


Swoboda (PSE ),
   – Herr talman! Det är ganska underligt att vi ombeds anta detta brådskande förfarande. Det är trots allt bara några dagar sedan kommissionen gjorde lämpliga och riktigt viktiga ändringar i förslaget om byrån. För enkelhetens skull kan man säga detsamma om rådets andra begäran om brådskande förfarande när det gäller stöd till den ekonomiska utvecklingen inom den turkcypriotiska befolkningsgruppen, eftersom både rådet och kommissionen i båda fallen nyligen har lagt fram nya viktiga förslag.
Utskottet för utrikesfrågor kommer att behandla frågorna i kväll, men i båda fallen och på utskottets vägnar rekommenderar jag att begäran om brådskande förfarande avslås i detta skede. 

Šťastný (PPE-DE ).
   – Herr talman! Som ni vet kommer denna omröstning att avgöra begäran om två brådskande förfaranden om makroekonomiskt stöd, det ena till Jugoslavien, det andra till Bosnien och Hercegovina. Dessa två hänskjutningar är förslag till beslut vars syfte enbart är att flytta fram det nuvarande slutdatumet för de ekonomiska paketen, som upphör den 9 november 2004. I går höll utskottet för internationell handel – det utskott som ansvarar för båda hänskjutningarna – ett extraordinarie sammanträde för att besluta om begäran om brådskande förfarande. 
På utskottets vägnar skulle jag vilja informera er om att utskottet för internationell handel i båda fallen med bred majoritet beslöt att godkänna begäran om brådskande förfarande. Det antog betänkandet om dessa två hänskjutningar genom förenklade förfaranden. Vi anser att Jugoslavien och Bosnien inte bör behöva bli lidande av problem i hanteringen av interna EU-förfaranden.
Innan vi går till omröstning skulle jag dock vilja uppmana kommissionen att inte missbruka det brådskande förförandet, utan att utnyttja det som en sista utväg, och att alltid informera parlamentet så snart som möjligt genom lämpliga kanaler. Tyvärr måste jag konstatera att parlamentet i detta fall inte ordentligt informerats om möjligheten av ett brådskande förfarande. Handläggningen av ärendet och kommunikationen med parlamentet ägde rum sent och inte genom rätt kanaler. Jag hoppas att detta inte kommer att upprepas. Med detta sagt vill jag på utskottets vägnar råda mina kolleger att godkänna begäran om brådskande förfaranden så att parlamentet kan anta utskottets yttrande på torsdag och rådets beslut kan ändras för att ge utrymme för tilldelningen av ekonomiskt stöd till Bosnien och Jugoslavien. 
Swoboda (PSE ).
   Herr talman! Vi är starkt för detta och stöder begäran om brådskande förfarande. För formens skull vill jag bara påpeka att Förbundsrepubliken Jugoslavien inte finns längre. Det är Serbien och Montenegro – ett litet påpekande men som anses vara mycket viktigt, särskilt i den delen av världen. 

– Därmed är omröstningen om begäran om brådskande förfarande avslutad.
Eftersom kommissionens nominerade ordförande, José Manuel Barroso, inte har kommit än skjuter vi upp sammanträdet en stund. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är uttalandet från José Manuel Barroso, utnämnd till ordförande för kommissionen. 
Barroso,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Vi befinner oss i ett avgörande skede av den här demokratiska processen, upprättandet av den nya Europeiska kommissionen.
I juni enades stats- och regeringscheferna om att utse mig till kommissionens ordförande. Den 22 juli fick jag parlamentets förtroende med stor majoritet. Jag tackar för detta hedervärda uppdrag. I enighet med rådet och utifrån medlemsstaternas nomineringar satte jag sedan ihop mitt arbetslag. Jag beslutade också hur de olika ansvarsområdena skulle fördelas bland de utnämnda kommissionärerna och hur huvuddragen i den nya kommissionens interna organisation skulle se ut. Under denna perioden höll jag löpande kontakt med parlamentet, och jag fick tillfälle att träffa alla rådets medlemmar utom stats- och regeringscheferna i de länder där man nyligen har hållit val.
Mina damer och herrar! Jag framträder inför er i dag för att be er godkänna det blivande kollegiet.
Den här kommissionen är ett arbetslag med flera positiva drag. I arbetslaget ingår fler kvinnor än i någon tidigare kommission, representanter för de största politiska inriktningarna i EU – kristdemokrater och folkpartister, socialister och socialdemokrater, liberaler och demokrater – och människor med bred politisk erfarenhet, både på EU-nivå och på nationell nivå.
Samtliga ledamöter i den blivande kommissionen är inställda på att försvara och verka för unionens intressen, och de är medvetna om sitt ansvar inför parlamentet. Kommissionen kommer i sin inledande verksamhet helt att styras av kollegialitetsprincipen. Som jag sade till er i juli och i enlighet med era önskemål finns det definitivt inga första eller andra klassens kommissionärer i kollegiet.
Faktum är att den kommission som jag nu föreslår för er på det stora hela har blivit mycket väl mottagen av den stora allmänheten i EU. 

 Alla kvinnor och män i denna kommission har deltagit i utfrågningar i parlamentsutskotten. Detta förfarande, som inte har någon motsvarighet i medlemsstaterna, är ett exempel på levande demokrati i hjärtat av EU:s institutioner. Era utfrågningar har uppdagat ett brett samförstånd mellan parlamentet och den blivande kommissionen. I de allra flesta fall har parlamentets utlåtande varit positivt. I några få fall har parlamentet identifierat svagheter och bett mig om en reaktion.
Vid talmanskonferensen förra veckan framförde jag mina reaktioner på skrivelserna från parlamentsutskotten. I dag vill jag klargöra mitt ställningstagande på de viktigaste punkterna, utan att i detalj gå in på de utfästelser jag redan har gett, och informera er om de ytterligare steg jag är beredd att ta.
I ett visst fall av potentiell intressekonflikt gav jag starkast möjliga garantier för att kommissionens arbete inom konkurrenspolitiken inte kommer att påverkas. Garantierna grundas på allmänt tillgängliga bestämmelser och förfaranden. Kommissionen kommer alltid att fullgöra sina skyldigheter inom konkurrensområdet opartiskt, självständigt, öppet och med nit och duglighet.
Vissa tvivel har rests om behärskningen av vissa komplexa och tekniska ansvarsområden, såsom energi. Jag kan försäkra er att jag har absolut förtroende för de nominerade kommissionärerna och deras förmåga att påta sig och försvara sitt uppdrag, hur tekniskt detta än må vara.
I fråga om den kritik som riktats mot en av de nominerade kommissionärerna när det gäller hennes tidigare politiska karriär, vill jag påminna er om att detta rör påståenden som kan hanteras i enlighet med befintliga nationella kontrollförfaranden, inklusive opartisk utredning. Hittills har inga anklagelser rests mot den nominerade kommissionären, och således har hon mitt fortsatta förtroende.
Jag väntar mig att alla kommissionsledamöter skall iaktta de högsta etiska normer och helt följa uppförandekoden. Låt mig ännu en gång säga att jag avser att använda alla befogenheter som fördraget ger mig för att se till att detta verkligen blir fallet. Jag kommer inte att tveka att kräva en avskedsansökan från en kommissionsledamot som uppenbart inte håller måttet eller som inte fullgör de skyldigheter som åvilar honom eller henne enligt fördraget. Det gäller också för fall som tas upp av parlamentet, vilka jag uppmärksamt kommer att beakta innan jag fattar ett slutligt beslut.
Alla ledamöter av kommissionen har lovat att ställa sin plats till förfogande om jag ber om det. Givetvis gäller detta också vid en eventuell ombildning under nästa kommissions mandattid. När kommissionen väl har godkänts av parlamentet kommer jag att ha befogenhet att göra de justeringar jag anser nödvändiga.
Omdömena om Rocco Buttigliones framförande var positiva vid en av de utfrågningar han deltog i, och negativa vid en annan. Efter den utfrågningen bad jag honom klargöra sin ståndpunkt. Han svarade skriftligen och uttryckte sitt beklagande och försäkrade återigen sin anslutning till principen om icke-diskriminering. För egen del skulle jag aldrig acceptera någon i min kommission som försvarar ståndpunkter som inte är förenliga med Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Jag är övertygad om att Rocco Buttiglione kommer att helt följa fördraget och stadgan, och jag kan försäkra att övriga kommissionärskandidater delar min åsikt.
En god sak har dock framkommit av denna beklagliga händelse: Den har belyst den vikt vi fäster vid politisk handlingskraft från Europeiska unionen i kampen mot alla former av diskriminering. För detta är jag parlamentet tacksam. Debatten gör att vi kan gå från ord till verklighet, och om verkligheten råder inga tvivel. Denna kommission kommer att ge medborgerliga rättigheter och antidiskrimineringspolitik högsta prioritet.
Jag har redan meddelat talmanskonferensen – och jag bekräftar detta i dag – att jag avser att skapa en kommissionärsgrupp som skall ansvara för grundläggande rättigheter, antidiskriminering och jämställdhet. Gruppen kommer, under mitt ordförandeskap, att bevaka kommissionens samtliga åtgärder och initiativ inom dessa områden. Den kommer också att fungera som en politisk drivkraft. Gruppen kommer inte att vara en diskussionsklubb. Jag kommer att se till att de åtgärder kommissionen vidtar för att främja grundläggande rättigheter och bekämpa alla former av diskriminering är sammanhållna. Jag avser att ställa upp en ambitiös agenda för gruppen. Jag kommer att vara beredd att diskutera den med er och att be er om förslag. Jag kan redan meddela att jag tänker utnyttja resultaten av ett offentligt samråd i syfte att underlätta skapandet av en europeisk byrå för grundläggande rättigheter, vars utgångspunkt kommer att vara det nuvarande Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet i Wien. Jag kommer att avvakta parlamentets bidrag innan jag lägger fram ett lagstiftningsförslag om denna sak.
Jag avser också att inleda arbetet med ett ramdirektiv, på grundval av artikel 13 i Fördraget om upprättandet av europeiska gemenskapen, som skall ersätta de direktiv som antogs 2000 och utvidga dem till att omfatta alla former av diskriminering. För närvarande har dessa direktiv en begränsad räckvidd. Med ramdirektivet kommer gemenskapsåtgärder att omfatta alla områden av diskriminering, inklusive diskriminering på grund av kön eller sexuell läggning. Med detta initiativ gör jag det ännu tydligare vad som från allra första början varit ett kännetecknande drag för denna kommission: att den redan genom sin sammansättning med åtta kvinnor i kollegiet bekräftar sin föresats att bekämpa diskriminering.
Slutligen avser jag att starta ett program och en handlingsplan för att bekämpa diskriminering, särskilt när det gäller alla former av antisemitism, rasism och främlingsfientlighet. I detta sammanhang förbinder sig den blivande kommissionen att återuppta förhandlingarna om ett rambeslut om rasism och främlingsfientlighet, som allt för länge har blockerats i rådet.
Alla dessa initiativ, och andra som kommissionärerna kan komma att överväga eller som ni föreslår, kommer att beredas under min ledning. Jag är beredd att personligen presentera dem för er när tiden är inne – inte enbart i kammaren, utan även i berörda utskott.
Låt mig göra det mycket klart att jag personligen kommer att ta full kontroll över våra insatser för bekämpningen av diskriminering och främjandet av grundläggande rättigheter. Som ni således märker har jag uppmärksamt lyssnat till parlamentets inställning. Jag har beaktat era viktigaste farhågor och invändningar och gett er svar i sak. En del av er hade önskat ett mer radikalt svar och en omorganisation av arbetslaget, men är detta ett verkligt alternativ på detta stadium? All information som jag, efter noggrant övervägande och omfattande överläggningar, besitter får mig att anse att en förändring av kommissionärsposterna på detta stadium av förfarandet skulle orsaka fler politiska och interinstitutionella problem än det skulle lösa. Vi bör betänka att den processen inbegriper inte enbart den tilltänkta ordföranden och parlamentet utan även rådet, som en tredje och högst relevant part.
Mitt arbetslag kanske inte betraktas som perfekt av samtliga av er, men finns det något arbetslag i våra nationella regeringar som vi kan anse perfekt? Av många anses dock arbetslaget på det hela taget vara mycket starkt och balanserat. Jag är övertygad om att vi kan fullgöra vårt uppdrag i Europeiska unionens och dess medborgares tjänst, under parlamentets politiska överinseende.
Det var en stor ära för mig att i juli få ta emot stöd och förtroende av en mycket stor majoritet av er. Jag ber er nu att stödja den lösning jag föreslår, eftersom det är ni som bäst tjänar Europeiska unionens intresse vid denna punkt. Ni kommer att kunna bedöma ordföranden och alla kommissionsledamöterna senare i ljuset av deras handlingar, inte enbart deras ord. 

Herr talman, mina damer och herrar! I juli tillkännagav jag för er mina avsikter att upprätta ett partnerskap för Europa – ett partnerskap för välfärd, solidaritet och säkerhet. För att kunna uppnå detta måste den nya kommissionen ta itu med några viktiga frågor, både inom unionen och på det internationella planet. Den måste leva upp till EU-medborgarnas förväntningar.
Grundläggande institutionella förändringar väntar oss de närmaste åren när konstitutionen träder i kraft, vilket kommissionen hoppas att den kommer att göra när alla medlemsstater har godkänt den.
Vi måste förbereda oss för dessa förändringar. Vi måste också på ett tydligt och objektivt sätt förklara för människorna vilka fördelar konstitutionen har jämfört med de nuvarande fördragen. Konstitutionen kommer att stärka både demokratin och effektiviteten inom EU betydligt. Den kommer att förse EU med de medel som behövs för att ta itu med EU-medborgarnas faktiska behov och förväntningar på ett mer effektivt sätt.
Den viktigaste uppgiften är att få konstitutionen godkänd på nationell nivå, vilket naturligtvis åligger medlemsstaterna, i enlighet med de rutiner som gäller i deras inrikes rättsordning. Den blivande kommissionen är emellertid fullt beredd att arbeta med rådet och parlamentet för att upprätta en gemensam kommunikationsstrategi.
EU måste sätta tillväxten i centrum för sin verksamhet. Unionen behöver större tillväxt, fler arbetstillfällen, större företagsanda, mer nyskapande och mer forskning. Den måste genomföra reformer som främjar dynamisk ekonomi. Den måste investera i undervisning och utbildning, kunskap och teknisk utveckling, så att den kan bli en genuint kunskapsbaserad ekonomi som håller jämna steg med de allt hårdare kraven i den internationella konkurrensen.
Dessa reformer och denna anda av konstruktiv förändring måste utgöra en del av en strategi för hållbar utveckling som utformats för att möta de utmaningar som klimatförändringarna innebär och hantera frågor som energi, transport och miljöskydd på rätt sätt.
Därför måste vi fördubbla våra ansträngningar på såväl EU-nivå som internationell nivå i vår strävan efter en samordnad strategi inom ett multilateralt ramverk. Ryska federationens godkännande av Kyotoprotokollet innebär en verklig framgång för den multilaterala miljöstrategin och bådar gott för framtiden.
Ett mer dynamiskt och konkurrenskraftigt EU måste gå hand i hand med upprätthållandet av den europeiska sociala modellen, och jag skulle vilja tillägga att det krävs ett mer dynamiskt och konkurrenskraftigt EU om vi skall kunna garantera denna modell. Vi måste också komma ihåg att vi i vissa av våra medlemsstater fortfarande är långt ifrån en riktigt rättvis nivå när det gäller det sociala skyddsnätet. Konkurrenskraft, sammanhållning och solidaritet måste utvecklas sida vid sida. Det är tydligt att sammanhållningspolitiken och åtgärder i syfte att skapa en mer konkurrenskraftig och dynamisk europeisk ekonomi verkligen hör ihop och att de kompletterar varandra. Särskilt de nya medlemsstaterna förväntar sig att vi alla anstränger oss när det gäller sammanhållning och solidaritet.
Jag är övertygad om att solidaritet är en grundläggande värdering, och om vi övergav den skulle vi sätta våra samhällens karaktärer på spel. Solidaritet – mellan generationer, mellan medlemmar och grupper i våra samhällen, mellan medlemsstater och regioner – är inte en abstrakt värdering. Det är ett genomtänkt val som främjar social sammanhållning och som kräver såväl politiskt engagemang som tillräckliga ekonomiska resurser.
Vår europeiska union är inte bara ett ekonomiskt område, den är även ett fullfjädrat område med frihet, säkerhet och rättvisa. Kommissionen fäster högsta vikt vid införandet av en gemensam asyl- och immigrationspolitik – en rättvis och balanserad politik som syftar till att främja den ekonomiska och sociala integrationen för tredjelandsmedborgare, en politik som respekterar varje individs kulturella identitet och EU:s grundläggande värderingar.
På detta område är samarbetet med tredjeland avgörande. Jag måste påpeka att jag är emot upprättandet av ”läger” utanför EU. Kommissionen skall utvidga samarbetet med tredjeland för att hjälpa dem att hantera flyktingströmmarna. Men ett samarbete med tredjeland är endast möjligt om det bygger på ett gemensamt åtagande och genomförs i enlighet med internationella lagar. Jag vill göra klart att den blivande kommissionen kommer att arbeta med FN:s flyktingkommissariat för att bygga upp ett internationellt samarbete på området. Den kommer att driva på de tredjeländer som vi samarbetar med att skriva under och rätta sig efter 1951 års Genèvekonvention om flyktingars rättsliga ställning.
Den blivande kommissionen kommer också att fortsätta arbeta för att stärka allas vår säkerhet – samtidigt som respekten för civil frihet måste värnas – för att ta itu med de hårda utmaningar som terrorhoten utgör.
EU måste spela ut sin fulla roll på den internationella arenan. EU har ett viktigt ansvar och måste vara en stark och trovärdig samarbetspartner. Det måste fortsätta främja fred och hållbarhet och stärka den multilaterala dimensionen på flera olika områden.
Vi måste stärka relationerna med tredjeland och med regionala organisationer. Samarbetet med USA måste grunda sig på ett jämlikt förhållande och på djupt ömsesidigt samförstånd. Presidentvalet i USA hålls samtidigt som den nya kommissionen börjar sitt arbete, vilket ger oss möjlighet att återupprätta den transatlantiska axeln, oavsett vem som vinner valet. Jag tror fullt och fast att USA är redo att bidra till att upprätta ett mer balanserat förhållande till EU. Samtidigt som vi vill att USA skall inta en mer multilateral hållning måste vi också från vår sida driva vår verksamhet på ett mer enhetligt och effektivt sätt.
Vi skall arbeta vidare med EU:s utvidgningsprocess mot kandidatländerna. Vår grannlandspolitik är också något som vi prioriterar och ser som ett starkt verktyg i EU:s yttre förbindelser som skall hjälpa oss att bygga upp starkare partnerskap. Jag anser att vår kontinent har mycket större chans att upprätthålla freden om vi har en bättre hållbarhetspolitik i Östeuropa och länderna på Balkan och i Medelhavsområdet. Jag anser att det behövs politiska åtgärder för att främja utvecklingen om vi skall kunna stärka samarbetet med de delar av världen som behöver vårt stöd och vår hjälp.
Mina damer och herrar! I januari skall jag framträda inför er i kammaren och presentera EU:s strategiska prioriteringar. Det kommer inte bara att gälla kommissionens lagstiftnings- och arbetsprogram för 2005. Min avsikt är att göra det strategiska programmet mer omfattande. I konstitutionens anda skall jag presentera prioriteringarna för de kommande fem åren. Min målsättning är att nå en överenskommelse med parlamentet och rådet om en långsiktig programplanering, och därför skall jag ta upp en av parlamentets huvudfrågor.
I juli berättade jag för er att jag ville upprätta ett positivt samarbete mellan parlamentet och kommissionen. Jag är övertygad om att kommissionens styrka och trovärdighet ligger i parlamentets stöd och i ett aktivt samarbete mellan våra två institutioner. Jag har noggrant studerat Josep Borrell Fontelles förslag om förbindelser mellan våra institutioner.
Jag ser med intresse fram emot er resolution, och jag är beredd att svara öppenhjärtigt under morgondagens diskussion. Låt mig redan nu säga att jag är för öppenhet och samarbete mellan våra två institutioner.
Så fort den nya kommissionen börjar sitt arbete hoppas jag att vi får i gång förhandlingar mellan våra institutioner i syfte att införa de förändringar som är nödvändiga i ramavtalet. EU behöver ett fruktbart samarbete mellan parlamentet och kommissionen, de två institutioner som alltid står i förgrunden för projektet EU.
Mina damer och herrar! En historiskt viktig händelse står för dörren – det konstitutionella fördraget skall undertecknas om några dagar, den 29 oktober. Det handlar inte om den enkla frågan att omarbeta de befintliga fördragen, utan det är kulmen av en lång process där parlamentet, medlemsstaterna, kommissionen och de nationella parlamenten och civila samhällena är inblandade och som syftar till att göra EU mer demokratiskt, öppet och effektivt.
Som företrädare för människorna i vårt utvidgade EU känner ni till hur stora EU-medborgarnas förväntningar är. Ni känner till den apati och skepsis som påverkar demokratin i EU. Ni känner liksom jag till populistiska hot från människor som vill försvaga EU och som alltid försöker ifrågasätta våra institutioners trovärdighet. Vi får inte ge dem nya argument att använda mot oss.
Detta är ett ödesdigert ögonblick för våra länder och för EU. Jag har delgett er de principer som har styrt sammansättningen av min kommission, och jag har delgett er mina avsikter att arbeta i nära samarbete med er under de kommande fem åren i syfte att främja tillväxt, solidaritet och säkerhet. Vi har ingen tid att förlora; tiden är inne att agera och samarbeta för medborgarnas bästa.
Låt oss ägna våra krafter åt att främja tillväxt, arbetstillfällen, harmonisering och Lissabonstrategin, att stärka en dynamisk, kunskapsbaserad ekonomi och att främja ökad sammanhållning i vårt utvidgade EU.
Den här kommissionen förtjänar ert förtroende och ert stöd. Jag vädjar till er ansvarskänsla. Jag vädjar särskilt till ert engagemang för EU att uttrycka ert förtroende för detta kollegium. Utifrån detta förhållande av ömsesidig respekt och förtroende kan vi bygga ett starkare EU.
Talmannen.
   – Nu skall företrädarna för de politiska grupperna och övriga talare på talarlistan tala. Jag måste informera er om att diskussionen måste avslutas kl. 12.00, för då kommer hennes majestät drottningen av Nederländerna in i kammaren. Därför måste talmannen noga kontrollera att var och en håller sig till talartiden. Jag uppmärksammar er på detta så att talarna kan ha det i åtanke och så att talmannen inte tvingas stänga av mikrofonerna. 
Poettering (PPE-DE ),
   Herr talman, herr nominerade kommissionsordförande, mina damer och herrar! Den 22 juli uttryckte parlamentet med stor majoritet sitt förtroende för Europeiska kommissionens nominerade ordförande. I dag är ni här med det arbetslag som de nationella regeringarna har föreslagit för er. Herr nominerade kommissionsordförande! Ni har uttryckt er vilja att samarbeta mycket nära med Europaparlamentet, och även om vi är glada över detta kommer vi i framtiden att ta er på orden. Vi är också glada över de nya åtaganden som ni har åtagit er i dag. Vi är glada över er önskan att vara ordförande för en stark kommission, och ni har flera gånger nämnt det ansvar som ni, som ordförande, kommer att ha när det gäller att fastställa den övergripande politiken. Detta ligger också i vårt intresse, för vi behöver en kommission med en stark ordförande, precis som de EU har haft tidigare
Vår grupp har lagt fram ett resolutionsförslag. Det är beklagligt att grupperna inte kunde enas om ett gemensamt förslag, men vårt förslag kommer att utgöra måttstocken med vilken kommissionen kommer att mätas. Vi förväntar oss av kommissionen att den antar sitt politiska och strategiska program i nära samarbete med parlamentet, och vi förväntar oss av kommissionen att den regelbundet närvarar i parlamentet och dess utskott, inte bara i dag – det är imponerande att alla är här – utan även under de fem år som mandatperioden varar. Glöm inte bort ert ansvar gentemot parlamentet så fort ni godkänns på befattningen i morgon.
Vi förväntar oss att kommissionen tar subsidiaritetsprincipen på mycket stort allvar. Vi vill ha ett starkt EU, men vi har också våra nationers, regioners och – icke att förglömma – våra städers och byars identitet att ta hänsyn till.
Vilka är våra värderingar? Hörnpelarna för vårt fria samhälle är respekten för varje individs värdighet, tolerans, mångfald och rättsstatsprincipen. Alla har rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet.
Styrkan i vår europeiska kulturella identitet ligger i att vi accepterar kulturella skillnader och tolererar dem. Jag är starkt övertygad om att om vi slutar med detta kommer EU att misslyckas, och med detta menar jag att ingen i EU, ingen i Europa, ingen i världen borde bli diskriminerad, vilket även gäller för vars och ens religiösa tro.
Vi vill ha en kommission som består av olika sorters människor och inte bara av människor från alla länder i EU, som fördraget föreskriver. Vi vill ha människor med olika kulturella bakgrunder, med många olika religiösa eller icke-religiösa uppfattningar och övertygelser. Om vi accepterar detta – och det verkar vara detta som kommissionens arbetslag står för – står EU inför en ljus framtid.
Alla här skall veta att om detta kollegium inte klarar förtroendeomröstningen i morgon innebär detta inte att en, två, tre eller fyra ledamöter kommer att bytas ut. Nej, i så fall kommer ställningen för varje ledamot som finns närvarande i dag att vara en öppen fråga. Det här handlar inte om en person eller om två eller tre personer; det handlar om hela kollegiet, och det måste vi inse.
På fredag skall den europeiska konstitutionen undertecknas. Vi vet alla hur svårt det kommer att bli att få godkännande för detta i de länder där man skall hålla folkomröstningar. Och jag vill att ni tänker på att om vi skulle få ett resultat i morgon – jag tror inte att vi får det, men om vi skulle få det – som antydde för EU att vi inte accepterar vår kulturella mångfald, skulle det bli ännu svårare att få konstitutionen godkänd i de 25 länderna i EU.
Vi måste ha allt detta i åtanke. Mina damer och herrar! Jag skall vara helt uppriktig och säga att jag tycker det är väldigt rörande att vi har offentliga personer från 25 EU-länder framför oss i dag. När jag valdes in i Europaparlamentet 1979 kunde jag bara drömma om att vi en dag skulle ha kommissionsledamöter från Estland, Lettland, Litauen, Polen, Tjeckien, Slovakien, Ungern, Slovenien, Malta och Cypern. I dag har vi dessa offentliga personer mitt ibland oss. Det är vår skyldighet att i morgon uttrycka vårt förtroende för den här kommissionen för att säkra EU:s framtid.
Schulz (PSE ),
   .– Herr talman, mina damer och herrar! Det är en imponerande bild vi ser till höger om mig. Europeiska unionens råd anser att drottning Beatrix är all representation som behövs i dag. Vi borde notera detta. För det är så klart rätt som Hans-Gert Poettering säger att detta är en viktig dag. Här har vi en kommissionsordförande som kämpar för att vinna förtroende för sin kommission. Parlamentet är här, liksom hela kommissionen. Rådet kanske kommer senare. Herr Barroso! Ni har fällt yttranden som vi alla har hört tidigare. I dag har ni lagt till några initiativ, men ni har fortfarande inte berört mycket av det som min grupp i flera dagar har försökt vinna gehör för hos er. Det jag vill säga är att vi förväntar oss att ni drar klara slutsatser från den sex veckor långa process som har ägt rum här i parlamentet. I sex veckor har vi lyssnat på de nominerade kommissionsledamöterna och dragit slutsatser i fem olika utskott – kontroversiella slutsatser när det gäller en speciell kommissionsledamot, som inte vann majoritet i något av utskotten, och ytterligare fyra slutsatser där det hade fällts allvarliga kommentarer, allvarliga kommentarer som ledde till att ni fick förslag och antydningar. Och svaret som vi får i dag, herr Barroso, är återigen detsamma: Jag kommer inte att göra några förändringar, posterna kommer inte att anvisas på nytt. Det är ett stort hinder.
Det är ett hinder. Det enda jag kan göra är att vädja till er igen. Nu skulle jag än en gång vilja berätta för er vilket intryck jag får, och det är att ni blandar ihop förtroendeomröstningen om er kommission med den i ett nationellt parlament. Europaparlamentet utgörs inte av majoriteter som står mot varandra. Europaparlamentet är – det har ni rätt i, herr Poettering – heterogent. Det består av olika åsiktsströmningar. Till och med inom våra grupper – vilket ni naturligtvis känner till av bitter erfarenhet – finns det väldigt heterogena åsiktsströmningar, och den som vill vinna en stor majoritet i kammaren måste ta med dessa olika strömningar i beräkningen och så långt som möjligt försöka sammanjämka dem. Er strategi har i flera veckor varit följande: Jag har en kommission, jag har fördelat ansvarsområdena och jag är inte beredd att göra några förändringar! Om det är så det ligger till hjälper det inte ens med förskönande ändringar som att tillkännage initiativ. Om det är så det ligger till blir det väldigt svårt för oss att uttrycka vårt förtroende för er kommission.
Det här handlar också om förtroendefrågan. Vi vet att vi röstar på kommissionen som en helhet och inte på enskilda ledamöter, hur kontroversiella de än är. Därför handlar frågan om grundläggande förtroende. Har vi, när allt kommer omkring, efter övervägande av alla fakta och alla anmärkningar som har gjorts om enskilda kandidater, ett grundläggande förtroende för den här kommissionen som en helhet, som en samlad enhet, eller har vi det inte? Det är det som är den stora frågan. Eftersom vi inte kan plocka bort enskilda delar måste vi besluta om vi har detta grundläggande förtroende för hela den samlade enheten, och det är precis vad vår grupp skall överväga i kväll. Har vi detta grundläggande förtroende, eller har vi det inte?
Jag måste säga att ingenting av det ni har sagt i dag har ökat mitt förtroende. Jag skulle vilja ta upp en punkt som ni nämnde. Ni hänvisar till valet i USA. Min grupp hoppas verkligen att John Kerry blir vald till president. Vi hoppas att han blir president därför att han är en person som säger att kriget i Irak var ett misstag. Vi vill att USA skall styras av en president som säger, ja, det var ett misstag, och en ledare som erkänner sitt misstag är vad vi vill ha även i EU.
En sista kommentar: En demokratisk omröstning är en normal demokratisk handling. Om parlamentet uttrycker sitt förtroende för er kommission, då har ni vunnit. Det beslutet måste respekteras! Men om ni inte får kammarens förtroende i morgon innebär det inte början på en institutionell kris. Det är en normal process, en normal rättighet som utövas av ett parlament som utsetts genom fria val med avseende på en verkställare.
Watson (ALDE ),
   . – Herr talman! För tre månader sedan uppmanade Alliansen liberaler och demokrater för Europa den tilltänkta ordföranden för kommissionen att respektera detta parlaments privilegier. Min grupp och kammaren har framfört ett besinningsfullt och väl övervägt avslag på ordförandens nominering av kommissionär för rättsliga och inrikes frågor.
Herr Barroso! Vi är medvetna om att ni endast kan verka med det som är er givet. Vi inser att ert oberoende inte är totalt. Vi har på det hela taget erbjudit vårt stöd för de andra ledamöterna av er kommission. Men vår bedömning kvarstår, och den kommer att respekteras. Min grupp stödde er som ordförande för kommissionen. Vi röstade för er. Vi stöder er fortfarande. Men vi sätter parlamentets privilegier allt för högt för att kunna acceptera att de negligeras.
Jag välkomnar det åtgärdspaket som ni har lagt fram för parlamentet i dag. Jag är förvissad om att ni kom hit i en uppriktig strävan efter ett närmande. En del av de åtgärder ni föreslår är djärva, och alla är viktiga. Jag är övertygad om att ni personligen är fast besluten att främja grundläggande rättigheter och att denna inställning kommer att genomsyra den kommission ni är satt att leda. Liberaler och demokrater kommer att överväga era förslag noga. Men jag är tvungen att tillstå att de kom i sista minuten och att de innehåller föga om Rocco Buttigliones framtid, en framtid som kan vara intimt förknippad med den nominerade kommissionens framtid.
Denna kammare vill varken bli blidkad eller dompterad.
Vad vi begär är att andra grenar av Europeiska unionens regering tillerkänner oss samma sak som fördragen och europeiska konstitutionen gör: att den styrande makten i Europeiska unionen delvis åvilar denna församling och dess valda ledamöter. Godkännandeprocessen är inte en gummistämpel, och parlamentet får inte behandlas som om den vore en sådan.
Under den senaste veckan har det ofta sagts att det kommer att vara Liberaler och demokrater som avgör den här kommissionens öde. Men Liberaler och demokrater nominerade inte de kommissionärer som avvisats av parlamentets utskott. Det var inte heller Liberaler och demokrater som motsatte sig eller misslyckades med att komma fram till den kompromiss som kunde ha satt Rocco Buttiglione utom räckhåll för konflikt. Vad som än händer i morgon har denna kommissions lycka mer än en smed.
Dessutom vet jag att jag inte är den enda i kammaren som känner att det finns en osynlig elefant i salen. Den elefanten är Justus Lipsius. Elefanten finns i huvudet på de regeringar som gav er en svagare kommission än ni förtjänar och som sedan vägrade att komma till er hjälp när vår kammare avslöjade bluffen.
Hur många av Europas regeringar skulle ha gjort vad Silvio Berlusconi förmodligen gjorde och sagt till er att ta deras man, , även om det lämnade er med en kommission som har en kommissionär vars politiska lerfötter förmodligen skulle diskvalificera honom att ingå i de flesta nationella regeringar i Europeiska unionen?
Min grupp anser att medlemsstaterna är skyldiga att ge Europeiska unionen sina bästa och skickligaste personer. Hur många regeringar har visat sin vilja att acceptera vårt parlaments demokratiska och juridiska rätt att bedöma de män och kvinnor som föreslagits? Tystnaden ni hör är ljudet av Europas regeringar som lämnar er och den nya kommissionen vind för våg.
Den styrka som parlamentet besitter som försvarare av gemenskapens ordning är också er styrka. Eftersom rådet kan trotsa parlamentets privilegier, så kan ni vara övertygade om att det har samma uppfattning om er kommissions oberoende.
Rådet föredrar ett svagt parlament. Allt för många i rådet anser det bekvämt med en svag kommission. Min grupp vill att parlamentet skall vara starkt, eftersom vi inte kan föreställa oss en stark europeisk union utan det. Vi vill också att er kommission skall vara stark eftersom Europeiska unionen behöver en oberoende verkställare av högsta kaliber. Vi har begärt ett nytt ramavtal med er kommission: utarbeta och underteckna det, så att vi inte behöver hamna i ett liknande dödläge igen.
Kammaren står inför ett tungt val. Om liberaler och demokrater röstar mot den nominerade kommissionen gör vi det inte med lätt hjärta. Men vi kan inte och kommer inte att, för att göra livet enkelt, försvaga parlamentets ställning, och inte heller den ställning som utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter eller kommissionsledamoten för rättsliga och inrikes frågor åtnjuter. Ni kanske invänder – om jag får lov att använda Rocco Buttigliones egna ord – att vi inte av politisk bekvämlighet kommer att ändra våra principer i strid med vår övertygelse.
Talmannen.
   – Med tanke på de upprepade hänvisningarna till rådet måste jag informera parlamentet om att presidiet har skickat en skrivelse till rådsordföranden och inbjudit honom och de övriga rådsmedlemmarna att närvara vid detta sammanträde. 
Cohn-Bendit (Verts/ALE ),
   – Herr talman, mina damer och herrar, herr Barroso! Jag skall tala franska så att ingen översättare kommer mellan oss utan så att ni helt och hållet förstår vad vår grupp vill säga till er.
Herr Barroso! Ni är en ganska underlig orkesterdirigent. Efter att ha låtit några av era musiker provspela fann vi att en pianist spelade oboe och violinisterna spelade trummor, och efter provspelningen talade vi om för er att musiken inte lät rätt. Då sade ni till oss: ”inga problem – om en kommissionär hit eller dit har en intressekonflikt kommer han att vara deltidskommissionär och jag, Barroso, kommer att ta hand om saker och ting. Det är inget problem om en kommissionär inte är riktigt hemma på jordbruksposten. Hon skall gå en kurs för att lära sig mer, och hon skall avlägga en skriftlig examen. Det är inget problem om en miljökommissionär inte är riktigt hemma på sin post. Herr Barroso finns ju här. Det är inget problem om en energikommissionär inte känner till ärendenas tekniska aspekter. Han kan gå kvällskurser och lära sig mer. Det är inget problem om en skattekommissionär inte är riktigt hemma på sin post. Herr Barroso finns ju här”.
Herr Barroso! Det är ert första misstag. 

Vi är inte på jakt efter en europeisk superstjärna. Vi vill ha en arbetsför kommission. Jag beklagar, men er kommission – enligt ert förslag – kommer inte att vara arbetsför. 

 Herr Barroso! Det är på TV vi vill se superstjärnor; i den här kammaren vill vi se någonting annat. Ert första misstag.
Ert andra misstag, herr Barroso – ni har rest runt i huvudstäderna. Ni bad regeringschefer att ringa ledamöter av den här kammaren. Herr Barroso! Var Gerhard Schröder, Tony Blair och den och den närvarande vid utfrågningarna? Var de här när utfrågningarna ägde rum? Nej, det var de inte.
Därför, herr Barroso, måste ni respektera institutionerna. Rådet nominerade er. Ni valdes med en sund majoritet. Min grupp röstade inte på er, men vi erkänner valet. Sedan kom utfrågningarna. Var snäll och sluta be regeringschefernas kansli att störa oss. Ni kommer i vilket fall som helst att få färre röster ju mer de ringer. Försök att gå försiktigt fram. Lyssna lite på de brittiska ledamöterna i kammaren som håller på att bli trötta på alla telefonsamtal från Downing Street.
Ert tredje misstag, herr Barroso – här återkommer jag till det Hans-Gert Poettering sade när det gäller frågan om kulturella skillnader, nämligen att det inte behövs enhetlighet i kammaren. Det stämmer, herr Poettering. Det finns ingen här som kritiserar någon över huvud taget för deras religiösa uppfattning, deras filosofiska uppfattning eller deras ideologiska uppfattning. Men alla former av religiös eller ideologisk fundamentalism är ändå som gift för demokratin. Om en man driver en kampanj mot skilsmässa är han fullt berättigad att vara mot skilsmässa och driva en politisk kampanj. Om en man driver en kampanj mot kvinnors rätt att göra abort är han fullt berättigad att vara mot abort och driva en politisk kampanj. Om en man driver en kampanj för att stycket om diskriminering på grund av sexuell läggning stryks från stadgan om de grundläggande rättigheterna och från det konstitutionella fördraget, vilket Rocco Buttiglione gjorde genom att skriva under ändringsförslag 444 i konventet, är han fullt berättigad att göra det, politiskt sett. Men vi är fullt berättigade att säga att han är den person som är minst lämplig att försvara principen om icke-diskriminering i EU. Detta är ett politiskt beslut, inte ett ideologiskt.
Därför vill jag upprepa följande: Ni kan inte säga i kammaren att demokratin kommer att förkastas av den stora allmänheten om demokratin fungerar. Ni kan inte säga att den stora allmänheten kommer att förkasta fördraget om vi röstar nej här. Tvärtom – om parlamentet visar sina demokratiska färger kommer den stora allmänheten att rösta för den demokratin och för det konstitutionella fördraget. Vi försvarar demokratin, och vi har fått nog av auktoritära orkesterdirigenter. 
Wurtz (GUE/NGL ),
   – Herr talman, herr nominerad kommissionsordförande! Är det rimligt att fälla en kommission på grund av att man inte är helt tillfreds med två eller tre kommissionärer? Denna framställning av situationen av den nominerade ordföranden utgör, vad min grupp beträffar, en djupt bristfällig bedömning av den kris EU genomgår.
Den senaste tidens växande kritik mot José Manuel Barrosos lag är allt annat än en blixt från klar himmel. Låt mig påminna er om att en inte obetydlig andel av kammaren så tidigt som i juli uttryckte misstro mot de snarast alltför liberala åsikter som kännetecknar Barroso. Det kan inte komma som en överraskning för någon att det kommissionärskollegium som presenterats för oss bara tjänar till att skärpa dessa reservationer. Genom att på den ytterst känsliga konkurrensposten sätta en ivrig anhängare av marknadsekonomi, som en analytiker formulerade det, en industrilobbyist som företräder och främjar tvivelaktiga band mellan offentliga plikter och privata intressen, till den grad att han har fått en skarp och enhällig reprimand av sitt nationella parlament, genom att till posten för internationell handel utnämna en frihandelsförespråkare, som inte tvekar en sekund att kungöra att han litar på att konkurrens kommer att förbättra de offentliga tjänsternas kvalitet, genom att ge ansvaret för den inre marknaden till en avregleringsfundamentalist, miljöportföljen till en högerman, som tycks betrakta ekologi som det minsta av sina bekymmer, och jordbruksportföljen till en talesman för jordbruksbranschen och så vidare och så vidare, har den nominerade ordföranden utan tvivel lyckats övertyga ett antal tvivlare om att han har en bestämd uppfattning om EU som de säkerligen inte delar.
Mot bakgrund av detta fundamentala bestridande av José Manuel Barrosos ekonomiska, sociala och miljörelaterade åsikter har Buttiglionebomben briserat. Barroso sade oss att han fäster stor vikt vid kommunikation. Han har fått som han ville. En enda kommissionär har gjort hela hans kommission berömd, låt vara till ett avsevärt pris. Bilden av hans lag är, oavsett hur duktiga några av medlemmarna må vara, för alltid fläckad av ovärdiga och otidsenliga ord som inte har straffats som de borde. Om ett kandidatland framförde sådana fundamentalistiska åsikter om kvinnans roll i samhället och sådana diskriminerande åsikter om homosexualitet skulle det avvisas. Vi borde åtminstone ha gjort detsamma med en EU-kommissionär.
Låt mig tillägga att också andra uttalanden av Rocco Buttiglione är värda vår uppmärksamhet, även om, eller snarare i synnerhet som, det inom rådet och kommissionen finns ett antal sympatisörer med dessa farliga idéer. En sådan idé är att upprätta läger för migranter och asylsökande i Nordafrika, och Rocco Buttiglione kände i frågan behov av att klargöra att det inte alls skulle röra sig om, och jag citerar, ”koncentrationsläger” utan om ”humanitära centrum”. Tack för att ni redde upp det. Ett annat exempel är den krigiska syn på kampen mot terrorismen som Buttiglione har visat prov på: man är rädd i vårt samhälle; vi befinner oss i krig; vi kommer att vinna. Detta är det budskap som trummats ut av den nominerade kommissionären, och det påminner om en gammal refräng som är kär för den nuvarande innehavaren av ämbetet i Vita huset.
Det är dessa faktorer som bör påverka vårt beslut i morgon. Under de 25 år jag har sett kommissionärskollegier komma och gå har jag aldrig sett en kommission som är så oälskad innan den ens har påbörjat sitt arbete. I själva verket tror jag, efter Santerkommissionens misslyckande och sedan den stormiga resa som företogs av den kommission som efterträdde den, efter raden av allt bittrare strider mellan regeringar och kommissionen, mellan regeringarna själva, mellan kommissionen och parlamentet, efter talrika oroande tecken på ”EU-leda” bland den stora allmänheten – för att använda ett uttryck som ofta hörs i de nya medlemsstaterna –, inte minst efter valet, som var anmärkningsvärt för ett rekordlågt deltagande, och med hänsyn till att utkastet till konstitution kanske inte ratificeras om några dagar, fullt och fast att ”Barrososyndromet”, som i morgon kommer att leda till ett historiskt nederlag eller till en pyrrusseger, utgör en ny och kraftfull indikator på den djupa krisen för ett EU utan visioner och utan en samlande plan.
Det behövs helt klart en genomgripande översyn för att återföra lite vett till vad som skulle kunna och bör vara ett av de stora äventyren i vår tid. Min grupp kommer i morgon därför, i ett enhälligt beslut av de 17 ledamöterna, att rösta mot utnämningen av Barrosokommissionen.
Farage (IND/DEM ),
   . – Herr talman! Detta bråk om Rocco Buttiglione sammanfattar Europeiska unionens största problem. Inom vår kontinent finns många olika kulturer, olika språk, olika religioner och olika levnadssätt. Detta försök att med politiska medel tvinga alla att bli en och samma kommer enligt min mening aldrig att fungera. 
Inom UK Independence Party (UKIP) tar vi inte ställning till Rocco Buttigliones kommentarer, vilka dessa än må vara. Vi har andra skäl att motsätta oss denna kommission. Vi motsätter oss den eftersom den en odemokratisk institution. Även om den skulle bli utsparkad av kammaren i morgon får vi bara en ny omgång av politiska utnämningar, och kommissionen kommer fortfarande att se ut som ett vilohem för misslyckade nationella politiker.
Den stiftar lag, den skipar rätt, i över 3 000 kommittéer vars beskaffenhet ingen någonsin har hört talas om och som inte heller har uttalats. Kommissionen är Europeiska unionens regering, och den har ensamrätt att ta laginitiativ – ett förhållande som inte det minsta förändras av det konstitutionella fördraget. Kommissionen är integrationens motor. Kommissionen är förvaltare av fördrag som redan är oacceptabla. Kommissionen är nationalstatens fiende. Det är detta som allt handlar om.
Vi kommer att rösta ”nej” i morgon. Den något bittra ironin är möjligen att UK Independence Party för första gången i kammarens historia kommer att följa majoriteten.
Crowley (UEN ),
   – Herr talman! Efter Nigel Farages kommentarer noterar jag att det är första gången någonsin UK Independence Party (UKIP) kommer att rösta med kommunisterna!
Här i parlamentet har vi under de senaste veckorna hållit en rad utfrågningar där vi har satt kommissionärskandidaterna på prov. Som redan omnämnts av alla talare hittills ifrågasattes därvid enskilda personers lämplighet eller annat av en del utskott. I rättvisans namn har José Manuel Barroso svarat: han har gjort tillrättalägganden och gått en bit på väg mot att bemöta en del av farhågorna. José Manuel Barroso har dock med rätta inte lagt sig platt på rygg med benen i vädret inför de våldsamma angrepp som förekommit, särskilt under den senaste veckan. Vi behöver ömsesidig respekt mellan alla Europeiska unionens institutioner och en insikt om att makten inte vilar på en institution allena utan att vi är beroende av varandra.
Att döma av några av anförandena denna förmiddag, och av våra diskussioner i förra veckan, tycks det enligt somliga vara som så, att om man har erfarenhet av affärsverksamhet eller politik, om man har starka övertygelser, om man har en stark ideologi, om man har en stark åsikt, då är man inte lämpad att vara Europeiska unionens kommissionär. Men vad Europeiska unionen i detta ögonblick försöker att finna – för att säkerställa att det nu återförenade Europas rika väv är ordentligt företrädd inom alla institutioner – är just människor som har åsikter, människor med visioner, människor som bäst kan företräda de länder som nominerar dem.
Vad som tycks ha glömts bort i hela den här diskussionen och debatten är att parlamentet i juli gav José Manuel Barroso sitt stöd och förtroende. Detta var inte en isolerad företeelse: Ordförande Barroso hade redan fått förtroende av regeringarna i de 25 medlemsstater som nominerat honom till den posten. Var och en av de nationella regeringarna hade nominerat de personer de ansåg vara bäst för posten som kommissionär i Europeiska unionen.
Det är nu vår sak att spela vår roll i EU-institutionernas demokratiska spel, men det är också vår skyldighet att se till att vi inte låter det hela urarta till inrikespolitiska diskussioner och falska anklagelser i fråga om ideologi eller om ”vem som sade vad till vem”. Låt oss bli talesmän för en ny värld. Låt oss företräda den fred, tolerans och fördragsamhet Europeiska unionen verkligen bör visa prov på. Låt oss komma till insikt om och till fullo förverkliga mångfaldens Europa i denna återförenade form. Låt oss ära den som äras bör: José Manuel Barroso har varit tillmötesgående, han har lagt fram nya initiativ och nya politiska förslag. Låt oss se till att vi kan visa samma tolerans som vi väntar oss av andra.
Romagnoli (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Som jag nämnde tidigare, under mitt första anförande i kammaren, kommer jag inte att stödja José Manuel Barroso, eftersom han företräder EU-fientliga krafter och EU-fientliga intressen och är ensam företrädare för en motsägelse, fylld av intressekonflikter, och för en kommission som jag betraktar som EU-fientlig till sitt innersta väsen. Låt oss inte glömma att Barroso, bland annat, öppet har stött USA:s intervention i Irak. Jag håller honom därför gemensamt ansvarig för att vissa EU-länder har slutit upp bakom Förenta staterna, vilket har orsakat hela vår kontinent mycket ont och allvarlig skada. För att försvara EU och våra intressen som européer bör kommissionen och dess ordförande uppträda på ett helt annat sätt.
Jag uppmanar mina ledamotskolleger att inte rösta för Barrosokommissionen. Tack så mycket.
Pinheiro, João de Deus (PPE-DE ).
   – Herr ordförande! Ni har hört de reservationer som uttryckts av tidigare talare när det gäller vissa utfrågningar: av kompetensskäl, av subjektiva skäl eller, för den delen, eftersom det som sades i några av utfrågningarna blev förvrängt å det grövsta. Mot denna bakgrund lyckades ni ge ett politiskt svar, som värnar både kommissionens karaktär, nämligen att den har en ensamt ansvarig ordförande – en bestämd politisk person –, och kollegiets. Ni lyckades därför även dra fördel av kommissionens politiska verklighet för att försöka bemöta åtminstone en del av den relevanta kritik som framförts här i kammaren. Ni gjorde det rätta. Ni gjorde det rätta genom att vägra begå dödssynden att ge vika i början av mandatet för en kommission som, för EU:s bästa, måste vara en stark kommission med starka ledare.
Det är tydligt att detta inte är rätt tidpunkt för en falsk kris. I en tid när vi måste konsolidera utvidgningen, Lissabonstrategin, Turkietfrågan, frågan om budgetplanen och så mycket annat, är en falsk kris det sista vi behöver. Ni har gjort allt för att förhindra en sådan kris. Ni har gjort det rätta. Om ni håller uppe denna beslutsamhet och fortsätter att visa respekt för parlamentet kommer ni att fortsätta att åtnjuta vårt stöd.
Swoboda (PSE ).
   – Tack, herr talman! Ni har själv sagt, herr Barroso, – och det har redan påpekats i dag – att ni vill bli ordförande för en stark kommission. Det finns i själva verket en hel rad av kommissionärer som har visat sig vara mycket starka, även i utfrågningarna, till exempel de som sitter i er omedelbara närhet i dag. Och många av kommissionärerna kan, som ni sade, mycket väl bli väldigt bra kommissionärer när de väl har förvärvat den nödvändiga fackkunskapen. Trots att många av dem har åsikter om politik och socialpolitik som inte överensstämmer med våra egna är vi övertygade om att de kommer att bli goda kommissionärer, och vi har följaktligen godkänt dem.
Det finns dock ett antal personer – och ni har i dag varit tvungen att försvara dem, vilket redan det är olyckligt i början av en ny mandatperiod – som kommer att orsaka problem i kommissionen under kommande år. Det är naturligtvis särskilt en kommissionär som vi inte anser vara lämplig att leda den avdelning som han blivit tilldelad. Det är sant, som redan sagts många gånger, att Rocco Buttiglione är i sin fulla rätt att ha dessa åsikter, som vi inte delar. Men om han har dessa åsikter och om han också, och upprepade gånger, handlar i enlighet med dem, då är han inte lämpad att inneha den portfölj som ni har tilldelat honom. Detta måste göras fullständigt klart.
Herr Barroso! Problemet är inte längre bara Rocco Buttiglione. Genom att handla eller inte handla på det sätt ni har gjort har ni själv gjort Buttiglionefrågan till en Barrosofråga. Detta är beklagligt, och det kommer säkerligen att få betydande inverkan på vårt beslut i kväll.
Även om ni just har redogjort för en rad förslag, herr Barroso, tar ni fortfarande inte parlamentet på allvar, eftersom mycket av det ni säljer här redan är på gång. Ni uppträder som om ni svarade med något nytt. Men ni svarar inte, ni tar bara upp vad som redan finns. Ni säljer gammalt vin i ny förpackning. Vi kan inte godta detta. Vi kommer att ta saken under mycket noga övervägande, men jag tror inte att vi kommer att kunna godta att parlamentet behandlas på detta vis, eftersom det inte är en sann spegelbild av verkligheten.
Dessutom, herr Barroso, blir ert förslag om att skapa ett slags underkommission inom kommissionen redan förlöjligat av Buttiglione. Han gör sig lustig över det och baktalar en nominerad kommissionärskollega, Vladimír Špidla. Är detta ett sätt att behandla era förslag om själva kommissionen? Ni kommenterade inte detta. Jag vore glad om ni kunde göra det. Vad tycker ni om att en ledamot av er kommission baktalar en annan ledamot av kommissionen och påstår falska saker om dem och förlöjligar era förslag? Just detta är skälet till att vi inte känner oss särskilt tillfreds med vad ni har förslagit i dag, ordförande Barroso.
Jag måste tyvärr säga att jag önskar att saker och ting kunde ha varit annorlunda. Ni har inte övertygat oss. Ni har inte ens gjort ett allvarligt försök att övertyga oss.
Koch-Mehrin (ALDE ).
   – Herr Barroso! Jag röstade för er i juli eftersom jag tror att ni har goda möjligheter att bli en bra ordförande för kommissionen. Jag röstade för er även därför att ni gav tre löften, nämligen att det skulle bli fler kvinnor i denna kommission – detta har ni uppfyllt –, att det inte skulle skapas några ”superkommissionärer” – även detta har ni uppfyllt – och att ni skulle avlägsna kommissionärer från deras avdelningar, ta ifrån dem deras portföljer eller helt enkelt avskeda dem om de inte hade parlamentets förtroende. Dessa löften kommer återigen – i morgon – att avgöra hur vi röstar.
Jag skulle därför vilja be er, herr Barroso, att ta saken på mycket stort allvar. Jag är glad över att ni önskar hålla en mycket stadig liberal ekonomisk kurs med er kommission. Jag är också glad över att ni gör mänskliga rättigheter till en fråga för beslut på högsta nivå, men parlamentet är den församling som företräder EU:s befolkning. Ta omröstningen på allvar; avskeda de kommissionärer som inte har parlamentets förtroende! Det är det rätta för EU och det rätta för demokratin.
Hudghton (Verts/ALE ).
   – Herr talman! José Manuel Barroso hänvisade till vårt utskotts utfrågning som ett exempel på levande demokrati, men om den processen inte åtföljdes av en befogenhet att godkänna eller avvisa enskilda personer skulle våra utfrågningar bli något av en parodi. Efter utfrågningen hörde jag flera talespersoner för vissa politiska grupper uttrycka djup besvikelse över somliga personers prestationer men fortsätta med att säga att eftersom han eller hon tillhörde samma politiska gruppering skulle de stödja dem i alla fall.
José Manuel Barroso medgav vissa specifika svagheter – intressekonflikter – och hävdade att han försökt att hantera dem. Jag anser att intressekonflikter handlar lika mycket om varseblivning som om faktiska förhållanden. Det är väl inte för mycket begärt att vänta sig att alla personer skall ha gjort sin hemläxa tillräckligt väl för att visa att de behärskar sitt uppdragsområde.
Medborgarnas förväntningar och vår ansvarskänsla nämndes. Min ansvarskänsla kräver att jag röstar mot kommissionen i morgon.
Musacchio (GUE/NGL ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Sedan ni först stod inför kammaren har våra skäl att rösta emot er blivit fler. Vi har redan sagt er vilka dessa skäl är: de kallas krig, som ni har stött, och låt-gå-politik, som ni är en första klassens företrädare för.
Det är ingen tillfällighet att vi i dag lägger till ytterligare ett skäl: demokrati. Ni kan inte säga att ni vill samarbeta med parlamentet och börja med att inte respektera dess beslut. Ni kan inte säga att människor upplever en demokratisk kris och föregå med ett sådant exempel. Vår röst mot er och er kommission är därför en röst för fred, ett socialt EU, demokrati och även en ny mognad för vårt parlament. Om ni och er kommission röstas ned kommer parlamentet och demokratin att vara vinnarna, och människorna kommer att få större förtroende för EU.
Giertych (IND/DEM ).
   – Herr talman! Kammaren har hört några sanningar om hemmet. Den nominerade kommissionären Rocco Buttiglione har påmint oss alla om innebörden av giftermål och familjen och om den roll dessa institutioner spelar i samhället, en roll som gjorts helig av tiden och generationers erfarenhet. Vi stöder helt allt Buttiglione har sagt i dessa frågor. Hans kritiker säger sig vilja skydda moraliska värderingar, vilket är fel. Det är i själva verket Buttiglione som försvarar de moraliska värderingarna. Men tyvärr kommer vi inte att kunna ge honom vårt stöd i form av röster, eftersom vi skall rösta om kommissionen som helhet, och denna kommission består av 25 kommissionärer. Vårt stöd för en av kommissionärerna får inte tillåtas väga tyngre än vårt motstånd mot de 24 övriga. Sättet att utse kommissionen är osedvanligt odemokratiskt. I regel har de personer som nomineras av regeringarna som potentiella kommissionärer ingen chans att vinna stöd bland väljarna i sina hemländer, och de har mött allmänt ogillande just till följd av sina förehavanden i det förflutna. Det var säkerligen så den polska nominerade kommissionären, Danuta Hübner, valdes, och vårt omdöme om henne är negativt. Jag är säker på att detsamma gäller för de nominerade kommissionärerna från de andra före detta kommunistländerna. Med tanke på den avgående kommissionens inställning till Polen och de orättvisa villkor på vilka vi släpptes in i EU, vilka skilde sig avsevärt från dem som uppställdes för Östtyskland, har vi all anledning att hysa de allvarligaste reservationer mot kommissionen som institution. Vi kan inte stödja den. Jag ber Rocco Buttiglione om ursäkt. Vår röst mot denna kommission är inte riktad mot honom personligen. 
Kamiński (UEN ).
   –Herr talman, mina damer och herrar! Den debatt som extremvänstern satt i gång i kammaren är en debatt EU skulle klara sig bra utan. Vad EU och Barrosokommissionen verkligen behöver göra här och nu är att komma i gång med arbetet för att lösa de problem som miljontals invånare på vår kontinent i både de nya och gamla medlemsstaterna står inför. Denna ideologiska debatt, som extremvänstern i kammaren inlett utan någon ansvarskänsla, är ett ytterst farligt prejudikat. Om Barrosokommissionen faktiskt röstas ned kommer det att vara ett tecken på att katolikerna inte får utöva sin tro i EU. Detta är något vi inte kan gå med på.
Kamiński (UEN ).
   – Herr ordförande! Ni förtjänar vårt stöd och kommer att få det.

