Az Európai Tanács előkészítése (Brüsszel, 2008. március 13-14.) (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Bizottság és a Tanács 2008. március 13-14-én tartandó Európai Tanács előkészítésével kapcsolatos nyilatkozatai.
Lenarčič Janez úr szólal fel a Tanács nevében.
Janez Lenarčič
a Tanács hivatalban lévő elnöke. - (SL) Örömömre szolgál, hogy ismertethetem Önökkel az Európai Tanács holnap kezdődő ülésének fő témáit. A tavaszi csúcstalálkozók hagyományának megfelelően ezt is gazdasági kérdéseknek, elsősorban a lisszaboni stratégia, valamint az éghajlatváltozás, az energia és a pénzügyi stabilitás kérdésének szenteljük.
Az elnökség várakozással tekint az Európai Parlamenttel folytatott mostani eszmecsere elé és biztosíthatom Önöket, hogy a holnapi napirenden szereplő témáknál figyelembe vesszük majd a Parlament véleményét.
Mindannyian tisztában vagyunk azzal a ténnyel, hogy az Európai Unió új kihívások előtt áll és azzal, hogy a globalizáció nemcsak a gazdasági szférában, de a szociális és kulturális szférában is új lehetőségeket teremt. Az Európai Unió már élvezi a lehetőségek nyújtotta előnyöket. Tisztában vagyunk azzal a ténnyel is, hogy a globalizáció megkívánja az Európai Uniótól és a tagállamaitól az alkalmazkodást és az igazi válaszok keresését. A Tanács pontosan erre fogja fordítani a figyelmét.
A globális gazdasági környezet jelenleg próbának van kitéve. A pénzügyi piacokon turbulens eseményeknek voltunk tanúi. Az Egyesült Államokban bekövetkezett recesszió, valamint a magasabb olaj- és fogyasztói árak hatására a közelmúltban a gazdasági tevékenység visszaesése volt tapasztalható. Mindezek ellenére az Európai Unió gazdasági alapjai még mindig szilárdak; azonban a jelen feltételek mellett nem állhatunk meg és dőlhetünk hátra, tovább kell vinnünk reformjainkat.
A témával kapcsolatban az Európai Tanács értékelni fogja a növekedésre és foglalkoztatásra vonatkozó lisszaboni stratégia végrehajtásával kapcsolatos helyzetet. Üdvözölni fogja a pozitív eredményeket és megerősíti majd a stratégia sikeres működését. Hangsúlyozni fogja, hogy most a végrehajtásra kell koncentrálnunk, és ebben a szellemben kell lendületbe hoznunk az átdolgozott lisszaboni stratégia új szakaszát.
Az információ és innováció terén az Európai Tanács új lendületet ad majd az úgynevezett ötödik szabadság bevezetésére irányuló erőfeszítéseinknek. Ez eltünteti majd az információ szabad áramlásának útjában álló akadályokat, a kutatók, diákok, tudósok és egyetemi oktatók határon átnyúló mobilitásának növelése által. Véleményünk szerint az ötödik szabadság felgyorsítja majd az Európai Unió innovatív, kreatív és információ alapú gazdasággá való átalakulását.
Az üzleti vállalkozások, elsősorban a kis- és középvállalkozások versenyképességének növelése érdekében az Európai Tanács olyan intézkedéseket tervez, amelyek kielégítőbb fejlődést és működést tesznek lehetővé számukra. Könnyebb lesz a pénzügyi forrásokhoz való hozzáférésük és az innováció ösztönzői is javulni fognak. A jobb jogalkotás tervének megvalósítása is külön prioritást kap. Óriási figyelem kíséri majd a lisszaboni stratégia szociális kihatásait, a demográfiai kihívások és a szakképzettség hiányának megoldására tett erőfeszítéseket, valamint a szociális kohézió növelésére hozott jövőbeni politikai intézkedéseket.
A tavaszi csúcstalálkozó feladatul tűzi ki a tagállamok számára a rugalmas biztonság közös alapelveinek fokozatos végrehajtását a nemzeti szabályozások révén, annak érdekében, hogy a munkaerőpiacon a rugalmasság és a biztonság között egyensúly jöjjön létre.
Engedjék meg, hogy rátérjek az Európai Tanács által megvitatásra kerülő másik fontos témára. Az éghajlatváltozáshoz és az energiához kapcsolódó kihívásokra gondolok. Az elmúlt években a környezettel és az energiapolitikával kapcsolatos történelmi kötelezettségvállalásoknak lehettünk tanúi. Ebben az évben ezek végrehajtására kell összpontosítanunk. Ez a célkitűzés egy kivételesen hosszú távú jelentőséggel bíró gazdasági és környezeti kihívás. Ha megfelelő igényességgel reagálunk, akkor nemcsak gazdasági, de környezeti sikerekről is beszámolhatunk majd.
A Bizottság által javasolt jogalkotási csomagot jelenleg tanulmányozza a Tanács. Az első viták ismételten megerősítették a tagállamoknak az ambiciózus reagálás melletti elkötelezettségét. Mindezek ellenére még korai arra számítani, hogy ezen a csúcstalálkozón a csomag minden vonatkozásában sikerülne megállapodásra jutni. Arra azonban számítunk, hogy a főbb alapelveket és iránymutatásokat illetően sikerül megállapodásra jutnunk, ami a csomag további tanulmányozását jelenti. Arra számítunk, hogy a vezetők kifejezik az általános egyensúly fenntartása melletti elkötelezettségüket, miközben fokozott figyelmet fordítanak a csomag gazdasági és pénzügyi hatásainak összetettségére.
A cél, hogy a csomag 2009-ben a lehető legkorábban, de mindenesetre legkésőbb az Európai Parlament mandátumának lejárata előtt elfogadásra kerüljön. Erőfeszítéseink sikerrel járnak, ha minden kulcsfontosságú partner lépéseket tesz az éghajlatváltozás kihívásainak leküzdésére. 2009 végén, az éghajlatváltozási konferencia koppenhágai ülésén, Európának kell vezető szerepet játszania a Kiotó utáni időszakra vonatkozó ambiciózus és átfogó megállapodásokról folytatott tárgyalásokon. Ez egy további ok arra, hogy 2009-ben minél korábban elfogadásra kerüljön a megállapodás.
Engedjék meg, hogy röviden kitérjek néhány egyéb, energiával kapcsolatos kérdésre. Egy hatékony belső energiapiac alapvető feltétele Európa megbízható, tartós és versenyképes energiaellátásának. Várjuk, hogy az Európai Tanács felhívást intézzen a belső gáz- és villamosenergia-piac harmadik csomagjára vonatkozó megállapodás nagyon gyors elfogadására. Ez különleges figyelmet szentel majd az ellátás megbízhatóságát és a külső energiapolitikát érintő további intézkedéseknek.
Az Európai Tanács az új technológiák fejlesztésével összefüggésben alakítja ki az éghajlat- és energiapolitikával kapcsolatos erőfeszítéseit, és növeli ezen technológiákba a befektetéseit. Ez a közelmúltban, a stratégiai energiatechnológiai terv keretében került meghatározásra, és várhatóan ez is hozzájárul vállalataink versenyképességének növeléséhez.
Az országok és kormányok vezetői megvitatják majd Solana főtitkár/főképviselő úr és a Bizottság közös jelentését, amely az éghajlatváltozás nemzetközi biztonságra gyakorolt hatásával foglalkozik. Az éghajlatváltozás összetettsége a politikák átfogóbb harmonizációját teszi szükségessé, és az Európai Bizottság felhívja a figyelmet a jelentés részletekben történő folyamatos tanulmányozására.
Elnök úr! Hölgyeim és uraim! Engedjék meg, hogy az Európai Tanács napirendjének egy harmadik fő pontját is érintsem. Ez, a nemzetközi pénzpiacokon a közelmúltban kialakult helyzettel kapcsolatos vitához kapcsolódik.
A nemzetközi pénzügyi rendszer helyzete még mindig bizonytalan. Ha kezelni akarjuk a valós gazdaságot ért hatások kockázatát, akkor az Európai Unió gazdaság- és pénzpolitikáit a makroökönómiai stabilitás biztosításának és a strukturális reformterv bevezetésének irányába kell fordítanunk. Az Unió válaszlépéseit a pénzügyminiszterek készítették el, és tavaly ősz óta már sor került néhány pénzpiaci kiigazításra. Az Európai Központi Bank, a nemzeti hatóságok, az Európai Unió intézményei és a pénzügyi intézmények számos intézkedést fogadtak el a helyzet stabilizálása érdekében. Mindezek ellenére a kockázatkezelés elsődlegesen az egyes pénzügyi intézmények és befektetők felelőssége.
A jelenlegi helyzet megmutatta, hogy szükség van a pénzügyi stabilitás rendszerének további megerősítésére, nagyobb hitelfelügyelet, valamint jobb pénzügyi válságkezelő eszközök által.
Arra számítunk, hogy az Európai Tanács intézkedéseket hoz négy fő területen: az átláthatóság növelése a befektetők, piacok és a szabályzók számára, az értékelési standardok javítása, a hitelképesség erősítése és a kockázatkezelés felélénkítése a pénzpiacon és végül, de nem utolsósorban, a piac működésének és a hitelminősítő ügynökségek szerepének javítása.
Néhány szót szeretnék szólni az állami eszközalapokról. Hosszútávú stratégiájukkal, mint likviditást garantáló hitelnyújtók, hasznos szerepet játszanak. Azonban néhány olyan új szereplő megjelenése, akinek nem teljesen átlátható a befektetési stratégiája és célja, kételyeket ébreszt a nem kizárólag gazdasági módszerekkel kapcsolatban. Ehhez a vitához különösen értékes hozzájárulást jelent a Bizottság közelmúltban kiadott állami eszközalapokkal foglalkozó tanulmánya. Az Európai Tanács várhatóan egyetért majd a tanulmányban megfogalmazott alapelvek mentén kialakítandó, közös uniós megközelítés szükségességével. Engedjék meg, hogy ismételten kihangsúlyozzam az Európai Parlamenttel való együttműködés fontosságát.
A bevezetőmet azzal a gondolattal szeretném befejezni, hogy az Európai Tanács holnap kezdődő tavaszi csúcstalálkozója elsődlegesen az elfogadott kötelezettségvállalások megvalósításával fog foglalkozni. Az elnökség szeretné felgyorsítani azt a munkát, amely Európát a legversenyképesebb gazdasággá alakítja át. Az éghajlat- és energiapolitikánk segítségével megvalósítandó nagyobb stabilitás biztosítása szintén fontos feladatot jelent számunkra.
Mindezen jövőben kihívások ismeretében reméljük, hogy az Európai Parlamenttel igazán kreatív együttműködést sikerül kialakítani. Ha együtt képesek vagyunk haladást felmutatni, akkor az európai polgárok belátják majd, hogy az Európai Unió azért van, hogy ő jövőjüket biztosítsa.
A mai vitánk és az Európai Parlament elnökével folytatott megbeszélésünk az Európai Tanács ülésén, a cél megvalósításának vitathatatlanul két fontos tényezője. Köszönöm figyelmüket.
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - Elnök úr! A tavaszi Európai Tanács hagyományosan az az alkalom, amikor megvizsgáljuk a növekedésre és foglalkoztatásra vonatkozó lisszaboni stratégiát és ez az ülés fontosabb lesz, mint az eddigi ülések nagy része. Azzal szeretném kezdeni, hogy megköszönöm a szlovén elnökségnek a tavaszi csúcstalálkozó nagyon alapos előkészítését.
Bármilyen más üzenet is érkezik az Európai Tanács e heti üléséről, tisztában kell azzal lenni, hogy: a lisszaboni stratégia működik. Az Európai Unió területén az elmúlt két év során nem kevesebb, mint 6,5 millió munkahely jött létre. A munkanélküliség 25 éve nem volt ilyen alacsony szinten. A foglalkoztatási ráta 66%-on áll, ami megközelíti a lisszaboni 70%-os célkitűzést. Ezen túlmenően, a munkahelyteremtéssel együtt a termelékenység is javult. Jelenleg gyorsabban nő a termelékenység az Európai Unióban, mint az Egyesült Államokban. Ezek nem átlagos teljesítmények.
Természetesen a lisszaboni stratégia nem tud megvédeni bennünket az Európán kívülről eredő negatív gazdasági hatásoktól. Napjaink egymásba kapcsolódó gazdaságában, ez lehetetlen. Erre az évre enyhén vissza kellett vennünk a növekedési előrejelzéseinkből, de még így is 2%-os növekedést jósolunk, ami nagyon tiszteletreméltó teljesítmény.
A már végrehajtott reformok ellenállóbbá és rugalmasabbá tették gazdaságainkat. Ezáltal képesebbek vagyunk megbirkózni a külső megrázkódtatásokkal.
Természetesen romló körülmények esetén még fontosabb, hogy megnyugtassuk azokat, akik a gazdasági visszaesés által fenyegetve érzik magukat. Európának védelmet kell nyújtania - de nem engedhet a protekcionistává válás kísértésének.
A protekcionizmushoz való visszatérés őrültség lenne. Európa a globalizmus óriási győztese. A világ népességének mindössze 7%-a él itt, mégis Európából ered a gazdasági teljesítmény 30%-a. A világ tíz legversenyképesebb nemzete közül hetet tudhatunk magunkénak és Kína és India felemelkedése ellenére, továbbra is Európa marad a világ legnagyobb kereskedelmi hatalma.
Európának tehát minden oka megvan, hogy bizakodva tekintsen a jövő elé. Ugyanakkor továbbra is ébernek és elővigyázatosnak kell lennünk a jövőbeni fejlemények tekintetében. Fő irányvonalunknak egyfajta bizalomnak kell lennie. Pesszimizmussal nem fogjuk megnyerni a következő gazdasági csatákat.
Ez vezérelt bennünket, amikor a nyugtalan pénzügyi piacokra reagáltunk, valamint amikor a pénzügyi helyzettel és a szuverén vagyonalapokkal kapcsolatos irányelvekről szóló dokumentumokat megfogalmaztuk, amelyek szintén az Európai Tanács asztalán vannak. Reméljük, hogy az Európai Tanács támogatja majd a kihívásokkal szembeni közös európai fellépésre vonatkozó javaslatainkat.
Amikor azt mondom, hogy a lisszaboni stratégia működik - és valóban működik -, az nem azt jelenti, hogy minden rózsaszín, és ülhetünk a babérjainkon. Már elmondtam és a Bizottság is elmondta újra és újra, hogy nincs helye az elégedettségnek, főleg amikor láthatóan globális méretekben romlik a gazdasági helyzet. Sok még a teendő. Európa több régiójában továbbra is komoly problémát jelent a munkanélküliség. Vannak nagyon súlyosan érintett társadalmi csoportok. A növekvő energia- és élelmiszerárak gerjesztik az inflációt, és csökkentik a vásárlóerőt, főleg azokét, akiknek a jövedelme bérből illetve nyugdíjból áll. Ezért tehát, további erőfeszítéseket kell tennünk.
