Förberedelser för Europeiska rådets möte efter folkomröstningen på Irland (19-20 juni 2008) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om förberedelserna för Europeiska rådets möte efter folkomröstningen på Irland.
Janez Lenarčič
rådets ordförande. - (SL) I morgon inleds Europeiska rådets andra möte under det slovenska ordförandeskapet. Jag vill gärna redogöra för de huvudsakliga diskussionsämnen som stats- och regeringscheferna kommer att ta upp. Den första debatten kommer med all säkerhet att ägnas åt att analysera situationen efter folkomröstningen om Lissabonfördraget, som hölls i torsdags på Irland. Jag vill börja med att återge uttalandet från rådets ordförande Janez Janša: ”Ordförandeskapet beklagar det beslut som fattats av de irländska väljarna och är därför besviket. Vi kommer självklart att respektera det irländska folket vilja.”
Efter det att det officiella resultatet av folkomröstningen hade offentliggjorts talade Europeiska rådets ordförande med ett antal ledare från de medlemsstater som ännu inte har slutfört ratificeringsförfarandet. Det är uppmuntrande att veta att dessa medlemsstater är beslutna att fortsätta med ratificeringen. Som Europeiska rådets ordförande har betonat är Lissabonfördraget absolut nödvändigt för Europeiska unionen och EU-medborgarna, eftersom det leder till ökad effektivitet, mer demokrati och större öppenhet.
Det är ett faktum att de problem och utmaningar som unionen står inför i dag finns kvar. Det står lika klart att det negativa resultatet av den irländska folkomröstningen inte kommer att bidra till att lösa dessa problem. Vid morgondagens möte i Europeiska rådet kommer stats- och regeringscheferna att diskutera hur man kan råda bot på denna situation på bästa sätt. Målsättningen kommer att vara att fastställa en tidsplan för det fortsatta arbetet. Ordförandeskapet är övertygat om att det är möjligt att finna en lösning i samarbete med Irland, och att situationen från 2005 inte kommer att upprepas.
Vid Europeiska rådets möte kommer vi först och främst att lyssna till Irlands premiärminister (Taoiseach) Brian Cowen, som kommer att förklara omständigheterna kring folkomröstningsresultatet och skälen till resultatet.
Europeiska rådet kommer naturligtvis inte att åsidosätta de andra viktiga utmaningar som vi har framför oss. EU fortsätter att fungera. Stats- och regeringschefernas andra stora debatt kommer därför att inriktas på frågan om de stigande livsmedels- och oljepriserna. Det är ett faktum att de stigande priserna på basvaror har spelat in i den eskalerande inflationen i livsmedelspriserna och den allmänna inflationen inom EU. Låginkomstfamiljer har drabbats mest direkt av de höga priserna.
Globalt sett är det utvecklingsländerna som är värst drabbade som nettoimportörer av livsmedel. Det är mycket viktigt att EU spelar sin roll i arbetet med att utforma ett lämpligt gensvar och att EU står enat i sina åtgärder för att hantera konsekvenserna, inte bara med inriktning på de fattigaste segmenten av EU:s befolkning, utan även i utvecklingsländerna. Därför förväntas Europeiska rådet stödja de nödvändiga åtgärderna inom EU och på internationell nivå. Jag kommer kortfattat att redogöra för dessa.
EU har redan vidtagit åtgärder för att lätta på trycket på livsmedelspriserna genom att sälja interventionslager, sänka exportbidragen, upphäva kravet på arealuttag för 2008, höja mjölkkvoterna och tillfälligt upphäva importtullarna för spannmål, för att på så vis förbättra försörjningen och bidra till att stabilisera jordbruksmarknaderna. Med tanke på att det är låginkomstfamiljerna som drabbas hårdast är det helt naturligt att medlemsstaterna planerar kortsiktiga åtgärder för att lindra pressen av de höga priserna särskilt för dem.
Europeiska rådet måste emellertid tänka mer långsiktigt. Det är egentligen ingen som förväntar sig att livsmedels- eller oljepriserna ska återgå till de tidigare nivåerna inom den närmaste framtiden. Jag är övertygad om att nästa ordförandeskap i nära samarbete med Europaparlamentet kommer att nå en lämplig överenskommelse om hälsokontrollen av den gemensamma jordbrukspolitiken, som kommer att bestå av åtgärder för att stärka jordbruksproduktionen och garantera en säker livsmedelsförsörjning.
Vi måste även uppmärksamma politiken för biobränslen och hitta ett sätt att garantera deras hållbarhet, både inom EU och i andra länder. Det kommer att vara viktigt att främja utvecklingen av andra generationens biobränslen. Mer generellt måste vi fortsätta arbetet med innovation och forskning och utveckling inom jordbrukssektorn för att förbättra effektiviteten och produktiviteten. Bland de initiativ som vi bör gå vidare med på internationell nivå kommer Europeiska rådet att framhålla unionens bidrag till de globala insatserna för att mildra effekterna av de stigande priserna på dem som lever i fattigdom.
Europeiska rådet kommer bland annat att efterlysa bättre samordning av det internationella gensvaret på den kris som har orsakats av de stigande livsmedelspriserna, särskilt inom ramen för FN och G8-gruppen, stöd till en öppen handelspolitik, snabba reaktioner på omedelbara kortsiktiga humanitära behov och främjande av målinriktat stöd för att stimulera jordbruket i utvecklingsländerna. Förutom de höga livsmedelspriserna ställs EU inför stigande oljepriser. Detta kräver en anpassning av EU-ekonomin, och en särskild debatt om den frågan är planerad till i dag.
En ytterligare prioritering för ordförandeskapet är att Europeiska rådet bör se på de åtgärder som har vidtagits för att stärka det europeiska perspektivet för västra Balkan. Jag vill särskilt betona att en rad stabiliserings- och associeringsavtal har slutförts, dialogen om viseringslättnader för alla länder i regionen har inletts och färdplaner har inlämnats. Dessutom kommer stats- och regeringscheferna att betona vikten av att involvera alla länder på västra Balkan i regionalt samarbete samt välkomna en rad sektorsavtal. Västra Balkan är en region som omges av EU-medlemsstater och är därför i stort behov av en bekräftelse på sitt europeiska perspektiv och behöver hjälp med att genomföra reformer. Ordförandeskapet sätter högt värde på Europaparlamentets stöd i detta avseende.
En annan viktig fråga på dagordningen kommer att vara framstegen mot att nå millennieutvecklingsmålen. År 2008 är halvtid för tidsgränsen för att nå dessa mål. Som den största biståndsgivaren är EU medvetet om sitt ansvar och vill spela en aktiv roll för att uppmana världssamfundet att sträva efter att nå millennieutvecklingsmålen. Europeiska rådet kommer därför att lyfta fram EU:s centrala roll vid internationella konferenser och EU:s åtaganden.
Den tredje uppsättning frågor som ska diskuteras av Europeiska rådet kommer att beröra ekonomiska, sociala och miljömässiga punkter. Först och främst vill jag ta upp översynen av det arbete som har uträttats med klimatenergipaketet. Det slovenska ordförandeskapet har nått alla de fastställda målen för detta paket. Det politiska beslut som antogs vid Europeiska rådets marsmöte var ytterst viktigt. Europeiska rådet kommer även att ta del av de överenskommelser som nåtts om avregleringen av energimarknaden, som diskuterades i parlamentet i går.
På grundval av slutsatserna från december 2007 kommer Europeiska rådet även att granska de framsteg som har gjorts i viktiga frågor inom områdena migration, rättvisa och terrorism. Slutligen kommer stats- och regeringscheferna att behandla frågor som rör den europeiska grannskapspolitiken. Att bygga vidare på och förstärka tidigare framgångar, ”Barcelonaprocessen: en union för Medelhavsområdet” kommer att skapa ytterligare drivkraft i unionens förbindelser med länderna i Medelhavsområdet. Barcelonaprocessen kommer att komplettera de pågående bilaterala förbindelserna som kommer att fortsätta inom de befintliga politiska ramarna. Europeiska rådet förväntas välkomna de senaste förslagen om att utveckla ett östligt partnerskap inom ramen för den europeiska grannskapspolitiken.
Under mötet kommer stats- och regeringscheferna även att diskutera kommissionens förslag om Slovakiens anslutning som den sextonde medlemsstaten i Ekonomiska och monetära unionen (EMU) den 1 januari 2009. Jag vill därför särskilt gratulera Slovakien.
Kort sagt har parlamentets åsikter och debatter bidragit stort till att formulera dagordningen för Europeiska rådets möte. Den debatt som nu kommer att hållas, och som vi kommer att följa mycket noggrant, kommer också att utgöra ett användbart och viktigt bidrag till diskussionen mellan stats- och regeringscheferna, så jag kommer att lyssna till den med stort intresse.
(Applåder)
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (EN) Fru talman! Europeiska rådets möte som inleds i morgon har en diger dagordning som omfattar många områden där medborgarna förväntar sig att EU ska agera.
(Några ledamöter till höger, som bar gröna t-tröjor, reste sig för att hålla upp banderoller och affischer med krav på respekt för nejrösten på Irland. Talmannen uppmanade dem att ta bort banderollerna och affischerna.)
De frågor som ska diskuteras är de plötsliga ökningarna av olje- och livsmedelspriserna, klimatförändringen och energisäkerheten, migration och asyl, för att bara nämna några.
Men det som alla naturligtvis främst tänker på är nejrösten på Irland. Detta nej till Lissabonfördraget var en besvikelse för alla som vill ha ett starkare, effektivare och mer ansvarsskyldigt EU. Lissabonfördraget förblir av grundläggande vikt för att vi ska kunna bemöta de utmaningar som Europa ställs inför i dag, att ha en mer demokratisk union, utöka Europaparlamentets befogenheter och erkänna de nationella parlamentens roll i EU-politiken, att stärka EU:s kapacitet att agera på områden som migration, energi, klimatförändringar och inre säkerhet, och slutligen att se till att EU agerar mer samordnat och effektivt på internationell nivå.
Dessa utmaningar har inte försvunnit. Sanningen är att nejrösten inte löste de problem som det är meningen att fördraget ska bidra till att hantera.
Under de senaste sex åren har vi ägnat mycket energi åt institutionella frågor. Vi har inte råd att låta den energin gå till spillo med tanke på de många viktiga frågor som kräver snabbt ett agerande i dag, och världen stannar inte och väntar på EU.
Som jag sa förra veckan respekterar kommissionen fullständigt resultatet av den irländska folkomröstningen. Vi måste nu visa samma respekt för alla nationella ratificeringar ...
(Applåder)
... vare sig de har valt att genomföra folkomröstningar eller parlamentarisk ratificering. Nitton demokratiska beslut har fattats i processen hittills: 18 för Lissabonfördraget, ett emot. Åtta andra medlemsstater har ännu inte tagit ställning.
Den irländska regeringen har tydligt förklarat att den respekterar andra länders rätt att fortsätta med sina ratificeringsprocesser. Det anser jag är en självklar sak. Alla länder i EU är likvärdiga, alla länder har rätt att uttrycka sin åsikt.
(Applåder)
Det står klart att Lissabonfördraget inte kan träda i kraft innan det råder enhällighet om ratificeringen, men det står lika klart att det irländska valresultatet är ett beslut om Irlands ståndpunkt, och att det inte kan avgöra andra länders ståndpunkter. Jag förväntar mig att de medlemstater som inte har ratificerat Lissabonfördraget kommer att fortsätta sina egna ratificeringsprocesser.
(Applåder)
Europeiska rådets möte ger oss alla en möjlighet att lyssna mycket noga till vad premiärminister Brian Cowen har att säga. Sedan måste vi föra ett mycket nära samarbete med den irländska regeringen för att hjälpa till att lösa detta problem. Jag vill klargöra att Irland har ett ansvar för att bidra till att finna en lösning. När regeringarna undertecknar fördraget tar de ansvar för att se till att det ratificeras. Jag vill emellertid att det ska framgå lika klart att det är dags att vi talar allvar om solidaritetsaspekten. Det var 27 medlemsstater som undertecknade fördraget, och vi måste göra allt vi kan för att se till att alla 27 medlemsstaterna finner en väg framåt. Alla medlemsstater är lika mycket värda och det måste vi ha klart för oss.
Detta kommer att ta tid och kraft för irländarna, men också för oss alla. Jag anser att det är viktigt att vi inte fattar några förhastade beslut om nästa steg. Vi måste ta tid på oss för att finna ett verkligt samförstånd och se vilka möjligheter Irland har. Men det får inte heller ta alltför lång tid. Jag vet att det är viktigt för parlamentet att kunna klargöra det framtida agerandet för väljarna i tid till valet till Europaparlamentet.
Europeiska kommissionen är redo att göra sin del - vilket även parlamentet är, det är jag övertygad om - men man kommer inte ifrån det faktum att regeringarna har ett särskilt ansvar i det här avseendet, ansvar för att underteckna fördraget, se till att det blir ratificerat och att främja det europeiska projektet i diskussionerna i den nationella allmänna opinionen. När det gäller det sistnämnda vill jag generellt påpeka att jag anser att det kan vara bra för den pågående debatten. Efter att ha utpekat EU-institutionerna som en bekväm syndabock i åratal skapas en stark grogrund för populistiska kampanjer.
(Applåder)
Som jag har sagt flera gånger tidigare kan man inte klaga på Bryssel eller Strasbourg från måndag till lördag och förvänta sig att medborgarna ska rösta för dem på söndag.
(Applåder)
I morgon kommer Europeiska rådet även att betona att nejrösten inte får leda till att EU frestas till institutionellt navelskåderi. Vi har gjort stora framsteg sedan ett par år tillbaka på grund av våra beslutsamma insatser för att utforma politik i EU-medborgarnas intressen. Nu när de stigande livsmedels- och oljepriserna leder till stora förväntningar på agerande från EU:s sida har vi inte råd att överge den vägen. Därför välkomnar jag varmt premiärminister Janez Janšas och det slovenska ordförandeskapets beslut att vika debatten om Lissabon för middagen på torsdag kväll och ägna den övriga tiden av Europeiska rådets möte till att gå vidare med vår politiska dagordning.
I dag känner alla av trycket från prisökningarna på livsmedel och bränsle, men en del har en extra börda. För de fattigare hushållen utgör dessa kostnader en större andel av hushållsbudgeten, vilket gör att prisökningarna slår ännu hårdare mot dem. Detsamma gäller vissa ekonomiska verksamheter, eftersom vissa industrier är ytterst beroende av bränsle.
Kommissionen har i två meddelanden om livsmedels- och oljepriserna gjort en noggrann analys av orsakerna till prishöjningarna, om var pressen är starkast och vad vi kan och bör göra.
Vi i EU måste visa att vi vidtar alla åtgärder vi kan på EU-nivå och nationell nivå. Vi måste analysera de redskap vi har till vårt förfogande på ett dynamiskt och fantasifullt sätt - och fundera över vilka åtgärder som kommer att ha en verklig effekt på kort, medellång och lång sikt. Vi får inte glömma bort tidigare oljechocker, där EU inte lärde sig de långsiktiga läxorna. Vi får hoppas att det inte blir likadant den här gången som tidigare, då vi bara fortsatte som vanligt efter alla oljechockerna, och jag hoppas även att vi verkligen lyckas förändra saker och ting den här gången, och förändra mönstret för energiförbrukningen i Europa och i världen.
För att lindra livsmedelsproblemen inom EU kommer vi att lägga fram förslag om att utöka vårt system för livsmedelsdistribution till de mest behövande innan begär en höjning på två tredjedelar av budgeten för detta särskilda område.
Dessutom har EU redskap som kan och kommer att användas. Det handlar om att övervaka priserna, utnyttja våra befogenheter på konkurrensområdet för att kontrollera livsmedelsförsörjningskedjan, öka reserverna och garantera att den gemensamma jordbrukspolitiken är väl anpassad till den nuvarande situationen på jordbruksmarknaden.
När det gäller oljepriserna är omedelbara åtgärder motiverade för att hjälpa de hårdast ansatta hushållen. Det är emellertid meningslöst att regeringarna använder offentliga medel för att utjämna ökningarna av energipriserna, som med all sannolikhet är här för att stanna. Vi bör även se på vad som kan göras på EU-nivå inom områden som konkurrens och beskattning. Kommissionen kommer att lägga fram förslag för att öka insynen i reservlager av olja och kommersiella oljelager. Vi kommer även att lägga fram förslag om beskattning för att stödja och underlätta övergången till en koldioxidfattig ekonomi, nämligen inom området för energieffektivitet. Vi kommer vidare att stödja ett högnivåmöte mellan producenter och konsumenter av energi från olja och fossila bränslen.
När det gäller fisket kommer vi att lägga fram ett paket med nödåtgärder för att hantera ekonomiska och sociala problem i syfte att ge medlemsstaterna möjlighet att bevilja kortsiktigt stöd i nödsituationer, och vi kommer att se över reglerna för småskaligt statligt stöd igen. Jag har tre påpekanden om detta. För det första måste stödet samordnas för att undvika en våg av nationella initiativ som bara leder till att problemen flyttas runt i unionen. För det andra måste vi inrikta våra lindringsinsatser på de värst drabbade segmenten av flottan. För det tredje måste vi finna strukturella lösningar på överkapaciteten inom fiskeindustrin.
De påfrestningar som belastar européerna i dag visar varför EU:s mål för energisäkerhet, energieffektivitet och klimatförändringar är så viktiga för det europeiska samhällets välfärd, och de är därför mer angelägna än någonsin. Eftersom efterfrågan fortsätter att överstiga tillgången på olja och gas utgör de mål som överenskoms förra året en färdigförpackad lösning för att minska EU:s sårbarhet och den ekonomiska bördan av framtida prishöjningar. De centrala aspekterna i det paket med förslag som vi har lagt fram och som nu övervägs av parlamentet kommer att utgöra ett avgörande bidrag.
Den grundläggande tanken är att energipriserna sannolikt aldrig kommer att gå tillbaka till de tidigare nivåerna, vilket innebär att vi har ett strukturellt problem. Vi kan och måste ha kortsiktiga svar för de mest sårbara i våra samhällen. Ett strukturellt problem kräver dock ett strukturellt svar, en strukturell reaktion. Den strukturella reaktionen är vårt paket för klimatförändring och förnybar energi, att inte vara beroende av fossila bränslen utan i stället främja förnybara energikällor och göra mer när det gäller energieffektiviteten. Det är den allmänna linje som vi bör följa.
(Applåder)
Därför hoppas jag att de i EU som fortfarande tvivlar på vikten av att förändra våra energimönster och behovet av att bekämpa klimatförändringen till slut, om så inte av dessa anledningar utan på grund av energisäkerheten och behovet av att öka vår ekonomis konkurrenskraft, kommer att inse att vi verkligen måste infria våra åtaganden för klimatförändring och förnybara energikällor.
Den strukturella reaktionen på de strukturella utmaningar vi står inför är i stort sett att spara och diversifiera. Med spara menar jag att öka energieffektiviteten där vi har en enorm outnyttjad potential. Diversifiering omfattar både energins källor och geografiska ursprung. Båda målen handlar om att öka EU:s energisäkerhet. Det är därför mycket angeläget att vi antar vårt åtgärdspaket för klimatförändring och energisäkerhet. Europeiska rådets uppgift kommer att vara att ge en signal om detta och förbereda allt för att nå en politisk överenskommelse, senast i december hoppas vi.
Jag anser att det är en viktig uppgift för Europeiska rådet att visa att nejet till Lissabonfördraget inte är en ursäkt för att låta bli att agera. Det får inte leda till att EU förlamas. Vi måste visa att vi kommer att finna det rätta sättet för att säkra ett effektivt och demokratiskt fördrag som EU har fått i uppdrag att utforma.