Czarnecki, Ryszard (NI ).
   –Fru talman! I juli stödde kammaren José Manuel Barrosos kandidatur till posten som kommissionens ordförande. Tre månader har gått sedan dess, och varken Barroso eller kammaren har förändrats på något sätt. Barroso väljer inte de nominerade kommissionärerna. Det sköter medlemsstaternas regeringar. Även om regeringarna ibland för fram kontroversiella kandidater är det tyvärr ändå inte regeringarna, utan Barroso själv, som i dag måste svälja det beska pillret. Jag skulle dock vilja klargöra att vi inte har något att invända mot det stora flertalet medlemmar av Barrosos lag. Jag tror att José Manuel Barroso kommer att hålla det löfte han i dag har avgett inför kammaren, nämligen att han kommer att ändra kommissionens sammansättning under sin mandattid om situationen så kräver. För att använda en metafor bör Barrosos blankocheck på förtroende förnyas, men vi måste också noga ge akt på vad han gör med denna check. Herr Barroso, jag önskar er lycka till. 
Mayor Oreja (PPE-DE ).
   – Fru talman, herr Barroso! Detta är ingen vanlig tidpunkt i EU-institutionernas historia; vi är i färd med att utarbeta en konstitution för EU.
En konstitution är mer än bara ett fördrag i mängden, och det skede som leder fram till antagandet av en konstitution är inte bara ett skede i mängden. Hur måste politiker uppträda i en tid när vi utarbetar en konstitution? Vi måste kunna lägga delar av våra ideologiska och partipolitiska meningsskiljaktigheter åt sidan. Vad kommer vi att be EU:s medborgare om när vi ber dem att stödja den europeiska konstitutionen? Att de lägger sina ideologiska meningsskiljaktigheter åt sidan och röstar för en konstitution för alla.
Vi kommer att be anhängare av gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, socialister, liberaler och konservativa att rösta tillsammans för konstitutionen. Och hur kan vi be dem att göra denna kraftansträngning och att uppträda på detta sätt om vi betonar våra ideologiska meningsskiljaktigheter och att våra partiers strategier skiljer sig åt mer än någonsin?
Parlamentet måste vara mönsterinstitutionen under denna bildningsperiod. Parlamentet är den enda institution som är vald genom allmänna val av alla medborgarna, och den sociala miljö våra samhällen kräver förutsätter att vi börjar med att skapa en politisk miljö som bygger på högsta möjliga grad av sammanhållning och enighet. Vi vill därför handla på ett sätt som är förenligt med den politiska miljö som antagandet av den europeiska konstitutionen kommer att kräva, genom att otvetydigt stödja José Manuel Barroso.
Somliga menar att ett nederlag för Barroso skulle bli en seger för Europaparlamentet. Jag måste säga dem att de har fel: det skulle bli en framgång för dem som inte tror på Europeiska unionen.
Wiersma (PSE ).
   – Fru talman! För första gången i Europeiska unionens historia har tillsättningen av den nya kommissionen tilldragit sig en hel del uppmärksamhet i de europeiska medierna. Detta beror delvis på Rocco Buttigliones mycket speciella sätt att kommentera tolkningen av grundläggande medborgerliga rättigheter i EU och på de nedsättande yttranden han har fällt om stora grupper av människor. Min grupp är inte ensam om att anse att dessa yttranden är oacceptabla och fullständigt olämpliga för en blivande kommissionär med uttrycklig uppgift att försvara alla EU-medborgares grundläggande rättigheter. Näste ordförande, José Manuel Barroso, har hittills försvarat Buttiglione på ett sätt som får oss att tro att han inte bryr sig särskilt mycket om de åsikter som stora delar av parlamentet hyser. Som ni påpekade i förmiddags kommer en ommöblering aldrig på fråga.
Vad som framhävde de problem som omger Buttiglione var Europaparlamentets öppna och rättframma sätt att höra de nya kommissionärerna. Med det trängande behovet av klarhet i åtanke och utan några förutfattade meningar har ledamöterna av kammaren förhört sig om de nya kommissionärernas syn på Europeiska unionens framtid och funktion. För min grupp gäller utan tvekan att det arbete som med stor möda har utförts under de senaste fyra veckorna utgör utgångspunkt för det slutomdöme vi i morgon kommer att avge om denna kommission. Detta handlar inte bara om de provokativa uttalandena av Buttiglione. Det står även klart för oss att ett antal andra kommissionärskandidater inte alltid uppvisar tillräcklig kunskap om och entusiasm för den roll de kan komma att spela under de kommande fem åren. Tack vare att parlamentet har fullgjort sin uppgift i utfrågningarna grundligt och seriöst har bristerna hos ett antal kandidater blivit uppenbara. Jag tänker på den nya lettiska kommissionären Ingrida Udres nästan totala avsaknad av engagemang för EU och även på de olika intressekonflikter som kommer att göra det så gott som, om inte helt, omöjligt för den nederländska kandidaten, Neelie Kroes, att uppfylla sina förpliktelser i ett antal viktiga frågor.
De olösta frågor som omger några få kommissionärer och den svaga insatsen av några andra är inte det enda problemet. Minst lika viktigt är att bara några få av de blivande kommissionärerna under utfrågningarna tycktes ha en tydlig vision om Europeiska unionens roll. Följaktligen kunde de knappt, ibland inte alls, ange tydliga prioriteringar för kommissionens förestående mandatperiod eller ge ett bra exempel när det gäller EU:s globala roll. Socialdemokraterna vill att Europeiska unionen skall spela en kraftfull roll i världen och ägna sig åt effektiv multilateralism i avsikt att förstärka fred och demokrati. EU bör erbjuda ett tydligt och sammanhängande alternativ för att motverka Förenta staternas ensidiga politik. Det är tråkigt att det under utfrågningarna kom få nyskapande åsikter från kommissionen på den punkten.
Europaparlamentets öppna och rättframma sätt att välkomna de blivande ledamöterna av kommissionen har gett upphov till stora förväntningar. Under de senaste fyra veckorna har vi visat allmänheten i EU att vi vill ha en ny kommission med kompetenta och redbara medlemmar som också har tydliga åsikter om EU:s framtida kurs. Allmänheten i EU räknar med att vi i morgon avger ett tydligt utlåtande om den kommission som José Manuel Barroso har presenterat. Även om ett antal av kommissionärskandidaterna utan tvekan uppfyller våra högt ställda krav kan vårt allmänna utlåtande om kommissionen för närvarande inte bli positivt, inte ens efter denna förmiddag.
De Sarnez (ALDE ).
   – Fru talman! Alldeles bortsett från parlamentets politiska existens är det som här står på spel hela frågan om balansen mellan EU-institutionerna. Vill vi att EU:s framtid i morgon skall bestämmas bakom stängda regeringsdörrar, eller tror vi mer än någonsin på behovet av att bygga ett demokratiskt EU?
Fru talman! Ni har valt att ignorera parlamentets yttranden och beslut för att inte, kan jag tänka mig, reta rådet. Ni hade ett historiskt tillfälle att vinna ert oberoende och därigenom hjälpa till att öka kommissionens och gemenskapsmetodens anseende. Ni valde att göra tvärtom. Detta är något som vi inte får och inte kan godta, eftersom det som här står på spel, alldeles bortsett från parlamentets befogenheter, är själva frågan om EU:s demokratiska framtid.
Hassi (Verts/ALE ).
   – Fru talman, mina damer och herrar! Många ledamöter av den föreslagna kommissionen har mitt helhjärtade stöd. Det enda alternativ som kvarstår för mig är dock tyvärr att rösta mot den. Arbetsuppgiften för kommissionären för rättsliga och inrikes frågor innebär att övervaka genomförandet av medborgerliga rättigheter enligt stadgan för de grundläggande rättigheterna även i ansökarländerna.
Till de konservativa, till dem av er som argumenterar mot anslutningsförhandlingar med Turkiet av människorättsliga skäl, säger jag följande: Hur kan ni till denna tjänst stödja en man som förklarar hela grupper av människor vara syndiga och dåliga? Vad för slags signal sänder detta till Turkiet och de andra ansökarländerna?
Mina damer och herrar! Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen blev även bekymrad över de svar Stavros Dimas, nominerad kommissionär för miljön, gav utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet. Dimas sade visserligen att han anser att miljöskydd främjar ekonomisk utveckling, vilket gladde oss. Han redogjorde dock inte för något slags handlingsplan eller något konkret alls om hur miljöskyddet bör utvecklas, och detta oroade oss. Jag hoppas att Dimas arbete kommer att visa att våra farhågor är ogrundade. 
Rizzo (GUE/NGL ).
   – Herr Barroso! Er föreställning om ett EU med begränsad suveränitet, underordnat Förenta staterna, är något vi redan har diskuterat under de senaste dagarna i samband med granskningen av ert program. Denna förmiddag har vi dock upptäckt en ny egenskap hos er: arrogans. För er räknas inte parlamentet, eller det räknas snarare väldigt lite. Det var uppenbart när ni kom sent och inte ens bad om ursäkt, till skillnad från Romano Prodi, som kom sent men bad om ursäkt.
Er kommission är en medioker kommission på grund av dess hyperliberalism, all privatisering och det faktum att den inte fördömer kriget. Den rymmer några mediokra kommissionärer och i Rocco Buttiglione en hemsk, medeltida kommissionär som skadar Italiens anseende och står för en återgång till det förgångna, till den mest reaktionära medeltiden, söndersliten av rasdiskriminering, könsdiskriminering och sexuell diskriminering. Av dessa skäl kommer vi att rösta mot er kommission.
Blokland (IND/DEM ).
   – Fru talman! Båda nederländska ledamöter av Gruppen Självständighet/Demokrati är mycket missnöjda över den uppståndelse som uttalanden av kommissionärskandidat Rocco Buttiglione har gett upphov till, och det är milt uttryckt. Det är här fråga om diskriminering på grund av religiös övertygelse, och det är något Europaparlamentet inte bör göra sig skyldigt till. Vad som beskrivs som tolerans betyder att tolerera endast vad det progressiva EU vill höra. Buttiglione har aldrig krävt att kvinnors och homosexuellas rättigheter skall äventyras. Han har bara redogjort för sin personliga uppfattning som svar på en bestämd fråga. Det är konstitutionellt godtagbart. Dock har ett medvetet försök gjorts att hitta en käpp att slå hunden med. Det tycks som om en minister från Silvio Berlusconis kabinett är något oacceptabelt redan från början. Genom att piska upp den allmänna stämningen på detta sätt vill Europaparlamentet indirekt få inflytande över enskilda kommissionärer. Som nederländska ledamöter av Gruppen Självständighet/Demokrati ser vi det liggande förslaget om den nya Europeiska kommissionens sammansättning som ett skäl att rösta för den.
Angelilli (UEN ).
   – Fru talman, mina damer och herrar! Det är otroligt att förmiddagens debatt inte har inriktats på den nya kommissionens åtaganden och de i dag verkligt angelägna frågorna, som väcker så starka känslor bland de medborgare vi företräder. Vi har inte talat om invandringspolitik, kampen mot terrorismen, reformen av strukturfonderna eller reformen av stabilitetspakten. Scenen i vår lilla europeiska teater har tagits över genom ett alltigenom ideologiskt och beräknat angrepp på den nominerade kommissionen och särskilt på den nominerade kommissionären Rocco Buttiglione, som gjort sig skyldig till att ha personliga åsikter och religiösa övertygelser. De ursäkter som den nominerade kommissionären faktiskt erbjöd var inte tillräckliga, inte ens de förändringar som den nominerade ordföranden faktiskt gjorde var tillräckliga – somliga vill göra upp räkningen till varje pris. Detta är oacceptabelt. Om kommissionen röstas ned i morgon torde det – låt oss inte låtsas något annat – leda till en institutionell kris som vi sannerligen inte behöver just nu. Bara två dagar före undertecknandet av det konstitutionella fördraget i Rom, som borde vara ett högtidligt och historiskt ögonblick, kan vi verkligen inte tillåta oss en patetisk svaghetsuppvisning som inte alls skulle harmonisera med EU-medborgarnas och hela världens förväntningar. Vad som skulle bli fullt tydligt för dem ännu en gång skulle vara den fullständiga bristen på politisk eller institutionell substans i gemenskapsinstitutionerna.
Martinez (NI ).
   – Fru talman, ordförande Barroso! Det finns 50 miljoner fattiga i EU, småjordbruken är hotade, de nödvändiga investeringarna görs inte på grund av åtstramningspakten, men vad talar vi om i stället? Rocco Buttiglione! Det är sant att denne filosof har betett sig ganska tvivelaktigt. Han har citerat Kant, Hegel och Carl Schmitt men talande nog inte Sokrates, som själv hade en tämligen modern sexualitet. Detta är helt klart ett fall av diskriminering.
Men när talman Josep Borrell föraktfullt föreslog att Buttiglione skulle ta hand om jordbruket, vad försökte han säga? Att svinen, eftersom de sällan är homosexuella, inte skulle bli en källa till förlägenhet för Buttiglione? Apropå jordbruk skall jag inte tala om Mariann Fischer, hennes intressen i ett multinationellt sockerföretag eller hennes familjeägda svinuppfödningsföretag som omlokaliserades till Ryssland.
Er kommissions sammansättning är kanske mer balanserad än den kan tyckas. Till exempel kommer konkurrenskommissionären från en bakgrund av ohämmad kapitalism. Hon lär kräva sina offer, men Buttiglione kommer att be för henne. Ni uppfinner således kommissionen för medkännande kapitalism. Det finns motsägelser, det är sant, men vi har lärt av ordförande Mao att man måste skilja mellan antagonistiska och icke-antagonistiska motsägelser, och ni är maoist! Detta är också skälet till att Daniel Marc Cohn-Bendit säger: rikta strålkastarljuset mot Barrosokommissionen!
Slutligen, vi vet dock att vi hamnar hos Deng Xiaoping, så det spelar liten roll om Barroso är vit som blek kapitalism eller svart som Buttiglione. Vad som räknas är att han fångar råttor.
Thyssen (PPE-DE ).
   – Fru talman, mina damer och herrar! Vi kommer i morgon att rösta om ett lag vars enskilda spelare vi har kunnat sätta på prov. Det är något helt utan motstycke i andra parlament. Uttagningen gjordes dock på annat håll. Tränaren har satt ihop sitt lag i samråd med ledningen, i full vetskap om att varje medlem av ledningen hade rätt att utse en spelare. Vi tycker inte lika bra om alla spelarna; vi skulle ha velat se fler kvinnor och framför allt fler spelare med en tröja i vår färg. Men även vi måste följa regler, och det är inte bara upp till oss. Några spelare har svagheter, men alla har tillräcklig erfarenhet på planen. De har lovat ärligt spel och godtagit att det är tränaren som bestämmer och inser alla att det är en viktig match. För dem som kanske inte spelar på sin vanliga plats har man ordnat med uppbackning, och tränaren kan när som helst flytta runt spelarna och vid behov ta dem av planen. Vi har redan enats om att spela med denne tränare, och vi räknar faktiskt med att han kommer att skapa en väl fungerande enhet av detta 24-mannalag och se till att det slutar på en bättre placering än förra säsongen. Det vill supportrarna också; framför allt vill de också att matchen skall börja. En viss grad av spänning, men inte för mycket, är alltid en bonus. Det som räknas är vad som står på resultattavlan och de poäng som fördelas under matchen. Jag anser att detta lag kan tillträda sitt ämbete. Jag har förtroende för dem, och det att tillträda sitt ämbete är självklart inte samma sak som att ges en blankocheck.
Roure (PSE ).
   – Fru talman, herr kommissionsordförande! Jag skulle vilja påpeka att vi i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har försökt bedöma Rocco Buttigliones personliga lämplighet att sköta portföljen för grundläggande rättigheter, rättsligt samarbete samt asyl och invandring. Buttiglione har befunnits vara problematisk på vart och ett av dessa områden. Under utfrågningen i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter visade Buttiglione att han är helt i otakt med vad vi arbetar för i vårt utskott. Detta var fallet inte bara när det gällde grundläggande rättigheter utan även när det gällde asylrätt, den europeiska arresteringsordern och straffrättsligt bistånd. Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter skulle inte gärna kunna anse att Buttiglione bör tilldelas denna portfölj.
Herr Barroso! Som fördragens väktare skall ni värna parlamentets rättigheter. Vi uppmanar er därför att beakta våra åsikter. Vi menar att det är otänkbart att ni skulle tvinga igenom detta. De justeringar som ni har föreslagit är oacceptabla, för att inte säga förnedrande, för de berörda kommissionärerna. Parlamentet fullgör sina plikter – alla sina plikter. Vi företräder människorna, och detta är alls ingen institutionell kris. Detta är fungerande demokrati.
Pistelli (ALDE ).
   – Fru talman, mina damer och herrar! Denna grupp gav er i juli sitt förtroende i kraft av det löfte ni gav oss om ett samarbetsinriktat förhållande, som det er föregångare, Romano Prodi, hade med oss. Ni valdes av rådet och era kommissionärer av de nationella regeringarna. Vårt arbete är att granska era kommissionärer och ge dem ett förtroendevotum. Vi har utfört vårt arbete noggrant och framfört kritik mot fem kommissionärer. Ni ber oss i dag att lita på er; mitt svar till er är att det snarare är ni som bör lita på parlamentet och dess omdöme. Personliga försäkringar, eller löften om en ommöblering efter omröstningen, räcker inte. Politiska val görs först, inte i efteråt. Vi har inte ändrat oss i fråga om målet att bygga ett starkt förhållande mellan kommissionen och dem som demokratiskt företräder EU:s befolkning. Visa att inte heller ni har ändrat er genom att göra nya val i dag, inte i morgon. Jag säger annars – och jag talar för den italienska delegationen i ALDE-gruppen – att vi kommer att rösta mot denna kommission.
Harms (Verts/ALE ).
   – Fru talman, herr Barroso! Jag skulle vilja tillbakavisa ett påstående på det bestämdaste: vårt förkastande av Rocco Buttiglione har inget att göra med någon önskan från vår sida om en återgång till de dagar då människor med vissa åsikter inte kunde bli statstjänstemän; inte heller har det något att göra med någon önskan att undergräva de medborgerliga friheterna. Subjektiv religionsfrihet är något vi alltid torde försvara som en konstitutionell rättighet, men Buttiglione har tilldelat sig själv rollen som provokatör, provokatör i den nya kommissionen. Han handlar på Silvio Berlusconis vägnar för att angripa ett upplyst Europa, och ställt inför ett sådant angrepp, herr Barroso, måste parlamentet försvara sig. Det är dock inte bara Buttiglione som vi i dag måste debattera. Låt oss till exempel ta de nominerade kommissionärerna László Kovács och Stavros Dimas. Som ledamot av De gröna vill jag inte att vi struntar i vad vi har lärt oss, tjugo år efter Romklubbens första rapport och tio år – mer än tio år – efter den första konferensen om klimatförändringar i Rio, om de ekologiska ...
Sjöstedt (GUE/NGL ).
   – Herr talman! För mig finns det dubbla skäl att rösta nej till detta förslag till kommission.
Den politiska sammansättningen är ett tydligt steg åt höger för EU. Marknadsliberalerna och de borgerliga dominerar de flesta nyckelområdena. Som socialist är det därför självklart att rösta nej.
Det är också uppenbart att flera av de nominerade är direkt olämpliga för sina uppdrag. I utfrågningen i utskottet visade den nominerade Stavros Dimas att han saknade såväl nödvändiga kunskaper som framtidsvisioner för miljöpolitiken. Motsvarande problem finns på energiområdet. Den nominerade jordbrukskommissionären är storgodsägare, och kandidaten för konkurrensfrågor har mycket starka band till storindustrin. Den som skall skydda kvinnors, homosexuellas och flyktingars rättigheter är emot jämställdhet, är homofob och vill inskränka asylrätten. Man frågar sig om det kan bli mycket värre. 
Borghezio (IND/DEM ).
   – Fru talman! Silvio Berlusconis regering har begått en svår synd, som professor Rocco Buttiglione skulle säga, genom att inte ge förnyat förtroende till Mario Monti, en man betrodd av de viktiga maktfaktorerna. Det har således slumpat sig så att Buttiglione angripits av just de politiker som i den förra valperioden röstade in en medlem av Bilderbergklubben som Europeisk ombudsman och som kan förbereda sig att göra det igen.
I praktiken kvarstår dock det faktum för oss att kommissionen tycks befästa det europeiska superstatsprojekt som skisseras upp i den nya konstitutionen, vilket är oacceptabelt för oss av exakt samma skäl som framförs till dess stöd: rättigheterna till frihet samt regionernas, folkens och nationernas rättigheter, som man vill betvinga med projektet. Vi ser det varje dag i de åtgärder som vidtas: folks och regioners röst och till och med språk – minoritetsspråk – kvävs. Detta är inte det europeiska projekt som grundarna drömde om; detta är inte vår berättelse, och vi måste därför uttrycka vårt ogillande för projektet. 
Allister (NI ).
   – Fru talman! I upptakten till denna debatt har vi sett vänsterns och liberalernas hysteri nå ett crescendo. När det väl kom till kritan visade sig de som talar mest om mänskliga rättigheter och yttrandefrihet vara ytterst intoleranta i sina giftiga angrepp mot kommissionärskandidaten Rocco Buttiglione.
Jag beklagar att parlamentets talman förringar sitt ämbete genom att ansluta sig till vänsterflocken i vad som, om än maskerat, är liktydigt med att förneka kommissionärskandidaten hans tanke- och yttrandefrihet. Det vittnar illa om den moraliska hederligheten i parlamentet att en person som dristar sig att vidhålla moralisk integritet så skoningslöst blir skymfad. För mig är dock den avgörande frågan något annat. Det är att jag genom min röst inte kommer att godkänna att regeringsmakt utövas av politiskt tillsatta tjänstemän som inte utsetts i allmänna val. Jag om någon är inte beredd att tillhandahålla den polityr ...
Szájer (PPE-DE )
   . – Enligt förslagen i det konstitutionella fördrag som godkänts av de 25 regeringarna kommer kommissionens framtida ordförande i varje lands fall att kunna välja mellan tre av regeringen utsedda kandidater. I år har likväl inte en enda regering brytt sig om, eller rättare sagt haft mod nog, att nominera flera kandidater. Kommissionens valda ordförande hade inget tillfälle att välja. Han kunde välja endast bland det fåtal alternativ som medlemsstaterna lagt fram. Regeringarna gjorde sina nomineringar på många sätt: några sände dem de ville bli av med till kommissionen. Det fanns dock kloka regeringar, och de som föreslog sina mest begåvade politiker var lyckligtvis i majoritet och har således hjälpt den samfällda europeiska frågan framåt. Vår grupp anser att de som har klarat sig särskilt bra är Benita Ferrero-Waldner, Dalia Grybauskaite och Charlie McCreevy och att de som gjorde en särskilt svag insats var Ingrida Udre, László Kovács och Neelie Kroes.
Det krävs någon med fast hand för att smida samman ett lag av denna brokiga skara. En europeisk styresman som kan hejda den prestigeförlust för kommissionen som har pågått i flera år. Ordförande José Manuel Barroso har som premiärminister redan bevisat att han är en stark och sann ledare. Jag är säker på att han kommer att kunna få ihop en bra kommission. Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater kommer att bedöma det arbete som utförs av den kommission som nu är under bildande efter i vilken utsträckning den kan skapa mer enighet, bättre sammanhållning och större konkurrenskraft i unionen, föra unionen närmare medborgarna, förbättra medborgarnas levnadsstandard och trygghet, underlätta infogningen av de nya medlemsstaterna samt främja minoriteters rättigheter. Den som försöker tillfredsställa kortsiktiga politiska personliga intressen hotar EU-institutionernas stabilitet och försätter det nyligen förenade Europas stora plan i kris. Om vi såg till våra personliga överväganden skulle vi heller inte stödja fler kandidater. Vi ser dock till de frågor som avser ett gemensamt Europa. Insatsen är hög, och jag hoppas att Europaparlamentet inte kommer att svika.
Van den Burg (PSE ).
   – I utskottet för ekonomi och valutafrågor har vi hört fyra kommissionärskandidater: två män och två kvinnor. Även om vi har stor respekt för ert försök att få in fler kvinnor i kommissionen har vi tyvärr också några frågor rörande de två damerna i denna kommission, och vi väntar fortfarande på svar och reaktioner på dessa frågor av ett antal anledningar. När det gäller Neelie Kroes har vi i utskottet för ekonomi och valutafrågor bett er att offentliggöra den juridiska rådgivning som ligger till grund för den uppförandekod som hon har utarbetat och avser att följa i syfte att undvika intressekonflikter. Under utfrågningarna samtyckte hon själv till att den offentliggörs. Kan ni tala om för oss varför så ännu inte har skett?
En andra fråga rör ett klargörande från er sida av hur ni ser på de frågor hon bortförklarar när det gäller hennes affärer i det förflutna. Handhar ni dessa saker själv? Kommer ni att inrätta en arbetsgrupp för det ändamålet? Hur kan ni garantera oss att inga andra intressekonflikter föreligger och att dessa frågor kommer att hanteras riktigt?
Jag skulle nu vilja övergå till den andra kandidaten, Ingrida Udre. Under utfrågningen antydde hon upprepade gånger att hon inte kan lastas för den misstanke som riktas mot hennes parti med anledning av det har mottagit anonyma bidrag. Detta är väldigt svårt för oss att bedöma. Vi har bett er att sätta i gång, eller låta sätta i gång, en undersökning av fakta och att förse oss med information om detta och med er egen bedömning. Även denna fråga ligger fortfarande på bordet, och vi skulle vilja se den löst. 
Duff (ALDE ).
   – Herr talman! Först av allt vill jag tacka kommissionärerna som villigt lät sig utfrågas. Det var en hård pärs för alla medverkande. Utfrågningsförfarandet är långt ifrån perfekt. Det finns säkert förbättringar som kan göras, men dess berättigande är accepterat, inte enbart av kommissionen och parlamentet utan också av rådet. De politiska konsekvenserna är allvarliga, och vi är nu redo att dra våra slutsatser. 
Jag har sagt till den tilltänkta ordföranden José Manuel Barroso att om vi röstar ned kommissionen kommer vi inte att skapa en konstitutionell kris. Institutionerna handlar inom sina fördragsenliga befogenheter. Vi skulle skapa ett politiskt drama, men parlamentet ger demokratisk legitimitet åt den konstitutionella uppgörelse som vi med så mycket stolthet väntas underteckna i Rom på fredag. Om det första Barrosolaget skulle avvisas ser vi fram emot att träffa det andra Barrosolaget så snart det är praktiskt görligt.
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   – Fru talman! Jag är och förblir oroad. Givetvis kan inte ni skyllas för de sändebud som skickats av påven, Jacques Chirac, Tony Blair och Gerhard Schröder, för att nämna bara några få. Ni är dock ansvarig för portföljfördelningen mellan era kommissionärer. Några nominerade kommissionärer har skämt ut EU med sina ord. Andra har övertygat oss om en enda sak: att de är fel person för fel tjänst vid fel tidpunkt. Så var fallet med miljöns Stavros Dimas, som vägrade se det damoklessvärd som hänger över våra huvuden. Klimatförändringar och följderna av slöseriet på vår planet betyder att vi måste finna andra sätt att tänka än det rent produktivitetsbaserade ekonomiska och andra sätt att styra än det rent liberalistiska. Hållbar ekologisk utveckling är avgörande, oavsett om vi tycker om det eller inte. Orättvisorna ökar, naturen exploateras, samhället går bakåt, sjuk- och hälsovården plundras, alla varningslampor lyser rött, och vad ert kollegium föreslår är att fortsätta längs samma inflammatoriska väg. Med hänsyn till att vår europeiska dröm riskerar att övergå i en liberal mardröm, att våra handlingar i dag har avgörande betydelse för morgondagen och att EU:s medborgare kräver ett ambitiösare EU, är mitt svar nej, jag kan inte sätta min tilltro till det här laget.
Lundgren (IND/DEM ).
   – Fru talman! Växande grupper av EU-medborgare ser med oro hur medlemsländernas självbestämmande kontinuerligt undermineras. Trots allt tal om subsidiaritet flyttas den politiska makten successivt till Europeiska unionens institutioner. Ändå pekar Barroso med stolthet på att de kommissionsledamöter han föreslår är varudeklarerade federalister från högern, socialisterna och liberalerna. De kommer att verka med kraft för författningsförslaget, lovar han.
För oss som har fått folkligt mandat i demokratiska val för att verka mot centralisering och byråkratisering av det europeiska projektet, för oss som har fått folkligt mandat för att säga nej till författningsförslaget är denna kommission därför inte godtagbar.
Battilocchio (NI ).
   – Fru talman, mina damer och herrar, herr Barroso! För det nya italienska socialistpartiet (Partito Socialista Nuovo, PSI), som jag företräder här i kammaren tillsammans med Gianni De Michelis, bekräftar jag att er kommission har vår röst. Det är en kommission som tyvärr har fötts under oräkneliga dispyter, vilka har handlat mer om nationella frågor och dolda dagordningar än om problem av gemenskapsomfattande räckvidd och vikt. Vi har förtroende för er, herr Barroso, och ser fram emot en politik som motsvarar de nya utmaningar Europa kommer att bli tvunget att anta.
Jag är parlamentets yngsta ledamot och känner, som företrädare för min åldersgrupp, att jag till er sätter de förhoppningar och förväntningar som finns hos en ny generation européer. Denna generation vädjar om en sak: låt oss nu när vi har skapat ett monetärt och finansiellt Europa göra allt vi kan för att skapa ett Europa av européer, en kontinent som äntligen har en enda röst och ett enda hjärta men som respekterar alla sina särdrag, vilka utgör ett gemensamt arv och en gemensam rikedom som måste vårdas på varje tänkbart sätt.
Herr Barroso! Vi kommer att stödja er, men vi ber er att i era handlingar hedra den tillit vi sätter till er och att alltid göra oss stolta över att vara europeiska medborgare. 
Grossetête (PPE-DE ).
   – Herr kommissionsordförande! Om jag i dag fick framföra en önskan skulle det vara att säga till er: låt oss komma i gång med arbetet!
Jag medger gärna att jag har chockerats av de åsikter som några personer i ert lag uttryckte under utfrågningarna, och jag undrar över vissa andras förmåga att fullgöra sina uppgifter. Detta är högst beklagligt, eftersom er kommission i grund och botten är en bra kommission. Mer än 85 procent av ert kollegium mottogs välvilligt. Några nominerade kommissionärer är kompetenta och kunniga om sina portföljer. Måste Europeiska unionens funktion bli lidande av situationen?
Herr Barroso! Ni har tyvärr fallit i mediefällan att använda korta meningar. Ni måste i dag ta till er de rekommendationer som parlamentet har gett efter utfrågningarna. Ert förslag om att skapa en byrå för grundläggande rättigheter överraskar mig en aning och lugnar mig inte särskilt mycket. Sanningen är att vi skapar byråer när vi inte vet exakt hur vi skall angripa ett problem. Ni har därför ett stort ansvar, och vi räknar med att ni kommer att se till att denna kommission blir stark och att den respekterar parlamentet, att den förklarar konstitutionen, att den förverkligar Lissabonstrategin, att den genomför reformer som leder till ökad konkurrenskraft, social sammanhållning och lycka för våra medborgare och att den tar itu med Turkietfrågan objektivt.
Den ”ja”-röst vi kommer att ge er är inte en röst av blint förtroende utan en röst av sunt förnuft. Om ert lag svarar på dessa utmaningar kommer det att ha vårt förtroende. Var dock medveten om att vårt förtroende, som i varje förhållande, är föremål för ständig prövning. Jag önskar er lycka till. 
Berès (PSE ).
   – Fru talman, herr kommissionsordförande! Er kommission har en liberal övertygelse, vilket jag beklagar. Men bortsett från den politiska övertygelsen begår ni ett institutionellt misstag genom att ignorera den sanna naturen för Europeiska unionens institutionella triangel, precis som era föregångare gjorde.
Jacques Santer föll därför att parlamentet alltför länge hade varit alltför delaktigt och alltför släpphänt mot sin naturliga bundsförvant, kommissionen. Er omedelbara föregångare, Romano Prodi, tillträdde hårt ansatt av parlamentet och valde att ignorera det i mer än ett år, till den dag då han befann sig vara maktlös inför Europeiska rådet och ännu en gång blev tvungen att förlita sig på Europaparlamentets sanna makt.
Ni vill i dag inleda en särskild dialog med rådet, men rådet finns inte där för att stödja er vid en tidpunkt när ni är invecklad i denna svåra dialog med vår institution. Så ni säger till oss: ”Det är för sent att byta ut kommissionärer eller göra om portföljer.” Men om det är för sent, vilken verklig makt har då Europaparlamentet? Jag hoppas att vi kommer att visa det i morgon.
Slutligen gör ni ett grundläggande misstag, eftersom en av de verkliga maktbefogenheterna för er kommission är den som kommer att utövas på konkurrensområdet. Från denna synpunkt har ni en svag kandidat, som lär försvaga makten för er kommission som helhet. Ett exempel på detta är uppfattningen att en person kommer att bli en bra kommissionär därför att han eller hon har varit företagschef. Nja, herr kommissionsordförande, jag kan tala om för er att all vår erfarenhet – på nationell nivå och EU-nivå – tyder på raka motsatsen. Tjänsten som kommissionär är en politisk tjänst till vilken det behövs personer som kan utföra sina plikter absolut självständigt och med en väl utvecklad känsla för den europeiska dimensionen och det europeiska intresset, inte något enskilt intresse.
Sterckx (ALDE ).
   – Fru talman! Frågan är i själva verket om en kommissionär kan lägga undan sina personliga övertygelser när han är i tjänst eller om detta inte är möjligt. Eftersom vi talar om ett mycket känsligt politikområde, nämligen medborgerliga rättigheter, asylpolitik och invandringspolitik – ett politikområde där EU kommer att få mer och mer att säga till om under kommande år –, behöver ni någon med er som är en drivande kraft bakom den politiken. Herr kommissionsordförande, eller rättare sagt herr nominerad kommissionsordförande! Genom de åtgärder ni har meddelat antyder ni att ni inte har rätt man för uppgiften i ert lag. Jag hyser fortfarande mina tvivel. Det finns många skäl till att jag skulle vilja rösta för ert lag, men det finns ett viktigt skäl till att jag tvekar att göra det. Jag skulle därför vilja be er att före lunchtid i morgon ge mig argument som skingrar mina tvivel. 
Coûteaux (IND/DEM ).
   – Fru talman! De franska suveränitetsförespråkarna kommer att rösta mot Barrosos kommission, och vi har många skäl att göra det. För det första är kommissionen ett förvaltningskollegium som inte fyller någon som helst funktion och som inte behöver svara inför någon annan än det politiska organet rådet. Vidare ter sig det här laget synnerligen medelmåttigt, med början i er själv, herr Barroso, som blev vald tack vare er stora förslagenhet i att leka vänteleken. Dessutom återspeglar er kommissions sammansättning en sann vördnad för Förenta staterna: ju trognare länderna har följt Förenta staterna, särskilt i fråga om Irakkriget, desto bättre företrädda är de.
Utöver detta kan valet av vissa överraskande personligheter nämnas: en kommissionär med mycket nära band till multinationella intressen som är ansvarig för konkurrensfrågor, en WTO- och frihandelsayatolla med ansvar för handelsförbindelser. Jag tycker nog att Rocco Buttiglione är den enda som kan höja sig över mängden, och det kringgår frågan vad han kommer att uppnå bland alla dessa kristendomsfiender.
Slutligen, om vi skulle ange ett enda skäl skulle det bli detta, det mest grundläggande skälet: EU vore enligt vår mening mycket bättre om det inte fanns någon kommission alls. 
Nassauer (PPE-DE ).
   – Fru talman, mina damer och herrar! Debatten visar åtminstone att Europaparlamentet håller på att bli mer politiskt och har större politisk makt än vad som framgår av fördragen. Detta är ytterligare ett tecken på att parlamentet, när det gäller hur EU fungerar i praktiken, ofta ligger före den konstitutionella utvecklingen och att det tar tid för fördragen att komma i kapp. Det är anledningen till, herr Barroso, att CDU-CSU-gruppen – och jag menar alla dess 49 ledamöter – vill att ni skall tillträda ert ämbete och arbeta nära med Europaparlamentet, närmare än vad som följer av konstitutionen.
Men nu vill socialisterna hindra er att tillträda ert ämbete. De är helt klart beredda att utlösa en fullskalig EU-kris, även om socialistgruppens ordförande har vidtagit försiktighetsåtgärden att förklara att det inte skulle vara en kris utan en normal parlamentarisk handling. Det enda problemet är att detta är så ”normalt” att det aldrig tidigare har hänt i EU. Och varför då? Det finns bara ett skäl till detta som kommer att fastna i allmänhetens medvetande, och det är att en kandidat till posten som kommissionär har vågat uttrycka sina religiösa övertygelser. Och eftersom detta är vad allt faktiskt handlar om skulle jag ännu en gång vilja klargöra vår ståndpunkt. Vi är i själva verket skyldiga att respektera principen om icke-diskriminering. Staten har ingen rättighet att lägga sig i sådana saker. Ingen får heller diskrimineras på grund av sexuell läggning eller kön. Det är vad som står i stadgan och i konstitutionen.
Jag trodde att dessa ord skulle tas emot med applåder; jag kan hur som helst se huvuden som nickar instämmande och kan därför säga er att det jag just sade var ett citat. Jag citerade ord för ord vad Rocco Buttiglione sade i utfrågningen. Och det är vad ni bråkar om. Det är skrattretande, mina damer och herrar!
Gebhardt (PSE ).
   – Fru talman! Vi kommer i morgon inte att kunna rösta för den nya kommissionen i dess nuvarande form; det finns alltför många frågetecken för det. Det finns ett för ordföranden, som oblygt försöker göra som han vill med detta fritt valda parlament. Det finns ett annat för Rocco Buttiglione, som har väckt allmänt uppseende och diskvalificerat sig från posten som kommissionär för rättsliga och inrikes frågor genom att göra outsägligt diskriminerande uttalanden, och det finns många fler.
Jag skulle vilja skilja ut Ingrida Udre, den lettiska kandidaten. Hon uppges ha sagt att Europeiska unionen som helhet är överflödig. Vid utfrågningen berömde hon förbättringar, men det räcker inte. Denna kommissionär för alla människor, som skall ansvara för tullar och skatter, är inte särskilt nogräknad med pengar. Finansieringen av hennes parti är höljd i dunkel. Det finns övertygande bevis på tvivelaktiga förbindelser med den ryska oljeindustrin, som transporterar en stor del av sin olja till väst via Lettland och smörjer många händer längs vägen.
Vad allmänheten förväntar sig av oss är att vi godkänner kommissionsledamöter endast om de är oklanderliga. I det här fallet är det personlig redbarhet som saknas, och tillsammans med de andra frågetecknen är detta ytterligare ett skäl att rösta ned hela kommissionen.
Bonino (ALDE ).
   – Herr Barroso! I juli uttalade min kollega Marco Pannella och jag vårt förtroende för er, men vi föreslog även att ni skulle lägga ett program för demokrati till det program ni föreslagit för fred och utveckling.
Kanske hade vi föraningar, eftersom vi i dag faktiskt diskuterar om vår union är en parlamentarisk demokrati eller inte, om parlamentets rättigheter försvaras av kommissionens ordförande, som är fördragens väktare. Vi anser att så verkligen inte tycks vara fallet.
Det är inte Buttiglioneaffären som i dag står på spel utan Barrosoaffären, och det betyder förhållandet mellan kommissionen, parlamentet och rådet. Det är helt enkelt demokratin i Europeiska unionen som i dag är uppe till diskussion. Det är alls ingen institutionell kris utan snarare en vanlig politisk kris, som jag tror kan få till och med positiva följder. Herr Barroso! Parlamentet och den parlamentariska demokratin är själva kärnan i Europeiska unionen.
Tajani (PPE-DE ).
   – Fru talman, herr nominerad ordförande! Denna debatt äger rum kort före undertecknandet av den första europeiska konstitutionen, kort före en historisk händelse för vår union av 500 miljoner människor. Morgondagens EU måste inta en ledande roll i internationell politik, i ett ärligt, ömsesidigt stödjande och balanserat förhållande med Förenta staterna, som ni själv sade i ert tal.
Det, herr Barroso, är anledningen till att vi ber er att föresätta er att ordna en plats för Europeiska unionen i FN:s säkerhetsråd. Vi ber er att fortsätta att verka för att unionen skall göra sitt för fred i Medelhavsområdet, med ansiktet vänt mot söder, mot den afrikanska kontinenten. Det är där framtida kriser kommer att utspela sig; det är där vi måste söka lösningar på problem; det är där vi måste handla för att angripa den trängande invandringsfrågan. Det EU som vi måste utveckla inom ramen för en maktbalans – mellan rådet, kommissionen och parlamentet – måste dock även vara ett område av rättigheter, respekt för människors egenart, icke-diskriminering, subsidiaritet, öppenhet och lika möjligheter – kort sagt, ett område av frihet.
Barrosokommissionen är fullt kapabel att lotsa EU mot dessa mål och att skydda människornas intressen, rättigheter och friheter. Jag instämmer i era vägval, herr Barroso, precis som jag också instämmer i den italienska regeringens val att utse Rocco Buttiglione till ledamot av kommissionen. Han är en europeisk politiker som är EU-vänlig och som, i egenskap av italiensk minister för gemenskapspolitik, har visat att han försvarar unionens intressen. Jag måste påminna kammaren om att flertalet ledamöter som lyssnade till Buttiglione i utskotten var positiva till honom som kommissionärskandidat – en kommissionär som från och med nu måste bedömas efter vad han gör och inte efter sina religiösa övertygelser. Det skulle vara ett EU-fientligt beslut att bedöma honom och hela kommissionen på grundval av denna enda faktor, och att göra det kort före undertecknandet av konstitutionen skulle inte bara vara ett allvarligt politiskt misstag utan även ett hårt slag för EU:s institutioner.
Herr nominerad ordförande! Under min ledning sätter den italienska delegationen i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater sin tillit till er och er kommission. Vi är säkra på att den kommer att bli en faktor för förändring i den institutionella ramen. Lycka till, herr Barroso.
Batzeli (PSE ).
   – Fru talman! Det här är första gången en politisk kris som denna har inträffat efter utfrågningen av kommissionärerna, särskilt för kommissionen som helhet. Det rör sig om en institutionell kraftmätning mellan de tre gemenskapsinstitutionerna: Europaparlamentet, rådet och kommissionen. Krisen i fråga startades visserligen av rådet självt, men jag anser att ni, herr Barroso, med ert ställningstagande i dag och med vad som har utlovats, kommer att göra krisen bestående utan att ha förstått att ni, om kommissionen fortsätter på den inslagna vägen, kommer att sluta som en slagpåse mellan Europaparlamentet och rådet.
Jag skulle också vilja säga att krisen inte beror enbart på Rocco Buttigliones ståndpunkter och uttalanden utan även på den svaga insatsen av flera kommissionärer, till exempel dem med ansvar för konkurrens, jordbruk och beskattning, som inte förmådde övertyga ledamöterna i respektive utskott om sina perspektiv och politiska engagemang.
Guardans Cambó (ALDE ).
   – Fru talman! Kommissionens tilltänkta ordförande uppmanade parlamentet att visa ansvarskänsla i denna fråga. Jag håller med honom. Men det verkar inte nödvändigtvis till er förmån, herr Barroso. Här bedömer vi inte och voterar inte om någons religiösa övertygelse. Vi bedömer er kommissions beslutsamhet att kämpa för Europeiska unionens grundläggande värden och era kommissionärers förmåga att genomföra politik som grundas på principer de själva inte delar och stöder. Vi uttalar oss om huruvida parlamentet skall ha en avgörande talan i Europas politiska framtid eller om vi vill att det skall reduceras till ett rådgivande organ inom rådet. 
Slutligen bedömer vi er egen respekt för parlamentet och ert oberoende av enskilda regeringar. Det är verkligen dags att tala allvar. Det är dags att visa medborgarna vårt engagemang för demokrati och våra förpliktelser mot dem för att därigenom stärka Europa. Vad utgången än må bli kommer det inte att bli en institutionell kris, utan en utveckling av demokratin.
Saryusz-Wolski (PPE-DE ).
   – Herr kommissionsordförande! Jag talar för den polska delegationen i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater och skulle vilja berömma ert sätt att sköta era sysslor. Vi följer era inledande handlingar mycket noga och menar att de är övertygande och bevis på viljan hos den starka ledare vi behöver. Vi anser att Europeiska kommissionen under ert ordförandeskap bör lägga särskild tonvikt på tre punkter. Dessa är att fullborda utvidgningen, att stå fast vid principerna om solidaritet och sammanhållning samt att utveckla EU:s östliga dimension. Den första utmaningen blir att göra de nya medlemsstaterna delaktiga i alla aspekter av EU-politiken. Utvidgningen av institutionerna har nu ägt rum, men det krävs en hel del mer arbete och tid för att de nya medlemsstaterna skall kunna åtnjuta fullständiga rättigheter och likabehandling. Först då kan utvidgningen betraktas som fullbordad i ordets rätta bemärkelse, inte bara i institutionell bemärkelse. Den andra uppgiften är att sluta den ekonomiska klyftan och skapa social och ekonomisk sammanhållning inom EU i solidaritetsprincipens namn. Er mest överhängande utmaning blir att övertyga rådet om behovet av att se till att det i budgetplanen för 2007–2013 verkligen finns ett samband mellan EU:s växande antal uppgifter och behörighetsområden å ena sidan och de medel som behövs för att sköta verksamheten å den andra. ”Man kan inte få mer Europa för mindre pengar”, som ni sade här i kammaren i juli, och vi räknar med att ni står fast vid dessa ord. Den nuvarande utvidgningen är mycket billig, men man får inte försöka göra den ännu billigare, eftersom EU:s fattigaste länder då berövas möjligheten att överbrygga utvecklingsklyftan, en möjlighet som andra länder har getts. Målet för er kommission bör vara att genomföra Prodikommissionens förslag om en budget grundad på 1,24 procent av bruttonationalprodukten. Vi räknar också med att ni håller det löfte ni gav kammaren i detta hänseende. Den tredje frågan rör EU:s östliga dimension och EU:s nya grannskapspolitik. Det behövs en politik som är generös men inte eftergivlig, en som är krävande och effektiv. Vi hoppas att ni kommer att ha förtroende för oss, och vi tänker rösta för er kommission, även Rocco Buttiglione. Jag tackar er. 
Berger (PSE ).
   – Herr kommissionsordförande! Ni sade att kommissionärskandidat Rocco Buttiglione var lyckosam i en utfrågning och mindre lyckad i en annan. Jag är rädd för att detta är ytterligare ett exempel på att ni inte lyssnar ordentligt på parlamentet, eftersom skrivelsen från ordföranden i utskottet för rättsliga frågor helt klart innehöll även kritiska anmärkningar. Personligen beklagar jag innerligt att Buttiglione inte tog, eller inte kunde ta, tillfället till en andra utfrågning i utskottet för rättsliga frågor, men han betonade faktiskt klart och tydligt inför utskottet att hans religiösa åsikter i själva verket inte bara är privata åsikter utan principer som han vill skall vägleda hans politiska gärning. Han skulle vilja bedöma förslag som strider mot hans personliga övertygelser liksom förslag från andra kommissionärer på grundval av sina privata föreställningar. Personligen tvivlar jag inte på att detta går utöver varje uppfattning av vad som är privata åsikter. Jag skulle också vilja säga att jag fortfarande väntar på en ursäkt för angreppen på kommissionärskandidat Vladimír Špidla.
Malmström (ALDE ).
   – Fru talman! Herr Barroso, ni utsågs till kommissionsordförande efter många möten och förhandlingar och kompromisser bakom rådets stängda dörrar. Det är ingen idealisk procedur.
Utfrågningarna av resten av kommissionen är ett sätt att demokratisera hela denna process. De sker med full öppenhet och med stort intresse från medierna och allmänheten. Det tvingar varje kommissionsledamot att fundera över sina visioner och idéer. Många regeringsledamöter hade inte klarat en sådan granskning.
Nu har en av era kommissionsledamöter fått underkänt för första gången. Det handlar om en person på en väldigt, väldigt känslig post med ansvar för kontroversiella frågor som rör diskriminering, medborgerliga rättigheter, flyktingar, polissamarbete och kamp mot terrorism. Vi är många som inte litar på den person som skall ansvara för dessa frågor, som kommer att stå i centrum för europeisk debatt.
Till skillnad från euroskeptikerna i detta hus tror vi på en stark kommission. Vi vill ha ett gott samarbete med kommissionen, men vi kan inte stödja en kommission med Rocco Buttiglione kvar på denna post. Byt ut honom, så stöder vi er.
Zahradil (PPE-DE ).
   – Enligt min mening är José Manuel Barroso en skicklig politiker, en politiker som kan finna nya lösningar och en politiker som kommer att ruska liv i EU-strukturer som har blivit rostiga i kanten, särskilt ekonomiskt sett. Jag anser därför att han måste ges en chans och att hans auktoritet inte får undergrävas redan i början. Vi får heller inte tillåta att kammaren blir en arena för inrikespolitiska strider, utan vi bör i stället söka en konstruktiv och positiv lösning och inte låta oss ledas in i en kris. Barroso kommer därför att stödjas av den tjeckiska delegationen i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater.
Jag skulle vidare vilja framhålla att Barroso talade inför kammaren som fördragens väktare och som väktare av andan i de europeiska fördragen, och detta är något jag välkomnar. Jag skulle också vilja påpeka att det av fördragen tydligt framgår att eventuella ändringar av dem måste godkännas enhälligt och att detta också – i synnerhet – gäller för den europeiska konstitutionen. Det skulle räcka med att en enda stat inte ratificerar konstitutionen för att upphäva den. Det är därför oacceptabelt att olika politiker gör uttalanden som går ut på att det är oväsentligt om en, två eller tre stater inte ratificerar konstitutionen och att dess giltighet ändå inte påverkas eller till och med att en stat som inte ratificerar konstitutionen blir tvungen att lämna Europeiska unionen. Jag hoppas att kommissionen tydligt kommer att stödja den ståndpunkt som kommer till uttryck i de befintliga fördragen, att den kommer att klargöra sitt motstånd mot flexibla tolkningar av fördragen och mot uttalanden som de nyss nämnda, att den tydligt kommer att signalera sin beredskap för ett alternativt scenario där den europeiska konstitutionen inte träder i kraft och att den kommer att vara beredd att hjälpa till att finna en lösning på ett sådant framtida scenario, inte för att jag önskar föregripa det.
Jag hoppas därför att kommissionen kommer att fungera som en katalysator för konstruktiv debatt om den europeiska konstitutionen och att den kommer att spela en positiv roll i denna debatt. 
Poignant (PSE ).
   – Fru talman, herr kommissionsordförande! Att godkänna är att känna förtroende. Om vi inte känner förtroende så godkänner vi heller inte. Vilka är då våra skäl? Jag kan inte förlika mig med er närvaro på Azorerna. Sedan dess har vi fått veta att kriget i Irak byggde på en lögn. För att använda ett flitigt använt uttryck vill jag också säga: glöm inte de tio budorden. Att ljuga är en synd. Om ni hade visat er det minsta ångerfull i den här frågan kunde ni ha vunnit lite neutralitet från andra delar av parlamentet än de som i dag stöder er.
Sedan till gruppen av kommissionärer. Allt eller nästan allt har sagts om dem. Ni kunde ha vunnit en smula förtroende om ni hade bytt ut vissa av dem. Ni aviserar att ett europeiskt organ skall tillsättas, men behåller pengarna. Det är inte till nytta för någon. Frankrikes Clemenceau brukade säga: ”När jag vill bli kvitt ett problem så inrättar jag en kommitté.” Jag har en känsla av att vi redan nu kan framföra våra kondoleanser. Sedan har vi frågan om politikens inriktning. Ni kunde ha sänt en försiktig signal till vänstern i parlamentet genom att säga att ni vill ha mer allmännyttiga tjänster för att uppväga konkurrensen, att ni skall omarbeta tjänstedirektivet för att förhindra social dumpning, att ni skall införa en viss miniminivå av sociala rättigheter. Även med den kommission ni nu föreslår kunde ni ha gjort vissa markeringar. Det har ni inte gjort, och vi kommer därför inte att förhålla oss neutrala. 
Ludford (ALDE ).
   – Fru talman! Vi förföljer inte Rocco Buttiglione, utan försöker rädda Europas medborgare från att i juridiska frågor ledas av en person som är höggradigt olämplig. Det är inte bara det att han är beredd att omsätta sina reaktionära fördomar mot kvinnor och homosexuella i offentlig politik – och vilken signal ger inte detta till hans åtta kvinnliga kolleger? – han har också mycket dåliga meriter i fråga om asyl och invandring, trygghet och rättssäkerhet. Ni gav oss en lista över initiativ som kommissionen skulle ta, men de är redan på gång eller borde prioriteras i vilket fall som helst.
Herr Barroso! Ni säger att det är omöjligt att ändra sammansättningen på det här stadiet. Därmed visar ni totalt förakt för parlamentet, eftersom det är just detta som det har begärt. Ni måste sätta er upp mot rådet. Jag gav er mitt stöd i juli eftersom jag trodde att ni skulle vara självständig. Jag har hört att Tony Blair personligen ringer runt till de parlamentsledamöter som tillhör British Labour för att försöka förmå dem att inte rösta mot. Det vore bättre om han lät skattebetalarnas pengar gå till en telefonräkning för att säga åt sin kompis Silvio Berlusconi att byta ut sin kandidat. 
Varvitsiotis (PPE-DE ).
   – Fru talman! En grundläggande slutsats som kan dras från de nyligen genomförda förhören med nominerade kommissionsledamöter är att parlamentets roll har stärkts, eftersom de nominerade kommissionsledamöterna under tidigare tillsättningsförfaranden varken har utsatts för så omfattande eller så utdragna och ingående förhör. Det avgörande är emellertid att kommissionen tydligt och uppriktigt förklarat att man vill samarbeta med Europaparlamentet. Härigenom kommer de båda institutionerna att få en starkare roll, och medborgarna kommer att uppfatta att deras betydelse ökar.
Låt oss gå rakt på sak. Den grundläggande kritiken riktades mot Rocco Buttiglione. Buttiglione använde förvisso vissa olyckliga uttryck, men hans förklarande brev och ordförandens personliga garantier har övertygat mig om att Buttiglione inte kommer att blanda in sin trosuppfattning och moralsyn i sitt politiska arbete. Personligen tror jag att kommissionen kommer att bestå av personer som är kapabla att anta den kommande femårsperiodens utmaningar. Därför kommer vi parlamentsledamöter i det grekiska partiet Ny Demokrati att rösta ja till kommissionen. Självklart ger vi inte kommissionen carte blanche genom vår röst. Tvärtom kommer vi noga att övervaka dess arbete för att se till att den hanterar kommande utmaningar på ett bra sätt. 
Barón Crespo (PSE ).
   – Herr kommissionsordförande! Vi spanska socialister gav er en chans i juni. Jag måste säga att ni inte tog den chansen.
Och eftersom vi talar om konstitutionen bör vi också komma ihåg att gruppen för Europeiska folkpartiet (PPE) begärde att godkännandet skulle flyttas fram och att valresultatet skulle beaktas. PPE-koalitionen fick 36 procent och socialisterna 27 procent. Just därför gav vi er chansen. Men det finns också en annan gyllene regel i konstitutionen, nämligen att EU genom parlamentet och kommissionen skall besluta med absolut majoritet i budget- och medbeslutandefrågor. Och den regeln måste gälla och får inte kringgås så enkelt som med några telefonsamtal till rådets ledamöter.
Det är nu tre månader sedan ni valdes. Ni lägger nu fram ett förslag till kommission för oss, och inom tre månader kommer ni att lägga fram ett program. Det får vi titta på framöver, men hur som helst har ni i dag sagt något viktigt. Ni lovar att göra ändringar i kommissionen om vi röstar ja. Problemet är att vi för stunden inte litar på er efter vad som hände i juli.
Med tanke på tillämpningen av konstitutionen och även för demokratins skull ger vi er en chans att beakta Europaparlamentets konstruktiva synpunkter efter ett ”nej” från kammaren. 
Hökmark (PPE-DE ).
   – Fru talman! Vi svenska moderater tar ställning till kommissionen som helhet. Vi vill inte bidra till att man här röstar på grundval av vad enskilda kommissionärer har haft för privat uppfattning eller moralsyn.
Vi ogillar åsikter hos ett antal av de enskilda kommissionärerna. Det förvånar mig lite grand att man från PSE-gruppen överhuvudtaget inte har fört fram någon kritik mot den nominerade kommissionsledamot som ännu inte har velat ta avstånd från Praginvasionen 1968 och som inte kunde någonting inom sitt eget politiska område.
Vi ogillar åsikter som har framförts av enskilda kommissionärer men vi bedömer helheten, mycket mot bakgrund av att vi också anser det naturligt att de enskilda länderna måste kunna få nominera sina kommissionsledamöter om Europasamarbetet skall fungera. Vi skulle få en hopplös uppgift i Europasamarbetet om religiös syn och privata moraluppfattningar fördes upp på den europeiska nivån för att dömas i detta parlament. Vi skulle också få en hopplös uppgift om parlamentet underkände de kandidater som de olika ländernas regeringar fört fram.
Vi kommer därför att stödja kommissionen med ordförande Barroso i spetsen, också mot bakgrund av att det nu finns en lång rad viktiga uppgifter. Det handlar om det nya konstitutionella fördraget. Det handlar om att se till att den utvidgning som nu är genomförd blir framgångsrik och att framgångsrikt förhandla med nya kandidatländer, inte minst Turkiet. Det handlar också om att lyckas med Lissabonprocessen. Vi tänker inte föra en diskussion som leder till att Europa misslyckas med detta. Vi ger Barroso vårt stöd. 
Santoro (PSE ).
   – Fru talman, mina damer och herrar, herr Barroso! Jag är en journalist som har hindrats från att fortsätta att sköta mitt arbete.
I Italien kontrollerar premiärministern pengar, politik och TV. Jag tror dock att det är upp till italienarna själva att få ett slut på denna anomali, vända blad och få landet på rätt kurs mot framtiden.
Buttiglioneaffären är däremot mest upp till er, för det första för att den inte orsakades av förutfattade meningar eller religiösa motsättningar, utan av den nominerade kommissionsledamotens egna ord och handlingar, som avslöjade att han är totalt olämplig. Även Jesus Kristus skulle ha funnit honom olämplig, och inte bara homosexuella och kvinnor, eftersom Jesus lärde ut att endast den som är utan skuld kan kasta den första stenen. Ni sitter fast i ett diktat från den italienska regeringen som hindrar er från att hitta en rimlig och värdig politisk lösning. Skuggan av en hel hög intressekonflikter faller över er kommission. En regerings intressekonflikter är emellertid inte bara en skugga, utan snarare en stenbumling. Därför tror jag inte att det är till skada för unionen att rösta emot er. Ni kunde ha undvikit denna situation, men gjorde det inte, och så slutar det med att ni river upp era löften om självständighet och oberoende gentemot nationella regeringar i samma kammare där ni avlade dem, inför just detta parlament som ni högtidligt har lovat att respektera.
Doyle (PPE-DE ).
   – Fru talman! Jag kommer att stödja den nya kommissionen i morgon i Europaparlamentets omröstning, men med tungt hjärta. Det europeiska projektets framgång vilar på tolerans för mångfald och skillnader, och om det behövs, på att enas om att vara oeniga. Frågor om personlig moral är inte något för kommissionen att lagstifta om, och inte heller för oss här. Det är frågor som våra nationella regeringar och privatpersoner beslutar om. 
Jag har visserligen noterat allvarliga farhågor om vad jag uppfattat vara den omtalade brist på tolerans som min tidigare kollega Rocco Buttiglione – PPE-DE-kollega under de senaste fem åren – uppvisat i sina uttalanden om vissa frågor såsom baltiska minoriteter, homosexualitet och synd, ensamstående föräldrar, men jag är ändå på det hela taget beredd att stödja hans kandidatur. Jag erkänner hans rätt till sin djupt kända ortodoxt katolska övertygelse. Som katolik delar jag händelsevis inte hans mycket starkt fundamentalistiska åsikter i saken, men vi kan enas om att ha olika uppfattning. Det är detta som är själva grundidén med det europeiska projektet.
Jag har starka invändningar mot så många som fem av kommissionärerna, men av Rocco Buttigliones meriter och erfarenhet att döma är han kvalificerad och duglig för arbetet som kommissionär. Herr Barroso! Kan det möjligen vara så att han är rätt man på fel post? Han har sagt att han inte av politisk bekvämlighet kommer att ändra sina principer eller sin övertygelse, och det väntade jag mig inte heller av honom, men det kommer att bli svårt för honom med just detta ansvarsområde med de utmaningar han kommer att möta.
Det finns så många problem framför oss. Ni har mitt stöd, herr Barroso. Generellt har ni en mycket bra laguppställning. Jag skulle snarare vilja tala om problem med intressekonflikter när det gäller den nominerade kommissionären för konkurrensfrågor eller om bristande duglighet när det gäller den nominerade kommissionären för energifrågor. 
Costa, António (PSE ).
   – Fru talman! Jag röstade för er utnämning i juli. Jag beklagar därför de svårigheter vi nu har med utnämningen av den kommission ni föreslår för oss. Ni tror att er styrka kommer av dessa hårdföra taktiska manövrer med parlamentet. Ni tar fel. Problemet är inte bara morgondagens omröstning. Problemet är att lägga den politiska grund ni skall stå på under er kommande femåriga ämbetsperiod. Ni tror att ni bara behöver rådets stöd. Ni tar fel. Se bara hur de har lämnat er åt ert öde i dag. Er styrka, och kommissionens styrka, kommer från det förtroende som både rådet och parlamentet har skänkt er. Utan parlamentets starka stöd kommer er kommission alltid att vara en svag kommission.
Under det kommande dygnet måste ni göra allt ni kan för att vinna parlamentets starka stöd. Om ni inte gör det bästa av denna möjlighet, spela då inte offer och förstora inte upp att kommissionen underkänns. Var snäll och ta inte detta underkännande som ett personligt nederlag, utan som ett tydligt mandat att hos rådet utverka en kommission som är värdig parlamentets stöd. Beslutet för stunden är ert, och bara ert. Ni måste besluta om ni vill ha parlamentets stöd, eller om ni vill förbli en gisslan hos de nationella regeringarna, och i synnerhet hos Silvio Berlusconis regering. Var snäll och fatta rätt beslut, så kommer vi att vara nöjda. Tack.
Brok (PPE-DE ).
   – Fru talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Under debatten har två saker klarnat för mig. För det första råder det nog ingen tvekan om kommissionsordförande José Manuel Barrosos kvaliteter. För det andra har vi i vissa fall blivit så till oss att vi inte längre lyssnar och inte längre klarar av att läsa texter i deras helhet. Vi måste därför erkänna att Rocco Buttiglione har förklarat sig vara för icke-diskriminering och för att följa EU-stadgan om medborgerliga rättigheter och att han gör åtskillnad mellan moralkodex och rättslig kodex, något jag tror att vi alla kan skriva under på.
Jag har också noterat att den brist på teknisk sakkunskap som här har konstaterats hos några få kommissionärer i många fall tycks vara fullständigt irrelevant, möjligen under förutsättning att de har rätt politisk färg. Hur som helst har den här frågan helt hamnat i bakgrunden i dagens diskussion. Jag drar därför slutsatsen att det finns ett antal ledamöter som ser detta beslut som ett beslut om värderingar. Det politiskt korrekta får ersätta värnandet om värderingar som grundar sig på religiös övertygelse. Enligt min mening ankommer det inte på oss som parlament att göra en sådan bedömning. Det är vårt jobb att bedöma vilken kunskap dessa människor har inom sitt politikområde, inte deras personliga trosuppfattningar. Jag menar att det här är en viktig och avgörande aspekt som vi bör ha för ögonen. Därför tror jag att vi måste vara lite mer toleranta och fördomsfria, i stället för att alla vara slavar under samma opportuna åsikt.
Den aspekten bör vi hålla i minnet. Och mot bakgrund av det faktum att Barrosokommissionen faktiskt ger parlamentet ökat inflytande och uträttar ett bra jobb när det gäller utrikespolitiken, konstitutionen, utvidgningen – som behöver ny stimulans –, Europaparlamentets rättigheter och Lissabonprocessen, vill jag rikta följande vädjan till mina kolleger: fäll inte kommissionen på grund av olika åsikter om en persons värderingar.
Kósáné Kovács (PSE ).
   – Fru talman! När vi i juli valde er till kommissionens nästa ordförande ställde vi socialister ett antal tuffa frågor till er. Nuförtiden är det färre frågor, fler desillusionerade och bittra uttalanden, och dessa uttalanden talar av erfarenhet. Det är inget fel på det ni säger eller på det ni i dag har sagt. För ni vet exakt vad som måste sägas i den här kammaren, och med imponerande självsäkerhet räknade ni upp en hel katalog av europeiska värderingar och grundläggande rättigheter. Det finns icke desto mindre ett problem med era beslut, nämligen balansen mellan ord och handling. Ni delade ut de portföljer ni ville för att blidka Europas mest konservativa grupper. Hittills har ni inte visat mycket av den utlovade flexibiliteten och toleransen, och det finns inga garantier för att er nominerade kommissionsledamot inte kommer att motverka de resultat som hittills har uppnåtts i EU. Vi förberedde oss på att fira tillsättningen av den första kommissionen för 25 medlemsländer. Ni har en dag på er att ersätta den spända atmosfären och missmodet med firandets glädje. Det är inte bara Rocco Buttiglione som har ett samvete, utan vi också. Ansvaret är ert. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   – Fru talman! Jag har suttit i parlamentet ett tag, och de ledamöter som känner mig är fullt medvetna om att jag inte förespråkar något liknöjt och medgörligt parlament som fogar sig efter kommissionen och rådet, utan snarare ett parlament som fullgör sina ansvarsuppgifter, som godkänner kommissionen snarare än att angripa den, som underställer kommissionen demokratisk kontroll, som förkastar, debatterar, ratificerar och korrigerar.
För att kunna utföra sina åligganden på ett ansvarsfullt sätt måste parlamentet emellertid vara krävande snarare än liknöjt. Parlamentet kan inte förskansa sig bakom en högdragen attityd eller agera med en mandarinliknande arrogans.
Om kommissionen inte uppfyller vartenda ett av våra krav betyder inte det att vi bara kan låta bli att tillsätta den och skicka ut den på gatan. Barrosokommissionen skall bedömas strikt efter duglighet och kompetens, inte utifrån ledamöternas personliga, etiska eller moraliska övertygelser. Fru talman! Om vi hade följt det kriteriet skulle vi troligen inte ha kunnat rösta ja till Europaparlamentets talman. Fru talman! Det är detta som är så storslaget med parlamentets typ av tolerans.
Till det fåtal ledamöter i den liberala gruppen som fortfarande är kvar här vill jag säga att de i juli gav oss en lektion i lyhördhet och ansvarighet när de röstade ja till kommissionens ordförande, trots att de lämnats utanför den pakt som ledde till att en socialistisk talman valdes i kammaren.
Det finns dugliga personer i José Manuel Barrosos kommission, tidigare ledamöter i parlamentet. Jag insisterar på att de måste bedömas utifrån sin duglighet och kompetens, och inte utifrån sina personliga åsikter. Jag vill därför uppmana den liberala gruppens ledamöter att allvarligt överväga hur de skall rösta, att tänka igenom saken noga och väga in fördelarna med en röst på denna kommission. Det är bästa sättet att uppnå det positiva samförstånd som kommissionens ordförande talade om och som ligger bakom de framsteg som EU har gjort. 
Xenogiannakopoulou (PSE ).
   – Fru talman! Omröstningen om Europeiska kommissionen är av särskilt intresse från institutionell och politisk synpunkt.
Tyvärr har förhören väckt allvarliga farhågor när det gäller den övergripande politiska kurs som kommissionen vill följa, eftersom en starkt nyliberal linje med några få lysande undantag har dominerat, utan motsvarande sociala åtaganden av övertygande slag.
Våra farhågor väcktes också efter förhören om konkurrensfrågor, beskattning och jordbruk, som kräver ytterligare klargöranden och särskilda politiska åtaganden. Vad som emellertid var avgörande när vi utformade vår ståndpunkt var förhöret om säkerhet, rättvisa och medborgerliga rättigheter. De uttalanden som gjordes av Rocco Buttiglione berörde själva kärnan i de värderingar vi vill bygga det europeiska samhället kring, ett samhälle som vi vill skall erbjuda ömsesidigt stöd och vara tolerant och icke-diskriminerande.
Herr Barroso! Vår inställning är klar. Om det inte sker en väsentlig förändring inom Buttigliones ansvarsområde kommer vi att tvingas rösta mot er kommission.
Ni tog upp faran med en institutionell kris. Utövandet av Europaparlamentets jurisdiktion, som föreskrivs i själva EU-fördraget, kan inte under några omständigheter orsaka en kris. Det är tvärtom ett uttryck för en demokratiskt fungerande institution. Herr Barroso! Bollen ligger nu på er planhalva. Ni har fortfarande möjlighet; ni har fortfarande den rättsliga behörigheten att hitta en institutionell och politisk lösning på den situation som har uppstått.
Peterle, Alojz (PPE-DE ).
   – Fru talman! Likt er har jag den ärofulla och ansvarsfulla uppgiften att för första gången delta i beslutsprocessen kring Europeiska kommissionen i det utvidgade EU. Jag skulle önska att Europaparlamentet skötte denna uppgift både värdigt och trovärdigt. Jag var glad över att rösta ja till den tillträdande kommissionsordföranden, inte för att han är från Portugals vackra land, utan för att han har presenterat en vision som förtjänar stöd. I dag har han förstärkt den visionen med en rad programkomponenter, med en tydlig önskan om nära samarbete med Europaparlamentet och även med en önskan om att leda kommissionen i den anda som genomsyrar EU:s konstitutionella avtal.
Jag är i dag inte intresserad av att diskutera utgången av det amerikanska valet eller Silvio Berlusconis öde och inte heller bör vi gå tillbaka till Adam och Eva. Vi bör ägna oss åt EU:s framtid och se till att EU får en kraftfull kommission. Vår roll består inte i att fälla omdömen om kandidaternas personliga uppfattningar, utan i att besluta om den föreslagna kommissionens kompetens. Vi har mer än nog av utmaningar framför oss för att ägna oss åt lekar.
Jag är missnöjd med mycket som jag har läst om förhören, både på vänster och höger sida. Men även om jag instämmer i kritiken kan jag inte sätta hela kommissionen på spel för en enda majoritetsomröstning om en av kandidaterna i ett av utskotten. Om vi börjar tillämpa en metod där vi fäller omdömen med hjälp av någon sorts ideologisk måttstock och spär på dessa med en eller ett par meningar och helt lösryckta citat, då får vi svårt att hitta någon kandidat som överlever, eftersom vi alla vid något tillfälle i livet har sagt något som lätt skulle kunna bli föremål för långdragna politiska diskussioner. Jag kommer självklart att stödja en kommission som arbetar på ett kollegialt sätt, utifrån kommissionsordförandens fasta ledning, och jag önskar den all framgång.
Grabowska, Genowefa (PSE ).
    –  Herr kommissionsordförande! I dess egenskap av fördragens väktare kommer en av kommissionens uppgifter att bli att fortsätta EU:s utvidgningsprocess. I denna process ingår en bedömning av om ett kandidatland respekterar mänskliga rättigheter och om landet är öppet och fritt från korruption. Jag tvivlar allvarligt på att er kommission kommer att kunna utföra denna uppgift på ett bra sätt. Jag känner mig därför tvungen att fråga om en kommissionär som tydligt har visat att han inte förstår, eller inte vill förstå, det europeiska system med mänskliga rättigheter som vi är så stolta över kan anförtros med uppgiften att genomföra en bedömning av i vilken utsträckning mänskliga rättigheter respekteras i Rumänien, Bulgarien och kanske rentav Turkiet. Jag har en andra fråga som jag vill ställa till José Manuel Barroso. Bildandet av er kommission är också en lektion i europeisk demokrati, en lektion som medborgare över hela EU följer noga. Vilken sorts budskap sänder ni just nu ut till EU:s medborgare? Jo, att Europaparlamentets uppfattning inte behöver beaktas. Är det ett positivt budskap? Gör det att EU kommer närmare sina medborgare? Är det rätt budskap att sända ut två dagar innan EU:s konstitution skall undertecknas? Herr Barroso, var snäll och lyssna till vad Europaparlamentet har att säga i stället för att slåss mot det. 
Talmannen.
   – Tack. Mina damer och herrar! Kan jag få en stunds uppmärksamhet av er, innan jag lämnar ordet till José Manuel Barroso. Det högtidliga mötet med drottningen av Nederländerna kl. 12.00 innebär att vi inte kommer att hinna avsluta vår debatt, trots våra ansträngningar att hålla tidsschemat. De tre sista talarna kommer därför att hålla sina anföranden efter det högtidliga mötet med drottningen av Nederländerna och därefter inleder vi omröstningen. Jag vill be om ert överseende med detta. José Manuel Barroso har ordet. 
Barroso,
    – Fru talman! På tio minuter hinner jag inte besvara alla frågor, men jag skall försöka besvara de grundläggande frågorna.
När det gäller alla tvivel som förs fram rörande vissa kommissionärer vill jag först säga att jag gick in på detaljerna vid mötet med talmanskonferensen. När det mer specifikt gäller frågan om konkurrensportföljens självständighet kommer vi att offentliggöra alla rättstjänstens yttranden, vilket visar att vi kan garantera kommissionärens och kommissionens oberoende i konkurrensfrågor. Vad beträffar anklagelserna rörande en av de nominerade kommissionärernas tidigare verksamhet kan jag inte, trots vad vissa ledamöter har krävt, genomföra utredningar om alla nominerade kommissionärers förflutna. Det är inte möjligt. Jag måste ha ett objektivt synsätt. Ni är väl medvetna om att många av oss i det politiska livet utsätts för ogrundade anklagelser. Jag kan inte acceptera ett klimat präglat av intolerans och misstänksamhet bara för att det finns rykten eller bara för att det förekommer angrepp i våra respektive länder. Om det däremot finns bevis för oegentligheter kan ni vara förvissade om att jag kommer att vidta åtgärder.
Jag kommer nu till den grundläggande fråga där jag har en stark önskan att uttrycka vad jag känner, nämligen den institutionella frågan. Mina damer och herrar! Innan jag blev premiärminister var jag oppositionsledare. Jag är också parlamentariker och har stor respekt för alla genuint demokratiska parlament och stor respekt för Europaparlamentet. Under debatten har det dock framkommit att det finns en splittring i mer komplicerade frågor, särskilt frågan om Rocco Buttigliones portfölj. Så är fallet; splittringen är ett faktum. Vissa av er ber mig att ersätta Buttiglione och andra ber mig att inte ersätta honom. Det fanns ingen gemensam ståndpunkt vid talmanskonferensen, snarare tvärtom. Ni har skickat skrivelser till mig från samtliga utskott. I Buttiglioneärendet har jag fått två skrivelser. I den ena stod det att han förtjänade ert stöd och i den andra att han inte förtjänade det, sånär som på en röst. Under dessa förhållanden måste jag hitta en balans. För vår del har ni rätt att företräda alla Europas folk; jag vet detta, och jag respekterar det. Jag har den största respekt för er. Europeiska unionen kräver dock en svår balansgång. Regeringarna har också rätt att företräda nationalstaterna, och jag själv – och kommissionen när den väl har tillsatts – måste tänka på det allmänna europeiska intresset.
Jag kan helt ärligt säga er att det var just genom att beakta det allmänna europeiska intresset, inte någon särskild medlemsstats eller väljargrupps intresse, som jag kom fram till bedömningen att den bästa lösningen var den jag har föreslagit er. Jag har inte helt och hållet tillmötesgått dem som ville se en ommöblering, det skall medges, men jag har sträckt mig långt för att möta er oro, och jag har gett väsentliga garantier i själva sakfrågan som är grundläggande rättigheter, medborgerliga rättigheter och icke-diskriminering. Jag anser att jag har varit mycket tydlig, och jag kan försäkra er att min kommission, om ni skänker den ert förtroende, kommer att vara den kommission som ligger längst framme när det gäller medborgerliga fri- och rättigheter och icke-diskriminering, vilket framgår av hur min kommission är sammansatt.
Mina damer och herrar! För att vara helt uppriktig förväntade jag mig viss kritik, särskilt från dem av er som redan från början motsatte sig tillsättningen av mig. Jag förväntade mig ideologiskt grundad kritik, men den enda kritik av min kommission som jag inte förväntade mig var anklagelsen om brist på engagemang för mänskliga rättigheter och icke-diskriminering. Att vi sätter dessa värden högt kan man se bara av att studera kommissionens sammansättning.
Jag måste därför be er att lita på mig, för jag har försökt hitta en balans. Det är nödvändigt att försöka hitta en balans, inte bara en balans mellan rådet, Europaparlamentet och kommissionen, utan även en balans inom parlamentet. Är de ledamöter som är kritiska mot mitt val säkra på att den andra sidan av kammaren kommer att stödja kommissionen om vi skulle efterkomma er begäran? Efter alla överläggningar jag har haft, i synnerhet med ledarna för de politiska grupper som är företrädda här, är jag övertygad om att alla andra tillvägagångssätt kan komma att leda till en kris. Jag är säker på att den krisen skulle kunna lösas. I en demokrati kan alla kriser lösas. Mina damer och herrar! Jag vill dock fråga er om det är i sin ordning att de ledamöter som har det starkaste Europaengagemanget nu kan förena sina röster med extremister som inte vill ha något EU, ledamöter från extremhögern som är emot EU, folk som är helt emot att vårt europeiska projekt vidareutvecklas ...
Finner ni det inte märkligt att populister som för en ständig strid mot våra institutioners trovärdighet kan rösta mot kommissionen tillsammans med övertygade européer, vilket jag är säker på att de flesta av ledamöterna är?
Mina damer och herrar! Det är min skyldighet att respektera principen om institutionell balans. Jag har gjort stora ansträngningar för att beakta er rättmätiga oro, men jag måste med ett visst mått av ansvar säga er att den europeiska kulturen också är en toleransens och kompromissernas kultur. Det handlar inte om att kräva att få allt man pekar på från motparten.
Jag vill inte ha någon kraftmätning med parlamentet eftersom jag är väl medveten om att ni företräder Europas folk, men vad jag kan säga till er är att vi måste gå framåt och mötas halvvägs i våra strävanden. Det är vad vi måste göra. Somliga var emot kommissionen från början och har nu hittat en möjlighet att vinna mer stöd. Mina damer och herrar! Jag vill emellertid säga till er att jag ärligt talat tror att det blir svårt att tala om seger för ena sidan och nederlag för den andra om denna kommission inte får det stöd som krävs. Det skulle vara en svår stund för hela Europa. Jag tror inte att vi helhjärtat skulle kunna ägna oss åt det vi behöver göra när det gäller harmoniseringen av Lissabonstrategin, debatten om budgetplanerna, sammanhållningen inom EU, att göra utvidgningen till en stor framgång, att inhämta Förenta staternas försprång eller ta en diskussion med Ryssland vid det toppmöte som planeras i november. Jag tror att det vore negativt för Europa. Jag har därför tagit mitt ansvar, och jag anser att alla andra nu skall ta sitt. Jag kan dock helt ärligt säga er att ni kan räkna med att jag kommer att samarbeta med er i en kompromissvillig anda. Jag vädjar till er att visa samma kompromissvilja för Europas bästa.
Talmannen.
   – Mina damer och herrar! Vi kommer nu att avbryta debatten för ett högtidligt möte med drottningen av Nederländerna. Därefter kommer debatten att återupptas med ytterligare tre talare. 

