktion från Rom när det gäller detta andra exempel på sexuell misshandel av kvinnor och barn?

Nielson
. (EN) Jag kommer att vara tvungen att besvara en del av detta skriftligen, om det är godtagbart. Vi håller kontakt med regeringen i Sierra Leone. Jag håller med om att vi skulle kunna och skulle vilja göra mycket mer. Ett stort problem är fortfarande säkerhetsfrågan, som kan vara ett skäl till att relativt få icke-statliga organisationer har ansökt om medel. Det är inte vi som är flaskhalsen. Det är verkligheten på fältet och bristen på ansökningar från icke-statliga organisationer som är orsak till flaskhalsen.

Talmannen


Olivier Dupuis
Fråga nr 30 från (H-0300/01):
Angående: Humanitär hjälp åt den tjetjenska befolkningen Utan att gå på djupet i fråga om kommissionens politik för humanitär hjälp till Tjetjenien, undrar jag om kommissionen, som flera gånger betonat hur svårt det är att utföra hjälparbete inne i Tjetjenien, skulle vilja säga om den är beredd att i Georgien och Azerbadjan stödja humanitära projekt - i första hand medicinsk hjälp - för den tjetjenska befolkningen?

Nielson
. (EN) Sedan den nuvarande krisen bröt ut i oktober 1999 har kommissionen, via ECHO, anslagit mer än 25 miljoner euro i humanitärt bistånd till offren för konflikten. Att ECHO:s insatser är koncentrerade till regionen norra Kaukasus, där det stora flertalet av de tjetjenska internflyktingarna befinner sig, beror på att det är där problemet är som störst. Det finns upp till 360 000 internflyktingar i Ossetien, Dagestan och själva Tjetjenien, vilket kan jämföras med en siffra som enligt rapporter ligger på omkring 5 000 till 7 000 flyktingar i Pankisidalen i Georgien. De operativa förhållandena i norra Kaukasus fortsätter att vara svåra, särskilt när det gäller säkerheten. Samma sak gäller emellertid för Georgien, där biståndet till de tjetjenska flyktingarna i Pankisidalen fick hållas inne under en tid förra året till följd av bortförandet av utländska biståndsarbetare.
De anslag i samband med den tjetjenska krisen som inriktats på tjetjenska flyktingar i Georgien uppgår hittills till omkring 820 000 euro. De verksamheter som finansieras är i till största delen inriktade på grundläggande hälsovård. De har, till exempel, bestått av utdelning av nödvändiga mediciner till tillhandahållare av hälso- och sjukvård, utbildning av läkare om rationell läkemedelsanvändning, återställande av inrättningar för grundläggande hälso- och sjukvård och utdelning av hygienpaket.
Med hänsyn till det stora antalet internflyktingar i norra Kaukasus och de begränsade resurser som står till förfogande, kommer ECHO även fortsättningsvis att inrikta sina humanitära insatser till konfliktens offer på främst den regionen. Beroende på hur situationen utvecklar sig kan emellertid vissa begränsade medel göras tillgängliga för att fortsätta ett medicinskt program i Georgien.
Inget särskilt humanitärt bistånd är planerat för Azerbadjan, eftersom det för närvarande inte finns några rapporter om att ett betydande antal flyktingar från Tjetjenien skulle befinna sig i Azerbadjan.

Dupuis
Herr kommissionär! Jag tackar er för detta svar, även om det var något undvikande. Jag känner kvalificerade personer - framför allt hälsovårdsministern i Maskhadovs regering, Oumar Khembiev - som anser att det finns behov att uppfylla i Georgien och Azerbajdzjan, vilket dock inte förändrar något av det ni konstaterade om det inre Tjetjenien och den del av Ryssland dit andra tjetjener har flytt. Samtidigt skulle jag vilja veta om ni är beredd att ta emot Oumar Khembiev, hälso- och sjukvårdsministern, för att diskutera och tillsammans med honom titta på konkreta möjligheter för att snabbt uppföra två landsbygdssjukhus i Georgien och Azerbajdzjan.

Nielson
. (EN) Vi har varit mycket noggranna när vi har avvägt och prioriterat våra åtgärder, med målet att komma de grupper som drabbats av konflikten i Tjetjenien och som har störst behov så nära som möjligt. Vi finansierar även transporter av livsmedel och medicin in i Tjetjenien. De prioriteringar som ligger till grund för vårt arbete är de rätta. Det som ni talar om i er uppföljningsfråga låter mer som ett hälso- och sjukvårdsstöd, som inte är riktat uttryckligen till konfliktens offer. De prioriteringar som jag nämnde i mitt första svar är i alla händelser det bästa svar som vi kan ge just nu.

Posselt
Herr kommissionär! Jag vill fråga om ni numera kan vända er direkt till den tjetjeniska befolkningen via rysk massmedia, eftersom jag har läst rapporter från ECHO enligt vilka den ryska regeringen inte har tillåtit denna möjlighet, i synnerhet inte via radion? Kan ni det och hjälper det er beträffande det humanitära biståndet att få kontakt direkt med civilbefolkningen? Dessutom vill jag än en gång fråga: Tycker ni inte ändå att det är nödvändigt att kommissionen gör ett officiellt besök i flyktinglägren i Georgien och de andra grannländerna och skapar kontakter där?

Nielson
. (EN) Jag skall inte upprepa antalet flyktingar i de olika regionerna. Det är inte våra egna siffror. Siffrorna kommer från de olika internationella organisationer som arbetar med detta. Verkligheten är den, att vi i själva Tjetjenien arbetar med 170 000 internflyktingar, samma antal i Ossetien och det lägre antalet 20 000 i Dagestan.
Vi riktar vårt bistånd till de områden där koncentrationen behövande människor är störst. Att finna rätt kanaler för att göra det är inte lätt. Det bör noteras att kommissionen, genom ECHO, med god marginal är den största givaren av humanitärt bistånd i denna konflikt.

Talmannen


Marie Anne Isler Béguin
Fråga nr 31 från (H-0260/01):
Angående: Miljövänliga fordon Den tredje oljekris som unionen drabbats av under de första kvartalet av 2001 uppmärksammar oss på många frågor inom ramen för unionens transport och energipolitik samt på konsekvenserna av denna politik och dess obetydliga inverkan på utsläppen av växthusgaser.
Vad gör kommissionen för att stödja och främja fordon som inte drivs med oljebaserat bränsle?
Hur många undersökningar har utförts på detta område?
Har man beaktat alla patentprojekt på området för icke förorenande teknik och vilka resultat har dessa projekt gett?

Busquin
. (FR) Mina damer och herrar parlamentsledamöter! Inom kort kommer vitboken om den gemensamma transportpolitiken att inleda en ny debatt om hållbar utveckling. Inom ramen för dessa diskussioner kommer alternativa bränslen att studeras. Ett meddelande om biobränslen håller för närvarande på att utarbetas, så att vi skall kunna se i vilken utsträckning de kan ge svar på politiska nyckelproblem, såsom beroendet av transporter av oljeprodukter, säker energiförsörjning, utsläpp av växthusgaser och föroreningar.
Dessutom skall kommissionen före sommaren 2001 lägga fram ett förslag till direktiv om hur stor andel biobränslen som skall användas på transportområdet. Sedan ett tjugotal år tillbaka stöder kommissionen ett stort antal projekt om alternativa bränslen och fordon, genom våra program för forskning och teknisk utveckling. Dessa projekt har omfattat praktiskt taget alla alternativa bränslen. Men trots detta massiva stöd har sådana bränslen och fordon hittills inte på allvar lyckats ta sig in på marknaden. Det främsta hindret är allra oftast att de medför ytterligare kostnader.
Ett stort antal patent har beviljats inom ramen för dessa projekt, men den immateriella äganderätten till dessa patent innehas av industri- och universitetsparterna, dvs. de parter som har deltagit i projekt samfinansierade av oss.

Isler Béguin
Herr kommissionär! Jag skulle framför allt vilja ta upp den sista delen angående patent. Ett stort antal medborgare i unionen intresserar sig för hur växthusgaserna kan minskas och de skickar t.o.m. mycket intressanta förslag till oss, men vi är inte i stånd att förstå och analysera dessa förslag på ett tekniskt plan.
Jag skulle vilja veta om det finns något slags "lucka" som öppnats av kommissionen, dit dessa personer kan vända sig. För om man inte är forskare eller inte tillhör något universitet har man ingen möjlighet att finna gensvar för sitt förslag.

Busquin
. (FR) Den precisa frågan om transporter skall jag vidarebefordra till De Palacio, för att ta reda på om det verkligen finns en sådan "lucka", men när det gäller förslag till forskning kan jag tala om för er att vi givetvis ofta får brev från uppfinnare och personer som anser sig ha funnit en lösning. Det säger sig självt att vi vidarebefordrar dessa till förvaltningen. Vi får dock inte glömma subsidiaritetsprincipen, och alla förslag som behandlas inom europeiska projekt måste självklart delas upp på flera europeiska partner. Vår uppfattning är således att sådana förslag bör studeras av de olika innovations- och forskningsenheter, som finns i regionerna och även på nationell nivå.
Jag skall vidarebefordra ert förslag till De Palacio, för att se i vilken mån inlämnade förslag får ett direkt svar.

Rübig
Herr talman! Min fråga gäller grönboken "För korrekta och effektiva priser på transportområdet". Med tanke på att de förorenande utsläppen är ett viktigt mått på hur transporten och rörligheten i framtiden skall regleras, finns det några planer på att inom forskningsområdet genomföra analyser av kostnader-effekt för att få fram de transportområden på vilka få eller inga farliga ämnen ger optimal effekt?

Busquin
. (FR) Det har gjorts ett stort antal studier i den här frågan och den grönbok som De Palacio har lagt fram å kommissionens vägnar inleder en debatt om alla dessa frågor. Man har redan finansierat studier om mekanismer på transportområdet, för att konstatera vilka mekanismer som är bäst under rådande förhållanden. I projekten "Thermie" och "Energi" har vi t.ex. gett stöd till lösningar på städernas transportproblem, och för närvarande görs det försök med batteridrivna bussar i olika städer i Europa. Det är ett förslag som har fått vårt stöd och som just nu prövas.

Talmannen


Marie-Arlette Carlotti
Fråga nr 32 från (H-0281/01):
Angående: Internationell handel och kampen mot aids Så länge som man inte på det internationella planet i samordnad form uppbådar sina krafter för att gemensamt göra det lättare för länderna i syd att få tillgång till behandlingsmetoder är de undantagsbestämmelser som föreskrivs i TRIPS-avtalet oumbärliga för att aidsdödligheten skall kunna minskas.
Den snäva tolkningen av internationella avtal innebär dock ett hot mot de nationella aidsbekämpningsprogrammen i vissa länder, något som framgår av de klagomål som nyligen inlämnats mot Sydafrika och Brasilien.
Hur ser kommissionen på denna fråga? Vilka åtgärder avser kommissionen vidta till stöd för de berörda länderna?

Andra delen
Frågor till herr Busquin
Lamy
. (FR) Allmänheten har under de senaste veckorna uppmärksammat en rättegång i Sydafrika mot läkemedelsindustrin och den sydafrikanska regeringen, och dessutom Förenta staternas anmälan mot Brasilien.
Jag vill inte kommentera dessa affärer, som ännu inte har fått ett rättsligt avgörande, men jag tror att det kan vara värdefullt att förklara kommissionens linje i den här frågan, som avser problemet med insatser mot smittsamma sjukdomar som drabbar utvecklingsländer.
Vi tog tag i den här frågan förra sommaren och vi gjorde det genom att både försöka sikta långt och vara generösa. I september organiserade vi ett internationellt rundabordssamtal i Bryssel, vilket ledde fram till ett antal rekommendationer med utgångspunkt i en analys som innebär att frågan om tillgång till livsviktiga läkemedel berör såväl lokala vårdsystem, förebyggande åtgärder samt självklart frågor om pris och därmed finansieringen av läkemedel.
Vi nådde fram till en övergripande strategi som vilar på tre grundstenar: för det första att förstärka våra insatser på det här området, inom ramen för biståndspolitiken, för det andra att sänka priset på livsviktiga läkemedel och slutligen att återuppta den avancerade forskningen, så att den offentliga forskningen skall kunna utgöra ett komplement till den privata forskningen på det här området. Helt nyligen antog vi ett noga fastställt handlingsprogram med stöd av denna strategi, ett program som ingår i alla de insatser som görs av WHO, FN, Unicef, WIPO och WTO. Jag tror att vi redan i dag kan se några första konkreta effekter, med tanke på att ett antal läkemedelsföretag har aviserat prissänkningar.
Vilken plats har immaterialrätten i den här affären? I våra ögon har den en mycket viktig plats, eftersom immaterialrätten är nödvändig för att stimulera både innovationer och forskning. Trips-avtalet fyller en sådan funktion, WTO:s avtal om immateriella rättigheter, och vi har alltid klart och tydligt sagt att vi stöder denna idé. Men vi har sagt - och det har vi sagt lika tydligt - att det finns fall då det är tillåtet att göra undantag till patent, något som kallas tvångslicenser, av skäl som har att göra med folkhälsa och sanitära nödlägen. Vi vill påminna om att WTO:s avtal om immateriella rättigheter föreskriver en sådan flexibilitet. Detsamma gäller för övrigt parallellimporter, eftersom avtalet ger WTO:s medlemmar friheten att avgöra vad som får göras och vad som inte får göras. På unionsnivå är vi beredda att, för vårt vidkommande, göra framsteg i den här frågan om detta möjliggör ett framskridande i frågan om olika behandling.
De rättsliga bestämmelser som Carlotti syftade på är därför inget hinder. Tolkningen av bestämmelserna kan däremot ställa till problem på sina håll. Vi har klart och tydligt aviserat vår egen tolkning. Kanske går den något längre än vad vissa andra WTO-medlemmar önskar, men så ser den ut, och vi har åtagit oss, både i WIPO och i WTO, att under förberedelsen av mötet i Doha verka för ett samförstånd kring vår flexibla tolkning av WTO:s bestämmelser.

Carlotti
Jag tackar kommissionären för hans mycket utförliga svar och för den tolkning han gav. Jag tror att vi ligger i fas i den här frågan.

Talmannen
Eftersom de behandlar samma ämne, kommer frågorna 33 och 34 att tas upp tillsammans.

Christine De Veyrac
Fråga nr 33 från (H-0279/01):
Angående: Ett europeiskt område för forskningsverksamhet samt flygtekniken Flygtekniken är Europeiska unionens största exportindustri (22 miljarder euro) och intar dessutom en nyckelposition inom sysselsättningen (400 000 direkta och 1,5 miljoner indirekta arbetstillfällen) liksom i fråga om omsättningen (65 miljarder euro 1999).
Under det att flygplanstillverkningen är ett exempel på samgång inom industrin är forskningen på detta område fortfarande uppsplittrad mellan olika medlemsstater. Men flygindustrin har behov av forskning för att kunna bevara sin konkurrenskraft.
Europa kan inte längre tillåta sig att öda bort sina resurser med dubbelarbete och brist på samordning av den verksamhet som bedrivs. Följaktligen har kommissionen önskat vidta alla lämpliga åtgärder för att flygtekniken skall bli ett exempel på hur man genomfört ett område för europeisk forskningsverksamhet.
I det nya ramprogrammet för forskning och innovation finns "flygteknik och rymdteknik" med som ett av de sju prioriterade tematiska områdena. Kan kommissionen ge mera konkreta upplysningar samt ge besked om vilken strategi som tillämpas för att flygtekniken skall bli ett föredöme inom Europeiska unionens forskning?

Gary Titley
Fråga nr 34 från (H-0287/01):
Angående: Angående: Europeisk flygindustri Europeiska kommissionen offentliggjorde nyligen en rapport om europeisk flygindustri som innehöll en vision för år 2020. I rapporten fastställdes en forsknings- och utvecklingsstrategi för den civila luftfarten. Vilka konkreta åtgärder tänker kommissionen vidta för att genomföra denna strategi? Hur har medlemsstaternas regeringar ställt sig till denna strategi? Är den förenlig med Världshandelsorganisationen (WTO)?

Frågor till herr Vitorino
Busquin
. (FR) Veyracs och Titleys frågor rör kommissionens strategi för forskning och utveckling inom flygplansindustrin samt planerade etapper och medel för att genomföra denna strategi.
Jag skulle därför vilja förklara vad våra insatser består i. För oss är flygsektorn ett av de bästa exemplen på det inrättade europeiska området för forskning inom en industri. Med hänsyn till den internationella konkurrensen och flygtransporternas påverkan på de europeiska medborgarnas liv, anser kommissionen att man måste effektivisera forskningen om luftfart genom att samordna och bättre integrera - kring en gemensam vision - de verksamheter som bedrivs på olika nivåer: nationell, europeisk och privat nivå.
Under det andra halvåret år 2000 inrättade jag en grupp med personer som företräder alla delar av luftfartssystemet: industriidkare och tillverkare, flygplatsförvaltare, flygbolag, reglerare, flygtrafikkontrollanter och forskare, en grupp som fick i uppdrag att utveckla en sådan vision.
I rapporten Vision 2020, frukten av gruppens arbete, definieras de allmänna tekniska mål som sektorn sätter upp för ett tidsperspektiv på 20 år samt de medel som bör utnyttjas för att nå dessa mål. Man insisterar särskilt på behovet av att bättre integrera den forskning som i dag bedrivs på olika nivåer. I rapporten rekommenderas att man inrättar ett Advisory Council for Aeronautic Research i Europa: ACAR. ACAR skulle framför allt bestå av företrädare för nationella program, industrisektorn, det vetenskapliga samfundet och kommissionen. Rådets mål skulle vara att upprätta en strategisk dagordning för forskningen som kan godtas av alla aktörer inom sektorn, en dagordning som skall påverka prioriteringar för forskningen inom nationernas och gemenskapens program.
Kommissionen kommer att sätta in alla insatser för att detta råd skall inrättas i mitten av året. ACAR:s medlemmar skall ha utsetts till slutet av maj, och det första mötet är planerat till juni månad. Ett första förslag till strategisk dagordning väntas till början av nästa år. Man har inlett samråd med olika aktörer i sektorn och med medlemsstaterna i fråga om rådets behörighet och mandat. Detta har redan väckt medlemsstaternas intresse - de vill alla delta i det här initiativet.
Enligt det nya ramprogrammet får luftfarts- och rymdområdet en budget på 1 miljard euro. Där föreslås fyra prioriteringar: konkurrenskraft, miljö, säkerhet och flygtransportsystemets kapacitet. Dessa fyra prioriteringar motsvarar redan de viktigaste målen i Vision 2020. För att nå dessa mål föreslår kommissionen framför allt tre instrument: nätverk mellan spetsforskningscentra - den samordning som redan finns mellan forskningscentra inom luftfartssektorn bör underlätta inrättandet av sådana nätverk; integrerade projekt - framför allt handlar det om att fullfölja och fördjupa samverkan enligt den modell som är föregångare till de tekniska plattformarna - och till sist unionens deltagande i program som bedrivs gemensamt av flera medlemsstater och som har ett intresse för gemenskapen, t.ex. enligt artikel 169 i fördraget, vilket vi kommer att få tillfälle att tala om under diskussionen om det nya ramprogrammet.
Kommissionens insatser - som syftar till att varaktigt stimulera samordningen av forskningsprojekt som bedrivs på olika nivåer genom att utnyttja den samordnande effekten av ramprogrammets instrument - stämmer helt överens med Världshandelsorganisationens avtal, eftersom den forskning som eftersträvas har en konkurrenskraftig prägel.

Titley
Kommissionären svarade faktiskt inte på min fråga om exakt vilket svar medlemsstaternas regering har gett. Dessutom, angående WTO, konstaterar jag att man i rapporten lägger stor vikt vid det faktum att Förenta staterna gör en stor satsning på inhemsk luftfartsforskning. Den motsvarar själva kärnan i tvisten om 1992 års avtal om konstruktion av stora luftfartyg. Ser kommissionären inte detta program som ännu ett tillfälle för oss att tvista med Amerikas förenta stater?
Slutligen, är det, med tanke på att stora försvarsutgifter nu läggs på luftfartsområdet, sannolikt att detta forskningsprogram sprider sig till försvarsområdet?

