Ändring av parlamentets arbetsordning (utskott, kvestorer) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Jo Leinen för utskottet för konstitutionella frågor om att ändra artikel 15 och artikel 182.1 i Europaparlamentets arbetsordning - val av kvestorer och utskottspresidium.
Richard Corbett 
ställföreträdare för föredraganden. - (EN) Herr talman! Jag skulle vilja börja med att framföra en ursäkt på föredragandens vägnar, Jo Leinen, som inte kunde vara här ikväll eftersom han måste representera parlamentet i en fjärran del av världen. Han är på väg dit precis nu.
Jag vill för utskottet för konstitutionella frågor lägga fram ett ändringsförslag till vår arbetsordning, vilket går ut på att en fjärde vice ordförande väljs ur varje parlamentsutskott, att det upprättas ett organ för fyra istället för tre och att det skapas ett kvestorskollegium som består av sex ledamöter istället för fem.
Varför har ett sådant förslag lagts fram i det här stadiet? Det har uppkommit genom ett ändringsförslag till vår arbetsordning som lagts fram av just två ledamöter i Europaparlamentet, Martin Schulz och Hans-Gert Poettering. De ansåg att detta skulle underlätta för parlamentsledamöterna från alla de 27 medlemsstaterna, som vi kommer att bli i januari, att delta i parlamentets ledande positioner. Det vore en inkluderande åtgärd som gör så att fler ledamöter får inta ledande positioner och som gör det enklare att fördela sådana befattningar politiskt i parlamentet.
Vi beaktade förslaget i utskottet för konstitutionella frågor. Det är ett mycket viktigt övervägande. Vi hörde även att det fanns starka argument mot att skapa något som många ansåg vara en inflation av befattningar i parlamentet. Det finns trots allt ingen funktionell nödvändighet av att ha ett större organ för varje parlamentsutskott. Trots att det kan diskuteras finns det kanske heller ingen funktionell nödvändighet av att ha ett större kvestorskollegium. Ett flertal kolleger påpekade att vi har tillräckligt med ledande positioner i parlamentet för att de flesta ledamöter som vill inneha sådana positioner ska kunna ha det. Det framfördes att detta kanske var en förhastad förändring av arbetsordningen som lades fram och som grundades på orsaker som inte övertygade alla våra ledamöter.
Därför kom vi fram till en kompromiss i utskottet. Föredraganden - ordföranden i vårt utskott - bad mig att vara ställföreträdare för honom ikväll, eftersom jag var den som föreslog en kompromiss som innebär att vi får en fjärde vice ordförande för varje parlamentsutskott och en sjätte kvestor för den tid som återstår för parlamentet fram till 2009, men jag föreslog även att vi inte bör införa ändringen permanent. År 2009 ska vi återgå till den nuvarande situationen med tre vice ordförande för varje parlamentsutskott och fem kvestorer.
Parlamentets storlek, som just ska till att utökas i och med Rumäniens och Bulgariens anslutning, kommer faktiskt att minska år 2009 och återigen bli 732 ledamöter. Jag är säker på att Andrew Duff rättar mig om jag har blandat ihop siffrorna.
Av inkluderande skäl är det logiskt att ta detta steg nu, men att inte göra förändringen permanent, utan att återgå till det nuvarande antalet år 2009.
Detta är utskottets ståndpunkt som jag presenterar. Jag måste även säga att det likaså är den ståndpunkt som har intagits av en majoritet i min politiska grupp. Jag vet att det finns andra åsikter i parlamentet, men jag lämnar över det till parlamentet för övervägande.
Ingo Friedrich
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman! Vi tittar därför på de här två ändringsförslagen. Av vilka skäl vill man ändra antalet kvestorer? När parlamentet hade 500 ledamöter så hade vi fem kvestorer, med andra ord praktiskt taget en per 100 ledamöter. Om vi hade hållit fast vid den proportionen med de föreslagna 780 ledamöterna skulle vi ha haft ett mycket stort antal. Om vi, som utskottet har föreslagit, ökar antalet kvestorer till sex så får vi en kvestor per 130 parlamentsledamöter, fortfarande fler än vad som var fallet under många år.