Jag vill gärna avsluta med en mer politisk kommentar. Jag anser att vi - de som har stött och stöder Lissabonfördraget, parlamentet och kommissionen - inte ska be om ursäkt för detta på något sätt, eftersom konkurrensen utifrån är starkare än någonsin, den kommer att vara hårdare än någonsin. Vi behöver ett EU som fungerar bättre för våra medborgare, som bemöter de verkliga utmaningar som vi står inför. Dessa utmaningar kommer att kvarstå: problemen med energisäkerheten, klimatförändringen, problemen med internationell terrorism, ökad konkurrens från utvecklingsekonomier och problemen med migration. Dessa utmaningar är här, och vi måste hantera dem på ett effektivare sätt.
Därför får vi inte skylla på EU. Vi måste vara ärliga när det gäller detta. Det är sant att resultatet av de folkomröstningar som vi håller om EU mycket ofta har blivit ett nej till EU. Men vi måste vara fullständigt ärliga. Skulle resultatet alltid bli ja om vi skulle hålla folkomröstningar om de flesta nationella politikområden och de flesta av våra alternativ? Därför får vi inte skylla på EU eller EU-institutionerna. Sanningen är att det i dag är mycket tufft att fatta beslut på EU-nivå, nationell nivå eller regional nivå.
Vi måste följaktligen agera klokt, försiktigt och seriöst i detta avseende. Vi får inte alltid skylla på EU. Tvärtom måste vi arbeta för att förbättra EU, vara ödmjuka när det gäller bakslagen, förstå vad som inte fungerar bra, göra förbättringar och inte ge upp våra åtaganden. Jag anser att det bästa sättet att göra detta är att undvika pessimism och inte gå tillbaka till en situation av ”krisfilosofi”, en kris för krisens egen skull. Pessimism kommer inte att lösa problemet. Det är sant att vi har ett allvarligt problem, men vi måste lösa det och inte falla tillbaka i depression.
Det bästa sättet att visa att vi är engagerade i vårt projekt - och jag välkomnar även det franska ordförandeskapets avsikter i detta avseende - är att arbeta konkret med de viktigaste områdena där EU kan skapa resultat och hjälpa våra medlemsstater att lösa de problem som verkligen bekymrar våra medborgare mest. Jag hoppas att vi inte kommer att bli missmodiga av detta och att vi kommer att hålla oss till vår linje. Vi behöver naturligtvis sjömän och navigatörer vid fint väder, men även för stormiga tider. Jag anser att vi bör hålla kursen och fortsätta med vårt projekt, så att EU blir nödvändigare än någonsin.
(Applåder)
Joseph Daul
för PPE-DE-gruppen. - (FR) Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Majoriteten av det irländska folket som gick till val uttryckte sitt motstånd mot Lissabonfördraget. Min grupp respekterar det beslutet, precis som vi även respekterar de 18 medlemsstater som hittills har uttryckt sitt stöd för fördraget och har ratificerat det.
EU grundas på yttrandefrihet och demokrati. Vi är demokrater, och därför vill vi att alla medlemsstater ska uttrycka sin åsikt om ratificeringen av fördraget. Det är först i slutet på den processen som Europeiska rådet kommer att kunna besluta vilken väg vi ska välja, med andra ord - utan att förta vikten av Irlands beslut - får inga medlemsstater hindra de andra från att fritt uttrycka sin åsikt.
Vi hoppas att Europeiska rådet den här veckan kommer att göra en lugn, ansvarsfull och konstruktiv analys av den situation som har uppstått till följd av detta folkomröstningsresultat. PPE-ledamöterna i min grupp hoppas att Europeiska rådet kommer att uppmana de medlemsstater som inte redan har gjort så att fortsätta med sina ratificeringsförfaranden, vilket inte är mer än rätt.
Mina damer och herrar, det irländska folket har talat. Det har uttryckt sin oro över syftet med den europeiska integrationen, hur EU styrs, om framtiden för den gemensamma jordbrukspolitiken, om WTO-förhandlingarna, om skattepolitiken. Det irländska folkomröstningsresultatet avspeglar även det faktum att många inte förstår EU:s komplexitet, och att EU:s relevans inte alltid är så uppenbar för dem. Det är ett uttryck för den fråga som många medborgare ställer sig om själva syftet med den europeiska integrationen. Min och min generations motivation - med andra ord att säkra fred på vår kontinent - förstås inte längre av de yngre generationerna.
Det irländska nejet är en vädjan till EU att definiera sina mål bättre och förklara skälen till att fortsätta med integrationen. Europaparlamentet, som ofta antar svårlästa texter, måste spela sin roll fullt ut i det här arbetet. Menar irländarna med sin nejröst att våra länder klarar av att lösa klimat- eller energifrågorna, den nya livsmedelsordningen, den personliga säkerheten, invandringen eller utrikespolitiken på egen hand och att de kan agera på likställda villkor med Förenta staterna, Kina, Indien eller Brasilien? Jag tror inte det. Menade irländarna med sin nejröst att solidariteten med de fattigaste länderna, den solidaritet som de avsevärt och med all rätt har dragit nytta av under de senaste årtiondena, inte är relevant och att regeln från och med nu är att ”rädda sig den som kan”? Jag tror inte det. Ville irländarna slutligen genom att rösta nej lägga den europeiska integrationen åt sidan och uttryckte de en negativ åsikt om anslutningen av ett land som Kroatien? Jag tror inte det.
PPE-ledamöterna i min grupp är fast övertygade om att Lissabonfördraget, som var föremål för långa förhandlingar och undertecknades av samtliga 27 medlemsstater, är ett stort steg framåt jämfört med Nicefördraget. Det gör att EU kan fungera bättre och ger oss de redskap vi behöver för att hävda oss i högre grad på världsarenan. Jag har bara en önskan och det är att EU slutar med sin själviakttagelse så snabbt som det bara är möjligt. Det är dags att våra länder - om jag får uttrycka det så - slutar med navelskåderiet och börjar arbeta tillsammans för att övervinna de verkliga problemen och utmaningarna. Dessa utmaningar måste sporra oss till aktion och de ger även upphov till allvarlig oro och ibland vrede, vilket vi kommer att se igen i Bryssel på torsdag, bland dem som är försvagade och belastas av den rådande situationen.
Herr rådsordförande, min uppmaning till er är att ni tar hänsyn till de verkliga problemen i morgon i Europeiska rådet, värnar om alla EU-medborgares välfärd, och utan omsvep tar itu med alla de prisökningar som oroar våra medborgare.
PPE-ledamöterna i min grupp manar till lugn och förnuft i denna upphetsade debatt. Vi måste lyssna till irländarna, vi måste lära oss av deras röst och vi måste behandla folket i de andra EU-länderna med samma respekt.
(Applåder)
Martin Schulz
för PSE-gruppen. - (DE) Fru talman! Vi har varit konstant upptagna med att ratificera ett eller annat fördrag i åtta år vid det här laget. Vi har ratificerat oss själva till döds. Under dessa åtta år har EU genomgått en period av själviakttagelse och har inriktat sig på sina egna institutionella reformer, om än utan särskilt lyckat resultat. Detta är samma EU som kräver att anslutningskandidaterna ska genomföra förändringar, och ändå är det uppenbarligen oförmöget att klara av detta själv. Hur stor trovärdighet ger det oss?
Herr kommissionsordförande, ni påpekade helt korrekt att detta inte är EU-institutionernas fel och att vi inte alltid ska göra dem till syndabockar. Ni har helt rätt i det, men vem är det exakt som gör dem till syndabockar? Det finns väldigt många människor i Europas huvudstäder som kommer att samlas för att diskutera fördraget på torsdag, och varje gång de reser hem igen och om rådets möte i Bryssel har varit framgångsrikt, säger de: ”Det var vi, stats- och regeringscheferna, som klarade av alltihop”, och om mötet inte blev lyckat säger de: ”Det var deras fel, allt är Bryssels fel!” Ni upprepa det ni har sagt här för rådet. För övrigt genomförs den här debatten med er offentligt, men stats- och regeringscheferna kommer återigen att mötas bakom stängda dörrar på torsdag. Det måste också upphöra. Det är medlemsstaterna som bär ansvaret!
(Applåder)
Vi har en nedåtgående spiral, en negativ spiral, och det är mycket farligt. Det är den europeiska integrationen som står på spel. Irländarna har hållit sin folkomröstning och vi måste respektera resultatet, men det fanns en faktor som oroade mig djupt.
Med undantag för Sinn Féin - och jag kommer inte att slösa några ord på dem här - manade alla de irländska partierna, PPE-DE, liberalerna och vårt eget parti - till ett ja och det irländska folket röstade nej. Detta är en varningssignal och alla, även vi här i parlamentet, berörs av det faktum att det finns en förtroendekris, en kris av misstroende gentemot de nationella och naturligtvis även de överstatliga institutionerna. Jag klarar mig utan era applåder. Att det är UKIP:s ideologi som företräder den irländska suveräniteten är diskutabelt enligt min mening. Irländarna klarar sig utan ert skydd. Jag vill klargöra detta mycket tydligt: vi måste stå enade i vårt gensvar på förtroendekrisen och vi måste ta den på allvar.
Herr kommissionsordförande, jag väntat på att ni äntligen skulle säga ett par ord om kommissionsledamot Charlie McCreevy i dag.
(Applåder)
Det är han som är ansvarig för inremarknadspolitiken i EU: samma inre marknad som alltfler medborgare helt förståeligt ser som ett hot, inte som en möjlighet, till följd av de sociala skillnaderna. Denna man, som har ansvar för den inre marknaden i er kommission, reser till Irland och förklarar att han inte har läst Lissabonfördraget och att han inte förväntar sig att väljarna ska göra det heller. Hur kan detta rimligtvis öka allmänhetens förtroende?
(Applåder)
Låt mig säga detta: den bästa socialpolitiska åtgärden för EU som ni kan föreslå den 3 juli är att ta ifrån Charlie McCreevy detta ansvarsområde, för han har bevisat att han inte klarar av uppgiften. Jag kan inte acceptera en kommissionsledamot med ansvar för den inre marknaden som står för en så skev politisk inställning. Det Charlie McCreevy vill göra är att avreglera den inre marknaden till bristningsgränsen, oavsett följderna, utan kompletterande sociala åtgärder på EU-nivå eller i medlemsstaterna. Det är den kris som EU-medborgarna känner av! Ni måste agera när det gäller denna särskilda kommissionsledamot!
(Applåder)
Jag skulle även gärna ha velat höra er säga något om finansmarknaderna. Ni har inte sagt ett enda ord om oron på finansmarknaderna ännu. Jag vill även rikta en kommentar till Joseph Daul: det finns 21 regeringschefer inom EU som tillhör er politiska familj eller liberalerna, och ett lika stort antal ledamöter av kommissionen. Jag medger gärna att PPE-DE-gruppen i parlamentet är öppen för nya idéer när det gäller vissa socialpolitiska åtgärder. Jag uppmanar er att äntligen tala med era regeringschefer och med era kolleger i rådet!
EU behöver ett gemensamt agerande på det sociala området. Ni har majoritet i EU, i rådet, i kommissionen och även här i parlamentet. Visa för en gångs skull det sociala ansvar som ni just har efterlyst. Jag uppmanar er att göra detta, till exempel när det gäller min kollega Paul Nyrup Rasmussens betänkande om kontroll av de internationella finansmarknaderna. Jag uppmanar er att följa upp era storslagna uttalanden om ansvar med konkreta åtgärder. Ett varmt välkommen till er, herr Daul!
(Applåder)
Vi kommer att finna en väg ut ur denna återvändsgränd, det är jag säker på. På ett sätt eller annat kommer vi helt klart att få ombord irländarna igen. Det kommer dock inte att hjälpa oss! Vi måste erkänna att det fanns en tid då den proeuropeiska rörelsen hade en själ och ett hjärta. Som Joseph Daul påpekade var detta efter kriget, när Europas fredsskapande kult svetsade samman människorna. Nu är det den antieuropeiska rörelsen som har hjärta och själ, och ni ser att de är extremt aktiva. De rusade runt på Irland, sprang i trappor, ringde på dörrar, värvade röster och delade ut sitt kampanjmaterial. De fanns överallt. Var höll EU-vännerna hus? Var finns den rörelse som kampanjade för den europeiska integrationen? Var finns den passion som vi en gång kände? Den har flyttat över till den andra sidan, de som talar illa om EU, till högerkanten av det politiska spektrat. Den finns hos dem som talar illa om EU, och de som helt enkelt gör det för att de är rädda. I Europa har denna blandning av socialt förfall och rädsla emellertid alltid öppnat dörren för fascism.
Jag vädjar därför till alla konstruktiva demokratiska krafter i EU att ta denna rörelse på allvar! Låt oss äntligen förena oss igen med en enda målsättning för ögonen: att påminna oss själva om att det aldrig har funnits ett mer framgångsrikt projekt för att trygga freden i Europa och i världen än den transnationella, interkulturella, interreligiösa rörelse som bygger på en balans av sociala intressen och kallas för Europeiska unionen. Det är ett projekt som är värt att kämpa för, eftersom vi inte får låta dessa människor få övertaget.
(Applåder)
Graham Watson
för ALDE-gruppen. - (EN) Fru talman! När den irländske premiärministern ger sig i väg till Bryssel i morgon kan han mycket väl fundera på den irländska popgruppen U2:s hit: ” Where did it all go wrong?”
De andra stats- och regeringscheferna bör även fundera på vad det betyder att vi, på tröskeln till det nya franska ordförandeskapet, har gått hela varvet runt sedan sist: från Nice till Nice.
Det finns tydliga bevis för att en majoritet i alla medlemsstater stöder EU. Det finns få bevis för att en majoritet i någon av medlemsstaterna är för ett fortsatt uppbyggande av EU. Vi kan inte säga med säkerhet att något fördrag skulle få majoritet i något av länderna. Förtroendet för institutionerna ebbar ut.
För att muntra upp stämningen i Berlin kunde man vissla på en annan U2-hit, ”With or without you”, eller tvinga Irland att rösta igen i Paris. Som Brecht påpekade kan man inte upplösa folket. Trots att mindre än en miljon personer röstade mot i en opinion som var full av lögner, är folket inte övertygat.
Varför? För det första för att vi har gjort för lite för att övertyga dem om de förändringar som vi kämpar för. Kommissionen har en ”plan D” för dialog, men våra medlemsstaters regeringar har ingen motsvarighet till detta. Här har parlamentet och kommissionen verkligen en roll att spela för att förklara vad EU betyder - men det gäller även alla de nationella regeringarna, varje dag, inte bara när det är dags att ratificera det senaste fördraget. Och här har vi också en uppgift, inte bara för de politiska partierna på EU-nivå, utan för de politiska partierna i alla medlemsstater.
För det andra har EU visserligen skapat stort välstånd, men nu är det samlat på ett mindre öppet sätt och sprids mindre rättvist. Våra ledare i politiken och näringslivet har enorma etiska frågor att ge sig i kast med. Och herr Schulz, jag är ledsen att ni endast har fem stats- och regeringschefer nuförtiden, men dessa frågor väger inte mindre i de länder som styrs av socialisterna än de är i andra!
(Applåder)
För det tredje är fri rörlighet för varor och kapital - och även för tjänster - mycket viktigt, men vår union är inte känd för att ge friheter till folket. Gränsöverskridande komplikationer i civilrättsliga frågor - vårdnadstvister vid skilsmässor, problem med egendomar utomlands - fyller Europaparlamentarikernas inkorgar. En brist på garantier i gränsöverskridande brottmål och en nonchalant inställning till dataskydd ökar olustkänslan. Det som EU lovar i teorin misslyckas man alltför ofta att genomföra i praktiken.
Det är mot denna bakgrund som vi bör avväga vårt svar till Irland. Här i parlamentet vill vi ha ett nytt fördrag. Vi vet att det kommer att bidra till att ställa dessa saker till rätta. Men bortom denna skog av metall och glas är förståelsen alltför liten.
Min grupps rekommendationer till rådet är följande. Fortsätt med de verkligt viktiga frågorna för EU: öka handeln, bekämpa klimatförändringen och prishöjningarna på livsmedel och bränsle. Låt dem som vill fortsätta att ratificera fördraget. Om nödvändigt får vi klara oss med Nicefördraget. Använd övergångsklausulen för att öka EU:s problemlösningspotential. Glöm heltidsordföranden till dess att ni har bestämt er för vad sexmånaderspraktiken ska leda till. Inled en omfattande kampanj för att påminna folket om varför EU finns, informera dem om hur EU fungerar och förklara varför, precis som den legendariska Guiness-reklamen, ”EU är bra för dig”.
EU betyder alltför mycket för alltför många för att denna kris ska kunna ändra den inslagna kursen.
(Applåder)
Monica Frassoni
för Verts/ALE-gruppen. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Vi har alltid sagt att EU behöver en kortfattad konstitution med en stadga med bindande rättigheter, demokratiska och öppna beslutsförfaranden, begränsade men verkliga befogenheter och de nödvändiga ekonomiska resurserna. En sådan konstitution borde utarbetas av parlamentet eller en konstituerande församling, upprätthållas strikt och med övertygelse, utan hyckleri, och ratificeras genom den parlamentariska metoden eller i en EU-folkomröstning.
Jag har stor respekt för det irländska folkets vilja, men ingen kan någonsin övertyga mig om att en folkomröstning där halva väljarkåren stannade hemma är mer demokratisk än en parlamentarisk ratificering. Om majoriteten av stater och folk röstar ja går man vidare och de som röstar nej kan gärna fortsätta att stå utanför och förhandla fram ett system med nya, lösare förbindelser, som det uttrycks i Spinelli-fördraget från 1984.
Vad har hänt de senaste åren? Medlemsstaterna och kommissionen har valt en väg med komplicerade och motstridiga fördrag som är svåra att sälja och som i slutskedena förhandlades fram i hemlighet i all hast, och gjordes ännu mer oläsliga med sina undantag och protokoll. Under tiden beslutade de att fördraget måste ratificeras enhälligt, precis som trädgårdsmästarens hund som varken äter kålen själv eller låter någon annan göra det.
Och som om detta inte var tillräckligt fortsätter EU att anta missledd och svag politik, som Jacksonbetänkandet om direktivet i går och Weberbetänkandet i dag, som inte kan erbjuda oss några positiva framtidsutsikter eller förhoppningar. Detta är en union där mindre och mindre hänsyn tas till allt från arbetstagarnas rättigheter till miljöskyddet och migranters rättigheter, där lobbygrupper från näringslivet är mer värda än medborgarna, där det europeiska intresset har gått förlorat och överröstats av ramaskrin från en regering eller en annan, där valfriheten och de individuella rättigheterna eller nya européers ankomst betraktas som en outhärdlig attack mot folkens identitet, folk som Italiens och Irlands, som har migranter utspridda överallt i världen.
Det är möjligt, och kanske till och med önskvärt, att de länder som inte har ratificerat ännu gör det. Den irländska regeringen kanske kommer med ett genialiskt förslag. Men en diplomatisk lösning är inte tillräckligt! En diplomatisk lösning räcker helt enkelt inte. Nu mer än någonsin måste vi tydligt och högt förklara att regeringarnas Europa - grumliga och otydliga - är det EU som har misslyckats. Det EU som förkastade konstitutionen och fortsäter att föra en missriktad, konservativ, trångsynt, nationalistisk och egoistisk politik, som tar andan från Europeiska konventionen från 2003 och i stället får en överenskommelse om en positiv, men minimalistisk och själlös text.
Inget av detta gör emellertid ett mer demokratiskt, aktivt och enat EU mindre viktigt. Det som behövs i dag är ett initiativ som härrör från vår politiska styrka och från de medlemsstater som är övertygade om att vi måste skapa ett effektivare, mer demokratiskt och mer sammanhållet EU, med tanke på att det nu varken är nödvändigt eller möjligt att fortsätta med Nicefördraget längre. I ett sådant initiativ kommer det inte att finnas något utrymme för dem som är ovilliga att gå framåt.