De a lisszaboni stratégia nem egy statikus folyamat. Messze nem az. A Bizottság stratégiai jelentése számos új politikai kezdeményezést tartalmaz, amelyek célja, hogy Európa ellenállóbb legyen a gazdasági megrázkódtatásokkal szemben, és hogy megerősítse a globalizáció alakítására és a globalizáció nyújtotta előnyök maradéktalan kihasználására irányuló erőfeszítéseket.
Először lássuk a legfontosabb területet. A legfontosabb területet az emberek jelentik. A szegénység és egyenlőtlenség felszámolásához vezető megoldás Európa-szerte az oktatás és a szakképzés színvonalának fejlesztése, biztosítva mindenki számára a hozzáférhetőséget. Az egyik legérzékenyebb csoportra kívánunk koncentrálni: a korai iskolaelhagyókra. Európában ma hatból egy fiatal még mindig végzettség nélkül hagyja ott az iskolát. A 15 évesek között minden ötödik nem rendelkezik megfelelő olvasási készséggel. Nem engedhetjük meg, hogy tehetségük kárba vesszen. Minden fiatal számára biztosítanunk kell a lehetőségeik felismeréséhez szükséges készségeket.
A lisszaboni stratégia másik kulcsfontosságú pillére, amihez visszatértünk, a kutatás és az innováció. Annak érdekében, hogy további beruházások érkezzenek ide, Európának növelnie kell relatív vonzerejét. Egy ötödik szabadságra van Európában szükségünk - a tudás szabad áramlására -, amely kiegészíti az egységes piac alapjait képező másik négy szabadságot. Támogatnunk kell a nyílt innovációt, ugyanakkor biztosítanunk kell, hogy a tudás az európai szabadalmak és szerzői jogok megfelelő védelme alatt álljon.
Itt szeretném üdvözölni a Ház által tegnap elfogadott Európai Innovációs és Technológiai Intézetet. Ez egy kulcsfontosságú pillanat Európa számára. Gratulálok az Európai Parlamentnek ehhez az eredményhez és megköszönöm Önöknek, hogy támogatták javaslatomat, amely három évvel ezelőtt, amikor előterjesztettem, emlékeim szerint oly sok ellenállásba ütközött. De a Parlament, a Bizottság és a tagállamok közötti jó együttműködésnek köszönhetően végül létrejött a megállapodás.
A harmadik prioritás, amivel foglalkoztunk, az az üzleti környezet. Egységes piacra van szükségünk, amely működőképes Európa és a gazdaság gerincét képező és a munkahelyek többségét biztosító kkv-k számára. Ezért fogom holnap arra kérni az Európai Tanácsot, hogy támogassa a kisvállalkozói törvény gondolatát, amely elhárítja a kkv-k létrejötte és növekedése útjában álló akadályokat. Nem szabad megfeledkeznünk arról, hogy a legfontosabb, amit a kkv-knak adhatunk, az egy valódi belső piac. Amikor a kkv-kről van szó, akkor ez, és nem a specifikus jogszabályok jelentik a legfőbb különbséget Európa és az Amerikai Egyesült Államok között. Az Egyesült Államokban egy kisvállalkozás bár működését egy adott állam területén kezdi, de az első pillanattól az Egyesült Államok teljes belső piacát el tudja érni. Ha az egyik országból a másikba akarunk eljutni, Európában még mindig sok gyakorlati akadály létezik. Ha elő kívánjuk mozdítani a kkv-k fejlődését, és ha nagyobb növekedést és nagyobb foglalkoztatást akarnak Európában, akkor valóban szükség van a belső piac teljes kiépítésére.
(Taps)
Az utolsó lisszaboni pillér, amelyre stratégiai jelentésünkben ismét kitértünk, az nemzedékünk meghatározó khívása, az energia- és az éghajlatváltozás. Lehet, hogy korai még az energia- és éghajlatcsomag. De a tisztelt Ház jól tudja, hogy nem szalaszthatjuk el a pillanatot. Egy megállapodás időzítése kulcsfontosságú a sikerességét illetően. Minél előbb születik meg, annál kisebb a kiigazítások költsége és annál nagyobb hasznot húzhatnak azok, akik elsőként lépnek. Kulcsfontosságú szerepet játszik az egyes számú célkitűzésünk megvalósításában: jövő évben, Koppenhágában egy átfogó, nemzetközi megállapodás létrehozásában. Minél több ország érintett és minél inkább közelít törekvésük a miénkhez, annál inkább kialakulnak az egyenlő feltételek. Leginkább az Európai Unió képes ennek megvalósítására, bizonyítva, hogy az év végéig létrehozandó megállapodással komolyan gondolja annak megvalósítását.
Én tehát igazán elszánt vagyok - a Bizottság is igazán elszánt -, hogy a tagállamokkal együttműködve, év végéig megszülessen a belső energiapiaccal, az éghajlatvédelemmel és a megújuló energiaforrások csomagjával kapcsolatos meghatározó jellegű politikai megállapodás. Természetesen a jövő év elejére szeretnénk az Európai Parlamenttel véglegesíteni egy végső jogalkotási folyamatot.
Természetesen fontos összekötni az éghajlatvédelmi stratégiát a belső energiapiaccal. Mindannyian tudjuk, hogy ez elengedhetetlen feltétele annak az elképzelésünknek, hogy Európa számára versenyképes, biztonságos és fenntartható energiát biztosítsunk. Örömmel látom, hogy az elmúlt hetek során milyen tempóban haladt előre ez az anyag és kötelezettséget vállalunk arra, hogy megtaláljuk a módokat, amelyek biztosítják az eredeti javaslatainkban célként kitűzött valódi piacnyitás megvalósítását. A Bizottság továbbra is elkötelezett a tulajdonosi szétválasztás vagy ezzel egyenértékű tevékenységi mód mellett. Központi jelentőséggel bír, hogy a Ház felkészüljön a júniusi első olvasatra.
A reform nem az értékes szociális haladások, vagy a szociális piacgazdaságunk visszafordításáról szól, hanem arról, hogy felkészítsük az embereket a változások korához való sikeres alkalmazkodásra, és lehetőséget adjunk nekik, hogy kezükbe vegyék saját életük irányítását.
Szociális rendszereink modernizálásáról és azok fenntarthatóságának biztosításáról szól. Hozzáférhetőség, lehetőség és szolidaritás, ezek legyenek a jelszavak és központi helyen szerepelnek majd a Bizottság által még nyár előtt benyújtandó megújult szociálpolitikai menetrendben
Egy dinamikus üzleti környezetről szól, ahol a vállalkozók idejüket és forrásaikat magas minőségű, a világban mindenhol keresett javak és szolgáltatások előállítására fordítják és nem fölösleges ívek kitöltésére vagy a bürokráciával szemben vívott mindennapos csatákra.
Európa alacsony széntartalmú energiaforrásokat felhasználó gazdasággá történő átalakításáról szól, ami jó a környezetnek és jó az üzletnek. Egy gazdaság, amely növekvő életszínvonalat biztosít és amely nem a Föld kárára teszi ezt..
Örömmel látom, hogy az elmúlt néhány év során, az átdolgozott lisszaboni menetrenddel kapcsolatosan végzett kemény munka hozzájárult egy széles konszenzus kialakulásához, azzal kapcsolatban, hogy hol állunk most és hogy hova akarunk eljutni. Ez a Ház mindvégig segítő kritikáival támogatott és ezt megköszönöm Önöknek.
Örömmel tapasztaltam, hogy milyen nagyfokú támogatást élvezett a lisszaboni stratégia az Európai Parlament február 20-i határozatában megfogalmazottak értelmében, amely a Tanács tavaszi ülésének tárgyát képezi.
Láttam a Ház által ugyanazon a napon megszavazott széleskörű gazdaságpolitikai iránymutatásokra vonatkozó módosításokat is. Egyetértek az Ön által kiemelten kezelt kérdésekkel és valóban, ezek már az Európai Parlament politikáinak részét és csomagját képezik, amelyek az Európai Bizottság javaslataira épülnek: társadalmi beilleszkedés, az állami finanszírozás fenntarthatósága, az infláció leküzdésének szükségessége, K+F, jobb gazdaságpolitikai koordináció, az innováció és vállalkozói kezdeményezés támogatása, a belső piac külkapcsolati dimenziói, valamint az éghajlatváltozás és az energia. Legyen tehát világos számunkra, hogy a Bizottság egyetért ezekkel a prioritásokkal.
Számos érintettel - beleértve a tagállamokat is - történő konzultáció után a Bizottság decemberben javasolta, hogy hagyják érintetlenül a stratégia iránymutatásait, amelyek olyan beépített rugalmassággal rendelkeznek, amely lehetővé teszi, hogy alkalmazkodjanak a változó körülményekhez, illetve lehetővé teszi és az általam említett prioritások beillesztését, amelyeket a Bizottság is támogat.
Azzal, hogy megtartották az iránymutatásokat, a stabilitás és a kiszámíthatóság régóta várt jelét küldték el a tagállamoknak és a gazdasági szereplőknek egyaránt, megerősítvén ezáltal a megvalósítás sikerességét. Mint ahogy a Tanács elnöke az imént mondotta, a prioritás most a megvalósításon van. Konkrét eredményeket kell elérnünk és konzisztenciát kell mutatnunk. Ezt szem előtt tartva, a Parlament Gazdasági és Pénzügyi Bizottságával való kapcsolatfelvételt követően, a Bizottság, annak érdekében, hogy kompromisszumra jusson a Tanáccsal, javasolta, hogy a Parlament által kiemelt kérdések is szerepeljenek az iránymutatásokhoz kapcsolódó írásos anyagban. A Bizottság erőfeszítései ellenére a Tanács úgy döntött, hogy nem ért egyet a széleskörű gazdaságpolitikai iránymutatásokra vonatkozó kompromisszumos javaslatunkkal.
Mindenesetre szeretném biztosítani a tisztelt Házat arról, hogy milyen rendkívüli jelentőséget tulajdonít a Bizottság annak, hogy megfelelő keretet biztosítson a tagállamok számára a közös prioritásaink megvalósításához - és ezek a növekedés és a munkahelyteremtés. Amikor növekedésről beszélek, akkor egy szociális és környezeti szempontból fenntartható növekedésre gondolok. És olyan munkahelyekre gondolok, amelyek nemcsak mennyiségileg, de minőségileg is növekednek. Mivel biztosak vagyunk afelől, hogy a munkahelyekre és a növekedésre összpontosító, a versenyképesség és nyitottság mellett elkötelezett megújult lisszaboni stratégia jelenti Európa számára a legjobb választ a globalizáció kihívásaira.
(Taps)
Joseph Daul
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (FR) Tisztelt elnök úr, hivatalban lévő elnök úr, bizottsági elnök úr, hölgyeim és uraim! Az Európai Tanács tavaszi prioritása az európai növekedés ösztönzése és a 2008-2010-re vonatkozó lisszaboni stratégia újraindítása lesz.
Képviselőcsoportunk rendkívüli fontosnak tartja, hogy tekintettel a globalizációra, minden lehetséges esélyt megadjunk az EU-nak, továbbá hogy megreformáljuk, mint ahogy 2005 - José Manuel Barroso úr elnöksége - óta az Európai Bizottság ezt olyan kitartóan javasolja. Ez a stratégia a legjobb eszköz, az előttünk álló kihívások: a globalizáció, a népesség és az éghajlatváltozás kezelésére
Üzenetünk kettős: a megkezdett reformok folytatása, ugyanakkor a lisszaboni stratégia hatékonyabbá tétele. A globalizáció lehetőséget jelent Európa számára, de a szabadjára engedett szabadkereskedelmet sohasem fogjuk elfogadni. Ez az első kihívás. Meg kell védenünk a fokozott védelemre szorulók érdekeit és támogatnunk kell saját szociális modellünket. Nem az irányváltoztatásnak, hanem a már kijelölt úton való előrehaladásra tett erőfeszítéseink növelésének van itt az ideje. A lisszaboni stratégia minden egyes kihívásra megfelelő választ kínál.
Tekintettel a feltörekvő nemzetek részéről jelentkező versenyre, a mi jövőnk a kutatásban és innovációban, a vállalkozók támogatásában, az egész életen át tartó képzésben és a munkaerőpiac reformjában rejlik. Európa csak abban az esetben lehet versenyképes, ha termékei hozzáadott értékében a minőség és innováció érvényesül. Ezért szólítom fel a tagállamokat, a kutatás és innováció lehető legszélesebb körét érintő beruházások megvalósítására.
Enélkül a kkv-k fejlődése sem hoz növekedést és nem teremt új munkahelyeket. Segítségükre kell lennünk, mind a szerződések biztonságának megteremtésében, mind az adminisztrációs terhek csökkentésének köszönhető új munkahelyek létrehozásában. Helyes irányba tett lépést jelent az európai szintű, kisvállalkozói törvény kidolgozása. Csak abban az esetben tudjuk versenyelőnyünket fenntartani, ha a munkaerőnk megfelelő képzésben részesül. Az iskolai és egyetemi oktatás, valamint a folyamatos továbbképzés felülvizsgálatra és feltétlenül javításra szorul. Ezzel összefüggésben üdvözöljük a 2007-2013. évi egész életen át tartó tanulás programját. Széleskörű reformok szükségesek a munkaerőpiacon is, amelynek mobilabbá, rugalmasabbá és biztonságosabbá kell válnia. Az üzleti tevékenységeket képessé kell tenni a piac követelményeihez való alkalmazkodásra. A munkavállalók számára biztosítani kell az átképzés és az alkalmazkodási lehetőségek által nyújtott előnyök kihasználását.
A második kihívás Európa számára a népessége. A népesség elöregedése részben munkaerőhiányt teremt, részben megterheli a társadalombiztosítási rendszert. A belső munkaerő jobb ösztönzése, minden korosztályt érintő nagyobb rugalmasság és alkalmazkodóképesség szükséges, hogy könnyebb legyen a szakmai és a családi élet összehangolása. Felül kell vizsgálnunk a bevándorlási politikánkat is, amelynek európainak és a szakképzettség és szaktudás számára vonzónak kell lennie. Ki kell dolgozni a kékkártyás javaslatot. Meg kell állítanunk az agyelszívást is. Hiábavalóvá válik az oktatásra fordított beruházás, ha kutatóink jobb fizetés és munkafeltételek miatt külföldre mennek.
A harmadik és utolsó kihívást az éghajlatváltozás jelenti. Egy életképes, környezetbarát gazdasághoz megfelelő politikai rendszer megvalósítása szükséges, ami az üvegházhatást kiváltó gázoknak a célértékként kitűzött 20%-kal történő csökkentését jelenti. Nem beszélve az ökológiai előnyökről, ez hasznos lesz számunkra a tiszta technológiák piacain. Ez nem lényegtelen. Nekünk és partnereinknek azonban példát kell mutatnunk. Egy zöld politikához nem egy protekcionista, hanem egy szilárd külkereskedelmi politikának kell társulnia.