Busquin
. (FR) Förslaget till det här programmet grundar sig på Vision 2020, som har tre omfattande mål: minska bullret, garantera en större säkerhet och minska föroreningar. Det handlar således om forskning med ett allmänintresse före introduktion på marknaden, vilket jag påpekade i mitt första inlägg. Man bör därför inte göra jämförelser med specifika program för utveckling av maskiner.
Därför tror jag inte att det kommer att uppstå svårigheter på det här området, eftersom vi håller oss till regler som man har kommit överens om i Världshandelsorganisationen och eftersom målen är viktiga och hänger samman med alla europeiska medborgares livskvalitet, liksom säkerheten i det europeiska luftrummet. Det är således helt berättigat att dessa forskningsprojekt får ingå i det här sammanhanget.

Talmannen
Tack så mycket, herr Busquin.

Talmannen


Ole Krarup
Fråga nr 35 från (H-0266/01):
Angående: Danmarks undantag för rättsliga och inrikes frågor (RIF) Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, kapitel IV, gäller inte Danmark. Däremot gäller en rad av de beslut som har fattats i enlighet med kapitel IV även Danmark, nämligen i kraft av mellanstatliga konventioner. Danmarks regering har således uttalat sin vilja att delta i fråga om Eurodac-förordningen, konventionen om insolvensförfaranden, Bryssel I & II-konventionerna, samt förordningen om delgivning i medlemsstaterna av handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur. Det danska ställningstagandet grundar sig på villkoret om dansk valfrihet, som innebär att beslut om deltagande fattas i varje enskild fråga.
Kan kommissionen bekräfta att Danmark kan välja om landet skall följa de beslut som fattas i enlighet med Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, kapitel IV, så att exempelvis delar av de beslut som fattas i asyl- och invandringsfrågor - även i framtiden - kan följas av Danmark, samtidigt som Danmark behåller särskilda nationella bestämmelser på andra områden inom asyl- och invandringspolitiken?

Vitorino
Herr talman! Det framgår av protokollet som bifogats Amsterdamfördraget att de områden som avdelning IV i fördraget behandlar inte gäller Danmark. Samma protokoll föreskriver, i artikel 3, att Schengenregelverket skall integreras i Europeiska unionen och att Danmark har rätt att besluta om att överföra detta Schengenregelverk till sin nationella rätt och därmed bli obligatoriskt knuten genom internationell rätt till övriga medlemsstater. När det gäller frågor om EG-rätten förbehöll sig Danmark rätten att avsäga sig användandet av denna undantagsregel, med hänsyn till vad som sägs i landets författning och efter en demokratisk debatt i landet. Danmarks regering har dock nyligen ställt en fråga till kommissionen om möjligheten att tillämpa vissa regler som antagits på det straffrättsliga och civilrättsliga området genom parallella överenskommelser grundade på internationell rätt. Denna fråga är föremål för en teknisk diskussion mellan Danmark och kommissionens generaldirektorat för rättsliga och inrikes frågor. När denna etapp väl är över - och framför allt när svårigheterna med dessa parallella överenskommelser definierats - har jag för avsikt att lägga fram hela förfarandet för kommissionen, för alla ledamöter, med hänsyn till vad de tekniska diskussioner som pågår just nu leder till. Och beroende på denna politiska diskussion fastställa kommissionens framtida riktlinjer som ansvarig för att fördragen följs.

Krarup
Ett mycket begränsat tack, därför jag blev inte så förfärligt mycket klokare. Det förs en debatt i Danmark om den danska inställningen. Vi har som bekant, som kommissionären också redogjorde för, detta undantag i artikel 5 och artikel 7 i protokollet om Danmarks ställning. I artikel 5 finns en enskild bestämmelse som innebär att om man bland de övriga medlemsstaterna, som är bundna av avdelning IV i fördraget, genomför en utvidgning av Schengen-bestämmelserna, så kan den danska regeringen och det danska parlamentet i överensstämmelse med författningen, inom en tidsperiod på ett halvår, besluta om man vill delta eller inte delta. Frågan är vad utvidgningen av Schengen-bestämmelserna betyder. Vi har en aktuell fråga om Eurodac-förordningen, som enligt min uppfattning är mycket nära sammankopplad med Schengenproblematiken och Schengensystemet. Frågan är också hur långt man kommer att gå när det rör användandet av artikel 5 i samband med en utvidgning av Schengenbestämmelserna.

Vitorino
Herr ledamot, som kommissionen ser saken så grundar sig varken Eurodac-förordningen eller EU:s kommande förordning som skall ersätta Dublinkonventionen på Schengenreglerna. De har inte Schengenreglerna som grund utan artikel 63, avdelning IV, i EG-fördraget. Därför håller vi på att studera om det är tekniskt möjligt att använda oss av Eurodac-förordningen och den kommande Dublinförordningen som grund för en parallell överenskommelse med Danmark, en överenskommelse enligt offentlig internationell rätt, en överenskommelse som inte grundar sig på Schengenavtalet utan direkt på avdelning IV och möjligheten att tillämpa en parallell överenskommelse enligt offentlig internationell rätt.

Talmannen


Jonas Sjöstedt
Fråga nr 36 från (H-0276/01):
Angående: Krav på pass för svenskar för resor inom Norden Den 25 mars 2001 går Sverige och de övriga nordiska länderna med i Schengensamarbetet. De nuvarande ID-korten i Sverige uppfyller inte kraven för identifikation enligt Schengenbestämmelserna. Ett nytt nationellt ID-kort i Sverige kan ersätta det svenska passet nästa år.
Det finns motsägande uppgifter om vad som skall ske under mellantiden. Enligt rådets svar på min fråga H-0145/01, så står tillämpningen av Schengenavtalet varken i motsatsställning till eller hindrar den nordiska passunionen. Men i artikel 45 i Schengenavtalet står det att den som tar in på hotell i annat Schengenland måste kunna legitimera sig och bevisa sitt medborgarskap. Den enda handling som en svensk medborgare har som påvisar medborgarskapet är passet.
Anser kommissionen att svenska medborgare efter den 25 mars 2001 är tvungna att medföra sitt pass vid resor i de nordiska länderna fram till dess att de erhåller det nya svenska ID-kortet?

Vitorino
Herr talman, för det första är det nödvändigt att understryka att enligt EG-rätten får alla medborgare i unionen resa in i och ut ur en medlemsstat mot uppvisande av ett giltigt identitetskort eller en giltig passhandling. När det gäller pass som enda giltiga handling med vilken man kan lämna ett territorium, vilket är fallet med flera medlemsstater som inte har identitetskort, får deras giltighetstid inte understiga fem år. Det är medlemsstaterna som har befogenhet att bestämma villkoren för utfärdande av och giltighetstid för sina medborgares identitetshandlingar. Införandet av Schengenregelverket i Europeiska unionen påverkade inte dessa bestämmelser alls. Enligt uppgifter kommissionen fått tänker Sverige införa ett identitetskort som är godkänt som resehandling enligt gemenskapens direktiv.
För det andra är viktigt att komma ihåg att Schengenavtalets artikel 45 föreskriver att personer som tänker ta in på hotell måste styrka sin identitet med giltig identitetshandling. Observera att Schengenregelverket inte anger vilken typ av identitetshandling som krävs för detta ändamål. Därmed, och som sammanfattning: Begreppet giltig identitetshandling kan tolkas som att alla identitetshandlingar som hittills godtagits av de nordiska länderna för att styrka identitet kan användas i framtiden vid incheckning på ett hotell.

Sjöstedt
Jag tackar kommissionären för svaret. Om jag förstått det hela rätt, behöver en svensk inte ha med sig någon identitetshandling som visar att han är svensk medborgare, trots att det av artikel 45 framgår att det skall kontrolleras om resanden är medborgare i ett Schengenland. Följaktligen är alltså svenska medborgare i dag undantagna från denna regel när de reser i andra nordiska länder. Är detta riktigt?

Vitorino
. (EN) Jag är rädd för vi, troligen på grund av översättningen, inte har förstått varandra. Statusen för gällande svenska identitetshandlingar förändras inte, när det gäller inskrivning på hotell. Om handlingen har gällt för inskrivning på hotell, i nordiska länder, kommer den följaktligen att fortsätta att gälla för samma syfte.
Vad jag sade var att de svenska myndigheterna, så vitt jag vet, hittills inte har tillkännagett någon särskild identitetshandling som erkänns av alla medlemsstater som resehandling i enlighet med direktiv 68/360. Jag hoppas att det nu står klart att det inte sker någon förändring i fråga om möjligheten att använda det nuvarande svenska identitetskortet för att skriva in sig på hotell.

Krarup
Vi kommer väl alla ihåg att man under förhandlingarna om Schengen betonade, som en mycket viktig förutsättning för de nordiska länderna, att den nästan 50 år gamla passunionen, som ser till att nordiska medborgare kan resa fritt utan att ta med sig pass - och för den delen även andra identitetshandlingar - inte påverkades av Schengensamarbetet. Nu måste jag alltså uppfatta kommissionärens svar på sådant sätt att det ändå är nödvändigt att införa passtvång för resande mellan de nordiska länderna, vilket, med andra ord, betyder att den nordiska passunionen inte längre existerar. Den passfrihet som vi har haft i snart 50 år gäller inte längre.

Vitorino
. (EN) Jag beklagar att jag inte delar er åsikt. Er frihet har ökat genom att ni nu har ett område för fri rörlighet som omfattar hela Schengenområdet, vilket, till exempel, är skälet till att Norge och Island, som deltog i den nordiska passunionen, har undertecknat ett parallellavtal med unionen som garanterar att även de kommer att dra fördel av det område för fri rörlighet som Schengenområdet är. Jag känner till er politiska åsikt i denna fråga, och ni känner till min.

Sacrédeus
Jag hoppas att kommissionär Vitorino inte känner sig belastad med alltför många frågor om Schengenavtalet och den nordiska passfriheten, men jag skulle vilja följa upp det som har sagts av kollegorna Sjöstedt och Krarup.
Svenska identitetshandlingar anger inte medborgarskap, men har trots detta kunnat användas inom Norden. Innebär Schengenavtalet att svenska identitetshandlingar i framtiden inte har relevans och kan användas inom Schengenområdet? I så fall innebär detta en förändring och en försämring för svenska medborgare. Är detta rätt uppfattat? Jag kan inte tolka Vitorinos svar på något annat sätt.

Vitorino
. (EN) Det enda jag skulle vilja säga är att vissa beslut faller inom kommissionens behörighet medan vissa andra beslut faller inom den svenska regeringens behörighet. Vad jag har sagt och skulle vilja upprepa är att de svenska myndigheterna hittills inte har tillkännagett någon särskild identitetshandling som erkänns av alla medlemsstater som resehandling i enlighet med direktiv 68/360, vilket inte betyder att den svenska regeringen avser att göra ändringar i sina identitetskort på grund av de skäl som ni har nämnt. Nationalitet anges inte särskilt i den handlingen. Min bedömning är att vårt acquis på Schengenområdet inte medför ändringar i nationella resehandlingar, eftersom det, så vitt jag vet, fortfarande helt och hållet är medlemsstaternas ansvar. Jag hoppas därför att vi inom de närmaste månaderna kommer att kunna klargöra den svenska regeringens avsikter i fråga om identitetskort och den bästa tolkningen av vårt acquis på Schengenområdet.
Jag kan försäkra er om att det politiska målet med denna övning är att underlätta - inte försvåra - den fria rörligheten för personer.

Talmannen


Karin Riis-Jørgensen
Fråga nr 37 från (H-0311/01):
Angående: Intyg för att föra med sig läkemedel vid resor mellan länder i Schengenområdet Den danska regeringen lade nyligen fram ett lagförslag om att det blir obligatoriskt att ha ett intyg när man vill transportera läkemedel för privat bruk vid resor inom Schengenområdet. I samband med detta råder det stor osäkerhet om vad som krävs enligt EU:s lagstiftning och vad som enbart beror på krav i den danska lagstiftningen.
Hur tolkar kommissionen bestämmelserna när det gäller att transportera läkemedel för privat bruk inom Schengenområdet? Finns det i EU:s lagstiftning något krav på ett sådant intyg, och vilka bestämmelser på detta område finns i övriga EU-länder?

Vitorino
. (FR) Bland bestämmelserna i Schengenavtalets tillämpningskonvention finns artikel 75, som tillåter resenärer att medföra narkotika och psykotropa ämnen inom ramen för medicinsk behandling. Dessa personer måste ha ett intyg som utfärdats av behörig nationell myndighet. I överensstämmelse med ovan citerade artikel beslutade Schengens verkställande kommitté, i sitt beslut av den 22 december 1994, om utformningen av och innehållet i detta intyg såväl som principerna för utfärdande av sådana intyg. Det danska lagförslaget, enligt beskrivningen i frågan, överensstämmer därför enligt kommissionen med de citerade bestämmelserna.

Riis-Jørgensen
Tack, herr kommissionär! Kan ni svara på de två andra frågorna som jag har ställt om hur bestämmelserna tolkas i de andra länderna? Det vill jag mycket gärna veta, eftersom den danska debatten och de förslag som nu lagts fram i Danmark liknar ett "aprilskämt". Det var den 1 april i söndags, men nu måste vi se till att komma vidare, så därför är jag intresserad av att höra hur andra länder har tacklat frågan som har att göra med artikel 75.

Vitorino
. (FR) Fru ledamot! Jag måste påpeka att tolkningen av artikel 75 i Schengenavtalet gjordes i ett beslut av Schengens verkställande kommitté, vilket godkändes den 22 december 1994. Detta beslut, som behandlas i dokumentet SCH/COM-EX(94)28rév. och som offentliggjordes i EGT av den 22 september 2000, är endast tillämpligt i Schengenländerna. Eftersom bestämmelserna är desamma i alla länder betyder det att man måste respektera den gemensamma utformningen av intyg om behov av medicinsk behandling, vilket tillåter en medborgare att medföra sådana ämnen som ni tar upp i er fråga. Det rör sig om en enhetlig tillämpning av ett beslut som fattats av Schengens verkställande kommitté.

Krarup
Det är ett anmärkningsvärt svar från kommissionären. Jag vill gärna få bekräftat att det på denna punkt, med hänsyn till artikel 75, handlar om en utvidgning av Schengen-bestämmelserna. Vi är alltså inne i protokollet om Danmark, artikel 5.2, och jag uppfattar kommissionärens svar på sådant sätt att de bestämmelser som avtalats med hänsyn till medtagande av intyg skall beslutas enhälligt, så att om man inte kan komma överens, om Danmark har en annan inställning, måste parterna förhandla. I princip handlar det om en utvidgning av Schengenbestämmelserna, vilket jag gärna vill få bekräftat, och när man säger att det handlar om en utvidgning av friheten, så anser jag personligen att det är ironiskt, för enligt min mening blir det en mycket stor börda för oss som reser omkring med många lyckobringande ämnen i resväskan p.g.a. vår skröpliga hälsa.

Vitorino
. (FR) Jag respekterar fullt ut er uppfattning, men min synvinkel är följande: en dansk lag vars innehåll stämmer överens med beskrivningen i er fråga strider inte mot Schengens regelverk. I det här fallet förstår jag inte hur protokoll nr 5 kan åberopas. Det finns ingen motsägelse mellan det beslut som har fattats av Schengens verkställande kommitté och det fria och suveräna beslut som fattats av Konungariket Danmark. Det handlar inte om ett undantag, utan om en garanti för en enhetlig tillämpning av bestämmelsen.

Talmannen


Bernd Posselt
Fråga nr 38 från (H-0320/01):
Angående: EU:s gränsskydd Skulle kommissionen kunna tänka sig att göra en genomförbarhetsstudie om inrättande av EU-gränsskyddsenheter vid de yttre gränserna? Hur ser det för närvarande ut med administrationen av Europeiska polisakademin?

Vitorino
. (FR) Herr talman! Som parlamentet vet, och Posselt i synnerhet, gäller följande: för de medlemsstater som är förpliktade genom avdelning IV i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen är det gemenskapsrätten som styr principerna om kontroll och övervakning av Europeiska unionens yttre gränser, enligt det protokoll i Amsterdamfördraget som införlivar Schengens regelverk i Europeiska unionens regelverk.
Enligt min och kommissionens uppfattning föreligger flera skäl som i dag talar för en diskussion om att inrätta en europeisk gränsvakt vid de yttre gränserna. Flera medlemsstater tycks vilja utforska denna väg för att stärka kampen mot illegal invandring.
Det är meningen att de länder som kandiderar för medlemskap i unionen på sikt - och jag vill betona att det är på sikt - skall anta hela Schengens och gemenskapens regelverk, även när det gäller kontroll av unionens yttre gränser och rätten att resa fritt utan att behöva genomgå personkontroll vid de inre gränserna. Även om gemenskapsrätten utvecklas är kontrollen vid de yttre gränserna inte endast till för att kontrollera personer med avseende på invandring. Kontroller vid de yttre gränserna genomförs också för att bekämpa brottslighet, se till att tullbestämmelser följs och att tekniska bestämmelser för fordon eller farliga och olagliga varor respekteras.
Jag kan därför bekräfta att den italienska regeringen har bett om kommissionens stöd för att göra en genomförbarhetsstudie om möjligheten att inrätta en europeisk gränsvakt, ett initiativ som för övrigt stöds av flera andra medlemsstater och som får medhåll från kommissionen. Som ni vet är varje beslut om ett program inom ramen för Odysseus-programmet beroende av den administrativa kommittén. Det jag kan säga er är att kommissionen stöder det italienska initiativet.
När det gäller Europeiska polisakademin, som inrättades genom ett beslut i rådet av den 22 december 2000 - till vilket Europaparlamentet för övrigt bidrog med ett betänkande av Posselt - skulle jag beträffande organisationen vilja säga att akademins interna bestämmelser kommer att överlämnas till rådet för information. Sätet för Europeiska polisakademins sekretariat kommer att fastställas på grundval av ett kommande beslut i rådet. Akademins driftsbudget kommer också att fastställas. Jag kan berätta att akademins administrativa råd godkände förslaget till budgetförordning den 23 mars. Det skall nu överlämnas till rådet för godkännande.
I fråga om kollegiets arbetsprogram utgår man från idén att poliskollegiet inte skall finansiera befintliga nationella insatser utan att det skall koncentrera sig på ett visst antal prioriteringar, som man för närvarande håller på att slå fast.

Posselt
Herr talman! Herr kommissionär, jag tackar för ett mycket exakt och bra svar. Jag vill ställa en tilläggsfråga: När tror ni att en genomförbarhetsstudie om en europeisk gränspolis kommer att läggas fram? Ni vet att det mot bakgrund av mitt betänkande för tre år sedan finns ett förslag från parlamentet om att tillsätta en sådan polis.

Vitorino
. (FR) Ja, det håller jag helt med om. Jag kommer mycket väl ihåg Europaparlamentets förslag. Jag hoppas att man kommer att kunna godkänna det italienska förslaget så snabbt som möjligt. Som ni vet kunde man lämna in förslag fram till den 31 mars. Nu skall den administrativa kommittén sammanträda och fatta beslut. Jag hoppas att förslaget godkänns, så att det kan genomföras i år. Min önskan är att genomförbarhetsstudien kommer att läggas fram av den italienska regeringen före årets slut - för övrigt med hjälp av ett nära samråd med flera andra regeringar, som redan har visat sitt stöd till möjligheten att inrätta en gemensam europeisk gränsvakt.
Frågor till Patten

Talmannen


Mihail Papayannakis
Fråga nr 39 från (H-0249/01):
Angående: Kris på Balkan Utvecklingen av krisen på Balkan visar att erkännandet av flera av statsgränserna i området nu ifrågasätts, detta antingen öppet eller indirekt. Det här är bland annat fallet vad gäller gränserna mellan FYROM och Serbien, som de två länderna sinsemellan kommit överens om, men som nu inte godkänns av albanska krafter inom FYROM och i Kosovo.
Hur ser kommissionen på den utveckling som i dag håller på att ta form, och hur förhåller den sig till gränsfrågan när det gäller försöken att stabilisera krisen på Balkan?