Brian Crowley
för UEN-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag vill tacka rådets ordförande, kommissionens ordförande och mina kolleger för deras inlägg hittills i debatten.
Det som har skett var uppenbarligen oväntat. Nejrösten på Irland är en helomvändning när det gäller åsikten om EU-projektet från en grupp väljare inom EU. På grund av meningsskiljaktigheterna bland dem som motsatte sig fördraget i folkomröstningen på Irland, på grund av de olika ståndpunkterna - som var både politiskt och ideologiskt motsatta vid många tillfällen - är det svårt att dra några exakta slutsatser om skälen till att folket röstade nej.
Det vi har begärt är att få tid på oss för att begrunda och analysera detta resultat, finna lösningar för att gå vidare och se vad som kan göras. Detta var nämligen inte - vilket även personer från nejsidan hävdar - en röst mot EU, trots att en del på nejsidan har röstat nej i varenda folkomröstning som har hållits om EU-frågor sedan Irland anslöt sig 1972. Men de hävdar att detta inte är en röst mot Europa. De hävdar vidare att det inte är ett sätt att förringa det som EU gör. Men deras viktigaste slagord under kampanjen var att ”rösta nej till ett starkare Europa”. Nu kanske de på nejsidan kan tala om för oss vilket slags starkare EU de vill se och vilka lösningar de har att komma med om hur vi ska gå vidare för att hantera de globala utmaningar och svårigheter som vi står inför.
Här i Bryssel har vi i dag jordbrukare och åkare som protesterar mot de höga bränslepriserna. För ett år sedan kostade ett oljefat 48 US-dollar, i dag kostar det 140 US-dollar. Den här tiden för ett år sedan hade även de fattiga på Haiti råd att betala livsmedelspriserna, i dag förekommer upplopp på Haitis gator på grund av livsmedelsbristen och de svårigheter den ger upphov till. Det är dessa utmaningar som vi måste bemöta på EU-nivå, och det är dessa svårigheter som vi måste ta itu med.
Vi får inte glömma att världen inte kommer att gå under. Vi har varit här förut: både fransmännen och nederländarna röstade nej till det föregående fördraget och man fann en mekanism för att organisera och gå vidare med det europeiska projektet.
Det är inte rätt tillfälle för att skylla på eller peka finger åt varandra. Tvärtemot vad många som protesterar i parlamentet kan tro är det nu dags att vi visar respekt för varandra, inte bara respekt för de irländska väljarna som uttryckte sin demokratiska åsikt om detta fördrag, utan även respekt för de andra länderna och deras enskilda rättighet att bestämma hur de fungerar och hur de ratificerar fördrag. Det är inte upp till oss att tala om för någon annan hur man bör gå vidare och hur man inte bör göra det.
Till dem som bär t-tröjor här i kammaren vill jag säga att de inte bara visar en respektlöshet mot parlamentet och parlamentets ledamöter, utan att de inte på något sätt står för eller företräder det irländska folket eller den irländska nationen.
(Applåder)
Jag vill klargöra att det var just dessa flåspatrioter här till vänster om mig, exakt de som hävdar att de försvarar det irländska folkets rättigheter, som kunde ses i irländsk tv när de firade Irlands nej på en pub i Bryssel. Det dracks naturligtvis, men vilken respekt har de för det irländska folket och den irländska flaggan om de använder den som en bordduk att ställa sina drinkar på? Det är vad den gruppen står för, det är den slags respektlöshet som de visar gentemot folket.
(Applåder)
Ge oss utrymme att gå vidare. Det europeiska projektet är värt att bevara. Det handlar inte bara om fred eller välstånd, det handlar om solidaritet. För många år sedan skrev den irländske poeten Sean O'Casey följande i Juno and the Paycock: ”Jag såg ofta upp mot himlen och ställde mig frågan - vad är månen, vad är stjärnorna?” I dag kanske vi själva bör ställa en fråga för vår generation: Vad betyder EU egentligen och hur vill vi att EU ska vidareutvecklas?
(Applåder)
Francis Wurtz
för GUE/NGL-gruppen. - (FR) Fru talman, herr kommissionsordförande, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Europeiska rådet skulle göra klokt i att avhålla sig från att visa någon slags arrogans gentemot Irlands folk, som endast utövade en demokratisk rättighet som erkänns i deras konstitution. I stället för att begära att ratificeringsprocessen ska fortsätta i ett försök att frysa ut detta nya svarta får, skulle det vara bättre att ta itu med en tydlig analys av situationen. Det var särskilt många ur arbetarklassen på Irland som röstade nej, och jag vill påminna er om att valdeltagandet var mycket högre än tidigare, vilket enligt min grupp visar på att legitimitetskrisen när det gäller den befintliga EU-modellen växer allt djupare. Denna kris var redan grundorsaken till fransmännens och nederländarnas nejröster, den uttrycks annorlunda på andra håll, men den är alltid en underliggande faktor.
Kom ihåg de omfattande protesterna mot Bolkestein-direktivet, den debatt som uppstod efter Laval- och Vikingaffärerna, särskilt i de skandinaviska länderna, eller i Tyskland efter Rüffert-domen. I detta avseende vill jag säga min vän Martin Schulz att jag fullständigt håller med om vad han sa om Charlie McCreevy. Problemet är att dessa beslut - de som jag just har nämnt - inte fattades av Charlie McCreevy utan av EG-domstolen på grundval av särskilda artiklar (artiklarna 43 och 49 i de gällande fördragen som infogas i Lissabonfördraget). Tänk även på de politiska följderna av den omfattande strejken i Dacia i Rumänien, mot ”lågkostnads-Europa”. Se på vreden bland jordbrukare och småskaliga fiskare som har stora ekonomiska svårigheter. Det som ligger till grund för alla dessa situationer är först och främst den nuvarande europeiska ekonomiska och sociala modellen. I stället för att skapa säkerhet leder den till större osäkerhet. Det är det största problemet.
En annan faktor är EU:s funktionssätt. Besluten fattas långt ifrån folket och utan deras medverkan. Vi nöjer oss med att förklara för dem i stället för att rådfråga dem. Det avsiktliga beslutet att presentera Lissabonfördraget i en form som är fullständigt oläslig för en lekman är i detta avseende en effektfull illustration av vad jag skulle kalla ”elfenbenstornssyndromet”. Detta har förödande effekter på våra medborgare, särskilt de mindre befolkade nationerna, som tycker att de bollas runt för att tillgodose mäktigare nationers intressen.
Slutligen uppstår alltfler frågetecken i många länder, inklusive Irland, om den roll som EU spelar i världen, där EU förväntas garantera att politikens makt betonas mycket starkare än politiken som maktmedel. Att undvika dessa diskussioner leder till att krisen i Europa förvärras, att föra diskussionen i ett fullständigt öppet klimat skulle vara det första steget på vägen mot att finna en lösning.
Nigel Farage
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Fru talman! Ingen annan har sagt det, men det kommer jag att göra: Bra gjort Irland!
(Applåder från vissa håll)
Och trots detta, redan innan det officiella resultatet var känt, höll José Manuel Barroso, som såg lömskare och oärligare ut än någon annan jag någonsin har sett, en presskonferens i Bryssel och sa - tvärtemot klubbens regler - att fördraget inte är dött och att vi fortsätter. Det var uppriktigt sagt en osmaklig uppvisning, det var en förolämpning mot demokratin. Det står fullständigt klart att ratificeringarna bör upphöra nu och att genomförandet av fördraget bör stoppas.
Efter de franska och nederländska resultaten trodde jag att ni förnekade verkligheten, men nu inser jag att det som ligger bakom detta är ett nytt fenomen, det är ”EU-nationalism”, och att det är det farligaste politiska fenomen som har drabbat Europa sedan 1945. Ni struntar i väljarna, ni förgör demokratin, och ni har visat att ni inte skyr några medel. Men ställ er då frågan varför politikerna, varför denna klass, nu är impopulära. Ja, herr Barroso, senare i dag kommer parlamentet att rösta om en ny kommissionsledamot för rättsliga frågor, och det är sannolikt att en tidigare dömd bedragare kommer att bli kommissionsledamot med ansvar för rättsliga frågor i EU från och med i dag.
I själva verket behöver ni inte UKIP-partiet. Ni förstör själva EU i väljarnas ögon. Bra gjort, alla!
(Applåder från vissa håll)
Ashley Mote
(EN) Fru talman! Jag påminner parlamentet om att rättstaten är viktigare än själva lagarna.
(Högljudda protester)
Lissabon krävde enhällighet. Att bortse från detta innebär att bortse från rättstatsprincipen i sig. Irländarna utgör inte bara 10 procent av EU, de utgör 100 procent av dem som har rösträtt och de vet alla, vi vet alla, att andra skulle ha röstat nej om de fått chansen.
(Fortsatta högljudda protester)
Lissabon var obegripligt och irländarna visste varför. Andra skulle ha röstat nej om de fått chansen. Att nu föreslå att processen ska fortsätta, tänka ut ännu klyftigare sätt för att återuppliva Lissabon i öppet trots mot allmänhetens vilja, är en arrogant handling av hisnande proportioner och vi har sett allt förut. Efter det att det tidigare fördraget förkastats stod den österrikiske utrikesministern här och skröt om 36 projekt och institutioner som fortfarande fortsatte. De har fortfarande ingen legitimitet efter misslyckandet med att nå enhällighet om Lissabonfördraget.
Jag har ett budskap till er från Edmund Burke: ”Det är folket som är herrarna och inte ni, och ni ignorerar detta på egen risk.”
(Applåder)
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (FR) Herr talman! Jag vill lyfta fram det anmärkningsvärda samförstånd som råder i parlamentet om vad vi bör göra härnäst. Vi anser, med ett fåtal undantag som bara ger färg åt debatten, att alla medlemsstater skulle göra klokt i att slutföra sina ratificeringsprocesser. Det är också den åsikt som har uttryckts av den irländska regeringen och av ledamöterna, särskilt Brian Crowley, som är irländare och som har förklarat att alla länder har samma rätt att uttrycka sin åsikt. Om vi kan slutföra denna process kommer vi att kunna diskutera frågan på ett konstruktivt sätt med våra irländska vänner i en anda av solidaritet, för det kan inte råda enighet utan solidaritet. Jag anser att det är detta samförstånd som håller på att befästas, och jag hoppas att det kommer att befästas av debatten i Europeiska rådet i morgon och senare. I alla händelser är det den ståndpunkt som kommissionen kommer att lägga fram för Europeiska rådet.
Samtidigt är det, som många av er har påpekat, bland annat Graham Watson och andra, viktigt att vi inte förlamas genom att bara inrikta oss på den institutionella frågan. Det bästa sättet att befästa EU:s demokratiska legitimitet är att skapa resultat och visa att vi verkligen arbetar för våra medborgares bästa. Världen väntar inte på att EU ska fatta sina institutionella beslut. Det finns brådskande frågor som klimatförändringen, energisäkerheten och migrationen som kräver agerande från EU:s sida, även inom den befintliga institutionella ramen.
Ett annat påpekande, som jag riktar till min gode vän Martin Schulz, är att vi måste undvika att leta efter enkla syndabockar. Jag tyckte självklart inte att kommentarerna från min kommissionskollega Charlie McCreevy var särskilt välvalda. Jag skulle emellertid även kunna nämna vissa kommentarer från nationella politiker som inte har varit nyttiga för processen, och även från parlamentets ledamöter, som inte alltid säger det vi vill höra.
Låt oss vara realistiska! I den valkrets där kommissionsledamot McCreevy kampanjade vann jarösten, och att attackera den irländske kommissionsledamoten nu anser jag inte vara det bästa sättet att garantera en givande dialog med våra irländska vänner. Vi måste koncentrera oss på de positiva aspekterna utan att försöka hitta enkla syndabockar, det skulle inte vara rättvist. Om vi agerar i en anda av samarbete med våra institutioner, om vi koncentrerar oss på de resultat som medborgarna förväntar sig av oss, om vi skapar den bästa möjliga atmosfären för denna dialog, anser jag att det kommer att vara möjligt att lösa det här problemet. Det är ett allvarligt problem, men det kan lösas. Vi kommer inte att lösa det med ömsesidiga beskyllningar eller med pessimism, ”krisfilosofi” eller tal om en tillbakagång. Vi kommer att lösa det genom våra ansträngningar, genom våra resultat, för att förstärka vår demokratiska legitimitet och genom att erkänna att vi alla måste agera, i EU-institutionerna och i de nationella regeringarna, och att vi har ett gemensamt ansvar för att hålla våra ideal, vårt europeiska ideal, vid liv.
(Applåder)
Philip Bushill-Matthews
(EN) Herr talman! EU som vi känner till det grundas på fyra friheter: fri rörlighet för personer, varor, kapital och tjänster. Den första av dessa friheter handlar om människor. När Jean Monnet delade med sig av sin vision av Europa för alla dessa år sedan sa han - och jag hoppas mina kolleger har överseende med min dåliga franska - ”Nous ne coalisons pas des États, nous unissons des hommes”.
Det är meningen att EU ska handla om människor, inte om politiker, vilket innebär att EU inte bara måste drivas av människorna, de behöver också se att EU drivs av människor. I torsdags hörde vi folket tala och deras dom var tydlig, svaret var ett tydligt nej.
Jag vill påminna om bakgrunden till det första konstitutionsfördraget. Man erkände att EU höll på att bli mer otillgängligt för folket och att man måste göra något åt det. Den uttalade lösningen var att utarbeta ett fördrag för att göra EU enklare, öppnare, närmare folket. Men när politikerna var färdiga hade de utarbetat ett fördrag som var mer komplicerat, mer oklart och till och med ännu längre från folket. Folket anser för övrigt detsamma om detta senaste fördrag.
Vi får inte svara genom att fortsätta som om ingenting hade hänt. Om folket känner att EU blir mer avlägset och politikerna fortsätter som om ingenting hänt förvärrar det bara problemet. Vårt problem får inte vara att diskutera hur snabbt EU bör gå fram, utan att diskutera vilken riktning det ska ta. Lyssna till folket och de kommer att tala om det för er.
Om ratificeringsprocessen fortsätter kommer detta att visa att EU-ledarna inte har lärt sig någonting, att politikerna fortfarande tror att de vet bäst och att det är folket som har fel.
Folket har per definition alltid rätt. Det kallas för demokrati. Vi vill ha ett EU som är inriktat på människor och som skapar den demokratin. Därför får vi inte bortse från det irländska röstresultatet, vi bör bygga vidare på det. Ratificeringsprocessen bör upphöra och vi måste börja lyssna till folket.
(Applåder)
Avslutningsvis sa Martin Schulz i sitt mycket kraftfulla och eleganta inlägg att det råder en förtroendekris. Jag håller med honom. Det är folket som har förlorat förtroendet för politikerna. Nu har vi ett tillfälle att erkänna detta, att visa att vi har lyssnat, och att återvinna och återuppbygga deras förtroende. Det räcker inte att vi alla blir storslagna talare, vi måste visa att vi är goda lyssnare också.
(Applåder)
Poul Nyrup Rasmussen
(EN) Herr talman, nej, nej, nej! Det som den ärade ledamoten just har talat om är inte demokrati. Demokrati är att säga ”vi respekterar irländarna, precis som vi respekterar alla andra medlemsstaters beslut”. Därför stöder jag kommissionsordförandens uttalanden. Det råder samförstånd om processen här i parlamentet, om att vi ska respektera irländarna, men även respektera alla de andra medlemsstaterna. Låt oss fortsätta processen, det är vad vi måste fortsätta med i dag.
För det andra: inga fler pauser tack! Inga fler perioder av ”eftertanke”. Inget mer svammel. Vi måste inrikta oss på de verkliga problemen. Det är vad vi måste göra.
Ordförande José Manuel Barroso måste naturligtvis försvara sina kommissionsledamöter, även Charlie McCreevy. När vi kritiserar Charlie McCreevy är det inte en personlig fråga. När ordföranden för min grupp nämner Charlie McCreevy rör det hans politik - och hans politik är även José Manuel Barrosos politik.
José Manuel Barroso har sagt många kloka saker i dag, men när han talade om befogenheter på konkurrensområdet hörde jag ingenting om spekulationerna på finansmarknaderna mot livsmedelspriserna. Jag skulle ha velat höra något om det, och jag skulle ha velat höra det från Charlie McCreevy. När ordförande Barroso talade om ekonomin hörde jag honom inte säga att vi saknar arbetsillfällen i Europa. Jag skulle ha velat höra honom säga det, att vi förlorar arbetstillfällen till följd av finanskrisen. Jag skulle vilja se att kommissionen kom med en ny plan för att blåsa nytt liv i ekonomin - inte en teoretisk plan utan en samordnad investeringsåtgärd.
För det tredje försöker Charlie McCreevy just nu säga att skälet till att vi har en finanskris är finansorganen och finansinstituten - Standard & Poors, FTSE och andra - och att vi ska reglera dem. Men det är på sätt och vis som att skjuta budbäraren. Jag anser verkligen att kommissionsledamoten bör säga i dag att, ja, jag håller med om att vi har en finanskris, och ja, jag instämmer i att vi måste genomföra en allmän reglering som är bättre än den vi har, så att vårt svar blir nya arbetstillfällen och ett bättre klimat, inte mer pengar och en ökad inriktning på hur man ska skapa vinster från ingenting, i stället för på produktion och arbetstillfällen. Ge oss det intrycket i dag, och ni har ett verkligt budskap att förmedla till vanligt folk.
Marian Harkin
(EN) Herr talman! Som irländsk ledamot företräder jag de 54 procent som röstade nej och de 46 procent som röstade ja. Verkliga demokrater ser inte bara till resultaten, utan strävar efter att företräda hela folket.
Jag företräder en suverän stat, men man kan inte upprätthålla suveränitet i sin egen medlemsstat - i mitt fall Irland - om man inte upprätthåller alla medlemsstaters suveränitet. Om en annan medlemsstat bestämmer sig för att utöva sin suveränitet och ratificera Lissabonfördraget eller något annat, kan ingen verklig demokrat, inga av de demokrater som stolt viftar med flaggor i dag och påstår sig vara irländare, rimligen protestera mot detta. Irland talar för Irland, Slovenien för Slovenien. Det är verklig demokrati och suveränitet.
En kärnfråga i debatten om Lissabonfördraget på Irland var enhällighetsprincipen. Vi behöver enhällighet för att kunna ratificera Lissabonfördraget. Samtliga 27 medlemsstater måste vara överens - det är kärnan. Detta är det första riktiga testet av enhällighetsprincipen enligt Lissabonfördraget. Vi får inte underkännas i detta test och däri ligger utmaningen. Som politiker är det vår uppgift att visa att vi är situationen vuxen och klarar av denna utmaning, att lyssna till våra medborgare, finna lösningar och fortsätta med arbetet att bygga upp ett bättre Europa. En del på nejsidan på Irland talade om en bättre uppgörelse. Låt oss vara optimistiska och söka en bättre uppgörelse för alla medborgare. Vi behöver lite tid och utrymme på Irland för att fundera och agera för att finna lösningar. Den goda viljan för Europa finns där på Irland.
Vem skulle kunna ha förutsagt 1945, när Europa låg i ruiner, att vi skulle fira 50 år av fred år 2008? Låt det vara vår inspiration. EU är ett pågående arbete, en process - visserligen svår, men alltid, alltid värd mödan. Det är därför vi är här. Europas medborgare vill ha en union som fungerar. Det vill irländarna också. Det är jag hundra procent säker på. Vi får inte göra dem besvikna.