Hölgyeim és Uraim! Csak abban az esetben tudjuk megőrizni értékeinket és társadalmi modellünket, ha van elég bátorságunk megreformálni társadalmunkat és elmondani polgártársainknak az igazat. Csak abban az esetben érhetünk el társadalmi haladást, ha a növekedés is szerepet játszik ebben. A növekedés viszont csak akkor tud szerepet játszani, ha a megfelelő eszközöket biztosítjuk számára. Most az egyszer szeretném megköszönni a Bizottság elnökének, Verheugen alelnök úrnak és az összes biztosnak a munkáját. A köszönetem, hölgyeim és uraim, csak egy versenyistálló: a Barroso-féle versenyistálló összefüggésében értelmezhető. Egy adag zab jár a jól végzett munkáért, de ez a zab energiát is ad a még hátralévő munkához.
(Taps)
Martin Schulz
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr! Hölgyeim és Uraim! Először is egy megjegyzést kívánok tenni a Tanács elnökének. Úgy értesültünk Uram, hogy a holnapi vacsora során kívánják megvitatni a Mediterrán Uniót. Ez a francia elnök ötlete és kérném Önt, a képviselőcsoportom nevében, hogy a vacsora - remélem, hogy minden résztvevő élvezi majd a vacsorát - alatti beszélgetések során tisztázza a következőket. Ha az az elgondolás, hogy a Mediterrán Unió ráépül arra a barcelonai folyamatra, amelybe az Európai Unió költségvetéséből olyan sok pénzt pumpálunk, vagy korszerűsíti azt, akkor teljes mértékben támogatjuk. Azonban garanciák kellenek arra nézve, hogy az Európai Unió keretei között folytatják majd ezt a politikát
Amennyiben sikeresnek bizonyul a Mediterrán Unió, akkor annak a már létező uniós intézményi és politikai keretek között kell egy közösségi politikává válnia. Ha ezzel szemben a Mediterrán Unió az EU-ban egy megosztó tényezővé válna, akkor az rossz jel lenne, sőt a francia elnökség előestéjén elszigetelné Franciaországot, amit biztosan nem akarunk.
(Taps)
Ezért kérjük Önt, hogy adja át ezt az üzenetet a csúcstalálkozó résztvevőinek.
Egy dolog az iránymutatások érintetlenül hagyása. A február 20-án, 515 szavazatos többséggel itt meghozott döntés, amely nevezetesen az iránymutatások megváltoztatásáról szól, egy teljesen más téma. Azonban ne az iránymutatások megváltoztatásáról vitatkozzunk, hanem arról beszéljünk, hogy megvalósíthatóak-e a követeléseinkben megfogalmazott, iránymutatásokkal kapcsolatos alapvető változtatások.
Barroso úr, én a múlt héten kritizáltam Önt, mivel az elkötelezettség halvány jelét sem mutatta. Időközben hallottam, hogy az Ön Bizottságának néhány tagja -feltehetően az Önnel történt konzultációt követően - átvett és előterjesztett, néhány általunk itt javasolt elképzelést. Ezért a kritikám erre a pontra vonatkozóan már nem releváns. Azonban, bizottsági elnök úr, a mai beszédét hallva újra meg kell ismételnem: Önnek vezető szerepe van Európában. Azok a szavak, amelyeket a holnapi nap folyamán intéz az állam- és kormányfőkhöz arra kell, hogy bátorítsa őket, hogy a gyakorlatban is megvalósítsák a tagállamokban mindazt, amire Ön most felszólított. Természetesen az Ön által elmondottak nagy része igaz, de nekünk a valódi európai helyzettel kell szembenéznünk.
Engedje meg ezért, hogy megjelöljek öt olyan pontot, amely a mi meglátásunk szerint továbbra is kulcsfontosságú, de nem kapott kellő hangsúlyt, vagy nem került gyakorlati megvalósítására. Igen, természetesen történt előrehaladás: csökken a munkanélküliség és növekszik a termelékenység, a munkahely megőrzésének bizonytalansága azonban Európában is egyre növekszik. Ez is egy tény. Igaz, hogy több munkahely jön létre, de ezek a munkahelyek bizonytalanok, bizonytalanabbak, mint eddig bármikor. A béremelések nem tartanak lépést a vállalati nyereségnövekedéssel: százalékban kifejezve, a vállalati nyereség meghaladja a munkavállalók béremelését.
(Taps)
Ez társadalmi egyensúlytalanságot jelent. Javítani kívánjuk a társadalmi kohéziót; nagyobb szociális biztonságot akarunk. Mi haszna egy növekvő belső piacnak, mi haszna egy globális méretekben versenyképes Uniónak, ha a valóság ez: egy termelővállalat, amely 4%-os nyereséget ér el egy telephelyen, azt mondja "ez nem elég a részvényeseknek; ők 6%-os nyereséget akarnak, ezért ezen a telephelyen bezárjuk a vállalatot”. Ez arra az alapvető bizalomra mér csapást, amelyre az Európai Uniónak szüksége van. Polgárainknak bizalomra van szükségük.
Szétválasztásról beszélünk az energiaágazatban, ami talán szükséges, talán nem. Beszéljünk most az egyszer arról a szétválasztásról, ami a szociálpolitika területén megy végbe Európában. Fennáll a valós veszélye, hogy a gazdasági növekedés elválik a szociális biztonságtól, ezért válik szükségessé az iránymutatások felülvizsgálata. Világossá kell tennünk, hogy bármi történik az Európai Unióban a szociálpolitika terén, az csak a gazdasági fejlődéssel együtt történhet.
Az Európai Parlament 50. évfordulóját ünnepeljük ma délután. Az 50 évvel ezelőtt itt, Strasbourgban uralkodó szellem értelmében, az Európai Közösség növekedésének és sikerének alapját a gazdasági fejlődés és a szociális biztonság együttese képezte. Ez egyre nagyobb kockázatnak van kitéve.
Ön azt mondja, hogy a kis-és középvállalkozásoknál csökkenteni kell a bürokráciát. Igen! Azonban ha csökken a bürokrácia, és ezek a vállalatok mozognak Európán belül, majd csinálnak egy olyan ügyet, mint amilyen a Laval-ügy, akkor az az Európai Unióban csapást mér a bizalomra. Mert ha a mozgásszabadságot még a kkv-k is felhasználhatják a társadalmi haladás visszafordítására, lehet, hogy a vállalatok igen, de munkavállalóik biztos nem nyernek az ügyön. Ezek a munkavállalók alkotják azonban, az uniós polgárok nagy többségét.
Természetesen szükségünk van befektetésekre az oktatás, a képzés, a kutatás és a technikai innováció terén. Ez magától értetődő. Azonban ha az emberek túlnyomó többsége számára az egyetem vagy iskola csak abban az esetben érhető el, ha a szüleinek elég pénze van a pénztárcájában, akkor az nem szociálpolitika. Az Európai Unió minden polgárának, bárhonnan is érkezzenek és bármilyen családi háttérrel is rendelkezzenek, egyenlő hozzáférést kell biztosítani. Ha Európa életben akar maradni, akkor nemcsak a vállalkozási lehetőséget, de ezt a lehetőséget is meg kell erősítenünk. Mindenekfelett ezen a kontinensen,azoknak a fiataloknak a lehetőségét kell megerősítenünk, akiknek szükségük van a kutatáshoz, a képességek elsajátításához és a továbbképzéshez való hozzáféréshez.
Kétségtelenül csapást mér a társadalmi bizalomra, ha bármely gazdag ember adófizetés nélkül viheti egyik országból a másikba pénzesládáját. Ez egy további csapás! Ezért mondja helyesen, hogy szükség van az Unió pénzügyi piacainak szabályozására.
Mindezen érvek, elnök úr, az iránymutatások felülvizsgálata mellett szólnak. Végső soron nem sokat számít, hogy ezzel a névvel illetjük-e vagy sem. Ha a holnapi nap folyamán, ezt az üzenetet tolmácsolja a Tanács felé, akkor az Ön oldalán fogunk állni, de csak ebben az esetben fogunk az Ön oldalán állni, elnök úr!
(Taps)
Graham Watson
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Az e heti Tanács valahol a kétségbeesés és a remény között félúton helyezkedik el. Annak ellenére, hogy úgy tűnik, hogy sikerült túljutni a legfontosabb nehézségeken, a Lisszaboni Szerződés még nincs ratifikálva és néhány rendelkezését illetően, még mindig vannak függőben lévő kérdések. Bizonytalanságok várhatóak az oroszországi, a török és néhány közép- és közel-keleti szomszédunk politikai irányvonalát illetően. A lassuló gazdasági növekedést a Svédországban, vagy akár Finnországban vagy Magyarországon vagy Spanyolországban bekövetkezett bankszektor válságának a GDP-re kiható hatása kísérti, hogy Argentínát vagy Japánt már ne is említsük. Ezért ma reggel még inkább üdvözöljük központi bankjaink együttes fellépését.
Ezeken a tényezőkön túlmenően a legfőbb globális kihívásokat jelentő népességnövekedés és migráció, a nemzetközi bűn és terrorizmus, az éghajlatváltozás és energiabiztonság továbbra is nyomasztóan hat politikai döntéshozóinkra. Az éghajlatváltozás megoldására vonatkozó bizottsági javaslat sürgős végrehajtása a tagállamokra és a tisztelt Házra váró feladat. A kihívás körvonalai szerteágazóak.
A főképviselő tanulmánya, amely az éghajlatváltozásnak a biztonságra és stabilitásra kifejtett hatásaival foglalkozik, megmutatja, hogy valós és azonnali aggodalomra van ok, fennáll a katonaság bevonásának veszélye, beleértve az energiabiztonság egyik eszközeként használt - néha vitatott - NATO-t is. Néhány tagállamunk azonban, elvakítva a rövidtávú gazdasági gondolkodás által, már most korlátozni próbálja, a Bizottság éghajlatváltozásra vonatkozó javaslataival kapcsolatos kötelezettségeit. Nézzék meg a Tanács következtetéstervezetét - (18) bekezdés - és nézzék meg azokat a rosszindulatú szavakat, amiket beszúrtak.
Ez a kettős veszély egy Európa-erődbe való visszavonulás fenyegetettségét hordozza magában. Kizárólag, fokozódó belső szolidaritással tudjuk kikerülni azokat a csapdákat, amelyekbe a tagállamok beleesnek, ilyen például a Déli Áramlat választása a Nabuccóval szemben. Csak abban az esetben tudjuk a Földközi-tenger, a Mare Nostrum körül, vagy a Kaszpi-tenger körül élvezni a békét, ha a szolidaritást partjainkon túlra is kiterjesztjük. Einsteinnek igaza volt, amikor azt mondta, hogy a béke nem tartható meg erőszakkal, csak megértés által érhető el.
Jó példával kell elöljárnunk. Remélem, hogy a tanácsi következtetéstervezetben látunk majd a nemzeti kormányok és az Európai Unió részéről, olyan kötelezettségvállalásokat, amelyek kormányaink, az intézményi épületek és a gépkocsiállományunk energiafelhasználásának csökkentésére vonatkoznak, a megvalósításhoz vezető kötelező erejű célkitűzésekkel együtt.
Az éghajlatváltozással foglalkozó kormányközi testület (IPCC) és mások részéről is szigorú figyelmeztetések hangzottak el a cselekvés-elmaradásának költségeit illetően. Cselekednünk kell, és az erős ellenszél ellenére képesek is vagyunk cselekedni, az euroövezet gazdaságának gazdasági alapjai szilárdak, ahogy ezt a Bizottság elnöke is állítja, a hazai kereslet és az export továbbra is nő, és ez annak a jele, hogy a lisszaboni stratégia működik és követendő is marad.
Halljuk, hogy mit mondanak az emberek ebben a Házban. Wurtz úr csoportja, az Unilevernél veszélyben lévő 12.000 munkahely melletti tüntetés élére állt. Schulz úr, 27 állam- és kormányfőt levélben szólított fel gazdasági irányváltásra, kötelező erejű társadalmi elvárásokra és nagyobb szociális biztonságra. Azonban, ezek a lépések figyelmen kívül hagyják, hogy mi történik valójában a globális gazdaságban, ahol, mivel egyre több és több ország gazdasága vált nyitottá, a kereskedelemnek a GDP-hez viszonyított aránya gyorsabban növekedett, mint a teljes termékkibocsátás. A jövedelmünk fele a kereskedelemből származik és a világkereskedelem egyharmadát már a fejlődő országok adják. A világgazdaság integrációja bizonyítja, hogy ez nem egy tét nélküli játszma. Miközben lehet, hogy Európa részesedése csökken a világgazdaságból, az általános növekedés azt jelenti, hogy továbbra is munkahelyeket és gazdagságot teremtünk. Ezzel magyarázható, hogy az elmúlt két év során 6,5 millió új munkahelyet hoztunk létre. A képviselőcsoportom régóta ezt a véleményt képviseli és elégedetten vesszük tudomásul, hogy Jacques Delors úr és Poul Nyrup Rasmussen úr is elismerte ezt a PSE képviselőcsoport részére megfogalmazott kiáltványukban, amely megközelítőleg 15 hónappal ezelőtt, Oportóban került elfogadásra.
Schulz úr! Ha van ebben a teremben strucc, akkor az nem a 21-es székben [Barroso úr széke] található; hanem a 6-os székben [Schulz úr széke] található. Úgy gondolom, hogy ez megmagyarázza, hogy miért veszítette el a PSE képviselőcsoport az intézményben játszott korábbi meghatározó szerepét.
Az Európai Tanácsnak nagyobb sürgősséggel kell fellépnie a kutatás és fejlesztés terén kitűzött célok megvalósításában. A piacokat vonzóvá kell tenni a vállalkozási tőke számára és a kutatók mobilitásával az innovációt kell elősegíteni. A veszély elkerülése érdekében, javítani kell a bankszektor átláthatóságán és felügyeletén. Lenarčič úr, magának figyelemmel kell lennie a társadalmi kohézióra és a környezeti stabilitásra, de mindezt annak biztos tudatában tegye, hogy az életszínvonal javításához, a piac a rendelkezésünkre álló leghatásosabb eszköz.
(Taps)
Brian Crowley
az UEN képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Szeretném üdvözölni a hivatalban lévő elnököt és a Bizottság elnökét azon a vitán, amelyet az öregeink, bölcseink és egyesek szerint a legjobbjaink, - habár én nem feltétlenül értek velük egyet - a következő napokban fognak a csúcstalálkozón megvitatni.
Ahelyett, hogy újra végigmenjünk mindazon, amit a képviselőtársaim már elmondtak, mivel a hozzájárulások nagyrészével egyetértek, azt tudom mondani, hogy nem az egyik vagy a másik, inkább az összes kombinációja: megpróbálni az előterjesztett különböző javaslatokból kiragadni a legjobb elképzeléseket, amelyek aztán Európa számára követendő, egyedi modellként használandók. Azért mondom ezt, mert az elmúlt 30 év, de különösképpen az elmúlt 20 év tapasztalata azt mutatta, hogy nem az egyik vagy a másik a megoldás. Nem lehet gazdasági növekedést elérni megfelelő szociális kohézió és szociális védelem nélkül. Nincs környezetvédelem új erőforrásokba, információs-technológiába, valamint kutatásba és fejlesztésbe történő megfelelő befektetés nélkül, amely megteremti az előttünk álló problémák kezelésének innovatív módjait.