Jag anser att den komplexa utvecklingen och de problem som kommer att uppstå i parlamentet med 25 språk - jag inberäknar då till exempel katalanska och irländska - och som kommer att påverka hur arbetet bedrivs och hur besluten fattas rättfärdigar att detta antal höjs från fem till sex under en tid.
Detsamma gäller det ökade antalet vice ordföranden i utskotten. Det är otvivelaktigt så att vi, så vitt någon kan bedöma, nu från januari 2007 till mitten av 2009 kommer att ha det största antal ledamöter som det här parlamentet någonsin planeras ha. Detta ovanligt stora antal ledamöter tyder på, eller är anledningen till, att ett större antal valda företrädare kommer att utses till utskottsledamöter under samma period.
Det har självfallet inte bara med själva verksamheten att göra utan också med det faktum att det redan finns människor på dessa poster och att de nya bulgariska och rumänska ledamöterna, som naturligtvis också har rätt till dessa uppdrag, nu kommer in. Vi skulle tvingas ta ifrån de nuvarande ledamöterna uppdrag och ge dem till de nya. Ur formell, rättslig synvinkel är detta naturligtvis möjligt, men det skulle inte befrämja, låt säga, det interna parlamentariska arbetet. Det skulle leda till frustration och besvikelse, och det kan vi undvika genom att göra på det här sättet.
Jag kan hålla med om att en sak kanske inte har gått så bra som den hade kunnat. Vi kunde och borde kanske ha insett detta för sex månader sedan. Det hade gjort det lättare att prata igenom det här med alla parlamentsgrupperna i lugn och ro. Det faktum att de ansvariga tyvärr inte fick den här idén förrän i ett mycket sent skede fick det att se ut som om ett sammanträde måste hållas på måndag och omröstningen ske på torsdag. Jag ber er om överseende. Det kan inträffa i det politiska livet att man får en god idé senare än omständigheterna egentligen kräver. Jag ber om er förståelse för detta och erkänner gärna att många ledamöter tyckte att detta vara rätt svårbegripligt. Det låg ingen illvilja bakom det, inga konstigheter. Det var inte förrän den nya situationen klarnade som vi plötsligt insåg att det fanns ett nytt problem som vi inte hade upptäckt tidigare.
För att summera anser jag att den här kompromissen att skapa en extra post på två områden under en begränsad period och slå fast att vi kommer att återgå till det normala när den perioden är slut är ett rimligt förslag som kommer att vara bra för parlamentets arbete. Jag ber om ert samtycke och förståelse.
Andrew Duff
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag tror inte att jag kommer att ta sex och en halv minut i anspråk för denna fråga, men jag skulle vilja tacka Richard Corbett för att han ädelt nog ryckte in och slutförde en sak som jag tror att han personligen saknar viss entusiasm för. Jag vill också tacka Ingo Friedrich som med sin sedvanliga artighet avstår från att uppröra nuvarande befattningsinnehavare genom att köra bort dem från de befattningar som de innehar i parlamentet. Men faktum är att för 53 fler parlamentsledamöter skapar vi ytterligare 23 befattningar. Vissa av dessa befattningar beskrivs som arbeten, som om det ingick en anställning. Så är inte fallet för majoriteten av utskottens vice ordföranden.
När det gäller kvestorerna finns det kanske ett hållbart argument för att utöka dem till sex stycken. Kanske finns det faktiskt arbete för sex kvestorer, men när det gäller utskottens vice ordförande befarar jag att det är en inflation av befattningar för sakens skull. Detta kan inte ge en särskilt tilltalande bild av hur parlamentet fungerar och jag är orolig över den allmänna opinionen. Inte heller tycker jag att det bidrar till ökad effektivitet. Det finns ingen funktionell nödvändighet av att ha dessa befattningar, snarare tvärtom. Det finns en risk att organen blir toppstyrda superstrukturer.