Talmannen.
   – Mina damer och herrar, ers majestät! Det är en stor ära för Europaparlamentet att hälsa er välkommen till detta möte i parlamentet.
Ers majestät! Er närvaro här ibland oss innebär en betydande milstolpe i förbindelserna mellan Europaparlamentet, EU och Nederländerna.
De senaste månaderna har vi sett det arbete ert land har uträttat under sitt ordförandeskap i rådet, som varar till årets slut. Det nederländska ordförandeskapets skicklighet har visat oss att ett lands storlek inte har något samband med vare sig kvantiteten eller kvaliteten på det arbete landet kan uträtta. Ni har oförtröttligt uträttat ett gigantiskt arbete, intagit en pragmatisk hållning och hela tiden arbetat för att främja Europeiska unionen och de värden unionen grundar sig på.
Ers majestät! Parlamentet är väl medvetet om ert personliga arbete och ert engagemang för de minst gynnade samhällsgrupperna. Er hängivenhet till förmån för dem som har lite eller ingenting har alltid förundrat oss, och den kärlek och djupa respekt ert land känner för er och er familj vittnar om vilket storartat arbete ni uträttar.
Ers majestät! Det är en stor ära för mig att lämna över ordet till er i Europaparlamentet.
Hennes majestät drottning Beatrix av Nederländerna.
   – Herr talman, mina damer och herrar, ärade ledamöter! Om vi var tvungna att nämna en sak som vi identifierar oss med allra mest skulle det troligen vara vårt modersmål. Alla medlemsstater sätter därför värde på att deras språk erkänns i unionen. Med utgångspunkt i den landvinningen skall jag i dag tala nederländska.
Samtidigt är jag övertygad om att samarbetet i Europa i allt större utsträckning kommer att kräva att vi gör eftergifter inom detta område. Om vi inte vill förvandla unionen till ett Babels torn …
kommer vi att vara tvungna att anstränga oss för att förstå varandra så gott det går. I ett multikulturellt Europa är det därför av stor betydelse att i synnerhet ungdomar uppmuntras att tala ett eller flera främmande språk, så att de direkt kan samspråka med sina fränder i unionen. Just i ett Europa på väg att enas utgör bra kommunikation – direktkontakt människor emellan – den bästa grunden för ömsesidig förståelse.
År 1950 tog Europeiska unionens grundare det första initiativet till att bilda Europeiska gemenskaperna, som var en föregångare till vår union. Den äldre generationen tilltalades främst av detta projekt som ett sätt att utrota kriget från vår kontinent. För den yngre generationen var det framför allt en inspirerande ambition och en utmaning.
När jag var 23 år ombads jag att hålla ett tal på just detta tema inför en internationell grupp av ungdomar som kände samhörighet med detta europeiska ideal. De uppmanade mig därför att inte fastna i tomma ord, utan uppmuntra ungdomar i andra länder att tillsammans reflektera kring Europas framtid. Vi grep oss an denna uppgift med stor entusiasm. Europa erbjöd oss då ett helt nytt perspektiv. Vi såg en möjlighet att kommunicera med våra jämnåriga, knyta kontakter och utveckla gränsöverskridande initiativ. Vad som började med så prosaiska och konkreta byggklossar som kol och stål växte till en rörelse som skulle jämna Europas murar med marken, bevara freden och gjuta förnyad spänst och energi i vår kontinent, inte alls, som Robert Schuman hävdade, som ett – ett språng ut i det okända – utan som ett språng mot en gemensam framtid som denna gång tydligt definierades och förankrades i fördrag. Vi som var den tidens ungdomar var lyckliga över att delta i detta och därigenom kunna forma vår egen framtid.
Detta anförande höll jag vid ett , en europeisk studentkongress i Toulouse. När jag nu läser om dessa ord känner jag igen den entusiasm som vi då bars fram av. Vi beundrade de europeiska grundarnas vision och mod, men tyckte att den äldre generationen var alltför låst vid vackra fraser och gjorde för lite konkret för att verkligen skapa europeisk enighet. Under det avslutande mötet på kongressen sade jag följande: ”Slutsatsen vi bör dra är att det för tillfället inte är gemensamma ambitioner, utan bara problem som förenar Europa.”
Nu 43 år senare är dessa ord lyckligtvis inte längre sanna. Den europeiska enheten har tagit form på ett övertygande sätt och blivit en del av våra liv. Det finns dock få spår av den tidens entusiasm. Många är nu kritiska och framför allt oroade över de hinder som fortfarande återstår att förhandla om. Ibland verkar det mycket svårare än man först trott att infria löften, och enigheten om vilken kurs som måste följas är ofta en direkt följd av de snabba framsteg som har åstadkommits i det europeiska enandet.
De som tvivlar bortser i själva verket från de många landvinningar som våra länder i dag har gjort. Den ursprungliga idén – enandet av Europa – har fått ett enormt genomslag i en omfattning som troligtvis skulle slå de stora grundarna med häpnad då under perioden efter det katastrofala andra världskriget, trots deras visioner och ambitioner. Unionen har utrotat krig från sitt territorium, gjort makten underordnad lagen och skänkt de deltagande länderna ett ojämförligt välstånd. Trots perioder av dröjsmål och motgångar har det unika europeiska experimentet lett till imponerande resultat.
Genom unionen enas nu 25 europeiska nationer. Som första statschef som vänder sig till ert parlament efter de nya medlemsstaternas anslutning vill jag hälsa deras företrädare varmt välkomna till detta parlament.
Alla som tar det europeiska idealet på djupaste allvar har sett fram emot den här stunden. När allt kommer omkring hör era länder av tradition hemma i Europa. Många har kastat av sig oket från åratal av förtryck, som har hållit kontinenten uppdelad i två läger. Vi har den största respekt för övertygelsen och beslutsamheten hos dem som har gjort detta. Vi beundrar också de ansträngningar som dessa länder har gjort i det fördolda för att genomföra de många och ofta långtgående åtgärder som har varit nödvändiga för att de på kort tid skulle kunna ansluta sig till unionen.
Genom deras anslutning har den europeiska familjen blivit en utvidgad familj,en, som det så förtjusande heter på franska. Vi har stora förväntningar på denna utvidgning. Det främsta bidraget från de nya medlemsstaterna kan mycket väl vara att de tillför unionen samma brinnande iver som de uppvisade när de befriade sig själva från Sovjetmakten och när de gjorde sin imponerande satsning för att förbereda sig inför medlemskapet. Unionen som helhet kommer med största säkerhet att finna kraft och en källa till inspiration i den brinnande iver och entusiasm som ni uppvisar när ni inleder detta nya kapitel, i många fall med den yngre generationens hjälp.
Alla som går in i en ny familj ställs alltid inför problem som handlar om anpassning, särskilt om familjen bor utanför det egna hemlandet. I vår egen familj har vi en del erfarenhet av detta! I de flesta fall krävs den största anpassningen av nykomlingen, även om det vore mer rättvist om uppgiften fördelades på båda parter. Detta är även tillämpligt på unionens utvidgning. De nya medlemmarna måste anstränga sig för att passa in i vad som redan finns på plats i unionen, men de gamla medlemmarna måste också visa sin vilja att anpassa sig. Det är inte bara den broderliga hållning man kan förvänta sig i dessa kretsar, utan också det snabbaste sättet att säkerställa ett gott samarbete.
EU:s grundläggande princip är att unionen bygger på en rättsgemenskap. De länder som ingår i unionen, inbegripet länder som har tillhört de mäktigaste i Europa, har i den gemensamma framtidens intresse underordnat sig lagens auktoritet. Detta är ett unikt steg i Europas historia. Med detta följer också att man skall respektera varje enskild medborgares rättigheter. Denna unionens förankring i lagen symboliseras på ett slående sätt av att EU:s högsta tjänstemän avlägger sin ed inför hela EG-domstolen.
Våra 25 länder är förenade – men ”i mångfald”. De sätter värde på sin egen identitet, sitt eget språk och sitt eget kulturarv. Detta är vår stora styrka som är utmärkande för Europa, och det ligger i allas vårt intresse att noga slå vakt om och bevara detta. De ständiga krockarna mellan våra olika kulturer gör oss mer medvetna både om vår egen kultur och om vårt gemensamma arv. Härigenom blir vi också bättre rustade att stå emot den anda av materialism och masskultur som tveklöst sprider sig över världen och antar allt mer hotfulla former.
För att kunna fungera effektivt måste unionen ha tydligt definierade befogenheter inom ett antal områden. Inom andra områden, där framgången inte är så beroende av att befogenheterna koncentreras, kan det visa sig användbart att som motvikt lämna mer utrymme för regeringar, lokala myndigheter och medborgarna själva att hitta egna lösningar, antingen på nationell eller regional nivå. En bra balans mellan centraliserade och decentraliserade styrelseformer kan vara ett sätt att undvika att unionen frammanar bilden av en allomfattande byråkrati som alienerar människor. Om ansvarsuppgifterna är tydliga och förläggs och verkställs inom de områden där de bäst tjänar gemenskapen får medborgarna ett bättre grepp om och ökad respekt för det gemensamma intresset.
Europa handlar inte så mycket om att uppnå ett slutmål som om processen att ta sig dit. En del tycker att den processen framskrider för långsamt, medan andra tycker att den går för fort. Framgångar föder ofta motkrafter. De bör inte få oss att misströsta, utan snarare sporra oss att framhärda. Ibland handlar det om att invänta rätt tillfälle. Rom byggdes inte på en dag. Samma sak gäller det bygge som grundlades genom Romfördraget.
Unionen växer i styrka om den öppnar sig för länder som delar våra rättsliga normer och åtar sig att uppfylla kriterierna. Den medvetenheten kan vara till stöd för att öppet, rättvist och förutsättningslöst kunna föra förhandlingar med dem som vill ansluta sig till unionen. Om länder bemödar sig att göra övergången till ett demokratiskt styrelseskick så effektiv som möjligt förtjänar de extra uppskattning och stöd.
Om tre dagar skall det konstitutionella fördraget undertecknas i Rom. I förordet finns en högtidlig förklaring om att Europa vill fortsätta att arbeta för att upprätta fred, rättvisa och solidaritet i världen. Det är en långtgående ambition och ett tecken på att detta organiserade Europa känner sig besläktat med idealet om en värld som organiseras på liknande sätt. Vi respekterar och stöder Förenta nationerna som en världsomfattande struktur som förespråkar exakt samma principer. Fred är den grundläggande förutsättningen för att någon sorts framsteg och utveckling skall kunna uppnås. Freden är sårbar och måste vårdas omsorgsfullt. De EU-länder som har lyckats bevara freden inom sina gränser stöder nu fredsbevarande insatser i andra delar av världen och skickar för detta ändamål trupper till dessa områden. Genom det konstitutionella fördraget skickar våra länder en tydlig signal om att de tar sitt ansvar gentemot övriga världen och oförtröttligt kommer att fortsätta sina strävanden att bekämpa fattigdom, ojämlikhet och orättvisa.
Mina damer och herrar, ärade ledamöter! Det finns på vår kontinent en historisk själslig frändskap, en samhörighetskänsla som gör oss till européer. I fördragen har vi utformat och för varje gång givit en tydligare beskrivning av den civilisation vi vill leva i. Våra europeiska institutioner utgör denna civilisations pelare, däribland parlamentet. I fullgörandet av den ansvarsfulla uppgiften att företräda 450 miljoner européer önskar jag er innerligt den inspiration som Europa i dag kräver av oss alla.
Talmannen.
   – Ett stort tack för de orden, ers majestät.

