Lag för utomobligatoriska förpliktelser (Rom II) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en andrabehandlingsrekommendation från utskottet för rättsliga frågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om tillämplig lag för utomobligatoriska förpliktelser (ROM II) (9751/7/2006 - C6-0317/2006 - (Föredragande: Diana Wallis).
Diana Wallis 
föredragande. - (EN) Fru talman, herr kommissionsledamot! Förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om tillämplig lag för utomobligatoriska förpliktelser (Rom II) har varit en lång resa för oss alla och även om vi kanske hade hoppats att detta var slutet ser det ut som att vi bara har kommit till en anhalt.
Jag vill börja med att säga att vi uppskattar att man i den gemensamma ståndpunkten beaktade några av våra idéer från den första behandlingen. Herr kommissionsledamot! Jag vill också lyfta fram hur viktig denna förordning är för oss eftersom den kommer att utgöra planritningen eller färdplanen som ger oss klarhet och visshet till grund för civilrättsliga anspråk i EU. Vi behöver detta, och vi här i parlamentet vill få det gjort, men det måste göras på rätt sätt. Det måste motsvara ambitionerna och tillgodose behoven hos dem som vi företräder. Detta är inte bara någon teoretisk akademisk övning - vi gör politiska val om att balansera rättigheterna och förväntningarna hos parter inför civila domstolar.
Jag beklagar att vi ännu inte har nått enighet. Jag anser fortfarande att det hade varit möjligt med mer engagemang och stöd. Det kanske är för att båda de andra institutionerna inte är vana vid att parlamentet har medbeslutande på detta specifika område. Jag är ledsen, men det är dags att börja vänja sig vid det!
Jag vill också tacka alla mina kolleger i de politiska grupperna i utskottet för rättsliga frågor, som har stått vid min sida under denna långa resa och stött en gemensam åsikt som under förutsättning av tillräckligt stor närvaro i parlamentet i dag kommer att märkas på vår röstning.
Jag vill nu ta upp de punkter där vi fortfarande är oense. Vi har klargjort att vi föredrar en allmän regel med så få undantag som möjligt. Om vi har undantag måste de definieras tydligt. Vi har alltså godtagit ståndpunkten om produktansvar. Men det finns fortfarande problem när det gäller otillbörlig konkurrens och miljön.
När det gäller otillbörlig konkurrens har vi också fått ett simultant förslag från kommissionsledamot Neelie Kroes. De två förslagen måste fungera tillsammans vilket de för närvarande inte gör. Vi har försökt att lägga fram en mer godtagbar formulering som jag tyvärr inte tror kommer att lyckas här i dagens omröstning. Jag vill därför uppmana mina kolleger att stödja en strykning så att vi kan återvända till detta vid förlikning och göra det ordentligt.
Detsamma gäller miljön. Jag vet och har stor respekt för att många vill ha en separat regel, men det får inte vara en regel bara för att skapa rubriker. Det bör vara en regel där det tydligt framgår vilka fakta den omfattar. Med hänsyn till att vi redan har flera möjliga formuleringar anser jag återigen att den säkraste vägen är en allmän regel. Det skulle också göra att vi kunde stryka den separata regeln i dag och återvända till definitionen vid en förlikning.
Nu kommer jag till de två stora frågorna för parlamentet. Den första är ärekränkning. Ni måste förstå att vi är mycket väl medvetna om hur svår denna fråga är. Vi lyckades dock få med oss en stor majoritet vid den första behandlingen i parlamentet, och vi kommer troligen att få se ett liknande mönster här i dag. Att kommissionen beslutade att utesluta denna fråga innan vi kunde överväga den igen var minst sagt en besvikelse. Att den gjorde det på grundval av en tydlig tvåårig översynsklausul som nu har förkastats är oacceptabelt. Vi vet att frågorna kring detta medie- och kommunikationsområde bara kommer att öka och fortsätta att förfölja oss. Vi kanske inte kan ta itu med det nu, men vi kommer snart att titta på Bryssel I igen, och det är absolut nödvändigt att rättsordning och gällande lagar håller jämna steg med varandra. Skulle vi beröva oss själva möjligheten att titta på detta igen? Uteslutning kanske verkligen är den enda lösningen, men parlamentet vill försöka lite till för att se om vi inte kan lösa det.
