Efterlevnad av bestämmelser om transport av giftigt avfall till utvecklingsländer (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är debatten om
frågan för muntligt besvarande till kommissionen om efterlevnad av bestämmelser om transport av farligt avfall till utvecklingsländer av Catherine Bearder, Lena Ek, Miroslav Ouzký, Richard Seeber, Christa Klaß och Rebecca Harms för gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa, gruppen Europeiska konservativa och reformister, gruppen Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och gruppen De Gröna/Europeiska fria alliansen - B7-0217/2011) och
frågan för muntligt besvarande till kommissionen om efterlevnad av bestämmelser om transport av giftigt avfall till utvecklingsländer av Sabine Wils, Kartika Tamara Liotard, Bairbre de Brún, João Ferreira, Marisa Matias och Nikolaos Chountis för gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster - B7-0218/2011).
Catherine Bearder
författare. - (EN) Herr talman! Tänker kommissionen inte på att vi skulle vara rasande om vi vaknade en morgon och upptäckte att våra rika grannar hade dumpat sitt giftiga avfall i vår trädgård? Ändå är det detta EU gör varje dag.
Varje år transporteras tonvis av giftigt avfall från EU till utvecklingsländerna i strid mot EU:s miljölag och det smugglas genom hamnar med mycket bristfälliga kontroller. Nästan tre fjärdedelar av det elektriska avfallet i EU är oredovisat och endast en tredje del av det elektroniska avfallet behandlas i enlighet med EU-lagstiftningen. I Storbritannien slänger den genomsnittliga britten fyra delar elektroniskt avfall varje år. Det är 500 000 ton trasiga tv-apparater, datorer och telefoner, men över hälften av detta registreras inte som återvunnet - det bara försvinner - och det är bara i mitt land.
Exporten av kontrollerat avfall från EU för avfallshantering är förbjuden enligt den nuvarande lagstiftningen. Ändå räknar man med att i genomsnitt omkring 22 000 ton transporteras olagligt från EU varje år. Direktivet om avfall från elektriska och elektroniska produkter fastställer att exporterade elektroniska föremål måste vara i användbart skick. Men detta är beroende av en effektiv undersökningspolitik i hela EU som uppenbarligen inte finns. Detta avfall innehåller bly, kadmium, barium, kvicksilver, bromerade flamskyddsmedel och andra kemikalier och plaster som blir farliga när de förbränns. Förbränning är ofta den billigaste metoden för att återvinna dessa värdefulla metaller när vuxna och barn slåss om avfallet för att kunna tjäna några få kronor.
Vi kan inte ignorera de miljö- och hälsoföljder denna skandal får för de mest utsatta människorna. Som europé skäms jag ärligt talat. Jag tackar kommissionsledamoten för svaren, men vi måste veta exakt hur han kommer att täppa till detta kryphål i förordningen om avfallstransporter. Har kommissionen några planer på att bemöta de tonvis av EU-avfall som redan har dumpats i afrikanska länder? Behöver förordningen om avfallstransporter ses över eller handlar det bara om verkställighet? Detta är ett brådskande problem och åtgärder måste vidtas nu. Jag avvaktar ditt svar.
Anna Rosbach
ersättare för författaren. - (DA) Herr talman! Jag är glad över att så många kolleger är medvetna om att vårt avfall inte bara försvinner av sig självt, utan tyvärr ofta hamnar ute i världen, där ingen tar hand om det korrekt. Det är ju förstås inget nytt. Redan för många år sedan började flera europeiska länder skicka sina utrangerade färjor fyllda med asbest till Indien, där barfota arbetare - fortfarande i dag - separerade gammalt järn och farliga komponenter från varandra ute på stranden. Än värre är situationen för de afrikanska barn som sitter på marken och separerar det elektriska avfallet ända ned till enstaka komponenter. Kan vi godta detta? Nej, självklart kan vi inte det. Men EU saknar förnuftiga och realistiska möjligheter för att hantera de goda bestämmelser som fastlades redan den 12 juli 2006.