Hasonlóképpen, nem lehet a munkanélküliséget megoldani pusztán azáltal, hogy azt mondjuk, több munkahelyet akarunk. Munkahelyteremtésre, a pénz befektetésére és a vagyonteremtésre kell a vállalatokat és az üzleti tevékenységeket ösztönözni. Közszolgáltatással csak ennyit lehet tenni, független attól, hogy infrastrukturális vagy más jellegű állami beruházásról van-e szó. Végül elérkezünk a kis- és középvállalkozások - amelyek Európa Unión belül foglalkoztatottak 62%-át alkalmazzák - üzletembereihez és üzletasszonyaihoz, akik egyre több pénzt fordítanak az egyre több és több munkahely létrehozására.
Ez egy bizonyos fokú rugalmasságot igényel. Azonban, a rugalmasság nem válhat az általános ismérvek vagy a munkavállalók jogvédelmének lekicsinylésére használt szólammá. Hasonló módon, nem lehet egy rossz példa, mint például a Laval-ügy - ami rossz úgy, ahogy van - alapján azt mondani, hogy mindenkit a lehető legszigorúbban kell ellenőrizni. Kiindulópontként és nem végjátékként kell tekintenünk. Nézzék meg, hogy ma milyen kihívások előtt áll az Európai Unió: megfelelő kutatásba és fejlesztésbe történő beruházások teljes mértékben hiányoznak. Az európai egyetemek és intézmények legjobbjai és legértelmesebbjei elhagyják Európát kutatómunkájuk folytatásához és Amerikába, Japánba, sőt most már Kínába mennek dolgozni.
És nézzék meg az európai ipar és ületi tevékenység áthelyezését: szemben a 10 vagy 12 évvel ezelőtti helyzettel, most már nem egy másik európai országba helyezik át; most már az Európai Unión kívülre, Indiába, Pakisztánba, Malajziába és más országokba viszik ki.
Nemcsak arra kell most koncentrálnunk, hogy a hirtelen felmerülő másodlagos hitelpiaci nehézségek hol okoznak ma rövidtávú nehézségeket. Ha visszatekintünk az elmúlt 25 év gazdaságos piacaira, ciklikus mozgást mutatnak: vannak mélypontok és vannak csúcspontok. Nekünk ma azt kell biztosítanunk, hogy a mai napon letett alapkövek 15 év múlva is olyan erősek legyenek mint ma, folyamatosan serkentően hassanak a gazdasági növekedésre, és folyamatosan megvalósítsák az energiaellátás biztonságosságát. A tegnapi nap folyamán Észtország elnöke elmondta nekünk, hogy Oroszország most úgy viselkedik, mint egy nagyhatalom, hogy az olaj és földgáz terén játszott nagyhatalmi szerepét most a külpolitika befolyásolására akarja felhasználni. Biztosítanunk kell az Európai Unión belüli szolidaritást, amely képes szembenézni és megküzdeni ezzel a kihívással.
A fiataljaink jelentik a legjobb és legértékesebb erőforrásunkat. Ha nem történik megfelelő beruházás az oktatás és képzés terén, és nem biztosítunk számukra szakképesítést és lehetőséget az Európai Unión belül, akkor fennáll annak a veszélye, hogy elveszítjük őket.
Végezetül hadd mondjam a hivatalban lévő elnöknek, hogy egy kis elismeréssel szeretnék a szlovén fiataloknak adózni a szlovén elnökség ideje alatt végzett munkájukért - különösképpen a protokolláris szekciókban dolgozók esetében - és azért a szíves fogadtatásért és képért, amit Szlovéniáról mint országról nyújtottak.
Rebecca Harms
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, szeretném a Schulz úr által elmondottakkal kezdeni. Szeretném ismételten kihangsúlyozni, hogy csak abban az esetben tudjuk tisztességesen értékelni a lisszaboni folyamatot, ha figyelembe vesszük, hogy miközben Európa valójában a globalizáció egyik legfőbb nyertese, a nyereség nagyon egyenlőtlenül van elosztva. Ezen túlmenően a foglalkoztatásban végbement növekedés semmi esetre sem oldotta meg a dolgozó szegények problémáját; ellenkezőleg, a növekvő foglalkoztatás és növekedés ellenére, a munkahely megőrzésének bizonytalansága által okozott szegénység is növekedett.
Mi itt az Európai Parlamentben, állásfoglalásunkban kifejezetten arra szólítottunk fel, hogy a Bizottság és a Tanács foglalkozzon az ágazati minimálbér kérdésével, illetve hogy a Bizottság, tekintettel a növekvő társadalmi marginalizálódás problémájára, egy eltérő értékelést adjon a lisszaboni folyamat eredményeiről. Ez a szegénységi mutató, állásfoglalásunk szerves részét képezi és sajnálatosnak találom, hogy az Európai Parlament ilyen irányú döntéseire, sem a Tanács, sem a Bizottság mindezidáig nem reagált.
(Taps)
Rátérve az éghajlat és az energia témájára, őszintén szólva megdöbbentem, amikor a német kormány egy képviselője, mindössze pár nappal a tavaszi csúcstalálkozó előtt, Brüsszelben kijelentette, hogy a környezetvédelmi politika jobban teszi, ha távol tartja magát az ipar- és gazdaságpolitikától. Ezt a nyilatkozatot, a német környezetvédelmi minisztérium egyik államtitkára, Machnik úr tette, aki kétségtelenül ismert a német képviselőtársaim előtt. A német környezetvédelmi minisztériumnak nyilvánvalóan fogalma sincs, hogy valójában mit jelent a fenntarthatóság.
Következésképpen, alig meglepő, hogy a német kormány továbbra is ellenzi a járműveket érintő CO2-célértékeket, hogy nem támogatja az energiára vonatkozó egységes piacra tett bizottsági javaslatot, valamint, hogy a "kibocsátáskereskedelem új meghatározásai” elleni szövetség megszervezésére tesz kísérletet.
Sajnálattal veszem tudomásul, hogy ezeken a tárgyalásokon Németország szinte teljesen megfeledkezett arról, ami aláírásra és jóváhagyásra került a tavaly tavaszi csúcstalálkozón. Néhány jelenleg alkalmazott politikája teljes mértékben eltér a tavalyi csúcstalálkozó megállapításaitól. Nem vagyok biztos például abban, hogy a megújuló energiához kapcsolódó új prioritás - amely annyira vitathatatlannak tűnik - valóban elégséges-e az energia és az éghajlat területén a fenntarthatóság biztosításához.
A Mediterrán Unió szintén kérdéseket vet fel bennem. Az embernek néha az a benyomása, hogy éppúgy, mint az Oroszországgal kötött jelentős gázmegállapodások - a Déli Áramlatra és az Északi Áramlatra gondolok -, ez a Mediterrán Unió is egy további bizonyítéka annak, hogy egyszerűen lehetetlen az energiára és az energiaellátás biztonságára vonatkozó egységesített uniós politika megvalósítása. Ha a Bizottság nem tudja megoldani a problémát, akkor nem lesz képes kötelezettségeit teljesíteni.
(Taps)
Gabriele Zimmer
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr! Ma ünnepeljük az Európai Parlament 50. évfordulóját. Ez mindenképpen jó alkalmat kínál a közelgő csúcs számára, hogy végre valahára megadja ennek a Háznak a kezdeményes jogát!
Továbbá úgy hiszem, hogy az Európai Parlament 50. évfordulója a megfelelő alkalmat kínálja számomra és a képviselőcsoportom számára, hogy világossá tegyük, hogy sem a Tanács, sem a Bizottság nem várhatja el a jövőben ettől a Háztól, hogy könnyen kezelhető, engedékeny és behízelgő legyen. Továbbra is kötelességünk marad, kiállni azok mellett az Európai Unióban élő emberek mellett, akiket gyakran semmibe vesznek: a 70 millió vagy ennél is több ember mellett az EU-ban, akik szegénységben, vagy a szegénységtől fenyegetve élnek, beleértve 19 millió gyereket.
Ha, értesüléseink szerint, az Európai Tanács üdvözli majd a megújult lisszaboni stratégiára vonatkozó bizottsági stratégiai jelentést és megdicséri önmagát saját sikeréért, akkor talán néhány sornál többet kellene szentelnie azon uniós polgárokra és azon gyermekekre, akik a lisszaboni stratégia vívmányainak semmilyen előnyét sem élvezik.
A stratégia iránya és prioritásai, éppúgy, mint az ezekből következő politikák, hibásak! Watson úr, nem az Unilever, a Thyssen-Krupp, a Nokia vagy mások agresszív globális viselkedése elleni tiltakozásunk az, ami megalapozatlan, hanem az, hogy a Bizottság és a Tanács nem volt hajlandó szembekerülni az ilyen agresszívan viselkedő világméretű vállalatokkal, valamint megfelelő prioritást tulajdonítani az érintett munkavállalók és a szociálisan kirekesztettek védelmének.
Csak egyet tudok érteni az Európai Szegénységellenes Hálózattal akkor, amikor arról panaszkodik, hogy a szegénység, a társadalmi kirekesztettség és a növekvő társadalmi megosztottság elleni küzdelmet még mindig nem kezelik és nem egészítik ki a szükséges egyértelműséggel és elszántsággal.
A Hálózat négy kérdést intézett a március 10-i tavaszi csúcstalálkozóhoz, és az Európai Parlamentnek különösképpen támogatnia kellene ezeket a kérdéseket. Pontosan mennyire kívánják megerősíteni a lisszaboni stratégia szociális dimenzióját? Pontosan milyen lépéseket javasolnak a kötelezettségek - "a szegénység felszámolására irányuló döntő lépés” teljesítése érdekében? Ha a hivatalosan szegénynek nyilvánítottak (78 millió) közül 18,9 millió áll alkalmazásban, milyen lépéseket javasolnak a munkahelyen belül szegénység kezelésére? Milyen lépéseket javasolnak, hogy az emelkedő energiaárak ne fenyegethessék a szociális kohéziót és a szociális integrációt? Ez a négy kérdés véleményem szerint alapvető jelentőséggel bír, ha azt akarjuk, hogy gazdasági növekedés szociális és környezetvédelmi szempontból is ténylegesen fenntartható legyen.
Jens-Peter Bonde
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, a Tanács elnöke és a Bizottság elnöke, ír képviselőtársammal, Kathy Sinnottal közösen, egy új jegyzőkönyvre tettünk javaslatot, amely még a végső jóváhagyás előtt, a Lisszaboni Szerződés módosítását képezné. Ezzel az Európai Bíróság által 2007. december 18-án meghozott forradalmi határozat érvényét veszítené.
Egy lett vállalat lett munkavállalókkal akart iskolát építeni Svédországban, ahol a lett munkavállalók sokkal kevesebb pénzt kaptak volna, mint a hasonló munkát végző svéd munkavállalók. A svéd szakszervezetek blokádot hoztak létre. Ezt a lépést az Európai Bíróság jogellenesnek ítélte. Csak abban az esetben engedélyezik, hogy a sztrájkoz való jog gyengítse a szerződés, áruk és szolgáltatások szabad mozgására vonatkozó másik alapelvet, ha fennáll a közbiztonság, a közrend és a közegészség veszélyeztetettsége. Egy rendes fizetés nem számít. A kollektív alku nem számít. A rugalmas biztonság skandináv modelljét és a munkavállalók és a szakszervezetek közötti önkéntes együttműködést a szemétbe lehet dobni.
Írországban a külföldi munkavállalók a külföldi vállalatokban most az óráként 9 eurós, ír minimálbérért dolgozhatnak. Az ír szakszervezetek fellépése ez ellen a bírósági ítélet ellen jogellenes, kivéve, ha a fellépés a minimálbérrel kapcsolatos. Az én országomban még rosszabb a helyzet, ott még minimálbér sincs.
Ez a bírósági ítélet egy katasztrófa, és el kell törölni, vagy a szerződések új megszövegezése, vagy pedig egy jogilag kötelező érvényű jegyzőkönyv által. Javaslatomat láthatják a honlapomon. Arra szólítom fel a szlovák elnököt és a Bizottság elnökét, hogy vessék fel ezt a kérdést a csúcstalálkozón.
Van egy kérdésem a Bizottság és a Tanács számára. Mikor lesz meg az egységes szerkezetbe foglalt szerződés, ami alapján megérthetjük annak a tartalmat?
Jana Bobošíková
(CS) Hölgyeim és uraim! Úgy gondolom, hogy a holnapi csúcstalálkozón, itt lesz az ideje, hogy az államfők felébredjenek és elismerjék, hogy 12 év alatt, a CO2 európai előállításának 20%-os csökkentése és a megújuló energiák 20%-ra történő növelése egy utópisztikus elgondolás. Ha az európai iparágazatokra további szigorításokat vezetünk be, akkor veszélyeztetni fogjuk mind a vállalatok, mind a foglalkoztatottság versenyképességét és végül a beruházások olyan országok irányába mozdulnak majd el, amelyek nem emelnek az éghajlattal kapcsolatos akadályokat.
Ezen túlmenően, ahelyett, hogy hitelt adunk annak a képtelenségnek, hogy az afrikai és ázsiai menekültek tömege azért árasztja el Európát, mert az éghajlat kényszeríti őket az otthonuk elhagyására, inkább azon a politikánkon kellene elgondolkodnunk, ami miatt, Európa nem a szakképzett munkavállalók, hanem a szegények számára vált migrációs célponttá.
Meggyőződésem, hogy olyan innovatív folyamatokra kell koncentrálnunk, amelyek az energiaigényes gyártás csökkentését eredményezik. A környezetvédő agyak helyett a szakértő agyakat kellene előnyben részesítenünk és ezekre kellene pénzt költenünk. Le kellene magunkról rázni az atomreaktorokkal kapcsolatos megalapozatlan félelmet is. Amennyiben a Tanács a polgárok érdekében akar eljárni, akkor pontosan az atomenergia területével kapcsolatos kutatásba, fejlesztésbe és oktatásba kellene beruháznia.
Giles Chichester
Elnök úr! Óriási gazdasági bizonytalanság mellett kerül sor az Európai Tanácsra. A csúcstalálkozó mérlegeli majd a lisszaboni menetrend korszerűsítését, amelynek már csak két év kifutási ideje van. Alapvető fontosságú, hogy a kormányfők ne szokjanak rá az öndicséretre.
Valóságos veszélyek fenyegetik a szabadkereskedelem és a szabad- és nyílt verseny alapelveit, amelyek az Európai Unió alapját képezik. Ezzel összefüggésben, örömmel olvastam a Financial Timesban a bizottság elnökének a közelmúltban tett észrevételeit, amelyben felvetette az Európában növekvő protekcionizmus csúf szellemét. Amikor megkérdezték tőle, hogy növekvőben van-e az ilyen irányú felfogás, ő azt mondta, "Igen, és attól tartok, hogy ez a növekvés nemcsak Európában, de mindenütt tapasztalható. Azok a politikai erők, amelyek hagyományosan piacpártiak voltak, mára - elegánsan megfogalmazva - megfontoltabbá váltak”.