Johannes Voggenhuber
(DE) Herr talman, herr rådsordförande! Det budskap jag får från regeringarna är att detta är ett irländskt problem. När jag talar med medborgarna får jag budskapet att detta är ett europeiskt problem, en konflikt med EU. Regeringarna talar om för oss att det är en diplomatisk konflikt. Medborgarna säger oss att det är en förolämpning mot deras suveränitet, de anser att de utestängs och är djupt sårade. Regeringarna talar om för oss att denna nejröst är obegriplig. När jag lyssnar till medborgarna förklarar de att det är fördraget och processen som är obegripliga. Regeringarna säger oss att de måste ta itu med de verkliga frågorna på dagordningen. Medborgarna förklarar att de har försökt uppmärksamma de verkligt viktiga frågorna i åratal, och jag vill påpeka för kommissionsordföranden att de inte menar den militära, polisiära och inre säkerheten. De talar om socialt ansvar och ett europeiskt svar på globaliseringen. De talar om mer demokrati och insyn.
Regeringarna planerar att fråga den irländska regeringen vad som orsakade nejsidans seger. I stället bör regeringarna själva fråga sig följande: Vems fel är det egentligen? Regeringarna struntade i skriften på väggen efter nejresultaten i Frankrike och Nederländerna. Har regeringarna tagit itu med de verkliga frågorna? Bemötte de verkligen de svikna förväntningarna vid översynen av fördraget? Var inte fransmännen tydliga nog i sina krav på en ny social ordning, ökat socialt ansvar och rättvisa? Var kraven på mer demokrati helt enkelt inte tillräckligt tydliga? Så vad gjorde ni? Ni stuvade om i fördraget och skapade ett oläsligt hopkok av fotnoter, korshänvisningar och undertexter, och ni undrar varför medborgarna förkastar det.
Det finns en stor risk i denna skymf mot suveräniteten. Den är inte bara en förolämpning mot det irländska folket, det finns en verklig risk för att denna missnöjeskänsla kommer att sprida sig och att européerna i allmänhet kommer att säga: det irländska folket har röstat för oss! Ansvaret för detta ligger hos er, regeringarna! Det är verkligen dags ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Konrad Szymański
(PL) Herr talman! Det är en väldigt spänd debatt. Jag vill emellertid mana till försiktighet, stor försiktighet i uttalandena efter den irländska folkomröstningen. En antydan om att Irland borde skämmas eller till och med uteslutas ur unionen är långt skadligare för EU än själva resultatet av folkomröstningen. Martin Schulz, som sin vana trogen var något upphetsad, kom tyvärr med en sådan antydan. Vi måste komma ihåg att Bryssels förmyndaraktiga hållning orsakade irritation på Irland och var ett av skälen till att Irlands folk röstade mot fördraget.
Det är inte sant att EU kommer att bli lidande utan det nya fördraget. EU kommer att bli lidande till följd av intressekonflikter och medlemsstaternas egoism. Det har ingenting med Irland att göra. EU:s utrikespolitik kommer till exempel att bli lidande på grund av Tyskland. Tyskland vill upprätta goda förbindelser på egen hand med Ryssland på bekostnad av länderna i Centraleuropa. Frankrike bör ges skulden för att det blundar för Rysslands nyimperialistiska politik i regionen samtidigt som man kommer med plattityder om hur EU, Polen inberäknat, ska kämpa sig fram. Fördraget får inte utnyttjas som en rökridå för våra egna misslyckanden. Det beslut som fattats av Irlands folk får inte utnyttjas för att dölja våra egna fel och brister.
(Applåder)
Bairbre de Brún
(GA) Herr talman! Det irländska folket har talat. Det irländska folkets nej till Lissabonfördraget i torsdags var inte en röst mot EU. Irlands plats är i EU. Irland har vunnit sociala och ekonomiska fördelar - både nord och syd - till följd av sitt medlemskap, även om några svårigheter fortfarande kvarstår.
Frågan var följande: är Lissabonfördraget bra för Irlands folk, för resten av EU och för utvecklingsvärlden? Lissabonfördraget lades fram för Irlands folk och har förkastats. Lissabonfördraget är slut. Det irländska folket vill, precis som folken i Frankrike och Nederländerna tidigare, ha en bättre uppgörelse.
Nu har vi en möjlighet att blåsa nytt liv i debatten om EU:s framtid. Vi måste utnyttja denna möjlighet.
Det skulle inte vara godtagbart att EU-ledarna försökte hitta sätt för att undvika eller kringgå folkets demokratiskt uttryckta vilja. Ratificeringsprocessen måste upphöra, precis som den gjorde efter förkastandet av EU-konstitutionen. Men den här gången måste vi lyssna till det irländska folket, vi måste lyssna till folket. Många av de farhågor som tidigare uttrycktes i Frankrike och Nederländerna kom upp även i den irländska folkomröstningen. Vi måste lyssna till folkets farhågor och bemöta dem.
(EN) Under folkomröstningskampanjen på Irland kom en rad centrala frågor upp gång på gång: det demokratiska underskottet, Irlands förlorade makt i EU, neutralitet och icke-militarisering, arbetstagarnas rättigheter, samhällsservice och fördragets inverkan på utvecklingsvärlden. Dessa frågor måste bemötas.
Det europeiska projektet genomgår nu ett demokratiskt test i och med gensvaret på omröstningsresultatet på Irland. Lyssnar EU till folket, respekterar EU deras demokratiska vilja, eller stöter det bort sina medborgare genom att åsidosätta allt detta?
Enligt min åsikt måste demokratin vara förhärskande. Vi måste lyssna till vad det irländska folket har sagt. Vi måste glömma talet om att åsidosätta dem eller fortsätta utan dem, isolera dem eller skylla på dem. Vi måste lyssna mycket noga och lugnt på vad det irländska folket har sagt och till de problem som de har uppmärksammat när det gäller neutraliteten och hela frågan om militariseringen av EU, när det gäller demokrati och Irlands och andra små EU-nationers röst, arbetstagarnas rättigheter, samhällsservice och det sociala Europa.
Vi måste lyssna till detta. Vi måste nu ta tillfället i akt för att tala med den irländska regeringen, lyssna till det irländska folket och staka ut rätt kurs framåt och en text som alla kan vara nöjda med i framtiden.
Kathy Sinnott
(EN) Herr talman! Jag kände att det fanns två förhärskande stämningslägen under kampanjen. Det första var en allmän känsla av att beslutsprocessen flyttades ännu längre från medborgarna till förmån för en avlägsen byråkrati. Den andra känslan, som kanske var djupare, var att värderingarna har gått förlorade, eller rättare har förändrats.
Irland satte en ära i sina kristna värderingar, men började bli en materialistisk nation. Det har talats i mycket nedvärderande ordalag om mitt land sedan i fredags. Det är som om ni känner er förolämpade. Det som faktiskt hände var att Irland bestämt sa ”nej tack” till Lissabonfördraget.
Om den reaktion på folkets demokratiska vilja som jag har sett under de senaste fem dagarna är indignation, är det något fel någonstans. Missta er inte: Irland är EU-vänligt. Vi anser, vilket ni uppenbarligen inte gör, att projektet har förlorat sin riktning. EU har förlorat det man behöver mest - demokratin - ur sikte och man glömmer bort det som är viktigast - medborgarna.
Innan ni försöker kringgå vårt demokratiska beslut, ställ två frågor. För det första: tror ni uppriktigt att Lissabonfördraget skulle överleva folkomröstningar i de andra 26 länderna? Och för det andra: är det en demokratisk handling att hota ett land för att det är demokratiskt?
(Applåder)
Frank Vanhecke
- (NL) Herr talman! Ju längre detta fortsätter desto mer uppför sig de europeiska byråkraterna som ett släkte av politiska autister, fullständigt avstängda från verkligheten, från medborgarna, som de likväl fortfarande hävdar att de tjänar. Nu säger de att lilla Irland inte har rätt att opponera sig mot ett EU-fördrag, som snart kan ratificeras av 26 av de 27 medlemsstaterna. Vilken arrogans! När allt kommer omkring är det bara Irland som har sagt nej eftersom det är det enda landet som har getts chansen att göra det. Alla vet att Lissabonmonstret, som uppstod från den dödfödda EU-konstitutionen som ett Frankensteinmonster, skulle förkastas genom ett rungande nej av nästan alla de andra medlemstaterna om dessa väljare gavs chansen att rösta. I demokratins namn buas ett demokratiskt valresultat ut och avfärdas. Vi är på god väg mot en totalitär euronazistat.
Alojz Peterle
(SL) Det irländska folkets beslut var demokratiskt och vi respekterar det, så det finns inget skäl att vädja till oss demokrater att visa respekt. Det råder inget tvivel om detta, och ändå är det inte nog att bara respektera resultatet, vi måste även vara medvetna om följderna och måste analysera, ur irländsk och europeisk synvinkel, varför majoriteten i en av EU:s framgångsrikaste medlemsstater vände sig mot ett fördrag som stats- och regeringscheferna - även Irlands - undertecknade förra året i syfte att ta fram en effektiv gemensam strategi för att bemöta de nya och komplicerade utmaningarna, vare sig det handlar om miljö, energi, migration eller hälsa.
Jag håller med om att vi bör ta tid på oss för att begrunda detta, men den fortsatta ratificeringen får inte påverkas. En fortsatt ratificering kräver ingen vidare eftertanke och processen måste fortsätta. Frågan gäller inte bara Irland och hela det nuvarande EU, utan även Europas framtid, som ännu inte är helt enat. I detta sammanhang gratulerar jag det slovenska ordförandeskapet till alla deras framgångar med att knyta länderna på västra Balkan närmare EU, särskilt stabilitets- och associeringsavtalen med Serbien och Bosnien och Hercegovina. I detta sammanhang måste vi glädjas över alla framsteg som görs i en europeisk framtidsanda, och vi måste bekämpa alla möjliga konfliktkällor, vilket möjliggörs genom det europeiska perspektivet. Jag uppmanar till outtröttliga insatser på detta område.
Jag hoppas att segern för de EU-vänliga krafterna i Makedonien kommer att bidra positivt till att rådet beslutar om att inleda förhandlingar med detta land, som redan är ett kandidatland och har suttit länge ute i väntrummet. Jag hoppas även att den nya makedonska regeringen, som har getts ett starkt mandat, kommer att dra nytta av detta nya förtroende genom att föra en politik som stärker utvecklingen mot att inleda förhandlingar.
Jo Leinen
(DE) Herr talman! Det jag vill se i Europeiska rådet i morgon är ärlig självkritik, eftersom man uppenbarligen har misslyckats med att kommunicera och informera allmänheten om detta nya EU-fördrag. Det är häpnadsväckande att regeringarna förhandlar om ett fördrag och undertecknar det vid högtidliga ceremonier, och sedan reser tillbaka till sina huvudstäder och inte tänker mer på den saken. Det är en stor orsak till den uppståndelse vi har upplevt i det förgångna och som vi nu möter med Irland.
(Applåder)
Nu är det dags att ta lärdom. Rådet måste äntligen gå ifrån sin blockeringstaktik och ta initiativ till en gemensam kommunikations- eller upplysningsstrategi tillsammans med kommissionen och parlamentet så att vi verkligen får med oss medborgarna på vår resa mot EU i stället för att lämna kvar dem vid vägkanten. För närvarande uppför sig institutionerna som föräldrar som föder ett barn till världen och sedan slänger ut barnet i rännstenen och glömmer bort det. Det är helt enkelt oacceptabelt. Nu måste vi ta konsekvenserna och det innebär att vi måste utforma en gemensam kommunikations- och informationspolitik som även den ingår i den demokratiska processen. Det är grunden för demokratin, så att folk förstår vad EU handlar om och känner att de är delaktiga i processen.
Jag lyssnar gärna till de budskap som sänts av Irlands folk, men när Kathy Sinnott talar om för oss, vilket hon gjorde i går, att majoriteten av väljarna i en stad röstade mot Lissabonfördraget på grund av att en avfallsförbränningsanläggning byggs där och vi har EU-lagstiftning som främjar avfallsförbränning, undrar jag verkligen vad det har med Lissabonfördraget att göra. Vi har hört många sådana argument, och vi måste vara ärliga: alla argument är faktiskt inte helt relevanta eller värda att övervägas.
Vi måste fundera på ett nytt recept för ratificeringen av EU-fördrag. Varje land måste få uttrycka sin åsikt och jag hoppas att det brittiska överhuset kommer att ratificera fördraget i eftermiddag och sända en tydlig signal om att processen fortsätter.
Andrew Duff
(EN) Herr talman! I eftermiddag kommer det brittiska parlamentet vid Westminster att slutföra ratificeringsprocessen av Lissabonfördraget. Det kommer att vara uppiggande att läsa i pressen i morgon att britterna äntligen säger ja till EU. Det kommer att göra mycket för att återställa Storbritanniens moraliska anseende och politiska trovärdighet och bör även hjälpa irländarna att nå ett nytt samförstånd som grundas på mindre libertas och mer veritas.
Det är bisarrt att Nigel Farage och hans högertrupper föredrar att låta en folkomröstning i ett främmande land styra och fatta ett beslut i stället för det brittiska suveräna parlamentet. Det bekräftat min åsikt att en plebiscit - en allmän folkomröstning - är en form av demokrati som möjligen är lämpad för revolutionära omständigheter, men är fullständigt olämplig för informerade och överlagda beslut om en komplex fördragsöversyn. Därför måste parlamentet hjälpa rådet att kommunicera innehållet i Lissabonstrategin.
Ian Hudghton
(EN) Herr talman! Lissabonfördraget är dött. Utan enhällighet är detta helt enkelt ett juridiskt faktum. Väljarna, inte bara på Irland utan även i Frankrike och Nederländerna, har sagt nej till fördragstexten eller dess tvillingbror.
Om vi vill återvinna folkets förtroende måste vi göra mer än att bara ompaketera och döpa om Lissabontexten och försöka få igenom den. Det nya fördraget var alltför lätt att förlöjliga och alldeles för komplext och svårfattligt för att förklara, vilket gör det svårt för jasägarna i en folkomröstning i vilket land som helst.
Många av ändringarna i Lissabonfördraget är bra, till och med nödvändiga, men de uttrycks på ett så oklart och obegripligt språk att knappast någon kan förstå det.
Det är upp till de övriga åtta medlemsstaterna att besluta om och hur de ska fortsätta med ratificeringen, men jag anser att det skulle hjälpa mycket om till exempel Storbritannien beslutade att göra detta genom en folkomröstning, så vi får se om vi har folkets förtroende för att fortsätta med den här processen.
Mario Borghezio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Om den irländska folkomröstningen är oviktig och obetydlig, varför hölls den då? Varför beslutade man att det skulle finnas en möjlighet att hålla en ”plebiscit”, som vi har hört?
Det är allvarligt när ett parlament förnekar vikten av och vägrar ge folket fullständig yttrandefrihet, som det irländska folket har fått. Detta valresultat är helt enkelt en vacker gravsten, med ett keltiskt kors på toppen, för utsikterna till en europeisk superstat, vilket våra befolkningar ogillar så starkt. De vill inte att den politiska och även den monetära suveräniteten ska säljas ut.
Detta läge är hoppingivande för oss som, precis som det irländska folket, tror starkt på ett Europa av folk och regioner. Av detta skäl begär även vi i Padanien en folkomröstning, även om fördraget rättsligt sett nu naturligtvis har förkastats och gått i graven. Allt detta beror på det otroliga förfarandet att ett fördrag som påverkar våra folks framtid ska godkännas genom en parlamentarisk omröstning, som utestänger folket och medborgarna.
Som tur är finns det en fri nation som har en verklig frihetskänsla i venerna. Kanske den styrkan kommer från att de har varit tvungna att kämpa för sin frihet. Det är dags att inse den verkliga innebörden i detta röstresultat: man säger ”nu får det vara nog” till Brysseleurokraterna som vill bygga upp en superstat långt ifrån våra medborgares intressen och själ. I Padanien känner vi oss alla som irländare i dag.
Vladimír Železný
(CS) Herr talman! Efter den irländska folkomröstningen skäller den socialdemokratiska gruppens ordförande Martin Schulz på oss medborgare i de små medlemsstaterna, särskilt Irland och Tjeckien, med en typisk tysk dryg arrogans. När så små länder blockerar den gemensamma reformprocessen måste vi enligt honom fråga dem om de vill vara kvar i EU eller inte. Herr talman, jag kan försäkra er om (och ni kan vidarebefordra det, Martin Schulz) att nu när irländarna har tagit kål på denna sjukliga skapelse från det tyska ordförandeskapet som kallas för Lissabonfördraget, kommer tjeckerna gladeligen att begrava det och ändå fortsätta att vara EU-medlemmar. De kommer att begrava Lissabonfördraget eftersom stadgan finns med där, och det kommer att leda till att möjligheten till ett återlämnande av Sudetenland-området öppnas för vårt land första gången på 60 år, och till en möjlighet att revidera ett rättvist resultat av andra världskriget i stället för de så kallade Beneš-dekreten. De kommer även att begrava fördraget eftersom de små medlemsstaterna berövas sin vetorätt och Tysklands röstetal i stället ökas från 9 till 18 röster. Martin Schulz borde snarare fråga sig vilket resultatet hade blivit i Tyskland om tyskarna hade fått folkomrösta om Lissabonfördraget. Jag gratulerar Irland och oss alla.
Jana Bobošíková
(CS) Mina damer och herrar! Att erkänna att Lissabonfördraget är dött och var en återvändsgränd är den enda demokratiska och ärliga lösningen. I morgon är det hög tid att stats- och regeringscheferna äntligen inser att politiken i demokratier inte förs över gåsleverkanapéer i luftkonditionerade möteslokaler, och att de slutar att försöka styra över andra människors liv från Bryssel. Den irländska folkomröstningen visar tydligt att folket inte tänker finna sig i beslut från ovan och arrogansen från unionens maktelit. Rådet måste göra beslutsprocessen tillgänglig för allmänheten och sluta lura medborgarna. Lär vi oss inte av vår historia? Efter alla de blodiga händelserna på 1900-talet, vill den politiska eliten verkligen att de stora länderna ska fatta beslut för de mindre igen? Var det inte tillräckligt för vissa premiärministrar och presidenter att ha levt en stor del av sina liv i en totalitär regim?
I morgon bör rådet friska upp grundkunskaperna: varför unionen skapades och vilka värden den bygger på. Rådet bör respektera lagstiftningen och bestämmelserna och omedelbart förklara att en fortsatt ratificering av det nu begravda Lissabonfördraget är fullständigt meningslös.
Avril Doyle
(EN) Herr talman! Om ni tror att jag begriper mig på det irländska folkomröstningsresultatet så har ni fel, det gör jag inte. Även om jag är djupt besviken på resultatet är jag säker på en sak: vi måste acceptera det som folkets demokratiska vilja och respektera det.
Vilken skräll för historieböckerna, när jag bakom mig här i dag ser en brokig skara av kolleger från extremhögern, inklusive Jim Allister och en gammal brittisk fängelsekund på köpet, alla iklädda grön tröja, som kräver respekt för det irländska röstresultatet.
(Protester från vissa ledamöter av IND/DEM-gruppen)
Hur annorlunda kunde inte historieböckerna ha skrivits om de brittiska kollegerna alltid hade respekterat det irländska folkets vilja! Hur annorlunda kunde inte allt ha varit! Hur många liv kunde inte ha sparats! Jag välkomnar det - trots att det kommer mycket sent. Vi måste alla respektera det irländska röstresultatet.
(Protester i bakgrunden)
Han hade mycket tid på sig för att öva bakom galler, så han kanske kan hålla tyst ett ögonblick ...
(Applåder)
En av de irländska ledamöterna här i parlamentet, som redan har talat under morgonen, delade ut valreklam med en injektionsspruta på under kampanjen. Hon kanske kan berätta för parlamentet var dödshjälp förespråkas i Lissabonfördraget, och var i Lissabonfördraget det talas om abort, prostitution, beslut om företagsskatter och risker mot den irländska neutraliteten. Jag väntar på sanningen.