Direktivet verkställs via medlemsstaterna såsom anges i artikel 50 i samma förordning, men vissa stater ser genom fingrarna på denna verkställighet. Något måste dock göras. eftersom 70 miljoner ton farligt avfall per år - en siffra som ökar - inte är någon bagatell. Därför frågar jag nu som tillägg till den skriftliga fråga som kommissionen redan har fått: Har kommissionen tänkt använda särskilda hamnområden för lossning av farligt avfall i utvalda hamnar? Detta ger generellt sett bättre kontrollmöjligheter. Skulle kommissionen kunna tänka sig att göra PR-arbete för att få EU:s medborgare att lämna sitt farliga avfall på särskilda platser i medlemsstaterna? Det är oerhört viktigt att vi gör våra medborgare uppmärksamma på problemet, för utan deras hjälp i kampen om hantering av farligt avfall kommer vi överhuvudtaget ingenstans.
Richard Seeber
Herr talman, Michel Barnier! Det är inte bara inom banksektorn som vi har förordningar som inte fungerar, utan även på miljöområdet. Även om vi sedan 2006 har haft en förordning som omfattar transport av avfall, så fungerar den inte eftersom det finns en växande trend av att transportera farligt avfall utanför EU:s gränser, i synnerhet till utvecklingsländer där korrekt hantering av dessa farliga ämnen inte kan garanteras. Detta nonchalanta synsätt om avfallshantering skapar miljö- och hälsoproblem i dessa länder som i extrema fall kan leda till dödsfall.
Dessutom kasserar vi här i EU värdefulla resurser. En del av 2020-strategin omfattar en strategi om resurser, och avfall är en av våra resurser. Vi borde göra allt vi kan för att förbättra våra forskningsaktiviteter på det här området så att värdefulla material kan avskiljas i slutet av produktens livscykel.
I sitt tal den 7 april i år meddelade din kollega, kommissionsledamot Janez Potočnik, att trots att kommissionen hade undvikit denna fråga och inte gjort någonting i många år, tänkte han lägga fram ett meddelande i höst där han tar upp problemet, i synnerhet när det gäller genomförandet av befintliga förordningar och ett förbättrat tillsynssystem liksom en utvidgning av det vetenskapliga underlaget. Herr kommissionsledamot, jag skulle vilja veta om kommissionens avdelningar redan håller på att utarbeta detta meddelande.
I andra tal har kommissionsledamot Janez Potočnik även hänvisat till en ny myndighet. Även om vi redan har ett antal officiella myndigheter tänker han uppenbarligen på ett sätt att stärka kontrollen för medlemsstaternas myndigheter på det här området. Jag skulle vilja veta hur det ser ut på det här området, eftersom det för närvarande verkar som om vi inte kan lösa detta problem. Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta på det här området?
Satu Hassi
ersättare för författaren. - (FI) Herr talman, mina damer och herrar! Det dåliga genomförandet av förordningen om transport av avfall har länge varit ett allvarligt problem. Detta har betonats av EU:s nätverk för genomförande och upprätthållande av miljölagstiftningen sedan 2003, och nätverket har lagt fram tydliga förslag till förbättringar. Kommissionen har dock praktiskt taget inte gjort någonting, om man bortser från de många undersökningar den har gjort och dess förslag till ett nytt direktiv om el från förnybara energikällor.
Under mer än tio år har parlamentet krävt strängare kontroller, inklusive lagstiftning om europeiska kontroller: för minimikriterier för kontroller i Jacksons betänkande från 1999, för lagstiftningsreform för avfallstransporter i Johannes Bloklands betänkande från 2003 och för minimikriterier för kontroller i resolutionen från 2008. Alla dessa har kommissionen huvudsakligen bara ignorerat.
2006 blev vi chockade över den omfattande Trafigura-skandalen, då enorma mängder giftigt avfall dumpades i Elfenbenskusten. Den dåvarande kommissionsledamoten för miljö, Stavros Dimas, lovade att söka efter sätt att stärka förordningen om transport av farligt avfall och dess genomförande i medlemsstaterna, men det hände inget konkret. För två år sedan rekommenderade kommissionen i en undersökning att en särskild myndighet skulle upprättas för att genomföra avfallslagstiftningen. Den skulle utföra ett antal uppgifter, såsom att kontrollera de tillsynssystem som finns i medlemsstaterna samt samordna kontroller och inspektioner, men inget förslag lades fram.
Förra året kom kommissionen i en undersökning fram till att det bästa alternativet vore ett rättsligt instrument som styr kriterierna för inspektioner, men inget förslag lades fram trots att kommissionsledamot Janez Potočnik har sagt att genomförandet av EU:s miljölagstiftning är hans prioritet.