Tehát a protekcionizmus fenyegetettségének veszélye nő, nem beszélve arról, amit az Atlanti-óceán másik oldalán, az elnökválasztási verseny két jelöltjének retorikájából kihallhatunk. Legyünk egyértelműek, Európa a globalizációból sokkal többet nyerhet, mint amennyit veszíthet. Valóban, a The Economist, a közelmúltban kifogásolta néhány európai vezető globalizáció-ellenes szóhasználatát. Megállapította, hogy a valóságban az európai polgárok az olcsó import, az alacsony infláció és az alacsony kamatlábak által a globalizáció nyertesei. Annak ellenére, hogy India és Kína feltörekvőben van, Európa világexportból való részesedése 2000 és 2006 között, mégha csekély mértékben is, de növekedett.
Franciaországban, ahol leginkább megjelenik a protekcionista retorika, egy közelmúltban végzett tanulmány szerint a 2005-ben elveszített munkahelyek mindössze 3-4%-a tulajdonítható az úgynevezett offshoringnak. Mindezt figyelembe véve, támogatnunk kellene a bizottsági elnöknek a témával kapcsolatos határozott fellépését. Európa csak abban az esetben lesz a nemzetközi piacokon sikeres, ha javít a versenyképességén, radikálisan megreformálja a munkaerőpiacát és szigorúan lép fel az üzleti tevékenység rossz szabályozásával szemben mind uniós, mind nemzeti szinten.
A The Economist a következő kérdést tette fel: Napjaink politikusai lesznek-e valaha is annyira őszinték, hogy megmondják az embereknek, hogy a globalizáció jó Európának és nekik is jó? Barroso elnök őszinte volt; ideje, hogy az uniós vezetők felsorakozzanak mögé.
Robert Goebbels
(FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a való világ utolérte az Európai Uniót. A 2007. tavaszi csúcstalálkozón az EU27-ek még mindig szabadon álmodozhattak egy ideális világról. Európa növekedése ismét felfelé ívelt, a munkanélküliség visszaesett, a foglalkoztatottság növekedést mutatott, az állami költségvetések hiánya csökkent; az Európai Tanács, az éghajlatváltozás elleni küzdelemre vonatkozó jövőbe tekintő célkitűzéseket fogalmazott meg; a bali konferencián pedig, a világ többi részének iránymutatójaként kezdett el viselkedni.
Augusztusban azonban kirobbant a másodlagos jelzálogpiaci válság, ami továbbra is fejetlenséget okoz. A bankok és biztosító társaságok után a befektetési alapokat is elérte a nyugtalanság. A teljes bizonytalanság iránti ellenszenvük érzékeltetésével a központi bankok tűzoltó szerepet vállaltak a spekulánsokkal szemben. Ismét arra kényszerítették a vezető központi bankokat, hogy milliárdokat injekciózzanak a pénzügyi körforgásba, annak érdekében, hogy "kezeljék a likvid eszközökre nehezedő nyomást”, ahogy egyesek diszkréten mondanák a legmagasabb pénzügyi körök világában.
Az általános gazdaság jár rosszul végül. A hitelek általános megszigorítása, lelassította a gazdasági növekedést. A recesszió vészesen közeledik, az EKB mérsékletességet sürget, azokkal a munkavállalókkal szemben, akiknek a vásárlóerejét folyamatosan csökkentik a magasabb energia- és élelmiszerárak. Másrészről azonban, a pénzügyi és ipari világ bukott zsenijeit nem ennyire mérsékelten jutalmazzák. A dollár rekord mélyponton áll, a nyersolaj hordónkénti ára pedig rekordmagasságot ért el. A növekedési előrejelzések pedig egyre inkább csökkenő irányba mutatnak.
Ezen változások ellenére Barroso elnök továbbra is úgy ragaszkodik a meglévő integrált iránymutatásokhoz, mintha azok portugál márványba lennének bevésve. A bali csúcstalálkozó nem sorakozott fel az európaiak által javasolt nemes célkitűzések mögé. Az amerikaiak, a japánok, a kanadaiak, sőt még az ausztrálok - bár nemrég írták alá a Kiotói Jegyzőkönyvet - sem akartak kompromisszumos célkitűzéseket; de nem akartak a kínaiak, az indiaiak, a brazilok, avagy az oroszok sem. Az útiterv, amely arra volt hivatott, hogy elvezessen a 2009-es Koppenhágában tartandó éghajlatváltozással foglalkozó konferenciához, a létező legsilányabb iromány. A Bizottságnak azonban, mégsem nem áll szándékában, hogy a 2007-es csúcstalálkozón meghozott döntéseket, a most kibontakozó valós problémákhoz igazítsa.
Ennek ellenére a Bizottságon belül számos józan hang hallatja magát. Barroso elnök kiáll az iparmentes Európa illúziója ellen. Verheugen alelnök olyan világos, rugalmas döntések meghozatalához ragaszkodik, amelyek nem segítik elő Európa ipartalanítását. Az iparosoknak az energiaszektorban persze nem lesz semmi gondjuk a CO2-re vonatkozó igazolások kalapács alá kerülésével. Mivel az ügyfeleik a tenyerükből esznek, a többletköltséget egyszerűen rájuk terhelik. Az acél- és alumíniumiparban, valamint a globális piacon működő többi energiaigényes iparágazatban, az állandó költség nem jelenik majd meg az árakban, viszont hatással lesz a egyetlen megmaradt korrekciós változóra: a foglalkoztatottságra. Ez az opció viszont rövid időn belül elvezethet olyan országokba való áttelepüléshez, ahol a szociális és az éghajlatra vonatkozó rendelkezések kevésbé szigorúak. A világ éghajlata számára ez nyilvánvalóan nulla előnyt jelentene, de az európaiak számára a társadalmi költségek elviselhetetlenné válnak.
A 2007-es csúcstalálkozón született néhány bátor döntés, ezek azonban nem feleltek meg az EU27 realitásaink. Önmagában a bioüzemanyagok célkitűzésének megvalósítása a környezetnek többet ártana, mint használna, a fogyasztókat pedig biztosan veszteség érné. A következő csúcstalálkozónak, a világ új gazdasági realitásaihoz kell igazodnia és olyan környezetvédelmi politikát kell meghatároznia, amely nem annak a illúziónak a szellemében működik, amely szerint az EU képes egyedül viselni az éghajlatváltozás elleni küzdelem terheit.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Elnök úr! Az Európai Unió energiapolitikájában az energiabiztonságnak természetesen kulcsszerepet kellene kapnia. Az energiabiztonság csak közös fellépéssel, másokkal együttműködve érhető el és csakis abban az esetben, ha az Európai Unió egységes hangon szólal meg. Azonban, a Nabucco vezeték, egy Európa számára stratégiai fontossággal bíró projekt esetében nem ez a helyzet.
Véleményem szerint, a közelgő Európai Tanács ülésén fel kell vetni ezt a kérdést, és a Tanácsnak biztosítania kell, hogy a vezeték kérdésében az Unió egy egységként lépjen fel. Azt sem szabad elfelejteni, hogy egy második vezeték, amelynek megépítését számos európai ország támogatja, gyakorlati okok miatt lehetetlenné te heti a Nabucco projekt megvalósítását. Egyszerűen nem lesz elég rendelkezésre álló gáz.
Ezért van egy kérdésem az Európai Unióhoz. Nem lenne egyszerűen lehetséges, hogy az Európai Unió alapjaival támogassuk ezt a vezetéket az Unió energiabiztonságának javítása érdekében? Hasonló intézkedés történt a stratégiai fontosságúnak tekintett Galileo projekt esetében is.
Ryszard Czarnecki
(PL) Elnök úr! Szeretném emlékeztetni a tisztelt Házat, hogy a lisszaboni stratégia, amelyről Barroso elnök oly hangos dicshimnuszokat zengett, arra volt hivatott, hogy, lehetővé tegye gazdaságunk számára az Egyesült Államok gazdaságához való felzárkózást. Sajnálatos módon minden, amit látunk, hallunk és tapasztalunk, nemcsak azt mutatja, hogy nem sikerült az Egyesült Államokat utolérnünk, de azt is, hogy Ázsiával szemben is vesztésre állunk. A győzelem kihirdetése helyett ezért világosan le kell szögeznünk, hogy a lisszaboni stratégia megvalósításával az Unió olyan versenyben vesz részt, amelyet egyáltalán nem áll szándékában megnyerni.
Ha az óhaj valóban az lett volna, hogy Európa gazdasága dinamikusabb és hatékonyabb legyen, akkor az Európai Bizottság nem vezetett volna be olyan korlátozásokat, amelyek hátráltatták gazdasági növekedésünket, mint ahogy azt az elmúlt évek során megtette. A szolgáltatásnyújtás Európai Unió területén érvényesülő szabadságának korlátozásaira és a foglalkoztatás szabadságának korlátozásaira utalok. Következésképpen, vagy a nyilatkozatokat vesszük komolyan, vagy egyszerűen csak színészkedünk, jelmondatokat hangoztatunk, és vakon esküdözünk a valóságról, miközben tetteink valójában pontosan az ellenkező hatást érik el és hátráltatják a fejlődést.
A Bizottság felelős a gazdaság túlszabályozásáért, a feleslegesen nagyszámú irányelvekért, kedvezményekért és mindenért, ami a gazdaságot jogtalanul kiszolgáltatottá teszi a bürokráciának, beleértve az európai bürokráciát is. Ami az éghajlatváltozás elleni küzdelmet, nevezetesen a szén-dioxid kérdését illeti, nem kívánjuk, hogy ennek az erőfeszítésnek a költsége jogtalan terhet jelentsen az új tagállamok gazdaságai számára. Ha ez megtörténhet, akkor az ahhoz vezetne, hogy a gyerekkel együtt öntjük ki a fürdővizet.
Claude Turmes
(DE) Elnök úr! A szocialista képviselőcsoport joggal mondhatja, hogy az elmúlt néhány év során nem működött jól Európában a javak elosztása és természetesen Robert Goebbels is joggal követel egy eltérő megközelítést a spekulációhoz és a több milliárd euró elherdálásához.
Azonban óva intenék attól, hogy a szociális ügyeket kijátsszák a környezetvédelmi ügyek ellen, mint ahogy ezt a szocialisták és mások ebben a Házban ismét megpróbálják megtenni. Jelenleg egy lobbival, az acélbárók, az aluminiumbárók és a vegyipar báróinak lobbijával állunk szemben.
Mit akarnak ezek az emberek? De hiszen ők emberek! Ezek az emberek alá akarják ásni a "szennyező fizet” alapelvet. Egyértelműen elfogadhatatlan, hogy pont a leginkább szennyező iparágazatok kapjanak a környezetvédelmi adó alól mentességet, és a CO2 kibocsátási egységek aukcióra való bocsátása pontosan ez. Mi történik ezután? Ami ezután történik, az nem más, minthogy nemzetközileg elmarad az acél-, az alumínium- és a vegyipar modernizálása.
Ezért van szükségünk a következő modellre. Először is, az árverésnek 100%-osnak kell lennie. Másodszor ezen alapok felhasználását korlátozni kell, mint ahogy az az 1990-es évek elején Dániában megtörtént, azért, hogy az iparra kirótt CO2 -adóból származó bevételeket az európai acélipar és a többi energiaigényes iparágazat mondernizálásába fektessék be. Harmadszor - úgy gondolom, hogy ebben a kérdésben együtt kell dolgoznunk a francia elnökséggel - természetesen szükségünk van a környezeti dömpingre vonatkozó büntetésekre, az egységes piacon kívül és a többi kontinensen.
Téves azonban az az elképzelés, hogy minden Európán kívüli acélmű kevésbé szigorú környezetvédelmi és energiaszabvánnyal rendelkezik, mint az Európában ma található acélművek. Ez nem igaz, ezért bármilyen szankció csak abban az esetben működhet, ha átlátható. Kéz a kézben működő szociális és környezetvédelmi politika: ez a jövő.
Eva-Britt Svensson
(SV) Elnök úr! A Bizottság és a Tanács által a mai napon elénk tárt kép, teljesen eltér attól a valóságtól, amelyben a polgáraink többsége él, eltér attól a valóságtól, amelyben növekedett a szegénység és a különböző csoportok közötti szakadék. Azt mondják, hogy több ember jutott munkához, de azt nem mondják el, hogy milyen típusú munkáknál következett be ez a növekedés. Ezek főleg alacsony bérezésű munkák, amelyek nem teszik lehetővé, hogy az emberek ellássák önmagukat és a családjukat. Ezek bizonytalan foglalkoztatási feltételekkel jellemezhető, alkalmi munkák. Ez nem az a társadalmi modell, amit mi a baloldalon el akarunk fogadni.
Tudjuk, hogy más követhető utak is léteznek, amelyek elvezetnek a szolidaritáshoz, az igazsághoz és egy minden polgárunkat magába fogadó társadalomhoz. Amikor az Európai Bíróság ítéletet hozott a Vaxholm és a Viking Line ügyben, a szociális Európára vonatkozó minden további kilátás szertefoszlott. A határozatok teljesen egyértelművé tették, hogy Európában sokkal fontosabb a mozgásszabadság és a belső piac érdeke és igénye, mint a munkavállalók érdeke. A határozat következménye a szociális dömping. Egymás ellen játsszák ki a különböző országok munkásait. Azok a komoly munkaadók, akik tisztességes bért akarnak fizetni és megfelelő munkakörülményeket kínálnak, lemaradnak a versenyben. A Bíróság nem hagy kétséget. De miért marad passzív a Bizottság és a Tanács ebben a kérdésben? Miért kellene egy olyan szerződést elfogadni, amely tovább erősíti a piac érdekeit a dolgozó emberek érdekei ellenében?
A Vaxholm-határozat három egyértelmű választ adott: először a tagállamok nem dönthetnek munkaerőpiaci kérdésekben, másodszor a munkavállalók nem kezdeményezhetnek olyan jogvitákat, amelyek megzavarják a belső piacot - ezáltal a Bíróság megfosztja a munkavállalókat az egyetlen hatékony eszközüktől, amellyel megvédhetnék az egyenlő munkáért, egyenlő fizetés alapelvét; harmadszor az EU országaiban megalakuló, alacsonyabb bérezést nyújtó vállalatoknak joguk van munkavállalóikat más országba küldeni, hogy ugyanezért az alacsony bérért dolgozzon.
Szakszervezeti szervezetek, politikai szervezetek, nem kormányzati szervezetek és több millió átlagember is felismerte a népek Európájának lehetőségét, de mikor fogja ezt a Bizottság és a Tanács is felismerni?
Johannes Blokland
(NL) Barroso elnök beszélt az inflációról. Az infláció olyan szellem, amely ismét kísérti a tagállamokat. A 3,2%-kal jelenleg jóval meghaladja a 2%-os célszámot, és ez egy aggasztó fejlemény, amelyet, mint Hollandia esetében is, a béremelés stimulált. A tavaszi csúcstalálkozóra való felkészüléssel kapcsolatos tavalyi vitán a jóléti államra vonatkozó reformok voltak túlsúlyban. Ez teljesen ésszerű volt. A jóléti államok fenntarthatatlanná váltak. Számos tagállam előnyére fordította ezt, és most jobb helyzetben van.