Den irländska regeringen måste lugnt analysera resultatet för att utröna exakt vad i fördragstexten som våra väljare röstade mot och de måste komma med svar som inte bara är godtagbara för nejsägarna på Irland, utan även för alla de andra medlemsstaternas regeringar och medborgare som, enligt min mening, också har rätt att säga sin mening och uttrycka sin ståndpunkt, vilket vi också måste respektera.
Det krävs en välavvägd reaktion på de irländska väljarnas uppriktigt kända oro, men vi får inte vara undfallande mot extremisterna. När dammet lägger sig hoppas jag att kollegerna kommer att hålla med mig om att ett Europa i två hastigheter inte är svaret, utan början till slutet för vår union, vår tids framgångsrikaste demokratiska fredsprojekt.
Det har alltid varit lättare att sprida fruktan än hopp. En berömd irländsk politiker, en av våra egna - James Dillon - sa en gång: ”När en lögn berättas väl och tillräckligt ofta är det förbaske mig omöjligt för sanningen att någonsin hinna i fatt den.” Jag lyckades inte med det. Vi misslyckades med att få tillräckligt många av våra väljare att skilja fakta från fiktion, trots de tappra insatserna från vår valgeneral Gay Mitchell och mina kolleger. Det är nu upp till vår nya Taoiseach, som har fått en olycklig början, att komma med en lösning.
(Applåder)
Richard Corbett
(EN) Herr talman! Vi får inte bara lyssna till vad som sägs om det irländska resultatet, utan måste fundera över och smälta det. Men som det redan har påpekats måste vi också lyssna till de andra 26 länderna och ta hänsyn till deras resultat och även den oro som kan uttryckas under ratificeringarna. Och sedan måste vi växa med uppgiften och ta itu med den enorma utmaningen att överbrygga klyftorna.
Om vi får 26 ratificeringar och ett förkastande är det varken orimligt eller odemokratiskt att fråga den stat som har sagt nej om den kan överväga möjligheten att anpassa reformpaketet, se över det, förklara det bättre och kanske söka en ny kompromiss i stället för att blockera alla reformer. Det finns inget orimligt eller odemokratiskt med det. Även en del av nejsägarna på Irland har trots allt erkänt att deras avsikt var att omförhandla för att nå en bättre överenskommelse.
En del - och vi har hört det från vissa håll i kammaren - vill bara lyssna till den ena sidan, till det svar som de vill höra, nämligen ett nej. Jag vill lyssna till båda sidor och sedan finna en lösning som är godtagbar för samtliga 27 medlemsstater. Det är den utmaningen vi alla måste visa att vi klarar av.
Marielle De Sarnez
(FR) Herr talman! Det är självklart aldrig oväsentligt när folket röstar nej när de tillfrågas om EU:s framtid, och vi varken kan eller får nonchalera detta nej. Vi måste tvärtom se det i vitögat och försöka bemöta det.
Som jag ser det finns det två frågor som vi måste ta itu med. Den första handlar om demokrati. Medborgarna förväntar sig att EU ska vara begripligt, synligt och förstående och tillhandahålla information och stöd. Denna fråga berör alla, inte bara de nationella regeringarna. Den berör även EU-institutionerna, särskilt kommissionen och rådet. Det är den första frågan.
Den andra frågan handlar om EU:s känsla och själ, och som Martin Schulz just nämnde, unionens existensberättigande. Varför byggde vi upp EU? Unionen får inte bara inskränka sig till marknadsfrågor. Vi skapade inte bara EU för konkurrensens skull, vi har slutit upp bakom gemensamma värderingar, vi har ett samhällsprojekt, vi har en samhällsmodell - en ekonomisk, social, hållbar och mänsklig samhällsmodell - och den modellen förtjänar att hjälpas fram, föras framåt och försvaras. Det är vad våra medborgare förväntar sig.
Världen har förändrats en hel del sedan Romfördraget. Vi måste gå tillbaka till där vi började och lägga en ny grund för det europeiska projektet för att kunna bemöta de kriser som vi för närvarande ställs inför - finanskrisen, livsmedelskrisen, energikrisen - men även hantera de avsevärda problem som vi måste ta itu med. Hur kan vi skapa och utforma en mer hållbar och rättvis tillväxt av högre kvalitet? Hur kan vi minska skillnaderna? Hur kan vi åstadkomma en ny global balans? Hur kan vi ompröva frågan om utvecklingsländerna och särskilt deras självförsörjning?
Det är dessa frågor som vi måste besvara och jag anser att det nu mer än någonsin är sista chansen för EU att återgå till politiken.
Mogens Camre
(DA) Herr talman! En ledande populär dansk affärsman skrev följande i gårdagens upplaga av tidningen Berlingske Tidende: ”Européerna stöder fullständigt internationellt politiskt samarbete och ansvar. När EU-medborgarna förklarar sitt stöd för demokrati på nationell nivå stöder de naturligtvis demokrati på EU-nivå, och det är exakt vad som saknas.” Vi har fått upprepade försäkringar om att Lissabonfördraget inte kan träda i kraft fast det bara är ett enda land som förkastar det, men vad skrev Hans-Gert Pöttering i sitt uttalande av den 13 juni?
(DE) ”Att ett EU-land har förkastat fördragstexten får inte leda till att de ratificeringar som redan har genomförts av 18 EU-länder inte är värda något.”
(DA) I enväldets tidsålder möttes kungar och kejsare för att dela upp makten mellan sig. Dessa dagar är nu tillbaka. Prins Pöttering, kejsare Barroso och härskarna över deras vasallstater har beslutat att EU-medborgarna inte betyder något. Tjugosex länder fick inte rösta och Irland, det enda land som röstade, har upptäckt att det inte betydde något. Unionen har inget folkligt stöd.
Hanne Dahl
(DA) Herr talman! I fredags röstade det irländska folket nej till Lissabonfördraget, som är en dålig kopia av den konstitution som även Frankrike och Nederländerna röstade nej till. Trots detta förklarar kommissionens ordförande att ratificeringen ska fortsätta. Vi får höra att ett lands skepticism inte får bromsa utvecklingen. Man får det att se ut som att det finns ett problem med det irländska folket. Men så är det inte. Klyftan finns inte mellan det irländska folket och EU, den finns mellan folket och EU:s stats- eller regeringschefer. Klyftan finns inte mellan vissa EU-länder och de övriga EU-länderna. Frankrike, Nederländerna och Irland vill inte hejda utvecklingen, de vill ha en annan slags utveckling. Varför är det så svårt att förstå? Vad Martin Schulz anbelangar skulle jag vilja säga till honom att han borde skämmas. Ni jämför de som ni kallar ”antieuropéer” med fascister, men det är er retorik som är fascistisk. Ni säger att antieuropéerna sprang upp och ned i trappor och gick ut och värvade röster. Man behöver inte vara så historiskt medveten för att minnas vad som sades om de svarta förra århundradet. Detta är skandal! Ni borde skämmas!
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! Det irländska folket har sagt nej till fördraget och EU-magnaternas svar gjorde irländarna rasande, eftersom man nu kallar Taoiseach till Europeiska rådet för att ställas till svars för deras ”dåliga uppförande”. Detta är barnsligt och ovärdigt grundarnas europeiska vision. Det är emellertid ännu kortsiktigare att kräva att Irland ska uteslutas eller försöka driva igenom fördraget. Om vi upprepar omröstningarna till det önskade resultatet uppnås kommer detta ohjälpligt att skada bilden av EU.
Vi har hållit 290 folkomröstningar i EU sedan 1990, men ändå har det hittills inte hållits några folkröstningar om mycket viktiga beslut som Turkiets anslutning eller införandet av euron, och vi får inte säga vår mening om något så viktigt som Lissabonfördraget. Bryssels tolkning av vad demokrati är - att medborgarna endast förväntas ge sin välsignelse till EU:s beslut eller rösta för de parter som EU gillar - leder faktiskt tankarna till Sovjetunionen. I stället för att ta anstöt måste EU acceptera irländarnas nejröst för vad den är: en chans till en ny inriktning, mot politik som inriktas på folket och EU-medborgarna.
Elmar Brok
(DE) Herr talman! Som Martin Schulz så vänligt påpekade finns det faktiskt många regeringschefer från PPE-DE, vilket visar att PPE-DE står närmare medborgarna och därför vinner fler val. Trots detta är det ett faktum att allt fler tecken tyder på att vi måste finna en balans mellan rationell ekonomisk politik och socialpolitik.
Jag respekterar fullständigt resultatet av den irländska folkomröstningen. Det jag däremot inte respekterar är de lögnkampanjer som vissa personer från vänstern och högern har drivit i ett försök att vilseleda folket och göra dem fientligt inställda till det enade Europa, detta enade EU som är det mest framgångsrika konceptet i vår kontinents historia, som har åstadkommit fred, frihet och välstånd.
(Applåder)
Vi måste erkänna att EU är särskilt gynnsamt för de mindre nationerna. De sitter med oss runt bordet, de har platser här i parlamentet, och ingenting kan beslutas i EU utan deras medgivande, medan de stora nationerna tidigare kunde trampa ned de mindre. Det är skillnaden i vårt EU, alla nationer är lika mycket värda, och det är vad ni försöker förstöra med era brittiska imperialiståsikter, herr Farage!
Vi behöver detta fördrag för att utvidgningen ska kunna fungera effektivt och för att skapa mer demokrati genom att överbrygga den demokratiska klyftan och stärka de nationella parlamenten. Vi behöver det här fördraget för att skydda subsidiaritetsbestämmelsen och kunna övervinna framtidens utmaningar, från energikrisen till den organiserade brottsligheten, och för att ha resurser för att bemöta livsmedels- och oljepriserna och andra liknande utmaningar. Allt detta kommer att raseras om vi inte förser oss med de instrument som fastställs i Lissabonfördraget, särskilt instrumenten för sociala rättigheter, nämligen stadgan om de grundläggande rättigheterna, och den ”sociala klausulen”, enligt vilken de sociala frågorna måste beaktas i utformningen och genomförandet av all politik.
Tjugosex medlemsstater kan nu ratificera fördraget och samtliga har åtagit sig att göra detta. Det var Storbritannien som lärde mig att parlamentet talar för folket i en representativ demokrati och jag kommer inte låta UKIP-partiet rasera det jag har lärt mig från Storbritannien. Dessa 26 medlemsstater kan ratificera fördraget genom en parlamentarisk process, och om den processen slutförs framgångsrikt kan det irländska folket överväga saken på nytt. Vi förväntar oss förslag från Irland för att bevara sammanhållningen i vår gemenskap av 27, för jag vill inte se ett splittrat EU och jag vill inte se ett inåtvänt Europa. Jag vill se ett EU som förblir en enhet av likar, med 27 länder, och det är därför jag stöder Lissabonfördraget.
Proinsias De Rossa
(EN) Herr talman! Jag är mindre diplomatisk än de flesta av mina kolleger här i parlamentet. Faktum är att lögner, usla lögner och statistik besegrade sanningen i den irländska folkomröstningen.
Lissabonfördraget har inte gått i graven. Men Irlands vägval är ett suveränt beslut av det irländska solket. De enda som kan ändra beslutet om fördraget är det irländska folket.
Om det sker eller inte beror på de diskussioner som kommer att inledas i morgon mellan den irländska regeringen och de andra 26 stats- och regeringscheferna. Det finns inget trollspö. Det kommer att ta tid att dra slutsatser.
Jag föreslår en ny tidsgräns för ratificeringen av Lissabonfördraget. Att fastställa ett datum före valet till Europaparlamentet anser jag vara ett rimligt mål.
Om det irländska folket fortsätter att vara missnöjt med Lissabonfördraget i den form som slutligen överenskoms mellan oss och resten av EU, kommer Irland inte ha något annat alternativ än att omförhandla sin förbindelse med unionen.
Det skulle vara ett ödesdigert vägval för ert land. EU har väldigt lite att förlora om Irland går ur, men Irland har allt att förlora om det går ur EU.
De globala utmaningar som vi alla står inför i denna ständigt föränderliga och sammanlänkade värld är tydliga: klimatförändringen, de demografiska förändringarna, migrationen och energikrisen, svälten och fattigdomen som dödar miljoner människor, osäkerhet för människorna, internationell brottslighet, och en identitetskris i praktiskt taget alla våra medlemstater som grädden på moset. Problemen kommer inte att lösas genom att någon av medlemsstaterna gömmer huvudet i sanden och hoppas att problemen försvinner av sig själva.
Avslutningsvis vill jag uppmana EU att visa en verklig förmåga att skapa anständiga levnads- och arbetsvillkor. Detta kommer att förstärka vår enighet och solidaritet och ge en positiv lösning på denna kris.
(Applåder)
Gunnar Hökmark
(EN) Herr talman! Om irländarna hade röstat ja, tror någon här att de gröna t-tröjor som syns i kammaren skulle ha haft texten ”Respektera det irländska omröstningsresultatet”? Sanningen är att de varken respekterar irländarna eller demokratin. De respekterar endast ett nej, och det är faktiskt ganska unikt.
När Sverige gick med i EU fanns det 12 medlemsstater. Det var 1995. I dag finns det 27 medlemsstater. Det är en stor förändring och jag tror att det är mycket få som kan ifrågasätta att EU har blivit mycket, mycket bättre till följd av utvidgningarna och den starka utvecklingen. I dag när vi diskuterar den irländska folkomröstningen kan vi säga att de som sa nej hela tiden hade fel hela tiden, och att det har visat sig att vi som förespråkade en framtida utveckling av EU hade rätt.
Låt oss alltså fortsätta på samma sätt som vi har nått dessa resultat på, med uthållighet, visioner, demokrati och respekt för alla medlemsstater. Låt oss fortsätta med demokrati i varje medlemsstat med en ratificeringsprocess och respektera resultatet i de olika medlemsstaterna, samtidigt som vi fortsätter att vara uthålliga i våra insatser. Vi måste gå längre när det gäller energimarknaden, den inre marknaden och hur vi ska kunna förbättra resultaten inom alla områden, men vi måste också ha klart för oss att Nicefördraget inte är tillräckligt om den utveckling och de visioner som vi har åstadkommit så mycket med ska kunna fortsätta. Så låt oss fortsätta och låt oss vara det EU som säger ja. Vi måste komma ihåg att nejsägarna inte har åstadkommit någonting i EU.
(Applåder)
Borut Pahor
(SL) Den här diskussionen är inte ny. Vi hade redan en liknande diskussion när väljarna i Frankrike och Nederländerna förkastade konstitutionsfördraget, och vid den tidpunkten försäkrade kommissionen och rådet oss att ratificeringsprocessen skulle fortsätta. Men sedan föll båda, tillsammans med parlamentet, för frestelsen att göra ett uppehåll i ratificeringsprocessen.
I dag är jag, trots att vi respekterar de irländska väljarnas beslut, för förslaget att vi inte ska stoppa ratificeringsprocessen, utan slutföra den. Jag anser att det kommer att bli lättare att finna lösningar för att godta Lissabonfördraget om vi fortsätter än om vi återigen faller för frestelsen att stoppa processen på grund av en folkomröstning.
För det andra måste vi ha en sak kristallklar för oss: det finns en stor klyfta i uppfattningen av vikten av EU mellan den politiska eliten på hemmaplan, i de nationella cirklarna, i EU och bland majoriteten av våra medborgare. Här måste vi fråga oss själva om parlamentet, rådet och kommissionen kan göra mer för att överbrygga denna kommunikationsklyfta och återigen inspirera våra folk med den europeiska tanken.
Jag välkomnar det slovenska ordförandeskapets planer för morgondagens rådsmöte, men föreslår att även den frågan diskuteras - en ny kommunikationsstrategi för dialog mellan medborgarna och EU - inte bara för att slutföra ratificeringen av Lissabonfördraget, utan även i andra aspekter.
(Applåder)
Íñigo Méndez de Vigo
Herr talman! Det har talats om respekt här i dag och det råder inget tvivel om att vi måste respektera resultatet av den folkomröstning som hållits på Irland, där en del röstade ja och andra röstade nej.
Jag tror att vi alla är eniga om att vi även måste respektera de återstående länderna och därför fortsätta med ratificeringen. Jag vill emellertid tala om respekt för demokratin och jag vill tydligt klargöra att folkets godkännande har samma värde som ett parlamentariskt godkännande, exakt samma värde. Vi måste minnas vad ”r” står för, ”r” som i respekt.
För det andra har vi ”e” som i eftertanke. Vi måste se på skälen till att det blev nej på Irland, vi måste anstränga oss för att förklara varför Lissabonfördraget är bättre än de befintliga fördragen, och det måste vi göra med fakta och siffror.
Vi måste förklara för folket att Lissabonfördraget - precis som den irländska hästen som vann Epsom Derby för några dagar sedan, som heter New Approach - också är en ”ny strategi”, vilket EU behöver för att ge mervärde till folket.
Efter ”e” som i eftertanke kommer ”l” som i lösning. Vi måste finna en lösning, och i det avseendet vill jag vara fullständigt uppriktig: en del av nejanhängarna använde ett farligt och skamligt argument. De sa: rösta nej och sedan kommer vi att omförhandla Lissabonfördraget till fördel för Irland”.
I detta sammanhang vill jag klarlägga att EU är en gemenskap av rättigheter, där samhällsmodellen råder och besluten måste respekteras. Vi i Europaparlamentet förklarar tydligt att det inte kommer att bli någon omförhandling av Lissabonfördraget. EU-medborgarna och parlamentet anser att den punkten är avgörande för EU:s vidare utveckling. Vi som är för fördraget vill bygga vidare på det vi har.
Min fråga är: vilka alternativ läggs fram av dem som vill ha en nejröst? Jag skulle vilja att de förklarade det för mig.
Bernard Poignant
(FR) Herr talman! I dag är det den 18 juni och som fransman är jag uppfylld av uppmaningen från London: gör motstånd, fortsätt, härda ut och ge aldrig upp. Ordet ”veto” skrivs med samma fyra bokstäver som ordet rösta - ”vote” - men det finns inget veto för de andra och därför måste vi fortsätta. För övrigt är det sjätte gången det blir nej på nio folkomröstningar sedan Berlinmurens fall. Det ger upphov till frågetecken.
Det sägs att EU inte är tillräckligt socialt; det kommer aldrig att vara tillräckligt socialt. Det är inte tillräckligt demokratiskt; det kommer att förbli ofullkomligt. Det är för byråkratiskt; det kommer alltid att finnas tekniker som kallas teknokrater. Jag anser att EU genomgår en mycket allvarlig identitetskris. Det var lättare förr. I dag finns EU lite överallt, det är inte säkert på vad det betyder, på sin historia, sitt öde, och det är det vi måste tackla. För att göra det behöver vi ett starkt ledarskap, och det är ur den synvinkeln som vi står lite ensamma.
(Applåder)
Stefano Zappalà
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag anser - som rådsordföranden och ordförande José Manuel Barroso båda har sagt - att det faktiskt finns ett antal andra punkter på dagordningen för morgondagens möte i Europeiska rådet, och inte bara resultatet av folkomröstningen på Irland.
Den här frågan har dock tagit upp praktiskt taget all tid av morgonens debatt. Det är en viktig fråga. Flera skäl har angetts och vi analyserar varför det irländska folkets svar blev som det blev, men i själva verket vann nejsidan endast med en snäv marginal över jasidan.
Mycket har redan sagts, men jag anser att vi måste hantera frågan om varför irländarna röstade som de gjorde på ett praktiskt sätt och diskutera hur vi ska fortsätta. Mycket har redan tagits upp som sagt, men enligt min mening ligger svaret i det faktum att EU-medborgarna saknar information. Det är allas fel, vi delar skulden, regeringarna bär skulden. Generellt sett har det påpekats - och det håller jag med om - att regeringarna tar åt sig äran när saker går bra men när det går dåligt eller finns anledning till kritik, då är det alltid EU:s fel. Jag håller fullständigt med om det.