Nu skulle jag vilja fråga kommissionen om den faktiskt tänker införa lämpliga åtgärder, i stället för att bara utföra fler undersökningar. När kommer vi att få ett lämpligt lagstiftningsförslag och inte bara meddelanden och undersökningar? Som min kollega Richard Seeber sade skulle detta också förbättra Europas resurseffektivitet.
Sabine Wils
författare. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Olagliga avfallsexporter och olagligt bortskaffande av avfall utgör ett ökande hot mot hälsan och miljön för miljontals människor i utvecklingsländerna.
Volymen för det giftiga avfallet ökar oavbrutet i EU. På grund av de höga kostnaderna för återvinning och bortskaffande av avfall är det enormt lockande att transportera detta avfall till länder med mindre stränga miljökontroller och lägre kostnader för bortskaffandet. Jag är glad över att detta problem erkänns av alla sidor i parlamentet och jag hoppas att parlamentet kommer att anta ett gemensamt tillvägagångssätt kring denna fråga.
De rättsliga kryphål som tillåter dessa farliga exporter måste täppas till. De befintliga förordningarna om transport av giftigt avfall till utvecklingsländer måste stramas upp och verkställas. Vi behöver ett lagstiftningsförslag för miljöinspektioner, något som parlamentet krävde redan 2008, så att fartyg kan inspekteras effektivt av myndigheterna i lokala hamnar.
Detta måste också kopplas till möjligheten att beslagta fartyg i hamnar över hela EU, om det finns skäl att misstänka lagbrott. Vi föreslår att detta underbyggs i en gemensam resolution från alla sidor i parlamentet.
Även införandet av avfall till EU måste kontrolleras bättre. Utanför Kalabriens kust, bara några mil från hamnen i Cetraro finns ett förlist fartyg som är känt för att frakta ytterst giftigt avfall. Man antar att många andra transportfartyg för giftigt avfall har sjunkit strax utanför kusten i Tyrrenska havet. Detta exempel visar behovet av öppenhet kring avfallstransporter och tillförlitliga officiella inspektioner.
Michel Barnier
Herr talman, ärade ledamöter! För det första ber min kollega och vän Janez Potočnik om ursäkt, eftersom han är i New York i kväll för att skriva under ett viktigt avtal - Nagoyaavtalet - om biologisk mångfald.
Hur som helst är jag glad över att ha fått möjligheten att ersätta honom, eller åtminstone att försöka göra det, eftersom den fråga ni diskuterar, mina damer och herrar, är en fråga som alltid har intresserat mig. Jag var miljöminister i mitt eget land och jag har inte glömt de insatser vi gjorde under min första mandatperiod som kommissionsledamot för omkring tio år sedan, när vi började ta upp denna ytterst allvarliga fråga med parlamentet. Förordningen om avfallstransporter förbjuder transporter av farligt avfall till utvecklingsländer, liksom exporter utanför EU och Efta-länderna av avfall som ska bortskaffas.
Men vi vet - och ni har påpekat detta - att de insatser som har gjorts för att verkställa detta förbud varierar mycket mellan medlemsstaterna. Aktörerna verkar ofta dra fördel av otillräckliga inspektioner för att kringgå förbudet och smuggla avfallet genom andra medlemsstater där inspektionerna är mindre stränga, som ni sade.
Vidare används ofta falska deklarationer för att exportera avfall som andrahandsvaror, något som komplicerar arbetet för de myndigheter som ansvarar för övervakning och verkställighet av bestämmelserna. Sedan har vi den uppenbart låga behandlingskostnaden i tredjeländer, vilken är den främsta ekonomiska faktorn som stimulerar eller driver dessa olagliga transporter. Situationen är också mycket allvarlig för länder som tar emot detta avfall, dessa olagliga transporter, som ger upphov till avsevärd miljöförstöring av luft, vatten, mark och bostäder. Precis som ni sade för en stund sedan Sabine Wils, och som Catherine Bearder och Anna Rosbach sade före dig med samma upprördhet, skadar detta människors hälsa - i synnerhet barnens hälsa, vilket är det som upprör mest av allt - liksom hälsan för arbetare och för en stor del av befolkningen. Den redan giftiga karaktären hos de farliga ämnen som ingår i avfallet utgör ytterligare en ökad risk när olämpliga avfallshanteringstekniker används, vilket ofta är fallet i dessa mottagandeländer.