Elnök úr, a kilátások azonban, nem jók. Az infláció túl magas, a nyersanyagok költsége emelkedőben van és a közelmúltban a központi bankoknak a pénzpiacokon kialakult hitelválságot, jelentős mennyiségű hitellel kellett elhárítania. A fogyasztói bizalomnak helyre kell állnia.
Múlt héten Trichet úr, a monetáris politikai álláspontjával összhangban, azt mondta, az Európai Központi Bank továbbra is kiáll a stabilitás fenntartásának célkitűzése mellett, és az Európai Központi Banknak ezt kell követnie, függetlenül attól, amit a Nemzetközi Monetáris Alap új francia elnöke is követel. Az azonban a tagállamok megítélésére van bízva, hogy a béremelések keretek között tartásának biztosításával támogatják-e ezt a politikát.
Vázolná a Tanács elnöke, hogy milyen további intézkedéseket tesz a Tanács a helyzet megfordítása érdekében? Számíthatunk-e intézkedésekre, amelyek képesek lefékezni a már túlságosan is felgyorsult bérnövekedést? Nagyon köszönöm.
Andreas Mölzer
(DE) Elnök úr! Úgy tűnik, hogy a tavaszi csúcstalálkozó egyik vitatémája a Mediterrán Unió lesz, amelynek ez idáig sem a struktúrája, sem a kerete, sem a finanszírozása nem tisztázódott. Ez a vita lehet, hogy partvonalra helyez más gazdasági kérdéseket, mint például a lisszaboni stratégia végrehajtását, vagy a gazdaság ösztönzését a nemzetközi pénzügyi válságra való tekintettel.
Először is ott volt a Balti Tanács, majd az euro-mediterrán partnerség. A tengeri régiók tehát legkülönbözőbb módokon dolgoznak együtt. Azonban, az az érv, hogy a Mediterrán-Unió erősíti majd a kormányközi együttműködést tekintettel az illegális bevándorlás visszaszorítására, véleményem szerint megtévesztő.
Helytelen lenne, a jószomszédi viszony előmozdításának leple alatt további anyagi támogatást nyújtani az afrikai államoknak, anélkül, hogy a feltételeket meghatároznánk. A számtalan afrikai gazdasági menekült származási és tranzitországa, hatalmas mennyiségű fejlesztési segélyt vágott zsebre, sok esetben úgy, hogy még a legkisebb hajlandóságot sem mutatta a saját honpolgárai visszafogadására. Általánosságban tehát a pénzügyi támogatáshoz kapcsolódnia kell egy megállapodásnak, ami az illegális menekültek visszafogadására vonatkozik, vagy pedig olyan intézkedéscsomagoknak, amelyek az illegális migráció megelőzését szolgálják.
Marianne Thyssen
(NL) Hivatalban lévő elnök úr, bizottsági elnök úr, parlamenti elnök úr, hölgyeim és uraim, ha megnézzük a tavaszi csúcstalálkozó napirendjét, megtaláljuk a nemzedékünk előtt álló társadalmi-gazdasági és ökológiai kihívások szinte teljes listáját: ha felelősséget akarunk a globalizáció, az éghajlatváltozás, a technológiai haladás és az öregedő népesség idején az utánunk következőkért vállalni.
Kétségtelenül felelősek vagyunk a megvalósításhoz nélkülözhetetlen célkitűzésekért és megközelítésekért, és természetesen mindenkitől elvárjuk, hogy azt tegye, amit megígért és elvárjuk, hogy az eredmények elérése érdekében, minden politikai szinten megfelelő nyomást gyakoroljanak.
Mint a lisszaboni stratégia csoportkoordinátora, el kívánom mondani, hogy mennyire értékeljük azt a tényt, hogy a Bizottság benyújtotta a Közösség lisszaboni programját. A 10 pont mindegyike teljes támogatásunkat élvezi, ugyanez vonatkozik a kisvállalkozói törvény bejelentésére is. Azonban ez csak abban az esetben igaz, ha a kisvállalkozói törvény nem csupán a kkv-k szócsöve. Ez a törvény, elnök úr, több kell, hogy legyen, mint a KKV-charta, ami néhány évvel ezelőtt, Santa María de Feirában került elfogadásra. Ahhoz, hogy ellássa feladatát, a kisvállalkozói törvénynek biztosítania kell a lehető legjobb működési környezet megteremtését a kkv-k számára és ez vonatkozik a mikro-, a kis- és közepes vállalatokra is.
Ezért van egy olyan feltétel, amely feltétlenül szükséges és minden szinten alkalmazandó, legyen szó lényeges vagy egyszerűsítő intézkedésről: először kicsiben gondolkozz. Legyen a kkv kiindulási pont és nem egy kivétel, és ezt kezeljük kötelező erejű kritériumként, hogy végre valahára ne csak puszta jelszó legyen. Csak így tudunk igazán eljutni a vállalatokhoz, amelyek az üzleti környezetünk jelentős részét teszik ki, de ami ennél is fontosabb, ők biztosítják a legtöbb munkahelyet és a jelenleg kialakulóban lévő munkahelyeket.
Nagyon jó dolog lenne, tisztelt bizottsági tagok és tanácsi tagok, ha holnap a tavaszi Tanács ülésén egyszer s mindenkorra megállapodnánk ebben a kötelező erejű alapelvben. Köszönöm figyelmüket.
Harlem Désir
(FR) Elnök úr, bizottsági elnök úr, hölgyeim és uraim, a tavaszi csúcstalálkozó előestéjén, a gazdaság bajban van, a piacok szabályozatlanok, az értékpapírpiacok összeomlóban vannak, a növekedés visszaesik. Ez Önök szerint a nemzetközi kapitalizmus, amely a piac, a spekulációs léggömbök, a pénzügyi derivatívák és az őrült kereskedők - akik mellesleg csak azt teszik, amit kérnek tőlük, azaz a maximális profit elérését minimális idő alatt - szeszélyétől függően gazdagságot hoz létre, vagy értékeket rombol le.
Azonban annak ellenére, hogy ilyenek a piacok, egyetlen emberi társadalom sem élhet így. De legalább ez a jelenség rávilágíthat Európa valódi lényegére ebben a globalizált piacban: vagyis arra, hogy ez az Európa nyilvánvalóan nem tudja magát teljesen kivonni ebből a zűrzavarból, ez az Európa magának a globalizációnak egyik főszereplője, amiből gyakran előnye is származik, de leginkább a globalizációban találja meg önmaga jelentőségét és hivatását az őrült kapitalizmus ellensúlyozására, a közszabályozás, a gazdasági stabilizáció, a valós gazdaságban végbement növekedést támogató aktív közpolitikák, és a kutatásba, innovációba és az európai infrastuktúrába történő állami és magánberuházások támogatása által. A monetáris politikának például a stabilitás védelmét kellene szolgálnia, amit meg is tesz, de a növekedésre is serkentőleg kellene hatnia és az exportunk védelmében, a paritásokat a lehető legkedvezőbb módon kellene kiigazítani, habár a dolgok mai állása szerint ez sajnos még nem történt meg.
Végül és mindenekfelett képviselőcsoportom nyomatékosan kiemeli, hogy az EU-nak kötelessége, ennek a destabilizált nagyon pénzigényes gazdaságnak az ellensúlyozása a hatékony szociális védelemmel, a szilárd közszolgáltatásokkal és a munkavállalók számára garantált szociális jogokkal.
Elnök úr! Európának most sokkal többet kell tennie az előrelátás és a védelem terén: nem tehet úgy, mintha a hatalmas, átfogó piac keretei között csak egy belső piac lenne. Szociálisan éberebbnek kell lennie. Ez a módja annak is, hogy visszaszerezzük a polgárok támogatását és bizalmát.
Mi most támogatjuk a lisszaboni stratégiát, azt a stratégiát, amely alapvetően erre, az Ön által említett, három pillérre épül, de az Ön szavainak tettekkel, valódi uniós politikákkal kell párosulnia; ellenkező esetben, az Ön szociális szándékai üres szavak maradnak.
Azért szólítottunk fel az iránymutatások felülvizsgálatára, mert ezek felhasználhatóak a projekt megvalósítása során. Kifejezetten Önt kérjük meg, mivel itt most a lényegi tartalom a fontos, az európai szociálpolitikai menetrend újraindítására. Szükség van például, a Laval-üggyel kapcsolatos bizottsági reagálásra. Kezdeményezőerejét felhasználva javasolnia kell a munkavállalók kiküldetésére vonatkozó irányelv felülvizsgálatát. Szükség van az Európai Munkaügyi Szervezet irányelvének igazán alapos felülvizsgálatára, amely az átszervezés előtt álló nagyobb csoportokban olyan szociális párbeszéd kialakulását teszi lehetővé, amelyet megfelelő időben és megfelelő hatékonysággal lehet alkalmazni. Felülvizsgálatra van szükség, a munkaidő-szervezésről szóló irányelv tényleges elfogadása szükséges a munkaidő-korlátozás figyelmen kívül hagyása és a túl hosszú munkaidővel való visszaélés elleni küzdelemhez. Szükség van a munkaerő-kölcsönzésre vonatkozó irányelvek elfogadására, hogy küzdeni tudjunk az alkalmi munka ellen. Szükség van az egész életen át tartó tanulás programjának elindítására, hogy ez az ötödik pillér, ez az ötödik alapvető szabadság, ne csak egy elit számára legyen biztosítva, de tegye lehetővé minden ember számára, hogy mint munkavállaló, képes hatékonyan kibontakoztatni az önmagában rejlő lehetőségeket, annak érdekében, hogy megfelelően tudjon alkalmazkodni a gazdaság és a munkaerőpiac változásaihoz.
Bizottsági elnök úr, a mi üzenetünk ez: használja fel kezdeményezőerejét és segítse a Tanácsot egy nagyszabású program elfogadásában egy szociális Európa megvalósítása érdekében.
Lena Ek
(SV) Elnök úr! Nehéz felelősséget vállalni Európa jövőjéért. Meg kell küzdenünk a globalizációval és az általa kiváltott versennyel. Meg kell küzdenünk, a demográfia nehéz kérdéseivel, az egyre nagyobb számú nyugdíjassal és a csökkenő népességgel, mialatt közeledünk 2020 felé, az év felé, amikorra meg akarjuk valósítani a környezettel és az éghajlattal kapcsolatos kitűzött céljainkat, azaz a 20-20 konkrét célt. Biztosítanunk kell a gazdaságilag fenntartható fejlődést Európában. Örömmel tölt el, a lisszaboni stratégiával kapcsolatos témák megvitatásakor, hogy átfogó megközelítést kínál a gazdasági fejlődés fenntartásához, a gazdasági növekedéshez, a környezetvédelem felelősségéhez és szociálisan felelős politikához.
Látjuk, hogy a közös erőfeszítések eredményekhez vezetnek. Ez jó. Azt is látjuk, hogy a közös stratégia alapvető fontossággal bír. A Parlament és a nemzeti parlamentek között elindított együttműködés rendkívül fontos.
Szeretném felhívni a figyelmet az ez évi állásfoglalásban is szereplő új területre, nevezetesen a közlekedéspolitikára, amelyen sok múlik, amikor az éghajlatváltozás célkitűzéseiről és a növekedésről van szó. A jelenlegi helyzetben, egy hatékony, fenntartható és környezetbarát közlekedéspolitika révén, több munkahely létrehozására leszünk Európában képesek.
Az az igazság, hogy a különböző politikai területek összefüggnek egymással. Nincs értelme nyilatkozatokat tenni az éghajlatpolitika 20-20-20 célkitűzésével kapcsolatban, ha azok nem tükröződnek a Tanácsnak a lisszaboni stratégiára vonatkozó állásfoglalásában is. Ezért remélem, hogy amikor a tavaszi csúcstalálkozón látjuk majd az eredményeket, akkor találunk egy olyan átfogó politikát, amely egyaránt figyelembe veszi a gazdasági növekedést és az éghajlatpolitkát is. Barátaim, ez egy kihívás!
Mario Borghezio
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! A következő Európai Tanácsnak, komolyan kell foglalkoznia a globális pénzügyi zavarokkal.
Úgy tűnik, hogy az eurozóna az olasz, görög, spanyol és francia kötvényekből a német kötvényekbe menekülő pénzhullámok nyomása alatt vergődik. Az olasz és a német kötvények közötti különbség több mint 63 bázispontra növekedett, éppúgy, mint 1999-ben, amikor úgy tűnt, hogy Olaszország képtelen lesz szigorúan megfelelni a maastrichti kritériumoknak.
Épp tegnap történt Olaszországban, hogy az állami kötvények értékesítésekor csak nagyon kevés ajánlatot tettek. Március 6-án jelentette a The Telegraph, hogy az egyik legnagyobb befektetési bank, ami a hitelderivatívák és az olasz kötvények vételi és eladási árfolyama közötti spekulációval foglalkozott, kötvényeinek azonnali eladására kényszerült. A kötvények értékének védelmében, az olasz államkincstárnak kellett beavatkoznia.
Egy ideje az a kósza hír terjed a legmagasabb pénzügyi körökben, hogy Olaszország kilép az euróövezetből. Van ebben valami igazság? Európa gyenge, az ilyen súlyos problémák leküzdésére, a brüsszeli technokraták által javasolt elavult, értelmetlen intézkedések helyett, a nemzeti kormányoknak kétszer nagyobb erőfeszítést kell tenniük; az idejétmúlt megoldások, mint az adócsökkentés vagy tőkeinjekció helyett a kormányok szükség szerinti beavatkozására van szükség.
Inkább a nép és a helyi közösségek szavára kellene figyelniük! Térjünk vissza a valódi gazdasághoz és tegyük a munkavállalókat részvénytulajdonossá a vállalatokban!
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Elnök úr, hivatalban lévő elnök úr, a tavaszi csúcstalálkozók rossz szájízt hagynak. Igaz, hogy Európa 50. évfordulóját ünnepeljük, és jó emlékezni ezekre a dolgokra. Azonban uraim, én emlékszem a göteborgi csúcstalálkozóra is, amely egy óriási ökológiai győzelem volt, mivel az állam-, illetve kormányfők megállapodtak, hogy a tavaszi csúcstalálkozón felmérik az uniós politikánkban elért fenntartható fejlődést, a környezetvédelmi egészségügy, az egészségügy és a társadalmi integráció terén.
Európában például a Mittal-Arcelor, a par excellence energiaigényes szervezet, hatalmas nyeresége ellenére 600 munkahelyet akar megszüntetni, és az Európai Unió üvegházhatású gáz kibocsátására feljogosító kvótát biztosít számára. Polgáraink összezavarodtak, fiataljainkat aggasztja a rájuk hagyományozott örökségünk.
Uraim, Önök forradalmat hirdetnek, amikor azt javasolják, hogy az üvegházhatást kiváltó gázok kibocsátását 20%-kal kellene csökkenteni. Tudjuk, hogy ez jóval a kívánt mérték alatta van. Például Lester Brown, aki ellátogatott hozzánk a múlt héten, indulatoktól elfulladó hangon mondta el nekünk, hogy ha esélyt akarunk adni a tendencia megfordulásának, akkor a mai naptól 2020-ig, 80%-kal kell a kibocsátást csökkenteni. Ezért uraim, nem hiszek az Önök projektjében: jóval a kívánt szint alatt van és teljesen alkalmatlan az egész földkerekségen a környezetet fenyegető válság kezelésére.