Trots detta är ingen tvungen att stanna kvar i EU. Jag anser att vi måste respektera resultatet av den irländska folkomröstningen. Men vi måste respektera de andra 26 medlemsstaternas önskningar lika mycket, de är 18 för närvarande men kommer snart att vara 26. Ingen ska tvingas att stanna kvar om de känner sig instängda. EU måste gå framåt, det kan inte stå stilla.
Avslutningsvis anser jag att Europeiska rådet i morgon måste fatta ett tydligt beslut om en ny strategi - stats- och regeringscheferna kan göra detta - en ny strategi där de som vill vara kvar kan stanna kvar ombord, men EU måste gå vidare i det allmänna intresset.
Gary Titley
(EN) Herr talman! Jag förmodar att UKIP-partiets ledares fixering vid bedragare beror på hans eget partis nära kopplingar till bedrägerier och bedragare.
För att återgå till debattens huvudtema står det klart att Lissabonfördraget inte kan träda i kraft den 1 januari som vi hoppades. Vi måste vänta på att den irländska regeringen talar om för oss hur den anser att vi bör gå vidare. Men under tiden bör de andra staterna utöva sin suveräna rättighet att ratificera fördraget. Min egen medlemsstat kommer att slutföra sin ratificering i dag enligt sin mångåriga och allmänt respekterade parlamentariska tradition.
Under tiden fortsätter globaliseringen och den osäkerhet som den orsakar snabbt, vilket vi såg starka bevis för i den irländska folkomröstningen. EU är en politisk process som är utformad för att hantera dessa frågor, så det är vad vi bör göra: se på millennieutvecklingsmålen, klimatförändringen och migrationen. Hur bör vi agera? Det är skälet till att jag kommer att försöka undvika alltför mycket inåtvänt institutionellt navelskåderi och i stället fundera över åtgärder som förbättrar alla våra medborgares liv.
Jag har emellertid en fråga till det slovenska ordförandeskapet: kan ni tala om för mig vilka följder det irländska folkomröstningsresultatet får för Kroatiens anslutning till EU?
Jerzy Buzek
(PL) Herr talman! Vi diskuterar förberedelserna för Europeiska rådet. Jag anser naturligtvis att alla ledamöter som har talat har rätt om man ser till vissa större eller mindre grupper av medborgare. Vi måste emellertid tänka på att den här debatten skulle ha sett helt annorlunda ut om den hade hållits i onsdags i förra veckan. Vi skulle säkerligen inte ha diskuterat problemet med Lissabonfördraget. I stället skulle vi ha diskuterat det europeiska folkets vardagsproblem.
Som läget är nu är EU-medborgarna inte särskilt oroade över att det irländska folket har sagt nej till Lissabonfördraget. De är mycket mer oroade över bensinpriset på bensinstationerna och de andra problem som de möter i sin vardag. Det skulle vara fel av oss att enbart inrikta dagens diskussioner och resultatet av toppmötet på Lissabonfördraget.
Vi måste inse att vi som politiker nu måste hantera två viktiga frågor. En är hur vi ska tillgodose våra medborgares förväntningar på vardagen, och den andra är Lissabonfördraget och dess genomförande. Genomförandet av Lissabonfördraget kommer att avgöra vår förmåga att hantera de frågor som engagerar det europeiska folket i framtiden. Därför måste vi försöka skilja på dessa frågor och inte bara diskutera Lissabonfördraget, utan även de aktuella frågor som är av intresse för våra medborgare.
Vi måste förklara för medborgarna varför det kommer att bli lättare att lösa deras vardagsproblem om vi antar och genomför fördraget. Vi måste förklara varför de institutionella lösningar som vi föreslår är bra för EU. De föreslagna arrangemangen kommer att leda till ökad solidaritet och omsorg om varandra, och större respekt för vad vi står för i våra respektive länder.
Jan Andersson
Jag delar fullt ut synpunkterna att varje medlemsland har rätt att säga sitt. Det är en demokratisk rättighet. Jag har också den uppfattningen att Lissabonfördraget i flera avseenden är bättre än nuvarande fördrag. Det gäller möjligheterna till fortsatt utvidgning och ökad öppenhet, men också arbetstagares rättigheter.
När jag besökte Irland och träffade fackliga företrädare under kampanjen fanns det en berättigad oro över att balansen mellan marknad och sociala rättigheter inte är den rätta i dag. Också i Irland pekade man på domarna i EG-domstolen rörande Lavalmålet och Rüffertmålet. De två allvarligaste konsekvenserna är följande: För det första är det inte lika behandling efter domarna. De som kommer från medlemsländer med sämre löneförhållanden får nöja sig med minimilön och inte med lika lön. För det andra blev strejkrätten inskränkt på ett sätt som är alldeles oacceptabelt.
De frågorna måste rådet och kommissionen ta sig an. Det handlar om balansen mellan det sociala Europa och marknadens Europa. Klarar vi inte av denna balans kommer medborgarna att vända EU ryggen. Där har vi alla ett ansvar, alla tre institutionerna, och vi måste göra det snart.
Tunne Kelam
(EN) Herr talman! Det finns inget problem med att respektera de irländska väljarna men vi måste respektera de beslut som har fattats av 18 demokratiskt valda nationella parlament i lika hög grad och dessutom visa lika stor respekt för de återstående åtta medlemsstaterna, och även låta dem fritt besluta om reformfördraget. Med all vederbörlig respekt för det irländska folkomröstningsresultatet kan EU-27 inte tas som politisk gisslan av ett begränsat antal motståndare till Lissabonfördraget. Det finns inget alternativ till reformen av EU. Ja, EU kan stanna upp, men omvärlden kommer inte att stanna och vänta på oss, och den mest dramatiska skadan av detta röstresultat kommer att drabba Europas solidaritet: vår gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik och energisolidariteten.
Det finns även en etisk dimension som vi bör betänka. Denna folkomröstning är en varningssignal om att det krävs ett trovärdigt åtagande till våra grundläggande värderingar. Våra medborgare kanske aldrig blir fullt informerade om detaljerna i fördragen, men de kommer alltid att kunna skilja mellan integritet och verkligt engagemang å ena sidan och halvsanningar och realpolitik å den andra. I stället för att leva från ett nationellt val till ett annat, i stället för att hänge sig åt konsumentdemokrati som inriktas på att få mer och mer pengar från EU, behöver vi ledare som kan förmedla det budskapet till våra medborgare. ”Först av allt, vad kan ni göra för Europa?” Och tro mig, om vi har sådana ledare kommer vi att finna medborgare som vill stödja oss.
Libor Rouček
(CS) Mina damer och herrar! För sex månader sedan åtog sig EU:s 27 stats- och regeringschefer att ratificera reformfördraget genom att skriva under dokumentet. Jag vill att Europeiska rådet ska minnas det vid sitt möte på torsdag. Jag vill särskilt att den tjeckiske premiärministern Mirek Topolánek ska påminnas om sin skyldighet att genomföra ratificeringen. Han hävdar, precis som den tjeckiske presidenten, att Lissabonfördraget har gått i graven och att det inte är någon mening att fortsätta med ratificeringen. Jag vill särskilt uppmana de premiärministrar som hör till gruppen för Europeiska folkpartiet att påminna den tjeckiske ministern om hans skyldighet och det ansvar som tillkommer ett land som snart kommer att överta ordförandeskapet. Eftersom Tjeckien kommer att ta över EU-ordförandeskapet den 1 januari 2009, det sista kapitlet i ratificeringsprocessen, kommer lösningen på hela problemet med Lissabonfördraget att vila på Tjeckiens axlar. Jag upprepar att jag skulle vilja att gruppen för Europeiska folkpartiet påminner den tjeckiske premiärministern om hans skyldighet.
Monica Maria Iacob-Ridzi
(RO) Det möte i Europeiska rådet som vi förbereder i dag är avgörande för EU:s framtid. Ett av de mest välmående EU-länderna, som är ett representativt exempel på hur ekonomisk framgång kan nås genom EU:s integrationsåtgärder, har sagt nej till Lissabonfördraget. Samtidigt har 18 EU-länder antagit dokumentet, de flesta av dem hör till samma grupp av 18 länder som också sa ja till det europeiska konstitutionsfördraget.
Jag är lika besviken över resultatet av Irlands folkomröstning som många av de föregående talarna. Trots detta måste vi fortsätta med de reformer som EU så väl behöver. Ett EU med flera olika hastigheter, för vilket det har funnits förfaranden ända sedan Amsterdamfördraget, och med väldefinierade undantagsalternativ är den enda vägen framåt för närvarande. De länder som nyligen har anslutit sig till EU, t.ex. Rumänien, måste få samma chanser till utveckling som Irland har haft. I tider som dessa måste vi minnas och återigen sluta upp kring de saker som enar oss och finna en anledning att fortsätta framåt.
I sitt berömda tal om ett ”Europas förenta stater” sa Sir Winston Churchill att det inte skulle finnas några gränser för européernas lycka, välstånd och ära om Europa enas kring sitt gemensamma arv. Jag tror på den visionen, samtidigt som jag är medveten om vilka stora insatser som krävs för att åstadkomma detta. Men det får inte hindra oss från att fortsätta.
Othmar Karas
(DE) Herr talman! Vi behöver förbättringar, inte bortförklaringar! Trots detta måste det klargöras mycket tydligt att det är de nationella regeringarna som bär det största ansvaret för allmänhetens inställning till EU i våra medlemsstater. EU-toppmötet i morgon och dagen efter måste leda till en sak: stats- och regeringscheferna måste be sina medborgare om ursäkt för den bristande ärligheten när det gäller gemenskapens beslut, för att de har misslyckats med att ge allmänheten lämplig information, för att ha misslyckats med att kommunicera med dem och deras bristande mod och integritet när det gäller deras del av ansvaret för de beslut som fattas i EU.
EU-politik är inrikespolitik. Den måste därför vara integrerad i regeringarnas informations- och kommunikationspolicy. Att göra EU till syndabock för alla problem i stället för att ta sitt ansvar och sedan be medborgarna om stöd två veckor före en folkomröstning är oärligt, oansvarigt och lömskt. Här krävs det förbättringar.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Herr talman! Irländarnas nejröst visar att EU, ett oöverträffat och framgångsrikt exempel i världspolitiken, har svårigheter. Men för att en folkomröstning verkligen ska utvisa folkets vilja måste den föregås av en informationskampanj. I det irländska fallet kan vi mäta en grad av överensstämmelse, eller en total avsaknad av överensstämmelse, mellan Lissabonfördraget och argumenten mot det.
Demokratin kräver naturligtvis att vi tar hänsyn till det irländska resultatet, och det gör vi. Men demokratin får inte heller utövas på bekostnad av andras rättigheter, nämligen de som redan har ratificerat Lissabonfördraget och, viktigast av allt, den får inte missbrukas av minoriteten för att utpressa majoriteten.
Jag är rädd för att den irländska nejrösten kommer att uppmuntra snarare än motverka de befintliga tendenserna att åternationalisera en del av den gemensamma politiken genom att förlänga det juridiska tomrum som EU har befunnit sig i sedan konstitutionsfördraget förkastades.
Avslutningsvis vill jag, som ledamot från ett före detta kommunistland som gjorde stora insatser för att komma med i EU, säga att jag skulle avsky att se att kommunismen lever längre än EU.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Herr talman! Det kan verka som att alla avtal som ingås i Lissabon är dömda att misslyckas. Lissabonstrategin och Lissabonfördraget har båda slutat i fiasko.
Förra veckan förkastade Irland Lissabonfördraget i en folkomröstning. Detta innebär att dokumentet nu är dött. Vid det förestående toppmötet kommer man att bli tvungen att bedöma om det finns något hopp om att återuppliva fördraget. Europaparlamentet bör sända en tydlig signal om att det godtar demokratins regler, även om vissa ledamöter kan vara missnöjda med resultatet. Att förolämpa och tvinga Irlands folk är oacceptabelt. Ett sätt att utöva acceptabla påtryckningar skulle vara att fortsätta ratificeringen av fördraget i andra medlemstater. De extrema och oansvariga kommentarerna om möjligheten att utesluta ett så förmodat arrogant land från unionen är oroande.
Vi hoppas att Europeiska rådet kommer att överväga ett nytt och mer demokratiskt recept för EU.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Herr talman! Vi vet alla att demokratin inte är en stillaflytande flod, men vi vet också att det är den demokratiska metoden som vi har valt för att organisera vårt samhälle. Jag anser därför att det irländska nejet inte är annorlunda än fransmännens eller nederländarnas nej, men att vi, precis som 2005, inte lyckades förklara varför EU är bra för våra medborgare. Vi lyckades inte lugna dem i fråga om den miljökris som har drabbat dem. Jag ogillar emellertid spekulationer och anser att vi bör vänta till dess att ratificeringarna har avslutas. Men jag vill ändå uppmana rådet att sända en stark signal till medborgarna för att visa att det finns en verklig önskan om öppenhet och att förstärka demokratin till våra medborgares fördel. Jag uppmanar rådet att öppna sina dörrar och att kommissionen och rådets ordförandeskap ska utses samtidigt som valet till Europaparlamentet. Det skulle verkligen vara en stark signal och vi behöver ingen ratificering av fördraget för att göra den typen av ändringar.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Jag har lyssnat noggrant till den livliga debatten. Ja, irländarna har talat och de har sagt nej. Men en av de saker som oroar mig djupt är att de som röstade nej kände att det inte fanns några risker med att göra det, de trodde kanske att läget inte skulle förändras. Nu framgår det mycket klart av debatten att andra länder anser att deras ratificeringsprocesser genom respektive parlament är lika mycket värda och att de kommer att fortsätta.
Irland kommer alltså att ställas inför ett dilemma och irländarna måste tänka över situationen om de övriga 26 medlemsstaterna ratificerar. Det är viktigt att vår Taoiseach Brian Cowen uttalar sig inom de närmaste dagarna och kommer med en analys av resultatet och eventuellt förslag om hur vi bör gå vidare.
Jag vill särskilt vända mig till Kathy Sinnott, som använde en del ganska förfärliga argument för en nejröst i sin kampanj. När det gäller oron för att Irland förlorar sina värderingar vill jag påpeka för henne att vi inte kan skylla på EU för att värderingar går förlorade på Irland. Det har vi åstadkommit själva, så vi måste sluta att vältra över ansvaret för det på EU och i stället se på våra egna materialistiska värderingar på Irland och på andra håll.
Genowefa Grabowska
(PL) Herr talman! Jag är fast övertygad om att ratificeringsprocessen av Lissabonfördraget bör fortsätta. För de länder som har undertecknat dokumentet är detta en internationell rättslig skyldighet enligt Wienkonventionen om fördragsrätt.
Fördraget medför en möjlighet till att göra de nödvändiga reformerna av EU. Det kommer till exempel att bli möjligt att inrätta en gemensam energipolitik för EU. Denna politik är mycket viktig för unionen och även för mitt land, Polen. Den skulle garantera energisäkerhet för alla polska medborgare. Jag företräder Silesien, som har en befolkning på fem miljoner personer. För min region skulle en energipolitik vara en möjlighet till framsteg och utveckling, eftersom Silesien är rikt på energiresurser.
Jag ställer därför frågan: ska allt detta omintetgöras av det irländska nejet i folkomröstningen? Jag respekterar resultatet av folkomröstningen på Irland, men samtidigt har jag svårt att godta att 109 964 irländares röster, som utgör skillnaden mellan nej- och jarösterna, ska få avgöra framtiden för mitt land, min region och i själva verket hela EU:s framtid. Det får inte ske.
Tobias Pflüger
(DE) Herr talman! Jag vill tacka Irlands folk och även CAEUC, som kampanjade mot Lissabonfördraget på Irland. Fördraget har nu förkastats tre gånger: en gång i Frankrike, en gång i Nederländerna och nu förkastandet av en något ändrad version av fördraget av Irland. Vi måste faktiskt acceptera detta till slut. Det får mig att tänka på Bertolt Brecht, som en gång sa: ”skulle det inte vara lättare i det fallet om regeringen upplöste folket och valde ett annat”? Så tolkar jag ett antal av de uttalanden som har gjorts här. Fördragets innehåll diskuterades faktiskt på Irland, särskilt den nyliberala inriktningen, inriktningen på militarisering och framför allt den odemokratiska karaktären.
Vi måste helt enkelt bara acceptera det här folkomröstningsresultatet. Fördraget har gått i graven och vi behöver ett nytt. För vår del kommer vi att mycket noggrant notera och dokumentera det flertal odemokratiska uttalanden som har gjorts här.
Janez Lenarčič
rådets ordförande. - (SL) Det ord som har hörts - och lästs - oftast i kammaren i dag har varit ”respekt”. Här vill jag tillägga att vi även måste respektera vissa fakta, och jag vill lyfta fram följande punkter.
För det första: ratificeringen av ett nytt EU-fördrag faller inom medlemsstaternas exklusiva befogenheter. Deras exklusiva befogenheter. Rådet har absolut ingen roll i dessa processer, och ordförandeskapet ännu mindre.
För det andra: varje medlemsstat genomför den här processen enligt sina egna regler, som staten formulerar på sitt eget oberoende och suveräna sätt. Det leder oss in på en kanske grundläggande punkt. Vissa medlemsstater har genomfört en parlamentarisk ratificering eller kommer att göra det, och en är bunden av folkomröstning. Men det betyder inte att det är något fel med parlamentarisk ratificering. Jag avvisar bestämt påståendena från dem som anser att parlamentarisk ratificering är bristfällig eller mindre demokratisk än en folkomröstning. Det är inte sant. Det är inte sant. Det finns absolut inget fel med parlamentarisk ratificering. Från EU:s synpunkt är den fullständigt likvärdig andra demokratiska processer.
För det tredje: varje medlemsstat talar för sig själv. De irländska väljarna talade för Irland. De talade inte för någon annan medlemsstat. Detta innebär att alla andra medlemsstater har exakt samma rättighet. Arton medlemsstater har redan ratificerat Lissabonfördraget, de andra har inte uttalat sig än, och ordförandeskapet anser att ratificeringen måste fortsätta. De som hävdar att Lissabonfördraget har gått i graven, de som kräver ett omedelbart stopp av ratificeringsprocessen, förnekar medlemsstaternas rätt att tala för sig själva, samma rätt som de så ivrigt försvarar i Irlands fall.
(Applåder)
För det fjärde: vi har redan varit i den här situationen och då fann vi en lösning. Vi kommer att finna en lösning den här gången också, som bygger på anledningarna till att denna situation uppstod, men ordförandeskapet vill inte spekulera om detta. Ordförandeskapet vill inte dras in i diskussioner om fördraget kanske är för komplicerat, om det var något fel med kommunikationen, eller kanske, som Proinsias De Rossa betonade, att det ljögs en massa. Nej, vi kommer att låta våra irländska kolleger analysera skälen till detta resultat och även föreslå sin vision av en möjlig väg ut. Och vi kommer att finna den vägen ut, det är jag säker på. Vi kommer att finna den. Europeiska rådets möte i morgon markerar början på vårt sökande efter en väg ut.
Den sista punkten: punkten på föredragningslistan för morgonens sammanträdessession var inte resultatet av den irländska folkomröstningen, utan förberedelserna inför Europeiska rådet. Ordförandeskapet kommer att föra diskussionerna i Europeiska rådet enligt denna linje för att klargöra att EU inte har någon anledning att stanna upp, att EU fortsätter att fungera, och därför kommer vi att behandla ett antal frågor i linje med den planerade dagordningen.