Jag går över till att mina kolleger har varit mycket orubbliga i sitt stöd för skadestånd vid trafikolyckor (vilket jag är mycket tacksam för). Herr kommissionsledamot! Vi har stöd från försäkringsbolagen, rättstillämparna, offren och dem vi företräder, men av någon anledning kan vi inte förmedla dessa angelägenheter till kommissionen eller rådet.
Så sent som i förra veckan kontaktades jag av en högt uppsatt tjänsteman i justitiedepartementet som trodde att det vi försökte göra var det samma som att tillämpa tysk lag för att bestämma skadestånd vid en trafikolycka i Storbritannien där vi förstås kör på ”fel” sida vägen. Tror ni verkligen att vi är så dumma? Jag önskar att folk skulle ha hövligheten att läsa och förstå det vi föreslår: inget annat än den accepterade principen om återställande av försutten tid - att låta offren återgå till den sits de befann sig i före olyckan. Det ska inte vara något avskräckande med det. Det ologiska tillvägagångssättet hade varit om en domare i offrets land hade kunnat behandla fallet enligt direktiven om motorfordonsförsäkringar och Bryssel I och sedan tvingas tillämpa en utländsk lag om skadestånd. Det skulle verkligen vara ologiskt, och det är den situation vi för tillfället befinner oss i. Jag ber er att överväga det vi säger och tänka på att denna fråga, med hänsyn till våra medborgares ökade rörlighet på EU:s vägar, behöver uppmärksammas så snart som möjligt, och en fyraårig allmän översynsklausul är inte bra nog.
Min sista förhoppning är att våra diskussioner kommer att ha fört ämnet med internationell privaträtt ut ur de dammiga skåpen på justitiedepartementen och expertutskotten inför en öppen, politisk debatt. Därför är allt vi ber att ni har tålamod och fortsätter att stödja oss så att vi tillsammans, EU:s institutioner, kan göra detta rätt.
Franco Frattini
kommissionens vice ordförande. (FR) Herr talman! Jag vill börja med att tacka Diana Wallis för hennes andrabehandlingsrekommendation. Som ni vet har vi diskuterat detta förslag under tre och ett halvt år. Efter förbättringarna från parlamentet och rådet vid första och andra behandlingen anser jag att projektet har blivit tillräckligt moget, om jag får uttrycka mig så. För det första verkar det som att de som arbetar inom det ekonomiska och juridiska området ser fram emot denna förordning som är viktig för rättssäkerheten. För det andra verkar det som att texten är mycket viktig för skapandet av rättvisa i EU och för ett smidigt fungerande av den inre marknaden. Därför, mina damer och herrar, innebär er röst ett avgörande steg för denna frågas framtid.
Enligt min uppfattning vore den bästa lösningen att gå vidare utan ett samrådsförfarande. Men om ett sådant skulle visa sig vara nödvändigt anser kommissionen att alla villkor måste uppfyllas efter att ni har röstat för att kommissionen ska kunna anta en tillfredsställande text. Jag är övertygad om att man kommer att kunna komma fram till en fördelaktig lösning med parlamentets stöd.
Precis som ni, fru Wallis, beklagar jag avsaknaden av särskilda regler om ärekränkning i rådets gemensamma ståndpunkt. Vi gick motvilligt med på att ta bort den bestämmelsen. Varför? Därför att det inte har gått att nå en kompromiss om en formulering. Jag vill påpeka att över tio olika åsikter presenterades för rådet i april 2006, men inte med någon av dem finns några möjligheter till framgång, vare sig nu eller, förmodligen, i framtiden.
Ni vet också att man inte har någon chans att lyckas med översynsklausulen. Jag anser med bestämdhet att det vore att åter skapa en enda röra om man godkände en bestämmelse som inte kan skapa ens minsta samförstånd mellan institutionerna, precis som ett flertal av ledamöterna i utskottet för rättsliga frågor har uppgivit. En annan viktig sak är att antalet internationella rättsliga processer på detta område är mycket begränsat. Kanske känner ni till att till och med pressens företrädarorganisationer slutligen godkände denna uteslutning i ett meddelande som sändes till mig för ett par dagar sedan.