Dimitrios Papadimoulis
- (EL) Elnök úr! Most, hogy az Európai Parlament 50. évfordulóját ünnepli, arra számítottam, hogy a Bizottság és a Tanács képviselői őszintébben és szerényebben jelennek itt meg. Egymás kölcsönös vállonveregetése, dicsőítése és a valóság megszépítése helyett azt szeretném, ha a sikertelenségekről és az európai polgárokat foglalkoztató problémákról beszélnének.
Az elmúlt évek során a társadalmi egyenlőtlenségek növekedtek és egyre nagyobb lett a szegénység. Ami a lisszaboni célkitűzéseket illeti, ezek, Barroso úr, az Ön által kitűzött célok, de Ön nem figyel rám, mert a kollégájával beszélget, Ön megfeledkezik a szociális kohézió és a környezetvédelmi célkitűzésekről, tisztelt Barroso úr! Koszovóban megfeledkezik az ENSZ-ről és a nemzetközi jogról!
Ami pedig Önöket, a Tanács képviselőit illeti, az éghajlat-változási Barroso-csomag ambiciózus támogatása helyett, Önök megpróbálják azt tönkretenni. Egymás vállonveregetése helyett arra számítottam, hogy ezt fogják elmondani.
Philip Claeys
(NL) Nagyon meglep, hogy a törökországi helyzet nem került az e heti napirend élére. Ezidáig mindig azt állították, hogy a Törökországgal folytatott tárgyalási folyamat, párhuzamosan halad majd, a török reformok előrehaladtával.
Nos, ennek épp az ellenkezője bizonyult igaznak. A reformfolyamat szinte teljesen holtpontra jutott, ezzel szemben a tárgyalások egyszerűen folytatódnak. Csak annyit mondhatunk, hogy Törökország halmozza a provokációkat. A szólásszabadságot a török büntetőkönyv 301. cikke szabályszerűen megakadályozza. A török kormány ígéretet tett, hogy év végéig sor kerül a cikk eltörlésére, de minimum annak megváltoztatására, de mindezidáig semmi sem történt. Lakonikusan közölte, hogy létezik egy magasabb prioritás, nevezetesen a fejkendők egyetemeken történő viseletére vonatkozó tilalom visszaszorítása. Szemmel láthatóan az iszlamizációt és a jelenlegi helyzet fokozatos megszüntetését helyezik előtérbe.
Ezek után a török miniszterelnök, Erdogan úr, elment Németországba, hogy felhívja az ott élő törökök figyelmét, hogy tartózkodjanak a túlságos beilleszkedéstől, valamint hogy, követelje török egyetemek megalapítását Európában. Erdogan úr győztes hadvezérként viselkedett, aki eljött megszemléli a megszállt területeken állomásozó csapatait.
Továbbá Törökország hetek óta bombázza Észak-Irakot. Megközelítőleg 10.000 fős katonaság szállta meg az országot. Ez majdnem olyan, mintha Horvátország, egy másik tagjelölt ország, megtámadná Montenegrót. Ez természetesen abszurd lenne, és az Európai Unióban senki sem fogadna el semmi ehhez hasonlót, és mégis, szemmel láthatólag Törökország azt tehet, amit csak akar.
Tehát a kérdésem, elnök úr, milyen sokáig fog még az Európai Unió félénk ibolyaként viselkedni a Törökországgal folytatott tárgyalásokon?
João de Deus Pinheiro
(PT) Tisztelt hivatalban lévő tanácsi elnök úr, bizottsági elnök úr! Meg kell jegyezni, hogy hála a jelenlegi Bizottságnak, a lisszaboni stratégia 2005 óta lerázta magáról korábbi fásultságát. Ezért, azt kell mondanom a Tanács hivatalban lévő elnökének, hogy a közös valuta és a belső piac meglétével létfontosságúvá válik, hogy nagyobb felelősséggel ruházzuk fel a Bizottságot, tegyük lehetővé, hogy a lisszaboni stratégia pillére legyen, ahelyett, hogy a kormányköziség gondolatát vinnénk tovább, ami sehova sem vitt bennünket.
Ami az oktatás/kutatás/innováció háromszöget illeti, el kell kerülni a pénz kutatásba való válogatás nélküli beinjekciózásának egyszerű megoldását. Tudományos cikkek vagy hóbortos elképzelések helyett, jobb innovációra van szükségünk, ami valami egészen más. Az innovációhoz olyan kultúrára van szükség, ami értékeli a vállalkozásokat és azokat a kockáztatni hajlandó egyéneket, akik pontosan azok, akik tudják, hogyan kell a tudásból pénzt csinálni és nem fordítva, mely utóbbi másképp fogalmazva azt jelenti, hogy válogatás nélkül szórni a pénzt és közben várni a tudás megjelenésére.
Ami az oktatást illeti, alapvető jelentőséggel bír, hogy megteremtsük a versenyképesség és az irányított kreativitás kultúráját. Határozottan vissza kell utasítanunk minden olyan egyszerű megoldást, amely akadályozza mind az egyének, mind a vállalatok jövőbeni sikerességét.
Elnök úr, üdvözlöm tehát a Bizottság javaslatait, amelyek a vállalkozások ösztönzésére, az irányított kutatásra, az iskolák és az üzleti tevékenység közötti kapcsolatokra és az oktatási rendszerben, az igényekben és a versenyképességben kialakuló kreativitásra épül. Azonban, ami ennél is fontosabb, véleményem szerint az innovációra való törekvést és a lisszaboni stratégiát két szóban lehet összegezni: Európának, az üzleti tevékenységeknek és az egyetemeknek a dolga az érték teremtése.
Udo Bullmann
(DE) Ön, bizottsági elnök úr, azt állította a tisztelt Ház előtt, hogy Ön közelebb került az Európai Parlament gondolkodásmódjához. Az én saját kérdésem a következő: A Parlament álláspontjához való közeledés, milyen tekintetben vezetett bármilyen új hangsúlyhoz, vagy akár egyetlen új prioritás kijelöléséhez is a gazdasági- és szociálpolitikai iránymutatásokban, amit a Tanács várhatóan a következő napokban fogad el? Én más állásponton vagyok. Úgy hiszem, hogy Ön a Tanácsot, amely nem készült fel új ötletek befogadására, mentségként használja. Úgy gondolom, hogy a Tanács mentségként használja fel, Barroso úr, az Ön által hónapok óta közvetített üzeneteket, nevezetesen azt, hogy nincs változásra szükség. Úgy gondolom, hogy ez a csoportos erőfeszítés egy politikát akadályozó kartellt hozott létre, amely mantrája így szól: szokásos ügymenet. Ez azonban, nem szolgálja az európai emberek, sem az európai vállalatok érdekét, de nem szolgálja az Európai Parlament érdekét sem, amely oly sok állásfoglalásában követelt nagyobb figyelmet, az Európai Unió gazdasági, környezeti és társadalmi körülményeinek.
Mint ahogy saját tanulmányaink is megmutatták, a kutatás és a fejlesztés terén is visszaesünk. Jóval lemaradunk USA szintje mögött. Az 1980-as évek eleje óta ugyanezen a szinten vagyunk. és időközben lehagy bennünket nemcsak Japán, de a kínaiak is, akiknek a K+F kiadásai a gazdasági szektorban mára jelentősen meghaladják a vállalatok kiadásait az Európai Unióban. Mikor fognak felébredni? Mikor fognak az Unió lakosainak érdekében pozitív módon viszonyulni az uniós pénzügyek és a befektetések minőségéhez? Legfőbb ideje!
Fiona Hall
Elnök úr! A tavalyi tavaszi Tanácson az uniós vezetők csatlakoztak az energiahatékonyság "20% 2020-ra” célkitűzéséhez, de ennek megvalósítása azonban, továbbra is nehézkes. Az energiahatékonyság működési tervére vonatkozó parlamenti jelentés, az energiahatékonyság jogszabályának megvalósításában súlyos hiányosságokat tárt fel. Januárban, a nemzeti energiahatékonysági működési tervek első bizottsági értékelésekben megfogalmazódott a politikai kötelezettségvállalás és a tényleges megvalósulás között létező űr. Az energiahatékonyságra épül a CO2-kibocsátással, a megújuló energiaforrásokkal, az ellátás biztonságával és a lisszaboni menetrenddel - minden, amiről ma reggel beszéltünk - kapcsolatos összes uniós célkitűzés.
Ezért hálás lennék, ha a Tanács hivatalban lévő elnöke és a Bizottság elnöke jelezné, hogy mit kíván az ez évi tavaszi Tanács tenni az energiahatékonyság jobb teljesítménye érdekében.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Elnök úr! A lisszaboni stratégia céljai nyolc évvel ezelőtt kerültek meghatározásra. A lisszaboni stratégia prioritása az volt, hogy biztosítsa Európának az Egyesült Államokhoz képest gyorsabb növekedési ütemét, miközben növeli a fenntartható foglalkoztatottságot. Mindkét esetben hivatalosan is kimutatták a. sikertelenséget. Világosan látszik a kohézió teljes hiánya a lisszaboni stratégia és például a közös mezőgazdasági politika tényleges végrehajtása között.
Ennek egy példája a cukorpiac reformja. Az Európai Bizottság több esetben úgy halad a reformokkal, hogy közben figyelmen kívül hagyja a releváns társadalmi kontextust. Példaképpen szeretnék utalni a lengyelországi lublini cukorgyár esetére. Még az uniós rendelkezéseknek is ellentmondva, azt tervezik, hogy a gyár teljes személyzetét leépítik, az összes épületet lebontják és a modern létesítményeket üzemen kívül helyezik. Tervezik továbbá, hogy az egész környéken megfosztják a termelőket a megélhetésüktől. Egy egyszeri kompenzáció kifizetése, nem oldja meg a foglalkoztatottság problémáját. Ezek az intézkedések ellentétesek a lisszaboni stratégia megfogalmazott célkitűzéseivel. Az ilyen jellegű, nevetséges intézkedések biztos, hogy nem visznek közelebb a stratégia célkitűzéseinek megvalósításához.
Gisela Kallenbach
(DE) Elnök úr! Szeretnék szóba hozni egy új témát, ami még nem került említésre, valamint szeretném felidézni a kohéziós politikával és a két európai dokumentummal: a Lipcsei Chartával és a területfejlesztési menetrenddel kapcsolatban két hónappal ezelőtt a Házban lefolytatott vitát. A vitát sajnos, a Tanács képviselőjének távollétében tartották meg. A vitánkat megelőzően, a Tanács német és portugál elnöksége alatt megtartott miniszteri konferenciák határozottan kilátásba helyezték a területfejlesztési menetrend tavaszi csúcstalálkozón történtő megvitatását, annak érdekében, hogy a területi dimenzióknak nagyobb politikai súlyt kölcsönözzenek.
Ennek az a háttere, hogy a területi dimenzió, mint új közösségi célkitűzés, bekerült a Lisszaboni Szerződésbe. Azonban, a számomra hozzáférhető dokumentumok szerint, a téma sehol sem jelentkezik. Miért van ez? A kohéziós politika a szolidaritás alapelvének gyakorlati alkalmazása, ezért kétségtelen, hogy ez még a lisszaboni stratégia után is - amit végül is, 2010-re kell sikeresen megvalósítanunk - létezni fog, foglalkoztat majd bennünket.
Kyriacos Triantaphyllides
- (EL) Elnök úr! Az állam, az utolsó, szabályozása alatt álló területről is lemond. A jóléti állam szertefoszlik, a magánszektor akadályok nélkül működik, a szociális juttatások csökkennek és az intézményi keret lehetővé teszi a munkaadók számára, hogy tetszésük szerint vegyenek fel és bocsássanak el munkavállalókat. Ugyanakkor a rugalmas munkaidő következtében, romlanak a munkakörülmények, így a munkavállalók, a tőke számára minél óriásibb profit előállítását megvalósítani hivatott versenyképesség áldozataivá válnak.
Még egy Európai Tanács csúcstalálkozónak kell foglalkoznia, a sikertelennek ítélt és felülvizsgálatra szoruló lisszaboni stratégiával. A konvergencia, legalábbis a munkavállalók számára, sohasem valósult meg. Lisszabon és csatlósai kitartanak az üzletközpontú filozófia támogatása mellett, míg a szociálpolitikák továbbra is a másodhegedűs szerepében maradnak.
Amire most szükségünk van, az egy olyan radikális átszervezés, ami ismét az uniós érdekek középpontjába helyezi a polgárokat; egy emberközpontú stratégiára van szükségünk.
Roger Helmer
Elnök úr! Az átnevezett uniós alkotmány ratifikálása veszélyezteti magának az európai projektnek a demokratikus legitimitását. Annak ellenére, hogy Franciaország és Hollandia népe elutasította az alkotmányt, ami most új néven, és mint ahogy Angela Merkel mondta, "kozmetikai változtatásokkal” ismét visszakerült. Most az intézmények és a tagállamok, beleértve az Egyesült Királyság munkáspárti kormányát, tisztességtelen módon azt a látszatot keltik, hogy ezek a kozmetikai változtatások igazolják a népszavazásra tett ígéretük megszegését. Nem igazolják, és képmutatásuk óriási hűtlenség az emberekkel szemben.
Nagy-Britanniában egy kampánystáb Westminster 10 választókörzetében független megfigyelőként végzett munkát, egy postai úton történő szavazásnál. Több mint 150.000 szavazó reagált: 88% akart népszavazást; és 89% ellenezte a szerződést. Hat választókörzetben többen szavaztak a népszavazásra, mint a jelenlegi parlamenti képviselőjükre.
Az emberek hallatták hangjukat. A szerződés nem lehet legitim a beleegyezésük nélkül. Az Európai Tanácsnak, figyelnie kell erre. Népszavazást kell tartanunk.
Werner Langen
(DE) Elnök úr, tanácsi elnök úr, bizottsági elnök úr, a szocialista képviselőcsoport szónokaitól eltérően én kifejezetten, dicsérettel kívánom illetni a Bizottságot, hogy a pénzügyi válság globális bizonytalanságának időszakában, nem változtatta meg elhamarkodottan, gazdaságpolitikai iránymutatásait. Ez a folyamat a lisszaboni stratégia utáni időszak szerves részét képezi. Kifejezett dicsérettel illetem a Bizottságot, mert igaza van.
A hiányosságok oka valójában, a tagállamok részéről történt végrehajtásban található és a Tanács elnökének, ezekre a hiányosságokra kellene koncentrálnia és nem arra, hogy milyen változtatásokat tehet a Bizottság. Ez a probléma. Amikor Bullmann úr a "politikát-akadályozó kartell”-ről beszél, akkor kritikája minden alapot nélkülöz.