Vi kommer att behandla problemen med livsmedels- och oljepriserna, vi kommer att diskutera ekonomiska, sociala och miljömässiga frågor, vi kommer att behandla utmaningarna i samband med den internationella utvecklingen och vi kommer att diskutera frågan om västra Balkan. I detta sammanhang vill jag också svara Gary Titley - det blir inga direkta följder för EU:s utvidgningspolitik, som kommer att fortsätta, vilket även gäller den europeiska grannskapspolitiken och annan politik.
Tack till alla, och särskilt dem som gav sina åsikter om dessa andra frågor, och jag är säker på att Europeiska rådets möte kommer att bli framgångsrikt.
(Applåder)
Margot Wallström
kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka de ärade ledamöterna för deras mycket intressanta inlägg. Det här är naturligtvis den rätta arenan för en debatt om demokrati och respekt för omröstningsresultat.
Irländarna röstade nej, så varför är detta inte över? Varför säger inte EU bara: ”Fördraget har gått i graven, låt oss gå vidare?” Varför insisterar vissa personer och medlemsstater på att genomföra sina egna ratificeringsprocesser? Varför insisterar vi på att gå tillbaka till skälen till att vi inledde hela den här debatten om ett nytt fördrag för EU?
Jag vill gärna säga ett par ord om detta eftersom vi inte får glömma att EU-ledarna har investerat ett stort politiskt kapital i hela det här förfarandet. Det har gått mycket tid och energi åt att diskutera de bakomliggande frågor och problem som gör det nödvändigt att utforma ett nytt maskineri för EU, som har förändrats så dramatiskt på så kort tid.
Jag vill bara nämna tre skäl till att vi anser att det krävs ett nytt fördrag.
För det första skulle ett nytt fördrag ge stadgan om de grundläggande rättigheter bindande kraft. EU handlar inte bara om den inre marknaden - som någon påpekade - utan också människors och arbetstagares rättigheter.
Ett annat skäl är naturligtvis att vi vill kunna visa upp en enad front i världen, vara starkare på den internationella arenan och göra detta på grundval av våra värden. Vi vill försvara oss på den internationella arenan, kämpa för en hållbar utveckling, diskutera oljepriserna, konfliktförebyggande och andra viktiga frågor. Det är ett av skälen till diskussionerna om ett nytt fördrag.
Det tredje skälet är naturligtvis att göra EU mer demokratiskt. Hur ironiskt är det inte med tanke på de som talar om att respektera nejrösten och resultatet, att fördraget i själva verket skulle ge mer makt till det direktvalda Europaparlamentet. Detta skulle innebära ökat deltagande för de nationella parlamenten och att rådet måste hålla sina överläggningar offentligt, där medborgarinitiativet är en av de viktiga faktorerna i kapitlet om deltagande demokrati, som är en ny förbättring i fördraget.
T-shirt-partyt där borta har texten ”Respektera nejrösten”. Min tanke om hur vi bör göra detta är bland annat att känna till vad som oroar det irländska folket. Det är att förstå varför de röstade nej. De har gjort sina egna tolkningar men jag anser att det är mycket viktigt att den irländska regeringen, med hjälp av opinionsundersökningarna från vår Eurobarometer, bättre förstår problemen och om det finns något vi kan göra åt dem.
Är det inte det som är tanken med demokrati? Det är vägen framåt - att förstå deras argument, att arbeta tillsammans med de andra medlemsstaterna och även få deras respekt för de problem som vi förhoppningsvis kommer att lyckas lösa tillsammans. Precis som vi gjorde efter nejrösten i de franska och nederländska folkomröstningarna har vi redan genomfört en Eurobarometerundersökning, som jag tror kommer att bidra till att förbättra förståelsen av utmaningarna i samband med folkomröstningar. Att hålla en folkomröstning har sina fördelar, men även sina avigsidor - eller snarare utmaningar ur en demokratisk synvinkel. Efter det att väljarna har förelagts en så komplex och omfattande text som ett nytt internationellt fördrag, finns det självklart rum för olika tolkningar av resultaten.
Vi måste förstå bättre vad irländarna sa, vad de är rädda för och vad de hoppas på. Jag tolkar redan de preliminära resultaten som att detta inte är ett generellt nej till EU. Det är också att förstå och respektera deras roll i EU.
Fördelen med att hålla en folkomröstning är att man måste informera och kommunicera med medborgarna, med alla utmaningar som det medför. Alla inser säkert att vi även måste analysera hur vi kan förbättra kommunikationen och informationen till medborgarna. Jag har alltid sagt att kommunikation är ett redskap för demokrati. Detta måste bygga på medborgarnas rätt att veta vad som pågår på EU-nivå, vad som beslutas och hur medborgarna kan säga sin mening. Detta arbete måste intensifieras ytterligare och det är skälet till att kommissionen kommer att fortsätta med det vi inledde för ett par år sedan, som vi kallar Plan D, som i debatt, dialog och demokrati. Detta kommer att bygga på tanken att medborgarna ska ha ett egenansvar för EU-politiken ...
Talmannen
Fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag förstår att det blir lite stimmigt eftersom många kolleger kommer in i kammaren nu, men jag vill be dem som är på väg in att inte stå och småprata eftersom många eftersom många kolleger gärna vill höra kommissionsledamotens slutsatser.
Margot Wallström
kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman! Jag försökte sammanfatta att vi behöver skapa ett medborgerligt egenansvar för EU:s politik, för att göra den begriplig och relevant och se till att EU-institutionerna är ansvarsskyldiga och tillförlitliga för dem som de tjänar.
Vi måste föra en bred och kontinuerlig debatt om EU:s framtid mellan de demokratiska institutionerna i EU och medborgarna, både på nationell nivå och på EU-nivå, och vi måste öka medborgarnas delaktighet genom att ge dem tillgång till information, så att de kan föra en informerad debatt om EU. Vi har redan föreslagit att en ram ska inrättas för detta, som Jo Leinen redan har påpekat - och tack för att ni gör det. Jag tackar Janez Lenarčič för att han försöker finna en lösning på detta.
Jag tackar även parlamentet för att det stöder insatserna för att förbättra effektiviteten i kommunikationen med medborgarna, eftersom vi måste ta detta på allvar och anslå de resurser och skapa den ram som vi behöver för att arbeta i partnerskap även med medlemsstaterna, och naturligtvis göra våra texter och beslut så lättlästa som möjligt.
Vi höll en debatt om det konsoliderade fördraget. Det tog lång tid för rådet att godta det och offentliggöra en konsoliderad version av fördraget, men till slut gjorde rådet det, och detta är naturligtvis ett av de verktyg som vi har för att nå ut på ett bättre sätt till våra medborgare.
Vi måste fortsätta att dra slutsatser och dra lärdom av det irländska exemplet, men vi måste respektera deras nej. Det gör vi bäst genom att verkligen ta reda på vad som oroade dem, genom att finna lösningar tillsammans och även låta de andra medlemsstaterna säga sin mening. Jag hoppas att även denna debatt kommer att bli ett positivt bidrag till ledarnas möte i morgon och på fredag. Ett varmt tack till alla för en bra och konstruktiv debatt.
(Applåder)
Talmannen
Tack, fru kommissionsledamot.
Debatten är härmed avslutad.
Jag vill informera parlamentet om att Hans-Peter Martin har begärt att få göra ett personligt uttalande enligt artikel 145 i arbetsordningen. Enligt artikel 145 kommer jag att ge Hans-Peter Martin ordet när protokollet för detta sammanträde justeras.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Jim Allister  
skriftlig. - (EN) Jag gratulerar hjärtligt väljarna i Republiken Irland för att de på ett övertygande sätt har förkastat den ompaketerade konstitutionen. Genom att göra detta slog de ett slag för miljoner demokrater i EU, som förvägras rätten att säga sin mening genom ett totalitärt försök från EU-eliten att pracka på oss alla Lissabonfördraget. Utmaningen för eliten är nu om de har ärligheten och integriteten att erkänna att fördraget är dött. Lissabon satte upp sitt eget överlevnadstest. Enhällig ratificering. Fördraget har underkänts i detta test på ett spektakulärt sätt. Precis som sin föregångare konstitutionsfördraget stupar det över demokratins klippa. I stället för att se verkligheten i vitögat fruktar jag att vi återigen kommer att utsättas för en konspiration från Bryssel för att kringgå folkets vilja. Om ni gör detta kommer ni till slut att möta samma öde. Så bespara er det besväret och erkänn att fördraget har gått i graven, utan några utsikter till att återuppstå.
Costas Botopoulos  
skriftlig. - (EN) Jag vill hylla Lissabonfördraget i dessa tider av kris och institutionell osäkerhet. Jag vet inte om det någonsin kommer att träda i kraft, men de som vill undvika populism anser att det är ett bra fördrag. Det konstruerades och diskuterades naturligtvis inte lika demokratiskt som konstitutionsfördraget. Det är naturligtvis inte en perfekt text - det finns inga perfekta texter. Det är naturligtvis för komplext - men vilket EU-fördrag är inte det? De som säger att de inte förstår Lissabonfördraget visar i själva verket att de inte har något förtroende för sina ledare. Men det är en text som bidrar till att utveckla demokratin i EU. Fördraget skulle göra EU öppnare, effektivare och mer socialt lyhört. Ett enkelt exempel: om stadgan om de grundläggande rättigheterna hade varit i kraft skulle inte EG-domstolen ha kunnat fatta Viking- och Lavalbesluten, som är så skadliga för arbetstagarna. Så vi behöver mer Europa, inte mindre. Mer demokrati. Mer politik. Som socialister har vi nu en skyldighet att förklara för folket vilket slags nytt och annorlunda EU vi vill ha.
Alexandra Dobolyi  
skriftlig. - (HU) Jag hör till dem som anser att saker och ting inte längre kommer att vara desamma i EU som innan irländarna röstade nej. En sak som vi absolut inte får göra är dock att bortse från resultatet av den irländska folkomröstningen. Jag hör emellertid även till dem som anser att vi måste fortsätta med ratificeringsprocessen, eftersom alla medlemsstater har samma rätt att uttrycka sin åsikt om EU:s gemensamma framtid.
Vi måste lösa detta komplicerade pussel genom att å ena sidan lyssna till de irländska medborgarna och å andra sidan vederbörligen beakta alla de andra medlemsstaternas inställning, som vill vandra vidare längs den gemensamma europeiska vägen.
Det är en svår ekvation, och vi måste ta varje tillfälle i akt för att bedöma läget. För att göra detta behöver vi samtliga 27 medlemsstater. Jag anser att alla de 27 medlemsstaterna måste finna en gemensam lösning och fatta ett gemensamt beslut om nästa steg.
Som kommissionens ordförande José Manuel Barroso sa: ”27 medlemsstater undertecknade fördraget, och vi måste göra allt som står i vår makt för att se till att samtliga 27 medlemsstater finner en väg framåt”. Vi måste finna en lösning, ett sätt att bryta dödläget.
Titus Corlăţean  
skriftlig. - (RO) Den europeiska processen måste fortsätta.
De irländska medborgarnas nej till Lissabonfördraget måste respekteras.
Samtidigt måste vi ta hänsyn till EU-medborgarnas intressen i ett bredare perspektiv genom att effektivisera EU:s struktur och fortsätta med utvidgningsprocessen.
De irländska medborgarna har inte bara rättigheter, utan även skyldigheter inom EU. De måste vara medvetna om följderna av att de förkastade Lissabonfördraget.
De irländska medborgarna kommer att bli tvungna att i en ny folkomröstning besluta om de vill gå ur eller stanna kvar i EU på grundval av Lissabonfördraget.
Att avbryta den europeiska processen genom att åberopa irländarnas ”intakta suveränitet” innebär i själva verket att man sätter stopp för den naturliga önskan som medborgarna från Kroatien, Republiken Moldavien etc. hyser om att närma sig EU.
Precis som Irland och irländarnas politiska företrädare har rätt att kämpa för sina medborgares önskningar har Rumänien rätt att kämpa för Moldaviens anslutning till EU.
Ilda Figueiredo  
skriftlig. - (PT) Efter den segerrika nejrösten i den irländska folkomröstningen om Lissabonfördraget bör EU-ledarna nu erkänna det som är uppenbart: att Lissabonfördraget har misslyckats. De vet att det bara krävs att en medlemsstat inte ratificerar ett fördrag för att det inte ska kunna träda i kraft. Så är reglerna. Det bör även noteras att förkastandet följer på två identiska resultat i Frankrike och Nederländerna om den så kallade europeiska konstitutionen, som var Lissabonfördragets föregångare.
Det enda som kommissionens ordförande har erkänt är emellertid att det kommer att ta tid och vara svårt att lösa det problem som har uppstått i och med den irländska folkomröstningen. Han försöker lägga skulden på Irland och vägrar erkänna att problemet härrör från den djupa legitimitetskris som har uppstått till följd av den nyliberala, militaristiska och federalistiska politik som förs.
Europeiska rådet måste därför besvara en grundläggande fråga den här veckan: om ratificeringsprocessen av Lissabonfördraget ska avbrytas på grund av att det har gått under, eller om man ska inleda en debatt om de verkliga skälen till folkets missnöje och genomföra de nödvändiga politiska förändringarna för att tackla de nuvarande kriserna, med andra ord främja ökad social rättvisa och ökad anställningstrygghet med rättigheter, bekämpa spekulativa vinster och priser och prioritera kampen för social integration.
Petru Filip  
skriftlig. - (RO) Irländarnas folkomröstning nyligen har tolkats på olika sätt i EU och inläggen här i kammaren bekräftar de svårigheter som detta omröstningsresultat kan ge upphov till.
Jag vill kort nämna de problem som de irländska medborgarnas nejröst kan orsaka för den allmänna opinionen i de länder som nyligen integrerats i EU, särskilt de östeuropeiska länderna. Medborgarna i dessa länder kommer att ha mycket svårt att förstå att de tvingas integrera dessa EU-normer, som medför ekonomiska uppoffringar, i den nationella ramen samt en rad offentligpolitiska frågor som medborgarna anser vara alltför restriktiva i det ekonomiska skede som dessa länder befinner sig i nu.
Här vill jag betona att alla försök att införa någon slags specialbehandling inom gemenskapsramen med all säkerhet kommer att ge utslag i det politiska valet 2009, vilket kan ge upphov till att den väljarkår som mycket entusiastiskt röstade för dessa länders anslutning till EU radikaliseras.
Gyula Hegyi  
skriftlig. - (HU) Den irländska folkomröstningen kan tolkas på många olika sätt. Den är en seger för folkets suveränitet, vi kan inte förneka detta enkla faktum. Men samtidigt visste de flesta väljarna inte vad de röstade för, vilket framgår av att nejanhängarna byggde sin kampanj på historiska missnöjesanledningar som faktiskt hade lösts genom EU-medlemskapet. Vi kan tycka att det är orättvist att 53 procent av väljarna i ett relativt litet land har makten att hindra 26 andra nationer från att fördjupa sitt samarbete och infria den europeiska drömmen. En sak är dock säker, och det är att i framtiden måste vi diskutera integration med EU-medborgarna på ett mer intelligent, övertygande och lättförståeligare sätt. Av detta skäl har Europaparlamentets utskott för kultur och utbildning tagit initiativet till ett betänkande med arbetstiteln ”Aktiv dialog med medborgarna om Europa”. Jag har fått i uppdrag att utarbeta detta betänkande. Jag ber mina ledamotskolleger att stödja vårt arbete genom att dela med sig av sina tankar, låt oss samla våra tankar, så att vi inte bara lär oss att förstå och stödja frågan om integration och samarbete, utan även ser till att EU-medborgarna gör detsamma.
Mieczysław Edmund Janowski  
skriftlig. - (PL) I dag diskuterar vi EU:s framtid. Vi gör detta i kölvattnet av de känslor som väckts av resultatet av folkomröstningen på Irland. Jag vädjar till alla berörda, parlamentets ledamöter och kommissionens och rådets företrädare, att avstå från att läxa upp Irlands folk och hota dem med en rad repressalier, inklusive uteslutning från EU. Faktum är att unionen finns och den irländska nationens röst är inte en röst mot EU. Enligt min åsikt är den ett uttryck för motstånd mot det dokument som kallas reformfördraget från Lissabon. Det irländska folket förkastade just denna version av reformen som förelades dem.
Det är högst sannolikt att medborgarna i andra länder skulle ha svarat på exakt samma sätt om frågan hade avgjorts genom en folkomröstning hos dem. Fördraget är när allt kommer omkring oförståeligt även för utbildade EU-medborgare. Vi skulle göra klokt i att överväga om detta inte är en ny signal som visar att den så kallade eliten måste försöka överbrygga den avsevärda klyfta som finns mellan medlemsstaternas medborgare och ledarna för de politiska grupperingarna för närvarande, både på nationell nivå och EU-nivå.
I de berörda bestämmelserna i den internationella rätten anges det faktiskt att om en av parterna till ett internationellt avtal inte godtar avtalet är det inte bindande i den formen. Detta står klart, oberoende av våra åsikter om dokumentet i allmänhet. Irlands folk valde fritt. Vi måste respektera deras beslut och söka positiva lösningar för EU:s framtid. Som ordspråket lyder, vox populi, vox dei.
Anneli Jäätteenmäki  
skriftlig. - (FI) Kris! Kris! På nytt ropar man att EU befinner sig i kris eftersom irländarna förkastade Lissabonfördraget i sin folkomröstning torsdagen den 12 juni. Fördraget kan bara träda i kraft om det ratificeras av alla medlemsstater. EU-ledarna efterlyser nya lösningar men få har något att erbjuda.
Det finns åtminstone två problem. Lissabonfördraget är så dunkelt att det nästan är omöjligt att förstå. Skulle ni vara beredda att underteckna det? Dessutom verkar EU-eliten uppenbarligen vilja gå fram för fort.
Nu är det dags för de små medlemsstaterna att agera. De bör insistera på att varje medlemsstat ska ha sin egen kommissionsledamot. Det var ursprungligen Finlands och många andra länders önskan.
Om Lissabonfördraget fick effekt skulle det leda till en situation där varje medlemsstat skulle vara utan kommissionsledamot under en tredjedel av den tid man har till förfogande från 2014. Ordalydelsen i fördraget är så vag att de små medlemsstaterna uppenbarligen i praktiken skulle vara utan kommissionsledamot längre tid än de stora medlemsstaterna. Många tror att Irland förkastade fördraget delvis på grund av kommissionsfrågan.
Finlands kommissionsledamot är särskilt viktig för små medlemsstater, även om det är kommissionsledamöternas plikt att främja hela EU:s intresse. I Finland är varje region glad om den har ”en egen” minister i regeringen.
Det är nu dags för EU-ledarna att noga tänka över vad som är orsaken till allmänhetens växande misstro mot EU. Har unionen handlat i alla medborgares intresse på bästa möjliga sätt? Har den ökat samarbetet på olika områden och expanderat för snabbt?
Filip Kaczmarek  
skriftlig. - (PL) Det beslut som fattats av Irlands folk har försatt EU i en svår situation. Det visar också att EU bygger på aktiv demokrati. Lissabonfördragets öde var inte uppgjort på förhand. Liknande situationer har uppstått i det förflutna. År 1993, efter ett negativt resultat om ratificeringen av EU-fördraget, beslutade Danmark att hålla ytterligare en folkomröstning. Likaså beslutade man att hålla en andra folkomröstning på Irland efter katastrofen med ratificeringen av Nicefördraget 2001. Jag är fast övertygad om att vi även denna gång måste respektera resultatet av den irländska folkomröstningen som ett suveränt beslut. Unionen grundas på respekt för alla medlemsstaters rätt att uttrycka sin egen vilja. Det måste tydligt framgå att förkastandet av fördraget inte innebär att det irländska folket motsätter sig unionen.