Talmannen.
   – Vi fortsätter nu debatten om uttalandet av José Manuel Barroso, utnämnd till ordförande för kommissionen, om presentationen av kommissionärskollegiet och dess program. 
Queiró (PPE-DE ).
   – Herr talman! Som vi alla vet består kommissionen av en ordförande och 24 kommissionärer, med olika politisk bakgrund och olika personliga uppfattningar. Likväl har den legitimitet i kraft av att den har föreslagits av demokratiskt valda regeringar. Det kommer därför inte som någon överraskning att var och en av oss värderar var och en av dessa kommissionärer olika. Denna bedömning kan dock inte grunda sig på deras personliga övertygelser eller trosuppfattningar. Om så en dag blev fallet skulle denna kammare inte längre vara ett parlament, utan bara en åsiktsdomstol med en morbid smak för censur.
Vår bedömning måste grunda sig på kommissionärernas duglighet, och man bör på den punkten komma ihåg att en 80-procentig majoritet var positiv vid förhören. Vad vi i detta skede måste göra är att besluta hur parlamentet skall förhålla sig till en kommission ledd av en stark ordförande med ett tydligt uppdrag att slå vakt om det europeiska projektet och balansen mellan medlemsstaterna.
Vi har under debatten sett att kommissionens ordförande José Manuel Barroso varit mottaglig för vad parlamentsledamöterna har sagt och att han har handlat i överensstämmelse med detta. Han har gjort åtaganden inför kammaren, inte minst på icke-diskrimineringens område, och har fått en skrivelse från var och en av kommissionärerna. Detta gör också att han förtjänar parlamentets förtroende. Vad som återstår att se är om parlamentet är mottagligt för ordförande Barrosos budskap och likaså handlar därefter.
Det är förståeligt att rösta mot en kommission om man inte till hundra procent stöder den. Det är inte förståeligt att rösta mot en kommission bestående av 25 medlemmar om man inte gillar en av ledamöternas trosuppfattning. Det är intolerant. Rocco Buttiglione var ärlig när han uttryckte sina övertygelser, och jag tror att han var ärlig när han sade att han inte skulle blanda ihop sina personliga övertygelser med sina tjänsteplikter. Mina damer och herrar! Vi måste bedöma kommissionen och dess ledamöter utifrån vad de gör. Att försätta en kommission i en ohållbar ställning innan den har tillträtt sina uppgifter på grund av trosuppfattningen hos en av dess ledamöter är följaktligen att vara fördomsfull. Vi fullgör däremot våra uppgifter på ett ansvarsfullt sätt om vi utvärderar kommissionen under dess mandatperiod.
Herr kommissionsordförande! Jag vill avslutningsvis säga att jag inte vet hur morgondagens omröstning avlöper, men som portugis kan jag säga att ni kan räkna med vår röst, och jag hoppas att kommissionen inte avvisas på grund av tolv röster från den portugisiska vänstern i denna kammare. 
Segelström (PSE ).
   – Herr talman! Kommissionsordförande Barroso! Hälften av Europas medborgare är kvinnor. Kvinnor som fått höra att de skall försörjas i äktenskapet och underordnas och att ensamstående mammor är sämre mammor. Det är inte EU:s värdegrund och oacceptabelt. Samma värdegrund och rätt gäller också för EU:s homosexuella. Enligt FN och EU är mänskliga rättigheter också kvinnors rättigheter, precis som Lissabonstrategin och kvinnors rätt till arbete och lika lön för likvärdigt arbete. Det är fakta och inte bara ord, som Ni sade i Er inledning.
EU och kommissionen måste respektera kvinnorna för EU:s skull och för ett jämställt och jämlikt Europa. Ni har inte lyssnat idag heller till oss folkvalda. Tyvärr, Barroso. 
Gargani (PPE-DE ).
   – Herr talman! José Manuel Barroso har presenterat kommissionen som en helhet, ett kollegialt organ, vilket är helt riktigt, och han knyter sin politiska strategi till detta.
Kommissionens ordförande har accepterat regeringarnas nomineringar, men han har givit sina kommissionärer sitt förtroende eftersom han – och bara han – står som garant för programmet. Om Barroso är orkesterns dirigent, som Daniel Cohn-Bendit hävdar, då är det han som måste stämma instrumenten och tala om för oss om musikerna vet hur de skall spela. Kulturella argument som ligger utanför detta parlament och kulturell intolerans som är främmande för parlamentets demokrati får inte föras in i denna kammare. Ett moraliserande Europa som är fundamentalistsekulariserat på ett sätt som den katolska kulturen aldrig lyckats vara passar inte in i den dröm som närdes av våra förfäder Alcide De Gasperi eller Robert Schuman, eftersom det är ett intolerant Europa.
Morgondagens omröstning kommer att bli en omröstning om sanningen, mina damer och herrar. De som inte bryr sig om människor, de som saknar politisk och social tolerans, de som inte bryr sig om institutionerna, de kommer att rösta nej. De som tror på ett liberalt, tolerant, opartiskt, övertygande och institutionellt Europa, där förhållandet mellan parlament och regering präglas av demokratisk kontroll och inte av byråkraternas eller fackföreningarnas kontroll, kommer att rösta för Barroso i syfte att stärka balansen mellan de 25 länderna.
I en intervju som publicerades i Italien för några dagar sedan sade Jacques Delors att kommissionen är ett kollegialt organ och att den inte svarar för enskilda personligheter. Vi som alltid brukar hänvisa till vad Delors säger kan den här gången spela vår parlamentariska roll korrekt och godkänna både kommissionen som helhet och det åtagande dess ordförande i dag har gjort inför kammaren. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen om godkännandet av kommissionen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00. 
Kauppi (PPE-DE ).
   – Herr talman! Med er tillåtelse vill jag ta upp en ordningsfråga. I sitt öppningsanförande under den föregående debatten var Martin Schulz, ordförande i den socialdemokratiska gruppen, mycket nedlåtande mot hennes kungliga höghet, drottning ...
Talmannen.
   – Fru Kauppi! Detta är ingen procedurfråga. 
Talmannen.
   – Vi skall nu genomföra omröstningen.
Lipietz (Verts/ALE ),
   – Helt klart har de ändringsförslag som antagits eller förkastats fullständigt förändrat inriktningen på mitt betänkande, eftersom parlamentet anser att det inte är önskvärt att levande varelser avbildas på EU:s sedlar i framtiden, att våra svårigheter inte orsakas av alltför korta arbetstider i Europa och att Europeiska Centralbanken inte behöver bekymra sig om en hållbar utveckling, vilket strider mot artikel 2 i fördraget. Jag vill därför uppmana er att rösta nej till detta betänkande. Och om betänkandet olyckligtvis antas – något som skulle skicka en oerhört kraftig signal om EU:s framtid – vill jag att mitt namn skall strykas från texten.

– Omröstningen är avslutad.
Vi skall nu genomföra röstförklaringarna. 

Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för Giuseppe Garganis betänkande (A6-0012/2004) om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö. Jag anser att kommissionens påbörjade arbete med att förenkla och förtydliga gemenskapens lagstiftning är nödvändigt. Jag anser också att detta arbete är mycket värdefullt för att innehållet i de kodifierade rättsakterna bevaras i sin helhet. Det enda man gör är att sammanställa dem. Det är ytterst viktigt att EU:s lagstiftning blir mer tillgänglig och lättbegriplig för vanliga medborgare eftersom detta kommer att ge dem nya möjligheter och en chans att åtnjuta de särskilda rättigheter de har tilldelats. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Jag anser liksom kommissionen att stor vikt bör läggas vid att förenkla EU:s regelverk för att göra EU mer tillgängligt för allmänheten. Jag tror att vanliga medborgare på så vis kan bli bättre informerade om sina skyldigheter och rättigheter.
På grund av att EU-bestämmelserna är så plottriga och många av dem vid upprepade tillfällen har ändrats under årens lopp är det extremt svårt att veta vilka bestämmelser som gäller, en uppgift som kräver ingående analyser och i realiteten bara kan göras av juridiskt skolade personer.
Av det skälet och för att säkerställa att EU:s lagstiftning är tydlig och genomblickbar tror jag att det är nödvändigt att EU:s lagstiftning kodifieras, enligt vad kommissionen beslutade 1987 och Europeiska rådet i Edinburgh 1992.
Jag stöder därför syftet med det föreliggande föreslaget, nämligen att börja kodifiera rådets direktiv 76/464/EEG av den 4 maj 1976 om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö och därigenom ersätta de tidigare separata rättsakterna. 

Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för Giuseppe Garganis betänkande (A6-0011/2004) om förslaget till rådets direktiv om gemenskapens minimiåtgärder för kontroll av vissa sjukdomar hos musslor (kodifierad version). Jag anser att kommissionens påbörjade arbete med att förenkla och förtydliga gemenskapens lagstiftning är nödvändigt. Jag anser också att detta arbete är mycket värdefullt för att innehållet i de kodifierade rättsakterna bevaras i sin helhet. Det enda man gör är att sammanställa dem. Syftet med föreliggande förslag är att kodifiera rådets direktiv 95/70/EG av den 22 december 1995 om gemenskapens minimiåtgärder för kontroll av vissa sjukdomar hos musslor. Det nya direktivet kommer att ersätta all lagstiftning som har lagts till direktivet. Det är ytterst viktigt att EU:s lagstiftning blir mer tillgänglig och lättbegriplig för vanliga medborgare eftersom detta kommer att ge dem nya möjligheter och en chans att åtnjuta de särskilda rättigheter de har tilldelats. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Jag vill upprepa kommissionens åsikt att en förenklad EU-lagstiftning kommer att leda till ett EU som blir mer tillgängligt för medborgarna, som i sin tur blir bättre informerade om sina skyldigheter och rättigheter.
På grund av att EU-bestämmelserna är så plottriga och många av dem vid upprepade tillfällen har ändrats under årens lopp är det extremt svårt att veta vilka bestämmelser som gäller, en uppgift som kräver ingående analyser och i realiteten bara kan göras av juridiskt skolade personer.
Av det skälet och för att säkerställa att EU:s lagstiftning är tydlig och genomblickbar tror jag att det är nödvändigt att EU:s lagstiftning kodifieras, enligt vad kommissionen beslutade 1987 och Europeiska rådet i Edinburgh 1992.
Precis som jag gjorde med förslaget till direktiv 76/464/EEG stöder jag därför syftet med det föreliggande föreslaget, nämligen att börja kodifiera rådets direktiv 95/70/EG av den 22 december 1995 om gemenskapens minimiåtgärder för kontroll av vissa sjukdomar hos musslor och därigenom ersätta de tidigare fristående rättsakter som har lagts till detta direktiv. 

Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .– Vi röstar för samarbetsavtalen med Ryssland, Ukraina, Georgien, Kirgizistan, Moldavien, Kazakstan, Uzbekistan, Azerbajdzjan och Armenien enligt detta betänkande.
Avtalen bör ej syfta till att stärka EU:s utrikespolitik och EU:s strävan att bli en global aktör. Avtalen bör främst betona ekonomisk utveckling och respekt för de mänskliga rättigheterna. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för Elmar Broks betänkande (A6-0023/2004) – Avtal om partnerskap och samarbete – om förslaget till rådets och kommissionens beslut om ingående av protokollet till avtalet om partnerskap och samarbete mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Armenien, Azerbajdzjan, Georgien, Kazakstan, Kirgizistan, Moldavien, Ryssland, Ukraina, Uzbekistan, å andra sidan, i syfte att beakta Republiken Tjeckiens, Republiken Estlands, Republiken Cyperns, Republiken Lettlands, Republiken Litauens, Republiken Ungerns, Republiken Maltas, Republiken Polens, Republiken Sloveniens och Republiken Slovakiens anslutning till Europeiska unionen. Dessa avtal om partnerskap och samarbete är ”blandade” avtal som trädde i kraft före den senaste EU-utvidgningen. Det krävs därför ett tilläggsprotokoll till ovannämnda avtal för att de tio nya medlemsstaterna skall kunna omfattas av dem. Rådet har godkänt att kommissionen på gemenskapens och medlemsstaternas vägnar inleder förhandlingar med dessa länder i syfte att ingå tilläggsprotokoll till avtalen om partnerskap och samarbete. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Syftet med detta betänkande är att lösa ett problem som uppstått på grund av att rådet inte har agerat för att inrätta en ny förordning om stöd till befolkningsgrupper som tvingats lämna sin hembygd i Asien och Latinamerika. Med tanke på att den gällande förordningen löper ut vid årsskiftet måste den förlängas, eftersom den föreskriver stöd till några av de mest utsatta befolkningsgrupperna i världen – de som tvingas fly från sina hem på grund av väpnade konflikter.
Syftet med stödet är att uppmuntra dessa gruppers frivilliga återvändande och reintegration i sina värdsamhällen, antingen i deras hemregioner eller genom att försona parterna i en konflikt och hjälpa fördrivna personer.
Vi röstade för betänkandet, som syftar till att begränsa genomförandet till slutet av 2006, med krav på en ny allomfattande process och en rapport från kommissionen om genomförandet av förordningen. Vi anser dock att följande frågor måste tas upp till diskussion:
- att rådet fäster så lite vikt vid bistånds- och utvecklingsfrågor,
- kommissionens motstridiga ståndpunkter när man å ena sidan föreslår att förordningen förlängs på obestämd tid och å andra sidan endast beviljar finansiering fram till 2006,
- rådets och kommissionens motstridiga agerande när det gäller utvecklingssamarbete, med tanke på att anslagen ofta skärs ned och omvandlas till stöd till återuppbyggnad av olika länder ...
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .– Vi anser att Europeiska unionens politik inom området utveckling behöver omprövas. Vi är positivt inställda till humanitär hjälp och stöd till människor i utsatta situationer. Vi är dock av den uppfattningen att respektive medlemsland i EU skall besluta om formerna för sina olika biståndsåtaganden. Förenta Nationerna är den internationella organisation genom vilken medlemsstaterna har möjlighet att samordna sina biståndsinsatser. Vi är emot att EU:s behörighet utvidgas till allt fler områden och anser inte att bistånd är en fråga för EU. Vi har därför valt att rösta emot det föreslagna betänkandet. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för betänkandet av Luisa Morgantini (A6-0018/2004) om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 2130/2001 om åtgärder inom området för stöd till befolkningsgrupper som tvingats lämna sin hembygd i utvecklingsländerna i Asien och Latinamerika. Jag anser att Europeiska gemenskapens arbete för att hjälpa befolkningsgrupper som har tvingats lämna sin hembygd i utvecklingsländerna i Asien och Latinamerika är mycket viktigt. Genom förordning (EG) nr 2130/2001 av den 29 oktober 2001 föreskrivs stöd till några av världens mest utsatta befolkningsgrupper – de som tvingats fly från sina hem på grund av väpnade konflikter. Denna förordning löper ut den 31 december 2004, och i förordningen fastslås det att förlängningen skall vara beroende av möjligheten att ”integrera den nuvarande förordningen i en gemensam ramförordning för Asien och Latinamerika”. Denna besvärliga situation kan undvikas genom att giltighetsperioden minskas till två år – 2005 och 2006. Jag anser att denna ändring är nödvändig för att gemenskapens arbete med dessa befolkningsgrupper skall kunna fortsätta. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Jag välkomnar att utskottet för utveckling stöder kommissionens förslag, som syftar till att förlänga tillämpningen av den befintliga förordningen om befolkningsgrupper som har tvingats lämna sin hembygd – som omfattar flyktingar, fördrivna personer som har tvingats söka sin tillflykt utanför sin hemregion, eller personer som tidigare varit flyktingar eller fördrivna – och ”demobiliserade före detta soldater”.
Detta instrument, som ingår i EU:s bredaste politik för utvecklingsstöd och bistånd, är oerhört viktigt och är mycket ofta det enda, och sista, hoppet för tusentals människor i särskilt utsatta situationer.
Jag välkomnar även de senaste årens tendens mot att gradvis öka anslagen. Erfarenheterna har visat att det betydande stöd som ges genom detta slags åtgärder när det gäller att förebygga konflikter eller försona parterna i en konflikt, eller hjälpa befolkningsgrupper som har tvingats lämna sin hembygd eller demobiliserade före detta soldater att återfå personliga tillhörigheter och äganderätt, ofta utgör deras sista hopp om en ny början. 

Lauk (PPE-DE ).
   – Vi i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har just röstat för betänkandet i sin helhet. Vi vill emellertid betona att vi röstade emot att offentliggöra resultatet av individuella röster i ECB. Trots att vi röstade mot denna punkt röstade vi ändå för ett antagande av betänkandet som helhet. Vi är emellertid mot offentliggörande av individuella röster. 
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .– Sveriges medborgare har valt att Sverige inte skall ingå i valutasamarbetets tredje steg och införa euron. Trots detta bör vi ha åsikter om ECB:s arbete när det handlar om ageranden som även påverkar länderna utanför euroområdet. Däremot menar Junilistan att vi inte skall ta ställning till de mer specifika förslag som rör ECB:s arbete eller konstruktion och väljer därför att inte ta ställning till de ändringsförslag som föreligger.
Vi kan däremot inte stödja punkt 14, enligt vilken parlamentet önskar ökad propaganda för euron. Vi vill inte heller stödja punkt 15, enligt vilken parlamentet önskar att alla gamla och även nya medlemsländer ansluter sig till euron. Sverige vill förbehålla sig rätten att stå utanför. Vi vill betona att det är speciellt viktigt att nya länder strikt uppfyller kravet på att den offentliga skuldens andel av BNP inte överstiger 60 procent. Detta krav får inte tillämpas lika slappt som vid tidigare tillfällen. Detta är viktigt med hänsyn till hela EU:s finansiella stabilitet. 
Lienemann (PSE ),
   .– Jag röstar mot betänkandet om ECB:s årsrapport. I betänkandet stöds ECB:s penningpolitik, trots att den bristande tillväxten i EU och det ogynnsamma läget när det gäller sysselsättningen delvis är följden av denna politik.
ECB har i själva verket förkastat alla strategier som skulle kunna främja en mer fördelaktig paritet mellan euron och den amerikanska dollarn för exporten och industrin, i synnerhet när det gäller att förhindra att den amerikanska -dollarn faller alltför mycket. ECB tycks likaså vägra att ta itu med valutapariteter såsom Kinas valuta. Detta slags paritet hindrar vår export och uppmuntrar till omlokaliseringar (i många fall har detta mer att göra med företagens konkurrenskraft än med arbetskraftskostnader).
Av ECB:s inställning framgår det tydligt att ECB inte har full sysselsättning som ett mål. Jag beklagar att utkastet till konstitution för Europa inte på något sätt förändrar situationen och att utkastet möjliggör att ECB får behålla sitt fullständiga oberoende, utan avvägning mellan målen för prisstabilitet och sysselsättning.
Slutligen kan ingenting när det gäller läget inom euroområdet rättfärdiga detta carte blanche för ECB. Inflationstakten har ökat – och vad än en del säger har införandet av euron dessvärre lett till prisökningar – växlingskurserna fortsätter att vara höga och tillväxten är svag.
Mann, Thomas (PPE-DE ),
    Jag röstade just för betänkandet om ECB, som Alain Lipietz har tagit sin hand ifrån. Jag motsatte mig alla ändringsförslag som skulle ha gjort betänkandet urvattnat.
ECB har gjort ett mycket bra arbete: den har upprätthållit prisstabiliteten och alltid skyddat sitt oberoende. Genom att göra detta har ECB vunnit allmänhetens förtroende och har på så vis övervunnit mycket av motståndet mot euron. Vi har all anledning att tacka ECB:s före detta ordförande, Wim Duisenberg för detta: Jean-Claude Trichet har tagit vid där han slutade.
Eftersom det är nödvändigt att bevara ECB-direktionens oberoende anser jag att det skulle vara olämpligt att offentliggöra resultaten av omröstningar med namnupprop. Det finns tillräcklig insyn, eftersom allmänheten och parlamentet informeras direkt om ECB:s penningpolitiska beslut. Den ”diskussion om valutafrågor”, som genomförs en gång i kvartalet med utskottet för ekonomi och valutafrågor och våra besök i Frankfurt, bör offentliggöras i högre grad.
ECB:s åtagande för stabilitets- och tillväxtpakten är föredömligt. ECB påpekar med rätta att eventuella nedgångsperioder med svag tillväxt inte har orsakats av pakten, som medför hållbar tillväxt utan inflation på grund av att banken håller fast vid sund budgetförvaltning. Den ”intelligenta nya tolkning” som förespråkas av Europeiska kommissionen är en ointelligent manipulation av paktens principer och ger skattesmitare ett orättmätigt alibi.
Manolakou (GUE/NGL ),
   . – I arbetstagarnas ögon har införandet av euron lett till en våg av prishöjningar av grundläggande konsumtionsvaror, vilket har gett upphov till en sträng åtstramningspolitik som leder till ökad arbetslöshet och fattigdom för arbetstagarna, men till ökade fördelar för arbetsgivarna.
Europeiska centralbanken banar vägen för påtryckningar för att pressa lönerna, för att minska de sociala utgifterna och ändra försäkringssystemet till fördel för privatkapitalet.
ECB:s odelade inriktning på målet för prisstabilitet har inte bara misslyckats när det gäller grundläggande konsumtionsvaror; det har också bidragit till att arbetstagarnas arbets- och levnadsförhållanden har försämrats, försvårat de små och medelstora företagens tillträde till penningmarknaden och lett till en omfördelning av välståndet till fördel för storfinansen.
Den gemensamma valutapolitiken har visat sig tjäna storfinansens förenade intressen, har förvärrat de betydande skillnader som finns mellan nationella och lokala ekonomier och har lett till att bördorna i stället läggs på arbetarklassens och det enkla folkets axlar.
Vi är, och har alltid varit, emot den ekonomiska och monetära unionen (EMU), eftersom vi stöder arbetstagarnas intressen. I dag har ”visionen” av euron förvandlats till en mardröm för det enkla folket, och därför röstar vi mot betänkandet om Europeiska centralbankens årsrapport, eftersom ECB har bidragit till att öka arbetslösheten och de sociala problem som fördärvar det enkla folkets liv. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för detta betänkande, eftersom jag anser, vilket sägs i betänkandet, att EMU efter fem års existens kan anses vara mycket framgångsrik, till stor del tack vare ECB och dess föregångare Europeiska monetära institutet. Det bör erkännas att detta beror på medlemsstaternas ihärdiga arbete – i synnerhet medlemsstater som Portugal – som har gjort stora ansträngningar för att följa stabilitets- och tillväxtpakten. Trots detta, även i enlighet med betänkandet, erkänner jag att EU-ekonomins bräcklighet inte är resultatet av den penningpolitik som förts, utan snarare beror på en brist på strukturreformer som syftar till att öka den internationella och globala konkurrenskraften. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
   .– I det föreliggande betänkandet, som förstärktes i den slutliga version som förkastades av föredraganden, framställs EMU som en ”framgångshistoria”, och i betänkandet ges villkorslöst stöd till den monetära renlärighet som Europeiska centralbanken förespråkar. I denna historia berättas inte sanningen som vi uppfattar den, och vi har följaktligen förkastat betänkandet.
Det talas om framgångarna med makroekonomisk stabilitet, och ändå finns det bevis för att de senaste åren har kännetecknats av en långsam ekonomisk tillväxt och ökande arbetslöshet och av att arbetstagarnas produktiva vinster har överförts till arbetsgivarna. Det finns fortfarande höga nivåer av arbetslöshet, fattigdom, social utslagning och löneskillnader i EU, och den restriktiva penning- och finanspolitiken har haft en negativ effekt på ekonomisk tillväxt och sysselsättning i stället för att bidra till ekonomisk återhämtning och bekämpande av arbetslösheten.
EU är långtifrån ett enhetligt ekonomiskt område med tanke på att det fortfarande finns betydande skillnader mellan medlemsstaterna när det gäller nivåerna av ekonomisk och regional utveckling, inflation och arbetslöshet. Dessa skiljaktigheter har förvärrats av den gemensamma penningpolitiken, och kostnaderna för ekonomiska anpassningar har vältrats över på löner och arbetstillfällen, på arbetstagarna och på folket.
Vi får inte heller glömma bort eurons inflatoriska effekter på grundläggande frågor och på bankernas kurser och avgifter, vilka inte är underställda lämplig kontroll.
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . – Jag stöder flera av de kommentarer föredraganden gjorde under sin bedömning av Europeiska centralbankens verksamhet. Jag instämmer i att ECB har varit en bidragande faktor när det gäller institutionell och ekonomisk stabilitet och att den har uppfyllt de flesta av de uppställda målen. Det tycks dock vara alltmer fridfullt – i synnerhet med tanke på den ökande betydelse som har beviljats denna institution – att ECB:s mandat även omfattar ”särskilt stöd till Lissabonmålen”. Det är följaktligen viktigt att vi för en mer aktiv penning- och valutapolitik för att främja målen om full sysselsättning grundad på konkurrenskraft, stöd till investeringar och att bekämpa effekterna av extremt höga oljepriser på marknaden.
Avslutningsvis vill jag betona föredragandens rättvisa kritik när det gäller frågan om att bankerna fortfarande tar ut en avgift på överföringar och inlösen av checkar mellan länderna inom euroområdet. Så länge som detta förhållande råder kommer valutan sannerligen inte att vara en verkligt ”gemensam” valuta.
Jag beklagar att föredraganden tog avstånd från den antagna resolutionen under den slutliga omröstningen – och jag finner det egendomligt att han väntade ända till dess för att göra detta – eftersom den antagna texten inte skiljer sig så mycket från den text som det berörda utskottet hade utarbetat. 
Kauppi (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det sätt på vilket Martin Schulz, ordförande för socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, kritiserade det nederländska ordförandeskapet för att det inte var närvarande under debatten tidigare var enligt min mening högst olämpligt en dag när vi genomförde ett högtidligt möte i närvaro av drottning Beatrix. Det är inte passande att han, av politiska skäl, försöker angripa det nederländska ...
Talmannen.
   – Fru Kauppi! Ursäkta mig för att jag avbryter er, men det ni säger är ingen procedurfråga. 


Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om två betänkanden från budgetutskottet om förslaget till budget för 2005:
betänkande (A6-0021/2004) av Salvador Garriga Polledo om förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2005 (Avsnitt III),
betänkande (A6-0020/2004) av Anne Elisabet Jensen om förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2005 (Avsnitt I, II, IV, V, VI, VII och VIII).
Talarlistan är lång för debatten om dessa två betänkanden, så jag ger nu ordet till föredraganden, Salvador Garriga Polledo. 
Garriga Polledo (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! Under september månads sammanträdesperiod sade vi att det budgetförslag som rådet lade fram inför oss stod för ett redovisningsmässigt snarare än ett politiskt grepp. På torsdag kommer parlamentet att rösta om en tydlig politisk behandling av budgeten. Budgeten är politisk i det att den avspeglar de politiska prioriteringar som de parlamentariska grupperna och ledamöterna stod för i valet till Europaparlamentet den 13 juni. Och vi måste komma ihåg att det var parlamentet – de ärade ledamöterna – som gick till val, inte rådet. Alla ledamöter har följaktligen gjort åtaganden inför väljarkåren, däribland att värna om och främja åtgärder som jag hoppas avspeglas i det budgetförslag som jag lägger fram för ert godkännande.
Betänkandet är även politiskt i den bemärkelsen att det motsvarar en av rådets sedvanliga strategier, nämligen att finansiera sina egna prioriteringar innan det finansierar parlamentets. Med andra ord, genom torsdagens omröstning kommer vi att försöka skapa en interinstitutionell balans; utan denna balans kan inte Europeiska unionen fungera ordentligt.
Herr talman! Jag vill rikta några ord till kommissionsledamot Michaele Schreyer, eftersom denna dag är hennes sista som ledamot av Europeiska kommissionen. Kommissionsledamoten med ansvar för budgetfrågor har alltid haft en mycket svår roll att spela mellan parlamentet och rådet – två budgetära myndigheter som inte har något annat val än att nå en överenskommelse, även om det ibland förefaller som om en sådan överenskommelse är väldigt långt borta. Kommissionsledamot Schreyer är i stor utsträckning ansvarig för att det har rått budgetär fred under de senaste åren, och jag vill därför påpeka att vi, tack vare de överenskommelser som hon och hennes arbetsgrupp har lagt fram i sista minuten, har lyckats lösa vissa komplicerade frågor. Jag hoppas att hon kommer att bli lika framgångsrik under de kommande åren i sitt nya liv efter Bryssel. I alla händelser vill jag att ni skall veta att det har varit ett nöje för alla som är involverade i budgeten att arbeta med er.
Den avgående kommissionens tålamod och förhandlingsskicklighet – och, får vi hoppas, den nya kommissionens – kommer att krävas för denna första behandling i Europaparlamentet, eftersom den skiljer sig stort från rådets första behandling.
Som föredragande och beprövad ledamot av budgetutskottet under tio år är jag fullständigt kapabel att skilja mellan begränsningarna för det som kan krävas och den politiska verklighetens begränsningar. Men parlamentet har ståndpunkter om vissa frågor som det inte kommer att överge. Verkligheten är att Europaparlamentet försvarar sina prioriteringar vid en tidpunkt där budgetläget är mycket svårt och restriktivt.
I stort sett godtar vi kommissionens preliminära förslag till budget, med ändringarna av de behöriga utskotten, de politiska grupperna och individuella ledamöter som har lagt fram ändringsförslag. Ni känner redan till att det har gjorts en teknisk justering av de maximala gränserna för utgiftskategorierna 3, 4 och 5, vilka i sig skapar ett nästan olösligt problem när det gäller att nå siffrorna för budgeten för 2004.
Jan Mulder – som var föredragande för budgeten för 2004 – gjorde ett strålande arbete med denna budget. Jag försöker göra detsamma i år, även om jag är medveten om att de finansiella medel som jag har till buds är lägre än förra året.
Rådet har skurit ned anslagen för inre politik med 55 miljoner euro jämfört med det preliminära budgetförslaget och har därmed skapat en omöjlig marginal på 108 miljoner euro. De ändringsförslag som de ärade ledamöterna har lagt fram till detta budgetförslag, enbart för utgiftskategori 3, uppgår till över 350 miljoner euro. Och vartenda ett av ändringsförslagen är fullständigt motiverat.
Rådet har skurit ned anslagen för extern politik med 129 miljoner euro jämfört med kommissionens preliminära budgetförslag, vilket lämnar oss en marginal på 14 miljoner, när den negativa marginalen i utskottet var 115 miljoner euro, och redan detta äventyrar allvarligt parlamentets traditionella externa prioriteringar.
Ändringsförslagen till utgiftskategori 4 uppgår till över 400 miljoner euro, och jag måste överväga dem, delvis för att de i grunden motsvarar de önskemål som har uttryckts av två viktiga utskott: utskottet för utveckling och utskottet för utrikesfrågor.
När det gäller utgiftskategori 5 – den kategori som det i princip verkade enklast att enas om – tog sig rådet friheten att göra nedskärningar som minskar kommissionens och andra institutioners administrativa utgifter till en och en halv punkt under det belopp som angavs i kommissionens preliminära förslag, och det är mycket svårt – vilket kommissionsledamoten väl känner till – att upprätthålla en administrativ budget som är beräknad till sista cent om en annan institution sedan minskar den.
Tack och lov har kommissionen – och jag vill gratulera kommissionsledamoten ännu en gång i detta avseende – lyckats göra en ytterligare besparingsansträngning, utan att för den skull minska effektiviteten. I alla händelser vill jag säga att Europaparlamentet kommer att återinföra de administrativa utgifter som fastställdes i det preliminära budgetförslaget.
Med hänsyn till dessa omständigheter har vi blivit tvungna att införa en rad prioriteringar. De är följande:
För det första gäller det Lissabonstrategin och dess politik för skapande av arbetstillfällen och tillväxt. Dessa mål ingår nämligen i praktiskt taget alla de politiska program som ledamöterna gick till val på. Vid en tidpunkt när Europeiska unionen har svårigheter med sin svaga ekonomiska tillväxt skulle det vara vansinnigt att inte förstärka denna politik, som just inriktas på tillväxt, utveckling och skapande av arbetstillfällen. Vi har därför röstat för ändringsförslag som ökar de budgetposter som handlar om Lissabonstrategin med 80 miljoner euro.
För det andra gäller det kommunikationsstrategin. Detta är en prioritering för parlamentet, i synnerhet på grund av det låga deltagandet i valet till Europaparlamentet, unionens utvidgning och behovet av att mycket bättre förklara tanken med unionen för de nya medborgarna, och på grund av att vi befinner oss mitt uppe i en konstitutionell diskussion om framtiden för Europeiska unionen, och vi har följaktligen lagt fram ett ändringsförslag till ett belopp av 24 miljoner euro.
För det tredje gäller det förstärkning av säkerheten, bekämpning av terrorism och befästande av EU:s invandrings- och asylstrategi. Jag anser att detta är en prioritering för oss alla, och tyvärr krävs det inga förklaringar till varför detta måste vara en prioritering för parlamentet och Europeiska unionen under 2005.
För det fjärde är en annan av våra prioriteringar konsolidering av Europeiska unionens externa åtgärder, med särskild tonvikt på bekämpande av sjukdomar och fattigdom och bistånd till geografiska regioner. I detta avseende följer vi principen att Europeiska unionens nya åtaganden inte skall nås på bekostnad av parlamentets traditionella prioriteringar, eller med andra ord, nya åtaganden kräver nya medel.
För det femte vill vi ha en allvarlig diskussion med rådet om finansiering av de decentraliserade byråerna, som jag kommer att analysera senare.
Jag vill betona det stöd de politiska grupperna har gett när det gäller att formulera parlamentets prioriteringar i ändringsförslag till budgeten. Från de andra samordnarna har jag enbart fått stöd och positiva förslag. De har alla offrat andra prioriteringar, och de har alla varit tvungna att ge sina kolleger komplicerade förklaringar om de beslut som har fattats. Och detta är det budskap som jag mycket tydligt vill framföra till kommissionen och rådet: denna första behandling ger uttryck för en mycket tydlig och klar politisk kompromiss inför förhandlingarna i november. Vi kommer inte att rösta för en andra behandling som medför att vi ensidigt måste ge upp våra prioriteringar. Om det blir nödvändigt att göra några uppoffringar måste alla institutioner, varenda en, offra något.
Låt oss nu gå vidare till behandling per utgiftskategori, med tanke på att den omröstning Europaparlamentet kommer att genomföra på torsdag kommer att vara om budgeten som helhet och att vi därför kommer att ta den till trepartsdialog och förlikning när det gäller förhandlingarna.
När det gäller utgiftskategori 1 – jordbruk – har vi röstat för 50 779 miljoner euro i åtagandebemyndiganden. Vår referensram har varit det preliminära budgetförslag som har lagts fram av kommissionen, men vi måste fortfarande tillhandahålla de bemyndiganden som är nödvändiga för att uppfylla Köpenhamnskriterierna.
I underkategori 1b har vi en politisk prioritering som har uttryckts av budgetutskottet och som kommer att ingå i omröstningen på torsdag. Enligt denna prioritering ökar vi beloppet 57 miljoner euro över det maximala taket för underkategori 1b, den budgetpunkt som skulle gå till etablering och utbildning av unga jordbrukare.
Vi har även ökat bemyndigandena för åtgärder för bekämpande av djursjukdomar och för livsmedelssäkerhet, eftersom även dessa frågor hör till parlamentets prioriteringar.
När det gäller utgiftskategori 2 kommer vi att rösta för 42 378 miljoner euro i åtagandebemyndiganden. Betalningarna är det väsentliga i denna kategori, och de ändringsförslag som vi lägger fram om betalningar får störst effekt för denna kategori. För att förebygga och fånga upp utestående antaganden (RAL), som nu, mina damer och herrar, uppgår till 122 000 miljoner euro – vilket utgör ett budgetår – ökar vi det preliminära budgetförslaget för dessa budgetposter, i vilka RAL fördubblar de årliga åtagandena. När det gäller de andra budgetposterna stöder vi kommissionens krav på betalningar, och vi hoppas att rådet kommer att ta dessa under övervägande. Vi ökar följaktligen våra krav på betalningar till 3 800 miljoner euro.
När det gäller utgiftskategori 3 – inre politik – röstar vi för 9 012 miljoner euro; vi lämnar en marginal på noll och röstar för ett ändringsförslag med asterisk. I alla händelser – bortsett från de traditionella tvärgående ändringsförslagen om underlättande och förbättringar av genomförandet – har vi, när det gäller denna kategori, för avsikt att föra mycket allvarliga diskussioner med rådet om finansiering av byråerna.
Mina damer och herrar! Mellan 2000 och 2005 har antalet decentraliserade byråer ökat från 7 till 23 – detta var parlamentets förslag. Jag minns det budgetförfarande under vilket vi antog detta förslag. Budgeten för byråerna har ökats från 96 till 281 miljoner euro, och för 2005 års budget förväntar vi oss en ökning på 20 procent. Byråernas personal har ökat från 418 under 2000 till 2 695. Allt detta har lett till en minskning av det maximala taket för denna utgiftskategori på cirka 134 miljoner euro för att finansiera andra prioriteringar. Jag kan inte godta denna situation, och jag har för avsikt att föra mycket allvarliga förhandlingar med rådet.
När det gäller förhandlingen med parlamentets föredragande för byråerna – Jutta D. Haug – har vi lagt fram ett ändringsförslag som berör samtliga byråer och utgör en minskning på 40 miljoner euro, vilket leder till att budgeten för byråerna ligger i nivå med 2004 års budget. Vår avsikt i detta fall är för det första att påpeka att finansiering av eventuella ökningar som rådet avser att göra för nyligen inrättade byråer måste diskuteras med parlamentet, eftersom denna årliga ökning för byråerna, med den ekonomiska tvångströja vi har på oss, och eftersom budgetplanen löper från 2000 till 2006, redan nu måste göras på bekostnad av parlamentets prioriteringar, och byråerna är inte parlamentets enda prioritering, även om dessa byråer naturligtvis måste finansieras, och även detta är viktigt för oss.
Jag skulle vilja tala om våra pilotprojekt. Vi har redan enats om ett paket som är godtagbart för de politiska grupperna. Några av dessa projekt är ytterst viktiga, såsom pilotprojekten för små och medelstora företag, bekämpande av terrorism, minskande av kärnvapen och konfliktförebyggande. Jag anser att vi har utarbetat ett omfattande och ambitiöst paket.
När det gäller förberedande åtgärder vill jag likaså framhålla parlamentets överenskommelse om invandrares frivilliga återvändande, stöd till bekämpandet av fattigdomsrelaterade sjukdomar – som vi har anslagit 10 miljoner euro för, vilket jag anser vara ett betydande ekonomiskt stöd – och vidare den nya strategi som vi har tillämpat genom att behandla vissa projekt som undersökningar.
Slutligen har vi röstat för 5 119 miljoner euro för utgiftskategori 4 – plus ett ändringsförslag med en asterisk. Den huvudsakliga frågan när det gäller kategori 4 är att vi ännu en gång måste finansiera Irak. Denna finansiering var inte planerad för 2005, och förslaget är att denna kategori skall finansieras på bekostnad av parlamentets traditionella prioriteringar, såsom den externa politik som parlamentet har röstat för i år, förra året och 2000. Inte heller detta är godtagbart. Vi har följaktligen, med hänsyn till förslagen från utskottet för utveckling och utskottet för utrikesfrågor, krävt att denna kategori skall finansieras med de nya medel som tillhandahålls genom det interinstitutionella avtalet med ett ytterligare belopp på 190 miljoner euro. Samtidigt ifrågasätter vi – eller placerar den inom samma paket – den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, som är mycket viktig för parlamentet, men denna finansiering måste övervägas inom den allmänna ramen för de prioriteringar som måste finansieras under kategori 4.
Herr talman! Vi lägger fram ett förslag som jag hoppas att en stor majoritet av ledamöterna kommer att rösta ja till på torsdag och som kommer att ge oss en bra position i förhandlingarna med rådet. Jag vill betona att vi tar hänsyn till de politiska prioriteringar som parlamentet har fastställt.
Jensen (ALDE ),
   . – Herr talman, herr minister, fru kommissionär! Jag vill först tacka kommissionsledamot Michaele Schreyer, som deltar i sin sista budgetförhandling i dag, och liksom Salvador Garriga Polledo finner jag detta ganska vemodigt. Jag minns hur förbindelserna mellan parlamentet och kommissionen var på budgetområdet när ni började för lite över fem år sedan. Det rådde nästan kyla i luften när man kom in i en utskottssal för att diskutera budgetfrågor, eftersom förbindelserna inte var goda efter Santerkommissionens fall. Det fanns en hel del misstro mellan kommissionen och parlamentet, och många hårda ord sades. Fru Schreyer! Genom ert sätt att arbeta och ta itu med saker på anser jag att ni har gjort en mycket stor insats för att återuppbygga förtroendet mellan parlamentet och kommissionen. Ni förtjänar ett tack för detta. Jag anser att ni har lyckats fantastiskt väl under dessa fem år.
Jag vill säga något om budgeten för de andra institutionerna. Salvador Garriga Polledo och jag beslutade tillsammans att följa en strategi för att försöka finna så mycket medel som möjligt under utgiftskategori 5, så att vi skulle kunna återföra många av de besparingar som rådet hade beslutat om och på så vis kunna uppfylla önskemålen om personalökningar till följd av utvidgningen, de nya tjänsteföreskrifterna och den nya budgetförordningen.
Om vi ser på budgeten för EG-domstolen, revisionsrätten, Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén, Europeiska ombudsmannen och Europeiska datatillsynsmannen har den budget som vi nu lägger fram, vilken antogs av budgetutskottet, ökats med 10 miljoner euro jämfört med rådets budgetförslag. Vi har följaktligen återfört nära två tredjedelar av rådets besparingar, och detta gör det faktiskt möjligt för alla dessa institutioner att inrätta de önskade nya tjänsterna till följd av utvidgningen, de nya tjänsteföreskrifterna och den nya budgetförordningen. Det gläder mig att det, i dialog med institutionerna, var möjligt att finna en lösning som alla är nöjda med, det hoppas jag i alla fall, och jag vill tacka er för ert konstruktiva arbete i denna process.
Jag anser att det var särskilt orättvist att rådets besparingar slog mot budgeten för Europeiska ombudsmannen och Europeiska datatillsynsmannen. Det rör sig om små och nya institutioner under utveckling, och jag anser att den lösning som vi fann i budgetutskottet är ett rimligt resultat för dessa två institutioner.
Däremot har vi endast en mycket blygsam marginal upp till taket för de administrativa utgifterna. Vi har på sätt och vis nästan utnyttjat denna marginal. Enligt vad jag förstår visar ny statistik från Eurostat att löneökningen kommer att bli mindre än vi ursprungligen förväntade oss för 2005. När vi når budgetsiffrorna under andra behandlingen kommer pressen på de administrativa utgifterna följaktligen att vara lägre än vi först trodde, så vi kanske kommer att finna en marginal trots allt.
Vi har även, för olika institutioner, undersökt möjligheten till att genom påskyndade betalningar detta år kanske kunna bidra till att skapa lite spelrum i budgeten för nästa år. Sist, men inte minst, skall institutionerna naturligtvis löpande se till att administrationen är så effektiv och billig som möjligt, så att finansiella överskott kan förhindras genom samarbete mellan institutionerna.
När det gäller parlamentets budget har vi hållit den nere till 20 procent av de administrativa utgifterna, det vill säga 20 procent av pengarna under utgiftskategori 5. Denna nivå förefaller relativt rimlig i förhållande till behoven. Jag vill trots detta betona att det inom vår budget under de senaste åren har varit möjligt – det vill säga inom dessa 20 procent – för parlamentet att använda ett ganska betydande belopp för byggnader, och vi har därigenom själva gjort hyresbesparingar inför kommande års budgetar. Det finns en tydlig önskan i budgetutskottet att vi, i samband med sådana investeringar, får ökad insyn i parlamentets budget. Vi är i färd med att bygga två nya byggnader i anslutning till parlamentets byggnader i Bryssel. Dessa två nya byggnader kommer att kosta över 300 miljoner euro, och man bör nu kunna förmoda att kontraktsförhandlingarna äntligen framskrider tillräckligt snabbt för att det skall bli möjligt, både i år och under 2005, att betala av en del av detta belopp.
Det finns fortfarande hopp om att ledamotsstadgan, som kommer att garantera parlamentsledamöterna enhetliga ekonomiska villkor, snart kommer att antas av parlamentet. Faktum kvarstår dock att det, även om denna ledamotsstadga antas mycket snabbt, kommer att ta lite tid för att få det nya systemet att fungera i praktiken. Det är oklart hur många ledamöter som kommer att omfattas av denna ledamotsstadga, eftersom det uppenbarligen kommer att finnas ett antal övergångsbestämmelser. Vi har följaktligen ansett det vara förnuftigast att inte ange ett faktiskt belopp för vad ledamotsstadgan kan kosta under 2005. En siffra med ett så kallat p.m. anges i betänkandet.
I budgeten för 2005 har 17,5 miljoner euro dessutom anslagits för löner som utbetalas till ledamöternas sekretariat. Utskottet arbetar med detta för närvarande, och vi utreder huruvida våra bestämmelser kan utformas på ett tydligare och mer lättförståeligt sätt. Budgetutskottet har fört över ett belopp för att öka sekretariatens löner till reserven medan vi inväntar ett beslut från presidiet.
Från parlamentets budget har även ett belopp anslagits för en informationskampanj om utkastet till konstitution för Europa. Det är inte en kampanj i den bemärkelsen att vi skall gå ut och ägna oss åt propagandaarbete, men parlamentets ledning har ansett att vi i Europaparlamentet har en särskild plikt att se till att EU-medborgarna får information om vad detta fördrag egentligen innehåller och att ge dem kunskap som de kan använda som en grund för de folkomröstningar som kommer att genomföras i de enskilda medlemsstaterna. Det är de nationella regeringarna och partierna som kommer att genomföra detta informationsarbete när det gäller kampanjerna inför dessa folkomröstningar. Man har ansett att vi har en speciell plikt, och jag instämmer på sätt och vis i detta. Vi har en särskild plikt att tillhandahålla information om innehållet i det nya konstitutionella fördraget. De belopp som anslås från budgeten skall användas för detta ändamål.
Budgetutskottet har upprätthållit det gentlemen’s agreement som finns mellan rådet och parlamentet. Vi blandar oss inte i rådets budget, och rådet blandar sig inte i vår budget. Under förhandlingarnas gång lades dock ändringsförslag fram som, faktiskt, innebär nedskärningar i rådets budget för administration av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och samtidigt medför nedskärningar av parlamentets budget, nämligen av reserven för byggnader. Detta förslag godtogs inte av budgetutskottet, men lades åter fram här i plenum. Hur mycket förståelse jag än har för tanken bakom detta förslag rekommenderade jag som föredragande inte att vi skulle stödja det. Tanken bakom förslaget är naturligtvis att pressa rådet att åstadkomma större insyn i administrationen av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Det är i stor utsträckning de ökande utgifterna på detta område som har lett till att rådets budget har ökat med nästan fem procent för 2005, medan budgetarna för de andra institutionerna har ökat med lite mer än tre procent. Jag instämmer helt och hållet i att vi skall garantera insyn, och även se till att inga poster förs in i denna del av rådets budget som egentligen bör ingå i utgifterna för åtgärder. Jag vill därför upprepa min vädjan till rådet att hålla budgeten i stramare tyglar och garantera ökad insyn. Jag måste betona att utgifterna för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, från parlamentets synpunkt, inte ingår i den informella överenskommelsen. Det är naturligtvis ett område som vi kommer att diskutera ytterligare under de närmaste åren. Naturligtvis skall även parlamentet ge akt på sina egna administrativa utgifter och ständigt se var det finns utrymme för besparingar och effektivitetsökningar. Vi är skyldiga vår skattebetalare att göra detta. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag vill börja med att gratulera den allmänna föredraganden för budgeten, Salvador Garriga Polledo, till hans utmärkta arbete och hans outtröttliga strävan för att nå samförstånd på det utrikespolitiska området, vilket alltid är svårt. Liksom tidigare år har detta inte varit lätt, vilket han själv påpekade.
Det har inte varit lätt på grund att vi ännu en gång har varit tvungna att ta itu med finansiering av nya prioriteringar på grundval av samma medel och på bekostnad av Europeiska unionens traditionella prioriteringar för externa åtgärder – och jag avser naturligtvis Balkan, grannskapspolitiken, GUSP-verksamhet samt åtgärder när det gäller Medelhavsområdet, Mellanöstern, Latinamerika och Asien.
Vi hoppas därför, herr talman, att vi kommer att kunna finna en lösning på dessa svårigheter, som uppstår varje år, genom att revidera budgetplanen, så att vi inte blir tvungna att lösa dessa situationer ”ur hand i mun” varje budgetår.
Vi stöder därför till fullo föredragandens tillvägagångssätt att utverka 190 miljoner i extra finansiering – och jag vill tillägga att utskottet för utrikesfrågor har bett kommissionen att lägga fram en rapport om tillämpningen av demokratiklausulen – och samtidigt intensifiera åtgärderna när det gäller samarbete med Förenta nationerna.
Herr talman! Jag vill också upprepa parlamentets begäran att kommissionen skall överväga inrättandet av en biregional solidaritetsfond för samarbetet mellan Europeiska unionen och Latinamerika, vilken inte skulle medföra några extra belopp.
Liksom andra ledamöter vill även jag önska kommissionsledamot Michaele Schreyer lycka till i nästa etapp av hennes liv, utan att förglömma att kommissionsledamöter slutar, men tjänstemännen stannar kvar. Jag vill inte påminna om stämningen i den debatt som vi genomförde denna morgon i parlamentet, men jag vill be er att vara mycket uppmärksam, och att ta hänsyn till de beslut och prioriteringar som har fastställts av parlamentet som en gren av den budgetära myndigheten. 
Wijkman (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Också jag vill tacka Salvador Garriga Polledo för ett väldigt skickligt arbete med budgeten i en svår situation. Jag vill också uttrycka min tillfredsställelse över att kommissionen under de fem år som gått påtagligt förbättrat rapporteringen om verksamheten på utvecklingsområdet, det område som vi arbetar med i det utskott som jag representerar här idag. Mycket återstår, inte minst med att utveckla resultatmått, men framsteg har otvivelaktigt gjorts.
Det råder stor enighet i det utskott jag representerar om att unionen i sin externa verksamhet skall ge maximal uppmärksamhet åt fattigdomsfrågorna och millenniemålen. Om detta skall kunna ske måste dock en större andel av budgeten ge prioritet åt insatser i låginkomstländerna. Idag är det bara drygt 40 procent av pengarna som hamnar där.
Därför har vi föreslagit förändringar i fördelningen och naturligtvis också tillägg till rådets förslag, dels för att stärka insatserna mot hiv, malaria och tbc, dels för att specifikt allokera mera stöd till Asien, den region där det i särklass största antalet fattiga människor lever. Vi föreslår också en ny budgetpost på sammanlagt tio miljoner euro för att offensivt och effektivt kunna tackla andra sjukdomar än hiv, malaria och tbc, som skördar många miljoner liv årligen, inte minst bland barn.
Dessa förslag kan bara bli verklighet om flexibilitetsmekanismen kan utnyttjas. Vi har inga som helst invändningar mot ett bidrag för återuppbyggnaden i Irak, tvärtom, men vi kan inte acceptera att det går ut över våra långsiktiga fattigdomsinsatser.
Slutligen, sedan budgetutskottets förslag lagts, har jag på uppdrag av utskottet för utveckling lagt tre ändringsförslag. De innebär inte nya pengar, utan de handlar om att flytta ett antal budgetposter från avdelning 19 i budgeten, yttre förbindelser, till avdelning 21, utvecklingssamarbete. Vi förstår inte varför fattigdomsinsatser i Asien och Latinamerika skall få en annorlunda rubricering och placering i budgeten än motsvarande insatser i Afrika. Budgeten bör reflektera politiska mål och inte kommissionens organisatoriska struktur. Jag hoppas vi får stöd för våra krav, inte bara i första utan även i andra behandlingen. 
Martin, David (PSE ),
   . – Herr talman! De krav som ställts av utskottet för internationell handel är mycket blygsamma, och vi är belåtna över att budgetutskottet har bifallit våra två huvudkrav. För det första invände vi mot rådets nedskärningar i det preliminära budgetförslaget i fråga om bemanning för Generaldirektoratet för handel. Med hänsyn till omfattningen av de samtal som pågår på WTO-nivå, antalet tvister som nu läggs fram för WTO:s tvistlösningspanel och behovet att öppna fler externa kontor för Europeiska unionen, ansåg vi det oacceptabelt att minska budgeten för Generaldirektoratet för handel. Jag är mycket nöjd att kunna konstatera att budgetutskottet var överens med oss och genom det generella ändringsförslaget har återställt dessa nedskärningar. 
Den andra frågan som utskottet för internationell handel var bekymrat över var behovet av att ha ett parlamentariskt forum som följer WTO:s arbete. På samma sätt ville vi se till att det finns en budgetpost för att finansiera det parlamentariska forumet, och återigen höll budgetutskottet med oss. Utskottet för internationell handel är således mycket nöjt med att budgetutskottet har godkänt de båda av oss framlagda ändringsförslagen i deras helhet. Jag hoppas nu att kammaren kommer att stödja budgetutskottet och att rådet kommer att godkänna parlamentets ändringsförslag. 
Guy-Quint (PSE ),
   . – Herr talman, fru kommissionär, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Att respektera parlamentets politiska riktlinjer är en nästan omöjlig uppgift varje år.
För 2005 har detta, liksom andra år, varit fullständigt omöjligt, eftersom rådets prioriteringar, trots överenskommelsen om den budgetplan som är i kraft, medför att det är omöjligt att tillhandahålla de medel som våra ambitioner kräver. Att respektera våra prioriteringar har därför mer att göra med att balansera kontona än med verkligheten.
Detta har lett till att socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet har beslutat att följa den strategi som föreslås av vår föredragande, Salvador Garriga Polledo, som jag tackar. Denna strategi består i att prioritera de politikområden som parlamentet har beslutat om och uppmana rådet att fullgöra sina åtaganden när det gäller byråernas verksamhet. Detsamma gäller utgiftskategori 5 och unionens externa politik, där det utlovade stödet till Iran utan svårighet kan finansieras från det belopp på över 450 miljoner euro som är tillgängligt genom flexibilitetsinstrumentet. Det är endast denna strategi som har gjort det möjligt att utarbeta en budget som avspeglar de mycket rimliga riktlinjer som socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet har fastställt för Europeiska unionen under 2005. När det gäller utgiftskategori 1 är vi medvetna om att vi endast rådfrågas, och när det gäller utgiftskategorierna 2 och 5, vilka inte ger upphov till några större problem i dag, har vi följt föredragandens linje.
Genom att finansieringen minskas så till den grad i detta budgetförslag, och pengarna fördelas på slumpmässigt sätt, förväntar sig rådet att vi skall ge avkall på det som ligger oss allra närmast om hjärtat när det gäller europeisk integration: solidariteten. Med detta menar jag solidaritet mellan Europas folk, men också solidaritet mellan EU och resten av världen. Utan Europaparlamentets inblandning skulle vi ha varit tvungna att välja mellan de geografiska regioner som skall gynnas av unionens utvecklingspolitik. Detta strider mot hur vi europeiska socialister ser på den geografiska ramen för unionens samarbete. Vi kan inte skapa en rangordning av lidande, svält eller förtryck. Vi måste agera i alla regioner vi kan och se till att vi har nödvändiga medel för att göra detta.
När vi röstade i utskottet förstärkte vi därför alla budgetposter som avser samarbete, oavsett geografisk belägenhet. Vi har på samma sätt förstärkt de budgetposter som avser Lissabonstrategin, små och medelstora företag, sysselsättning och social dialog. Vi anser att solidaritet innebär att prioritera tillväxt och sysselsättning, eftersom solidaritet innebär att dela frukterna av tillväxten.
Slutligen, mina damer och herrar, är vår sista prioritering inspirerad av europeisk solidaritet och består i att göra Europeiska unionens informationspolitik till ett av våra grundläggande politikområden. För att unionen skall kunna fortsätta sin verksamhet är det viktigt att medborgarna förstår vad unionen gör. Vår prioritering är att göra Europeiska unionens prioriteringar klara och synliga. Våra samhällen ställs inför våld och sviterna efter konjunkturnedgångar samtidigt som de bevittnar kriget i Irak och i andra delar av världen, och unionen måste ses som en modell för ekonomisk tillväxt som bygger på solidaritet. Detta är ett grundläggande krav om vi skall kunna bekämpa terrorismen och fortsätta att skapa fred. I den budget som vi lägger fram, och som vi kommer att rösta om på torsdag, måste våra prioriteringar respekteras, och budgeten måste vara det huvudsakliga verktyget för genomförandet av vårt politiska projekt.
Jag vill inte avsluta mitt inlägg utan att varmt tacka vår kommissionsledamot, Michaele Schreyer, för hennes arbete under de senaste fem åren. Liksom Anne Elisabeth Jensen vill jag erkänna hennes bidrag till budgetförfarandet och till förnyelsen och moderniseringen av detta. Fru Schreyer! På min grupps vägnar vill jag framföra ett varmt tack för ert arbete tillsammans med oss i Europaparlamentet under de senaste åren och önska er all lycka i ert fortsatta arbete för skapa största möjliga demokratiska välfärd i vår union.
Oomen-Ruijten (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Även jag vill tacka kommissionsledamot Schreyer, men också vår föredragande, Salvador Garriga Polledo. Det fanns stunder när det var han som gjorde att jag kunde bibehålla mitt goda humör. Budgetutskottet har velat förenkla saker och ting när det gäller ett antal punkter, vilket har skett på bekostnad av de ändringsförslag som har lagts fram av oss från utskottet för sysselsättning och sociala frågor. Budgetutskottet har delat upp alla de framlagda ändringsförslagen, det vill säga det har röstat i block om de ändringsförslag som handlar om byråerna, och därefter om alla ändringsförlag om Lissabon, informationsstrategin och pilotprojekt. Detta innebär att utgångspunkten för denna omröstning i block är åtagandena och betalningarna för 2004. Detta är inte rätt, eftersom ingen hänsyn har tagits till att tio nya medlemsstater har anslutit sig och att nya åtgärder måste utvecklas för dessa tio nya medlemsstater. Byrån i Bilbao har till exempel fått ytterligare uppgifter när det gäller små och medelstora företag, och det är inte lätt att hålla dessa inom budgeten för 2004. Vi i utskottet för sysselsättning och sociala frågor är därför inte glada över att några av våra ändringsförslag om vissa frågor inte har antagits. Vi hoppas verkligen att de ändringsförslag som har lagts fram av socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet på området för sociala frågor, däribland våra egna ändringsförslag, kommer att antas till slut. I morgon eller i övermorgon skulle jag väldigt gärna vilja kunna förena mig med Markus Ferber och ännu en gång skåla för vårt framtida framgångsrika arbete.
När det gäller den tekniska byrån och de upplysningar som arbetsgivarorganisationerna har lagt fram i form av ett ändringsförslag hoppas vi att vi återigen kommer att kunna enas. Jag vill tacka Markus Ferber och föredraganden för att de möter oss på halva vägen i detta skede. 
Haug (PSE ),
   . Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet har betydande lagstiftande befogenheter, men har även en mycket liten budget, och finansieringen för det enda ekonomiska instrumentet för miljön, Lifeprogrammet, har återigen skurits ned i budgeten för 2005 jämfört med 2004. Vi är i själva verket mycket sparsamma. Utgiftskategorin för miljöfrågor utgör inte ens 0,25 procent av EU-budgeten, det vill säga mindre än en fjärdedel av en procent. Dessutom anser vi att Generaldirektoratet för miljö har otillräcklig personal för att genomföra den politik som vi vill. Detsamma gäller för övrigt för Generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd. Och när vi hör ordet ”hälsa” tänker vi naturligtvis omedelbart på ”tobak”. Detta är självklart.
Vi lägger ut över 950 miljoner euro på stöd till tobaksproducenter. Detta är mer än fem och en halv gånger så mycket som hela budgeten för miljöfrågor. Emellertid anslår vi endast 14 miljoner euro till utvecklingsalternativ för tobaksproducenter. Detta måste ändras! 
Rübig (PPE-DE ),
   . – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag finner det glädjande att denna debatt om Europeiska unionens framtid genomförs i dag eftersom framtiden alltid handlar om pengar och var de skall investeras, och jag anser att vi gör rätt i att investera i Lissabonstrategin genom att anslå 92 miljoner euro till förberedande åtgärder och pilotprojekt, och 49 miljoner euro till den finansiella miljön, koncentrerat till den ekonomiska splittringen i de angränsande regionerna. Jag anser att den senaste utvecklingen – krisen i bilindustrin, de ökade energipriserna – visar att det är nödvändigt att vi sätter fart på EU-budgeten när det gäller tillväxt, och lämplig kommunikation har också en funktion att fylla när det gäller denna fråga. Under de kommande fem åren kommer vi att ägna mycket uppmärksamhet åt informationspolitiken. Vi måste bli mycket bättre på att förklara vad EU går ut på. Under upptakten till valet kunde vi se att det fanns flera faktorer som strategiskt motverkade Europeiska unionen och demokratin inom EU. Jag anser att vi har en skyldighet att förklara för allmänheten vad vi egentligen gör och hur viktig EU:s ställning i världen kommer att vara för oss i framtiden.
Av samma skäl tar vi ställning för euroinfokontor, informationskampanjen ”Debatt om Europeiska unionens framtid”, ”Carrefours,” Princeprogrammet, för alla dessa viktiga åtgärder för att föra EU närmare dess medborgare och förklara tanken med EU. Vi inser alla att även programmet ”Intelligent energi för Europa” är mycket viktigt. Med tanke på energipriserna hoppas jag att vi kommer att lägga ökad vikt vid detta i framtiden. Parlamentet bör redan nu börja arbeta för att vår tekniska infrastruktur, såväl informations- och kommunikationsteknik som Internet och TV, håller den absolut högsta tekniska nivån och försöka bli det modernaste parlamentet i världen. 
Wuermeling (PPE-DE ),
   . – Tack, kommissionär Schreyer, mina damer och herrar! Även jag kommer med glädje att dra mitt strå till stacken för att vi skall bli världens modernaste parlament, även om mitt bidrag, från utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd, kommer att bli mer blygsamt. När vi behandlade budgeten fastställde vi tydliga prioriteringar, i synnerhet när det gäller Lissabonmålen. Konkreta initiativ för att främja Lissabonmålen, däribland budgetförfarandet, är viktigare än en ständig följd av uttalanden, antingen av stats- och regeringscheferna, eller ibland av oss själva, som varken kostar dem eller oss någonting.
Vi betraktar fortfarande den inre marknaden som det centrala inslaget i vår konkurrensstrategi och ser att det inte har gjorts något för att undanröja de hinder som finns för den inre marknaden. Därför har vi föreslagit att medel skall anslås för att genomföra ännu ett forum om den inre marknaden för att diskutera de olika mindre återstående hindren på vår inre marknad med dem som berörs av dessa hinder, vilket kommer att ge oss möjlighet att utforma långsiktiga lagstiftningsinstrument för att ta itu med dem.
Utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd anser också att utvidgningen österut eventuellt kan bli avgörande när det gäller att främja tillväxt, välstånd och sysselsättning, men vi är naturligtvis även medvetna om att det finns svårigheter med att få ekonomier att växa tillsammans över gränserna. Därför föreslår vi ett pilotprojekt för att bilda kluster i de angränsande regionerna, genom vilka strategiska allianser kan skapas. Vi anser också att den inre marknaden för konsumenter fortfarande har en betydande potential för att stärka vår konkurrenskraft och har för detta ändamål anslagit medel på områdena för livsmedelssäkerhet och utrotande av djursjukdomar.
Även jag vill personligen varmt tacka kommissionsledamot Michaele Schreyer för hennes samarbete. Det hör till den bistra verkligheten att de budgetansvariga får många fiender och retar upp många människor, men de får också vänner. När det gäller de angränsande regionerna har de blivit vänner, och detsamma gäller föredraganden för budgeten, Salvador Garriga Polledo, vilket han skall ha stort tack för. 
Grosch (PPE-DE ),
   . – Herr talman, fru kommissionär! Även vi i utskottet för transport och turism vill tacka kommissionsledamot Schreyer för hennes arbete. För vårt utskott gäller detsamma som för de övriga utskotten: ibland är våra förväntningar högre än de medel som vi har till buds, och därför har vi, i stället för att fastställa nya prioriteringar, försökt att åtminstone anslå nödvändiga medel för de prioriteringar som rådet, kommissionen och parlamentet gemensamt har enats om, så att allmänheten kan ha förtroende för att det som skall göras också blir gjort.
Jag kommer att ge tre exempel på detta, och dessa exempel har med säkerhet och miljö att göra. Byråerna har tagits upp ett flertal gånger under denna debatt. Vi ser inte positivt på att de tre parterna till exempel har nått ett klart samförstånd om politiken för järnvägssäkerhet, luftsäkerhet och bekämpande av marina föroreningar, varefter rådet sedan minskar anslagen för dessa prioriteringar, så det inte blir någonting kvar. Problemet här är i själva verket att vi inte längre talar om tekniska beslut om finansieringen, utan om budgetpolitiska beslut. Jag anser att utskottet för transport och turism har varit mycket tydligt på denna punkt; vi måste se till att dessa medel blir tillgängliga, åtminstone när det gäller våra delade politiska mål och särskilt när det är miljön och säkerheten som står på spel. Vi känner till de transportproblem som påverkar oss internationellt, nationellt och lokalt. Allmänheten förväntar sig något mer än bara krishantering; den förväntar sig positiva tecken och en hållbar politik på dessa områden.
För det andra – och detta har varit mycket viktigt enligt min åsikt – prioriterar vi även de transeuropeiska näten. Vi får inte glömma att vi nu är 25 i stället för 15 medlemsstater. Vi har varit realistiska i våra uppskattningar av godkännande av utgifter med tanke på det nuvarande läget och kommissionens bild av detta. Även om vi vet att det inte är någon idé att tillhandahålla alltför stora medel för de projekt som genomförs för närvarande vill vi även sända ett budskap om att vi strävar efter att planera ett transeuropeiskt nät i framtiden som omfattar samtliga 25 medlemsstater, och att de nya medlemsstaterna, som företräds i parlamentet, dessutom förväntar sig att samma prioriteringar skall fastställas för dem.
Rörlighet och transport faller mellan ekonomi-, säkerhets- och miljöområdena och påverkar alla medborgare som vill leva tillsammans i EU. Av detta skäl vill jag se att tillräckliga ekonomiska medel anslås för dessa välkända prioriteringar. 
Berend (PPE-DE ),
   . – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Även jag vill, på utskottet för regional utvecklings vägnar, ge uttryck för min tacksamhet – både till föredraganden och till kommissionsledamoten – för vårt goda samarbete under de fem senaste åren. Det finns tre huvudaspekter på budgetförfarandet för 2005 när det gäller strukturfonderna och regionalpolitiken som bör noteras.
För det första är 2005 det första hela budgetåret för det nya EU med 25 medlemsstater. För det andra, och till följd av detta, är det inte mer än rätt att de sammanlagda medel för regionalpolitik som fanns enligt det preliminära budgetförslaget ökas, vilket i större grad gäller betalningsbemyndigandena än åtagandebemyndigandena, där ökningen har varit mer blygsam. För det tredje speglar tilldelningen av anslag hur övergången från föranslutningsinstrumentet till stödmottagande ur Sammanhållningsfonden fortsätter för åtta medlemsstater.
Vi anser att de nedskärningar som rådet har gjort av det preliminära budgetförslaget är oacceptabla. Under budgetförfarandet har utskottet för regional utveckling inte gjort något annat än att utnyttja rätten att lägga fram ändringsförslag för att återställa de belopp som skurits ned av rådet – naturligtvis med hänvisning till budgetutgifterna som helhet. Sammanfattningsvis har vartenda ett av de ändringsförslag som vi lade fram och antog enbart syftat till att återställa budgetposten till det belopp som angavs i det preliminära budgetförslaget och därmed förhindra nedskärningar av budgeten för regionalpolitik. 