Jag håller inte heller med om att vi står inför särskilda omständigheter. När parlamentet utökades för att ta in parlamentsledamöterna från 10 nya anslutningsländer år 2004 utökade vi inte storleken på utskottens organ. Vi håller alla med om och är tacksamma för förslaget om att en ”tidsfristklausul” ska ingå. Jag befarar att när vi kommer fram till år 2009 så kommer en slags byråkratisk handlingsförlamning att lamslå parlamentet och vi kommer alla att bestämma oss för att det är säkrare och lugnare att hålla sig till denna överdrivna storlek på utskottens vice ordförandeskap.
Måtte solen gå ner över denna manöver så snart som möjligt och måtte min egen grupp motsätta sig förändringen av arbetsordningen imorgon.
Johannes Voggenhuber
Herr talman! Om ni som jag har lärt er hur politiken fungerar genom många års erfarenhet av att vara i minoritet och i opposition så känner ni till den arrogans och nonchalans med vilken makthavarna låter sig identifieras med de institutioner i vilka de har en majoritet. Sedan finns det kvävningsögonblick då man känner sig som en fisk i ett akvarium. Man öppnar munnen på vid gavel, men ingen hör en. Solen har gått ned för länge sedan, men den här debatten förs inför den europeiska allmänheten. Parlamentet, som skriker om öppenhet och tvingar rådet och kommissionen att ta medborgarna och deras bekymmer på allvar, diskuterar sina egna angelägenheter sent på kvällen, efter mycket käbbel och inte förrän de små partierna tvingar det till detta. De här är egentligen inte parlamentets angelägenheter utan uttryck för de stora parlamentsgruppernas psykologiska, gruppdynamiska girighet, nationalistiska balansgångar - en fåfängans marknad - allt på parlamentets bekostnad.
Det går inte att rättfärdiga den här åtgärden med rationella skäl. Ja, det finns två nya medlemsstater. Det är sant. Men för en kort tid sedan så fick vi tio nya medlemsstater och antalet uppdrag ökade inte. Det finns fler ledamöter, men inte fler utskott. Kvestorerna har inget extraarbete och inte utskotten heller. Det här förslaget är inte till för att tillfredsställa parlamentets behov och förbättra dess funktionssätt, utan snarare för att tillfredsställa de politiska gruppernas girighet och mäkla fred i deras slagsmål om fördelningen av bytet, och allt detta på bekostnad av parlamentets rykte om värdighet och förmåga att utföra sitt arbete. Så som en tystad fisk i ett akvarium där belysningen snart ska släckas säger jag er att detta är ett skamlöst, onödigt och politiskt oförsvarligt agerande, och vi kommer att rösta emot det. Det är en skam att två ledamöter försvarar det här förslaget, men hela kammaren kommer att anta det här förslaget med stor majoritet vid lunchtid i morgon. Det är mycket sorgligt.
Richard Corbett 
ställföreträdare för föredraganden. - (EN) Herr talman! Jag vill bara säga att det är orättvist att karakterisera det som Johannes Voggenhuber gjorde som en konspiration mellan de två stora grupperna, samtidigt som jag till fullo förstår argumenten mot detta förslag. När allt kommer omkring skulle de extra befattningarna även gagna de mindre grupperna. D'Hondt-systemet som vi brukar tillämpa är ett system som påstås gynna de större grupperna när det finns ett litet antal befattningar att fördela, men när det finns ett större antal befattningar att fördela så gynnar det faktiskt de mindre grupperna. Därför anser jag inte att konspirationsteorin utgör en riktig analys.
Dessutom försvarades förslaget helt klart i min grupp. Det uppstod en livlig diskussion om huruvida detta var bra eller dåligt för parlamentet. Åsikterna gick isär och det var därför som vi blev så glada för den kompromiss som antogs i och med denna ”tidsfristklausul”.
Talmannen
Jag tror inte att det finns några regler att följa formellt på den här punkten, och därför får Johannes Voggenhuber ordet en kort stund, även om själva debatten inte kan tas upp igen.
Johannes Voggenhuber
(DE) Herr talman! Richard Corbett har rätt, och han har äran att vara en av de två ledamöter som har fått uppgiften att försvara det här förslaget. Jag attackerade inte honom, specifikt. Om de små grupperna skulle delta i de här skamlösheterna och hålla tyst skulle de kanske kunna få några smulor av kakan de också, det är vi väl medvetna om.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 11.00.