Vidare har olagliga avfallstransporter till tredjeländer uppenbarligen haft motsatt effekt på handeln och konkurrensen, eftersom företag som följer lagstiftningen uppenbarligen möter konkurrens och därmed försätts i ett ofördelaktigt läge från ekonomisk synpunkt. Den europeiska återvinnings- och avfallshanteringssektorn, som är skyldig att följa EU:s stränga miljölagstiftning, är en dynamisk sektor. Den har en sund omsättning på 95 miljarder euro. Den tillhandahåller eller stöder 1,2 till 1,5 miljoner jobb och står för 1 procent av BNP. Denna avfallshanterings- och återvinningssektor som följer bestämmelserna konkurrerar också med och försätts i ett ofördelaktigt läge av dessa olagliga transporter.
Ett effektivt verkställande av förordningen om avfallstransporter på EU-nivå skulle enligt min mening stimulera denna sektor att investera och skapa ännu fler jobb i framtiden. Olagliga avfallstransporter och återvinning av dålig kvalitet leder också till resursförlust, eftersom sekundära råmaterial räcker långt för att möta Europas behov av råmaterial och det kan också förbättra effektiviteten och användningen av resurserna. Utifrån denna diagnos måste vi då förbättra situationen. Därför har kommissionen försökt ta reda på om ytterligare lagstiftningsåtgärder måste vidtas på EU-nivå och, i så fall, vilka nya specifika krav och kriterier de ska omfatta för inspektioner av avfallstransporter.
Vi avslutar just nu en konsekvensbedömning av olika möjliga tillvägagångssätt för att lösa det problem jag just nämnde. Detta omfattar nationella inspektioner och obligatoriska riskbedömningsplaner och -program, liksom mer målriktad utbildning för de nationella tjänstemän som ansvarar för verkställigheten av bestämmelserna och - sett från andra sidan - för att bevisa att de som deklarerar avfall som andrahandsvaror gör detta olagligt.
Jag skulle vilja avsluta med att ta upp följande punkter för att svara på några specifika frågor. För det första är det möjligt att kringgå förordningen om avfallstransporter genom att hävda att de transporterade varorna är andrahandsvaror i stället för avfall. Huvudproblemet är att medlemsstaterna inte genomför inspektionskraven på rätt sätt. För att åtgärda detta måste förordningen kompletteras med mer detaljerade bestämmelser om nationella inspektioner. Lagstiftningsåtgärderna bör åtföljas av lämplig utbildning för tjänstemän som ansvarar för bestämmelsernas verkställighet som jag nämnde.
För det andra skulle ej lagligt bindande riktlinjer på EU-nivå kunna stödja och underlätta genomförandet och verkställigheten av förordningen om avfallstransporter, i synnerhet för tulltjänstemän, och därigenom medverka till att bekämpa olaglig verksamhet. Men det räcker inte med enbart riktlinjer. Vi behöver också bindande bestämmelser för att bekämpa detta problem.
För det tredje har avfallsproduktionen ökats eller stabiliserats de senaste åren. Avfallshanteringen förbättras i hela unionen och återvinningen har ökat under de senaste fem åren. Ändå är det anmärkningsvärt i dag att det finns stora skillnader mellan medlemsstaterna när det gäller genomförandet av våra avfallskrav. Kommissionen är medveten om vilka följder de olagliga avfallstransporterna får miljömässigt, ekonomiskt, socialt och mänskligt sett samt för folkhälsan. Probo Koala-affären är ett av de värsta exemplen i vår tid, där åtskilliga människor dog efter att utsatts för farligt avfall som dumpats olagligt i Elfenbenskusten. Här har vi också saker att lära. Kommissionen har lagt fram flera undersökningar kring denna fråga, och resultaten av dessa utredningar hittar ni på vår webbplats.
När olagliga avfallstransporter har upptäckts finns det fastlagda åtgärder i förordningen för att avhjälpa situationen. Avfallet måste skickas tillbaka till ursprungslandet i enlighet med EU-lagstiftningen och internationell lagstiftning. Om de ansvariga företagen inte kan lokaliseras måste ursprungslandet i EU betala en avgift för att återföra avfallet till ursprungslandet och behandla det. I vissa fall måste medlemsstaterna bära kostnader på över 1 miljon euro. I Probo Koala-affären, som jag nämnde alldeles nyss, fick företaget Trafigura betala motsvarande 152 miljoner euro i saneringskostnader och 33 miljoner euro i ersättning till invånarna i de drabbade städerna.
Slutligen skulle jag vilja säga till Richard Seeber att såvitt jag vet har Janez Potočnik lovat att lägga fram detta meddelande om genomförande och verkställighet av EU-lagstiftningen och han håller på att utarbeta det.