Ni berörde andra viktiga frågor, som exempelvis borttagandet av andra särskilda bestämmelser för konkurrens och miljö. Helt uppriktigt anser jag att det är svårt att acceptera borttagandet av de särskilda bestämmelserna på dessa områden. Särskilda bestämmelser passar inte i alla situationer, men när det gäller konkurrens är denna enligt min uppfattning synnerligen viktig eftersom den klargör den generella bestämmelsen om att lokalisera den marknad som det gäller. Jag välkomnar därför att föredraganden från en stor politisk grupp kommer att försvara denna typ av särskilda bestämmelser genom att stödja detta förslag. När det gäller miljön syftar denna särskilda bestämmelse till att hindra miljödumpning. I det nuvarande politiska klimatet är kommissionen garant för att miljöskyddet håller en mycket hög nivå. Jag anser att Rom II kan bidra till detta.
När det gäller rådet kommer ni att bli medvetna om att de flesta medlemsstater som har en kodifierad internationell privaträtt har särskilda bestämmelser för dessa två frågor. Rådet försvarar inte bara att man behåller dem utan har, precis som kommissionen, faktiskt lagt till ytterligare skäl. Vi delar uppfattningen att särskilda bestämmelser måste förstärka rättssäkerheten.
När det gäller trafikolyckor delar jag parlamentets vilja att förbättra situationen för skadelidande efter trafikolyckor. Detta är åtminstone ett av de mål som finns i dess förslag. Utskottet för rättsliga frågor föreslog i dag en ny bestämmelse enligt vilken domaren måste garantera kompensation för all skada. Detta är en mycket intressant idé, men jag anser att den hamnar under harmoniseringen av medlemsstaternas materiella civilrätt och att den inte längre är en fråga för den internationella privaträtten. Rom II är enligt min uppfattning inte det rätta ramverket för en sådan harmonisering. Men jag kan bekräfta att jag vill hitta en lösning på det problem som utskottet för rättsliga frågor och parlamentet har lagt fram, om än på ett annat sätt inom en omfattande harmonisering. När det gäller frågan om denna generella bestämmelse kan leda till tillfredsställande lösningar här, eller om det krävs en ny specialbestämmelse, så är jag öppen för att man detaljerat undersöker det problem som tas upp i ändringsförslag 26 i genomföranderapporten.
Detta leder oss snabbt till frågan om tillämpningen av utländsk lag. Detta täcks av ändringsförslagen 12 och 21 och är en viktig del av Haagprogrammet. Tillåt mig upprepa att Rom II inte är det rätta ramverket för sådana bestämmelser som bör gälla för hela privaträttens område. Jag är glad över att åta mig att genomföra en detaljerad undersökning av de åtgärder som syftar till att underlätta tillämpningen av utländsk lag. Samma sak gäller verkligen för direktivet om principen om ursprungsland. Tjänstedirektivet skyddar redan tillämpningen av de verktyg som finns i Rom II och Rom I. Därför anser jag inte att den bestämmelse som föreslås i ändringsförslag 24 är nödvändig. Inte för att denna princip inte måste klargöras, utan för att det redan finns en garant.
Rainer Wieland
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman! Jag vill tacka Diana Wallis för att hon har tagit upp flera viktiga frågor.
Vi har den senaste veckan hört mycket om medborgarnas Europa. När man ser på titeln på detta dokument är det lätt att tro att en stor del av allmänheten skulle ”stänga av” när de ser det, eftersom de tycker att lagen om utomobligatoriska förpliktelser verkar svår, men detta är den europeiska frågan framför alla andra, något som de flesta europeiska bilister har begrundat åtminstone en gång, utifrån detta scenario: ”Jag kommer från landet A, reser genom landet B och råkade ut för en olycka med en förare från landet C, som mycket väl kan ha en person från landet D med sig i bilen”. Sådana situationer inträffar ofta och genom detta dokument bidrar vi till arbetet med att åstadkomma ett medborgarnas Europa. Behovet av att reglera sådana frågor växer i takt med att människor blir allt rörligare och gränserna allt mindre viktiga. Det finns fortfarande utrymme för förbättringar på det här området. Medborgarnas Europa står alltså på spel här.