Patten
. (EN) Herr talman! Jag välkomnar verkligen tillfället att svara på denna fråga och är tacksam för det som ni sade alldeles nyss. Min avresetid bestäms till stor del av det faktum att jag inte kom tillbaka från Makedonien, som denna fråga gäller, förrän kl. 05.00 i morse.
Som den ärade ledamoten känner till, nådde regeringarna i Skopje och Belgrad nyligen en överenskommelse om en demarkationslinje mellan Förbundsrepubliken Jugoslavien och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. Europeiska unionen välkomnar varmt den överenskommelsen. Sedan de beväpnade albanska extremisterna klev in på scenen har Europeiska klargjort sitt mycket starka stöd för f.d. jugoslaviska republiken Makedoniens suveränitet och territoriella integritet, liksom vi har klargjort vårt stöd för gränsernas okränkbarhet. Vi har fördömt våldet, och vi har argumenterat passionerat, vilket till exempel var fallet i Europeiska rådet förra helgen, för att klagomål måste tas upp inom ramen för demokratiska institutioner. F.d. jugoslaviska republiken Makedonien närmar sig Europa. Som den ärade ledamoten säkert känner till, ser vi fram emot att underteckna ett stabiliserings- och associeringsavtal med det makedoniska ledarskapet i början av nästa vecka.
Europeiska unionen har deltagit intensivt i arbetet med att försöka hantera och förebygga denna kris. Vi har alla arbetat mycket nära tillsammans - ordförandeskapet, den höge representanten, medlemsstaterna och kommissionen -, och vi har även arbetat nära med Nordatlantiska fördragsorganisationen (Nato). Jag var i Skopje så sent som i går. Jag reste dit för andra gången på ungefär tio dagar i sällskap med den höge representanten. Det var hans tredje resa under den perioden. Vi har ännu en gång klargjort att den albanska befolkningen måste inse att deras verkliga möjlighet att främja sina intressen är att använda politiska medel. Vi är mycket nöjda över president Trajkovskis försök att starta en dialogprocess i Skopje. Det första mötet mellan de politiska ledare som han fört samman ägde rum i går. Vi är redo att bistå i den dialogprocessen, men jag måste klargöra att vi inte anser att det är vår roll att medla. Vår roll är att hjälpa människor att föra saker och ting framåt, men det är inte vårt arbete att lyfta ansvaret från deras axlar.
Vi vädjade i går till PDP-partiet om att delta i framtida möten inom ramen för dialogen. Vi hade enskilda möten med alla partiledare. De uttryckte alla sitt engagemang för demokrati. De uttryckte alla sitt engagemang för dialog. De uttryckte alla sitt engagemang för att gå med i den europeiska familjen. Så vi räknar nu med att de kommer att uppfylla de löften som de gav oss i går. Vi hoppas att de kommer att tala med varandra genom de forum som inrättats av president Trajkovski. Vi hoppas att de alla, inklusive oppositionen, kommer att delta i ceremonin för undertecknande av stabiliserings- och associeringsavtalet i nästa vecka.
Vi har sagt att kommissionen står redo att stödja processen med att bygga ett framgångsrikt, multietniskt samhälle genom vårt Cards-program och så vidare. Vi har klargjort för de albanska ledarna i Kosovo att givarsamfundets tålamod inte är obegränsat och att de måste klargöra sin egen totala avsky för våld i försöket att komma bort från extremism. Jag tror att vi har gjort allt som vi kan, men de politiska ledarna i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien måste nu visa det ledarskap som kommer att krävas för att få landet genom denna svåra period.

Papayannakis
Herr kommissionär! Jag tackar så mycket för ert detaljerade svar. Jag vill säga er att jag instämmer i ert sätt att presentera situationen, men det finns ett problem och det är följande: ni sade också... "alla mål skall eftersträvas med politiska metoder... "
Ni känner mycket väl till det scenario som har diskuterats mycket, nämligen att de konstitutionella förändringarna i FYROM, närmare bestämt dess omvandling till ett slags federation eller förbundsstat, skulle kunna leda till politiska påtryckningar - och just i en så olämplig situation som dagens - för en senare utbrytning. Det är en modell som vi har sett att vissa länder tyvärr har stött i f.d. Jugoslavien. Jag skulle alltså vilja att ni klargjorde - jag tycker att ni uttryckte er väl, men jag anser att ni bör trycka lite mera på detta, om ni kan - att man inte genom en sådan utveckling får ge näring åt vissa extrema uppfattningar inom landet och, som ni mycket väl vet, inte heller åt politiska krafter utanför landet, dvs. i Kosovo.

Patten
. (EN) Jag skulle vilja gå längre än så, om jag får.
Först av allt måste det vara vägen framåt för sydöstra Europa att en gång för alla vända ryggen till våld och försöket att åstadkomma politisk förändring genom blodsutgjutelse, förödelse, bomber och kulor. Det är vägen till Europa. Det är det som jag kommer att diskutera igen i morgon, när jag är i Kroatien, där man, enligt min uppfattning, har vänt ansiktet mot demokrati och ryggen till våld. Det är det som jag kommer att betona i Albanien på torsdag, när ledningsgruppen på hög nivå kommer att diskutera stabiliserings- och associeringsprocessen för Albanien. Jag hyllar de otvetydiga uttalanden som gjorts av den albanska statens politiska ledare de senaste dagarna. Men jag vill gå längre.
De som tror att vi kan säkra fred och välstånd i sydöstra Europa genom att mixtra med gränser här och där bedrar sig, och bedrar sig grovt. Det finns inte bara en Presovodal i sydöstra Europa. Det finns, i politiska termer, bildligt talat flera. Så om man börjar mixtra med gränserna här, slutar det med att man mixtrar med gränserna överallt. Varje gång man gör det, uppmuntrar man dem som tror att de kan få sin politiska vilja igenom genom att spränga hus och bussar med oskyldiga kvinnor och barn eller genom att skjuta poliser som utför sina lagliga uppgifter.
Jag stöder det som den ärade ledamoten säger men skulle vilja gå ett steg längre. Det har under de senaste 18 månaderna synts mycket goda tecken i sydöstra Europa på att människor återvänder till den demokratiska familjen. Jag blev själv särskilt glad när jag i helgen besökte radiostationen B92:s webbplats, som hade rubriken "Slobo in the slammer" ("Slobo (Slobodan Milosevic) i finkan"). Jag tänkte att vi har kommit mycket långt under de senaste åren. Jag vet att det förekommer problem och att allt inte flyter på jämnt, men jag hoppas verkligen att vi inte kommer att förlora det som har uppnåtts under de senaste 18 månaderna.

Titley
I vilken utsträckning skulle kommissionären hålla med mig om att den nuvarande krisen i Makedonien i själva verket uteslutande har sitt ursprung i de verksamheter som bedrivs av kriminella grupper som vill skydda sina smugglingsaffärer och dra fördel av den dåliga säkerheten vid gränsen mot f.d. jugoslaviska republiken Makedonien samt att vi måste ta hårdare tag mot de brottslingar som har använt frågan om minoriteters rättigheter som bränsle för att hålla missnöjets eldar vid liv i syfte att dölja sina verksamheter? Vad det handlar om här är att gangstrar strävar efter att undergräva demokrati, fred och stabilitet för att fylla sina egna fickor. Vi måste först och främst vidta hårda åtgärder för att förhindra den olagliga verksamheten, så att den politiska situationen kan stabiliseras.

Patten
. (EN) Jag hörde en gång någon i en annan del av Europa, där jag ledde en kommission om övervakning och säkerhet, göra vad som i mina ögon var en besynnerlig åtskillnad mellan vad de beskrev som "bra och hederlig gammaldags brottslighet" och politisk extremism som använder bomber och kulor. Faktum är att det inte finns någon bra och hederlig gammaldags brottslighet, men det finns många exempel på där organiserad brottslighet, organiserade kriminella handlingar, flätas samman med politisk extremism och dess yttring i organiserat våld.
Vi har sett det i så många delar av Europa och ser det ännu en gång i delar av sydöstra Europa, utan tvekan även vid gränserna mellan Kosovo och Makedonien och mellan Kosovo och Serbien. På samma gång som det utan tvivel finns personer som stöder politisk extremism av politiska skäl, finns det andra som ser fördelen med att använda den för att dölja brottslig verksamhet - handel med narkotika, smuggelcigaretter och människor; de ser den politiska saken som ett paraply som överskyler brottsligheten. Vilket det än är, är det fel, måste det upphöra, är det en rest av hur sydöstra Europa var i det förflutna. Vi måste göra allt vi kan i Europeiska unionen för att se till att framtiden blir en helt annan.

Purvis
Är kommissionären helt säker på att KFOR nöjaktigt kontrollerar och framgångsrikt förhindrar förflyttningar av krigare och vapen över gränsen mellan Kosovo och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien?

Patten
. (EN) Jag hade med den svenska utrikesministern, Anna Lindh, i egenskap av företrädare för rådet, och den höge representanten tillfälle att diskutera den frågan med KFOR, i Pristina för ungefär tio dagar sedan, med den särskilde representanten, Hakerup, som utför ett enastående arbete, liksom med KFOR och KFOR:s befälhavare. De försäkrade oss om att de var i färd med att öka säkerheten vid gränsen.
Det är, liksom för många gränser, svårt att ge bergfasta säkerhetsgarantier om möjligheten att ta sig från en sida till den andra. Det rör sig, som den ärade ledamoten sannolikt känner till, om ett mycket bergigt område, men jag är likväl övertygad om att KFOR måste fortsätta att göra mer. De sätter in mer trupper. De ökar ansträngningarna. Det är nödvändigt att de gör det, för det råder inte någon som helst tvekan om att människor har korsat gränsen i båda riktningarna, och de politiska följderna i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien av förflyttningar av extremister från Kosovo in i Makedonien gör vad som har varit en svår kris för dem att hantera ännu mer politisk och därför ännu besvärligare.
Så, ja, jag hoppas att KFOR kommer att kunna göra mer. Vi har fört en dialog med dem om det, och jag hoppas verkligen att de försäkringar som de har gett kommer att omsättas i handling på fältet. Det är en svår uppgift, men det är en uppgift som jag hoppas att de kommer att kunna utföra desto bättre.

Talmannen
Eftersom frågeställaren inte är närvarande bortfaller fråga nr 40.

Talmannen


María Izquierdo Rojo
Fråga nr 41 från (H-0274/01):
Angående: Den kvinnofientliga fundamentalismen i Saudiarabien De saudiarabiska lagarna diskriminerar kvinnor. Kvinnorna stenas på grund av otrohet och döms till döden för apostasi. Fler än 28 kvinnor har avrättats sedan 1990. De diskrimineras och negligeras av staten, underkuvas genom "apartheid", häktas och fängslas utan grund och övervakas av "Al Mutawa´een", kommittén för dygdens spridning och syndens bekämpning, osv.
Vilka åtgärder föreslår kommissionen för att förbättra de saudiska kvinnornas mänskliga rättigheter?

Patten
. (EN) Kvinnornas situation i Saudiarabien är mycket oroväckande. Europeiska unionen har tagit upp denna fråga vid ett antal tillfällen inom ramen för den övergripande situationen för de mänskliga rättigheterna i Saudiarabien. Vi har gjort detta genom démarches, vi har gjort detta i politisk dialog, och vi har gjort detta i uttalanden om politik för de mänskliga rättigheterna. Under några år har ett åsiktsutbyte om mänskliga rättigheter ägt rum mellan Europeiska unionen och de länder, däribland Saudiarabien, som deltar i Gulfstaternas samarbetsråd. Kvinnors situation har tagits upp av Europeiska unionen inom ramen för den politiska dialogen mellan Europeiska unionen och Gulfstaternas samarbetsråd.
Frågan har även tagits upp av kommissionen under förhandlingarna med de länder som deltar i Gulfstaternas samarbetsråd om ett frihandelsavtal, i vilket en artikel om mänskliga rättigheter och demokratiska principer kommer att ingå. Dessutom har situationen för de mänskliga rättigheterna i Saudiarabien tagits upp av Europeiska unionen i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna. Detta ledde förra året till några blygsamma men positiva steg från Saudiarabiens sida, som jag kan återvända till om den ärade ledamoten så skulle önska. Jag hoppas att de förhållandevis positiva signaler på området för mänskliga rättigheter som vi har sett från Saudiarabien under det senaste året kommer att följas av positiva åtgärder i den saudiska lagstiftningen, men jag måste säga att jag, efter att ha läst, exempelvis, rapporten från Amnesty International och andra rapporter om situationen, väl förstår varför den ärade ledamoten har ställt denna fråga.

Izquierdo Rojo
Herr kommissionär! Skulle ni kunna precisera ert svar ytterligare och säga mig om kommissionen har kommit med något konkret förslag i den här frågan? Jag skulle också vilja veta om kommissionen är beredd att ta med denna fråga om respekt för de saudiska kvinnornas mänskliga rättigheter i den politiska dialogen.

Patten
. (EN) Låt mig, om jag inte var tydlig nog, understryka det faktum att kommissionen oroas särskilt mycket av fall där de mänskliga rättigheterna kränks, vilket omfattar kvinnornas situation. Jag hänvisade, till exempel, till den särskilda rapporten av Amnesty International. Jag kunde även ha hänvisat till EU:s uttalande i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna. Vi har emellertid inte någon representation i Saudiarabien; vi har inte heller någon representation i Gulfstaterna. Vi har inte heller behörighet att vidta några särskilda åtgärder eller uttala en ståndpunkt på individuell nivå i dessa fall. Vi deltar dock i Europeiska unionens démarches, vilka, när det gäller frågor som rör mänskliga rättigheter, överenskoms inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP).
Så den ärade ledamoten gör rätt som tar upp frågan. Det är en fråga - jag upprepar igen - inom ramen för den politiska dialog som vi för med Saudiarabien och de länder som deltar i Gulfstaternas samarbetsråd, som är en dialog som vi kommer att fortsätta med.

Talmannen


Lennart Sacrédeus
Fråga nr 42 från (H-0277/01):
Angående: Utplacering av ryska kärnvapen i Kaliningrad Enligt upprepade uppgifter i välrenommerade nordiska media, exempelvis Sveriges Radios nyhetsprogram "Ekot" samt tidningen Aftenposten i Oslo, har den ryska militären planer på, eller har redan genomfört, en betydande utplacering av kärnvapen i Kaliningradområdet.
Ett sådant ryskt agerande skulle allvarligt påverka den militära avspänningen i hela Östersjö-området genom att innebära en betydande förändring av den militära hotbilden för såväl flera medlemsstater i EU som ett antal kandidatländer.
Den ryske utrikesministern Ivanov har till kommissionär Patten, givit sin fullständiga försäkran om att några ryska kärnvapenutplaceringar varken ägt rum eller planeras.
På vilket sätt följer kommissionen utvecklingen i detta för hela Östersjö-området angelägna ärende och vilka besked har under den senaste tiden givits Europeiska Unionen från ansvariga politiska företrädare i Ryssland såsom president, utrikesminister och försvarsminister?

Patten
. (EN) Kommissionen delar åsikten att om kärnvapen utplacerades i den ryska enklaven Kaliningrad, skulle det få mycket allvarliga återverkningar på samarbetet i Östersjöområdet, särskilt på vår politik för den nordliga dimensionen. Det skulle dessutom strida mot Rysslands uttalade linje i regionen.
Under vårt besök i februari till Moskva och Kaliningrad - jag reste dit med ordförandeskapet, med utrikesminister Anna Lindh - fördes frågan på tal. Den ryska sidan förnekade bestämt de påståenden som förekommit i medierna. Den ryska sidan försäkrade att det inte fanns några planer på att placera ut kärnvapen i Kaliningrad. Jag har sett de tidningsartiklar och TV-inslag som den ärade ledamoten uppmärksammar. Det var anledningen till att vi tog upp saken med den ryska sidan, men jag upprepar de försäkringar som de har gett oss.

Sacrédeus
Jag får tacka kommissionär Patten för detta tydlig svar. Jag har i ett annat mer informellt nordiskt sammanhang haft förmånen att ta upp denna allvarliga frågeställning med kommissionären. Det är min uppfattning att kommissionen har fått försäkringar från högsta ryska nivå om att ingen utplacering har ägt rum. Jag skulle trots detta vilja följa upp med två frågor: på vilket sätt har dessa uppgifter nått media med mycket hög trovärdighet, och var detta överhuvudtaget ett ämne i överläggningarna med president Putin vid Europeiska rådets möte i Stockholm?

Patten
. (EN) Putin sade ganska många saker på det europeiska toppmötet i Stockholm. Han gav bland annat det makedoniska ledarskapet rådet att följa hans exempel från Tjetjenien, vilket jag, måste jag säga, inte ansåg var ett särskilt klokt råd att ge dem. Enligt min mening är det sista som någon bör göra att försöka försätta Tetovo i Groznys tillstånd. Jag instämde inte med de anmärkningarna av president Putin.
Kommissionen har naturligtvis inte möjlighet att kontrollera att Ryssland uppfyller de försäkringar som vi har fått, men vi skulle förvänta oss att medlemsstaterna tar upp varje uppgift som tyder på motsatsen i de lämpliga europeiska forumen. Vi kommer, i samband med rådets möte (allmänna frågor) i början av nästa vecka, att hålla en diskussion om den nordliga dimensionen på grundval av de förslag som lagts fram av kommissionen. I den diskussionen kommer inte bara Europeiska unionens medlemsstater att delta, utan även länder som påverkas av vår politik och våra ambitioner för den nordliga dimensionen, däribland, naturligtvis, Ryska federationen. Och jag hoppas att Ryska federationen ännu en gång kommer att klargöra att dessa pressartiklar och medierapporter är osanna.
En central del av vår politik för den nordliga dimensionen är vårt försök att föreslå sätt på vilka vi kan hjälpa Kaliningrad att ta itu med följderna av utvidgningen - det vill säga, av att omges av Polen och Litauen som medlemmar i Europeiska unionen - och vi har även föreslagit, vilket skiljer sig något, sätt på vilka Kaliningrad kan få hjälp att ta itu med problem som inte har någonting med utvidgningen att göra men som inverkar på hela området. Vi är ivriga att göra vårt för att hjälpa Kaliningrad, och det skulle inte vara till minsta hjälp om det visade sig att dessa medierapporter var sanna, om så bara till en procent.

Talmannen
Vi tackar herr Patten för hans medverkan och önskar honom framgång i Balkan.
Eftersom tiden för frågestunden för frågor till kommissionen har tagit slut, kommer frågorna 43 - 74 att besvaras skriftligen.
Jag förklarar frågestunden med frågor till kommissionen avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 20.00 och återupptogs kl. 21.00.)

Personer med funktionsnedsättning
Talmannen
Nästa ­punkt på föredragningslistan är betänkande (A5­0084/2001) av Hermanges för utskottet för sysselsättning och socialfrågor, om kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén - För ett Europa fritt från hinder för personer med funktionsnedsättning (KOM(2000) 284 - C5­0632/2000 - 2000/2296(COS)).