Åsa Westlund
för S&D-gruppen. - Herr talman! Vi är många som upprörs över att Europa fortfarande, trots en omfattande offentlig debatt om detta, dumpar farligt avfall i fattigare länder. Som många här redan har sagt så upprörs vi med rätta. Inte nog med att vi använder produkter som sliter på och förstör miljön, utan vi tar inte heller hand om produkterna när vi inte vill ha dem längre. I stället dumpar vi det farliga avfallet som skadar oskyldiga människors hälsa, ofta barns hälsa, och förgiftar mark och vatten i andra länder för generationer framöver. Det är helt enkelt helt oacceptabelt.
Hur kan detta få fortsätta? Det finns en lagstiftning och det finns ett förbud, men det fungerar inte. Därför måste kommissionen nu föreslå förändringar. Det bästa vore förstås, som alltid, att det inte fanns något farligt avfall. Vårt omfattande arbete med att upptäcka och fasa ut farliga kemikalier inom bland annat Reach är därför viktigt även i det här fallet. Eftersom förbudet mot export av farligt avfall inte fungerar tycker jag att vi ska vara extra glada att vi har stärkt lagstiftningen om avfall som innehåller elektriska eller elektroniska produkter (WEE) genom att sätta upp höga insamlingsmål. Men med kunskapen av hur dåligt medlemsstaterna lever upp till exportförbudet finns det goda skäl för kommissionen att noga följa medlemsstaternas agerande också inom ramen för WEE och andra lagstiftningar som handlar om hur man hanterar den här typen av produkter.
Det behövs, som många har sagt och även kommissionen, någon form av förtydligande och förenkling av vad som faktiskt gäller när det gäller transport av giftigt avfall till utvecklingsländer så att det blir lättare för polis och annan gränskontroll att beivra de brott mot miljön som export av farligt avfall faktiskt innebär. Men lika säkert så krävs det att medlemsstaterna prioriterar den här frågan högre. Jag tycker det är en ständigt återkommande fråga hur medlemsstaterna brister i sitt ansvar för att kontrollera att man lever upp till EU-lagstiftningen. Här är det väldigt tydligt att medlemsstaterna inte uppfyller sina skyldigheter.
Medlemsstaterna måste ta ett större ansvar och vi förväntar oss att kommissionen ser till att det blir så. Det som du har presenterat här idag, herr Barnier, det tycker jag verkar vara ett steg i helt rätt riktning. När vi får se hela meddelandet får vi avgöra om vi tycker att det är tillräckligt många steg eller inte. Tack.
Zuzana Roithová
- (CS) Herr talman! Den exponentiella tillväxten av avfallsvolymen från europeisk tillverkning och konsumtion liknar en tidsinställd bomb - både i EU och i utvecklingsländerna, dit det farliga avfallet exporteras varav större delen olagligt. Herr kommissionsledamot, jag välkomnade ditt meddelande om kommissionens specifika önskan om att täppa till hålen i lagstiftningen relativt snart. Tillsammans med dem som talade före mig, tror jag dock inte att medlemsstaterna har någon större önskan om att investera i kontroller och att införa tillräckligt hårda straff för dem som bryter mot de nuvarande reglerna. Som vice ordförande för delegationen till den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen anser jag att vi också behöver upprätta en gemensam strategi med AVS-länderna för kampen mot olagliga importer av giftigt avfall till dessa länder, och i synnerhet handlingsplaner för att införa ett system för säker avfallshantering i afrikanska länder, inklusive stöd för återvinningsteknik.
Csanád Szegedi
(HU) Herr talman, mina damer och herrar! Den till synes stränga EU-förordningen om farligt avfall har i själva verket många kryphål som i högsta grad kan användas av organiserade grupper av brottslingar samt av maffian för farligt avfall.
Olagligt bortskaffande av giftligt avfall som klassificeras som farligt har blivit en av de mest lönsamma verksamheterna. Ett skäl till detta är de extremt höga kostnaderna för lagligt bortskaffande och återvinning. Ett annat skäl är den överdrivna byråkratin när man ansöker om lagliga tillstånd.
Lösningen måste vara dubbelriktad. Den administrativa bördan för företag som återvinner och bortskaffar farligt avfall på laglig väg måste lättas. Parallellt måste förstås de som framställer farligt avfall uppmanas att välja en laglig väg och göras intresserade av att hindra maffian för farligt avfall.