Herranz García (PPE-DE ),
   . – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka föredraganden, Salvador Garriga Polledo, för det arbete han utfört, eftersom han har visat stor känslighet för jordbruksfrågorna i nästa års budget. Jag vill också tacka ledamöterna i budget- och jordbruksutskotten eftersom de alla har samarbetat och på så sätt hjälpt till att åstadkomma ett mycket lyckat resultat för jordbruket i nästa års budget.
Ändringsförslagen för jordbruksbudgeten har i stort varit inriktade på ett återupprättande av det preliminära budgetförslag som presenterats av kommissionen, därför att rådet hade redigerat det på ett slumpartat sätt, med besparingar som enda kriterium och utan hänsyn till de olika typerna av budgetposter för jordbruket.
Det gläder mig att man har ökat stödet till unga europeiska jordbrukare, och jag skulle ännu en gång vilja påpeka att medelåldern för en europeisk jordbrukare är över 50 år och att detta är jordbrukets största framtida problem.
Vidare skulle jag vilja avvisa den föreslagna nedskärningen av stödet för tobak, och jag vill påminna er alla om att denna fråga redan har debatterats i parlamentet, att vi beslutade om en nedskärning på 50 procent från och med 2010 och att nedskärningen från och med 2006 bör inledas gradvis, från en nivå på 40 procent, och debatten avslutades då med detta, vilket gladde motståndarna till tobaksodling. Jag anser därför att vi inte bör ta upp frågan igen under den nuvarande budgetdebatten.
Dessutom anser jag att det inte finns något utrymme för ändringsförslag 285, som innebär ett motstånd mot boskapsuppfödning, eftersom det inte finns någon rättslig grund för att bekämpa boskapsuppfödning och då detta därför skulle leda till diskriminering. Om vi skall starta en debatt om detta måste den handla om tjurfäktning: detta stöd gäller inte Spaniens nationella festligheter.
Dessutom tror jag i fråga om nedskärningen av exportstödet, särskilt exporten av nötkött, att arbetet med den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaderna ännu pågår och att vi genom Doharundan kommer att få veta vilken lösningen måste bli när det avslutas. Tillfället är därför inte rätt valt. 
Fraga Estévez (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Även jag vill tacka huvudföredraganden för budgeten, och jag måste påpeka att de flesta av våra ändringsförslag har godkänts av budgetutskottet.
Vilka har varit de viktigaste målen i yttrandet från fiskeriutskottet? Först och främst har det handlat om att återinföra de anslag som rådet otillbörligen strök i kommissionens preliminära budgetförslag och som rörde två viktiga frågor: internationella fiskeavtal betraktade i relation till nedskärningar av utbetalningar från Fonden för fiskets utveckling. För det andra har ett ändringsförslag gjorts, också godkänt av budgetutskottet, om den nya gemenskapsbyrån för fiskekontroll, som har rönt stort intresse från parlamentets sida och som behöver stöd så att den kan bli verklighet snart.
Jag skulle vilja insistera angående två ändringsförslag som har förkastats av budgetutskottet och som jag skulle vilja lägga fram igen. Det gäller ändringsförslagen 98 och 99. Det första handlar om de regionala rådgivande nämnderna och det andra om ökningen av stödet för förbättring av vetenskaplig information.
Herr talman! De rådgivande nämnderna för fiskerinäringen är det verkligt nyskapande i reformen, och det enda instrument vi har för att säkerställa sektorns deltagande i beslutsprocessen. Parlamentets mål är att alla de nämnder som angivits i gemenskapslagstiftningen skall ha påbörjat sitt arbete nästa år, och för att vi skall kunna åstadkomma detta behövs ytterligare cirka en halv miljon euro.
När det gäller den andra frågan, förbättring av vetenskaplig information, har varken rådet eller kommissionen angivit någon ökning för nästa år. Inget anges heller i sjätte ramprogrammet. Vi anser att en budget på 1,5 miljoner euro för denna fråga inte är för mycket begärt.
Herr talman! I motsats till andra utskott har vi vad jag vet bara föreslagit en ökning på tre miljoner euro i förhållande till det preliminära budgetförslaget. Jag ber er därför att stödja ändringsförslagen från fiskeriutskottet. 
Trüpel (Verts/ALE ),
   . – Herr talman, kommissionär Schreyer! Som föredragande för utskottet för kultur och utbildning skulle jag vilja börja med att betona att vår budgetpolitik de närmaste åren bör återspegla vår identitet som en kontinent med konst, kultur och kulturell mångfald, vilket vi som européer är mycket stolta över. Därför är det inte förvånansvärt att alla ledamöterna i kulturutskottet ansåg att vi måste förkasta rådets nedskärningar inom kulturpolitiken, för det kan inte finnas någon trovärdig kulturpolitik i ett Europa med 25 medlemsstater om bidragen till den skärs ned under 2005, det första året då det finns en och samma budget för dem alla. Därför krävde ledamöterna i kulturutskottet oavsett politisk grupptillhörighet framför allt att man skulle återställa kommissionens budgetförslag om vänortsverksamhet och informationspolitik för att tillgodose allmänhetens önskemål, och detta gäller också ungdomsprogrammen. Dessa är områden som särskilt inverkar på allmänheten. Vi bör göra någonting för att visa att vi också på kulturområdet är beredda att stå upp till försvar för vårt underbara Europa. 
Lehne (PPE-DE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Även utskottet för rättsliga frågor är ett utskott där man har små krav på budgeten, för vår andel av den budget vi administrerar är förmodligen några tusendelar av helheten.
Den fråga som jag skulle vilja uppmärksamma är extremt viktig, helt enkelt därför att den är den enda, och den utgörs av det faktum att ansvarsområdet för utskottet för rättsliga frågor omfattar EG-domstolen och förstainstansrätten. Allmänheten klagar ofta på att behandlingen av ärenden ofta tar mycket lång tid och att besluten fattas mycket sent under processen, och detta inträffar ofta när man behandlar ärenden av stor betydelse för allmänheten.
Låt mig göra helt klart att skälet till detta inte beror på domarna utan på andra saker, nämligen på den otillräckliga kapaciteten för att översätta dokumentation och formulär. Om vi med hjälp av denna budget skulle lyckas bidra till att anpassa EG-domstolens utrustning till nuvarande förhållanden och krav skulle det vara en stor triumf, som skulle vara till nytta för de många personer inom den europeiska allmänheten som löser tvister via rättsliga medel. Slutligen råder det inget tvivel om att EG-domstolen spelar en mycket stor roll för Europas ytterligare utveckling och integrering, och därför tycker jag att det är lämpligt att den får rätt verktyg för att kunna utföra sin uppgift.
Om detta kan underlättas genom denna budget kommer vi i utskottet för rättsliga frågor att vara nöjda, för då kommer ett viktigt mål att ha uppnåtts. Även om allt inte kan göras i år kommer det att vara ett steg i rätt riktning om utvecklingen fortsätter. Detta var allt jag hade att säga som företrädare för utskottet för rättsliga frågor. 
Deprez (ALDE ),
   – Herr talman, fru kommissionär, herr minister! Som representant för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter vill jag börja med att tacka ledamöterna i budgetutskottet, särskilt huvudföredraganden, vår vän Salvador Garriga Polledo, för att ha givit sitt stöd och godkänt de flesta av ändringsförslagen från vårt utskott. Jag skulle särskilt vilja nämna fyra av dem.
För det första har vi, efter Fourniretaffären som nyligen har skakat Belgien och Frankrike, infört en ny budgetpost som gör det möjligt för kommissionen att föreslå samordning av nationella register över brott som pedofili och sexuella övergrepp samt allvarliga brott begångna av återfallsförbrytare.
För det andra har vi i fråga om informationssystemet för viseringar, vanligen kallat VIS, placerat de flesta anslagen i reserven, och de kommer inte att frigöras förrän kommissionen har presenterat ett andra förslag där man exakt fastställer arkitektur och funktion för själva VIS-systemet, som man har sagt att man skall göra. Detta är ett känsligt område med tanke på skyddet av personuppgifter.
För det tredje har vi när det gäller byrån för hantering av yttre gränser placerat samtliga anslag i reserven. Detta betyder inte att vi ifrågasätter det viktiga med denna byrå eller behovet av att starta dess verksamhet så snart som möjligt, snarare tvärtom, men vi kommer att göra de reserverade medlen tillgängliga när rådet har fattat ett slutligt beslut om byråns placering. Vi uppmanar rådet att avge sitt yttrande före årets slut. Om detta är en byrå av strategisk betydelse går det inte att nöja sig med ett provisoriskt huvudkontor, med alla de kostnader och driftsmässiga nackdelar som det skulle betyda.
För fjärde har vi också reserverat de flesta av de begärda anslagen för passagerarrättigheter. Vi känner alla till meningsskiljaktigheterna mellan parlamentet och kommissionen i denna fråga, om skyddsnivån för de personuppgifter som man från flygbolagen måste överföra till de amerikanska tullmyndigheterna. Från kommissionens sida har man flera gånger lovat att det nuvarande passiva PULL-dataöverföringssystemet skall ersättas av ett aktivt system, PUSH-systemet. Hittills har kommissionen inte gjort någonting. Anslagen kommer att frigöras när kommissionen har fullgjort sina åtaganden.
Jag måste sluta med att nämna ett sista ändringsförslag som budgetutskottet tyvärr har beslutat sig för att inte låta kvarstå, vilket jag beklagar. Det gäller kommissionens önskan att vidta förberedande åtgärder för hanteringen av återresan för invandrare som inte har rätt att stanna kvar på unionens territorium. Det är naturligtvis önskvärt och brådskande att skapa ett bättre samarbete mellan medlemsstaterna på detta område, men det måste göras enligt reglerna, och vid förberedande åtgärder finns det inga regler. Enligt förklaring nr 5, som fogats till Nicefördraget, har stats- och regeringscheferna formellt uppmanat rådet att fatta beslut i denna fråga sedan den 1 maj 2004, i enlighet med det förfarande som angavs i artikel 251, det vill säga kvalificerad majoritet och medbeslutande. Rådet har inte gjort någonting och har därmed ignorerat stats- och regeringschefernas vilja och parlamentets rättigheter. Jag skulle vilja att rådets institutionella överträdelse bestraffades, i enlighet med ändringsförslag 146 från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter. 
Onesta (Verts/ALE ),
   . – Herr talman, fru kommissionär, herr minister! Hur kan synpunkterna från utskottet för konstitutionella frågor sammanfattas på sextio sekunder? Det är mycket enkelt. Först och främst ville vi återställa det som rådet hade tagit bort: Jag syftar särskilt på de budgetposter som gällde informationskanaler och Jean Monnet-handlingsprogrammet. Men det var framför allt när vi kom fram till Princeprogrammet som vi i utskottet för konstitutionella frågor måste nypa oss i armen för att tro på de siffror vi såg. Med stor förvåning noterade vi att kommissionen hade dividerat summan för 2004 med tre i en tid då vi just skall gå in i ett avgörande skede av allmän debatt om konstitutionen. Var det verkligen möjligt att det hade undgått kommissionen att en debatt om det konstitutionella fördraget skulle börja den 18 juni? Rådet hade dock ingen sådan ursäkt eftersom man redan under sommaren visste att det fanns ett utkast till konstitution och att det var viktigt att det debatterades. Det är därför vi inom utskottet inte nöjer oss med att återställa denna budgetpost, utan vill multiplicera den siffra som kommissionen föreslagit, så att den ökar till 7,5 miljoner. Demokratin har inget pris men den kostar, och jag hoppas att rådet äntligen kommer att inse detta.
Liksom mina kolleger skulle jag vilja avsluta med att ge en eloge till vår kommissionär Michaele Schreyer för det utmärkta arbete hon har utfört i parlamentet de senaste fem åren, och på en mer personlig nivå skulle jag vilja uttrycka min förhoppning, Michaele, att ditt mandat vid röstningen i morgon kommer att förlängas med några veckor. 
Gröner (PSE ),
   . – Herr talman! Även jag vill tacka kommissionären för att hon under de senaste åren har givit sitt stöd till utskottet för kvinnors rättigheter i dess arbete för att främja jämställdhetsfrågor i budgeten. Då vårt utskott inte har så många budgetposter att administrera är denna horisontella politik av särskild vikt för oss. Jag måste dock säga att jag instämmer i Romano Prodis bedömning att framgången inte är fullständig överallt. Liksom när det gäller Lissabonstrategin har vi givit jämställdhetsrelaterad budgetering och integrering av ett jämställdhetsperspektiv en bestämd plats i strukturfonderna, men totalt går ändå bara sex procent till jämställdhetsrelaterade projekt. Därför har det varit viktigt för oss att ändringsförslagen leder till ett framåtskridande på området genom att man i dem anger minimimarginalerna i de stora programmen, i Meda, i de stora samarbetsprogrammen, inräknat dem som gäller samarbete med andra länder, och i biståndet till Afghanistan och Irak. Det är beklagligt att man från budgetutskottets sida inte ville följa denna väg; man sade att dessa summor delvis skulle användas för jämställdhetsrelaterade projekt, men i praktiken vågade man inte förverkliga detta. Om vi verkligen vill ha förändringar måste vi ange miniminivåer. Jag anser att det behövs mer debatt om detta, och vi måste ta mod till oss för att genomföra det.
Kompetensområdet för utskottet för kvinnors rättigheter är integrering av ett jämställdhetsperspektiv under ramprogrammet, men det blir gång på gång uppenbart för oss att vi saknar pålitliga data om hur EU:s resurser används för kvinnor respektive män. Därför är det mycket viktigt att vi startar ett jämställdhetsinstitut. Rådet har röstat för idén, men allt är tänkt att skötas budgetneutralt, vilket innebär att det inte får kosta något, och kvinnorna tillåts göra som de vill om det inte gör det. Detta är inte acceptabelt, så det vi vill göra är att åtminstone införa en symbolisk post för jämställdhetsinstitutet.
Jag vill också nämna ett projekt inom Daphneprogrammet, eftersom det är det europeiska året mot våld mot kvinnor. Kommissionens stöd har sökts många gånger för detta, men om man vill ha någonting gjort så får man göra det själv, så låt oss proklamera ”Året mot våld”! 
Schreyer,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Mitt första anförande inför parlamentet som ledamot av Europeiska kommissionen för fem år sedan handlade naturligtvis om budgeten för 2000. Det var en budget för bara 15 medlemsstater, för en union med bara 375 miljoner invånare. Det var i den budgeten man för första gången godkände föranslutningsstöd, till sex stater som man då förhandlade med.
Mitt som jag tror sista anförande inför detta parlament rör den första budgeten för ett EU med 25 medlemsstater. Det är en summering av den historiska förändring som vi har åstadkommit på dessa fem år. Det går inte en dag utan att jag gläder mig över att vi har lyckats överbrygga Europas delning och att det nu, här i Strasbourg och i Bryssel, är möjligt att bedriva politik för en union med 450 miljoner invånare. Vilken fantastisk utveckling!
Den europeiska budgeten har också blivit allt viktigare och ett allt viktigare verktyg i den europeiska politiken. Därför måste den vara stabil, den måste utvecklas inom ett tillförlitligt ramverk, den måste disponeras tydligt och tillämpas effektivt. Jag är glad att vi under dessa fem år har lyckats reformera och modernisera budgetförfarandet som helhet – inte bara genom att utforma vad som nu är en mer politisk budget utan också genom att strukturera en som är aktivitetsbaserad.
Själva budgeten har blivit mer politisk. Budgetförordningen och det reformerade redovisningssystemet var stora styrkedemonstrationer från alla institutioner – från parlamentet, kommissionen och rådet och även från revisionsrätten. Jag skulle vilja ge mitt mycket, mycket stora tack för dessa stora gemensamma ansträngningar och för detta mycket effektiva samarbete, naturligtvis särskilt till ledamöterna i budgetutskottet, budgetkontrollutskottet och till rådets budgetkommitté.
En ytterligare styrkedemonstration från budgetutskottet var att sammanställa, behandla och prioritera de många ändringsförslag som ingavs av ledamöterna för budgeten för 2005, och jag gratulerar föredraganden Salvador Garriga Polledo, som har framställt detta betänkande och behandlat de många ändringsförslagen med säkerheten hos en person som har mycket stor erfarenhet av budgetarbete. Gratulerar till denna prestation!
Jag vill också gratulera den nye ordföranden i budgetutskottet. Det är alltid mycket svårt att ta över en så viktig och svår uppgift mitt under ett budgetförfarande. Utskottet under ert ordförandeskap är också ett mycket kvalificerat sådant, med mycket kompetenta ledamöter.
De senaste åren har budgetarna varit på de lägsta nivåerna på länge inom EU. Som budgetkommissionär är jag mycket stolt över detta, för det visar att vi arbetar helt och hållet i enlighet med budgetdisciplinens principer, men syftet med den relativa minskningen i senare års budgetar var att skapa utrymme för nya uppgifter, särskilt i form av utgifter för de nya medlemsstaterna, och som också kommer att komma dem till godo.
I den nuvarande budgetplanen Agenda 2000 angavs ramarna för detta. I budgetplanen anges på motsvarande sätt att 2005 års budget skall ha en övre gräns på 119 miljarder euro i åtagandebemyndiganden, vilket motsvarar 1,14 procent av BNP för ett EU med femton medlemmar, och vi måste alltid komma ihåg detta när vi överväger hur budgetplanen skall se ut i framtiden. Enligt alla institutioner – rådet, parlamentet och kommissionen – krävs i 2005 års budget minst 116 miljarder euro i åtagandebemyndiganden. De tre institutionernas förslag till åtagandebemyndiganden skiljer sig endast marginellt åt. Varför är det så? Naturligtvis är det för att manöverutrymmet är mycket begränsat, eftersom så mycket bestämdes i Agenda 2000 och i anslutningsfördragen.
Uppskattningarna av vilka summor som behöver spenderas nästa år är dock mycket olika. De är naturligtvis beroende av vad uppskattningarna gäller och vad som skall ingå. Vi måste försäkra oss om att framröstade åtagandebemyndiganden faktiskt resulterar i att pengarna betalas ut under de följande åren, så faktum är att kommissionen inte kan stödja de nedskärningar som rådet har föreslagit på detta område. Vi är tacksamma för att parlamentet har insisterat på att åtminstone de anslag vi föreslog måste återställas och mycket tacksamma för att ökningar har föreslagits.
Vi talar här särskilt om utnyttjandet av medel ur strukturfonderna. Alla inblandade parter har under de senaste åren gjort gemensamma ansträngningar för att förbättra genomförandet, och vi har nu nått framgång då utnyttjandet av medel har förbättrats mycket i förhållande till tidigare år. Detta år har vi alltså anhållit om ytterligare två miljarder euro som betalningsmedel för strukturfonderna, eftersom det finns efterfrågan från medlemsstaterna. Vi kan därför arbeta i förvissning om att genomförandet kommer att fungera mycket bra även nästa år.
Låt mig gå vidare till personalfrågor och administrativa utgifter. År 2005 kommer att vara det andra året med ett utvidgat EU, och kommissionen ansöker om ytterligare personal för att klara de utökade åtagandena i en utvidgad union. Anne Elisabet Jensen noterade att rådet tillåter sig självt en mycket större ökning av de administrativa utgifterna än man tillåter de andra institutionerna. Även till er, fru Jensen, skulle jag vilja ge en eloge för ert arbete – eftersom ni är föredragande för alla de andra institutionerna ställs det alla möjliga krav på er.
Jag vill tacka det parlament ni är medlem i för godkännandet av de 700 poster som kommissionen hade begärt, men som ni säkert kan föreställa er är jag inte lika entusiastisk över att få veta att ni säger att 150 av dem först bör reserveras. Det är självklart att en av parlamentets viktigaste plikter är att hela tiden övervaka vad som sker med dessa poster och om rätt prioriteringar görs för hur de skall användas, men jag skulle vilja tala till förmån för att villkor ställs för vilka reserverade medel som faktiskt kan frigöras i framtiden. Vi vet förstås att hela rekryteringsprocessen kommer att ta tid.
Jag skulle också på Prodikommissionens vägnar vilja tacka parlamentet för att man har godkänt de ökningar för poster som vi har begärt, för ni är naturligtvis medvetna om att höjda förväntningar inte kan infrias om resurserna för det inte finns.
Under alla dessa år har det varit sektionen för utrikespolitik i budgeten som har befunnit sig under starkast tryck. Detta beror delvis på olika händelser i världen och också på att EU har börjat ta mer gemensamt ansvar och på att resurser för att göra detta har ställts till förfogande. Detta möjliggjordes delvis av att man utnyttjade flexibilitetsreserven. Likaså är det högst troligt att vi under 2005 kommer att finna att det är omöjligt att klara budgeten för utrikespolitiken utan att behöva använda medel ur flexibilitetsreserven.
I den ändringsskrivelse för 2005 års budget som ni har fått från kommissionen frigörs medel för det utrikespolitiska området och för utrikespolitiken, vilket innebär att vi kan föreslå att stödanslag i framtiden ges till Kroatien ur utgiftsområde 7, då anslutningsförhandlingarna med Kroatien inleds nästa år. Vi har också förslagit att ekonomiskt stöd till det turkcypriotiska samhället skall finansieras via kategorin för föranslutningsstöd. Det är glädjande att få veta att rådet nu har beslutat behandla detta finansieringspaket som en tilläggslösning. Jag vill be parlamentet att behandla detta förslag som ett brådskande ärende och ge sitt stöd för den hjälp vi föreslår åt den turkiska delen av Cypern. När vi gör detta bör vi också ha målet att hjälpa båda sidor för att uppnå en slutlig lösning på frågan om Cyperns delning och överbrygga den.
Som svar på en begäran från rådet föreslår kommissionen också, som en del i 2005 års budget, att Peaceprogrammet för Nordirland skall få fortsätta i ytterligare två år. Även om också detta är en förnuftig åtgärd vill jag angående de tre senaste punkterna jag tagit upp påpeka att det alltid har varit rådet som gjort förfrågan, och man har alltid haft mycket goda politiska skäl att göra det. Jag måste dock påminna er om att resolutioner från högtidliga möten, hur politiskt riktiga de än är, alltid måste åtföljas av budgetresolutioner som mödosamt utarbetas inom budgetens krassa verklighet.
I förhållande till detta år sker den största ökningen i 2005 års budget inom jordbruksbudgeten, som kommer att utökas från 44 miljarder till 50 miljarder euro nästa år. Det finns viktiga och goda skäl till detta. För det första kommer budgeten för första gången att innehålla direktstöd till jordbrukare i de nya medlemsstaterna. För det andra är växelkursen högre än tidigare. För det tredje har rådet beslutat om jordbruksreformer som har resulterat i ökade snarare än minskade utgifter. I helhetsperspektivet kommer jordbruksbudgeten nästa år att motsvara 0,48 procent av varje medlemsstats BNP, och den kommer att omfatta nästan 45 procent av den totala EU-budgeten.
Även om denna struktur med en betoning på jordbrukssektorn har sin egen historia och bygger på välgrundade resonemang måste vi ställa oss den enkla frågan om huruvida den passar för framtidens utmaningar, eller om vi behöver göra andra prioriteringar för framtiden och för nästa budgetplan. En av dessa prioriteringar är naturligtvis uppnåendet av Lissabonmålen, och alla gemensamma resurser måste tas i anspråk för detta. Mål har formulerats och alla har ställt sig bakom dem, och antingen tar vi målen på allvar eller inte. Om vi tar dem på allvar måste fler resurser i framtiden göras tillgängliga ur EU-budgeten för sådana framtidsinvesteringar som forskning, utbildning och nyskapande. Detta är en viktig uppgift.
Det framgår av en del av diskussionerna mellan medlemsstaterna på rådsnivå att medlemsstaterna förespråkar en framtida minskning av budgeten till 1 procent av BNP uttryckt i åtagandebemyndiganden, vilket skulle innebära att den absoluta nivån för 2005 års budget skulle bestå i framtiden. Om jordbruksutgifter samtidigt permanent skulle inkluderas i detta område skulle det betyda att strukturen inte skulle förändras mycket i framtiden, men Europeiska unionen kommer inte att kunna hantera framtidens uppgifter och utmaningar med en struktur från det förgångna. Därför behövs en förändring.
Framför er ligger svåra förhandlingar. Det har funnits andra tidigare, men vad som måste uppmärksammas är bristen på överensstämmelse mellan vad man har lovat den europeiska allmänheten och vad som faktiskt sedan görs – denna brist på överensstämmelse får inte bli större, för det kan leda till frustration och besvikelse över EU. Vi gör alla vårt bästa för att detta inte skall ske och för att EU:s budget i stället skall ha en struktur som lämpar sig för framtidens krav.
Jag hoppas nu att Europaparlamentet, Europeiska rådet och den framtida kommissionen kommer att fatta mycket kloka beslut, inte bara när det gäller 2005 års budget utan också, vilket är särskilt viktigt, om nästa budgetplan. Jag hoppas att samarbetet mellan parlamentet och kommissionen i budgetfrågor kommer att fortsätta att fungera lika bra som det har gjort de senaste fem åren.
Dombrovskis (PPE-DE ),
   . – Herr talman, fru kommissionär, herr minister, mina damer och herrar! Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater försvarar öppenhet och maximal effektivitet vid användningen av Europeiska unionens budgetmedel.
PPE-DE-gruppen anser att rådets upplägg med 1,5 procents minskning av de andra EU-institutionernas utgifter, utan en liknande minskning i den egna budgeten, är oförsvarlig. Vår grupp är för en sträng hantering av förvaltningsutgifterna och en maximal effektivitet vid användningen av Europeiska unionens budgetmedel; vi anser också att allt slöseri samt en dubblering av funktionerna bland Europeiska unionens institutioner skall undvikas. Detta bör tillämpas på alla Europeiska unionens institutioner, inbegripet rådet och Europaparlamentet. PPE-DE-gruppen har därför till exempel vid upprepade tillfällen har lagt fram förslag om en minskning av Europaparlamentets utgifter så att de hamnar under det traditionella taket om 20 procent av de totala förvaltningskostnaderna.
Utvidgningen av Europeiska unionen har givetvis gjort att Europeiska unionens budgetutgifter har ökat. PPE-DE-gruppen förespråkar att erforderliga medel ställs till förfogande för att täcka de behov som uppstått på grund av Europeiska unionens utvidgning. Det gäller också förvaltningsutgifter och nya tjänster. PPE-DE-gruppen anser emellertid att nya tjänster bara får skapas om det kan påvisas att behovet av sådana tjänster kan rättfärdigas. Samma princip gäller begäran om tilläggsbudget som hänger samman med införandet av den nya budgetförordningen och de nya tjänsteföreskrifterna i Europeiska unionen.
Förvaltningsutgifternas andel av de totala utgifterna är en av indikatorerna för att bedöma hur effektiva de principer är som EU har genomfört. En ohanterlig och kostsam förvaltning minskar denna effektivitet. Vår och alla andra europeiska institutioners uppgift är att sträva efter att göra de principer som unionen genomfört mer effektiva.
Jag uppmanar mina kolleger i Europaparlamentet att stödja PPE-DE-gruppens ståndpunkt när de röstar om 2005 års budget för EU:s andra institutioner och att komma ihåg att vi också har ansvar för att EU:s skattebetalares pengar skall användas på det mest effektiva sättet. 
Walter (PSE ),
   . – Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionär, mina damer och herrar! Låt mig börja med att uttrycka min stora uppskattning av det arbete som den avgående kommissionsledamoten har utfört. Under de senaste fem åren har jag som talesman för min grupp fått arbeta tillsammans med henne, och jag kan säga att jag har den största respekt för henne och det arbete hon har gjort. Hon har inte haft någon lätt portfölj, och hon har inte alltid fått ett orubbligt stöd från sin omgivning; i stället har hon ofta fått anstränga sig mycket hårt, och det är därför som vår respekt för henne är så stor.
Låt mig också hylla mina två kolleger som nu är föredragande för parlamentet – Salvador Garriga Polledo och särskilt Anne Jensen, som fick överta föredragandens arbete för bara en månad sedan. Att ha gjort ett så bra jobb utan att ha haft möjlighet att förbereda sig är anmärkningsvärt i sig självt, och därför skall hon ha all respekt.
Den budget vi har framför oss är inte ett abstrakt väsen med bara siffror som flyter omkring. Budgeten återspeglar i stället den form av politik som vi vill genomföra och som vi har beslutat. Den visar hur vi vill att Europeiska unionen skall utvecklas i framtiden, och hur vi vill att den skall se ut. Samtidigt måste vi alltid komma ihåg att det är skattebetalarnas pengar som vi använder, och vi är skyldiga att vara mycket försiktiga med vad vi använder dem till. Jag förmodar att det kan sägas att parlamentet under de senaste åren har varit en mycket försiktig skattmästare för de europeiska skattebetalarnas resurser. Även om man varje år ger det intrycket under budgetdebatten att parlamentet vill spendera mer pengar medan rådet som företräder regeringarna alltid vill minska på utgifterna, så är detta bara fråga om en falsk sparsamhet från rådets sida. Jag anser att vi i det sammanhanget måste se till att de medel vi behöver för att genomföra den politik vi vill ha faktiskt finns tillgängliga. Låt mig klargöra detta med två eller tre exempel. Under de senaste åren har vi vid upprepade tillfällen sett att utgiftsområdena har blivit snävare. Det har just sagts att utgiftsområde 4 har blivit mer och mer begränsat. Kommissionär Michaele Schreyer påpekade helt riktigt att utgiftsområde 4 tidigare inbegrep inte bara utrikespolitik utan också Afghanistan, Irak och Balkan. Allt detta skulle betalas med samma medel. Rådet ville att mer skulle användas till dess gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik, medan rådet reducerade våra önskemål – till exempel medel som skulle ha anslagits för demokratisering eller för förebyggande av konflikter. Så får det inte vara. Man kan inte finansiera löften för framtiden med pengar som satts av för redan givna löften. Det förbryllar bara allmänheten, som inte längre har någon klar uppfattning om vad Europeiska unionen faktiskt står för. Detta kommer vi inte att stödja, och vi kommer att fortsätta att påpeka obekväma sanningar.
När det gäller det andra området, den inre politiken som också just har nämnts, har vi skapat flera nya decentraliserade enheter. Dessa enheters uppgift är att utföra administrativa uppgifter, men de ingår i en portfölj som vi vill använda för att bedriva inre politik, politik som rör forskning, utveckling och utbildning. Allt detta har stuvats in ovanpå det andra. Fler uppgifter kommer till, och allt detta godkänns av rådet som sedan kommer till oss och säger att vi måste vara mer försiktiga med pengarna! Vi kommer att dra åt svångremmen, också i detta budgetförfarande. Vi skall granska exakt vad vi behöver. I detta budgetförfarande kommer vi sedan att inta vår ståndpunkt, utöva vårt inflytande på ett framgångsrikt sätt och klargöra för allmänheten att vi kommer att hålla fast vid det som vi tidigare har aviserat och se till att det blir gjort. Vi kommer inte att utdela några blankocheckar, varken under 2005 års budgetförfarande eller när det gäller den framtida finansieringen av Europeiska unionen. Ni kan förvänta er en fast hållning från parlamentet. Vi kommer att tala om för människorna vad som behövs och var vi kan göra besparingar.
Virrankoski (ALDE )
   ,. – Herr talman! Först av allt vill jag gratulera Anne Elisabet Jensen och Salvador Garriga Polledo, som är föredragande för budgeten, för deras utmärkta arbete med att ge form åt detta års förslag till budget.
Det har varit en viktig och svår uppgift, men båda föredragandena har skött den mycket bra. Jag vill också tacka den nya ordföranden för budgetutskottet, Janusz Lewandowski, för hans skickliga sätt att leda utskottet. Jag vill dock framföra ett särskilt tack till kommissionär Michaele Schreyer för hennes utomordentliga samarbetsvilja, inte bara i år, utan under alla fem åren under parlamentets senaste mandatperiod. Under er ledning har EU:s budgetar utarbetats, och den rättsliga grunden för dem har reviderats. Budgetstrukturen har ändrats, budgetförordningen och bestämmelserna för genomförandet av förordningen har reviderats, och just nu revideras redovisningssystemet. Jag vill också tacka henne varmt för hennes utomordentliga samarbete och önska henne all framgång i framtiden.
EU:s budget för 2005 syftar till att åstadkomma ekonomisk tillväxt. De särskilda områden som utskottet koncentrerar sig på i sitt förslag är att stärka den ekonomiska sammanhållningen och att skapa sysselsättning, och vi är övertygade om att detta är riktigt. Ett mål är att säkra EU:s jordbruk före den massiva reform som kommer att äga rum. Utskottet har därför återinsatt cirka en miljard euro av de nedskärningar som gjorts av rådet. Det är särskilt viktigt att minska djurtransporterna steg för steg, och till detta har utskottet anslagit 10 procent av medlen för fortsatt forskning. Utskottet har föreslagit att ytterligare 40 miljoner euro skall användas för förebyggande av djursjukdomar. Detta har varit en av min grupps viktigaste prioriteringar. Strukturfonderna är ett viktigt instrument för att skapa sysselsättning, och därför var det riktigt att utskottet godkände 3,8 miljarder euro i betalningsbemyndiganden. På så sätt kan vi skynda på genomförandet av program och samtidigt minska antalet återstående åtaganden, vilka har växt till ett belopp som motsvarar ungefär två års bemyndiganden. Detta är ett hot mot strukturpolitiken under de kommande åren.
Främjandet av entreprenörsaktiviteter har särskilt uppmärksammats. Det har varit mycket viktigt att bedöma de aktuella budgetposterna och stärka stödet till små och medelstora företag samt till forsknings- och utbildningsprogram. Min grupp stöder dessa förslag. De områden man koncentrerar sig på är också i linje med den nya budgetplanen, eftersom dessa utgiftsposter också syftar till att förbättra EU:s konkurrensförmåga. Detta förslag, möjligen i en något ändrad form, kommer att bli parlamentets första möjlighet att lägga fram sina synpunkter på nästa års budget. Förhoppningsvis kommer budgeten att godkännas i december i en positiv anda. 
Trüpel (Verts/ALE ),
   . – Herr talman, fru kommissionär! Jag är också glad över att jag får tillfälle att upprepa den tacksamhet mot kommissionär Michaele Schreyer som gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen känner för det arbete som hon har utfört. Med hänvisning till den gröna politiken rörande kvinnor vill jag tillägga att jag är mycket glad och stolt över att ni har representerat oss på detta förment svåra politiska område de senaste åren med ett sådant mod och sådan beslutsamhet, sådan öppenhet för dialog och med sådan skicklighet. Det har varit en enorm framgång för oss gröna och även för Europeiska unionen som helhet. Det är jag stolt över, och jag önskar er allt gott för framtiden.
Ni har också varit tillräckligt modig för att ta upp frågan om hur länge budgetpolitiken kan vara utformad på samma sätt som nu. Liksom föredraganden Salvador Garriga Polledo har ni i dag klargjort att budgetpolitiken i allra högsta grad är en politisk uppgift, att vi inte bara skall behandla sifferkolumner, utan att vi också måste sätta våra politiska prioriteringar och därmed också visa vår egen politiska uppfattning i EU.
Låt mig börja med att betona att vi allmänt sett stöder de breda riktlinjerna i det som vår föredragande Salvador Garriga Polledo har lagt fram och i samstämmighet med flera av de tidigare talarna illustrera detta genom att hänvisa till ett antal politiska områden. Förbättringar är på gång inom det strukturpolitiska området där saker och ting genomförs bättre; strukturpolitiken handlar om solidaritet och verklig sammanhållning inom EU och om att minska skillnaderna i levnadsstandard. När det nu fungerar bättre så är det självklart att vi måste anslå mer medel till det.
Ralf Walter har just påpekat att eftersom vi ville ha flera enheter så måste rådet vara villigt att ställa ytterligare medel till förfogande för de nya decentraliserade enheterna, för vi kan inte tillåta att den verksamhet som bedrivs av dessa enheter får ett priskrig inom den europeiska politiken till följd.
Den tredje punkt som jag vill belysa – och här håller jag med om många av de ståndpunkter som uttryckts av de vetenskapliga kommittéerna – är att vi måste lägga större vikt vid informationspolicyn. Det är endast om vi kan förmedla vad vi försöker göra till människorna där de verkligen befinner sig, och bara om vi verkligen är aktiva när vi stöder konstitutionen under de kommande månaderna, som vi kan vinna över EU:s folk till det europeiska projektet, vilket är politiskt förnuftigt. En majoritet i vår grupp stöder just detta sätt att agera, vilket innebär att vi skall göra arbetet med EU öppnare och påbörja kampen för EU:s sak.
Sedan talade ni om utrikespolitiken. Även här anser vi att vi måste arbeta beslutsamt och energiskt på att återuppbygga Irak. Men det blir inte möjligt med budgetens nuvarande utformning, så vi måste använda oss av flexibilitetsinstrumentet.
Jag vill också betona något som Salvador Garriga Polledo sade, nämligen att parlamentet och budgetutskottet har den politiska viljan att bekämpa både terrorismen, den fundamentalism som stärker terrorismen, och det totalitära tänkandet. Vi skriver i princip under på denna princip, men vi anser att vi absolut måste kämpa för specifika åtgärder som det verkligen är någon mening med.
Låt mig slutligen påpeka att alla här i parlamentet hela tiden talar om Lissabonstrategin. Vi anser också att detta är helt i sin ordning, men det framgår tydligt att vissa ledamöter pratar om olika aspekter av den. Vi är helt övertygade om att tillväxtpolitiken inte bör skiljas från den hållbara tillväxten. Grönt tänkande och åtgärder för att skydda miljön kan också läggas till. Detta är den verkligt moderna policyn för ekonomi och för innovation. Vi bör inte gå tillbaka till 60-talets tänkesätt och behandla ekonomin och miljön som separata frågor. Om vi håller detta i minnet hoppas jag att vi kan komma fram till kompromisser tillsammans med ledamöterna i de andra grupperna under de kommande diskussionerna. 
Seppänen (GUE/NGL )
   , . – Herr talman, fru kommissionär! Jag ville också säga något positivt om kommissionär Michaele Schreyers femåriga mandattid, men jag kan inte komma på något att tillägga till det som redan har sagts här i dag. Jag säger därför helt enkelt på min grupps vägnar ”tack så mycket” till kommissionär Schreyer.
I fråga om nästa års budget har det sagts att vår grupps åsikter om den skiftar avsevärt. Många av företrädarna för de länder som betraktas som nettobetalare stöder rådets stränga enprocentslinje. Men majoriteten av vår grupp anser att budgeten är alltför drastisk eftersom de prioriteringar som parlamentet framhävt inte genomförs, särskilt när det gäller externa förbindelser. Bland de prioriteringar som föredraganden för kommissionens budget gjort stöder vi idén om att framhäva vikten av Lissabonstrategin, men vi beklagar att de stora parlamentsgrupperna inte var villiga att öka anslagen till områden som gällde sysselsättning och social välfärd. Det är affärslivet som i alltför hög utsträckning bestämmer villkoren för vårt arbete.
Det finns två aspekter man skall ta hänsyn till när det gäller ökade anslag till information. Ökade medel föreslås för kampanjer som skall gynna EU:s nya konstitution. Enligt våra erfarenheter kanaliserar både kommissionen och parlamentet dessa medel så att de används för propaganda och försöker påverka slutresultatet av folkomröstningarna i medlemsstaterna. Pengar som anslås för information om EU används alltför ofta för annonsering i övertygande syfte utan att alla aspekter av en fråga läggs fram. Detta kan inte försvaras, särskilt när det gäller konstitutionen, eftersom denna för närvarande uteslutande faller inom medlemsstaternas ansvarsområde och inte alls inom ansvarsområdet för gemenskapens institutioner.
De nationella partierna i vår grupp utgör inte ett gemensamt europeiskt politiskt parti. Det är inte alla partier på vänsterkanten som önskar begränsa sin handlingsfrihet med någon sorts sträng partilinje eller med framtvingad solidaritet på unionsnivå. Vissa ledamöter i vår grupp ogillar därför användningen av parlamentsmedel för att stödja europeiska politiska partier. Man förefaller vara mer positiv till en ökning av anslagen till assistenternas löner. Vi avvaktar med intresse förhandlingarna mellan parlamentet och rådet inför andra behandlingen av budgeten. De marginaler som nu skapas räcker inte till för de prioriteringar som gjorts av både rådet och parlamentet, och båda institutionerna måste kompromissa om sina mål. Vår grupp kommer att anta en slutlig ståndpunkt om förslaget till budget när vi ser resultatet av de samtal som nu påbörjas. 
Grabowski, Dariusz Maciej (IND/DEM ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Det finns två särskilt viktiga skäl till att vi anser att EU:s budget för 2005 inte är nöjaktig och till att vi kommer att rösta mot den. Det första skälet är av formell och politisk natur. Förslaget till budget för 2005 gjordes upp vid en tidpunkt då det förmodades att Polen och nio andra länder skulle bli medlemsstater i EU, men förslaget diskuterades inte och sammanställdes inte tillsammans med dessa länder. I den polska politiken finns det en princip som säger: ”ingenting som rör oss skall göras utan oss”. Om man inte håller samråd visar detta på en brist på jämlikhet och en brist på respekt för partnern. Det andra skälet gäller innehållet. Det finns två frågor som EU bör fokusera på. För det första gäller det utvidgningen för att ansluta tio nya länder och för det andra dämpningen av den ekonomiska tillväxten inom EU, särskilt i jämförelse med sydöstra Asien och Förenta staterna. De nya medlemsstaterna karakteriseras av en låg nivå när det gäller välstånd, tröga ekonomiska strukturer, brist på kapital och extremt höga arbetslöshetsnivåer. När dessa länder ansluts till Europeiska unionen bör detta fungera som en katalysator för att förändra EU:s ekonomiska politik, så att man så snabbt som möjligt undanröjer den tröghet som jag hänvisade till. Förslaget till 2005 års budget är inget bra svar på denna utmaning, eftersom den endast representerar 1,03 procent av ländernas BNP, och ökningen av utgifterna i budgeten kommer inte att vara särskilt mycket högre än de bidrag som betalas in av de nya medlemsstaterna. Liksom tidigare år kan man förvänta sig ett budgetöverskott, eftersom alla medel i strukturfonderna förmodligen inte kommer att utnyttjas. Det innebär att de nya medlemsstaterna blir nettobetalare i stället för att få ut mer budgetmedel än vad de betalar in. Jag begärde att överskottet i 2004 års budget, 5 470 miljoner euro, skulle öronmärkas till en fond för att modernisera de nya medlemsstaterna, men detta skedde inte. Strukturfonderna kommer att ökas, men bara med ett litet belopp. Detta är ett alltför långsamt tempo med tanke på att konsumtionsnivåerna i de nya medlemsstaterna ofta är tio gånger lägre än i de gamla medlemsstaterna. Lite mer än 1,4 miljarder euro kommer att öronmärkas för direktstöd till jordbrukare i de nya medlemsstaterna. I ett sådant läge som vi har i Polen, där EU ålade majoriteten av producenter betydande restriktioner, kan stödet inte kompensera dessa förluster. Om EU vill övervinna sina problem måste man förstå att investeringar i de nya medlemsstaterna skulle vara den effektivaste formen av investeringar. Om sådana investeringar inte görs kommer hela EU att stå inför ökande ekonomiska och sociala problem, och det är inte något som vi önskar oss. Tack så mycket. 
Roszkowski (UEN ),
   . – Tack, herr talman. Jag vill ansluta mig till dem som tackar Michaele Schreyer för hennes många års arbete med EU:s budget. Jag vill också säga för gruppen Unionen för nationernas Europa att vi i princip godtar strategin där parlamentet återinsätter de budgetsiffror som kommissionen föreslagit och som rådet reducerat. Majoriteten av ledamöterna i UEN-gruppen skulle naturligtvis gladeligen motse en mer markant ökning av dessa siffror, särskilt siffrorna i utgiftskategori 2, men som det sägs i en polsk popsång: ”när man inte har det som man älskar, så får man älska det man har”. Vi välkomnar ökningen av anslagen för genomförandet av Lissabonstrategin och för informationspolicyn. Men samtidigt skulle vi vilja påpeka att finansieringen av informationskampanjer om folkomröstningar som rör konstitutionsfördraget inte får spenderas enbart på propaganda för fördraget. Ett motsvarande belopp måste anslås till kritisk bevakning från mediernas sida. Vi måste respektera den allmänna opinionen i våra länder, och den allmänna opinionen är mycket delad i denna fråga. Vi välkomnar att man återställt finansieringen av programmen under budgetposten för Tacis och Meda, som är av särskilt intresse för vår grupp. Men vi är oroade över den oklara ståndpunkt som antagits av budgetutskottet när det gäller vår ändring. Denna ändring gäller ett förbud mot gemenskapsstöd till projekt i tredjeland som skulle kunna resultera i att det utförs aborter, steriliseringar eller kvinnlig omskärelse. Det är en ändring som syftar till att skydda de mänskliga rättigheterna. För att rätten att välja skall vara en verklig rättighet, och att man inte bara driver med detta uttryck, uppmanar vi parlamentet att rösta för vår ändring, ändringsförslag 5. Detta ändrar naturligtvis inte det faktum att UEN-gruppen i princip stöder förslaget till budget för 2005 i den version som lagts fram av budgetutskottet och kommer att rösta för detta förslag vid den första behandlingen. Men samtidigt hoppas vi att EU:s budget under kommande år kommer att ökas så att EU kan uppnå de ambitiösa mål som unionen själv har satt upp. Vi tänker särskilt på den snabba utvecklingen, eller kravet på utveckling, i de nya medlemsstaterna, med tanke på att utvecklingen i dessa länder, och påskyndandet av deras utveckling, kommer att gynna EU som helhet. 
Kozlík (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Vi talar om att dela upp kakan, men vi har talat mindre om hur vi kom fram till storleken på kakan. Vi bör komma ihåg att ungefär 90 procent av budgetresurserna grundar sig på bruttonationalprodukten och på momsintäkterna, och att dessa resurser hänger nära samman med tillväxttakten. 
I går uppgav ordföranden för Europeiska centralbanken, Jean-Claude Trichet, att tillväxttakten under 2003 hade varit mycket trög, bara 0,5 procent av BNP. Han sade också att världsekonomins tillväxttakt för närvarande är starkare än den varit på 30 år och att Europeiska unionen bör utnyttja denna positiva globala miljö. 
I budgetförslaget misslyckades man emellertid helt med att reagera på dessa fakta. Under 2004 förväntas de betalda åtagandena öka med 7,9 procent jämfört med 2003. Detta grundar sig på de senaste siffrorna med hänsyn till tendenser under juli eller augusti. Jämfört med detta, och trots den förordade fördelaktiga tillväxtmiljön, finns det i förslaget till EU-budget bara en ökning om 5,4 procent jämfört med 2003, vilket innebär att ökningen av utbetalade anslag i förhållande till föregående år skulle bli 30 procent lägre än under 2004. I motsats till budgeten för 2004 måste EU:s budget för 2005 nu återspegla att tio nya medlemsstater under ett helt år varit medlemmar i EU. Med tanke på utvecklingen är de startparametrar som rådet har beslutat, och som i princip har godtagits av kommissionen, både trångsynta och restriktiva, och de kommer att medföra avsevärda problem när man genomför EU:s grundläggande strukturpolitik, regionalpolitik och solidaritetspolitik. Tack så mycket. 
Ferber (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionär, mina damer och herrar! Låt också mig få uttrycka min tacksamhet för de fem år som vi har fått arbeta tillsammans med kommissionären. De första åren, när vi förhandlade och behandlade Agenda 2000, var inte så lätta. Det var inte heller lätt när vi skulle kombinera de olika önskemålen och utforma en gemensam europeisk budget. Låt mig varmt tacka er för ert samarbete som har kännetecknats av ett stort förtroende, och jag önskar naturligtvis att ni snabbt kan återuppta ert arbete vid Fria universitetet i Berlin under vinterterminen. Med andra ord önskar jag, om en ny kommission tillträder i morgon, att oket med det europeiska arbetet lyfts från era skuldror och att ni återigen helt kan ägna er åt er forskning.
Låt mig också tacka de båda föredragandena som under tämligen svåra förhållanden har lyckats sätta samman ett mycket rejält paket. Det är detta som vi måste diskutera i dag – hur kan EU bli synligt, hur kan vi skapa ett europeiskt mervärde som tydligt visar människorna vilka våra prioriteringar är och hur EU bidrar till framåtskridandet. 
I fråga om Lissabonstrategin vill jag helt enkelt säga att jag undrar om denna strategi för att åstadkomma en konkurrenskraftig ekonomi i hela EU bara är en fråga om omfördelningar med hjälp av EU:s budget, eller om vissa medlemsstater får särskilda uppgifter. Fru kommissionär! Jag tänker särskilt på det land som både ni och jag kommer från och där ert parti deltar i regeringssamarbetet. Skulle vi inte kunna göra mycket mer för EU:s konkurrenskraft om strukturerna kunde brytas upp och på så vis bidra till att skapa verklig tillväxt?
Därför bör man inte säga enbart att Lissabon innebär att man skall använda sig av EU:s budget som ett omständligt sätt för att fördela mer pengar bland medborgarna. Vi måste börja med att göra de nödvändiga reformerna möjliga på markplanet. Vi har redan haft många förslag som rör detta både från Lissabon och den tyska regeringen, och jag skulle vilja att de förverkligas. 
För att fortsätta med budgeten så har vi emellertid under de senaste fem åren upplevt att EU:s administrativa apparat har vuxit som aldrig tidigare, vilket inte enbart hänger samman med utvidgningen, utan också med rådets uppfinningsförmåga när det gäller att utveckla administrationen i form av de decentraliserade enheterna. Liksom Ralf Walter undrar jag om vi betalar för allt detta med medlen för budgetens politikområden, där det för det första inte hör hemma, eller om rådet till slut är villigt att infoga det under kategorin administrativa utgifter?
I fråga om utrikespolitiken är jag trött på att utrikesministrarna vandrar runt på jorden med spenderbyxorna på sig, medan vi om och om igen förmodas åstadkomma budgetmedel för de nya prioriteringarna, en uppgift som är långt ifrån enkel. Detta har också nämnts, och eftersom de gamla prioriteringarna har blivit irrelevanta har vi valt en hårdför linje för budgeten, och jag hoppas att vi kan få några förnuftiga resultat från rådet som hjälper till att inte bara synliggöra EU, utan också att spara där detta verkligen är möjligt. 
Dührkop Dührkop (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill hålla med om den kritik som redan yttrats och framför allt kritiken av rådets oansvarighet när det gäller budgeten. När parlamentet godkände den nuvarande budgetplanen var vi fullständigt medvetna om att vissa kategorier var otillräckliga för att täcka de behov som vi redan kände till 1999.
Utgiftskategori 4, ”Externa åtgärder” är ett utmärkt exempel. Den skapades utan tillräckliga resurser, utan de resurser som krävdes för att genomföra stödet till Kosovo, och varje år har unionen beslutat om särskilda interventioner i vissa delar av världen, som Markus Ferber också påpekade: Kosovo, de f.d. jugoslaviska republikerna, Afghanistan och nyligen Irak.
Inga medel för detta avsattes i maj 1999, och varje år har det krävts oförutsedda revideringar. Parlamentet har efter förslag från rådet tvingats godta vissa nedskärningar i sin traditionella politik. Efter fem budgetår uppgår dessa nedskärningar till ett ansenligt belopp när det gäller politiken för utvecklingsstöd, som minskar i relativa termer trots att vi hela tiden säger att vi vill ha ett EU som är öppet för världen.
Trots att vårt parlament kunde öka Berlinsiffrorna för administrativa utgifter i utgiftsområde 5 har vi ställts inför budgetrestriktioner som jag anser har lett till ökad ineffektivitet i kommissionens arbete. Ändå tvekar inte rådet att uppmana oss till åtstramningsåtgärder i fråga om de administrativa utgifterna medan man tilldelar sig själv påtagliga årliga ökningar.
I år har de redan uppenbara problemen i utgiftskategori 3, ”Inre politik”, slutligen tillspetsats. Jag skall inte upprepa det som har sagts här om de decentraliserade enheterna. Vi är fullständigt införstådda med dem, men vi vill ha tillräckliga resurser för att finansiera dem. Dessutom har vi denna period använt oss av det s.k. flexibilitetsinstrumentet och till och med gått så långt som att revidera taket för kategori 2. Inget av detta räcker till, mina damer och herrar i rådet. Naturligtvis bör vi ha budgetdisciplin och stränga villkor, men det som ni har gjort under de senaste fem åren är inte något exempel på stränga villkor, utan snarare på tarvlighet.
Att minska utgifterna med hundratals miljoner euro är i detta fall inte någon besparing, utan snarare en kortsynt bokföringsövning. Ni skapar nya prioriteringar, men för att genomföra dem offrar ni några av de förefintliga prioriteringarna, baserat på principen om att inte överskrida en viss utgiftsgräns. Detta är inte politik utan bokföring. Jag tror att politikerna kan finna fler lösningar på de problem som vårt samhälle står inför än vad räkenskapsförare kan göra – och det säger jag med all respekt för räkenskapsförare.
När det gäller den nya budgetplanen hoppas jag att rådet kommer att ändra sin inställning, att det kommer att bli mer vidsynt och inse att unionens budgetpolitik står inför betydligt större utmaningar än att se till att utgifterna hålls under en viss procentandel av bruttonationalprodukten, vilket tycks vara det enda mål som rådet för närvarande faktiskt är säkert på.
Kommissionär Schreyer! Jag vill naturligtvis ansluta mig till alla tackord som yttrats om ert utmärkta arbete och önskar er lycka till. 