Hermange
. (FR) Herr talman, kära kolleger, fru kommissionär, kära kolleger i de sammanslutningar som tagit plats på åhörarläktaren! Ni får ursäkta mig om jag talar långsamt, men i dag är det premiär, eftersom vår debatt översätts till teckenspråk, och jag skulle vilja tala om för kommissionen att jag också har låtit översätta detta betänkande till blindskrift. Det är första gången som en parlamentarisk församling utför den här typen av arbete. Betänkandet kommer att skickas till alla sammanslutningar i alla våra länder, genom utskottet för sysselsättning och socialfrågor.
Det är för mig en glädje och källa till belåtenhet, men också en anledning till hopp, att i kväll lägga fram ett betänkande i Europaparlamentet som är ett svar på kommissionens meddelande. Det är en glädje, eftersom jag är medveten om att detta betänkande kanske räknas mer än andra, eller åtminstone på ett mer direkt sätt, för det Europabygge som jag önskar se, ett mänskligt Europa som vi alla är engagerade i och som vi alla vill uppnå. Vi är nämligen väl medvetna om att vi efter att ha byggt upp varornas och valutans Europa måste bygga upp just ett sådant Europa under det tjugoförsta århundradet. Arbetet med detta betänkande stärker mig i min övertygelse om att vi bara kan ge morgondagens Europa dess bästa ansikte om vi bygger upp det på en grund av solidaritet, rättvisa och respekt för alla människor.
Detta ögonblick är för mig också en källa till belåtenhet, för även om det bär mitt namn är det framför allt resultatet av en ny arbetsmetod som medfört många och fruktsamma kontakter med sammanslutningar för personer med funktionsnedsättningar som har skrivit detta betänkande tillsammans med mig, framför allt genom det europeiska forumet för personer med funktionshinder, som jag vill hedra för dess mycket värdefulla bidrag till detta arbete. Min belåtenhet beror också på det stora intresse som mina kolleger har visat, eftersom de har lämnat in fler än 100 ändringsförslag till det ursprungliga förslaget. I det avseendet skulle jag vilja säga att jag kan godta två ändringsförslag från socialistgruppen, bland de ändringsförslag som har lämnats in under den senaste tiden. Jag vill också tacka kommissionens generaldirektorat för utbildning och kultur samt Europeiska byrån för anpassning av utbildning efter vissa särskilda behov, som har sitt säte i Köpenhamn, för deras deltagande.
Om betänkandet antas av parlamentet ökar betänkandet slutligen mina förhoppningar, eftersom det kommer att öppna många dörrar för de 37 miljoner medborgare i unionen som lever med ett funktionshinder. Genomgången av detta betänkande kretsar kring fyra huvudlinjer: den första "mainstreaming" och rätten att vara annorlunda, den andra "familjen och funktionshinder" - en funktionshindrad person, spädbarn eller åldring, är nämligen alltid ett barn eller förälder till någon, och det är alltid i familjesammanhanget som den funktionshindrade har sitt främsta stöd. Tredje temat: att övervinna hinder och tillgänglighetsproblem. Fjärde temat: samordning och information.
Utifrån dessa teman har vi formulerat ett antal förslag. Det första är självklart att förverkliga år 2003, som skall bli ett europeiskt år för personer med funktionsnedsättningar, vilket man talade om i Nice. För det andra framstår det som viktigt att ett antal åtgärder vidtas när det gäller tillgång till bidrag. När en italiensk, fransk, belgisk eller grekisk arbetstagare reser för att arbeta i ett annat land än sitt eget skall denne arbetstagare ha rätt att få de bidrag han eller hon har rätt till som funktionshindrad. Det handlar även om ett ömsesidigt erkännande av id-kort för funktionshindrade på hela unionens territorium. Tillgängligheten bör även omfatta utbildning. Vi vet alla att integrationen i skolan inte gagnar funktionshindrade personer. Därför vill jag meddela att den 26 november i år, i senaten i Paris, kommer det första europeiska mötet att äga rum som ägnas åt utbildning och funktionshinder, i samarbete med den europeiska medicinska akademin.
Tillgängligheten omfattar även transporter och offentliga byggnader. Vi känner till Brian Crowleys vittnesbörd i samband med invigningen av denna byggnad. I det sammanhanget kan vi förutspå ett kommande direktiv, som t.ex. rör hissfrågan. Jag önskar att man i det direktivet kan ange tvingande normer till förmån för funktionshindrade personer.
Detta var vad jag ville säga helt kort, och samtidigt påpeka att det betänkande som läggs fram i dag både är ett slutresultat och en utgångspunkt. I en tid då man talar mycket om "lobbying" vill jag inför år 2003 och tillsammans med alla sammanslutningar kunna agera vid alla instanser inom kommissionen och rådet, så att dessa rekommendationer - eller åtminstone vissa av dem - översätts till direktiv, för att en europeisk politik för funktionshindrade personer kan byggas upp i Europa.

Mantovani
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Jag vill först av allt tacka Hermange för ett utmärkt arbete när det gäller ett Europa fritt från hinder för personer med funktionsnedsättning. Jag tror det är nödvändigt att integrera de funktionshindrades rättigheter inom ramen för gemenskapsrätten, framför allt inom sektorerna transporter, tillträde till byggnader, informationssamhället och konsumentpolitiken. Men jag är övertygad om att problemet med en konkret integrering av de funktionshindrade inte enbart sker genom att vi undanröjer de klassiska hindren, till exempel arkitektoniska hinder för offentliga platser eller problem i samband med transporter, utan framför allt genom en ny attityd till de funktionshindrades vardagstillvaro från allmänhetens sida. I sådana här frågor kan naturligtvis de psykologiska synpunkterna, i kombination med människors förutfattade meningar, utgöra hinder som är väl så stora som dem som skapas av olika arkitektoniska lösningar.
En annan viktig fråga som måste understrykas och som även togs upp i slutsatserna från ordförandeskapet i Stockholm är frågan om de funktionshindrades integrering i arbetslivet. Vi måste sträva efter att överträffa det obligatoriska antalet anställda personer med funktionsnedsättningar i företagen, och främja detta genom en konsekvent sänkning eller ett avskaffande av avgifter, såväl sociala avgifter som skatter. Detta skulle ge den positiva effekten att vi utnyttjar denna sociala resurs, som i dag bara utnyttjas delvis, och leda till fördelar för ekonomin som helhet. För närvarande lider 37 miljoner europeiska medborgare av någon form av funktionsnedsättning och deras arbetslöshet är tre gånger så hög som den genomsnittliga. Låt oss inte heller glömma att strävandena att skapa full sysselsättning inom unionen inte innebär att man enbart koncentrerar sig på att skapa nya arbetsplatser, utan även på att skapa bättre sysselsättningstillfällen för alla, inklusive personer med funktionsnedsättningar.
Det är slutligen av avgörande betydelse att den europeiska forskningen ges möjligheter att spela en grundläggande roll, via sina olika centra, när det gäller att utveckla teknik som kan förbättra de funktionshindrades situation. På det viset kanske vi kan överbrygga den klyfta som finns mellan oss och USA.
Låt mig som avslutning peka på den roll som medlemsstaterna måste ta på sig när det gäller att förbättra kompetensen och skapa en särskild yrkesutbildning för personer som samarbetar inom ramen för frivilligorganisationer och olika sociala kooperativ, för att ge en adekvat yrkesutbildning som motsvarar de olika former av funktionsnedsättning som existerar.

Howitt
Herr talman, förra lördagen deltog jag i ett möte på Trafalgar Square i London med titeln "Rights Now". Det hade organiserats av handikappade människor och talarna berättade för oss hur läkare hade vägrat att ge dem medicinsk behandling av den anledningen att deras livskvalitet inte var jämförbar med livskvaliteten hos patienter utan kroppsliga handikapp. De nya betalningsbestämmelserna för samhällets olika vårdinstanser hindrar dem effektivt från att dra nytta av dessa grundläggande samhällstjänster. Medan sexism och rasism är två välkända termer i den offentliga debatten, ställs diskrimineringen av funktionshindrade alltför sällan i fokus.
Jag inleder mitt anförande med denna dystra redogörelse eftersom jag anser att vi i vår egen vilja att stödja kommissionen i den gränsöverskridande europeiska kommunikationen, och Hermange och hennes utmärkta svar, riskerar att glömma det oerhörda utanförskap från alla aspekter av det offentliga livet som är den dystra verkligheten för personer med funktionshinder i våra samhällen. Det är viktigt att vi i vårt starka samförstånd för förslagspaketet som uppnåddes håller i minnet att vi riskerar att konfronteras med kraftiga konflikter i arbetet med att uppnå de överenskomna målsättningarna.
Vi välkomnar Europeiska kommissionens förslag att göra år 2003 till de funktionshindrade medborgarnas år, men denna åtgärd kommer bara att få önskvärd effekt om kommissionen under samma år ger ut ett allmänt direktiv om diskriminering av personer med funktionshinder som innehåller omfattande medborgerliga rättigheter för Europas funktionshindrade, något i stil med " the American Disabilities Act" på andra sidan Atlanten.
Vi är mycket nöjda med att Socrates-programmet erbjuder extra stöd för funktionshindrade deltagare, men vill ändå påpeka att vi har en lång väg framför oss innan ersättningen för de extra kostnader som åtgärderna medför, såsom specialtransporter, personliga assistenter och teckenspråkstolkar, har tillgodosetts i alla europeiska jämställdhetsprogram och att ett jämlikt deltagande på så sätt kan bli verklighet. Jag välkomnar den teckenspråkstolkning som finns att tillgå i både plenisalen och allmänhetens galleri. Jag önskar bara att vi kunde få se detta mer regelbundet i Europaparlamentet.
Vi vill understryka att specialiserade och jämlikhetsbaserade bestämmelser kan gå hand i hand och komplettera varandra, att förlusten av de sammanlänkade forsknings- och utvecklingsprogrammen inte till fullo kompenserats av integreringen av jämställdhetsaspekter och att ett specialanpassat avsnitt för funktionshindrade bör tilldelas det sjätte ramverksprogram som nu är föremål för diskussion.
Vi vill också påpeka att de vackra orden om fri rörlighet inte helt och hållet kan förverkligas förrän vi har börjat lösa flera svåra frågor för medlemsstaterna, t.ex. att garantera funktionshindrade arbetstagare som rör sig över gränserna sociala förmåner. Vi är uppmärksamma på allt tal om samarbete mellan de olika departementen i kommissionen, t.ex. vid offentlig upphandling, ger upphov till starkt motstånd från generaldirektoratet för inre marknaden mot tilldelningen av offentliga kontrakt med hänvisning till hur företagens historia beträffande jämlika anställningsvillkor ser ut.
Vi ber kommissionsledamoten för sysselsättning att fastställa en tydlig tidtabell för införandet av bindande bestämmelser rörande handikappsanpassning för byggbranschen och likaledes att se till att funktionshindrade personer har en i alla avseenden fungerande tillgång till alla befintliga allmänna kommunikationsmedel.

Lynne
Herr talman! Jag skulle först vilja tacka Hermange för ett utmärkt betänkande. Jag skulle också vilja gratulera henne för att hon sett till att det finns tillgängligt i form av blindskrift och teckenspråkstolkar. Det positiva med det här betänkandet är dels att det bygger på ett samarbete över partigränserna, i likhet med det samarbete som bedrevs i anknytning till artikel 10 angående anti-diskriminering, och dels att det fått ett så stort gehör från själva de funktionshindrade personernas organisationer. Vi hade 97 ändringsförslag under utredning och bara fem finns med i det här plenarsammanträdet. Det visar på ett gott samarbete och i synnerhet på att Hermange har lyssnat på de anmärkningar hon fått och arbetat in dem i det här betänkandet.
Jag hoppas också att detta betänkande kan tjäna som en språngbräda för år 2003, de funktionshindrade personernas år, men förhoppningsvis kan vi färdigställa direktivet om funktionshinder, som Howitt nyss hänvisade till, för slutet av det årets och på så vis engagera oss i framläggandet av ett positivt direktiv om funktionshinder.
Det här betänkandet handlar om att riva barriärer för funktionshindrade personer, att bekämpa fördomar som personer med funktionsnedsättning över hela Europeiska unionen möter i sina dagliga liv. Det är detta vi vill uppnå. Det är egentligen en skam att vi behöver det här betänkandet, att funktionshindrade personer inte behandlas på samma villkor som andra människor. Vi måste försäkra oss om att funktionshindrade personer integreras i fråga om jämställdhetsaspekter och inte åsidosätts, att hänsyn tas till dem i alla sektorer - i informationssamhället, i offentlig upphandling och i sysselsättningen. Som Mantovani sade är arbetslösheten tre gånger högre bland funktionshindrade personer. Låt oss hoppas att detta betänkande, tillsammans med sysselsättningsdirektivet, kommer att ställa denna fråga i fokus. Alla infallsvinklar måste beaktas.
Avslutningsvis, vill jag ännu en gång berömma Hermange för hennes utmärkta betänkande. Det är emellertid av yttersta vikt att vi omsätter det i praktiken. Det är lätt att komma med vackra ord, men att se till att funktionshindrade personer behandlas på samma sätt som andra människor är en svår uppgift.

Lambert
Herr talman! I morgon kommer vi att diskutera toppmötet i Stockholm, vilket delvis inriktades på frågan om social integrering. Detta meddelande och betänkande är av mycket stor vikt i det här sammanhanget och även jag skulle vilja tacka föredraganden för hennes utmärkta arbete och det omfångsrika rådfrågningsarbete som hon har genomfört. De här dokumenten utgör ett välkommet bidrag till, vilket många har påpekat, direktivet i artikel 13 avseende jämlik behandling på arbetsplatser, vilket naturligtvis förutsätter att man har möjlighet att få arbete eller snarare att bli erbjuden arbete, samt till att en mer integrationsinriktad attityd börjar genomsyra samhället. Därför välkomnar jag det erkännande av en integrerande utbildning som finns i betänkandet och hoppas att det skall leda till en bredare förståelse och att barriärer rivs. Jag är övertygad om att många av oss vuxna också skulle ha nytta av den här sortens utbildning.
Integration borde självfallet börja med att man får tillgång till informationen här, samt till alla byggnadernas avdelningar och vi behöver, vilket jag trots att flera redan påpekat det återigen vill understryka, utöka integration till att också omfatta fri rörlighet. Jag vill särskilt rekommendera artiklarna 22 och 23 som behandlar det gemensamma erkännandet av nationella kort som innehas av personer med funktionshinder. Det är ett ofta återkommande ämne både i framställningar och i brev till många av oss i parlamentet.
Jag vill också, som ni kanske förväntar er av parlamentets föredragande för de relevanta reglerna, nämna hur viktigt det är för funktionshindrade personer att ta med sig förmåner och privilegier till andra länder i unionen, åtminstone i sådan utsträckning att de har möjlighet att klara av de ekonomiska krav som förekommer i vissa av medlemsstaterna. Orsakerna till att den aktuella praxisen ser ut som den gör är svåra att förstå och praxisen är dessutom oerhört orättvis i det avseendet att den berövar dem den valfrihet som andra medborgare har åtnjutit. Jag upprepar än en gång kravet på ett nytt direktiv som på ett mer påtagligt vis kan göra detta till en fråga som omfattar alla aspekter av de medborgerliga rättigheterna.

Figueiredo
Herr talman! Det ämne som vi nu behandlar är mycket viktigt. Inte bara för att det handlar om att ge människor med funktionshinder den grundläggande rätten till ett värdigt liv i dess olika aspekter, vilket ju bör ges till alla, funktionshindrade eller inte, utan för att det är ännu viktigare när man vet att det i Europeiska unionen finns 37 miljoner människor med någon form av funktionshinder. Det är viktigt att vidta alla nödvändiga åtgärder för att ge alla dem en sann rörelsefrihet, inte bara möjlighet att resa med vederbörligen anpassade transportmedel utan också att studera, arbeta, integrera sig i samhället och leva ett värdigt liv i vilken som helst av Europeiska unionens medlemsstater.
Det är särskilt viktigt att skapa nödvändiga villkor för att ge alla tillgång till arbete med rättigheter, främja deras rätt till yrkesutbildning, stimulera och utveckla positiva åtgärder för att bekämpa arbetslösheten, som för människor med funktionshinder är tre gånger högre än medeltalet i Europeiska unionen. Det är också viktigt att tänka på att vi behöver förebygga nya sociala utslagningar, bl.a. uteslutning från information, varför en handlingsplan behövs för att människor med funktionshinder effektivt skall kunna ta del av informationssamhället, förutom den rätt som människor med funktionshinder bör ha till elektronisk service och utrustning och telekommunikation, samt att europeiska forskningscentrum måste vara mer aktiva i sin tekniska forskning för att förbättra funktionshindrade människors livskvalitet.
Att bekämpa diskriminering av människor med funktionshinder kräver konkreta stödåtgärder till familjer som har en eller flera familjemedlemmar med funktionshinder, och att en skola skapas för alla som integrerar barn med funktionshinder, samtidigt som allt nödvändigt stöd ges vid behov i form av speciallärare och specialmetoder. Det är också viktigt med beslutsamhet när det gäller lagstiftning och konkreta åtgärder, i olika politiska program, för att integrera människor med funktionshinder och låta deras organisationer vara med och bestämma, följa upp och utvärdera sådana politiska program.
Därför stöder vi i huvudsak alla förslag i ledamot Hermanges betänkande, vilken jag vill tacka och till vilken vi tänker bidra med allt vi kan, bl.a. också genom det förslag vi nu lägger fram i hopp om att kommissionen och rådet skall erkänna hur viktigt det är att ge det här problemet all uppmärksamhet och låta människor med funktionshinder få ta del av livet i dess olika aspekter och med hjälp av att utropa år 2003 som "Europeiska året för funktionshindrade medborgare" medvetandegöra den allmänna opinionen och medlemsstaterna i den här frågan.

Crowley
Herr talman, om jag hade haft en timme i stället för en minut, hade jag kanske kunnat gå in på några av nyckelpunkterna, men nu är det ju så att vi som ledamöter av Europaparlamentet måste arbeta inom dessa tidsramar. Först och främst vill jag tacka Hermange för hennes engagemang för personer med funktionshinder och i synnerhet för hennes beredvillighet att anamma nya idéer som alla knyter an till skapandet av ett Europa utan gränser.
Av vilken rättighetsstadga eller konstitution framgår det att alla människor föds jämlika, men ändå behandlas alla funktionshindrade människor som föds inom Europeiska unionens gränser som icke-jämlika individer. Faktum är att de i väldigt många situationer till och med behandlas som lägre stående än samhällets övriga medborgare. Jag kan förse er med hundratals exempel på diskriminering och okunnighet och tusentals exempel på situationer med fördomsfulla människor. I diskussionen om ett Europa utan gränser för funktionshindrade människor ställs huvudsakligen frågor rörande lagstiftning, nya förändringar inom byggnadsteknik eller tillgång till transportmedel i fokus. Dessa frågor är alla viktiga och av direkt avgörande betydelse, men den första barriären vi måste ta oss över är av psykologisk natur - det rör sig nämligen om de fördomar som vi alla hyser inom oss. När vi ser någon som har ett funktionshinder bör vi, i stället för att inrikta oss på funktionshindret, betrakta vederbörande som en jämlike och inrikta oss på hans eller hennes förmågor, samt ge vederbörande tillgång till den information, den kunskap, den utbildning och de andra möjligheter till utveckling som han eller hon behöver. Det är bara på det viset vi kan skapa oss en bild av de unika förmågor som de här personerna faktiskt besitter.
Jag vill ge det här betänkandet beröm å parlamentets vägnar och uttrycker samtidigt förhoppningar om att detta inte bara är ett uttryck för välmenande intentioner eller parlamentarikernas eller kommissionsledamöternas dåliga samvete, utan att det faktiskt kommer att leda till åtgärder före år 2003 så att vi i firandet av det europeiska året för funktionshindrade medborgare verkligen kan säga att vi har gjort framsteg och tagit oss förbi flera av dessa barriärer.

Pérez Álvarez
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera fru Hermange för hennes utmärkta betänkande och även för att hon har varit så positivt inställd till att godta de ändringsförslag som lades fram i utskottet. Dessa ändringsförslag har bidragit till att berika betänkandet, men framför allt har de bidragit till att samla upp de olika känsliga frågor som ingår i åtgärderna för att bekämpa de situationer av ojämlikhet som kan uppstå till följd av funktionsnedsättningar.
Även om det skulle kunna gå oss obemärkt förbi är det emellertid så att antalet personer i Europeiska unionen med någon form av funktionsnedsättning uppgår till 10 procent av befolkningen, det vill säga cirka 37 miljoner personer. Det skall också noteras att personer med funktionsnedsättningar inte utgör en homogen grupp.
Vi skulle kunna säga att det inte finns några funktionsnedsättningar, utan bara personer med funktionsnedsättningar. Funktionsnedsättningar kan vara synliga eller dolda, lätta eller allvarliga, enstaka eller många, kroniska eller intermittenta och de kan påverka rörlighet, hörsel, syn eller tal, men alla dessa personer möter hinder som är svåra att övervinna när de personer - och jag upprepar - de personer som lider av någon av dessa funktionsnedsättningar försöker ta del i samhället och leva ett vanligt socialt liv.
Jag skulle särskilt vilja ta upp sysselsättningsaspekten i denna politik som avser att skapa ett Europa utan gränser med en hög sysselsättningsnivå. Det är nödvändigt att ta upp vissa frågor, som till exempel anställningsförfarandena för personer med funktionsnedsättningar, tillgång till särskilt utformad utbildning för anställda personer som har funktionsnedsättningar i allmänhet och kanske för tjänstemän i synnerhet, ersättning till personal som har fått nedsatt kapacitet under eller i utförandet av sitt arbete; omorganisering av arbetsuppgifter och flexibla arbetstider, deltid och så vidare.
Jag anser det vara mycket viktigt att år 2003 förklaras som det europeiska året för medborgare med funktionsnedsättningar. Det är lika viktigt - kanske ännu viktigare - att vi för varje dag förstärker konceptet att alla och var och en av de rörelsehindrade personerna är som vilka medborgare som helst, som vilka européer som helst av dessa nästan 400 miljoner européer vilka skyddas av artikel 13 i Fördraget om den Europeiska Gemenskapen och som väntar på åtgärder och samordning av Europeiska unionens politik. Det är viktigt att samhället blir mer mottagligt, att attityderna till funktionshindrade förändras och att människor får information om vad funktionsnedsättning innebär, eftersom de största hindren ofta har med sådana saker att göra.