I dag har vi redan talat om andra aspekter av lagen som säkert kommer på tal mindre ofta än trafikolyckor, nämligen ansvarsskyldighet för kriminella handlingar, otillbörlig konkurrens och de komplicerade miljöfrågor som måste beaktas.
Min grupp kommer att sträva efter att hålla parlamentets valmöjligheter i denna tredje behandling och förlikningsförfarandet så öppna som möjligt. Vi menar att det fortfarande finns goda möjligheter att göra förordningarna mer lämpade för deras uppgifter. Jag vill understryka vad Diana Wallis redan har sagt. Det som parlamentet uppmanas att hjälpa till att fatta beslut om här är en ny verklighet, där en av aspekterna kommer att vara att vi - när resultatet av den tredje behandlingen blir känt - kommer att behöva ägna stor uppmärksamhet åt de aspekter som kanske inte har godkänts rättsligt, men som vid parlamentets andra behandling får majoritetens godkännande. Vi måste då beakta huruvida dessa aspekter - som är viktiga för parlamentet - kanske skulle kunna godkännas i alla fall. Vi har all rätt att med spänning avvakta den tredje behandlingens resultat. Vi kommer att försöka hålla valmöjligheterna för ett medborgarnas Europa så öppna som möjligt.
Manuel Medina Ortega
för PSE-gruppen. - (ES) Herr talman! Vi har här en ganska komplex text som har varit föremål för en rad ändringsförslag i Europaparlamentets utskott för rättsliga frågor och utifrån vilka utskottet utformar vårt ställningstagande till rådets synpunkter.
Jag anser att föredraganden har gjort ett bra jobb, men ståndpunkterna från utskottet för rättsliga frågor antogs av en grupp, med majoritet i utskottet men inte i kammaren, och socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet motsätter sig därför flera av de ändringsförslag som antagits i utskottet för rättsliga frågor.
Jag tänker särskilt på att man tagit bort hänvisningen till bestämmelser på särskilda områden, till exempel television utan gränser, e-handel osv. Jag tänker också på miljöskador. Miljöskador är nu ett så viktigt område att det inte är möjligt för oss att ha en lagstiftning där denna särskilda aspekt inte beaktas.
Det finns även en annan aspekt, nämligen otillbörlig konkurrens. Otillbörlig konkurrens kräver också någon slags detaljreglering. En allmän förklaring räcker inte, eftersom det är många olika aspekter av den inre marknaden som berörs.
Sammanfattningsvis håller vi med om majoriteten av de ändringsförslag som föredraganden har lagt fram, men vi motsätter oss flera av de ändringar som antagits av utskottet för rättsliga frågor, som avspeglar en majoritet som jag skulle vilja kalla tillfällig och som sannolikt inte kommer att avspeglas här i kammaren. I alla händelser har jag en känsla av att vi kommer att behöva detaljgranska denna fråga i förlikningsförfarandet, beroende på vilket omröstningsresultat vi får här.
Eftersom de olika politiska grupperna har lagt fram olika ändringsförslag till flera av de ändringar som antogs i utskottet för rättsliga frågor kommer det att bli ganska svårt att veta hur parlamentets slutliga text kommer att se ut, tills vi får resultatet av morgondagens omröstning.
Toomas Savi
för ALDE-gruppen. - (ET) Herr talman, fru Wallis, herr kommissionsledamot!
När förslaget till rättsakt utarbetades planerade jag och mina medarbetare att lägga fram ett förslag om att ändra betänkandet om Rom II. Tyvärr lyckades inte detta. Därför skulle jag vilja delge er innehållet i detta förslag nu.
Förordningens allmänna regel är att lagen i det land där skadan uppstår ska tillämpas vid utomobligatoriska förpliktelser. Artikel 9 innehåller dock ett undantag som innebär att lagen i det land där stridsåtgärder vidtas ska tillämpas. Jag rekommenderar att artikel 9 stryks ur förslaget till rättsakt.