Det förestående mötet i Europeiska rådet utgör ett tillfälle att fundera över orsakerna till och följderna av den situation som har uppstått. Detta får inte enbart begränsas till att läxa upp och kritisera Irland. Rådet, kommissionen och parlamentet måste fundera över vad som kan göras för att européerna ska förstå fördraget och ledarnas avsikter bättre. Jag är mot ett återinledande av förhandlingarna om fördragsreformen. EU får inte bli ett Europa med två hastigheter eller mer. EU måste visa för sina egna medborgare att det är ett gemensamt projekt genomsyrat av solidaritet. Jag är övertygad om att rådet kommer att finna en lösning som är godtagbar för de länder som redan har ratificerat fördraget, för Irland och även för de medlemsstater som ännu inte har bestämt sig för hur de ska gå vidare.
Bogusław Liberadzki  
skriftlig. - (PL) Resultatet av den irländska folkomröstningen skapade oordning i ratificeringsprocessen av reformfördraget. Folkomröstningen visar oss även hur mycket energi vi faktiskt måste ägna åt vårt storslagna europeiska projekt för att skapa ett EU som kännetecknas av fred och solidaritet, vars främsta intresse måste vara medborgarnas välfärd och som spelar en stark roll på den globala ekonomiska och politiska arenan. Vi har bevis för det höga pris vi får betala om vi inte engagerar oss i en dialog med våra samhällen för att förklara vad integration egentligen handlar om.
Ratificeringsprocessen måste fortsätta och jag är säker på att Irland kommer att göra allt det kan för att lösa den här situationen. Jag håller med om de åsikter som uttrycktes av Martin Schulz, ledaren för den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, om att det sätt som kommissionen och Europeiska rådet fungerar på är ett av de underliggande skälen till det nuvarande läget. Att utöka Europaparlamentets befogenheter som en demokratisk institution skulle bidra mer till att rationalisera unionen än storslagna förklaringar och program, eftersom de inte når medborgarnas hjärtan och sinnen.
Marianne Mikko  
skriftlig. - (ET) Mina damer och herrar! Dublins nej till Lissabonfördraget kom som en överraskning, eftersom det är med hjälp av EU-stöd som Irland har byggt upp en konkurrenskraftig ekonomi, stabiliserat arbetsmarknaden och skapat ett välfärdssamhälle. Irländarna skulle kunna ha röstat för ett starkare och mer konkurrenskraftigt EU, som tjänar medborgarnas intressen bättre än tidigare.
Personligen anser jag att det visserligen är demokratiskt att folkomrösta om Lissabonfördraget, men på ett bedrägligt sätt. Interna problem, som EU inte ingriper i, skapade oundvikligen spänningar som behövde luftas. Därför är det lätt att skenbart skapa ett tillfälle för att uttrycka sitt missnöje, utan att bry sig om vad frågan egentligen handlar om. De opinionsundersökningar som genomfördes före folkomröstningen visar även de på den fingerade demokratin och de spänningar som kom till uttryck, eftersom det framgick av undersökningarna att de personer som röstade nej inte kände till det verkliga innehållet eller visste särskilt mycket om vikten av Lissabonfördraget.
Det är upp till de irländska politikerna att besvara frågan ”varför”. Irland har konsekvent varit en av de medlemsstater som mest har utnyttjat EU-stöden. Irländarna är kända för sin positiva inställning till EU. Därför är det ännu mer ironiskt att vi på grund av Irland blir tvungna att sätta stopp för skapandet av en starkare gemensam framtid.
Estland ratificerade Lissabonfördraget en dag före den irländska folkomröstningen. Detta innebär att Tallinn, till skillnad från Dublin, har bidragit till att bygga upp denna gemensamma framtid. Jag är en stark anhängare till ratificeringsprocessen, och jag tror på att Irland kommer att göra ett nytt försök att övertyga EU:s 500 miljoner medborgare om att även irländarna är stolta över att vara européer. Dublins tacksamhetsskuld till EU är uppenbar.
Toomas Savi  
skriftlig. - (EN) Herr talman! Även om resultatet av den irländska folkomröstningen blev en stor besvikelse för EU är det inte rätt tid att få panik och leta efter en syndabock. Europeiska rådet ska hålla sitt möte den 19-20 juni i Bryssel. Vi måste först ta oss tid att lyssna till förklaringarna från Taoiseach Brian Cowen och till hans förslag om hur vi bör gå vidare med Irland.
Enligt min åsikt måste de åtta återstående medlemsstaterna fortsätta med ratificeringen enligt planerna, trots Irlands nej.
Lissabonfördraget är absolut nödvändigt för en framgångsrik fortsättning på det europeiska projektet. Det skulle vara otänkbart att inleda nya förhandlingar, eftersom EU har förhandlat om sin framtid under de senaste nio åren. Med Lissabonfördraget skapas en mer förståelig, demokratisk och effektiv europeisk union och vi kan inte ge upp om detta ännu.
Esko Seppänen  
skriftlig. - (FI) Demokrati betyder bokstavligen folkmakt. Det kan inte finnas demokrati utan folket och det är inte bra för folket att vara utan demokrati. Irländarna fick chansen att rösta om den nya konstitutionen, Lissabonfördraget. Det var demokrati och irländarna röstade nej på alla andra nationers vägnar. Nejrösten stod för 53,4 procent av rösterna, och 46,6 procent röstade ja. På Irland ville de inte att EU skulle gå mot en federation eller militariseras eller att det skulle bli ett ytterligare maktskifte till de stora ländernas fördel.
Federationstanken främjas av personer som är dåliga demokrater och dåliga förlorare. De har börjat återuppliva den döda kroppen med tvång. De förklarar att de små länderna inte behövs om de inte böjer sig för de större ländernas mycket verkliga makt. På detta sätt blir de skyldiga till att EU-demokratin missuppfattas.
Irländarna kritiseras för hur de har utövat sina befogenheter, men ingen skrattar åt ungrarna, trots att det ungerska parlamentet röstade ja redan innan det ens hade hunnit granska det oläsliga fördraget. Det irländska folkets beslut är demokratiskt, medan det ungerska parlamentets beslut inte är det.
Önskan att ha en konstitution för EU härrör inte från folkets behov, utan från elitens vilja att dela upp makten mellan sig. Utan folkomröstningar kommer det att bli en kupp - både i de små och i de stora länderna.
Adrian Severin  
skriftlig. - (EN) Medan vi håller dörrarna stängda för stater som Kroatien, Turkiet, Ukraina och Moldavien, som kämpar för att bli medlemmar, försöker vi hålla kvar stater som är osäkra på om det är värt besväret att vara medlemmar i en stark union. Det är orättvist, föga lönande och ohållbart att behandla EU-skeptikerna bättre än EU-entusiasterna.
Lika respekt för alla nationer innebär att varje stat måste ta sitt eget ansvar. Att försöka att lirka och fresta någon med illusoriska protokoll för att ändra beslut utan att ändra övertygelsen bakom dem, skulle vara en förolämpning och visa på bristande demokratisk respekt.
Det irländska folket bör ta så mycket tid som det behöver på sig för att fundera över sin europeiska framtid. Den bästa ramen för en sådan demokratisk eftertanke kanske skulle vara ett tidigt val. Hur som helst, irländarna måste använda sin egen tid och inte ta upp andras. Därför måste man överväga en tillfällig status för Irland inom EU och låta den europeiska integrationsprocessen fortsätta med ett mindre antal medlemsstater.
Till slut bör det irländska folket genom en ny folkomröstning besvara frågan om de vill stanna kvar i EU på grundval av Lissabonfördraget eller om de vill spela en ”riddarroll” i den stormiga globala ordningen.
Czesław Adam Siekierski  
skriftlig. - (PL) Det irländska folkets förkastande av Lissabonfördraget har kvävt alla förhoppningar om en snabb institutionell reform av EU. Det är andra gången ett sådant tillfälle går förlorat. Arbetet hejdades tidigare till följd av det negativa resultatet av de föregående franska och nederländska folkomröstningarna.
Enligt min åsikt rår Irlands folk absolut inte för det som hände. Det faktum att de röstade mot fördraget innebär inte att de motsätter sig EU i allmänhet. Fördraget förkastades på Irland på grund av det olämpliga sätt som EU-institutionerna och medlemsstaternas regeringar har hanterat frågan om fördragsratificeringen och medborgarnas deltagande i processen på. Om en folkomröstning hade hållits i alla länder misstänker jag att Irland inte skulle ha varit det enda landet som hade sagt nej.
En sådan reaktion mot fördraget från medborgarna beror på desinformation snarare än illvilja.
De åtgärder som EU vidtar nu när det gäller Lissabonfördragets öde bör likna de som vidtogs efter det att konstitutionsfördraget hade förkastats av Nederländerna och Frankrike.
Lyckligtvis kan unionen fortfarande fungera effektivt på grundval av Nicefördraget och de andra fördrag som fortfarande är i kraft. Detta innebär att vi kan ta tid på oss för att noggrant överväga hur vi ska rätta till de gjorda misstagen.
Marek Siwiec  
skriftlig. - (PL) Med hänsyn till det irländska folkets beslut i den senaste folkomröstningen är det ännu viktigare att Polen avslutar ratificeringen av Lissabonfördraget. Om Polens president stoppar processen på grundval av argumentet om slutsignaturer, kommer han därmed att alliera vårt land med dem som är mot fördraget, i opposition mot den överväldigande majoritet som har godtagit det.
Detta skulle inte vara till vår fördel. Tidigare har vi tagit till hot, en del skulle till och med kalla det utpressning, men vi gick med på en kompromiss. Vi måste stå för följderna av denna kompromiss, särskilt efter resultatet av folkomröstningen på Irland. Polen har faktiskt ett tillfälle att spela en roll i en viktig insats för att skapa ett starkt EU. En snabb ratificering av fördraget kommer inte att vara en rutinåtgärd, utan en viktig politisk gest.
Jag anser att man kan ta för givet att innehållet i fördraget kommer att genomföras förr eller senare, med eller utan Irland. Därför är det viktigt att vi befinner oss på rätt sida vid rätt tillfälle.
Theodor Dumitru Stolojan  
skriftlig. - (RO) Europaparlamentet och de andra EU-institutionerna måste respektera det irländska folkets röst i folkomröstningen. Jag vill att det ska framgå mycket tydligt: de irländska medborgarna röstade inte mot EU, utan mot Lissabonfördraget. Vi har fått tydliga signaler om att innehållet och grunderna för detta fördrag inte har förståtts, och det irländska folkets oro för beskattningssystemet och bevarandet av neutraliteten har spätts på av vissa politiska partier.
Europaparlamentet måste sända en tydlig signal till stöd för ratificeringsprocessen i de andra medlemsstaterna. Samtidigt måste vi komma med genomförbara lösningar för de irländska medborgarna och den irländska regeringen så att de kan komma ur denna återvändsgränd. Till syvende och sist är Lissabonfördraget ett nödvändigt steg framåt för att EU-institutionernas system ska fungera effektivare under de ännu svårare globala förhållanden som varje medlemsstat måste bemöta: den ekonomiska konkurrenskraften, klimatförändringen, prisökningarna på naturresurser och många andra aspekter som påverkar oss alla.
Daniel Strož  
skriftlig. - (CS) Lissabonfördraget har blivit ett dött dokument, precis som när fransmännen och nederländarna förkastade utkastet till konstitution för EU. Även om Europaparlamentets talman Hans-Gert Pöttering förklarade att syftet med fördraget var att skapa ökad demokrati, ökad politisk effektivitet och ökad klarhet och öppenhet och att ratificeringsprocesserna måste fortsätta i de medlemsstater som inte har ratificerat Lissabonfördraget ännu, är detta bara meningslösa fraser.
Om folkomröstningar hade hållits i andra länder än Irland skulle det irländska nejet säkerligen inte ha varit det enda. Tänk på de knep som ”EU-eliten” tog till, som presenterade en text som inte var något annat än en avdammad och ändrad version av utkastet till EU-konstitution för ratificering! Förutom irländarna skulle fransmännen och nederländarna säga nej igen, eftersom de opinionsundersökningar som har genomförts i dessa länder åtminstone visar så mycket. De som ”styr” EU-politiken skulle äntligen inse att majoriteten av medborgarna förkastar unionen som ett militaristiskt och nyliberalt projekt som är fullständigt antisocialt!
Resultatet av den irländska folkomröstningen är inte en katastrof för EU som vissa vill få oss att tro. Det är en chans att inleda en ny diskussionsprocess där de vanliga medborgarna äntligen får delta. Irländarna röstade ju inte mot EU. De röstade mot innehållet i Lissabonfördraget, som skulle rasera den sociala standard som har nåtts hittills, och förvandla unionen till ett militaristiskt konglomerat. Den så kallade europeiska tanken äventyras inte av dem som förkastar Lissabonfördraget. Den äventyras av dem som nu skriker att vi ska gå vidare eller vill införa ett EU ”med två hastigheter”.
Margie Sudre  
skriftlig. - (FR) I morgon måste Europeiska rådet dra slutsatser från resultatet av den irländska folkomröstningen om Lissabonfördraget. Det är upp till Irland att genom sin Taoiseach analysera detta folkomröstningsresultat och på nytt upprepa att landet vill att den europeiska integrationen fortsätter.
Jag hoppas att EU-27 enas om att fortsätta ratificeringsprocessen i de medlemsstater som inte har fattat ett beslut ännu, så att vi får veta varje lands exakta inställning till denna text.
Det slovenska och därefter det franska ordförandeskapet måste arbeta tillsammans med Irland för att försöka finna en rättsligt godtagbar situation för att en gång för alla sätta punkt för över 15 års insatser för att reformera det utvidgade EU:s funktionssätt.
Det franska ordförandeskapets ansvar kommer sannerligen att öka med tanke på att den europeiska ramen har rubbats och de globala marknaderna för råmaterial för livsmedel och bränsle rusar i höjden.
Europas folk känner tveksamhet. Europeiska rådet måste visa dem att EU bidrar till att infria deras förväntningar genom att fatta beslut om de grundläggande frågorna. Även om detta kanske inte löser den institutionella frågan omedelbart är det ändå det bästa sättet att visa irländarna att de har blivit hörda.
Csaba Sándor Tabajdi  
skriftlig. - (HU) Lissabonfördraget har förkastats av just det land som hittills har varit ett gott föredöme för hur man utnyttjar fördelarna med den europeiska integrationen så mycket som möjligt. Den djupa förtroendekrisen i politiken åskådliggör även detta. Dålig kommunikation när det gäller att visa på fördelarna med Lissabonfördraget spelade även in mycket i detta misslyckande. Irland beslutade inte om fördraget, resultatet av folkomröstningen avgjordes av inrikespolitiska frågor. Folkomröstning som institution har visat sig vara ett olämpligt instrument för att besluta om så komplexa frågor som denna. Lissabonfördraget handlar inte bara om den institutionella reformen av EU, utan fördraget och stadgan om de grundläggande rättigheterna gör EU till en verklig politisk gemenskap och en värdegemenskap. Det är en ny nivå i den europeiska integrationens utveckling i kvalitativa termer.
Det irländska folkomröstningsresultatet är ett stort problem, men det beror på oss om EU ska falla tillbaka i kris den här gången eller om det agerar snabbt och beslutsamt. Det största misstaget i det nuvarande läget skulle vara att omförhandla den uppgörelse som det krävdes så stora ansträngningar för att nå, och därför bör vi behålla Lissabonfördraget som det är. Nästan två tredjedelar av medlemsstaterna har antagit fördraget, inklusive Ungern, som var det första landet att göra det. Ratificeringsprocessen måste fortsätta. Irland måste bestämma sig så snart som möjligt om man vill fortsätta att vara en del av den fördjupade integrationen eftersom ett land inte får stå i vägen för de andra 26 länder som vill gå vidare.
Jag har fullständigt förtroende för att Europeiska rådet kommer att finna en väg ut ur denna situation vid det möte som inleds i morgon. Arbetet med att bygga upp Europa måste fortsätta, och för att göra det behöver vi Lissabonfördraget.
Silvia-Adriana Ţicău  
skriftlig. - (RO) EU behöver en ny institutionell ram efter Nicefördraget, och Lissabonfördraget är en bra text även om det är mindre ambitiöst än den europeiska konstitutionen.
Arton medlemsstater har ratificerat Lissabonfördraget i sina nationella parlament. Irland beslutade om ratificeringen genom folkomröstning, och irländarna förkastade fördraget. År 2001 röstade Irland mot Nicefördraget också, för att ett år senare ratificera det.
Det irländska folkets röst visar att detta lands befolkning anser att gemenskapens institutionella uppbyggnad är komplicerad. Det är vår skyldighet att förklara behovet av och bestämmelserna i detta fördrag för EU-medborgarna. I fördraget hanteras frågan om klimatförändringen, EU-ekonomin definieras som en social marknadsekonomi, behovet av en gemensam energipolitik betonas, och i synnerhet ges den europeiska stadgan för de grundläggande rättigheterna rättsligt värde. Detta reformfördrag bidrar till att öka demokratin genom att utöka Europaparlamentets befogenheter och ger hälften av de nationella parlamenten möjlighet att förkasta ett lagstiftningsförlag om de anser att det strider mot subsidiaritetsprincipen.
Det irländska folkets röst är en indikation på att vi måste visa ansvarskänsla och att det krävs mer dialog, att vi måste förklara bestämmelserna i detta nya fördrag för EU-medborgarna på ett mer detaljerat och bättre sätt, och även förklara varför det är nödvändigt.
Witold Tomczak  
skriftlig. - (PL) De EU-nationer som längtar efter frihet och suveränitet har nu anledning att tacka den irländska nationen. Ett budskap av frihet och hopp har sänts ut, högt och tydligt, från lilla Irland. Det budskapet måste fungera som en väckarklocka för demokratins fiender, som sätter sig över folkets vilja och bryter mot de tidigare överenskomna spelreglerna.
Frågan om vad man ska göra härnäst har uppstått. Jag hävdar att vi i stället för att drömma om en ouppnåelig europeisk superstat bör inleda en debatt om nationernas rättigheter. Vi bör först enas om en stadga om nationernas rättigheter och använda den som en grund för att fastställa principerna för den europeiska integrationen.
Mina damer och herrar, ni är EU:s arkitekter. Jag uppmanar er att sätta stopp för manipuleringen och att låta folket avgöra sin egen framtid genom att ge dem sanningen. Jag uppmanar er att låta nationerna leva i sina suveräna stater, som kommer att bestämma själva hur och med vem de ska samarbeta och hur och med vem de ska integrera sig.
Georgios Toussas  
Det irländska folkets rungande nej har gjort Lissabonfördraget omöjligt att genomföra.
Detta utgör ett avsevärt nederlag för rådet, kommissionen och Europaparlamentet, och även för centerhöger- och centervänsterregeringarna i EU:s medlemsstater (Ny demokrati (ND) och Pasok i Grekland). Det är ett bakslag för kapitalismens företrädare i allmänhet, som spelade en ledande roll i att tysta ned nejrösten från Nederländernas och Frankrikes folk mot EU-konstitutionen, och genom att undertrycka den ökande rörelsen inom EU som protesterar mot och förkastar Lissabonfördraget.
Det är exakt dessa politiska krafter som bildar den stora alliansen i rådet, kommissionen och Europaparlamentet: gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa, gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen och andra anhängare till den europeiska ”monoliten”, med deltagande från Europaparlamentets ledamöter från Ny Demokrati och Pasok. Vid parlamentets plenarsession den 20 februari 2008 röstade de alla mot förslaget att respektera det irländska folkets utslag och mot att hålla folkomröstningar om Lissabonfördraget i medlemsstaterna.
Rådets och kommissionens hårdhänta politik för att fortsätta ratificeringen av Lissabonfördraget är en autokratisk handling av förakt mot det irländska folkets vilja och folkens vilja i allmänhet.