Å andra sidan måste straffrättsliga påföljder för miljöbrott skärpas radikalt och inspektioner måste ökas enhetligt på EU-nivå.
Miroslav Mikolášik
- (SK) Herr talman! Klockan är kvart i tolv på natten och vi diskuterar en allvarlig fråga, nämligen exporten av giftigt avfall till utvecklingsländer.
Det är skandalöst att europeiska länder i vår moderna tid sysslar med den sortens aktiviteter som vi såg i den Oscar-belönade filmen ”Erin Brockovich” med Julia Roberts. Här såg vi något som bara kunde hända i Kalifornien: fabriker som exporterade giftigt avfall och människor som sedan blev allvarligt sjuka eller till och med dog. Det är mycket ledsamt att EU:s medlemsstater exporterar sitt giftiga avfall till som så gott som maktlösa afrikanska länder som inte kan förhindra det. Avfallet innehåller giftiga beståndsdelar såsom bly, kadmium, kvicksilver, asbest med mera. Enligt min mening är det bra att kommissionen vill fortsätta arbeta med detta. Jag skulle vilja uppmana kommissionsledamot Michel Barnier, som har lovat oss att kommissionen skulle inta ett mer energiskt synsätt, att anta åtgärder för att förbättra den här situationen.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Det finns ett problem i EU, eftersom våra medborgare dumpar på sina egna dörrtrösklar. Att göra det i Europa är en sak, men att göra det mot utvecklingsvärlden och mot de fattiga är förkastligt, precis som frågans författare hävdade.
Jag kommer att lyssna noga på kommissionens svar om ny lagstiftning. Jag är alltid oroad över att vi lägger ny lagstiftning ovanpå befintliga lagar utan att se över verkställighetsaspekterna, och jag skulle vilja be kommissionsledamoten att ta upp frågan om verkställighet. Jag anser att vi på många områden inte har ett tillräckligt antal i medlemsstaterna för att korrekt kunna kontrollera och hålla räkning på transportfrågan i fallet med giftigt avfall. Följderna för hälsan och välbefinnandet för dem som hanterar detta avfall på ett mycket olämpligt sätt är oerhört allvarliga. Detta är en moralisk och etisk fråga. Om våra medborgare vore medvetna om detta - jag tror inte att de är det - så skulle de kanske fundera en gång extra över sina inköps- och bortskaffningsmetoder.
Michel Barnier
Herr talman! Mairead McGuinness framförde en viktig sak alldeles nyss, nämligen att den här frågan har en moralisk och etisk dimension med tanke på den oro för folkhälsan, den biologiska mångfalden och ekonomin som vi har tagit upp.
Därför är kommissionen fast besluten att agera - och detta säger jag till Åsa Westlund och Zuzana Roithovà och till andra talare. För att stödja konsekvensbedömningen som kommer att visa att initiativet är berättigat, kommer kommissionen att föreslå en åtstramning av EU-lagstiftningen för att i synnerhet förbättra inspektioner och verkställighet av förordningen om avfallstransporter. Detta skulle i hög grad minska det stora antalet olagliga transporter.
Alla möjliga lösningar undersöks. Ge Janez Potočnik de veckor han behöver för att utarbeta denna lagstiftning. Jag kan säga på hans vägnar att kommissionen - mot bakgrund av den mycket viktiga debatt ni har hållit trots att det är så här sent - före årets slut 2011 kommer att lägga fram sitt lagstiftningsförslag för att utöka kampen mot dessa olagliga transporter och alla deras följder.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
Daciana Octavia Sârbu
, skriftlig. - (EN) Tidigare i år ställde jag några frågor till Europeiska kommissionen som svar på rapporter i pressen om transporter av farligt avfall från Italien till Rumänien. Även om man inte fann några bevis för transporterna var det uppenbart utifrån resultatet av mina frågor att vi skulle kunna dra fördel av mer regelbundna inspektioner av skeppslaster, eftersom detta skulle verka avskräckande för dem som är inblandade i olagliga avfallstransporter. Sådana åtgärder kan få ytterligare inverkan på tredjeländer, eftersom de kan sakna kapacitet för att på vederbörligt sätt övervaka inkommande transporter och därför förhindra att giftigt material kommer in på deras territorium. Vi bör allvarligt överväga fördelarna med grundliga, regelbundna inspektioner som har samordnats på EU-nivå, särskilt i fallet med transporter till utvecklingsländer.