Undantaget i artikel 9 innebär att det inte tas lika stor hänsyn till alla parter i ett anställningsförhållande, vilket kan leda till att små och medelstora företag som tillhandahåller tjänster utomlands försätts i en mycket ofördelaktig situation.
Till följd av eventuella stridsåtgärder kan företagen inte fullgöra sina kontraktsenliga åtaganden och de tvingas ersätta sina anställda, kompensera dem för deras skador och betala avtalsvite, vilket innebär att den emotsedda intäkten uteblir. Detta innebär att skador som uppstår till följd av stridsåtgärder uppkommer i det land där företaget är etablerat, inte i det land där stridsåtgärden sker.
Jag anser att en analys av effekterna av att införa artikel 9 i gemenskapslagstiftningen borde ha gjorts innan artikeln infördes.
Eva Lichtenberger
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! ”Rom II” är en abstrakt titel som döljer frågor med en mycket direkt och mycket påtaglig inverkan på allmänheten, vilket var skälet till att diskussionens vågor gick så höga i utskottet när det gäller de olika frågorna. Jag vill ta upp tre av dessa frågor.
Den första är miljökonsekvenserna av gränsöverskridande skador. När det gäller miljöskyddet ser man ofta den farliga tendensen att grannarnas problem ignoreras, även när man själv är orsaken till dem genom sitt oansvariga beteende. Vi kan tyvärr bara konstatera att det om och om igen visar sig att människor inte bryr sig och att anläggningar som släpper ut föroreningar uppförs mycket nära gränserna. Vi har försökt få fram bestämmelser som gör det möjligt för offer för sådana miljöproblem att få bästa möjliga skydd och förebygga det slags miljödumpning som kommissionsledamoten nämnde.
Det är beklagligt att både gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater och gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa har beslutat sig för att inte stödja detta och att de därmed banar vägen för ett steg tillbaka som jag menar är ödesdigert. Jag litar på att rådet och kommissionen hjälper oss att hitta en bättre lösning.
När det gäller skydd mot ärekränkning genom pressen har vi lyckats nå en kompromiss som jag anser skyddar och stöder ett av EU:s grundläggande värden, nämligen pressfriheten, som vi måste behandla med respekt och som måste stå i centrum för vårt agerande och som dessutom bäst skyddas om de rättsliga följderna kan diskuteras i det land där tidningen eller mediet finns.
Jag anser att trafikolyckor är särskilt viktiga eftersom alla riskerar att drabbas av dem. På denna punkt har ni nått en kompromiss och jag hoppas att denna kommer att godtas under förhandlingarna med övriga organ.
Allmänheten kan räkna med att vi tar hänsyn till deras dagliga behov och prioriterar offrens intressen. Detta förväntar sig Europas medborgare av oss.
Barbara Kudrycka
(PL) Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden. Hon har arbetat hårt för att se till att detta svåra och tekniska betänkande avspeglar parlamentets ändringsförslag efter den första behandlingen så exakt som möjligt. Detta är ytterst viktigt, särskilt när det gäller artikeln om ärekränkning, som är särskilt intressant för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor.
Jag är medveten som de politiska svårigheter som gör det oerhört svårt att nå enighet i rådet om artikeln om ärekränkning. Vi bör dock komma ihåg att parlamentets inställning i denna fråga vid den första behandlingen var entydig. Jag menar att den lösning som föreslogs vid den första behandlingen faktiskt var det bästa försöket att nå en kompromiss där hänsyn tas både till de skadelidandes och till utgivarnas intressen. Kommissionen, i dess ändrade förslag, och rådet, i dess gemensamma ståndpunkt, har förkastat tanken att inkludera bestämmelser om lagstiftning som ska tillämpas i ärekränkningsfall i förordningen. Som framgick av yttrandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor vid den första behandlingen anser dock utskottet att denna fråga inte bör lyftas bort. Den ståndpunkt som parlamentet intog vid den första behandlingen är förnuftig och i linje med EG-domstolens rättspraxis.