Andersson
Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden för ett bra betänkande och för den lyhördhet hon visat genom att anamma argument från de olika politiska grupperna och lyssna på handikapprörelsen och handikapporganisationerna. Hon har skött uppdraget som föredragande föredömligt.
Människor med funktionshinder är diskriminerade idag. Den fria rörligheten, som är ett fundament för vårt samarbete, är betydligt svårare att utnyttja för människor med funktionsnedsättningar när det gäller att söka arbete och, för ungdomar, studera i andra länder. Diskrimineringen på detta område är tydlig. Samma sak gäller för arbetsmarknaden. Arbetslösheten bland människor med funktionsnedsättningar är mycket hög. Den tillgång till information som vi idag ofta diskuterar är också svårare att uppnå för människor med funktionshinder.
Vi måste inta en offensiv hållning. Allt detta går nämligen att förhindra. Handikapp är inte ett statiskt fenomen. Det är den omgivande miljö som brister, och den kan man ändra på. Idag har vi exempelvis tolkning till teckenspråk. Vi kan utforma byggnader på annat sätt, vi kan utforma arbetsplatser på annat sätt och göra dem mer tillgängliga för människor med funktionshinder. Detta är möjligt att genomföra, eftersom det handlar om förändringar i miljön. Vi kan förändra.
Förändringen måste dessutom beröra alla politikområden. Inte bara socialpolitiken, transportpolitiken eller arbetsmarknadspolitiken kan förändras, utan alla politikområden. På arbetsmarknadsområdet, där arbetslösheten är ungefär tre gånger så stor för funktionshindrade, är det viktigt att vi i samband med att vi skapar indikatorer för att förbättra olika gruppers möjligheter att få arbete - äldre, kvinnor och andra - också inkluderar människor med funktionsnedsättningar.
Många har sagt att ett viktigt inslag i integreringen är förändrade attityder i samhället. Jag kommer själv från skolans värld. Det är viktigt att människor med funktionshinder inte göms undan, utan finns med i skolvärlden så att alla kan få undervisning och utbildning på samma villkor och så att vi ser att personer med olika förutsättningar kan fungera tillsammans. Det är oerhört viktigt för att förändra attityderna.
Slutligen är det viktigt att integrera handikapporganisationerna och frivilligorganisationerna i arbetet. Låt handikappåret bli en utgångspunkt för en offensiv då vi utformar nya direktiv och ett nytt handlingsprogram, så att vi kan få ett Europa utan hinder och med lika möjligheter för alla.

Ainardi
Herr talman! Betänkandet av vår kollega Marie-Thérèse Hermange är en mycket positiv stödpunkt för kommissionens förslag till informationskampanj inför år 2003, som utropats till "Europeiskt år för personer med funktionsnedsättningar". Mentaliteten måste förändras, men jag tror att det är viktigt att föreslå en rad åtgärder för en verklig icke-diskrimineringspolitik, vilket Hermange har gjort. Att bli erkänd för sin olikhet och samtidigt ha rätt till lika behandling: sådan är den filosofi som ligger till grund för samtliga förslag, som framför allt rör lättare tillgänglighet till arbetsplatser och offentliga platser, överföring inom unionen av handikappbidrag till arbetstagare och icke-självförsörjande personer samt ömsesidigt erkännande av nationella id-kort för personer med funktionsnedsättningar.
I betänkandet betonas även plikten om solidaritet i fråga om lika behandling på arbetsmarknaden, i yrkesutbildningen och inom utbildningen. En integration i yrkeslivet sätts därmed i samband med en social integration. I det sammanhanget påpekas att värdet på det arbete som en funktionshindrad person utför inte endast kan mätas i förhållande till konkurrenskraft.
Jag anser att dessa riktlinjer är långtgående. De avspeglar väl de gemensamma diskussionerna i det berörda parlamentsutskottet och viljan hos sammanslutningarna för funktionshindrade personer. Jag vill tillägga att det verkar mycket positivt att föreslå en uppföljning och utvärdering av de åtgärder som vidtas, liksom att vi på det här området bör övergå från en mellanstatlig politik till en gemenskapspolitik.
Jag vill bara peka på två svagheter. Dels intar man en attityd gentemot företagen som inte verkar vara tillräckligt tvingande i fråga om anställning av funktionshindrade personer, och man formulerar ett alltför kraftlöst förslag i fråga om löner för de funktionshindrade personer som har ett arbete - jag citerar: "en inkomst som minst motsvarar bidragsinkomster för icke-yrkesverksamma ". Dels finns det en tvetydighet i den del i punkt 20 som rör terapeutisk forskning i livets början. Den bör enligt min mening tas bort, vilket berättigar det ändringsförslag som har lämnats in av min grupp. För övrigt var betänkandet nödvändigt och jag anser i likhet med mina kolleger att det också är ett bra betänkande.

Fatuzzo
Herr talman! Efter att ha hört de ledamöter som föregått mig och som jag helt håller med, har jag tvingats tänka om och ändra tonen i det inlägg jag förberedde med tanke på denna debatt.
Har ni märkt, herr talman, hur vi alla är överens i denna fråga? Det finns inga avvikande åsikter: vi vill alla att samhället skall tillerkänna de som har funktionsnedsättningar det som är deras rätt. Men det är nu trettiofem år som man säger samma saker och fortfarande har inget konkret gjorts. Vem, kommissionär Diamantopoulou, bär enligt er ansvaret? Det syns tydligt, för den bänk de brukar sitta på är tom: det är rådets bänk. Det är de enskilda regeringarna som inte vill ge till de funktionsnedsatta det som de borde få. Det är Europeiska unionens ministerråd som har makten att göra något, och det visar man i kväll genom sin frånvaro. Och detta gäller det svenska ordförandeskapet, som vi alla anser vara det mest upplysta! Så, kommissionär Diamantopoulou, jag skickar er ett budskap, eftersom ni - det är jag övertygad om - är den bästa ambassadören och en övertygad förespråkare för de funktionsnedsattas rättigheter: det är regeringarna och Europeiska unionens ministerråd som måste förverkliga det som vi alla är övertygande om att man måste göra. Om detta inte har gjorts hittills, så är det på grund av att de som styr våra femton medlemsstater är döva, blinda och stumma. Det är de som är de verkligt funktionsnedsatta i detta europeiska samhälle!

Koukiadis
Herr talman! Meddelandet ger uttryck för Europeiska kommissionens avsikt att föra och vidareutveckla en aktiv politik för en europeisk union utan hinder. Det återstår att se hur kommissionen kan leva upp till dessa allvarliga föresatser fram till år 2003. En sådan politik kommer att förverkligas, endast om den styrs av ett konkret åtgärdsprogram med utvärderingar av målen, statistiska beskrivningar och konkreta tidsutfästelser. Hermanges betänkande är utan överdrift ett dokument av speciell betydelse, eftersom det på ett absolut klart sätt behandlar problemet i hela dess vidd och föreslår en heltäckande politik på alla nivåer och med hänsyn till alla tänkbara framtidsperspektiv, samtidigt som det uppställer konkreta mål.
Man måste lägga särskild vikt vid denna grundläggande situation för personer med speciella behov, oavsett dessa behovs speciella karaktär, och vid deras totala behov som medborgare, som producenter och som konsumenter. Jag håller med om att de olika initiativen, utifrån detta nya betraktelsesätt, inte handlar om eftergifter eller generositet och inte betraktas enbart som en kostnad, utan de ingår i vårt produktionssystem, som de främjar, och i vår sociala modell, som de stärker. Detta är den nya tanke som måste prägla medlemsstaternas politik på detta område. Frågan är i hur stor utsträckning medlemsstaterna är mogna att se på saken utifrån detta perspektiv. Det är en svår uppgift. För att lyckas måste vi förändra etablerade uppfattningar av motsatt innebörd och aktivera de ansvariga för den offentliga verksamheten för att bevisa att det inte kan finnas någon framgångsrik politik inom utbildning, kultur, idrott, sysselsättning eller andra områden, om politiken inte tar hänsyn till funktionshindrade personers problem.
Budskapet är alltså att vi övergår från medkänsla till aktiv handling och att målet är att dessa personer skall bli helt och fullt delaktiga i det ekonomiska och sociala livet. När allt kommer omkring, herr talman, med det stigande antalet funktionshinder på grund av trafik- eller arbetsplatsolyckor, tillhör vi alla potentiellt denna kategori personer. Denna fråga gäller alltså oss alla och inte bara ett antal personer, som redan tidigare definierats som drabbade.

Laguiller
Herr talman! I betänkandet vänder man sig med rätta mot den diskriminering som drabbar 37 miljoner funktionshindrade personer inom Europeiska unionen. Men att skapa ett Europa utan hinder för funktionshindrade och möjliggöra ett yrkesliv och en yrkesverksamhet för dem liksom för alla andra är inte endast en fråga om goda avsikter, utan också om medel.
För att bara ta några exempel: det faktum att det läggs skandalöst lite pengar på skolundervisningen och att det saknas elementära anordningar på offentliga platser och transportmedel beror på att staterna lägger pengar på stöd och subventioner till arbetsgivarna i stället för att lägga vad som krävs för denna elementära form av solidaritet. Och hur är det möjligt att inte påtala de löjeväckande bidragen till dem som inte kan arbeta? Hur kan man tolerera att försäkringsbolagen vägrar försäkra handikappade eller att de överbeskattas, vilket är en form av diskriminering?
Att nöja sig med att uppmana kommissionen att föreslå medlemsstaterna att uppmuntra företagen att anställa funktionshindrade arbetstagare är att samla på sig fromma önskningar. Även i stater där arbetsgivarna bestraffas ekonomiskt om de inte respekterar en viss anställningskvot föredrar arbetsgivare att betala böter och inte anställa. Men när det gäller affärskontrakt, då vet lagstiftarna hur man inför tvingande bestämmelser. Ja, det som krävs är att lika tvingande åtgärder slår mot de arbetsgivare som vägrar att anställa personer med funktionsnedsättningar eller som inte genomför nödvändiga organisationsförändringar.

Diamantopoulou
Herr talman! Jag skulle speciellt vilja gratulera fru Hermange till hennes utförliga betänkande och framhålla att hon, i likhet med många parlamentsledamöter, lyfter fram två grundläggande aspekter på problemet. Den första aspekten gäller fördomarna och de kulturella och politiska förändringarna, och den andra är kravet på jämlikhet och lika möjligheter att ta del av allt slags verksamhet. Detta andra mål, rätten till fullständig och lika tillgång, innebär konkreta politiska åtgärder för 12 procent av Europas medborgare. För att ge er en mera konkret uppfattning om antalet, kan vi säga att de 37 miljonerna funktionshindrade motsvarar befolkningen i ungefär 9 länder av Danmarks storlek. Både i kommissionens meddelande och i Hermanges betänkande läggs speciellt stor vikt vid att man måste ta ett helhetsgrepp på de funktionshindrades problem, dvs. alla politikområden måste inbegripas och det är nödvändigt att ta hänsyn till denna dimension i alla slags beslut. Därför nämns även i meddelandet konkret kravet på byggnaders tillgänglighet, den byggnadstekniska dimensionen, sysselsättningen, kommunikationerna, tekniken, utbildningen, hälso- och sjukvården.
Jag måste säga att under den korta tid som gått mellan kommissionens meddelande och betänkandet har vi tre intressanta exempel. För det första, de ansträngningar som har gjorts för att garantera flygpassagerarnas rättigheter. Ett samråd på europeisk nivå, som kommer att undertecknas, under medverkan av såväl flygbolagen och kommissionen som grupper av personer med funktionshinder, för att vi skall komma fram till konkreta och bindande åtaganden, som garanterar alla passagerares och funktionshindrades rättigheter. Det andra intressanta exemplet är initiativet e-Europe, i vilket man fastslår, konkret och från fem olika utgångspunkter, att personer med funktionshinder måste få tillgång till all ny teknik och alla informationssystem. Det tredje exemplet, slutligen, är det nyligen offentliggjorda programmet om forskning och teknik, som innefattar dels social forskning och sociala undersökningar, dels också speciella skyldigheter, när det gäller de speciella tekniska hjälpmedel som de funktionshindrade har behov av.
Värderade parlamentsledamöter, såsom med all rätt har påpekats, krävs det konkreta insatser, och naturligtvis måste vi ta hänsyn till att det på europeisk nivå finns möjligheter att komplettera de enskilda staternas politik, eftersom denna sektor fortfarande nästan uteslutande faller under medlemsstaternas behörighet. Trots det anser jag det vara av intresse att ta upp konkreta frågor, som t.ex. lagstiftningen. Tack vare parlamentets pådrivande roll lyckades vi nyligen på rekordtid anta direktivet mot diskriminering av funktionshindrade inom arbetslivet. Detta direktiv är verkligen ett historiskt beslut av Europeiska unionens organ, och den stora utmaningen är att tillämpa det på rätt sätt. I alla de program som just nu pågår och som initierats av kommissionen nämner man dessutom särskilt skyldigheterna mot personer med funktionshinder, och detta gäller såväl initiativet Equal och programmet mot diskriminering som programmet mot social utslagning, men också det femte kvinnoprogrammet. Jag anser att det också är av intresse att nämna sysselsättningsstrategin. På förslag av parlamentet accepterade kommissionen i fjol att planera för funktionshindrades medverkan i utarbetandet av sysselsättningsstrategin, vilket dock inte accepterades av ministerrådet. Vi återkommer i år för att uppställa konkreta kvantitativa mål både på europeisk och på nationell nivå för funktionshindrades medverkan i programmet för sysselsättningsstrategin, det kan gälla yrkesutbildning eller livslångt lärande eller tillgång till ny teknik eller lönebidragsanställningar. Detta kommer också att vara en av våra egna prioriteter under nästa år. Jag måste också säga att kommissionen förbereder ett meddelande om företagens sociala ansvar. Vad vi kommer att lägga särskild vikt vid i detta meddelande - och vi samarbetar redan med speciella företagsnätverk i detta syfte - är varje företags personliga, speciella ansvar för att tillämpa en social politik och inlemma funktionshindrade personer i verksamheten.
Jag har nyligen besökt de bolag som belönades av kommissionen förra året för att de anställt personer med funktionshinder, och det var verkligen en synnerligen positiv överraskning. Man kan se hur ett litet eller medelstort företag ökar sina vinster genom att dra nytta av det välutvecklade speciella kunnandet hos personer med funktionshinder. Jag skulle vilja nämna det konkreta problemet med överföring av sociala förmåner till alla länder och påpeka att det är speciellt svårt att lösa detta problem, eftersom det ju finns enormt stora skillnader beträffande systemens organisation såväl som beträffande förmånernas nivå. Det är sant att förordning 1408/71 inte ger denna möjlighet till överflyttning av eller diskussion om förmåner för personer med funktionshinder. Och naturligtvis skulle jag också vilja säga att det för närvarande finns ett betydande motstånd från många länder mot överflyttning av förmåner, eftersom detta skulle innebära en enorm ekonomisk kostnad.
Avslutningsvis, måste jag säga att år 2003 kommer att innebära en verkligt stor utmaning. Vi skall naturligtvis diskutera med parlamentet för att komma fram till vårt helhetsförslag, men år 2003 kommer att innebära en stor utmaning för oss alla, eftersom vi bör kunna visa upp resultat och inte bara ord.

Talmannen
 Tack så mycket kommissionär Anna Diamantopoulou.
I Europaparlamentets ledamöters namn skulle jag vilja tacka vår teckenspråkstolk för hennes utmärkta arbete under mötet, vilket möjliggjort en mer jämlik tillgång till våra debatter för alla.
(Applåder) Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum imorgon kl. 11.30.

Progam för gemenskapsåtgärder på folkhälsoområdet (2001-2006)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5­0104/2001) av Trakatellis för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om antagandet av ett program för gemenskapsåtgärder på folkhälsoområdet (2001­2006) (COM(2000) 285 - C5­0299/2000 - 2000/0119(COD)).

Trakatellis
Herr talman! Det program för folkhälsoområdet som vi skall rösta om är Europeiska unionens första integrerade satsning inom detta område. Det sker vid en lämplig tidpunkt, dels på grund av den stora utvecklingen av tekniken för insamlande och spridning av information, dels på grund av de europeiska medborgarnas ökande medvetenhet om livskvaliteten, som på ett avgörande sätt påverkas av hälsoskyddet. I det nya programmet har man kommit fram till en helhetssyn såväl på hälsoskyddet som på de olika medlen, mekanismerna och metoderna för att lösa hälsoproblemen.
I programmet formuleras således tre mål, som uppnås genom ett nära samarbete mellan medlemsstaterna på bred och ömsesidig basis. Det första målet: insamlande, bearbetning och spridning av medicinska data, informationer, erfarenheter och kunskaper från varje källa. Det andra målet: utvecklandet av en mekanism för att gemenskapen snabbt och samfällt skall kunna reagera på hot mot folkhälsan. Det tredje målet: att ta itu med de faktorer som är avgörande för hälsan och har samband med livsstilen, de samhällsekonomiska förhållandena eller miljön.
Ett noggrant studium av dessa mål kommer att utmynna i en strategi och politiska åtgärder för att garantera kvaliteten i de olika insatserna och göra hälsoskyddet effektivare. Den stora svagheten i programmet har emellertid varit att det har saknats ett centrum för samordning, vilket är absolut nödvändigt i en så omfattande och mångfacetterad satsning, som berör medlemsstaternas nationella myndigheter, icke-statliga organisationer, internationella aktörer, kommissionens tjänster, nätverk av pågående program, nätverk för utveckling, såsom föreslås i programmet, och många ytterligare nätverk. Jag har speciellt riktat min uppmärksamhet mot denna brist, och efter studier och en rad överläggningar har jag kommit fram till förslaget om att inrätta ett centrum för samordning och övervakning av hälsofrågor, vilket föreslås verka inom gemenskapens, dvs. Europeiska kommissionens, ram och inom programmet med hjälp av en kommitté som består av företrädare för medlemsstaterna. Detta ger den bästa garantin för att alla målen skall uppnås.
I fråga om samordningen har det tillkommit vissa viktiga element när det gäller att införa en integrerad strategi på hälsoområdet genom utveckling av sektorövergripande politik för att fastställa och genomföra alla gemenskapens politiska insatser. I det avsnitt i programmet som handlar om de avgörande hälsofaktorerna föreslås att man lägger till utveckling av strategier och åtgärder för de genetiska, prenatala och biologiska faktorer som förvisso påverkar hälsan. För att hälsovården skall hålla en hög kvalitet och för att man skall kunna förebygga sjukdomar hos människor är det dessutom ytterst viktigt att man stöder insatser för att finna och definiera de korrekta åtgärderna och riktlinjerna på folkhälsoområdet. Det är uppenbart att om hälsouppgifterna inte är jämförbara och förenliga och systemen och nätverken inom ramen för programmet inte fungerar tillsammans, så skulle resultatet av åtgärderna naturligtvis vara begränsat och gemenskapens verksamhet ineffektiv. Av den anledningen införs bindande bestämmelser om framtagande av jämförbara hälsouppgifter och kompatibla informationssystem, men också en uttrycklig bestämmelse om skydd för uppgifter av personlig karaktär.
En annan punkt som jag anser mycket viktig är budgeten. Det måste alltid råda balans mellan de mål man uppställer och de medel man kan använda för at uppnå dem. Denna balans har enligt min uppfattning inte säkerställts i det föreslagna programmet, av två orsaker: för det första, programmets verksamhet, så som den beskrivs, är utomordentligt omfattande och ambitiös och, för det andra, den utvidgning av de pågående programmen inom hälsosektorn som beslutades i december i fjol har redan tagit bort 80 miljoner euro från den ursprungliga budgeten på 300 miljoner euro.
Med hänsyn till ovanstående framläggs ändringsförslag, för att programmets mål skall kunna uppnås. Dessutom får vi inte för ett ögonblick bortse från att folkhälsan, efter de på varandra följande kriserna - BSE, dioxiner, mul- och klövsjuka ­, är en ytterst viktig prioritet för Europeiska unionen, i synnerhet i förhållande till andra politikområden.
Herr talman, det här programmet kommer vid lämpligast tänkbara tidpunkt, dvs. det sammanfaller i tiden med den enorma utvecklingen på informationsteknikens område och de häpnadsväckande landvinningarna inom molekylärbiologin, genetiken och biotekniken. Allt detta kommer att radikalt förändra den förebyggande medicinska verksamheten och kommer följaktligen att få avgörande betydelse för förebyggandet av sjukdomar.
Avslutningsvis vill jag säga att om vi vill lägga en stabil grund för byggandet av Europa, så förutsätter det konvergenser inte bara i fråga om strategi och politiska insatser på det ekonomiska området och på det utrikes- och säkerhetspolitiska området utan också inom enskilda sektorer som t.ex. hälsosektorn, utbildningssektorn m.fl. Det är fråga om nya former för integration, som jag vill kalla nya konvergenser, vilka breddar och fördjupar enhetsprocessen. Jag anser alltså att det nya programmet innebär början på en sådan process på ett område som är av så vital betydelse som folkhälsan.