Mulder (ALDE ).
   – Herr talman! Även jag vill börja med att tacka Michaele Schreyer för hennes arbete, och jag vill särskilt tacka henne för den öppna attityd som hon alltid har visat gentemot parlamentet. Jag har alltid haft en bra relation med henne, särskilt när jag var föredragande för årets budget. Jag vill också tacka Salvador Garriga Polledo. Jag är mycket glad över att han har tagit upp ett antal av mina fjolårsinitiativ. I detta sammanhang vill jag genast komma med ytterligare en kommentar om kommissionen, därför att man i ändringsskrivelsen har inbegripit två initiativ när det gäller kvaliteten på jordbruksprodukter och den framtida finansieringen i samband med smittsamma djursjukdomar. Jag tror att vi i vart fall måste undersöka hur detta skall utformas.
Under de senaste åren har min paroll alltid varit att vi måste vara försiktiga med EU-medlen. När jag betraktar nivån för EU:s budget under de senaste åren ser jag att vi helt klart har varit försiktiga. Vi bör inte överskrida budgetplanen om det visar sig oberättigat, men jag vill genast tillägga att rådet faktiskt har gjort det särskilt svårt för oss. Vad är det för mening med att skapa nya enheter varje år om det inte finns tillräckliga medel för dem? Dessutom har samma råd svårigheter att besluta om var dessa enheter skall placeras. Ibland dyker de upp på de mest bisarra platser i Europa, och de placeras temporärt någon annanstans. Allt detta kostar pengar. Kostnaderna för att flytta dem måste betalas, och allt måste finansieras genom parlamentets program. Jag tror inte att detta är rätt sätt, och därför är jag positiv till att vi tröskar igenom denna fråga ordentligt. Det är oacceptabelt att en del av budgetmyndigheten fattar ensidiga beslut som får finansiella konsekvenser utan att ange hur besluten skall finansieras i framtiden.
I fråga om utgiftskategori 3 är det en del som jag fortfarande starkt stöder, nämligen det investeringsstöd som Europeiska investeringsfonden i Luxemburg ger för att finansiera små och medelstora företag. Jag anser att vi skall erbjuda så många möjligheter som möjligt till små och medelstora företag, till privat företagsamhet, särskilt i de nya medlemsstaterna, eftersom vissa av dem fortfarande saknar ett sunt bankväsende. Därför är det bra att vi i år igen har godkänt en ändring av budgeten under första behandlingen i syfte att lämna stöd inom just sådana områden.
I fråga om utgiftskategori 4 är årets budget återigen mycket ansträngd. Jag anser att det blir oundvikligt att vi på samma sätt som förra året återigen måste tillgripa flexibilitetsreserven. 
Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Kommissionär Schreyer har arbetat bra, och hon förtjänar verkligen parlamentets aktning. Jag tror att vi skulle kunna fortsätta att arbeta bra tillsammans i ytterligare fem år om det inte vore för ommöbleringen i kommissionen, vilken jag verkligen beklagar.
Ni har gett oss ett litet arv i ert tal om den kommande budgetens omfattning och struktur. Innehållsmässigt håller jag med er, och jag är mycket tacksam för hur ni bestred er egen regerings idéer när det gäller den minskande budgeten. Om ytterligare politik flyttas över till EU-nivå, så får man inte vägra att anslå medel till den.
Ni sade – och här måste jag vara försiktig – att jordbruksbudgeten är mycket omfattande. Det är den, men vi måste motstå tendensen att använda denna budget som en guldgruva för de nya uppgifter som tillkommer. Vi vill att inriktningen skall ändras, och ni talade om Lissabonmålen och den ekonomiska utvecklingen. Jag betraktar även landsbygden som en del av detta. Ni talar om forskning, utbildning och innovation. Allt detta behövs även på landsbygden. Låt mig erinra om att vi vid EU:s utvidgning här i parlamentet på förslag från jordbruksutskottet beslutade att medlen för bidrag per hektar skulle användas till strukturstöd för landsbygden. Ingenting har gjorts åt detta, och jag anser att vi kommer att råka ut för en upprepning av denna dispyt när Turkiets anslutning står på dagordningen. Det är viktigt att vi investerar i vår egen landsbygd, där pengar ger ett mervärde, och mervärdet bör få stanna kvar i dessa länder. Det kanske ibland är förnuftigare än att investera i vissa större industriprojekt.
Jag är övertygad om att vi måste – och kommer att – ta hänsyn till detta när vi strukturerar budgetarna som rör finansplaneringen på medellång sikt. Jag hoppas att parlamentet håller med mig om detta. Det är olyckligt att vårt gemensamma arbete håller på att avslutas. Till följd av omfördelningen av de obligatoriska medlen har vi betydligt större ansvar för jordbruksbudgeten. Jag hoppas att vi kan åstadkomma förändringar som är i linje med vad parlamentet önskar. Tack så mycket för era ansträngningar, kommissionär Schreyer.
Maštálka (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Tack så mycket. Mina damer och herrar! Jag är säker på att jag inte är den enda som anser att en av de viktigaste uppgifterna för den utvidgade europeiska unionen med 25 medlemsstater utan tvekan är att åstadkomma en så stor social sammanhållning som möjligt för att kunna garantera levnads- och arbetsförhållandena.
Men som det ser ut bidrar inte förslaget till budget för 2005 till att garantera någon jämvikt mellan ekonomisk och social utveckling. Syftet med det är snarare att åstadkomma en högre grad av jämvikt och solidaritet mellan medlemsstaterna och garantera jämlika möjligheter på arbetsmarknaden och inom den sociala sfären.
Förslaget till budget inte bara misslyckas med att nå det möjliga taket på 1,27 procent av EU:s BNP, det når inte ens 1 procent som tidigare år. Jag anser emellertid att det inte är budgeten som utgör det största problemet, utan snarare de planerade nedskärningarna av de strukturfonder som avsatts för omskolningsprogram, minskningarna av medlen för kampen mot socialt utanförskap samt av medlen för utbildning och stöd till de icke-statliga organisationer som arbetar inom den sociala sektorn. Däremot kommer utgifterna för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken att öka.
Enligt min åsikt skall Europeiska unionen inte prioritera målet med en nyliberal marknadsekonomi eller prioritera stärkandet av sin militära potential, utan i stället koncentrera sig på mål som hänger samman med att förbättra livskvaliteten. Många av de sociala problem som medborgarna i de nya medlemsstaterna upplever beror delvis på att staterna tvingats uppfylla de ekonomiska krav som Europeiska unionen ställt på dessa medlemsstater. Det vore därför bara rättvist att belöna deras ansträngningar och deras förtroende för Europeiska unionen. Jag anser inte att budgeten uppfyller detta krav, och jag måste därför rösta mot den. Tack så mycket. 
Wohlin (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag representerar ett parti som har kommit in i parlamentet i år. Vi anser inte att vi kan godkänna 2005 års budget. Vi anser att det är för stora utgifter; åtagandena stiger till 1,14 procent av bruttonationalinkomsten. Denna budget skall ligga till grund för den framtida finansiella planeringen och vi anser att den kunde ha varit mer restriktiv. Det finns många områden där man hade kunnat spara. Vi har däremot naturligtvis ingenting emot omprioriteringar inom den ram som kommissionen och rådet har satt upp; det finns många välmotiverade sådana omprioriteringar.
Däremot tycker vi naturligtvis att det är viktigt att man starkt begränsar jordbrukssubventionerna. De utgör 55 procent av budgeten, som Michaele Schreyer sade, och det är helt orimligt. Jag vet att det inte är i enlighet med fördraget, men vårt förslag till utveckling är naturligtvis att skära ner dem kraftigt och istället använda pengarna till nya initiativ.
Vi argumenterar för en procent av BNI som vårt mål. Det är inte ett reformstopp, utan ett krav på omprioritering. Vi tycker inte heller att Lissabonstrategin skall bli basen för att försöka utverka väsentligt ökade utgifter från EU. Vi anser, i enlighet med subsidiaritetsprincipen, att tillväxt är en i högsta grad nationell fråga som inte hjälps upp av höjda EU-utgifter och skatter. Det är inte den vägen man får ökad tillväxt.
Därför avvisar vi själva grundelementet i de bakomliggande tankarna. Jag skall inte gå in på alla detaljer i omprioriteringarna; det får diskuteras. Vi behöver en mycket tydligare koppling mellan dem som föreslår utgifter och dem som har ansvar för att ordna finansieringen och få in skattebetalarnas pengar. För mig framstår det som att parlamentet skjuter fram utgifter utan att ta det politiska ansvaret för att kräva in ytterligare skattemedel. Det är i längden ingen bra arbetsfördelning att ha en som föreslår utgifter och en annan som har till uppgift att skaffa in pengarna. Därav spänningarna. 
Aylward (UEN ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja framföra mitt tack till kommissionären för hans utmärkta arbete under de senaste fem åren och önska honom lycka till i hans framtida karriär.
Europeiska unionen måste uppenbart prioritera sina budgetåtaganden. Den lade nyligen fram förslag om att öka samarbetet inom unionen om internationell terrorism och organiserad brottslighet. Det innebär en ökning av budgeten för rättsliga och inrikes frågor. Europeiska unionen har goda förutsättningar att främja samarbetet om asyl- och invandringsfrågor och att främja det rättsliga och polisiära samarbetet. Detta tycks vara en mening som delas av EU:s justitieministrar, som i dag sammanträffar för att få till stånd förstärkta EU-program för att bättre samordna EU:s asylpolitik. Budgeten inom dessa områden kommer att öka nästa år och i budgetplanen för 2007-2013.
Jag skulle också vilja betona mitt stöd för jordbruksbudgeten, i synnerhet med hänsyn till att vi har förankrat halvtidsöversynen hos våra jordbrukare, och de väntar sig att åtagandet skall infrias.
EU:s regeringar har också utfäst sig att spela en nyckelroll i återuppbyggnaden av Irak. EU gjorde ett femårigt åtagande vid givarkonferensen 2003 och kommer att gå i täten när det gäller att ge den nya irakiska administrationen ekonomiskt stöd. I budgeten för nästa år måste hänsyn tas till dessa åtaganden. Även om det har funnits meningsskiljaktigheter inom Europeiska unionen om bästa sättet att hantera Irak är vi nu alla överens om att Europeiska unionen måste förbli i främsta ledet i denna återuppbyggnadsinsats. Det irakiska folket har lidit tillräckligt. Vi måste arbeta tillsammans för att se till att deras livskvalitet förbättras dramatiskt, ju förr desto bättre. 
Martin, Hans-Peter (NI ).
   – Herr talman! Jag håller helt med om de stora linjer som framfördes av näst föregående talare, Lars Wohlin. Jag anser att EU, som var avsett att fungera som ett skydd för Europa, begår ett mycket allvarligt misstag när det fortsätter att slösa bort miljarder, för att nu uttrycka det milt. Men budgeten är också full av små smarta skrymslen och dolda vrår. Det är något som knappast några andra känner bättre till än de flesta av dem som nu lyssnar till denna debatt. Jag skall bara ta upp två av dessa skrymslen. För det första har vi de åtgärder som planeras i samband med genomförandet av stadgan för de politiska partierna och som man på oerhört många områden måste beteckna som verkligt demokratipolitiskt problematiska. Det handlar om att man agerar i smyg, och, för att citera partiforskaren professor von Arnim, att man öppnar en hemlig finansieringskran som när som helst kan vridas på, på skattebetalarens bekostnad. Om vi fortsätter på detta sätt kommer konsekvenserna för det europeiska projektet att bli olyckliga. Samma sak gäller för höjningen av parlamentsledamöternas sekretariatsersättning, ett förslag som för närvarande helt klokt bara hålls som reserv, men som man ändå återigen har siktat in sig på. Vi måste naturligtvis kunna göra ett bra arbete här, men inte på ett sådant sätt att somliga gynnas och kan göra sig lättförtjänta pengar och så att partifunktionärer vid upprepade tillfällen bevisligen håvar in stora pengar utan att göra något för parlamentet. 
Lewandowski (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru Schreyer! Den uppgift som först budgetutskottet och i dag hela parlamentet har haft, nämligen att bestämma inriktningen för förslaget till budget för 2005, är extremt svår. Å andra sidan är vårt manöverutrymme synnerligen begränsat. Detta är normalt i slutet av en budgetplan när nya uppgifter dyker upp där tidigare inga anslag har lämnats och medlen äts upp av dessa uppgifter. Jag syftar inte på utvidgningen eller sammanhållningen, utan i första hand på stödet till Irak, nya uppgifter när det gäller säkerhets- och försvarspolitiken samt det ständigt ökande antalet decentraliserade enheter. Å andra sidan har det nyligen tillsatta parlamentet ett brådskande behov av att hävda sina prioriteringar och uppfylla sina löften till väljarna. Parlamentet måste också hålla fast vid de ståndpunkter som man tidigare intagit, nämligen att utöva demokratisk kontroll över vart medlen går i Europeiska unionen. Vid detta tillfälle har parlamentets traditionella strategi, varigenom kommissionens förslag återinförs i stället för rådets traditionella och extremt mekaniska nedskärningar, visat sig otillräcklig inför en sådan utmaning. De omröstningar som hållits i budgetutskottet har gett vid handen en offensiv strategi som stöds av Salvador Garriga Polledo, och enligt denna skall parlamentet uttrycka sig klart och skapa manöverutrymme före den andra behandlingen i syfte att försvara sina traditionella prioriteringar. Dessa prioriteringar omfattar även dem som nämnts flera gånger under dagens debatt, exempelvis Lissabonstrategin, informationspolitiken och utvecklingsstödet till jordbruksområdena, vilket inte nödvändigtvis innebär att det skapas nya arbetstillfällen inom jordbruket, samt kampen mot terrorismen. Denna gång lämnade prioriteringarna inte mycket utrymme åt nya initiativ från de nya medlemsstaterna, något som måste ändras under kommande år. Det bör påpekas att denna strategi fick ett starkt stöd från olika krafter inom budgetutskottet. Det verkliga testet av om detta slags solidaritet inom partierna kan upprätthållas under de återstående rundorna av 2005 års budgetbatalj inträffar emellertid vid omröstningen på torsdag. Som parlamentsledamot från Gdansk, där solidaritetsrörelsen föddes, väntar jag förhoppningsfullt på denna omröstning, och anledningen till detta är uppenbar. Den starka ståndpunkt som parlamentet denna gång har intagit kommer att få en långtgående effekt på kommande års budgetar, men framför allt på budgetplaneringen för 2007-2013. Många tackord har i dag åter riktats till Michaele Schreyer, och vi får snart ytterligare ett tillfälle att tacka henne vid vårt sista gemensamma sammanträde med budgetutskottet som börjar inom kort. Tack så mycket. 
Pittella (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar, fru kommissionär! Jag vill också tacka så hjärtligt. Det finns många moln på den europeiska himlen just nu när vi borde agera med förnyad kraft efter att vi har fullbordat utvidgningen och när vi skall till att underteckna konstitutionsföredraget. I vissa medlemsstater råder det en envis gnidighet när det gäller det europeiska projektet, vilket också visar sig när det gäller resurserna, som är mycket viktiga om vi skall få rimliga medel för att nå våra mål.
José Manuel Barrosos kommission ser ut att bli en skral allierad i denna kamp, och även på detta område måste parlamentet bli den största förkämpen för institutionernas trovärdighet och vinna tillbaka människornas förtroende. I huvudsak har vi stött våra föredragande Salvador Garriga Polledos och Anne Elisabet Jensens strategi för att återställa en viss sammanhållning i våra uppgifter och göra heder åt de viktigaste åtaganden som vi tog på oss inför våra väljare. Det viktigaste åtagandet är att återigen föra fram strategin för tillväxt och konkurrenskraft. Vi har gjort ett bra jobb i budgetutskottet, ett jobb som borde få fortsatt stöd.
Jag vet att vi har en svår del av förhandlingarna framför oss, och man kommer att protestera högljutt mot att vi till exempel har minskat finansieringen av de decentraliserade enheterna. Men vem var det som faktiskt skar ned på finansieringen av enheterna? Var det vi i parlamentet, eller var det rådet som tvingar oss att göra dessa val på grund av sin utpräglade snålhet? Samma sak gäller för sammanhållningspolitiken och utrikespolitiken: enligt rådet skall kostnaderna för återuppbyggnaden av Irak bäras av unionens normala program. Vi måste stå enade, mina damer och herrar. Jag stöder Janusz Lewandowskis vädjan: på torsdag kan parlamentet vid den första behandlingen med stor majoritet rösta för att vi skall få ett lyckat resultat med tanke på vår institutions trovärdighet. 
Joan i Marí (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja rikta er uppmärksamhet på att medlen för Europeiska byrån för mindre använda språk håller på att ta slut. Vi har också informerats om att inga medel kommer att avsättas för parlamentets bruk av statslösa språk. Varför har Ebnerbetänkandet, som var avsett att förbättra verklig språklig mångfald i Europa och utvecklingen av de mindre använda språken och minoritetsspråken i EU, ännu inte genomförts?
I förmiddags hörde vi den nederländska drottningen tala om användningen av det egna modersmålet som en rättighet i ett flerspråkigt Europa. Vad kommer att hända med vissa modersmål som har glömts bort av EU? Jag avser katalanska, mitt och nio miljoner andra européers modersmål. Finns det något annat parlament i världen där talmannen och förste vice talmannen inte kan tala sitt eget modersmål?
Borde unionen vara mer effektiv i fråga om sin budget? Tolkar och översättare får ursäkta, men om Europeiska unionen inte är för verklig språklig mångfald bör vi spara pengar på att använda endast ett officiellt språk: engelska. 
Markov (GUE/NGL ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Det har redan sagts att EU har som mål att 2010 vara världens mest konkurrenskraftiga ekonomi. Detta förutsätter dock att de stora skillnaderna mellan medlemsstaterna och mellan regioner i medlemsstaterna elimineras. Om Göteborgsstrategin skall kunna tas på allvar kan det inte bara handla om ekonomiska frågor, utan vi måste även sträva efter balans mellan ekonomisk, social och miljömässig utveckling samtidigt som jämlikhetsprincipen respekteras. EU-projektet handlar ju faktiskt inte bara om att skapa en inre marknad, utan det är också ett solidaritetsprojekt! Det är därför fullständigt obegripligt att finansieringen nu begränsas till 1 procent av bruttonationalprodukten och att budgeten läggs på en ännu lägre nivå, trots att det utvidgade EU får allt fler uppgifter, något som alla möjliga regeringsföreträdare också ofta talar så klokt om. Det betyder att vi aldrig någonsin kommer att kunna förverkliga denna idé. Jag vill därför också påpeka för rådet att detta beteende är opportunistiskt. Ni gör högtidliga uttalanden, men när det sedan gäller att omsätta politiken i praktiken backar ni. Det är helt och hållet oacceptabelt!
Om vi nu godkänner dessa förslag har vi dessutom föregripit resultatet av debatten om budgeten för 2007-2013. När vi väl har valt att slå in på den här vägen kommer vi knappast att kunna säga att det får vara nog och att vi inte längre vill fortsätta med en sådan politik. Vi måste därför säga ett kategoriskt ”nej” till rådets förslag, så att vi får möjlighet att åstadkomma ett rimligt förhållande mellan medlemsstaterna när det gäller utvecklingen på olika politikområden. Vi måste tänka över vad vi vill uppnå och vilken politik vi vill driva innan pengarna ställs till förfogande, i stället för tvärtom. 
Titford (IND/DEM ).
   – Herr talman! Efter att ha läst betänkandena om budgetförslaget för 2005 kan jag inte annat än önska att de också kunde läsas av de användbara dårar hemma, som den brittiska regeringen så ofta förlitar sig på, som ständigt talar om för oss att EU inte handlar om att skapa en enda gigantisk stat. Jag skulle vilja att de räknar efter hur många gånger ordet ”integration” förekommer i texten. 
Låt mig koncentrera mig på en fråga. Jag är hjärtligt trött på att läsa skrivningar om hur många miljoner som skall avsättas för organ som är – för att citera jargongen – ”aktiva på EU-nivå” eller ”informationscentrum”. De skall få stora bidrag, som de kallar ”gemenskapsbidrag till organisationer som arbetar för att främja Europatanken”. Jag skall tränga bakom all jargong och tala om för er exakt vad de talar om: hjärntvätt!
Europeiska unionen är en självbevarande politisk byråkrati. På sitt ganska makalösa vis kan den godtyckligt anslå stora belopp av skattebetalarnas pengar till inrättandet av lärostolar vid universitet och till att finansiera utbildningsinstitutioner med högst oroande benämningar som ”Europeiska högskolan” eller ”Europeiska universitetsinstitutet”, för att nämna några i mängden.
Totalt finns det en ekonomisk ram på 77 miljoner euro för tre år i denna hjärntvättsbudget. Denna budget är ett grovt missbruk av offentliga medel. En stor del av de pengar den omfattar kommer att gå till att hjärntvätta allmänheten till att tycka att Europeiska unionen är underbar och att ”integration” verkligen är ett trevligt ord. Det finns inget tilltalande i att missleda människor. I mitt hemland kallas detta att bli dragen vid näsan. Vi bör avvisa budgeten. 
Gollnisch (NI ).
   – Herr talman! När det gäller budgeten är vi bekymrade över inställningen hos den nya blivande budgetkommissionären Dalia Grybauskaites, som tycks mena att den gemensamma jordbrukspolitiken är död; detta är en varning till de franska bönderna. Parlamentets budgetutskott bär dock en del av ansvaret, eftersom det utövar ett slags klientelism som leder till en dramatisk ökning av betalningsbemyndigandena i EU:s budget med 11,72 procent jämfört med 2004. Detta är särskilt uppseendeväckande vid en tidpunkt när Frankrike, för att kunna uppfylla stabilitets- och tillväxtpaktens krav på högst 3 procents budgetunderskott, måste dra åt svångremmen och höja skatterna. Parlamentets oansvariga agerande kommer att leda till att Frankrikes bidrag till EU:s budget ökar med mer än en miljard euro. Därmed hamnar vi på 17 miljarder euro, vilket motsvarar 110 miljarder franc. De franska skattebetalarna, som redan betalar skatter som tillhör Europas högsta, kommer inte att uppskatta detta, lika lite som de uppskattar att Frankrike finansierar Turkiets arbete inför anslutningen till EU med 47 miljoner euro. Europas ekonomi riskerar att bli ett bottenlöst hål, och vi vill inte falla ned i det. 
Maat (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill bemöta Bruno Gollnisch påstående att Frankrike är det land som bidrar mest till EU:s budget; det är i själva verket mitt land. När det gäller jordbruksdelen vill jag påpeka att 40 procent går till Frankrike, medan 60 procent av jordbrukarna och trädgårdsodlarna i mitt land får klara sig utan EU-bidrag. Jag försvarar också det franska jordbruket, men han bör se till att få ordning på siffrorna.
Jag motsätter mig kraftigt rådets agerande när det gäller jordbruksutgifterna. 2004 års radikala reform – lyssna nu, herr Gollnisch – sätter enorm press på inkomsterna, särskilt de europeiska böndernas. I vissa fall halveras inkomsterna. Därför motsätter jag mig också bestämt alltför stora minskningar av jordbruksbudgeten, särskilt exportbidragen. Det gläder mig att kommissionen tänker åtgärda detta i viss mån, och jag är också glad över föredragandens engagemang. Han har, åtminstone på jordbruksområdet, demonstrerat sin välvilja och visat att han är beredd att gå tillbaka till kommissionens första initiativ och rätta till denna avvikelse från ministerrådets sida.
Om jag nu får övergå till fisket skulle jag vilja uppmana parlamentet att anta fiskeriutskottets förslag och inrätta regionala fiskeriråd. Vi kan i dag se en enorm klyfta mellan vad som händer i Bryssel och vad fiskarna upplever. Dessa regionala fiskeriråd skulle kunna överbrygga klyftan mellan vad som beslutas i Bryssel och hur detta tillämpas i praktiken. Parlamentet har därför all anledning att samarbeta och verkligen försöka bygga denna bro. Det gläder mig också att föredraganden, trots sin kritiska inställning till myndigheter, ändå är beredd att se till att Europeiska sjösäkerhetsbyrån får tillräckliga resurser. Detta är av avgörande betydelse för att vi skall kunna öka sjösäkerheten i våra kustsamhällen.
Låt mig slutligen gå in på djursjukdomar. Jag vet att det finns nya förslag om att bedriva mer ingående forskning. Som jag ser det har vi kommit förbi forskningsstadiet, och jag gläder mig åt de initiativ som det nederländska ordförandeskapet tagit, både i parlamentet i november och i rådet i december, för att anordna två stora konferenser med målet att förbättra EU:s strategi för skydd mot djursjukdomar, t.ex. den aktuella fågelinfluensan i Thailand och övriga Asien. Detta är en mycket mer kraftfull åtgärd än att pumpa in pengar i ännu en forskningsfond, för även om vi nu har skaffat oss en stor mängd kunskap har vi ännu inte samlat den politiska beslutsamhet som krävs för att effektivt kunna hantera riskerna med smittsamma djursjukdomar. 
Gill (PSE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja gratulera de båda föredragandena, och särskilt Anne Elisabet Jensen, som tog över ansvaret för sitt betänkande halvvägs in på året.
På socialistgruppens vägnar vill jag säga att vi stöder Jensens uppläggning och anser att ändringsförslagen utgör en tillfredsställande kompromiss mellan kommissionens förslag och rådets nedskärningar av budgetförslaget. I synnerhet stöder jag till fullo återinförandet av det preliminära budgetförslaget för ombudsmannens budget och också finansieringen av en objektiv informationskampanj om det konstitutionella fördraget. Det är viktigt att våra medborgare kan fatta informerade beslut grundade på fakta. I fråga om sekretariatsersättning är det, om vi skall förbättra det, viktigt att vi får till stånd en assistentbestämmelse. Det är därför som anslagen till detta förblir i reserv.
Jag har följt budgeten under mer än fem år, och den fråga som jag alltid har fokuserat på är öppenhet. Budgetcykeln är varje år en upprepning av samma program varigenom kommissionen föreslår X, rådet sedan skär ned det till Y och parlamentet föreslår Z. Denna process är bristfällig och leder inte alltid till det mest effektiva och ändamålsenliga utnyttjandet av resurser. Jag anser att problemen uppkommer därför att vi inte har någon möjlighet att bedöma den till rådets beslut att öka eller minska budgetposterna. Dessa beslut fattas bakom stängda dörrar. 
Om rådet på allvar vill att parlamentet skall stödja dess strategi måste det fatta dessa beslut på den offentliga arenan. Under årens lopp har jag försökt att förbättra vår budgetprocess, särskilt i förhållande till hur övriga institutioner kommer fram till och föreslår sina budgetar, genom att uppmuntra dem att införa verksamhetsbaserad budgetering. Jag måste säga att jag är djupt besviken över att ingen av de andra institutionerna har gjort rimliga ansträngningar att anta denna metod. Jag anser att sedan kommissionen införde verksamhetsbaserad budgetering har dess budgetering förbättrats med större öppenhet.
Samtidigt finns det stort utrymme för förbättringar även hos kommissionen. Något som det finns ett akut behov av är större öppenhet och en grundlig utvärdering av programmen, av framgångar och misslyckanden, för att säkerställa att om programmens mål ändras eller om de omvärderas, så skall detta ske på grundval av oberoende utvärdering. Det finns områden där kommissionen fortfarande misslyckas med att få politiska prioriteringar att motsvaras av en tillräcklig resursnivå. Jag kan som exempel nämna att min särskilda käpphäst är utrotandet av fattigdom.
Det är inte bara kommissionen och rådet som bör uppvisa större öppenhet: det skulle vara till gagn för parlamentet också. Under de senaste åren har vi sett uppkomsten av horisontella ändringar. De underlättar givetvis omröstningsförfarandet, men de skapar också två problem. För det första blir de beslut som fattas av budgetutskottet otydligare och, för det andra, blir resultatet att färre och färre personer deltar i beslutsfattandet, både inom parlamentet och inom de politiska grupperna.
Vi har en unik möjlighet att ta itu med dessa problem, nämligen vid våra överläggningar om nästa budgetplan. Vi har chansen att inte bara titta på siffrorna och kategorierna, utan också att göra våra egna förfaranden klarare och enklare. Budgetprocessen är inte bara till för nördar som jag själv och andra som sitter här. Alla i kammaren är ansvariga inför Europeiska unionens medborgare för de beslut som parlamentet fattar om budgeten.
Till sist vädjar jag till rådet, kommissionen, parlamentet och andra institutioner att ta detta tillfälle i akt att vidta radikala åtgärder så att framtida budgetar blir enkla och öppet redovisade. Jag skulle också vilja framföra mitt tack till kommissionär Michaele Schreyer. Jag vill tacka henne för allt arbete hon utfört inom detta område och önska henne all lycka i framtiden. 
Elles (PPE-DE ).
   –Herr talman! Precis som andra talare i denna debatt skulle jag vilja gratulera de båda föredragande. Det är aldrig lätt att representera denna kammare i budgetfrågor, vare sig i samband med kommissionens eller parlamentets budget. Jag gratulerar dem. Vi är visserligen inte i slutet av budgetförfarandet, men vi har redan i denna stora, första offentliga debatt kommit en lång väg.
Jag skulle snabbt vilja ta upp en fråga som ligger oss varmt om hjärtat i min politiska grupp – frågan om valuta för pengarna. Jag skulle vilja betona det som kommissionär Michaele Schreyer syftade på i eftermiddags, vilket sällan nämns: vi har en budget, en väldigt strängt hållen budget. År 1992, om jag minns korrekt, omfattade den 1,1 procent av BNP och uppgår nu till mindre än 1 procent av BNP, med exempelvis besparingar i förvaltningen av jordbruksbudgeten.
Vi måste emellertid koncentrera oss på bestämda poster. Jeffrey Titford tog upp frågan om finansiering av kulturella organisationer. Vi har begärt att en av dessa poster skall hållas i reserv, just för att vi skall kunna försäkra oss om att pengarna går till organisationer som verkligen existerar. Men jag påminner Jeffrey Titford om att även om man tar det belopp som han talade om uppgår det till mindre än 0,01 procent av den totala budgeten. Att av den anledningen vägra att anta budgeten är därför inte riktigt relevant. Jag hade blivit mer övertygad om han hade tagit upp frågan om finansiering av Irak, där vi, som politisk grupp, förra året begärde att 500 miljoner euro skulle skjutas till. Men då sträckte alla upp sina händer och sade att vi inte skulle kunna få fram de pengarna. Men vi lyckades, eftersom det har varit möjligt att ta från andra poster.
Det känns alltid bra att få rätt i efterhand, men jag håller med Bárbara Dührkop om att när en budget finansieras så skall vi klart och tydligt fastställa de prioriteringar som vi vill fastställa mellan kommissionen, rådet och Europaparlamentet, så att inte andra målsättningar får ge vika för en bredare politisk vilja. Detta kommer att vara av yttersta vikt när vi gör nästa budgetplan: vi får inte visa oss vara undermåliga inom detta speciella område av utrikespolitiken.
För det andra, så har en av de frågor som vi framställde angående godkännandet av poster samband med budgetplanen. Vi vill veta huruvida det kommer att finnas tillägg till budgetförordningen som gör det möjligt för oss att försäkra oss om att tilldelade pengar kommer till användning på rätt sätt. Vi vill därför ha tillgång till dessa tillägg innan vi fattar de slutliga besluten om nästa års budgetplan.
Slutligen har vi ofta banat väg för idén om interinstitutionellt samarbete. Fru kommissionär! Jag vet att ni har gjort ert bästa under er ämbetstid. Men jag anser att vi i denna kammare måste komma ihåg att när vi ber kommissionen att tillämpa uppförandekoder på höga tjänstemän, på vilket sätt kommissionärer sköter sitt ämbete och så vidare, så får vi inte begära att kommissionen skall tillämpa standarder som vi själva vägrar att tillämpa. För att vi skall kunna behålla trovärdigheten i framtiden måste vi därför, om vi vill ha en uppförandekod, tillämpa den själva. 
Haug (PSE ).
   – Mina damer och herrar! Mycket har redan sagts om den strategi som kammaren antagit i år när det gäller budgeten för 2005. Det har också sagts att de decentraliserade organen spelar en viktig roll för oss vid förhandlingar med rådet. Jag vill ännu en gång göra det fullständigt klart för alla att vi inte motsätter oss organen; tvärtom anser vi att de flesta av dem bidrar på ett fantastiskt sätt till vår gemensamma europeiska sak. Men vi måste vara medvetna om att antalet organ har ökat mycket snabbt de senaste åren. År 1990 fanns det bara tre organ, 1995 var de sex, 2000 sju och 2005 kommer de att vara 23 stycken. Vi har alltid stött kommissionens strävan att koncentrera sig på sina huvuduppgifter och låta organen ta hand om vissa områden, men vi vill att detta skall ske kontrollerat och under oerhört strikt politisk och budgetmässig kontroll. Rådet stöder alltid inrättandet av nya organ, särskilt nu när medlemsstaterna är företrädda i organens styrelser och framför allt när det handlar om organ som genomför EU-lagstiftning. I det preliminära budgetförslaget för 2005 har 281,303 miljoner euro avsatts för decentraliserade organ, en ökning med 53,7 miljoner euro jämfört med budgetåret 2004. Vi måste dock komma ihåg att alla organ utom fyra finansieras under utgiftskategori 3, inre politik, där mycket lite pengar återstår. Vi har därför bara två alternativ: antingen tillhandahåller vi utan att klaga den finansiering som avsatts för organen och drar ned på utgifterna under andra prioriterade budgetposter för att kunna göra det, eller också förhandlar vi med rådet för att kunna öka finansieringen under kategori 3 med de 54 miljoner euro som saknas. Vi föredrar det sistnämnda.
Jag skulle nu återigen vilja vända mig till Michaele Schreyer och tacka henne, som alla tidigare talare gjort. Alla män som talat i kammaren är mycket bättre än jag på att ge komplimanger, men ni vet ändå att mitt tack är uppriktigt eftersom Michaele Schreyer har övertygat sina kolleger i kommissionen att lägga fram förslag som verkligen är framsynta. De är faktiskt så framsynta att jag inte tror att de kommer att kunna genomföras under min tid som ledamot av kammaren. Ni vet vilka förslag jag talar om; det gäller bl.a. den allmänna korrigeringsmekanismen och rapporten om egna medel, med framtidsvisionen om ett gradvis förändrat inkomstsystem. Detta var en oerhört modig bedrift och något som ingen av era företrädare lyckats med, i alla fall inte de två män som var era närmaste företrädare. Jag vill innerligt tacka er för detta. Kvinnor kan, fru Schreyer!
Samaras (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Rådet har lagt beslag på i stort sett alla grundläggande befogenheter inom ramen för den gemensamma utrikespolitiken och den europeiska försvars- och säkerhetspolitiken. Det har i princip skapat en minibudget som står under rådets fullständiga kontroll och som helt och hållet införlivats med rådets administrativa utgifter, som vi i parlamentet, enligt ett gentlemen’s agreement, knappt ens får röra. De tar ifrån oss grundläggande ansvar och befogenheter när det gäller finansiell kontroll och visar oss detta gentlemen’s agreement för att avvärja vår reaktion. Som exempel kan nämnas att kontot för den nya samordnaren för kampen mot terrorismen inte granskas av Europaparlamentet utan ligger direkt under rådets utgifter. Samma sak gäller kontot för representanten för icke-spridning av massförstörelsevapen och Fadoprogrammet. Till och med i sin motivering till budgeten skryter rådet självt med att dess generalsekretariat har antagit en ny, mer dynamisk och mer flexibel profil, något som, jag upprepar, rådet skryter med, och man tillägger rentav att man kommer att kräva nya villkor till förmån för rådet. Rådet bygger alltså upp denna separata minibudget och skapar därmed sin egen separata byråkrati för utrikesfrågor.
Vi bör därför fråga oss om vi vill ha ett Europaparlament som driver en politik för Europa eller ett Europaparlament som utan vidare godkänner finansieringen av politik som drivs av mellanstatliga institutioner. Vill vi ha ett Europaparlament som deltar i medbeslutandet, såsom föreskrivs i den nya konstitutionen, eller ett Europaparlament som alla tar för givet och ingen lägger märke till? Om det är det vi vill vet vi vad vi måste göra. Absolut ingenting. Om vi vill bli sedda och företräda unionen måste vi åt alla håll sprida budskapet att vi finns här och att vår roll inte är kosmetisk. 
Casaca (PSE ).
   – Herr talman! Även jag vill uttrycka min uppskattning för det arbete som lagts ned av våra föredragande, Salvador Garriga och Anne Elisabet Jensen. Jag vill också särskilt ansluta mig till de gratulationer som framförts till kommissionär Michaele Schreyer för det utmärkta arbete hon utfört och som framför allt inte, i motsats till vad vi fått höra i kammaren, lett till någon gigantisk ökning av budgeten – långt därifrån – och som dessutom inneburit att många av våra mål har kunnat nås och att vi upprätthållit en avsevärd budgetdisciplin. Oavsett om vi säger adjö denna vecka eller lite senare vill jag framföra min uppriktiga tacksamhet till er, fru Schreyer, och önska er all lycka i framtiden.
Mina damer och herrar! Jag vill också tala om för er att den blivande kommissionären – även om vi ännu inte vet när hon kommer att tillträda – har gett oss garantier för att hon kommer att fortsätta det arbete som redan påbörjats och har gett vissa signaler om sitt engagemang som jag ser som mycket välkomna och som får mig att tro att vi kommer att gå vidare på samma väg som vi följt hittills. När det gäller budgetplanen måste vi se till att överlämningen sker smidigt, och vi måste motstå frestelsen att debattera allting en gång till och börja om från början. Detta skulle vara skadligt för skyddet av våra intressen och för den europeiska integrationen. Mina damer och herrar! Jag kan inte nog understryka hur viktigt detta är. Låt oss fortsätta det arbete som vi lagt ned så här långt med en ny kommission, men utan att någonsin glömma allt som vi byggt upp tillsammans. Tack så mycket. 
Bowis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Om ni frågar era väljare vad de vill ha ut av Europa kommer de förmodligen att säga åt oss att göra mindre. Men de kommer också säga åt oss att det vi gör måste vi göra bättre. Fru kommissionär, om ni frågar dem vad de vill att vi gör säger de 'skydda oss, hjälp oss'. Detta gäller speciellt inom områdena för folkhälsa: när det gäller läkemedelssäkerhet, när det gäller livsmedelssäkerhet, och när det gäller skydd mot sjukdomar och hälsokatastrofer. Det är därför som jag vill följa upp det som Jutta D. Haug sade om dessa byråer. Vissa byråer är mycket viktiga för våra medborgare, men vi förser dem inte med tillräckligt med pengar så att de kan utföra det arbete som vi förväntar oss av dem. 
Den första av dessa byråer som jag vill framhäva är Europeiska läkemedelsmyndigheten, där nya mediciner – särläkemedel, biverkningsbevakning, växtbaserade läkemedel och så vidare – staplas på dess ursprungliga uppgifter, samtidigt som finansieringen är statisk. Jag ber kammaren att stödja det ändringsförslag om särläkemedel som Jutta D. Haug har lagt fram på miljöutskottets vägnar och att titta väldigt noga på finansieringen av detta område i framtiden.
Det andra exemplet är Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet, som förväntas flytta till Parma. Myndigheten förväntas även åta sig nya uppgifter, inte minst vad gäller hälsokrav vid näringsprofilering och så vidare. Vi finansierar inte detta tillräckligt heller, vilket gör att det riskerar att misslyckas totalt. Och om så sker förlorar vi allmänhetens förtroende. Detta gäller för båda de organ som jag har nämnt.
Det tredje exemplet är vår nya ”baby”, Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar, som håller på att etableras i Stockholm. I Stockholm har man redan konstaterat att kostnaderna är högre än förväntat. Kronans värde har stärkts påtagligt gentemot euron, och både personal- och lokalkostnaderna har påverkats. Som ett resultat därav kommer det inte att vara möjligt att genomföra den förväntade rekryteringspolitiken. Jag begär att även detta granskas. Om vi inte skyddar människor från hälsokatastrofer och från en dramatisk ökning av hotet mot hälsan, så kommer allmänheten inte att tacka oss. Om vi vill betala för detta – och det bör vi – så måste vi titta på budgeten för subventionering av tobaksodling. Denna subventionering skulle kunna bekosta alla dessa byråer. Om vi tog bort subventionerna skulle vi dessutom eliminera ett hot mot hälsan. 
Xenogiannakopoulou (PSE ).
   – Herr talman! Även jag vill inleda med att varmt tacka våra föredragande, Salvador Garriga och Anne Elisabet Jensen, för deras utmärkta arbete.
Budgeten för 2005 är mycket betydelsefull. Det är EU:s första budget efter utvidgningen, samtidigt som vi 2005 kommer att ha avverkat halva tidsplanen för Lissabonstrategin.
Rådets första behandling präglades tyvärr av en nedskärningssträvan. De mål rådet satt upp är inte förenliga med de medel det slutligen beslutat att avsätta för att nå målen. Rådets politiska tillförlitlighet kan ifrågasättas när det beslutar att minska betalningsbemyndigandena för strukturfonderna med 3 miljarder euro vid en tidpunkt då Europeiska kommissionen och den ansvariga kommissionären upprepade gånger har framhållit för oss att genomförandet av dessa program förväntas intensifieras under 2005.
Rådets politiska tillförlitlighet kan ifrågasättas när det gör stora nedskärningar på politikområden som är av avgörande betydelse för Lissabonstrategin. Den politiska tillförlitligheten kan ifrågasättas när vi nu debatterar EU:s nya budgetplan för 2007-2013 och man ger intryck av att det symboliska taket på 1 procent döljs bakom rådets nedskärningar.
Mina damer och herrar! Vid första behandlingen på torsdag måste Europaparlamentet stödja ett återupprättande av de strukturpolitiska anslagen i enlighet med den strategi vi också följde i budgetutskottet och med en känsla av ansvar gentemot Europas medborgare och de målsättningar vi satt upp.
Vi anser det nödvändigt att förstärka politiken för hållbar utveckling och sysselsättning. Vi vill stärka det sociala Europa och ge ett betydande stöd till små och medelstora företag. Vi måste utnyttja första behandlingen som ett led i vår strävan att senast i december göra budgeten för 2005 till ett tillförlitligt utvecklingsredskap som tryggar en smidig integration av de nya medlemsstaterna, minskade skillnader inom EU och ett effektivt genomförande av EU:s politik.
Avslutningsvis vill även jag framföra ett varmt tack till kommissionär Michaele Schreyer för hennes arbete och önska henne all lycka i hennes framtida politiska bana. 
Talmannen. 
   – Tack, fru Xenogiannakopoulou. Det var den sista talaren, och debatten är nu avslutad. Omröstningen kommer att äga rum på torsdag. Sammanträdet avbryts nu och återupptas kl. 18.00 med frågestund. Tack. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden med frågor till kommissionen (B6-0017/2004).
En webbplats som handlar om försvunna barn och är länkad till ett globalt nätverk har just introducerats i Irland. Liknande webbplatser har också skapats i USA, Brasilien, Argentina, Chile, Sydafrika, Malaysia, Costa Rica, Mexiko, Kanada och Australien samt på EU-nivå, inklusive Irland, Belgien, Storbritannien, Italien, Nederländerna och Spanien.
Kan kommissionen upplysa om huruvida det är möjligt att få EU-stöd till sådana webbplatser och, om så är fallet, varför så få av EU:s medlemsstater deltar i detta globala nätverk och vilka åtgärder som kommissionen kan vidta för att se till att varje medlemsstat har sin egen webbplats och aktivt engagerar sig i syftet med nätverket som gör det möjligt för allmänheten att lämna upplysningar om olösta fall med försvunna barn? 
Patten,
   . – Låt mig börja med att säga att kommissionen sätter mycket högt värde på det arbete som det internationella centret för försvunna och utnyttjade barn utför. Jag välkomnar det faktum att sex medlemsstater i Europeiska unionen är knutna till detta globala nätverk för försvunna barn, som har etablerats på amerikanskt initiativ.
Inom ramen för befintliga finansieringsprogram, speciellt Agis och Daphne, och tidigare Stop – som nu har upphört – arbetar man oavbrutet med handel med barn, sexuellt utnyttjande av barn, barnpornografi, våld mot barn i allmänhet och, i detta sammanhang, även frågan om försvunna barn. Framför allt har både Stop och Daphne använts för att ekonomiskt stödja den belgiska organisationen Child Focus’ ”Childoscope”-projekt samt Institutet för internationell forskning om kriminalpolitik vid universitetet i Gent, i linje med rådets resolution från 2001 om det civila samhällets bidrag till sökande efter barn som försvunnit eller utnyttjats sexuellt.
Program som Agis och Daphne är emellertid inriktade på samarbete mellan EU:s medlemsstater. Det globala nätverket för försvunna barn är däremot ett världsomfattande initiativ, som inte är begränsat till unionens medlemsstater. I princip skulle något av de relevanta finansieringsprogrammen kunna användas för att finansiera skapandet av webbplatser inom EU:s medlemsstater som kan användas för att söka och finna försvunna barn. Kommissionen kan bara uppmuntra relevanta statliga förvaltningar och det civila samhällets organisationer i medlemsstaterna att skapa webbplatser inom ramen för det globala nätverket för försvunna barn samt att lägga fram lämpliga projektförslag för de relevanta programmen. 
Ryan (UEN ).
   – Jag tackar kommissionären för hans svar. Vi vet alla att snabbhet är av yttersta vikt för att finna försvunna barn. Detta gäller inte bara genom Internet som, när det används korrekt, kan vara ett viktigt verktyg för att så snabbt som möjligt hitta människor, utan även genom de mobila telenäten. 
Jag har två frågor att ställa till kommissionen. Vet vi för det första hur många försvunna barn det finns i den utvidgade Europeiska unionen? För det andra skulle jag vilja fråga kommissionen huruvida den genom sitt arbetsprogram för 2005 kommer att ta initiativ till att skapa webbplatser över försvunna barn inom samtliga medlemsstater i Europeiska unionen? 
Patten,
   . – Som svar på den första frågan kan vi nog tyvärr bara göra kvalificerade om än ganska vaga gissningar om antalet. Det är väldigt svårt att vara exakt, och anslutningen av tio nya medlemsstater till Europeiska unionen gör det inte lättare att få fram en ungefärlig siffra. Oavsett antalet så är det alldeles för högt.
Det är därför ett starkt argument för att vi skall utveckla det förslag om webbplatser som den ärade ledamoten har nämnt. Jag skall försäkra mig om att mina efterträdare – jag hoppas, mina efterträdare! – i Europeiska kommissionen blir medvetna om hans förslag och tar det på allvar. Detta är ett mycket oroande problem, och vi bör, precis som den ärade ledamoten har sagt, använda varje tillgänglig resurs, inklusive modern teknik, för att försöka hantera det. 
Talmannen.
Det står nu klart att det, trots överenskommelsen mellan EU:s utrikesministrar om att acceptera att Burma (Myanmar) deltar i Asien-Europa-toppmötet (ASEM), inte skett någon förbättring när det gäller människorättssituationen i detta land och att Aung San Suu Kyi inte har frigivits.
EU:s utrikesministrar har följaktligen förklarat att de kommer att intensifiera åtgärderna mot den militära ledningen i Myanmar. Vilka konkreta åtgärder har planerats respektive vidtagits för att se till att regimen i Myanmar kommer att frige Aung San Suu Kyi och uppfylla de övriga krav som ställdes vid Gymnich-mötet i Tullamore i Irland? Hur avser kommissionen att genomföra dessa åtgärder och förslaget om att öka gemenskapens hjälp till befolkningen i Myanmar? 
Patten,
   . – Efter den burmesiska militärregimens katastrofala misslyckande att uppfylla Tullamorevillkoren, som frågan syftar på, enades Europeiska unionen den 11 oktober om att vidta ytterligare riktade åtgärder mot den burmesiska militärregimen.
De ytterligare åtgärder som rådet enats om är utformade så att de skall sätta både direkt politisk press och indirekt ekonomisk press på den burmesiska militärregimen. För att sätta direkt politisk press och för att öka militärregimens internationella isolering har rådet enats om att vidga det EU-omfattande inreseförbudet för högre burmesiska militärofficerare och deras familjer. Enligt de nya reglerna skall samtliga burmesiska militärofficerare som har brigadgenerals grad eller högre nekas inresa i Europeiska unionen.
För att sätta indirekt ekonomisk press har rådet enats om att vidta nya åtgärder som förbjuder nyinvesteringar i börsnoterade burmesiska statliga företag. Inom ramen för dessa nya åtgärder skulle det även bli förbjudet att ge lån eller krediter till burmesiska statsägda företag.
Kommissionen inser att de nya åtgärderna, trots att de ytterligare isolerar militärregimen, inte kan tvinga den att genomföra de åtgärder som Europeiska unionen krävde i Tullamore. Vi tror emellertid att denna ökade press avsevärt kommer att höja kostnaderna för regimen för att den inte iakttar Europeiska unionens krav.
Jag kanske kan lägga till en detalj om bistånd. För tillfället, som den ärade ledamoten vet, är biståndet från gemenskapens budget begränsat till grundläggande humanitär hjälp och sjukvård, och biståndet tillhandahålls genom FN-organ och frivilligorganisationer som är aktiva inne i Burma och nära landets gränser i Thailand och Bangladesh. Kommissionen diskuterar för närvarande med medlemsstaterna, men även med FN-organ och andra givarorganisationer, på vilket sätt vi kan optimera och öka vårt bistånd från budgeten till folket i Burma. 
De Rossa (PSE ).
   – Jag skulle vilja be kommissionären att utveckla det yttrande han gjorde om att rådet fattar beslut angående investeringar i statsägda företag. Detta avser uttryckligen namngivna företag. Jag har förstått att Total nyligen har gjort en affär med Myanmar Oil and Gas Exploration Company. Påverkas denna affär av rådets beslut? Om inte, varför inte, om vi menar allvar med att utöva betydande ekonomisk press?
Slutligen vill jag fråga kommissionären huruvida han håller med om att denna fråga nu bör ställas inom FN:s säkerhetsråd? 
Patten,
   . – De ekonomiska sanktioner som rådet har enats om politiskt skall genomföras genom en rådsresolution, som blir direkt tillämplig i medlemsstaterna och bindande för ekonomiska aktörer. På rak arm kan jag inte ge den ärade ledamoten en redogörelse för alla de företag som omfattas, eller kommer att omfattas av förslagen, men jag kan med säkerhet garantera att vi kommer att informera honom om de specifika företag som han har i åtanke.
Jag vill inte dölja något för parlamentet. För det första, när sanktioner utövas mot namngivna företag måste man vara försiktig så att man inte tvingar företagen att bryta mot gällande avtal eller hindrar dem från att betala för varor som de har mottagit. Det är alltid knepigare att tillämpa finansiella eller ekonomiska sanktioner än man kan tro när man ställer frågan retoriskt. Den ärade ledamotens betoning av hur betydelsefull energisektorn i Burma är måste vi emellertid ta med i beräkningen.
Det andra som jag helt uppriktigt vill säga till den ärade ledamoten är att det finns begränsningar för hur mycket press vi kan utöva för att uppnå önskat resultat. I likhet med alla ledamöter av detta Parlament, det är jag säker på, vill jag se att Aung San Suu Kyi släpps ur husarresten. Jag skulle vilja se att hon och NLD till fullo kan spela en roll i Burmas politiska liv och att Burma självt släpps ut ur fattigdomens och totalitarismens fälla, där landet för närvarande befinner sig.
Det är också så att Aung San Suu Kyis make undervisade vid ett universitet som jag nu är nära knuten till, så detta är en fråga som jag har följt med stort intresse och oro.
Enligt min bedömning är det, vilket kan jämföras med Zimbabwe, svårare att nå önskat resultat om grannländerna och regionala organisationer inte samarbetar för att uppnå önskat mål vad gäller mänskliga rättigheter. I detta fall hoppas jag att Asean kommer att agera något mer kraftfullt i framtiden än vad som har varit fallet under senare tid. Situationen i Burma är fasansfull, och vi måste göra allt vi kan för att den skall förbättras. 
De Rossa (PSE ).
   – Jag har ingen ytterligare fråga; jag ville endast påminna kommissionären om att min ursprungliga fråga innehöll en andra del, nämligen om ärendet skulle tas upp i FN:s säkerhetsråd. 
Patten,
   . – Faktum kvarstår att kommissionen inte är företrädd i säkerhetsrådet, och jag föreställer mig att det kommer att så förbli även under den tillträdande kommissionens mandatperiod, hur framstående den än otvivelaktigt kommer att vara.
Min personliga uppfattning är att det skulle vara en fördel att regelbundet ta upp frågan i säkerhetsrådet. Jag är inte övertygad om att den inställningen delas av till exempel Kina eller vissa andra av FN:s medlemsstater. Men om jag får lyfta fram två länder som har goda förbindelser med Burma, nämligen Kina och Indien, tror jag att båda skulle hålla med om att Burma är en destabiliserande kraft i regionen och ju förr dessa två länder inleder ett samarbete med andra för att underlätta införandet av ett mer demokratiskt styre i Burma, desto bättre skulle det vara för regionen som helhet. 
Bowis (PPE-DE ).
   – Kan jag övertala min ärade vän om att hålla med om att parlamentet hade rätt och utrikesministrarna fel när Burma tilläts närvara vid ASEM-toppmötet? Jag skulle också vilja fråga honom om han kan tänkas hålla med om att åtgärden att utestänga höga generaler och andra från att komma in i EU inte är mer framgångsrik än enskilda medlemsstaters politik. Vi har ju till exempel inte sett prov på någon särskilt effektiv politik när det gäller Zimbabwe.
Jag vill slutligen be kommissionären att instämma i att även om Aung San Suu Kyi, som orättmätigt hålls i husarrest, är en central aktör i Burmafrågan får vi inte glömma bort att många andra också tynar bort i fängelse, däribland ett flertal medlemmar av det burmesiska parlamentet. 
Patten,
   . – Ledamotens sista påpekande är givetvis helt korrekt. Intresset fokuseras naturligt nog på Aung San Suu Kyi, både på grund av hennes insatser och den status hon åtnjuter internationellt. Hon har – tyvärr i sin frånvaro – prisats för det utomordentliga mod hon har visat genom åren. Det finns, som hon själv skulle säga, väldigt många människor som jämte henne har förföljts och som vi inte heller får glömma bort, däribland flertalet av ledarna för Nationella demokratiförbundet (NLD).
För det andra har ledamoten helt rätt i att effektiviteten när det gäller sanktioner – och alldeles särskilt reseförbud – helt och hållet beror på i vilken utsträckning medlemsstaterna genomför dessa sanktioner. Det torde inte förvåna honom när jag säger att jag under de senaste fem åren märkt att det är en sak vad folk förespråkar på EU-nivå och en annan vad som sker i medlemsstaterna. Detta är olyckligt.
När det gäller den första frågan vet vi att parlamentet intog en mer bestämd ståndpunkt i rådet om Burmas deltagande i ASEM. Jag tänker inte vid denna sena timme, ens i dess frånvaro, mucka gräl med rådet. Min uppfattning är att rådet förståeligt nog var angeläget om att vi inte skulle låta ASEM-processen, som genom åren i huvudsak har varit framgångsrik, bli tagen som gisslan för vår oro för Burma. Om detta kan man ha olika åsikter. Vi kunde i alla händelser se till att Burmas historia när det gäller respekten för de mänskliga rättigheterna diskuterades i plenum under ASEM, och vi kunde skärpa sanktionerna mot Burma i rådet. Det var en svår bedömningsfråga, och jag kan förstå varför parlamentet har sin egen uppfattning, men det är min förhoppning att parlamentet inser att rådets ståndpunkt inte dikterades av feghet. 
Kinnock, Glenys (PSE ).
   – Tack, herr kommissionär, för det engagemang ni under er mandatperiod visat med att försöka skapa bättre levnadsförhållanden för Burmas lidande befolkning.
Jag skulle bara vilja följa upp den senaste gemensamma ståndpunkten, där en uttalad brist på klarhet föreligger om förteckningarna över företag. Vad avser man egentligen att åstadkomma med de vidtagna åtgärderna? Mot bakgrund av detta – och det framgår med all önskvärd tydlighet av ert tidigare svar, herr kommissionär, att vi inte kommer att få någon större klarhet på den här punkten -, kan ni försäkra oss att kommissionen‚ efter att noga ha följt upp vilka åtgärder som är nödvändiga för att detta över huvud taget skall fungera, mycket noggrant och med regelbundna mellanrum kommer att se över och uppdatera förteckningen över berörda företag? 
Patten,
   . – Min erfarenhet under åren, såväl i fallet Burma som i andra fall, har varit att när kommissionen ombeds övervaka att politiska sanktioner efterlevs sker detta med största möjliga noggrannhet. Den noggrannhet som vi iakttar för att fullfölja denna politik uppskattas inte alltid efter förtjänst av vissa medlemsstater. Att införa sanktioner kan ibland vara något av en utrikespolitisk pavlovsk reflex, men det viktiga är att kartlägga hur trovärdiga sanktionerna är och att se till att de, där de införs, tillämpas så effektivt som möjligt.
Jag hade inte möjlighet att ge ledamoten som ställde den första frågan fullständig information, men jag, liksom sannolikt mina efterträdare längre fram, har försökt att vara så tydlig som möjligt i denna fråga. Det är helt i sin ordning att parlamentet önskar full klarhet i frågor om vad som görs när det gäller de mänskliga rättigheterna i Burma och hur vi försöker lyckas i den målsättning vi alla förmodligen står bakom såväl principiellt som praktiskt: att se till att en utomordentligt modig kvinna friges, liksom dem som tillsammans med henne har kämpat, inte bara för demokrati och utökade mänskliga och medborgerliga fri- och rättigheter i Burma, utan också för bättre villkor för ett ytterst begåvat folk som har utarmats av en totalitär regim. 
Talmannen.
Planerar kommissionen att, i samband med den kommande översynen av budgetförordningen, lägga fram ett förslag om att förenkla upphandlingsförfarandena rörande externa åtgärder, i synnerhet militära och icke-militära krishanteringsoperationer? 
Patten,
   . – Först och främst bör det påpekas att operationer med militära eller försvarsmässiga konsekvenser inte kan finansieras ur den gemensamma budgeten – jag har lagt ned alltför mycket tid på att studera bestämmelserna i artikel 28.3 – utan måste finansieras på mellanstatlig nivå.
De regler som frågeställaren hänvisar till och som gäller finansieringen av icke-militära krishanteringsoperationer fastställs inte endast i budgetförordningen utan också i genomförandebestämmelserna. I genomförandebestämmelserna erbjuds redan förenklade upphandlingsförfaranden för krissituationer i yttre förbindelser, som till exempel förhandlade anbudsförfaranden. Man skall dock komma ihåg att sådana förenklade förfaranden utgör undantag från normala förfaranden. Dessutom övervakar parlamentet hur de används av kommissionen, och en särskild rapport om detta föreläggs budgetmyndigheten varje år.
Åtgärderna i samband med krishanteringsoperationer inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) ses för närvarande över utifrån vad som behövs för att genomföra sådana operationer, något som bör kunna tillgodoses inom ramen för det nuvarande regelverket. På längre sikt skall enligt budgetförordningen en översyn göras vart tredje år eller så snart det är påkallat. Kommissionen förband sig att efter två år, dvs. under våren 2005, rapportera om erfarenheterna av de nya reglerna. Översynen kommer att omfatta såväl budgetförordningen som genomförandebestämmelserna, så att man, mot bakgrund av de erfarenheter som vunnits, kan se om reglerna behöver förändras. Detta gäller även upphandlingsreglerna för externa åtgärder i allmänhet och krishanteringsoperationer i synnerhet. Jag hoppas att detta i allt väsentligt är klart. 
Von Wogau (PPE-DE ).
   – Herr kommissionär! Ni har givetvis rätt i att militära operationer inte kan finansieras med hjälp av EU:s budget, men min fråga gäller polisoperationen i Bosnien och Hercegovina. Enligt de rapporter jag fått har den utrustning som kommit till landet blivit kraftigt försenad; mellan sex och åtta månader har förflutit från det att behoven har konstaterats till dess att utrustningen anlänt. EU har beslutat att skaffa de instrument som krävs för att kriser, särskilt i grannländer, snabbt skall kunna lösas. Det är dock ett misslyckande om utrustningen kommer fram först när krisen redan är över. Jag vill därför uppmana kommissionen att – kanske tillsammans med kammaren – se över detta förfarande på nytt. 
Patten,
   . – Jag kan till viss del sympatisera med vad den ärade ledamoten säger om både Bosnien och Makedonien. I dagsläget måste, varje gång en krishanteringsoperation är aktuell, alla förnödenheter och all utrustning som krävs införskaffas på nytt. Upphandlingen, som givetvis tar sin tid, kan emellertid inte påbörjas förrän en chef för uppdraget har utsetts och hunnit anställa sin egen personal. Vi måste därför hitta ett sätt att påbörja upphandlingen innan ett formellt beslut om krishanteringsoperationen har fattats, så att förnödenheterna är omedelbart tillgängliga så snart operationen inleds eller efter kortast möjliga tid. Vi kan givetvis stå till tjänst med tekniskt bistånd vid förberedelsearbetet, men jag är övertygad om att detta är en av de omständigheter som kommer att beaktas i samband med den översyn av genomförandebestämmelserna som jag tidigare nämnde. Vi har enligt min erfarenhet inte alltid möjlighet att påbörja arbetet så snabbt som vi skulle önska, vilket beror på de regler som, vanligtvis på goda grunder, har införts och som rör större insyn, lämpligt budgetförfarande m.m. När regler av det här slaget införs tänker man tyvärr inte alltid på den verklighet som vi arbetar i. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är frågestundens andra del, då de kommissionärer som är närvarande kommer att besvara frågor. Jag vill hälsa kommissionär Günter Verheugen välkommen och inleda med fråga 37 från Markus Ferber om Turkiets anslutning till EU och konsekvenserna för befolkningen.
Talmannen.
Har den turkisktalande befolkningen i Turkiets grannländer och i de turkiska republikerna i Centralasien automatiskt rätt till turkiskt medborgarskap om de är bosatta i Turkiet? 
Verheugen,
   . – Fru talman! Svaret på Markus Ferbers fråga är nej; det finns ingen sådan automatisk rättighet. 
Ferber (PPE-DE ).
   – Då vill jag ställa följande fråga: i ert förslag om inledande av förhandlingar med Turkiet ges möjlighet till omfattande inskränkningar av en av den inre marknadens fyra friheter. Tror ni att detta kommer att hålla för EG-domstolens granskning? 
Verheugen,
   . – Det kan jag inte svara på; jag vet inte. 
Talmannen.
Under sin senaste resa till Turkiet kom kommissionsledamoten Verheugen att konfronteras med klagomål på tortyr, som fortfarande lär förövas i detta land. Även Human Rights Watch, som är en organisation för de mänskliga rättigheterna, påtalar i en rapport nyligen att tortyr fortfarande förekommer i Turkiet, om än i mindre utsträckning än tidigare.
Vid en presskonferens den 23 september tillkännagav kommissionsledamoten Verheugen att en undersökningsgrupp under ledning av kommissionen kommit fram till att det inte finns någon anledning att anklaga Turkiet för att systematiskt bryta mot frihetsberövades mänskliga rättigheter.
Hade kommissionens observatörer möjlighet att utan förvarning besöka fängelser enligt eget val?
Överväger kommissionen att regelbundet skicka ut observatörer om inte klagomålen avtar? 
Verheugen,
   . – Herr Claeys! För bara några dagar sedan rapporterade kommissionen ingående om situationen i Turkiet när det gäller tortyr och misshandel, och jag vill därför hänvisa er till kommissionens återkommande rapport som offentliggjordes den 6 oktober 2004 och innehåller en redogörelse för det besök ni nämner. Vid besöket träffade utsända från kommissionen företrädare för fem människorättsorganisationer och två rättsmedicinska organisationer samt regeringsföreträdare och företrädare för polisen, gendarmeriet och rättsväsendet. Kommissionen kom fram till att ytterligare insatser gjorts för att intensifiera bekämpningen av tortyr och misshandel, varvid bestämmelserna i den nya strafflagen spelat en viktig roll.
Förfarandena vid frihetsberövande har bringats i överensstämmelse med europeiska normer, även om fängelsepersonalen inte alltid informerar de intagna om deras rättigheter.
Myndigheterna har tillkännagivit en nolltoleranspolitik mot tortyr, och ett stort antal torterare har redan bestraffats. Kommissionen betonar att misshandel och förmodligen också tortyr fortfarande är vanligt förekommande i Turkiet och att det nu gäller att avskaffa sådana metoder helt och hållet. Den turkiska regeringen måste göra ytterligare insatser på detta område.
När det gäller Turkiets framsteg mot en anslutning framhåller kommissionen i sin rekommendation att reformprocesserna och kampen mot tortyr och misshandel måste utvidgas och även konsolideras, och att kommissionen kommer att fortsätta att följa denna process nära. 
Claeys (NI ).
   – Fru talman, herr kommissionär! Min fråga gällde i själva verket om kommissionen avser att i framtiden sända undersökningsgrupper till Turkiet varje gång det framförs klagomål om tortyr där. Jag tror att kommissionären håller med mig om att Turkiet är ett mycket speciellt kandidatland. I dag kunde man i den tyska dagstidningen läsa en artikel enligt vilken mer än 11 000 flyktingar sedan början av 2003 har kommit enbart till Tyskland för att söka asyl av politiska skäl. Hur är detta möjligt? Antingen är Turkiet demokratiskt – och då finns det inga politiska flyktingar – eller också har vi ett stort problem. 
Verheugen,
   . – Herr Claeys! Ni har ställt två helt olika frågor. Svaret på den första är ett tydligt ”ja”. Kommissionen kommer även i fortsättningen att göra allt som krävs, för det första för att hjälpa Turkiet i kampen mot tortyr och misshandel och för det andra för att övervaka utvecklingen. Särskilda undersökningsgrupper kommer givetvis också att sändas till Turkiet om det är nödvändigt. Jag vill göra ännu ett påpekande: de källor ni hänvisar till i er fråga, herr Claeys, och som talar om systematisk tortyr i Turkiet, tillhör ett politiskt läger som man i normala fall inte skulle använda som källa och vars ståndpunkter diametralt skiljer sig från era egna. Ni skulle inte normalt sett ansluta er till synpunkter som kommer från denna del av det politiska spektrumet. Jag vill bara upplysningsvis påpeka detta.
Vad beträffar den andra frågan åtar sig Turkiet i sin egenskap av kandidatland givetvis att helt och hållet uppfylla de politiska kriterierna i likhet med alla andra kandidatländer. När det gäller Turkiet ser kommissionen det som sin viktigaste uppgift att se till att så verkligen sker i framtiden. 
Talmannen.
Mot bakgrund av kommissionens strategiska beslut om att officiellt inleda anslutningsförhandlingar med Turkiet, kan kommissionen – med tanke på de motstridiga uppgifterna i denna fråga – meddela hur Turkiets eventuella anslutning 2014 eller 2015 kommer att påverka det finansiella stödet till unionens tio nya medlemsstater, i synnerhet när det gäller den gemensamma jordbrukspolitiken och regionalpolitiken? 
Verheugen,
   . – Herr Czarnecki! Man kan än så länge bara spekulera i denna fråga. I den budgetplan som Prodikommissionen lagt fram för perioden fram till 2013 avsätts inga medel för Turkiets eventuella anslutning. Det betyder att det är omöjligt att uttala sig om hur de potentiella kostnaderna för en sådan anslutning skulle kunna fördelas. Det går inte att kommentera denna fråga närmare i dagsläget, eftersom Turkiet inte kan förväntas ansluta sig till EU förrän om tolv till femton år. Under denna period kommer både EU och Turkiet att uppleva en ekonomisk utveckling som ännu är okänd för oss. EU:s budget kan komma att genomgå stora förändringar som vi inte känner till, och utgifterna för den politik som berörs kan också komma att ändras. Den grundläggande principen är att allt som kräver lagstiftning kommer att kunna regleras i anslutningsfördraget, inklusive kostnadsfrågor. Turkiets anslutning kommer inte att kosta mer än vad medlemsstaternas och gemenskapens budget tillåter vid den tiden. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   – Tack, fru talman. Herr Verheugen! Jag skulle vilja passa på att tacka er för ert personliga bidrag till EU:s utvidgning nyligen, som bland annat omfattade mitt land, Polen. Jag vill också tacka er för att ni förser oss med en mycket viktig upplysning, nämligen att Turkiet kan ansluta sig till EU tidigast 2019. Jag har ytterligare en fråga till er, herr Verheugen. Tror ni att EU-finansieringen främst kommer att användas för att eliminera skillnader mellan turkiska regioner och europeiska regioner eller för att stödja det turkiska jordbruket? 
Verheugen,
   . – Herr Czarnecki! Låt mig först framföra mitt uppriktiga tack för era vänliga ord. Precis som i Polen kommer naturligtvis eliminering av regionala skillnader att vara ett betydelsefullt inslag om Turkiet ansluter sig till EU. Det är dock helt omöjligt att i dag uttala sig om vilka finansiella följder detta kommer att få. Jag vill nöja mig med att påpeka att det finns en övre gräns för överföringen av resurser till de nya medlemsstaterna, liksom till de gamla, som är satt till 4 procent av bruttonationalprodukten. Det betyder att det inte är möjligt att föra över obegränsade mängder pengar. Detta tak på 4 procent har i själva verket aldrig nåtts för de stora medlemsstaterna som Spanien, Italien eller Polen, och det kommer heller aldrig att nås. Man kan därför med rätt stor säkerhet anta att det, när tiden väl är inne, inte kommer att bli aktuellt att jämföra Turkiet med Estland eller Litauen, utan snarare med Spanien eller Polen, och det innebär helt andra siffror. 
Talmannen.
Vilka åtgärder vidtar kommissionen för att få förvaltningen och rättsväsendet i Rumänien och Bulgarien att fungera bättre? 
Verheugen,
   . – Herr Posselt! Detta är en mycket komplicerad fråga. Kommissionen fäster stor vikt vid de pågående reformerna av den offentliga förvaltningen och rättsväsendet i de båda länderna. Dessa reformer måste garantera inte bara att de båda länderna uppfyller villkoren för medlemskap, utan också, och det är viktigast, att de efter anslutningen effektivt kan fullgöra sina åtaganden som medlemsstater.
På senare tid har vi sett tecken på konkreta framsteg i Rumänien, exempelvis det formella antagandet av en strategi för att påskynda reformen av den offentliga förvaltningen, 2003 års strategi för att reformera rättsväsendet och antagandet av tre grundläggande lagar om rättsliga reformer i juni 2004. Det återstår dock för Rumänien att se till att dessa åtgärder kan genomföras framgångsrikt.
I Bulgarien antogs för drygt ett år sedan en reform av den offentliga förvaltningen, inte minst tack vare kraftiga påtryckningar från min sida, och landet gör generellt sett goda framsteg med genomförandet. Jag måste dock påpeka att det fortfarande krävs stora insatser för att förbättra arbetets organisation, den administrativa kapacitet som krävs för genomförandet av gemenskapens regelverk och, framför allt, ledningsstrukturerna i den bulgariska förvaltningen.
När det gäller rättsväsendet gör Bulgarien fortsatta framsteg med genomförandet av 2001 års reformstrategi, även om det har förekommit förseningar på vissa områden. Kommissionen följer nära utvecklingen på detta område och har bidragit till reformerna med hjälp av föranslutningsstöd och ett nära samarbete med andra givare, även medlemsstaterna.
Reformer av den offentliga förvaltningen och rättsväsendet tillhör de högst prioriterade områdena för stöd inom ramen för Phares fleråriga programplanering för 2004-2006. Dessutom kommer informella kommittéer för reformer av den offentliga förvaltningen och rättsväsendet att inrättas för att en strukturerad dialog skall kunna föras med båda länderna om dessa frågor och för att förbättringen av den operativa förmågan på båda områdena skall kunna övervakas och stödjas. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Tack, herr kommissionär. Efter sommarledigheten fick jag en mängd frågor från människor i mitt valdistrikt om detta ämne, särskilt om den oerhört långsamma gränskontrollen vid gränserna mellan Bulgarien och Rumänien och mellan Bulgarien och Turkiet. Dessa kontroller stod ofta helt stilla i flera timmar och kunde försenas med upp till tolv timmar. I många av dessa klagomål togs också korruptionsfrågan upp. Eftersom gränskontroll och korruption har nämnts i klagomålen skulle jag vilja be om er syn på dessa frågor. 
Verheugen,
   . – Herr Posselt! Jag känner naturligtvis till dessa klagomål, och vi får antagligen i viss mån ta emot samma klagomål. Kommissionen undersöker samtliga. När det gäller gränskontrollen samarbetar vi med båda länderna för att förbättra systemet, men uppenbarligen inte alltid framgångsrikt, och programmen är faktiskt ännu inte färdiga. Vi anser dock att det på det hela taget har skett en förbättring.
Vad korruptionen beträffar vet ni att jag mycket ofta har tagit upp denna fråga i kammaren och att vi i alla våra lägesrapporter uppmanar Rumänien och Bulgarien att vidta kraftfullare, öppnare och mer beslutsamma åtgärder mot korruption. Även om vi ser tecken på framsteg i båda länderna vill jag generellt sett klargöra att jag ännu inte är nöjd med arbetet för att bekämpa korruptionen i något av dem. Under mina samtal med båda regionerna stod detta överst på listan över områden där kommissionen förväntar sig betydande förbättringar. Jag vill under alla omständigheter klargöra att Rumänien och Bulgarien måste ha effektiv lagstiftning och effektiva institutioner för korruptionsbekämpning innan de kan ansluta sig till EU. 
Talmannen.
I gemenskapsåtgärden för att hantera utvidgningens konsekvenser för de regioner i medlemsstaterna som gränsar till kandidatländer återfinns fem grekiska regioner. Med tanke på att kommissionen ansett att Makedonien (västra, centrala och östra) och Thrakien befinner sig i den avgjort mest bekymmersamma situationen i fråga om inkomst, dynamik på arbetsmarknaden, infrastruktur och mänskligt kapital undrar jag följande: Vilken är kommissionens bedömning så här långt av hur gemenskapens medel till dessa regioner utnyttjats?
I vilken riktning skall gemenskapsåtgärden styras efter 2006 inför Bulgariens och Rumäniens förväntade inträde och inledandet av anslutningsförhandlingar mellan EU och Turkiet, detta framför allt med tanke på att Grekland gränsar till de tre kandidatländerna? Vilka gränsöverskridande infrastrukturer planeras för att ge integrationen i området ett uppsving? 
Verheugen,
   . – Det bidrag som kommissionen har lämnat inom ramen för strukturfonderna för utvecklingen av Greklands nordliga regioner består inte bara av att operativa program har införts i enskilda sektorer, utan också av att Interregprogrammen drivs inom ramen för gemenskapens initiativ. Dessa program tillhandahåller finansiering av åtgärder för att främja ett gränsöverskridande, transnationellt och transregionalt samarbete inom EU:s medlemsstaters regioner. Europeiska unionen deltar i finansieringen av strukturella policyåtgärder i de grekiska regionerna inom ramen för den tredje gemenskapsstödramen för Grekland, vilken omfattar perioden från 2000 till 2006, och man har kommit överens om program för regionerna västra, centrala och östra Makedonien och Thrace. Syftet med dessa program är att främja utvecklingen och de strukturella förändringarna. Enligt planerna skall 2,7 miljarder euro avsättas för åtgärder inom de tre aktuella regionerna, varav 2 miljarder euro, eller 75 procent, inom ramen för strukturfonderna.
Trots att mycket stora framsteg har gjorts med åtgärder för att förbättra den lokala infrastrukturen har åtgärderna för att förbättra den lokala ekonomin och arbetsmarknaden dessvärre försenats, liksom åtgärder för att främja utnyttjandet av den mänskliga potentialen, till följd av svårigheterna med att införliva dessa åtgärder. I många fall är det faktiska införlivandet av dessa mycket komplexa och ambitiösa program fortfarande en alltför krävande uppgift för de ansvariga myndigheterna.
I tillägg till dessa finansieringskällor får de ovannämnda regionerna också stora belopp via de operativa program som införlivas i hela landet inom ramen för gemenskapsstödramen för Grekland, och mer än 65 procent av de strukturfonder som är öronmärkta för Grekland flödar genom dessa horisontella program. De norra regionerna är också involverade i ett antal gränsöverskridande program – för det första Interregprogrammet om 46,6 miljoner euro för Grekland och Turkiet, vilket godkändes i slutet av 2003, trots att inga åtgärder ännu har vidtagits inom ramen för det.
Det andra av dessa program är det gränsöverskridande Interreg/Phare-programmet för Grekland och Bulgarien, för vilket 254 miljoner euro har öronmärkts. Ett stort antal projekt har inletts inom ramen för detta program, däribland åtgärder inom området transportinfrastruktur.
För det tredje är de norra regionerna involverade i Interreg/Cards för Grekland och Albanien samt Interreg/Cards för Grekland och Makedonien. 126 miljoner euro har öronmärkts för Albanienprogrammet liksom 103 miljoner euro för Makedonienprogrammet, och fler program är i gång, däribland sådana som avser ekonomisk utveckling och sysselsättning. Interreg/Cards-programmen kommer troligtvis snart att omvandlas till grannskapsprogram för att främja och stärka samarbetet mellan Grekland och Albanien och mellan Grekland och Makedonien.
Föranslutningsstödet för Turkiet kommer att börja med 2004 års program och innehålla en beståndsdel som rör det gränsöverskridande samarbetet mellan Turkiet och Grekland, med en årlig finansiering på för närvarande cirka 2 miljoner euro. Projektets mål är att förbättra det gränsöverskridande samarbetet mellan Grekland och Turkiet på lokal nivå och att stödja utvecklingen av den ekonomiska potentialen hos gränsregioner. Finansieringen av dessa åtgärder förväntas öka under de kommande åren.
Ett fokus för Phareprogrammet för gränsöverskridande samarbete mellan Bulgarien och Grekland, som för närvarande får en årlig finansiering på 20 miljoner euro, har varit infrastruktur, och särskilt restaureringen av regionala vägar med åtkomst till de två befintliga gränsövergångarna. Det finns också planer för medfinansiering av tre nya gränsövergångar med anslutningsvägar, varav en närmar sig sitt slutförande. Hittills har två tredjedelar av programmets medel avsatts för denna prioritering.
Miljöfrågorna står näst högst på listan över prioriteringar, och när Bulgarien och Rumänien har anslutit sig till EU kommer det gränsöverskridande samarbetet mellan Grekland och Bulgarien att främjas inom ramen för Interreg på båda sidorna av gränsen. 
Papastamkos (PPE-DE ).
   – Fru talman! Efter övergången till ett EU med 25 medlemsstater måste väl definitionen av gränsregioner också ha förändrats.
Min fråga är tydlig: kommer vi att ha en differentierad utvidgning och en utvidgad tidsram för denna verkligt värdefulla gemenskapsåtgärd?
Vidare har kommissionen själv bekräftat att de grekiska regionerna i fråga står inför mycket allvarliga problem enligt kriterierna inkomst, arbetsmarknadens styrka och mänskliga resurser. 