För att kortfattat nämna återstående frågor bör man komma ihåg att rättsstridiga bestämmelser ofta styrs av en egen logik, och om man kopplar ihop denna med den inre marknadens lagstiftning kan detta leda till problem på grund av bristande överensstämmelse. De undantag för otillbörlig konkurrens och miljöskydd som leder till att dessa områden omfattas av särskilda bestämmelser innebär dock faktiskt att onödiga komplikationer införs i den europeiska privaträtten och strider mot den allmänna strävan efter avreglering och förenkling av vår lagstiftning.
Avslutningsvis vill jag säga att vår gemenskap nu har en möjlighet att lägga grunden för ett gemensamt civilrättsligt system. Arbetet med förordningarna Rom I och Rom III pågår. Jag tror att vi nästan har slutfört arbetet med Rom II också. Arbetet med gemensamma referensramar fortskrider också. Jag hoppas att alla dessa projekt kommer att ge ett positivt bidrag till en smidigt fungerande inre marknad inom vårt stora europeiska projekt.
Andrzej Jan Szejna
(PL) Herr talman! Jag vill börja med att gratulera föredraganden Diana Wallis varmt och tacka för hennes arbete med en fråga som är så viktig för den europeiska integrationens framtid. Detta innebär ett viktigt framsteg för utvecklingen av ett gemensamt område med frihet, säkerhet och rättvisa i Europa.
När vi behandlar förslaget till förordning i dag bör vi fästa särskild uppmärksamhet vid behovet av överensstämmelse mellan gällande bestämmelser och efterföljande förordningar. Det är viktigt att se till att de senare inte leder till ytterligare bördor och därmed hindrar en effektivt fungerande inre marknad. Förordningarna bör i stället stimulera denna marknads utveckling. Manuel Medina Ortega har redan tagit upp flera särskilda frågor, däribland miljöskydd och konkurrens.
Jag vill betona vikten av att se till att frågor rörande den tillämpliga lagen bedöms på lämpligt sätt, både av parterna och av domstolen, så att rättssäkerheten garanteras. Standardisering av bestämmelser krävs i vissa fall. Det handlar bland annat om frågor som ärekränkning, kränkning av privatlivet eller personlighetsskyddet och fastställande av skadeståndets storlek vid personskador.
Vi bör stödja parlamentets ståndpunkt vid den första behandlingen för att se till att förordningen omfattar situationer då en väsentligt närmare anknytning kan anses existera med det land till vilket publikationen eller spridningen av information främst riktar sig, exempelvis information som är personlighetskränkande. Detta kan åstadkommas genom en enkel regel som gäller alla former av publikationer, även på Internet.
Ståndpunkten att tillämpa nationell lagstiftning i den skadelidandes hemland för att fastställa skadeståndets storlek vid personskador bör också stödjas. En sådan ståndpunkt kommer att göra det intressantare för medborgarna att utnyttja den fria rörligheten inom den inre marknaden. Den innebär också att man undviker att lägga en orimligt stor börda på de sociala trygghetssystemen och bidragssystemen i det land där den skadelidande har sin vanliga vistelseort.
Piia-Noora Kauppi
(EN) Herr talman! Jag vill börja med att tacka Diana Wallis för hennes relevanta arbete med denna fråga och för hennes utmärkta samarbete som samordnare för ALDE-gruppen i utskottet för rättsliga frågor.
Utöver Rom II-förordningen utarbetar EU en sammanhängande lagstiftning om förbindelser mellan internationell privaträtt och andra gemenskapsinstrument. Denna förordning bör snarare främja än stå i vägen för att den inre marknaden fungerar ordentligt, särskilt den fria rörligheten av varor och tjänster. Det var mycket tråkigt att höra att förhandlingarna med rådet hittills inte har varit framgångsrika, men jag är helt säker på att Diana Wallis kommer att fortsätta att ta upp både vårt utskotts och parlamentets synpunkter.