Jöns
Herr talman, kära kolleger! Jag vill börja med att hjärtligt tacka kollegan Trakatellis för hans utmärkta betänkande. Men mitt tack riktar sig även till det ansvariga utskottet som har godkänt samtliga 16 ändringsförslag från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor. Det visar att parlamentet åter är betydligt bredare än många medlemsstater med sin nationella folkhälsopolitik.
Trots att vi kvinnor utgör en majoritet av befolkningen och trots att vi kvinnor genom den dubbla eller tredubbla belastningen i form av yrke, familj och vård av anhöriga bevisligen avkrävs en högre hälsotribut, beaktas inte alltid de könsspecifika aspekterna i hälsopolitiken så som de bör. I våra hälsosystem tas i regel ingen hänsyn till kön. I de nationella rapporterna saknas för det mesta en uppdelning utifrån kön. Ändå borde det vara en tankeställare för oss att majoriteten av dem som är beroende av läkemedel inom och utanför Europa är kvinnor, i Tyskland är det bevisligen 70 procent.
Vi behöver därför genast säkrare uppgifter i hela Europa och i synnerhet en enhetlig hälsosyn. En könsrelaterad politik måste i framtiden också få en central roll i hälso- och sjukvårdspolitiken, för forskningen och förebyggande åtgärder och behandling. Den nya programmet för åtgärder på folkhälsoområdet kan här vara vägvisande.
Var tjugonde minut dör en kvinna i Europa i bröstcancer. Var nionde kvinna insjuknar i bröstcancer. Risken att drabbas ökar för varje år. Bröstcancer som upptäcks och behandlas i tid går dock att bota. Dagsläget kräver därför best practice. Vi måste se till att inte bara framsteg i form av tidig upptäckt sprids över hela EU. Efter utarbetandet av de europeiska riktlinjerna för mammografi handlar det nu om att utarbeta och sprida best practice även för behandlingen.

Schleicher
Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionens förslag om ett åtgärdsprogram på folkhälsans område för åren 2001-2006 är ett välment försök att åtgärda den europeiska hälsopolitikens uppsplittring på flera enskilda program. Strävan hos många kolleger i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor att föra in flera frågor, försöken att förbättra kommissionens text och den uppriktiga och arbetskrävande strävan hos vår föredragande Trakatellis att ta hänsyn till alla dessa önskemål har inte bara gett oss många ändringsförslag utan enligt min uppfattning lett fram till en text som i dess nuvarande utformning är ohållbar som Europaparlamentets yttrande. Den innehåller otaliga upprepningar, dubbla formuleringar, oöverskådliga textstycken, motsägelsefulla uttalanden, krav som strider mot subsidiaritetsprincipen, även om motsatsen hävdas.
Rent innehållsmässigt ställer jag mig tveksam till kommissionens prioriteringar som bland annat dokumenteras genom uppdelningen av medlen. Här stöder jag föredragandens ändringsförslag. Men jag är fortfarande mycket tveksam till det säkert välmenande förslaget där kommissionen uppmanas att inrätta, utveckla och driva ett center för samordning och övervakning av hälsofrågor. Jag kommer att rösta mot alla dessa ändringsförslag och protesterar uttryckligen mot att vi behandlar detta betänkande i plenum den här veckan, trots att översättningen inte förelåg förrän i måndags.
Ett ramprogram kan ge den nödvändiga insynen i gemenskapens hälsoverksamhet och garantera den flexibilitet som krävs för att i nuläget kunna prioritera. På det viset skulle de medel som står till förfogande kunna användas på ett meningsfullt och målmedvetet sätt. Det förutsätter dock ett klart och otvetydigt uppdrag till kommissionen, något som enligt min uppfattning inte ges i den text som föreligger.

Malliori
Herr talman! Vår debatt i dag gäller andra behandlingen av en av de viktigaste frågor som berör de europeiska medborgarna, åtgärdsprogrammet på folkhälsoområdet. För första gången får vi en presentation av den europeiska politikens utveckling på folkhälsoområdet, framstegen och bristerna påpekas, och man kan skönja svårigheterna vid genomförandet av en sammanhållen gemenskapspolitik.
Europaparlamentet måste anta betänkandet om detta och därigenom visa att det vill främja folkhälsan, principen om förebyggande vård och förbättring av hälso- och sjukvården på alla nivåer. Det är uppenbart att sektorer som forskning och miljö har ett direkt samband med folkhälsan och måste uppmärksammas på allvar i åtgärdsprogrammet. Det anses också nödvändigt att Europeiska unionen samarbetar med världshälsoorganisationerna och med de icke-statliga hälsoorganisationerna, att det finns ett kontinuerligt flöde av informationer och utbyte av erfarenheter, så att vi omedelbart kan reagera mot allvarliga hot. Det bör också framhållas att en ökad medvetenhet och ett aktivt engagemang i hälsofrågor från allmänhetens sida spelar en mycket viktig roll. För att återvinna de europeiska medborgarnas förtroende för gemenskapspolitiken i frågor som berör dem är det nödvändigt att i god tid och helt öppet undersöka speciella problem som direkt eller indirekt har med hälsan att göra. I det nya åtgärdsprogrammet ersätts de åtta pågående programmen av tre allmänt formulerade mål. Vi får hoppas att valet av de nya specialmålen inte kommer att göras ryckvis och efter påtryckningar utan med utgångspunkt från de prioriteringar som görs av Världshälsoorganisationen och andra organisationer inom denna sektor.
Beträffande inrättandet av ett europeiskt centrum för samordning och övervakning av hälsofrågor anser jag att detta bör verka inom ramen för kommissionen och utarbeta program för prioriteringar inom hälsosektorn och därvid också ta hänsyn till den internationella situationen. Centrumet bör också samla in, granska och bedöma data på folkhälsoområdet för att kunna föreslå strategier och åtgärder, som det också kommer att samordna. Naturligtvis skulle jag vilja betona att man vid insamlandet av data bör iaktta sekretess och säkerhet när det gäller personliga uppgifter om individer eller grupper av individer. Jag anser det mycket viktigt att den psykiska hälsan för första gången nämns som en åtgärdssektor i ett program på folkhälsoområdet. Därför gratulerar jag kommissionsledamoten, som visat personlig lyhördhet och tagit fasta på mina uppmaningar om att låta den psykiska hälsan omfattas av förslaget. Vetenskapliga data visar tydligt hur omfattande och allvarliga de neuropsykiatriska sjukdomarna är, och vi måste, även om det sker i senaste laget, agera omedelbart och kraftfullt.
Till sist några ord om budgeten. Jag känner ju till de konkreta svårigheterna med budgeten, och även om jag anser att finansieringen inom denna sektor måste vara generös, menar jag att ökningen med 80 miljoner euro, vilken motsvarar kostnaden för utvidgningen av pågående program, är mycket realistisk. Jag är optimist och tror att Europeiska kommissionen och rådet trots alla svårigheter skall kunna komma överens om ovanstående ökning och avslutningsvis, herr talman, skulle jag vilja tacka föredraganden för hans ansträngningar att finna kompromisslösningar, som innebär avsevärda förbättringar i förhållande till det ursprungliga förslaget.

Hautala
Herr talman! Jag vill å det varmaste tacka vår föredragande, professor Trakatellis, för att han igen på ett mycket skickligt sätt har lotsat ett betänkande genom utskottet, vilket har väckt stort intresse, är mycket viktigt och av denna anledning synnerligen utsatt för hundratals granskningar, vilka vi alla har utfört.
Jag vill alldeles särskilt fästa uppmärksamhet vid det faktum att det sällan under utskottsberedningen idkas så här mycket samarbete mellan de politiska grupperna, och för det skall föredraganden ha ett uttryckligt tack. När kollegan Schleicher kritiserade detta betänkande för att det kanske inte i tillräckligt hög grad koncentrerar sig på väsentliga frågor och att det innehåller för många välmeningar, så kan jag för det första konstatera att resultatet hade kunnat vara ännu mycket brokigare. Det hade kunnat innehålla ännu flera olika önskemål. Jag anser att föredraganden har sett till att det i varje fall bildar en helhet. Beträffande Schleichers egen grupp, tillade den ju ett helt nytt insatsområde. Hennes grupp krävde att man inför en särskild femte målsättning som hänför sig till genterapi och diagnostisering av genetiska sjukdomar, kloning med mera. Min grupp ansåg verkligen inte att det var skäl att tillägga detta.
Folkhälsan är ett synnerligen viktigt behörighetsområde för unionen, av den anledningen att Amsterdamfördraget verkligen förpliktigar unionen att beakta folkhälsoaspekten i all verksamhet. Sålunda ställs vi inför mycket krävande utmaningar. Min grupp vill särskilt betona betydelsen av denna integration och kommissionen kommer att ha en stor uppgift när det gäller att anpassa jordbrukspolitiken till hälsokraven. Ta till exempel maten vi äter. Det innebär säkert att vi i framtiden producerar och äter något mer vegetarisk föda och något mindre kött. I industripolitiken innebär det att folkhälsoaspekterna måste vara synnerligen klara när vi gör upp kemikaliestrategin. Det innebär att livsmedelsindustrin måste gå med på att man godkänner striktare bestämmelser för till exempel salthalten i livsmedlen. Det kommer att uppstå många konflikter och vi får hoppas att kommissionen utarbetar dessa förslag vidare och att ministerrådet och parlamentet sedan i den andra behandlingen ytterligare klargör situationen.

González Álvarez
Herr talman! Det kan synas överraskande att vi från vänsterbänkarna gratulerar föredraganden och välkomnar hans betänkande, men betänkandets innehåll övertygar oss. Det vill säga, herr Trakatellis talar om en princip som vi delar: hälsofrämjandet och förebyggandet av sjukdomar. Hela hans förslag handlar om dessa två mål och för att de skall kunna uppnås är det är absolut nödvändigt att genomföra ett åtgärdsprogram på folkhälsoområdet. Han inleder sitt betänkande med att tala om den nödvändiga samordningen, inte bara med nätverken på hälsovårdsområdet utan även med medlemsstaterna och de icke-statliga organisationerna. Och som slutkläm tar han upp ett annat förslag som vi delar: att skapa ett centrum för samordning och övervakning av hälsofrågor.
Vi håller även med om att unionen måste ha kapacitet för att reagera snabbt inför de hot mot folkhälsan som nyligen uppstod och som fortfarande finns kvar. Bristen på jämlikhet måste även den övervinnas; det finns fortfarande ojämlikheter mellan medlemsstaterna och till och med inom dessa. Både föredraganden och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor erinrar om att dessa ojämlikheter måste övervinnas och de lägger stark tonvikt på att läkare och sjukvårdspersonal genomgår fortgående utbildning, men även vid att skolbarnen får undervisning i hälsovård. Vi anser detta vara av absolut grundläggande vikt.
De hälsorisker som mobiltelefoner och mobiltelefonin i allmänhet medför oroar befolkningen djupt och är relaterade till de höga master som nu snabbt ökar i antal i städerna, och som avger elektromagnetiska vågor. Riskerna med radioaktivitet oroar också, närmare bestämt de hälsorisker som utarmat uran innebär, vilket var ett aktuellt ämne, och den debatten bör inte avslutas, samt andra risker. Enligt min åsikt är detta betänkande mycket bra och det förtjänar att bli antaget i plenum.

Fitzsimons
Herr talman! Jag välkomnar detta betänkande och de tre grundläggande ämnen som däri behandlas, vilka redan tagits upp. Jag delar helt och hållet den ståndpunkt som Byrne, kommissionsledamoten för folkhälsa och konsumentfrågor, har, när han hävdar att antagandet att en medlemsstat på egen hand och med egna medel kan skydda sina medborgares hälsa är farligt. Han har helt rätt i denna fråga. Vi vet att det finns en inre marknad på de platser inom Europeiska unionen där fri rörlighet av varor, personer och kapital förekommer. Överförbara sjukdomar som påverkar våra medborgares hälsa låter sig inte hindras av nationsgränser.
Varje medlemsstats medborgare måste ha tillgång till omfattande information dels om de faktorer som påverkar deras hälsa och dels om de sätt på vilka det berörda landets system för bevarandet av folkhälsan tillfredsställer deras behov. Detta förslag inbegriper även viktiga rättsliga initiativ på områden som säkerhet i hantering av blod och blodprodukter och lanserandet av mer omfattande anti-rökningskampanjer.
För en mer effektiv hantering av sjukdomar, allt från att spåra orsaker och ursprung till själva behandlingen, måste kommissionen få en central roll i samordnandet av folkhälsofrågan. Det är mycket viktigt att även homeopati klassas som en medicinsk behandlingsform inom ramen för Europeiska gemenskapens handlingsplan om folkhälsan. Slutligen bör Europeiska kommissionen ge ökat ekonomiskt stöd till forskning i orsakerna till och möjliga behandlingsformer för Alzheimers sjukdom.

Blokland
Herr talman! I slutet av förra året avslutade jag mitt bidrag till debatten om en förlängning av det europeiska folkhälsoprogrammet med att säga att utvecklingen med avseende på folkhälsan i Europeiska unionen går för långt för mig. Folkhälsa är nationell politik och måste så förbli. Jag är därför inte för folkhälsoprogram som kan användas som ansatser för att angripa den nationella politiken medan de nu aktuella programmen knappast har något mervärde när det gäller medlemsstaternas insatser.
Nu när det diskuteras om ett nytt folkhälsoprogram, blir min oro bara större. Formellt sett anges det att subsidiaritetsprincipen bör respekteras, men det är egentligen inte mer än en tom klyscha. I utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har programmet byggts på och utsirats med allt möjligt och omöjligt som skulle kunna ha med folkhälsa att göra. Dessutom har budgeten ökats från 300 till 500 miljoner euro, med vilket bland annat ett europeiskt samordningscentrum skall inrättas. Ett sådant samordningscentrum tycker jag inte bara är onödigt utan även inte önskvärt, då jag väntar mig att det kommer att användas för att utforma en europeisk i stället för en nationell folkhälsopolitik.
Om Europeiska unionens institutioner vill göra en tydlig gest inom folkhälsoområdet så bör de sänka stödet till tobaksodlarna till noll. Det ger pengar till Europeiska unionen, i stället för att Europeiska unionen ger ut pengar på projekt som medlemsstaterna själva också kan genomföra och finansiera. När det gäller alkohol och narkotika så är det medlemsstaterna själva som skall föra en återhållsam politik.
Dessutom skulle Europeiska unionen, inom ramen för ett främjande av folkhälsan, kunna göra mer för anslutningsländerna, där till och med den grundläggande sjukvården är bristfällig. Flera sjukdomar kan bekämpas med relativt små medel.

Bowis
Herr talman! Jag anser det vara mycket passande att tidpunkten då det här förslaget presenteras för denna församling sammanfaller med självaste världshälsoveckan som i år har en särskild tonvikt på mental hälsa. Förförra veckan presenterades vitboken om epilepsi i parlamentet. Runt 15 miljoner av unionens invånare kommer någon gång i livet att drabbas av denna sjukdom. Detta ger upphov till en årlig kostnad på 20 miljarder euro, därtill kommer kostnaden för ersättningen till de drabbade individerna och deras familjer för utebliven inkomst, samt de för medlemsstaterna uteblivna skatteintäkterna. Multiplicera det med alla andra fysiska och mentala sjukdomar och störningar, lägg sedan till följderna av raserandet av de kommunistiska systemen i Östeuropa och de hälsoproblem som förekommer på båda sidor av gränsen, allt från miljöförorening till sexuella och drogrelaterade sjukdomar - ur ett ekonomiskt perspektiv är följderna av Europas hälsoproblem kolossala.
Europeiska unionen har ingen kompetens i fråga om hälsovård, men har alltid varit skicklig på områden som hälso- och säkerhetsskydd på arbetsplatser och sedermera också på skyddandet av folkhälsan och kampen mot smittsamma sjukdomar som inte låter sig stoppas av nationsgränser. För inte så länge sedan satsade unionen medel för att sprida information om hälsa och förebyggandet av sjukdomar, samt gjorde en uträkning av hälsotillståndet och dess följder. Nu måste vi gå vidare på denna linje och genomföra de reformer som finns med på åtgärdsprogrammet för folkhälsofrågor precis som man föreslår i det här betänkandet. Jag vill härmed berömma betänkandet, föredragandens arbete, samt de bidrag som kommer från utskotten för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Vi skall höja standarden på Europeiska unionens hälsopolitik, inte genom att komma med nya direktiv utan genom att bedriva forskning och undervisning samt genom att identifiera och sprida en bättre och effektivare vård. Det kommer inte att kosta skattebetalarna enorma summor. Det enda som behövs är 83 miljoner euro per år, förutsatt att utskottets förslag godtas, vilket är en liten kostnad för en så massiv utmaning.
Vi har fått uppgifter om att rådet inte kommer att godkänna summan på 83 miljoner euro per år under en sexårsperiod, men 63 miljoner euro per år är vad som har spenderats per år enligt det gamla programmet. Om man lägger till 5 procent per år under en sexårsperiod blir detta detsamma som 83 miljoner euro. Om vi tar kommissionens förslag på 50 miljoner euro och minskar denna summa med samma procentsats, får vi i reella termer en nedskärning av budgeten till 37 miljoner euro när vi åtar oss de här nya ansvarspunkterna.
Om de genomför detta, kommer de att få ta det faktum att de röstade mot 20 miljoner euro per år till hälsovård, medan de godkände en årlig budget på över 1 miljard euro i subventioner till tobaksodling på sitt eget samvete.

Stihler
Herr talman! Förslaget till ett åtgärdsprogram för folkhälsan välkomnas varmt av parlamentet. Opinionsundersökningar visar att hälsovård är vad medborgarna i Europeiska unionen prioriterar högst. Detta är en betydelsefull fråga för vanligt folk av den anledningen att alla förstår vad det handlar om när man talar om hälsa och sjukvård. Vi får inte glömma detta när vi under kvällen diskuterar denna fråga. Vi talar ofta om vikten av att komma närmare medborgarna och med tanke på det urusla resultatet i det senaste Europavalet får vi under inga som helst omständigheter glömma vad som är viktigt för våra medborgare.
Som alla vet tillskrivs folkhälsan större betydelse än någonsin i artikel 152, vilket innebär att hälsofrågan måste tas i beaktande på alla den Europeiska unionens politiska områden. I och med detta program har vi ett verktyg för att på ett direkt sätt öka livskvaliteten för Europeiska unionens medborgare. Genom att arbeta med ett horisontellt tillvägagångssätt vad gäller folkhälsan kan vi på bästa möjliga sätt utnyttja de begränsade resurser som finns. Genom att använda oss av en snabbinsatsenhet i kampen mot överförbara sjukdomar blir arbetet mer effektivt. Användandet av modeller för utvärdering av hälsorisker och deras följder gör att vi snabbare kan upptäcka vad som fungerar och vad som inte fungerar. Genom att förse medborgarna med mer hälsoinformation kommer deras livskvalitet med all sannolikhet att höjas.
Trots att jag stöder många av föredragandens förslag, oroar jag mig fortfarande för frågan om centrat. Jag fruktar att denna fråga kan försena hela programmet med tanke på de rättsliga frågor som uppkommit i anknytning till förslaget. Dessutom är jag rädd för att ett sådant centrum kommer att sluka en hel del av budgeten och därmed skulle det inte finnas kvar så mycket pengar till den sortens arbete, där vi faktiskt har en effektiv kontakt med medborgarna.
Avslutningsvis, vill jag säga att hälsofrågan är starkt förankrad hos medborgarna. Vi måste kunna garantera att detta förslag, som gäller en period på fem år, kommer att bli effektivt. Vi måste visa resultat i fråga om hälsa och ökat välbefinnande. När allt kommer omkring, kära kolleger, är det inte långt kvar till Europavalet!