 Fru talman! Slutligen vill jag gratulera kommissionsledamot Günter Verheugen varmt till det viktiga bidrag som han har lämnat till Europeiska unionens utvidgning. 
Verheugen,
   . – Tack, herr Papastamkos, för era vänliga och uppskattande ord. Jag vill än en gång försöka förklara detta med mina egna ord. Det finns tre olika program som omfattar norra Grekland, däribland för det första program som avser det gränsöverskridande samarbetet med Bulgarien, en framtida medlemsstat. Så snart Bulgarien ansluter sig till EU kommer detta program att avbrytas och ersättas av ett vanligt Interregprogram på gränsen mellan Bulgarien och Grekland, såsom brukar vara fallet mellan medlemsstater. Det innebär dock inte att mindre pengar kommer att tillhandahållas. Det kommer bara att vara ett annat program. Grekland har också ett gemensamt program med grannländerna Albanien och Makedonien, vilka ännu inte är kandidatländer. Förberedelser har därför gjorts för ytterligare ett program, och kommissionen planerar att kombinera dessa instrument till ett enda grannskapsprogram för att förenkla saker och ting. Detta program kommer att drivas under hela nästa budgetplan. Det är inte mitt intryck att en lägre finansieringsnivå skall förväntas vid denna gräns, snarare det motsatta, med tanke på den höga prioritet som ges till västra Balkan i våra strategiska överväganden. För det tredje finns det program som rör kandidatlandet Turkiet, och mer finansiering kommer att avsättas för denna gränsregion som en del av det intensiva samarbetet med Turkiet, vilket fortfarande är i sitt inledande skede.
På det stora hela kan man säga att rent tekniska ändringar kommer att göras avseende vissa aspekter på situationen i de grekiska gränsregionerna, men att det inte finns någon anledning att förvänta sig att finansieringen kommer att minska. Det är faktiskt mer troligt att situationen blir den motsatta. 
Talmannen.
   – Fråga nr 44 kommer att besvaras skriftligt.
Under våren 2004 yttrade sig generaladvokat Phillipe Leger i EG-domstolen om att det svenska statliga apoteksmonopolet strider mot EU:s konkurrensprinciper. Slutlig dom i det så kallade Hannermålet väntas under året, men vanligtvis följer EG-domstolen generaladvokatens yttranden.
Med bakgrund av detta yttrande kring apoteksmonopolet, hur bedömer kommissionen framtiden för det svenska Systembolaget? 
Monti,
   . – Fru talman, mina damer och herrar! Trots att EG-domstolen kan följa generaladvokatens yttrande bör det betonas att ett sådant yttrande inte är juridiskt bindande för varken kommissionen eller någon annan part. Det gäller också förslaget till avgörande av generaladvokat Léger av den 25 maj 2004 i mål C-438/02 – Åklagaren mot Krister Hanner, om huruvida Apoteket, det monopol som finns i Sverige för distribution av läkemedelsprodukter, är förenligt med vissa fördragsbestämmelser om den fria rörligheten för varor och etableringsfriheten (artiklarna 28, 31 och 43).
Vad gäller Systembolaget har EG-domstolen redan gjort ett uttalande om detta monopols förenlighet med artikel 31 i fördraget i sin dom av den 23 oktober 1997 i Franzénmålet. I artikeln föreskrivs att strukturen och aktiviteten hos statliga handelsmonopol skall anpassas på sådant sätt att ingen diskriminering när det gäller anskaffnings- och saluföringsvillkor föreligger mellan medlemsstaternas medborgare, så att handeln med varor från en annan medlemsstat inte skall ha någon nackdel i lagen eller i praktiken jämfört med en nationell produkt.
Efter att grundligt ha granskat Systembolagets system med hänsyn till försäljningsställen, produktutbud och marknadsföringsverksamhet slog domstolen fast att Systembolagets handelsmonopol var förenligt med artikel 31 i fördraget. För närvarande ger domen i Franzénmålet kommissionen en juridisk riktlinje för bedömningen av Systembolagets förenlighet med EU:s regler. 
Sjöstedt (GUE/NGL ).
   – Fru talman! Jag tackar kommissionen för detta svar, som jag tycker var väldigt bra. Anledningen till frågan är att inte bara apoteksfrågan utan även systembolagsfrågan nämns i generaladvokatens yttrande. Jag tolkar svaret så att kommissionen idag inte anser att det finns några problem med systembolaget och att verksamheten är förenlig med EU:s regelverk, vilket jag tycker är en klok ståndpunkt. 
Monti,
   . – Jag har för närvarande ingenting att tillägga. 
Talmannen.
Personalen vid de tio offentliga spanska skeppsvarv som ingår i företaget IZAR är engagerade i en mängd protestaktioner och strejker i olika spanska städer. Detta i protest mot den industriella lönsamhetsplan för denna bransch som det statliga industribolaget SEPI (Sociedad Estatal de Participaciones Industriales) utarbetat och som innebär att man skiljer mellan militära och civila varv och att de civila varven privatiseras. Situationen beror på att den tidigare spanska regeringen, under ledning av Aznar, beviljade ”illegalt” stöd till de statliga varven på ca 1 100 miljoner euro, som nu måste återbördas till Europeiska kommissionen.
Har kommissionen för avsikt att förhandla om återbördandet av detta stöd, i syfte att förhindra en segregering och nedläggning av spanska varv?
Anser inte kommissionen att man i syfte att trygga den spanska varvsindustrins överlevnad bör förklara dessa stöd ”lagliga”? 
Monti,
   . – Fru talman, mina damer och herrar! Kommissionen vill understryka att det statliga stöd som har återkallats, eftersom det betraktas som illegalt och oförenligt, skall återbördas till de aktuella medlemsstaterna och inte till kommissionen. Detta är en missuppfattning som dyker upp då och då. Medan böter som utdöms av kommissionen för en kartell eller missbruk av en dominerande ställning skall betalas till gemenskapsbudgeten kräver ett beslut om återbetalning av illegalt och oförenligt statligt stöd en överföring av pengar från det företag som tog emot det på felaktig grund till den aktuella medlemsstaten och inte till gemenskapsbudgeten.
När en medlemsstat stöter på svårigheter med att genomdriva ett kommissionsbeslut om återbetalning av ett illegalt och oförenligt statligt stöd skall medlemsstaten och kommissionen enligt EG-domstolens rättspraxis och artikel 10 i fördraget samarbeta för att hitta en lösning på problemet. Det är ingen fråga om förhandling, och kommissionens beslut fortsätter att vara giltiga i alla avseenden. Denna typ av samarbete äger för närvarande rum mellan Spanien och kommissionen. Kommissionen har inte för avsikt att granska de aktuella besluten eftersom det skulle skapa en snedvriden konkurrens inom EU:s skeppsvarvsmarknad. På senare år har kommissionen tagit emot ett stort antal klagomål från konkurrenter inom EU avseende det stöd som har beviljats spanska skeppsvarv. Vidare skulle det ändå förefalla juridiskt omöjligt att godkänna det aktuella stödet med tanke på villkoret att inte bevilja något ytterligare stöd till spanska skeppsvarv i framtiden, vilket formulerades av rådet 1997 och upprepades i artikel 5 i den förordning om stöd till varvsindustrin som var tillämplig då stödet beviljades. 
Meyer Pleite (GUE/NGL ).
   – Fru talman, herr kommissionsledamot! Sanningen är att begäran om indragning eller återbetalning av stöd är ett enormt slag mot den spanska varvssektorn, en strategisk sektor.
Ni är, precis som jag, mycket medveten om att den stora majoriteten av världens tunga fartyg är direkt eller indirekt subventionerade. Detta stöd är tillåtet inom Europeiska unionen, och olika formler har sökts genom regionala styrelser genom att de privata och militära varvssektorerna förenas.
Jag vill därför uppmana kommissionsledamoten och Europeiska unionens politiska ledare att ompröva denna idé att förhindra subventionering av varvssektorn, som är en strategisk sektor för Europa, särskilt med tanke på den orättvisa konkurrensen från Korea och Förenta staternas protektionism. 
Monti,
   . – Tack för den följdfrågan som tar upp en omständighet av allmänt intresse. Kommissionen är klart medveten om varvsindustrins betydelse för Europa, liksom om den betydelse man inom varvsindustrin tillmäter rättvisa konkurrensvillkor inom Europa, något som skulle rimma illa med ett okontrollerat system för statligt stöd till varvsindustrin.
Vi har nyligen sett två tydliga tecken på den betydelse kommissionen tillmäter denna sektor. Ni tog först upp den illojala konkurrensen från Sydkorea. Ni känner säkert till det kraftfulla initiativ som kommissionen tagit – som tyvärr först efter lång tid ledde till ett beslut i rådet – och som för det första innebär att Sydkoreas handlande tas upp i Världshandelsorganisationen (WTO) och för det andra, att en tillfällig försvarsmekanism samtidigt inrättas mot illojal konkurrens från Sydkorea.
Det andra tydliga tecknet på intresse är programmet LeaderSHIP 2015, som samordnades av kommissionen och där representanter för parlamentet och varvsindustrin deltog med målet att lägga fast ett antal offensiva strategier.
Detta visar hur kommissionen, tillsammans med EU:s övriga institutioner, har försökt att tillmötesgå kraven från denna sektor, samtidigt som man, när det handlar om specifika subventioner, ansträngt sig att följa lagen. Som ni vet har den statsägda spanska varvskoncernen IZAR sedan länge vägrat att rätta sig efter reglerna. 
Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE ).
   – Fru talman! Jag vill fråga kommissionsledamoten om kommissionen, mot bakgrund av den internationella situation som han har beskrivit och Europas situation i förhållande till Världshandelsorganisationen och den orättvisa konkurrensen från Korea, skulle vara för att revidera sin nuvarande policy om statligt stöd till den europeiska varvsindustrin. 
Monti,
   . – Det tillhör inte vanligheterna att man diskuterar kommissionens politiska avsikter när det – om parlamentet så beslutar – endast återstår sju dagar av den nuvarande Europeiska kommissionens mandatperiod. Det kommer att bli intensiva dagar, åtminstone när det gäller konkurrenspolitik.
När det gäller frågan om varvsindustrin räknar jag med att denna politik fortsätter att gälla, givetvis utan att binda upp våra efterträdare för den politik jag just beskrivit, dvs. noggrann kontroll av att nuvarande relativt generösa regler för denna sektor efterlevs tillsammans med aktiva åtgärder för att i samverkan med industrin främja utvecklingen inom denna sektor. 
Talmannen.
År 2002 godkändes systemet med skattelättnader till förmån för 1 600 norditalienska kommuner, av vilka somliga aldrig drabbats av naturkatastrofer. Enligt uppgift har systemet genomförts på olagligt sätt av Italien, för att det inte notifierats på förhand och är oförenligt med den inre marknaden eftersom det går stick i stäv mot gemenskapsbestämmelserna om statligt stöd.
Varför har bestämmelsen analyserats två år efter det att lagdekretet trädde i kraft och ett år efter fristen för genomförande av åtgärderna?
Varför meddelades det att den så kallade Tremonti Bis-lagen förkastats, trots att samrådet med de berörda tjänstegrenarna inte slutförts?
Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att garantera att man verkligen kan driva in de belopp som tagits från statskassan, åtminstone när det gäller den del som överstiger kostnaderna för de skador stödmottagarna lidit? 
Monti,
   . – Fru talman! Med hänvisning till Luciana Sbarbatis muntliga fråga vill jag faktiskt understryka hur snabbt kommissionen har följt upp detta fall, eftersom den fick kännedom om det först genom de klagomål som togs emot från den 6 mars och senare.
Beslutet att inleda den formella utredningen antogs faktiskt den 17 september 2003 så snart information hade lämnats in av de italienska myndigheterna den 4 juli 2003. För övrigt finns ingen tidsgräns för kommissionens undersökning av ett fall i den tillämpliga förordningen.
Slutligen måste jag påpeka att kommissionen antog beslutet att avsluta det formella utredningsförfarandet den 20 oktober 2004, eller fem veckor efter det att de sista upplysningarna togs emot från Italien. Vad gäller den andra delen av frågan grundade sig de artiklar som dök upp i medier innan kommissionen antog sitt beslut på information som inte kom från kommissionen själv, som informerar medier om sina beslut först efter att de har antagits, vanligen genom en presskonferens och/eller ett pressmeddelande.
Slutligen anges i kommissionens beslut att Italien måste beordra alla mottagare att betala tillbaka det oförenliga stödet, med ränta, och därefter informera kommissionen om de åtgärder som har vidtagits och planerats för att uppfylla beslutet inom två månader. Kommissionen övervakar återbetalningsförfarandet och kan föra fallet till EG-domstolen om det inte utförs på rätt sätt. 
Sbarbati (ALDE ).
   – Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill bara säga att jag är nöjd med kommissionsledamotens svar, och jag tar tillfället i akt att tacka honom inte bara för allt han har gjort i utförandet av sitt uppdrag för Europa utan också för den prestige som han har skänkt vårt land. 
Monti,
   . – Får jag bara tacka Luciana Sbarbati så mycket för hennes vänliga ord? Tack. 
Rübig (PPE-DE ).
   – Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Frågan om statligt stöd tas upp varje gång en naturkatastrof inträffar. Till följd av EU:s utvidgning har mål 1- och mål 2-områden i gränsregioner nu gränser till andra områden som har berövats denna status. Anser ni att det är möjligt att införa tillfälliga undantag när det gäller statligt stöd för dessa gränsregioner i framtiden? 
Monti,
   . – Europa är tyvärr, i likhet med andra delar av världen, inte främmande för naturkatastrofer. Vi har haft några stycken de senaste åren. Vissa minns säkert de enorma översvämningarna i Tyskland och Österrike för bara några år sedan. Med stöd av parlamentet har kommissionen, inom ramen för tillgängliga ekonomiska resurser, försökt vidta ändamålsenliga åtgärder. Dessa omfattade såväl statligt stöd i form av subventioner eller bidrag ur nationella budgetar som direkta bidrag från gemenskapsbudgeten.
Den s.k. Tremonti-Bis-lagen, som Luciana Sbarbati hänvisade till i sin muntliga fråga, innebär inte att kommissionen ifrågasatte om hjälp skulle ges åt företag som drabbats av följderna av naturkatastrofer. Problemet gällde om formuleringen i lagen gjorde det möjligt att nå målet. 
Talmannen.
I svaret till fråga E-0699/03(1) meddelar kommissionen att den ”nyligen har inlett ett ärende avseende bläckskrivare och patroner till sådana. Kommissionen håller för närvarande på att analysera företagsstrategier på marknaden mot bakgrund av konkurrensbestämmelserna”.
Kan kommissionen informera om de framsteg som den sedan dess har gjort i detta avseende och huruvida marknaden för bläckskrivare och patroner stämmer överens med konkurrensbestämmelserna, och om så inte är fallet kan kommissionen tala om varför undersökningen eventuellt har avslutats? 
Monti,
   . – Fru talman! Denna korta serie frågor visar att kommissionen har varit aktiv inom många olika ämnesområden på konkurrensområdet.
Jag vill som svar till Bart Staes säga att jag utgår från att han känner till att kommissionen i början av 2003 inledde en undersökning av marknaden för bläckstråle- och laserskrivare. Sedan dess har kommissionen samlat in en stor mängd bevis och fört många samtal med tillverkare av skrivare och leverantörer av återfyllda patroner. Våra undersökningar har fokuserat på problemet att slå fast om tillverkarna av skrivare kränker gemenskapens konkurrensregler på grund av deras patroners form och priser. Undersökningen är både ekonomiskt och juridiskt mycket komplex.
Kommissionen slutför just nu sin analys av de insamlade bevisen, och det är i detta skede ännu alltför tidigt att säga om det har förekommit någon kränkning av konkurrenslagstiftningen eller om förfarandet kan avslutas. Kommissionen kommer naturligtvis att offentliggöra nyheter i denna fråga så snart som möjligt. 
Staes (Verts/ALE ).
   – Fru talman! Jag tackar kommissionsledamoten för hans svar. Jag vill dock påpeka – och jag har själv undersökt detta – att 75 centiliter bläck till en bläckstråleskrivare är dyrare än en flaska champagne. Det är väl ändå absurt? Jag har fått ett starkt intryck av att detta handlar om kopplingsförbehåll, där skrivare säljs till låga priser och bläcket har ett alldeles för högt pris. För närvarande nöjer jag mig med kommissionsledamotens svar, men jag vill påpeka att denna undersökning bör slutföras snarast, eftersom detta inte gynnar konsumenten. 
Monti,
   . – Tack för påpekandet. Jag försäkrar att kommissionen kommer att offentliggöra alla relevanta aspekter. Vi kan ännu inte avgöra om ett intrång har skett. Som ni säkert känner till är kommissionens roll inte att fungera prisreglerande. Vi lever och verkar i en social marknadsekonomi, och det är av största betydelse att kommissionen ser till att konkurrensvillkoren uppfylls i enlighet med EU-lagstiftningen.
Vi vet inte om detta leder till att konsumenterna anser att priserna är för höga. Det vore inte rätt av kommissionen att bestämma priserna i en välfungerande marknadsekonomi. Det kan aldrig bli aktuellt. Jag är emellertid övertygad om att den tillträdande kommissionen i likhet med den nuvarande noggrant kommer att kontrollera allt som innebär brott mot konkurrensreglerna och som har negativa konsekvenser för konsumenterna i Europa. 
Talmannen.
   – Tack, kommissionsledamot Monti. Jag skall nu avsluta frågorna till er, så frågorna 49 och 50 kommer att besvaras skriftligt. Vi går nu vidare till nästa grupp frågor.
Talmannen.
Under en tidsperiod då livsmedelsmarknaden blir allt mer globaliserad, en trend som kommer att öka i och med WTO:s större roll, tillämpar många länder utanför EU inte samma bestämmelser i fråga om djurens välbefinnande, livsmedelssäkerhet och miljöfrågor som man gör i EU. Anser kommissionen att man av denna orsak i högre grad borde understryka vikten av att märka livsmedel med ursprung utanför EU med avseende på ursprungsland och produktionssätt och på detta sätt tillhandahålla konsumenterna klar och tydlig information?
Anser inte kommissionen att det vore rättvisare för de europeiska livsmedelsproducenterna och i högre grad i de europeiska konsumenternas intresse om dessa länder skulle vara tvungna att tillämpa samma bestämmelser om livsmedelssäkerhet som i EU? 
Byrne,
   . – Jag skulle först vilja tacka Mairead McGuinness för denna fråga.
Det huvudsakliga målet med lagstiftningen om livsmedelsmärkning i EU är att ge konsumenterna objektiv information om livsmedlens egenskaper, till exempel sammansättning, mängd och hållbarhet.
Enligt EU:s livsmedelslagstiftning är ursprungsmärkning inte obligatoriskt om inte ursprunget på ett tydligt sätt är knutet till en eller flera av ett livsmedels egenskaper eller om det är nödvändigt att köparen inte vilseleds när det gäller dess riktiga ursprung, till exempel när livsmedlets namn innehåller en geografisk referens.
Ursprungsmärkningen i sig själv ger inte konsumenten någon tydlig information om produktionsmetoder eller djurens välbefinnande. Vi fortsätter att arbeta via internationella organisationer för att förbättra internationella normer på områden som exempelvis djurens välbefinnande. Detta torde vara det bästa sättet att undanröja ledamotens farhågor när det gäller tillämpningen av dessa förordningar i tredjeländer.
När det gäller normer för livsmedelssäkerhet måste alla livsmedel och foder som släpps ut på marknaden i EU vara säkra, oavsett var de kommer ifrån. Tredjeländer får endast exportera livsmedel till EU om stränga krav uppfylls och ett kontrolluppdrag har genomförts av Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor.
Dessutom genomförs obligatoriska kontroller av all import av animaliska produkter vid EU:s gränskontrollstationer i samband med införseln. Den nyligen antagna förordningen om livsmedel och foder syftar till att harmonisera kontrollerna av alla andra importerade livsmedelsprodukter.
Dessa åtgärder garanterar att de livsmedelsnormer som tillämpas i exportsektorn i tredjeländer som handlar med EU uppfyller EU:s krav på livsmedelssäkerhet. 
McGuinness (PPE-DE ).
   – Till att börja med vill jag berömma kommissionären för hans goda insatser inom ett mycket svårt område. Det har aldrig funnits så många problem inom området livsmedelssäkerhet, och han har funnits där för att skydda konsumenterna.
Ni har rätt när ni säger att märkning av livsmedel inte är tillräckligt för att skydda konsumenterna. Jag fick nyligen reda på att man på Irland har upptäckt att nötkött från Sydamerika har märkts som irländskt kött. Detta torde vara oroväckande när det gäller att vilseleda konsumenterna.
Skulle kommissionären bara vilja kommentera detta såsom ett område som den nya kommissionen verkligen borde intressera sig för, eftersom vi måste skärpa reglerna för märkning om konsumenterna skall kunna få korrekt information. Jag kräver ingen livsmedelspolis, men det ser verkligen ut som att vi behöver någonting mer än vad vi har för tillfället. 
Byrne,
   . – Först skulle jag vilja tacka Mairead McGuinness för hennes vänliga ord om det arbete jag har gjort under de senaste fem åren. Jag uppskattar det verkligen.
När det gäller hennes följdfråga: Det finns en särskild lagstiftning gällande märkning av nötkött, nämligen förordning nr 1760/2000, som specificerar de särskilda krav som gäller för nötkött, inklusive dess ursprung. Förordningen antogs som en reaktion på frågorna kring BSE-kontroversen för några år sedan.
En märkning i ett medlemsland som felaktigt uppger nötköttets ursprung är ett brott mot denna lagstiftning. Kommissionen ser alltid allvarligt på brott mot EU:s lagstiftning. Om detta har inträffat vid något tillfälle på Irland eller någon annanstans på det sätt ni har beskrivit är det ett klart brott mot EU:s lagstiftning.
Under sådana omständigheter är det en fråga för medlemsländernas behöriga myndigheter, och i detta fall de behöriga myndigheterna på Irland, att se till att varje brott mot EU:s lagstiftning utreds ordentligt och behandlas på tillbörligt sätt. Det är självklart att kommissionen inte ser med blida ögon på brott mot EU:s lagstiftning, och detta är en sak som måste hanteras på rätt sätt och av behöriga myndigheter i medlemslandet ifråga. 
Landsbergis (PPE-DE ).
   – Min fråga rör hur kommissionen ställer sig till att Ryska federationens lag om ytterligare garantier och kompensationer till värnpliktiga osv., i dess versioner av den 21 januari 1993, den 21 juli 1993 osv. …
Talmannen.
   –Jag måste tyvärr avbryta er, herr Landsbergis. Det jag har hört hittills förefaller inte höra samman med frågan, och ni får bara ställa följdfrågor och specifika frågor här.
Uppgifterna om det fetala alkoholsyndromet och de instruktioner som skall ges till gravida kvinnor är fortfarande kontroversiella. Enligt en färskt undersökning av doktor Raja Mukherjee i London, kan vilken som helst mängd alkohol som dricks under graviditeten förorsaka skada och ett av 100 barn som föds har skador som beror på moderns drickande under graviditeten, samtidigt som ett flertal fall förblir obemärkta. Enligt undersökningar i USA, Sydafrika och Skandinavien berörs ett barn av 300 av fetalt alkoholsyndrom. Berörda barn kan lida av problem med minnet, begränsad koncentrationsförmåga, hyperaktivitet, fysiska missbildningar och lägre intelligenskvot. Det är nödvändigt att ytterligare undersöka det fetala alkoholsyndromet. Man är dock medveten om att hög alkoholkonsumtion skadar det ofödda barnet och vissa regeringar i EU rekommenderar en gräns på en eller två alkoholenheter per vecka för gravida kvinnor. Har kommissionen mot denna bakgrund planer på att införa gemenskapslagstiftning enligt vilken alkoholdrycker skall förses med varningstexter om eventuella skador för ofödda barn? 
Byrne,
   . – Först av allt vill jag tacka Catherine Stihler för denna viktiga fråga. Jag delar helt och fullt hennes oro i denna fråga.
Fetalt alkoholsyndrom – FAS – är en fysisk och psykisk skada som kan innefatta utvecklingsstörning, störningar i hjärnfunktionen, missbildningar, inlärningssvårigheter och psykiska besvär. FAS uppstår till följd av alkoholkonsumtion under graviditeten. Aktuell forskning pekar i allt högre grad på att det kanske inte finns någon helt säker övre gräns när det gäller alkoholkonsumtion för gravida kvinnor. De viktigaste faktorerna när det gäller att förebygga FAS är att öka medvetenheten och ge konsumentinformation. Kommissionen utarbetar för närvarande ett arbetsdokument om en samordnad strategi i Europa för att handskas med alkoholrelaterade skador. FAS är ett av de möjliga ämnen som skulle kunna tas upp i detta dokument.
Kommissionen studerar noggrant de typer av information som bör tillhandahållas om detta problem tas upp. Möjliga riktlinjer för dessa skulle kunna tas med i kommissionens arbetsdokument om alkohol, vilket planeras till nästa år. Kommissionen har också för avsikt att förbereda en rapport om tillämpningen av rådets rekommendationer om alkohol och unga från 2001, vilken bland annat kommer att ta upp behovet av ytterligare åtgärder. Dessutom undersöks möjligheten att ordna en konferens om alkohol nästa år tillsammans med Världshälsoorganisationens europeiska kontor.
Avslutningsvis vill jag understryka att vi inte får glömma den centrala roll våra medlemsländer har när det gäller att handskas med alkoholrelaterade skador. En integrerad strategi kräver gemensamma åtgärder av alla berörda parter, till exempel familjer, skolor, arbetsgivare, näringslivet, annonsörer och nationella tillsynsmyndigheter. 
Stihler (PSE ).
   – Tack för det svaret, kommissionär Byrne. Jag tackar er också för allt arbete ni under de senaste fem åren har lagt ned på folkhälsoområdet. Det uppskattas mycket. Som ni sade pekar ny forskning på att ett av hundra barn kan drabbas i några fall. Enligt en annan undersökning är siffran ett på tre hundra. Faktum är att enligt fredagens upplaga av , som ägnades åt vad som händer i Frankrike, anses 7 000 barn födda där vara psykiskt eller fysiskt skadade av passiv alkoholkonsumtion i livmodern. Philippe Douste-Blazy, Frankrikes hälsominister, sade att FAS var ”bortsett från genetiska faktorer, den främsta orsaken till psykisk utvecklingsstörning hos barn”. Detta är uppenbart ett europeiskt problem och ett problem som vi måste ta på allvar. Jag hoppas att kommissionen inom ramen för alkoholstrategin kommer att undersöka vad som händer i Förenta staterna, där alkoholprodukter på lämpligt sätt förses med en hälsovarning.
Herr kommissionär, hur kan vi göra möjligheten till verklighet? 
Byrne,
   . – Tack för följdfrågan och för era vänliga ord, fru Stihler. Jag uppskattar det.
Som ni kanske vet förbereder för närvarande Generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd en gemenskapsstrategi för att minska alkoholrelaterade skador, vilket efterlystes i rådets slutsatser 2001. Ett flertal åtgärdsområden har identifierats som nyckelområden. Ett av dessa är konsumentinformation, att öka medvetenheten om de risker som är förknippade med konsumtion av alkoholhaltiga drycker. För närvarande handlar de preliminära förslagen om den lagliga och praktiska genomförbarheten när det gäller hälsovarningar vid försäljningsställena och på förpackningar som innehåller alkoholhaltiga drycker. Dessa skulle även innehålla information om till exempel graviditet.
Om inte hälsovårdsmyndigheterna går in och tar området i besittning finns det risk att näringslivet gör det. Det vore inte helt tillfredsställande, eftersom den information som näringslivet ger kanske inte stämmer överens med vad som är bäst för folkhälsan. Jag ser fram emot en fortsatt diskussion om denna fråga i framtiden. 
Talmannen.
Kommissionens enhet för livsmedels- och veterinärfrågor utför regelbundet kontroller i medlemsstaterna bland annat för att kontrollera om slakterierna iakttar de hygienregler som gäller inom gemenskapen.
Kan kommissionen med stöd av senast gjorda kontroller i Grekland ange i hur hög grad de grekiska slakterierna och köttmarknaderna, Renti-marknaden i Aten t.ex., håller sig till fastställd gemenskapsstandard? Är kommissionen nöjd med hur moderniseringen av dem framskrider? Anser kommissionen att det fortfarande finns brister i kontrollen av livsmedelssäkerheten i Grekland? Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit, eller har den för avsikt att vidta, i syfte att få Grekland att uppfylla de åtaganden som har sin grund i relevant gemenskapslagstiftning? 
Byrne,
   . – Två inspektioner som genomfördes av kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor, i juli 2003 samt i mars och april 2004, avslöjade brott mot gemenskapens krav när det gäller förfaranden för utfärdande av slakteritillstånd samt respekterande av hygienkrav. Dessa avslöjanden befäster resultaten från kontorets tidigare uppdrag. De grekiska myndigheterna har åtagit sig att åtgärda dessa brister på grundval av kommissionens rekommendationer.
Vad gäller den nya marknaden i Rentis har man halkat efter i den tidsplan för byggandet som de grekiska myndigheterna har meddelat. Enligt vår senaste information skall byggnadsarbetet enligt planerna vara klart i mitten av 2006. Trots att kommissionen har haft flera kontakter på hög nivå med de grekiska myndigheterna under de senaste åren när det gäller systemet för livsmedelskontroll har utvecklingen inte varit tillfredsställande. Detta beror på ett specifikt problem: det finns inte tillräckligt mycket personal inom den grekiska veterinärmyndigheten för att man på ett effektivt sätt skall kunna följa EU:s veterinärlagstiftning. Av denna anledning skickade kommissionen i maj 2004 en formell underrättelse till de grekiska myndigheterna där de anmodades att åtgärda situationen. I avsaknad av garantier från de grekiska myndigheterna skickade kommissionen ett motiverat yttrande till Grekland den 18 oktober, där den grekiska regeringen ombads att åtgärda personalbristen inom veterinärmyndigheten inom en period på två månader. Om detta inte sker kan kommissionen föra ärendet vidare till EG-domstolen.
Kommissionen överväger också liknande åtgärder när det gäller de grekiska kontrollsystemen för godkännande av anläggningar för mörkt kött. Kommissionen har hållit situationen i Grekland under noggrann uppsikt och har för avsikt att fortsätta att se till att nödvändiga korrigeringsåtgärder vidtas. 
Talmannen.
Kommer kommissionen att bekräfta att psykisk hälsa kommer att få ökad betydelse i 2005 års arbetsprogram? Kommer kommissionen dessutom att bekräfta att mänskliga rättigheter och human behandling är grundläggande för en bra psykiatrisk vård i Europeiska unionen? Kommer kommissionen att välkomna Ungerns och Sloveniens besked att sängar inlåsta i burar kommer att avskaffas och kommer kommissionen att bekämpa fortsatt användning av sängar i burar i Tjeckien och Slovakien? Kommer den att i detta sammanhang också hedra doktor Jan Pfeiffer som 2004 utsetts till en av Time Magazines europeiska hjältar för sin kampanj i Tjeckien för en human psykiatrisk vård utan sådana sängar? 
Byrne,
   . – Psykisk hälsa är verkligen något som prioriteras i gemenskapens folkhälsopolitik och i folkhälsoprogrammet (2003-2008). Inom dess första prioriteringsområde, hälsoinformation, har arbetsgruppen för psykisk hälsa bildats bestående av projektledare och berörda parter. Enligt arbetsplanen för 2005 kommer aktiviteterna att fokuseras på att främja psykisk hälsa och förebygga psykiska störningar hos barn och ungdomar, baserat på förbättrad insamling och analys av data.
Det råder inget tvivel om att mänskliga rättigheter och human behandling är grundläggande för mentalvården.
Kommissionen välkomnar att Europarådets rekommendation om skydd av mänskliga rättigheter och mänsklig värdighet för personer med psykiska störningar nyligen har antagits. Den stöder också FN:s standardregler för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning jämlikhet och delaktighet, liksom försöken att åstadkomma en rättsligt bindande FN-konvention för att främja och skydda funktionshindrades rättigheter och värdighet. Kommissionen är helt engagerad i förhandlingarna om detta instrument.
Kommissionen är medveten om användningen av sängburar vid psykiatriska institutioner och vårdhem i Ungern och Slovenien liksom i Slovakien och Tjeckien och välkomnar rapporten om detta som publicerades 2003 av Mental Disability Advocacy Center. Som ett resultat av denna rapport inhämtade kommissionen exakta upplysningar om användningen av sängburar i dessa länder och uppmärksammade de nationella myndigheterna på nödvändigheten av att åtgärda detta problem. Enligt den information som kommissionen fick då verkade det som att situationen var på väg att förbättras. Det rapporterades att Ungern har utfärdat ett förbud mot sängburar som kommer att träda i full kraft i början av 2005. I Tjeckien rapporteras det att sängburar successivt ersätts av vanliga sängar.
Kommissionen har påbörjat en undersökning om förhållandena på institutioner i alla 25 medlemsländer för att kunna fastställa den rådande situationen med fokus på människor med funktionshinder. Resultatet av denna undersökning, som genomfördes av Inclusion Europe, presenterades i Bryssel den 22 och 23 oktober. Undersökningen bekräftade att sängburar, eller nätsängar – som de också kallas – verkligen används i flera medlemsländer, både gamla och nya medlemsländer. Dessutom visade undersökningen att frågan om sängburar inte kan separeras från den mer generella frågan om levnadsförhållanden på stora vårdhem. Dessa förhållanden är ibland oacceptabla och uppfyller inte de mest grundläggande kraven på mänsklig respekt och värdighet. Undersökningen visade att samhällsbaserade gruppboenden ger möjligheter, men inga garantier, till bättre resultat.
Från och med 2005 kommer kommissionen vartannat år att publicera en offentlig rapport om den övergripande situationen för människor med funktionshinder i Europeiska unionen. Rapporten är tänkt att vara ett användbart verktyg för alla beslutsfattare inom handikappområdet genom att ge noggrann, dynamisk och aktuell information om situationen för människor med funktionshinder i hela Europeiska unionen.
Kommissionen välkomnar alla ansträngningar för att göra alla mentalvårdssystem så humana som möjligt. Vi gratulerar också dr Jan Pfeiffer till nomineringen till europeisk hjälte i Time Magazine. 
Bowis (PPE-DE ).
   – Det är inte många av oss här i dag, men jag hoppas att vår kommissionär David Byrnes svar kommer att läsas av många. Jag skulle vilja föra till protokollet parlamentets tack för hans arbete för folkhälsa under de senaste fem åren, särskilt på området mental hälsa, och det sätt på vilket han har sett till att denna fråga har kommit upp på dagordningen.
Jag uppmanar honom att som ett sista stridsrop upprepa att inhuman behandling inom mentalvården inte kommer att tolereras i denna union. Detta innefattar sådana saker som sängburar, vilka inte borde ingå i något lands politik. Som han säger, rättigheter och värdighet är det vi söker. Rättigheter och värdighet är vad han har talat om. Rättigheter och värdighet måste utgöra den europeiska mentalvårdspolitikens framtid. 
Byrne,
   . – Jag skulle vilja svara på min vän John Bowis vänliga ord till mig genom att säga hur mycket jag har uppskattat att arbeta med parlamentet under de senaste fem åren med frågor om folkhälsa. Inte minst har jag uppskattat att arbeta med en av parlamentets främsta ledamöter på detta område: John Bowis själv. Det har varit ett nöje för mig att ha ett så nära samarbete med sådana experter på området till förmån för våra medborgare här i Europeiska unionen.
Jag antar hans uppmaning att upprepa vad jag just har sagt i denna fråga, att skyddet av människor med funktionshinder, särskilt de med psykiska funktionshinder i Europeiska unionen, är av största vikt. Deras mänskliga rättigheter och värdighet måste respekteras av alla medlemsländer. Detta är någonting som jag tycker är viktigt, jag tror att kommissionen tycker att det är viktigt och jag är glad att kammaren är av samma åsikt. 
Talmannen.
   – Tack, herr kommissionsledamot. Undantagsvis och med ert tillstånd vill jag som talman uttrycka min enighet med det som ni har sagt och tacka er för ert arbete. 
Crowley (UEN ).
   – Fru talman! Tyvärr satt jag som ordförande vid mitt gruppmöte när min fråga kom upp. Jag vill be om ursäkt till kommissionären och till kammaren för att jag inte kunde ställa frågan själv. Detta är det sista tillfälle jag kommer att få att tacka kommissionär David Byrne för all hans hjälp och stora ledarskap genom många kriser under de senaste fem åren. Jag önskar honom lycka till. Han kommer inte att gå i pension utan träda in i en ny fas i sitt liv. 
Byrne,
   . – Jag skulle vilja svara väldigt kort till min gamle vän Brian Crowley och tacka honom så mycket för hans vänliga ord. Vi har arbetat tillsammans, och jag ser nu fram emot en djup vänskap i framtiden. 
Talmannen.
   – Tack, herr Crowley. Det som ni har sagt kommer att tas till protokollet.
Jag skulle nu vilja avsluta frågestunden. Frågorna 56–93 kommer att besvaras skriftligt. 