Jag vill ta upp två frågor i synnerhet. För det första bör kränkning av privatlivet eller rätten till personlighetsskydd, bland annat ärekränkning, helt uteslutas från omfattningen av Rom II. I brist på bestämmelser om skydd av det redaktionella oberoendet är uteslutning den enda rimliga lösningen som inte urholkar tryckfriheten. Det var synd att rådet inte stödde detta ändringsförslag vid den första behandlingen.
Den andra är - liksom den förra - en viktig principfråga framför allt när det gäller artikel 9 i förslaget om industriåtgärder och gällande lagar som medför särskilda svårigheter för den europeiska sjöfartsindustrin. Sveriges regering föreslog denna artikel våren 2006 med hänvisning till EG-domstolens utslag i mål C-18/02. Detta mål rör frågor om rättsordning och val av lag när ett fartyg under en viss medlemsstats flagg bojkottas av en annan medlemsstat.
Fartyg som förflyttar sig brukar lägga till i hamnar i olika länder. Om industriåtgärder mot fartyg skulle falla under lagarna i de olika hamnar som de lägger till i under en resa skulle de gällande reglerna variera hela tiden, det vill säga olika regler skulle utgöra grunden för om industriåtgärderna mot ett fartyg var lagliga eller inte. Det skulle både vara opraktiskt och skapa osäkerhet. Det brukar vara så att alla interna förbindelser på ett fartyg faller under flaggstatens lagar. Låt oss därför inte ge fackföreningarna dessa befogenheter eftersom de med all sannolikhet skulle använda dessa bestämmelser för att utpressa våra rederi och sätta hinder för den europeiska sjöfartsindustrins konkurrenskraft.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Överträdelser av gemenskapens konkurrensbestämmelser har eller kan få effekter i flera medlemsstater. De rättsliga myndigheternas eventuella tillämpning av kriteriet att använda lika många lagar som antalet berörda länder kan komplicera talan om skadestånd, försvåra rättsliga åtgärder och urholka konkurrensen.
Som föredragande för betänkandet om privata åtgärder för skador som uppstår till följd av dessa anser jag att de förtjänar att behandlas enskilt, och jag vill påpeka att kommissionen har förbehållit sig rätten att lägga fram förslag när det pågående samrådet har slutförts.
Det ändringsförslag som jag har lagt fram tillsammans med Maria Berger och som föredraganden stöder - det tackar jag honom för - syftar till att uppmärksamma denna situation och ge den part som lägger fram en fordran där svaranden har sin vistelseort en möjlighet att välja vilket lands lag som ska tillämpas på fordran. Genom förlikningsförfarandet kan vi fördjupa oss i denna fråga och besluta hur den lämpligast ska hanteras.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum inom kort kl. 12.00.
Skriftlig förklaring (artikel 142)
John Attard-Montalto
(EN) På grund av ökningen i den gränsöverskridande person-, gods- och informationstrafiken har det blivit mycket viktigt att nå en gemensam bestämmelse om den lag som ska tillämpas i utomobligatoriska förpliktelser Det verkar emellertid finnas en skillnad mellan vad som nu föreslås av kommissionen och vad utskottet för rättsliga frågor anser.
Det centrala med denna lagstiftning är om den kan harmoniera med befintliga nationella lagar eller om den kan ersätta dessa. Utskottet anser att nationella lagar och nu aktuella förslag inte kommer att stå i vägen för nationella lagar utan förstärka dem.
En klar distinktion måste göras och när man väl kommit överens om större enhetlighet, bör denna lagstiftning bli övergripande, och det är viktigt att eventuell tveksamhet om den lag som ska tillämpas klarläggs.
Det är uppenbart att det finns en lucka i Romkonventionen från 1980 som senare fördes in i Bryssel, och medan den lag som ska tillämpas för utomobligatoriska förpliktelser har behandlats tillfredsställande, behöver de meningsskiljaktigheter som hör hit fortfarande tas upp i sin helhet.
En andra viktig distinktion rör innehållet. Det tycks råda en annan strategi när det gäller vilka utomobligatoriska förpliktelser som ska omfattas av den aktuella lagstiftningen. Frågor som rör miljön ska lämnas till nationell lagstiftning, medan det ursprungliga förslaget däremot hade en större räckvidd.