Byrne
. (EN) Herr talman! Jag hyser stor tacksamhet till föredraganden, professor Trakatellis, och till ledamöterna i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, samt till andra utskott som är involverade i frågan för allt det arbete som de har lagt ner på utformandet av det här viktiga och ambitiösa programmet som är en direkt avgörande del i hela unionens övergripande strategi för hälsofrågor.
Det här programmet utgör ett fundamentalt steg mot utvecklandet av en effektiv europeisk folkhälsopolitik. Det är ett viktigt program, eftersom skyddandet och förbättrandet av folkhälsan är en fråga som verkligen berör våra medborgare och väcker såväl farhågor som förhoppningar. Som alla vet är folkhälsofrågan och dess mest relevanta aspekter i medborgarnas ögon på väg att bli det avgörande testet för Europeiska unionens trovärdighet. I detta program kommer alla de här aspekterna att åtgärdas genom att man använder de medel, det stöd och de åtgärder som krävs för varje område där unionen kan åstadkomma märkbara förbättringar, precis som man förutsåg i artikel 152 enligt ändringsförslaget från Amsterdamfördraget.
Det program som är under utveckling svarar naturligtvis mot de gemensamma problemområden som kommissionen, parlamentet och ministerrådet kommit fram till under de senaste åren i ljuset av de misslyckanden och svårigheter som uppstod som en följd av det förra programmets utformning. Följaktligen överger vi en fragmenterad, sjukdomsinriktad åtgärdspolitik som kännetecknats av stora projekt och bristfällig resurstilldelning, vilket har lett till att de väntade effekterna på folkhälsan uteblivit och att kraven på ekonomisk styrning mångdubblats. I stället för en sådan politik vill vi nu rikta större uppmärksamhet mot själva folkhälsofrågan och utformandet av en mer effektiv programstyrning, vilket kommer att minska byråkratin, förbättra samordnandet, öka insynen samt maximera effekterna. Programmet kommer att utformas så att vi får en viss grad av flexibilitet, vilket innebär att vi kommer att kunna hantera oförutsedda hälsorelaterade frågor om och när de uppkommer. Det förser oss alltså med ett horisontellt ramverk som i framtiden kommer att möjliggöra skapandet av ett politiskt förfaringssätt baserat på en vidare syn på folkhälsofrågan. Med andra ord kommer programmet att förse oss med ett ovärderligt stöd i skapandet av en folkhälsopolitik i gemenskapen.
I det här programmet utmärker sig tre åtgärdsområden som tillsammans kommer att hjälpa oss identifiera och hantera de viktigaste hälsoproblemen vi har framför oss. För det första måste vi förbättra vår kunskap om människors hälsa, hälsointerventioner och om hur hälsosystem fungerar. För det andra gäller det att förutse och snabbt reagera på omfattande hot mot folkhälsan. För det tredje måste vi konfrontera nyckelorsakerna till dålig hälsa, inte bara sådana som har att göra med personlig livsstil, utan också andra grundläggande och avgörande faktorer, t.ex. sociala, ekonomiska och miljömässiga.
Jag är glad över att se att många av de ändringar ni diskuterar ligger i linje med den här breda synen på folkhälsan och det sätt på vilket vi kommer att hantera denna fråga på en gemensam, europeisk nivå. Av den anledningen kan vi till fullo acceptera 61 ändringsförslag. Förutom dessa finns det ytterligare 24 ändringsförslag med många användbara idéer som vi i grova drag kan skriva under på, men vars utformning inte helt och hållet kan accepteras. Detta beror antingen på att de innehåller specifika, substantiella punkter som står i konflikt med programförfarandet eller på att de behandlar mycket svåra frågor. När man har att göra med så många ändringsförslag finns det inte utrymme att kommentera vart och ett av dem. Jag kommer därför att koncentrera mig på fyra nyckelområden som berör flera ändringsförslag som vi inte kan acceptera och där jag tror att ett klargörande av kommissionens ståndpunkt kommer att vara till särskilt stor hjälp.
För det första har vi programmets omfång och struktur. Trots att de flesta ändringsförslagen respekterar och verkligen förstärker programmets horisontella eller policyinriktade tillvägagångssätt, går flera förslag, som nr. 12, 65, 66, 85, 91, 100, 111, 112 och 113, stick i stäv med detta tillvägagångssätt. I dem introduceras referenser till antingen specifika sjukdomar och tillstånd eller till mycket specifika åtgärdsförslag i beslutet.
Att göra en detaljerad beskrivning av de viktigaste hälsoproblemen och -aktiviteterna kan vara till stor hjälp, men det är verkligen av yttersta vikt att se till att programmet inte blir så överhopat av prioriteringar och åtgärder att det inte bara mister sin generella inriktning, utan också den flexibilitet som är nödvändig för att effektivt reagera på nya potentiella utvecklingsmönster och hotbilder. Ett flertal händelser som inträffat under de senaste åren har tydligt visat att en sådan flexibilitet är nödvändig. Följaktligen är det viktigt att vi inriktar oss på nyckelprioriteringar som ger större reellt värde. Aktiviteter som helt eller delvis redan genomförs inom ramen för andra europeiska program bör undvikas, vilket även kommer att leda till ett mer ekonomiskt resursanvändande. Av denna anledning kan vi inte godkänna ändringsförslagen 86, 88, 89, 92, 94 och 110. Samtliga handlar om ämnen som östeuropeiska projekt, bekämpning av våld mot kvinnor, mobiltelefonins risker, komplementära terapiformer och forskning, vilka redan täcks av andra av Europeiska unionens program.
Parlamentet har gjort ansträngningar för att inte bryta mot subsidiaritetsprincipen, vilket närmare bestämt innebär att varje enskild medlemsstat har ett eget ansvar på folkhälsoområdet. Programmet har en tydlig roll när det gäller att informera om hur hälsosystem fungerar. Detta bör emellertid inte tolkas som om unionen spelar en aktiv roll i de specifika hälsotjänstverksamheterna. Detta är medlemsstaternas egna angelägenheter. Detta är orsaken till att ändringsförslagen 79, 99 och 102 vad gäller skyddandet av patienters rättigheter och skapandet av centra med inriktning på miljögifter, genterapi och kloning inte kan godtas, fastän jag håller med om att patienters rätt till en enkel, tydlig och vetenskaplig information om sin sjukdom i sig är en värdefull målsättning, inskränks tyvärr unionens befogenheter av artikel 152 i EG-fördraget.
Låt oss nu gå in på en annan fråga med anknytning till programmets grundläggande struktur och omfång. I ändringsförslag 106, som är på dagordningen, presenteras några åtgärder vars syfte är att knyta samman detta program med andra politiska områden. Vi har inget emot de idéer som här framförs, t.ex. om utvärdering av hälsoeffekter, men som jag ser det bör man inte avskilja arbetet på detta område från de andra åtgärderna i programmet. Faktum är att hälsofrågan i en rad andra politiska frågor utgör en grundläggande del av den övergripande hälsostrategin som sådan. Aktiviteter som har att göra med utvärdering av hälsoeffekter skall sålunda förankras inom ramen för den föreslagna programstrukturen och inte bara läggas till som en enskild handlingsplan. I konsekvensens namn bör integreringen av jämställdhetsaspekter med anknytning till hälsofrågan på andra politiska områden utgöra en del av jämställdhetsintegreringen på våra tre åtgärdsområden. Därför kan vi bara delvis godkänna det här ändringsförslaget.
För det andra, vad gäller genomförandet, är en god genomförandeförmåga en förutsättning för att alla de här målsättningarna skall uppnås. Låt mig redan från början säga att jag helt och hållet accepterar det faktum att kommissionen för närvarande inte besitter den tekniska kapacitet som krävs för att klara av utmaningen att genomföra.
Det råder ingen tvekan om att vi måste göra betydande ansträngningar för att se till att den kapacitet som krävs för att klara av den tekniska utmaning som det här programmet innebär samordnas, styrs och genomförs. Denna fråga är tveklöst något som prioriteras av de tre institutionerna i den här processen.
Om programmet kommer att bli framgångsrikt eller inte beror till stor del på vår förmåga att samla ihop nödvändiga resurser och expertis på gemenskapsnivå, inom medlemsstaterna och i internationella organisationer. Kommissionen kommer att göra allt den kan för att programmet skall fungera så smidigt som möjligt genom att effektivt samordna och styra tillgänglig kapacitet, vilket är en nödvändig förutsättning för att göra programmet framgångsrikt.
Jag undersöker för närvarande olika möjligheter för att se till att nödvändig kapacitet kommer att finnas att tillgå, t.ex. genom att hitta vägar att stärka den interna kapaciteten eller söka nya möjligheter att använda extern kunskap och etablera en eller flera specialiserade grupperingar som ansvarar för olika genomförandeuppgifter. Men ändringsförslagen innehåller ett betydande antal referenser till skapandet av ett centrum för samordning och övervakning av hälsofrågor i programbeslutet.
Jag vill vara mycket tydlig när jag uttrycker vår ståndpunkt i den här frågan. Som jag redan har sagt stöder jag helhjärtat åsikten att vi behöver en lätt identifierbar kontrollmekanism för att säkra en effektiv samordning övervakning så att programmet blir framgångsrikt. Jag är också övertygad om att den måste vara underordnad kommissionen. Men parlamentets förslag att skapa ett centrum inom kommissionen, vilket nämns i flera ändringsförslag till programbeslutet, ger upphov till en rad allvarliga rättsliga och institutionella svårigheter. I synnerhet inskränker den kommissionens rätt att bestämma hur dess egen organisation skall se ut. Därför kan jag inte godkänna ändringsförslagen 11 och 49, och inte heller kan jag godta de delar av andra ändringsförslag som innehåller en hänvisning till ett "centrum för samordning och övervakning av hälsofrågor".
För att sammanfatta vår ståndpunkt vill jag säga att vi på det stora taget är överens om vad som måste göras, men att vi noggrant måste tänka över hur vi skall nå fram till detta mål och samtidigt hålla oss inom de rättsliga, institutionella och ekonomiska ramarna. Med anknytning till den överenskomna målsättningen vill jag ge uttryck för mitt fulla engagemang att aktivt arbeta med parlamentet och rådet under de kommande veckorna för att hitta lösningar som tillfredsställer alla parter så att adekvata strukturer, expertis och resurser kommer att finnas tillgängliga, vilka är nödvändiga för programmets genomförande.
Detta leder mig till den tredje punkten: budgeten. Kommissionen föreslår en total budget på 300 miljoner euro under en period på sex år. I dag ligger två ändringsförslag på bordet, vilka föreslår en höjning av budgeten till 500 miljoner euro - ändringsförslag 72 - respektive 380 miljoner euro - ändringsförslag 109. Härvid är det rådet och Europaparlamentet vilka i egenskap av budgetmyndigheter fattar beslutet. I det här skedet kan jag bara säga att kommissionen står fast vid sitt ursprungliga förslag. Detta upprättades på grundval av en kostnadsberäkning för de åtgärder som programmet innehåller och överensstämmer med budgetplanen. Naturligtvis kommer eventuella tilläggsförslag till de på förhand bestämda åtgärderna att få budgetmässiga konsekvenser.
Därför kan jag inte godkänna ändringsförslagen 37, 72 och 109 rörande programmets totala budget. Dessutom utgör ändringsförslagen 72, 103 och 109 försök att sätta upp gränser för hur programmets budget skall användas. Ändringsförslagen 72 och 109 föreskriver att varje åtgärdsområde skall få minst 25 procent var av budgeten. I ändringsförslag 103 föreslås en begränsning i fråga om anbudsinfordran och dessutom en höjning av taket för den procentandel av ett projekts kostnad som får täckas av subventioner. Sådana begräsningar underminerar programmets grundläggande princip, nämligen att det måste vara flexibelt och kunna möta nya utmaningar, eventuella risker och allmänhetens oro under de sex kommande åren.
Därför kan jag varken godta ett minimibelopp för varje åtgärdsområdes utgifter eller en begränsning av användandet av anbudsinfordran. Jag är emellertid beredd att höja gränsen för andelen tillåtna subventioner till 70 procent i enlighet med kommissionens etablerade finansiella regler, men jag kan inte sträcka mig längre än så.
Slutligen kommer vi in på kommittéförfarandet. I ett flertal ändringsförslag behandlas frågan om vilken typ av kommitté som skall upprättas. Ursprungligen hade vi föreslagit en rådgivande kommitté, eftersom det skulle minska byråkratin och de olika förfaranden som annars krävs. I ändringsförslagen 42 och 73 föreslås en blandad kommitté med både rådgivande och förvaltningsfunktioner. Vi har erfarenhet av att arbeta med en blandad kommitté från de redan befintliga folkhälsoprogrammen. Dessutom är detta i linje med rådets beslut 1999/468. Därför kan kommissionen godkänna de här ändringsförslagen.
Men i ändringsförslag 74 specificeras ett stort antal uppgifter som kommittén skall utföra på ett förvaltningssätt. Bara att döma av antalet uppgifter skulle detta motverka sina syften i fråga om flexibilitet, genomförande av programmet och själva kommitténs funktion. Av denna anledning kan jag inte godkänna några av punkterna i ändringsförslaget, t.ex. den om årlig budget och arrangemang och förfaringssätt vad gäller urval och finansiering av projekt, eftersom kommissionen enligt artikel 234 i EG-fördraget ansvarar för budgetgenomförandet. Därför kan jag bara delvis godta det.
Vidare kan kommissionen inte godkänna ändringsförslag 105 angående föreläggandet av årliga arbetsprogram till parlamentet för bedömning. Jag kan emellertid godta att man förelägger dem för information, såsom presenteras i ändringsförslag 46.
Sammanfattningsvis kan vi inte, av de skäl som jag här har redogjort för, godkänna 28 ändringsförslag. De är följande: ändringsförslagen 33, 36, 37, 41, 62, 65, 66, 71, 72, 83, 85, 86, 88, 89, 91, 92, 94, 97, 99, 100, 102, 104, 105, 109, 110, 111, 112 och 113. Jag godtar bara delvis ändringsförslagen 6, 11, 12, 14, 27, 29, 32, 44, 48, 49, 50, 51, 54, 57, 63, 70, 74, 76, 77, 79, 80, 93, 103 och 106. Å andra sidan kan jag, vilket redan framgått, till fullo godkänna de 61 resterande ändringsförslagen.
Jag vill än en gång ge uttryck för min uppskattning för allt det konstruktiva arbete som föredraganden och utskottet har lagt ner. Många av ändringarna kommer att förbättra det här förslaget. Vad beträffar de punkter där svårigheter fortfarande kvarstår är kommissionen redo att bistå med hjälp att snabbt finna lösningar. Jag är övertygad om att vi kan arbeta tillsammans med att lösa de frågor som återstår under medbeslutandeprocessens gång. När allt kommer omkring visar det faktum att kommissionen helt eller delvis godkänner 85 av de 113 ändringsförslagen att vi är villiga att godkänna parlamentets viktigaste politiska bidrag och att vi är övertygade om att tillsammans kunna påbörja arbetet med detta viktiga program så snabbt som möjligt.

Talmannen
Tack så mycket kommissionär Anna Diamantopoulou.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum imorgon kl. 11.30.

Gyllene aktier
Talmannen
 Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande muntliga frågor:
B5­0166/2001 från ledamot Galeote Quecedo m.fl., för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna, till kommissionen om "Gyllene aktier";
B5­0167/2001 från ledamöterna Gasòliba i Böhm och Huhne, för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp till kommissionen om "Gyllene aktier".

Galeote Quecedo
Herr talman! År 1997 antog kommissionen ett meddelande om vissa juridiska aspekter på gemenskapsinterna investeringar, vilket aldrig togs upp till diskussion, varken med Europaparlamentet eller rådet. Och med stöd av detta meddelande har kommissionen hittills inlett rättsliga förfaranden mot nio av de femton medlemsstaterna om vi inte räknar fel.
Ingen ifrågasätter kommissionens ansvar att bekämpa förmodade överträdelser av gemenskapsrätten. Vad Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna kritiserar är att spelreglerna inom ett område som är så viktigt som detta, vilket det faktum att denna fråga togs upp under Europeiska rådet i Stockholm bevisar, enligt vår åsikt leder till parlamentet förnekas de rättsliga befogenheter som tillkommer dem.
Jag förmodar att kommissionär Bolkestein är medveten om att EG-domstolen nu har skapat ett prejudikatsfall genom att annullera ett liknande meddelande om pensionsfonder, av samma anledning, nämligen att kommissionen överskred sina befogenheter. Men dessutom, herr kommissionär, är detta meddelande från år 1997 inte längre aktuellt mot bakgrund av den senaste tidens ekonomiska utveckling. Av dessa anledningar är det viktigt för kammaren att kommissionären ger ett klart svar på om han i kraft av sina befogenheter ämnar lägga fram ett lagstiftningsförslag om de gemenskapsinterna investeringarna till parlamentet och rådet. Min grupp anser detta vara absolut nödvändigt i ljuset av de nuvarande förhållandena och jag är övertygad om att kommissionären vid slutet av denna debatt kommer att vara övertygad om att dessa åsikter delas av en överväldigande majoritet i parlamentet.
Jag kommer att utvidga frågan från de nya förhållanden jag just har nämnt och tala om öppnandet av nationella ekonomiska nyckelsektorer, inom vilka det fortfarande finns monopolsystem som orsakar snedvridna förhållanden inom Europeiska unionen. I enlighet med gemenskapens riktlinjer har vissa medlemsstater genomfört stora ansträngningar för att öppna sina telekommunikationsmarknader och andra marknader för konkurrens. Andra medlemsstater har emellertid inte vidtagit liknande åtgärder, vilket innebär att deras marknader fortfarande är stängda för konkurrens utifrån.
Det är i det här sammanhanget som PPE-gruppen anser att förebyggande mekanismer som "guldaktien" bör tillåtas, eftersom det annars skulle uppstå fall av objektiv diskriminering. Vilka förslag tänker - jag frågar kommissionären - kommissionen lägga fram för att göra det möjligt för de medlemsstater som privatiserar och öppnar sina ekonomier för den fria konkurrensen att skydda målen för privatiseringen?
Herr kommissionär, på torsdag kommer parlamentet att rösta om en resolution som kommer att fastställa parlamentets ståndpunkt i den här frågan. Jag är övertygad om att kommissionen kommer att tillämpa det interinstitutionella avtalet som förenar oss, och jag är säker på att ni, herr kommissionär, kommer att agera i enlighet med detta och göra bruk av era befogenheter för att initiera lagstiftningsinitiativ, och att ni därför inom kort kommer att lägga fram ett konkret förslag inför kammaren.

Gasòliba i Böhm
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Vår grupp uttrycker i vårt förslag, vilket sällar sig till den oro som PPE-DE-gruppen har gett uttryck för, vårt missnöje inför denna situation av snedvridning av marknaden som sker i praktiken och som, vilket har sagts, får som konsekvens att vissa medlemsstater som har öppnat sig för konkurrensen och avreglerat sina företag blir förvarslösa, vilket leder till en obalanserad situation i vilken de statliga företagen fortfarande åtnjuter monopol i medlemsstaterna och utnyttjar öppnandet mot den yttre marknaden och utövar illojal konkurrens gentemot de företag som har gått in i vad vi kan kalla det fria spelet på marknaden.
Som Galeote har sagt har förfaranden om tvister inletts och inleds i Belgien, Frankrike, Italien, Spanien, Portugal och i Förenade kungariket och överträdelseförfaranden har inletts mot Danmark, Tyskland och Holland. Det är följaktligen en allmän situation, vilket visar att de principer som meddelandet från år 1997 bygger på inte längre är aktuella. Därför uppmanar vi å ena sidan till att lagstiftningen inom det här området skall uppdateras, och å andra sidan kräver vi att de medlemsstater som har agerat i enlighet med processen för öppnande och avreglering av marknaderna skall få nödvändiga garantier för att de företag som går in i den inre europeiska marknaden får alla de garantier de har rätt till.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Jag skulle först vilja tacka både Galeote Quecedo och Gasòliba i Böhm för att de har dryftat frågor som verkligen berör en viktig aspekt av den inre marknaden.
Tillåt mig börja med att säga att meddelandet från den 19 juli 1997 om vissa rättsliga aspekter angående inomeuropeiska investeringar, som båda nämnda talare hänvisade till, godkändes av kommissionen, vilket också var fallet med flera andra meddelanden, på basis av den mycket speciella befogenhet som kommissionen har i egenskap av förvaltare av fördragen. Som framgår av själva meddelandet är målsättningen att ge de nationella myndigheterna och andra ekonomiska operatörer i medlemsstaterna en indikation om hur kommissionen tolkar bestämmelserna i fördraget angående fri rörlighet av kapital och etableringsrätten för att sålunda undvika risken för divergerande rättsliga tolkningar.
Principerna som satts upp i det meddelandet baseras huvudsakligen på de juridiska bedömningar som gjorts av EG-domstolen, vilken naturligtvis är den enda rättsliga institution som har kompetensen att göra en definitiv tolkning av gemenskapslagstiftningen.
I enlighet med artikel 56 i EG-fördraget är alla inskränkningar av den fria rörligheten av kapital mellan olika medlemsstater, oavsett om de är diskriminerande eller inte, förbjudna. Eftersom meddelandet behandlar inomeuropeisk investering respekterar det denna grundläggande princip i än högre grad vad beträffar de två specifika former av rörlighet av kapital som här avses: förvärvandet av inhemska värdepapper och direkta investeringar. Alla restriktioner för den här typen av rörlighet av kapital kan ge upphov till förenlighetsproblem, t.ex. med artikel 56, som handlar om fri rörlighet, och artikel 43, som har att göra med etableringsfrihet. I det meddelande som jag nyss hänvisade till står det, i enlighet med själva begreppet direkta investeringar, att medborgare från andra medlemsstater fritt skall kunna skaffa sig aktiemajoritet, utöva sina röstningsrättigheter som medföljer detta aktieinnehav, samt leda inhemska företag på samma villkor som medborgarna i det berörda landet.
Medan etableringsfriheten och den fria rörligheten av kapital utgör några av fördragets grundläggande friheter, förekommer vissa undantag från de allmänna reglerna som ger enskilda medlemsländer rätten att upprätta vissa restriktioner. Vad beträffar etableringsfriheten är dylika restriktioner motiverade om de utövas av en offentlig myndighet eller om det förekommer andra skäl i anknytning till allmän ordning, allmän säkerhet och folkhälsan - artikel 46. Vad beträffar den fria rörligheten av kapital kan de bara motiveras om det rör sig om nödvändiga skattemässiga åtgärder, övervakning och användandet av deklarationsförfaranden eller beaktanden med anknytning till allmän ordning och allmän säkerhet - artikel 58. Slutligen kan medlemsländer vidta åtgärder som de anser vara nödvändiga för att skydda egna, grundläggande intressen med anknytning till försvarssektorn - artikel 296.
I enlighet med domstolens juridiska bedömningar är det nödvändigt att göra en snäv tolkning av dessa undantag för att inte bryta mot proportionalitetskriteriet. Alla tolkningar som baseras på ekonomiska kriterier bör uteslutas. Ett undantag får inte användas för att göra en godtycklig diskriminering eller som en förklädd restriktion av den fria rörligheten av kapital. I ljuset av de principer som jag nyss redogjort för och med tanke på att fördraget är neutralt i den mån privata och statliga företag berörs framgår det klart och tydligt att alla restriktioner som syftar till att hindra investerare från andra medlemsländer att genom uppköp skaffa sig aktiemajoritet i privatiserade företag under förevändningen att de här investerarnas kapital på olika nivåer utgör statlig egendom inte kan försvaras på grundval av de olika undantagen i fördraget avseende områdena fri rörlighet av kapital och etableringsfrihet, undantag som jag för en stund sedan redogjorde för.
Avslutningsvis vill jag säga att, vilket flera av parlamentets ledamöter kanske redan är medvetna om, kommissionen snart kommer att diskutera restriktionerna för inomeuropeiska investeringar.

von Wogau
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! I den resolution som vi talar om ikväll tas två frågor upp. Först är det problemet med gemenskapens lagstiftning. Om vi tar oss en titt på gemenskapens rättskällor har vi å ena sidan den ursprungliga rätten i fördraget och å andra sidan direktiv och förordningar som utfärdas under rådets och parlamentets medverkan. Däremellan har något etablerat sig som ofta betraktas som en rättskälla - meddelanden. Det är ett av dessa meddelanden vi diskuterar i dag.
Herr kommissionär, ni har med all rätt påpekat att detta meddelande bara är en tolkning och att det även stöder sig på EG-domstolens rättspraxis. Men ofta tycks kommissionen vara ensam om att tolka rätten, utan rådets eller Europaparlamentets medverkan. Kommissionen uppträder som ensam lagstiftare, så som fallet var i det gamla Bysans på kejsare Konstantins tid. Min juridiklärare i Freiburg betecknade kommissionens förfarande vid något tillfälle som den kejserliga bysantinska lagstiftningsmetoden.
Därför tror jag att det i sådana viktiga fall är nödvändigt att direktiv och förordningar verkligen läggs fram och precis som sig bör utfärdas under parlamentets och rådets medverkan.
Problemet vi diskuterar leder till en andra fråga, nämligen frågan om konkurrensen i Europeiska gemenskapen. Avregleringen, det vill säga avskaffandet av monopolet är en av Europeiska unionens framgångshistorier. På telekommunikationsområdet har vi sett att en sänkning av kostnaderna och priserna verkligen har lett till fördelar för medborgarna. Men här finns en stor fara. Situationen är den att vissa avreglerar och öppnar för konkurrens medan andra inte gör det. Vi kan då se att de som inte har gjort det till och med vinner med sitt monopol ibland, så länge de andra köper upp, tills ett privat monopol ersätter det gamla statliga monopolet. Medborgaren möts då liksom tidigare av ett monopol och har ingen fördel av avregleringen. Jag tror att kommissionen bör hålla detta faktum i minnet i sitt framtida agerande.

Katiforis
Herr talman, kommissionär, mina damer och herrar! Jag är inte säker på om Konstantin var bysantin. Han verkade ju, när allt kommer omkring, i gränslandet mellan Bysans och det romerska riket. Om det var frågan om Justinius skulle det självfallet vara en helt annan sak. Hur som helst handlar frågan vi diskuterar här i kväll om i vilken mån ett medlemsland som skrivit på ett fördrag har rätt att ålägga medborgare från andra medlemsländer eller sina egna medborgare, antar jag, restriktioner för inomeuropeiska investeringar inom ramen för det landets ekonomi.
Den här frågan är särskilt relevant när det gäller investeringar i företag som privatiserats av någon av medlemsstaterna. Den är också av yttersta betydelse för att den europeiska, gemensamma marknaden skall fungera och jag skulle vilja tacka mina kolleger för att de har tagit upp den här frågan igen med tanke på de senaste årens många fall, där kommissionen har hänvisat till EG-domstolen.
Fördraget som inrättar Europeiska gemenskaperna, artikel 43 som behandlar etableringsfriheten och artikel 56, vilket kommissionsledamot Bolkestein nämnde, om den fria rörligheten av kapital, utgör grunden för ett system där medborgare i vilken medlemsstat som helst har rätt att investera i andra medlemsstater. Detta är en rättighet som en mycket stor grupp individer och företag har använt sig av allteftersom Europeiska unionen har utvecklats.
De inomeuropeiska investeringarna har ökat lavinartat under de senaste åren. År 1998 uppgick dessa investeringar totalt till 132 miljarder euro; år 1999 hade de ökat med över 80 procent till 240 miljarder euro. Vi kan utan överdrift vänta oss att denna siffra ökar än mer i framtiden och att ökningstakten blir än större när euron etablerat sig och på så sätt minskar transaktionerna inom gemenskapen, eliminerar växlingsrisker och -kostnader för företagen samtidigt som de investeringsmöjligheterna inom gemenskapen ökar. Så stor framgång har det europeiska ekonomiska projektet och eurons etablering.
Men man kan alltid försöka att nå bättre resultat. Det finns fortfarande ett stort antal uppgifter att ta sig an för att fullborda den inre marknaden och en av dessa uppgifter är naturligtvis att gradvis minska den statliga inblandningen i företag. Arbetet med att minska denna inblandning har bara kunnat göras med uppbådande av stort mod och med stora politiska risker. Ofta har detta mål bara kunnat uppnås med hjälp av de rättsliga försäkringar som regeringar givit angående fortsatt tillsyn och fortsatta särintressen i de strategiska planer som gjordes av de privatiserade företagen. Dylika rättsliga försäkringar uppkom i många olika former, t.ex. guldaktien, vilket ger anledning, antar jag, att hävda att guldaktien inte alltid har varit ett hinder utan att den i många fall faktiskt i politiskt hänseende underlättat privatiseringsprocessen.
I ett meddelande 1997 satte kommissionen upp riktlinjer för de här rättsliga försäkringarnas existens. Detta gjordes på ett förhållandevis slutet sätt med ett meddelande som varken diskuterades i parlamentet eller i rådet. De rättsliga försäkringar som regeringarna hade skapat etablerades å andra sidan i allmänhetens fulla insyn och med en offentlig debatt, vilket ju är nödvändigt i privatiseringsprocessen. Det är verkligen en obekväm situation att en sådan dikotomi har skapats mellan upprättandet av grundläggande gemenskapsbestämmelser och medlemsstaternas regleringar.
Kommissionen, som använder meddelandet som vägledning för sin verksamhet, har allt sedan dess vidtagit rättsliga åtgärder mot sex medlemsstater inför EG-domstolen, samt öppnat överträdelseförfaranden mot de övriga. Ännu har inget av de här fallen avslutats. Att kommissionen har skapat sitt eget regelverk och använt det för att vidta åtgärder mot medlemsstaterna, vilka har genomgått enorma svårigheter för att driva igenom nödvändiga privatiseringsprogram, är inte berättigat.
Jag håller med kommissionen när den hävdar att argumentet med nationella särintressen som används av medlemsstaterna för att rättfärdiga sådana rättsliga försäkringar, vilket inträffat flera gånger, inte kan accepteras som ett rättfärdigande av sådana åtgärder. Argumentet med nationella särintressen är helt enkelt inte tillräckligt tydligt, eftersom det kan omfatta ett oerhört brett spektra av ekonomiska och/eller icke-ekonomiska kriterier. Jag håller emellertid också med dem av våra kolleger som hävdar att även kommissionen har agerat på ett mycket otydligt sätt med hänsyn till att man brutit ned barriärerna kring de inomeuropeiska investeringarna. Jag kräver med dem att kommissionen uppdaterar sin policy på det här området och ger ett förslag till ett direktiv, inte bara för att öka insynen i institutionernas verksamhet utan också för att ge medlemsstaterna vägledning så att utdragna rättegångsprocesser kan undvikas.

Della Vedova
Herr talman, herr kommissionär! Att döma av de inlägg som jag hittills har hört, framför allt inlägget från Galeote, finns det risk för att det uppstår ett missförstånd. Missförståndet skulle vara att parlamentet på något sätt skulle kräva att kommissionen förstärker det som brukar kallas "gyllene aktier", dvs. att kommissionen skulle förstärka staternas särskilda befogenheter så att de på något sätt kan skydda de marknader som avregleras från de marknader där det finns monopolstrukturer med stora likvida resurser som kan lägga beslag på de avreglerade marknaderna. Och detta tror jag skulle vara ett missförstånd. Jag tycker i stället att parlamentet borde kraftigt ta till orda mot "gyllene aktier" och mot alla de instrument som förhindrar att det skapas en äkta och dynamisk inre marknad inom de sektorer som traditionellt, under de senaste decennierna i Europa, har ockuperats av staten.
Jag talar som företrädare för de italienska radikala. År 1997 drev vi i Italien igenom en folkomröstning mot den lag från 1994 som i Italien inrättade särskilda befogenheter, "gyllene aktier". I den folkomröstningen svarade 80 procent av de röstande - nästan tio miljoner italienare - ja, de begärde, som vi ville, att man skulle avskaffa de regler som förhindrade och som fortfarande förhindrar att det uppkommer en äkta konkurrensutsatt marknad när det gäller kapitalmarknaden för privatiserade företag. Dessvärre kastades de rösterna bort, vilket ofta sker, de förstördes av en verklighet, den italienska, där ofta konstitutionen och medborgarnas uttalade vilja förvandlas till makulatur.
År 1998 drabbades den regering som leddes av Romano Prodi, numera kommissionens ordförande, av ett överträdelseförfarande som inleddes av den dåvarande kommissionären med ansvar för den inre marknaden, professor Mario Monti, mot användningen av "gyllene aktier". År 1999 utfärdades ett dekret som ändrade den italienska "gyllene aktien" utan att egentligen ändra dess substans. Jag anser att fördragets artiklar borde vara tillräckliga för att utesluta att ett statligt företag som verkar i en monopolsituation skulle förvärva ett företag på den avreglerade marknaden. Detta är missbruk av dominerande ställning, det handlar om statligt stöd. Man behöver inte föreskriva att företagen skall ha "gyllene aktier" för att förhindra att de köps upp av ett statligt bolag i en annan medlemsstat. I annat fall - vilket sker regelbundet - bekräftar man tack vare detta alibi i realiteten de nationella regeringarnas och majoritetspartiernas vetorätt när det gäller att fritt avreglera de statliga bolagen; man förhindrar de finansiella marknaderna att avgöra vad som är den bästa allokeringen, den effektivaste, mest optimala när det gäller kontrollen och därmed driften av företag i branscher som är mycket viktiga, av avgörande och strategisk betydelse för Europa: vi talar om telekommunikationer och framför allt om energisektorn. I och med dessa "gyllene aktier" tillför de företag som säljs ut mindre pengar till de offentliga budgeterna eftersom man köper ett bolag där någon, utan att ens ha investerat så mycket som ett öre, kan fatta strategiska beslut: man förlorar pengar genom att privatisera de "gyllene aktierna". Med "gyllene aktier" riskerar man dessutom att förstatliga det privata sparandet: medborgarna, investerarna köper företag som fortfarande domineras av staten, av regeringarna och därmed av de politiska partierna.
Den "gyllene aktien" leder till en våldsam intressekonflikt mellan den stat som fortfarande är den som driver och i viss mån äger de företag som säljs ut och den stat som i stället borde vara enbart lagstiftare och garant för den fria konkurrensen till skydd för medborgarnas intresse. Detta är ett av de sätt på vilka de europeiska staterna i vissa länder - jag tänker på Italien - förblir aktörer inom viktiga delar av landets ekonomi och förhindrar att man inom dessa sektorer - telekommunikationer, energi - skapar företag och marknader som är konkurrenskraftiga och effektiva, företag som kan klara av den internationella konkurrensen. Det faktum att Enel i Italien eller Deutsche Post i Tyskland eller France Télécom utnyttjar sina monopolställningar för att fylla ut det avreglerade utrymme som skapats på marknaderna inom andra länder skall bekämpas som exempel på dominerande ställning, som statligt stöd, men det får inte utgöra ett alibi för att tillåta de länder som öppnar marknaden att behålla makten i de företag som man i stället tänker privatisera.
Systemet med "gyllene aktier" har varit och är faktiskt fortfarande ett hinder för att skapa äkta europeiska företag inom offentliga tjänster. De "gyllene aktierna" skyddar med andra ord företagen från marknadskrafterna och regeringarna fortsätter att lägga sig i, fortsätter att tro att de vet bäst vem som skall köpa ett företag och driver därmed en linje som inte är den effektiva marknadens linje och som därför i slutändan drabbar medborgarna. Vi får väl inte tro att regeringarna skyddar sig bakom "gyllene aktier" för att förhindra att företagen köps upp på marknaden, bland annat i syfte att styra förvärven av de privatiserade bolagen mot sina vänner, för sådana saker leder, som vi har sett, på lång sikt till marknader med bristande konkurrenskraft.
Det är därför som jag hyser vissa tvivel när det gäller den resolution som vi skall rösta om på torsdag. Jag tycker att detta parlament borde höja rösten kraftigt, för att eventuellt undvika att hamna i en kompromiss, i en konflikt mellan dem som vill förstatliga och dem som vill avreglera; höja rösten för att tala om att de artiklar i fördraget som avser fri rörlighet av kapital och fri etableringsrätt skall tillämpas fullt ut i ljuset av de marknadsekonomiska villkor som gäller i dag och inte de villkor som gällde för fyrtio år sedan.
Det finns en risk för att de statliga monopolföretag som fortfarande finns kvar gör sig till herrar på de avreglerade europeiska marknaderna, en risk som kan leda till missbruk av dominerande ställning och av statligt stöd: det är detta vi måste rikta in oss på.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Låt mig än en gång tacka er för att jag fått detta tillfälle att kommentera några av ledamöternas uttalanden.
Om jag förstod rätt sade von Wogau att det meddelande som parlamentsledamöterna hänvisat till och som jag själv nämnde är lag. Jag delar inte detta synsätt. Det är fördraget som är lag. Fördraget är tydligt. Kommissionen är fördragens väktare och har av alla instanser godkänts som sådan. Den kom ut med meddelandet 1997 för att tydliggöra vissa missförstånd med anknytning till de berörda artiklarna i fördraget.
Den gjorde inte detta utan anledning. Jag skall här hänvisa till två särskilda händelser. Den första är att Storbritannien 1991 försökte använda " gyllene aktier" för att motsätta sig andra medlemsstaters uppköp av vissa brittiska företag som hade privatiserats av statliga organ och verk. Vid den tidpunkten, år 1991, var detta känt under namnet "the Lilley doctrine". Kommissionen reagerade ovanligt snabbt. Storbritannien ändrade därmed sin policy.
Den andra händelsen ligger inte lika långt bak i tiden. Min kollega Lamy var på en internationell nivå tvungen att motsätta sig ett liknande amerikanskt initiativ, vilket berörde vissa statliga europeiska företag på telekommunikationsområdet. Man kan alltså konstatera att kommissionen, vad gäller båda de här händelserna, har vidtagit åtgärder mot försöken, oavsett om det rör sig om en medlemsstat eller, som i fallet med USA, om ett tredje land, att blockera företags investeringar, oavsett om det rör sig om statliga eller privata företag, i ett av medlemsstaterna privatiserat företag.
För att återknyta detta till huvudfrågan har kommissionen inte gjort något annat än att tolka de i fördraget relevanta artiklarna, vilket innebär artikel 56 och 43.
Detta är vad som presenteras i tolkningsmeddelandet. Därför kan man inte hävda, som Katiforis gjorde tidigare i kväll, att kommissionen skapar sitt eget regelverk. Låt mig än en gång och en gång för alla säga att kommissionen har anförtrotts uppdraget att agera som fördragets väktare. Under perioden före 1997 fanns en osäkerhet om på vilket sätt man borde tolka artikel 43 och 56. Detta är orsaken till att man kom med tolkningsmeddelandet. Den sista instansen som avgör vad som är rätt och vad som är fel är EG-domstolen. Självfallet är det inte kommissionen som bestämmer vilka rättsliga tolkningar som skall göras. Det är domstolens ansvarsområde. Men innan domstolen kan avgöra frågan måste någon väcka åtal inför domstolen. Det är vad kommissionen har gjort. Kommissionsledamoten har spelat en särskild roll i den här affären och har dragit en rad medlemsstater inför domstol för att ha utnyttjat " gyllene aktier" .
Därför måste jag invända mig mot den förebråelse som riktats mot kommissionen, nämligen att den har tillskrivit sig själv vissa ansvarsområden som den i själva verket inte har och att den bygger upp ett alldeles eget regelverk. Nej, det enda kommissionen gör är att tolka och uttala sig om vad lagen säger. Detta är anledningen till att många medlemsstater dragits inför domstol. Förhoppningsvis kommer vi snart att få besked om vad domstolen tycker om saken.
Jag blev tillfrågad om jag kunde utfärda ett direktiv. Det finns inget behov av ett direktiv. Vi har ju redan ett fördrag. Kommissionen tolkar fördraget och domstolen fattar beslut. Alltså behöver vi inget direktiv. Nu när jag sagt allt det här vill jag meddela att kommissionen inom kort kommer att föra en diskussion om den här frågan. När den diskussionen är över kanske jag kan komma med ytterligare information till parlamentet, men innan dess ser jag ingen anledning till att ändra den ståndpunkt jag här presenterat.

Talmannen
Tack så mycket kommissionär Frederik Bolkestein.
Härmed meddelar jag att jag mottagit fyra förslag till resolution, vilka lagts fram enligt arbetsordningens artikel 40. 5.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.
Jag förklarar debatten avslutad.
(Sammanträdet avslutades kl. 23.15.)