Másodszor a globalizáció kínálta lehetőségeket ki kell használni és a kockázatokat minimalizálni kell. Schulz úr azt mondta, hogy a szegénység növekedett. Ez csupán egy illúzió! Európa egy jóléti modell! A jólét növekedett Európában; az eloszlása változott meg. A történelem azonban megtanította nekünk, hogy mi történik azokkal a társadalmakkal, ahol nincsenek különbségek az elosztásban. Bizonyos különbségnek léteznie kell az elosztásban, ami ösztönzőleg hat a modernizációra és a dinamizmusra. Ez kétségtelenül tagadhatatlan.
Harmadszor a bürokrácia kérdésével kapcsolatban, kevés történt ezen a téren. Van egy magas szintű munkacsoportunk, de semmit sem hallunk róla. Még mindig működik? Milyen megállapításokra jutott időközben? Mikor számíthatunk bármilyen megállapításra? Még a következő európai választások előtt szeretnénk ezt tudni
Az utolsó gondolat a pénzügyi piac stabilitásával kapcsolatos. Való igaz, hogy a pénzügyi piacon a kapzsiság nagyobb, mint a piaci zavartól való félelem, és e tekintetben a Bizottságnak intézkednie kell. Néhány tervet már be is jelentett.
Az éghajlatváltozás témájával kapcsolatban a Bizottságnak itt is az az elsődleges feladata, hogy a csúcstalálkozón meggyőzze a tagállamokat, hogy álljanak ki a korábbi célkitűzéseik mellett. Bizonyos tagállamok valójában sokkal több CO2-t bocsátottak ki, mint amire valaha is jogosultak voltak. Hogy tudunk valaha is hatékonyan bevezetni új intézkedéseket, ha nem büntetik meg napjaink és a korábbi évek bűnöseit?
Jan Andersson
(SV) Elnök úr! A Bizottsághoz hasonlóan, én is örülök annak, hogy több munkahely van és hogy a termelékenység növekedett. Azonban, mint ahogy sokan kiemelték, az éremnek van egy másik oldala is. Sok új munkahely bizonytalan és nem biztosítja a megélhetést. A képzési lehetőségek rendkívül egyenlőtlenül oszlanak el. Egyes területek nem tudnak lépést tartani a fejlődéssel. Amire tehát szükség van, az egy olyan szociális Európa, amely tisztességes fizetéssel járó biztonságos munkát biztosít, amely mindenki számára ugyanazokat a képzési lehetőségeket kínálja, és amely biztosítja, hogy jó és egyenlő fejlődés valósuljon meg régiók-szerte.
Már hosszú ideje beszélünk a rugalmas biztonságról. Most a Laval-ügyben a rugalmas biztonság egyik modelljét kifogásolja az Európai Bíróság, amely szerint a Skandináviában alkalmazott rendszer nem elég jó. A kifogás alapját az képezi, hogy a sztrájkhoz való joghoz képest a mozgásszabadság elsőbbséget élvez. Azon az alapon is kifogást emelnek ellene, hogy az egyenlő munkáért járó egyenlő bérezés alapelvét nem kell érvényesíteni. Ez megnyitja az ajtót a szociális dömping előtt, sőt, ezen túlmenően, azt is jelenti, hogy a megállapodásoknak megfelelő tisztességes bért fizető vállalatok nehezen tudnak majd versenyezni. Ez protekcionizmushoz vezethet. Osztom a Bizottság nézetét, hogy nincs protekcionizmusra szükségünk. Ezért fontos, hogy a Bizottság világossá tegye, hogy érvényesíteni kell az egyenlő munkáért egyenlő bérezés alapelvét és hogy Európa-szerte jó szociális feltételekre van szükségünk, hogy a protekcionizmus szele ne söpörjön végig Európán.
Margarita Starkevičiūt
- (LT) A gazdaságpolitika koordinációjáról szeretnék beszélni. Az Európai Unió elsősorban és mindenekelőtt, egy erkölcsi értékekre épülő gazdasági unió. Tekintettel az új kihívásokra, az Európai Uniónak meg kell találnia a kihívások leküzdésének gyors, és rugalmas módjait, annak érdekében, hogy ne veszítsünk a dinamizmusból és a versenyképességből.
Sajnálatos módon, a legutóbbi gazdaságpolitikai koordináló mechanizmus (a Lisszaboni Szerződés, a gazdaságpolitikai keretprogram) több szakaszból áll és távolról sem hatékony. Akadályozza a belső piac fejlődését - ami a gazdasági növekedés legfőbb forrása.
Ezért azon a véleményen vagyok, hogy az Európai Parlamentnek és talán a Bizottságnak egy javaslatot kell az Európai Tanácshoz beterjesztenie, amely kezdeményezi a mechanizmus megvizsgálást, abból a célból, hogy rugalmasabb legyen és hatékonyan tudjon a kihívásokra reagálni. Ez biztosítaná legjobban a gazdaságpolitika folytonosságát, a reformok megerősítését, és ez tenné az EU gazdaságát leginkább alkalmassá az új kihívásokhoz való alkalmazkodásra.
Annak oka, hogy néhány új program nem működik megfelelően, az, hogy nem térképezték fel korábban, hogy gazdaságilag mennyire életképesek a globalizált világban. Eközben éghajlatváltozásról, energiastratégiáról stb. folytatunk eszmecserét, de mindezen eszközöket, mint ahogy már említettem, össze kell hangolni, és gazdasági következményeiket fel kell mérni. Csak ebben az esetben lesznek életképesek.
Konrad Szymański
(PL) Elnök úr! Az energia és gáz belső piacára vonatkozó tervek szerepelnek a következő Tanács napirendjén.
Az energia tulajdonosi szerkezetének és az elosztási hálózatoknak a szétválasztása alapvető jelentőségű kérdés, függetlenül attól, hogy ki van hatalmon a Kremlinben. Medvegyev úr alatt nem lesz változás Oroszországnak az Unió tagállamai és a szomszédos országok irányába folytatott zsaroló energiapolitikájában. Az energiamegtakarítás és a növekvő arányban felhasznált megújuló energiaforrások a problémák megoldásának csak egy részét képezik. A politikai szempontot is figyelembe kell venni, ha Európa energiapolitikáját teljes körűen meg akarjuk valósítani. Tökéletesen világossá kell tennünk, hogy a kölcsönösség elve alapján mit várunk Oroszországtól és a Gazpromtól. A Gazprom egy orosz monopólium, amely az Unió 16 tagállamában van jelen, vagy energiaszolgáltatóként vagy az elosztóhálózatok tulajdonosaként. Ha nem vezetünk be korlátozásokat erre az agresszív monopóliumra, akkor a Lisszaboni Szerződés energiaszolidaritásra vonatkozó rendelkezéseit feltehetjük a polcra a tündérmesék mellé.
Gunnar Hökmark
Elnök úr! Nem furcsa egy kicsit, hogy miközben arról vitatkozunk, hogy a több munkahely létrehozása céljából hogyan tegyük versenyképesebbé Európát, a vita egyre inkább eltolódik annak a meggyőződésnek az irányába, hogy munkahelyeket, új rendelkezésekkel lehet teremteni? Azonban nem ez a helyzet.
Szeretnék a szocialista barátaink előtt, itt és most, elárulni egy titkot: ahhoz, hogy munkavállalók legyenek, munkaadók is kellenek - nincs munkavállaló munkaadó nélkül. A legfőbb problémájuk, hogy olyan lelkesen hisznek abban, hogy rendelkezések révén lehet munkahelyeket teremteni, hogy megfeledkeznek arról, hogy az új vállalatok és az új munkahelyek előfeltételeit és lehetőségeit meg kell teremteni, mert nincs nagyobb társadalmi kudarc, mint a munkanélküliség és nincs nagyobb társadalmi siker, mint amit minden egyes, Európában és tagállamainkban létrehozott munkahely jelent.
Szeretném kiemelni azt, amit az elnök mondott a lisszaboni menetrend révén elérendő sikerekről. Ne felejtsük el, hogy a világ gyorsabban forog, versenyképesebbnek és vállalkozóbbnak kell lennünk.
Három olyan dolog van, amit szeretnék, ha figyelembe venne az Európai Tanácson és a későbbiek során is. Először a bürokráciával és a jobb szabályozással kapcsolatban: szeretném, ha évente beszámolna a bürokrácia csökkentésének terén elért vívmányokról, annak érdekében, hogy bebizonyítsa, hogy 2012-re megvalósítja a célkitűzést, azaz a bürokráciának a jelenlegi állapothoz képest 25%-kal való csökkentését.
Szeretném, ha azt is biztosítaná, hogy a szolgáltatásokról szóló irányelvek minden egyes tagállamban mielőbb, teljes körűen végrehajtásra kerülnek. Szeretném, ha azt is biztosítaná, hogy egy offenzívabb és aktívabb széleskörű politikával előmozdítanánk az új üzleti tevékenységeket.
Úgy gondolom, hogy egy versenyképesebb Európa megvalósításának sikere abban rejlik, hogy képesek lesznek-e a kis- és középvállalkozások a belső piac egész területén működni. Ez az a munka, amit el kell végeznünk, és neki kellene, a szlovén elnökkel együtt, az első lépést megtennie, ennek a hétnek a végén.
Katerina Batzeli
- (EL) Elnök úr, biztos úr, mint ahogy Önök is tudják, a következő év a kreativitás és innováció európai éve lesz. Ez, még nagyobb bizonyítéka annak, hogy az EU nagyon bízik versenyképességének megerősítésében, valamint a globalizáció kihívásainak a kezelésében. Rendelkezésére áll a "tudásháromszög”: az innováció, a kutatás támogatása és az oktatás.
A közösségi és nemzeti politikáknak, amelyek a foglalkoztatásra és a fiatalok - elsősorban az oktatási szektorban való - támogatására vonatkoznak, ezeket az ambiciózus célkitűzéseket kell követniük. Szisztematikus és összehangolt erőfeszítéseket kell tenniük regionális, nemzeti és közösségi szinten, annak érdekében, hogy felszabaduljon az EU figyelemreméltó tudástartaléka és kutatási potenciálja. Ennek a keretprogramnak a keretei között azonban azt is szeretném kiemelni, hogy alapvető jelentőségű a tudás szabad mozgásának - az "ötödik szabadság”-nak - az elismerése; az Európai Tanácson ezért ezt is feltétlenül ki kell hangsúlyozni.
Ezt a jelentős kezdeményezést közösségi szinten is el kellene ismernünk a keretprogram keretében. Az Erasmus és a Comenius programok állnak ezen kezdeményezek középpontjában. Kihangsúlyozzuk, hogy az új program, elsősorban az Erasmus Mundus, amely lehetővé teszi mind az uniós határokon kívüli mobilitást, mind a doktoranduszok mobilitását, egy olyan kezdeményezés, amely a Parlament teljes támogatását élvezni fogja. A tagállamoktól függ a bolognai folyamatra épülő együttműködés fokozása és a mobilitás gyakorlati megvalósítása.
DanutBudreikait
- (LT) A közös energiapolitikával és energiabiztonsággal kapcsolatos eszmecserék 2006-ban kezdődtek, az orosz-ukrán gázválság következményeként, amely kedvezőtlen kihatással volt Európára. Sajnálatos módon mind a mai napig nincs sem egy világosan megfogalmazott közös energiapolitikánk, sem egy külső energiapolitikánk.
Remélem, hogy az Európai Tanács alapos eszmecserét folytat majd az EU energiabiztonsági kérdéseit illetően, beleértve Litvániáét is, tekintettel az Ignalina atomerő 2009-es bezárásának terveire.
Az erőmű bezárásával, Litvánia teljesen kiszolgáltatottá válik az egyetlen forrásnak - az Oroszországból importált gáznak. Az olaj- és gázáremelkedés hatására a villamos energia ára több mint kétszeresére fog nőni Litvániában. Következésképpen, katasztrofális hatással lesz az ország háztartásaira és a gazdaság egészére.
Továbbá Oroszország hajlamos, politikai céljainak megvalósítása érdekében, manipulálni az energiaellátást. Litvánia már tapasztalta ezt.
A csatlakozási szerződés 37. cikke és 4. jegyzőkönyve alapján felszólítom a Bizottságot, hogy segítsen a megoldásban; az egyik lehetőség, a biztonságos Ignalina atomerőmű bezárásnak elhalasztása lenne.
Karl-Heinz Florenz
(DE) Elnök úr, bizottsági elnök úr, szeretnék visszatérni a tavalyi tavaszi csúcstalálkozóra. Ez egy rendkívül sikeres csúcstalálkozó volt, Angela Merkel elnöksége idején, és most, a tavaly március 7-én meghozott döntések jogszabályokba való átültetéséről van szó.
Azonban a jogi szabályozás nem lehet büntető jellegű; innovációra és végső soron egy nagyobb fenntarthatóság megvalósítására kell, hogy ösztönözze népeinket és vállalatainkat. A jelenlegi eszmecsere alapján úgy tűnik, mintha CO2-vel kapcsolatos vita lenne a legfontosabb kérdés. Én úgy hiszem, hogy az igazi kérdés sokkal mélyebbre nyúlik: a fenntarthatóságról szól. Hogyan kellene bánnunk hosszútávon az erőforrásainkkal? A kulcskérdés, véleményem szerint az, hogy a jövőben, a gazdaságban kevesebb fosszilis erőforrást kell felhasználnunk.
Biztos úr! Ezen a ponton valószínűleg vita alakul ki közöttünk, mivel nem tudunk mindent elfogadni, amit Ön javasolt. Ami a járművekre vonatkozó szabályokat illeti például, nem tetszik az, hogy már tudjuk, mekkora büntetést kell fizetni, de még semmit sem tudunk a betartandó szabályokról. Én, pont az ellenkezőjét tanultam a szüleimtől: először a szabályokat kell megismerni, és azután kell meghatározni a szankciókat. Fontos, hogy a jövőben, ez legyen a követendő eljárás.
Amennyiben vannak határokon átnyúló CO2 -problémák a kibocsátáskereskedelmi rendszerrel (ETS), amit igazából nem vitatok, akkor azt javasolom, hogy több vállra rakjuk a terheket, az egyik ilyen, az Európa-szerte bevezetett ésszerű hulladékpolitika bevezetése lehet. Szeretném megosztani Önökkel egy nagyon személyes aggodalmamat, Barroso úr és Verheugen úr: Önök a törvény őrei! Teljesen értelmetlen dolog itt kezet fogni és megállapodni, hogy majd ezt vagy azt tesszük, ha aztán a végén nem történik vele semmi.
Ehelyett tegyünk kevesebbet! Amit azonban megcsinálunk, azt csináljuk jobban. Ezért, biztos úr és parlamenti elnök úr, ne úgy gyakorolják képviselői megbízatásukat, hogy megbüntetik a lelkiismereteseket, hanem úgy, hogy ösztönzően hatnak azokra, akik meglehetősen lassan teljesítik a kiotói célkitűzéseket. Egy pillantás az internetre és máris látni fogják, hogy kikre gondolok. Sok szerencsét, szemmel tartjuk Önöket.
Libor Rouček
(CS) Hölgyeim és uraim! Az elmúlt néhány év során, az Európai Unió óriási fejlődést ért el. Gazdasága gyorsabban növekszik, mint az amerikai vagy a japán gazdaság. Az Unió egy világkereskedelmi központ, a fejlesztési támogatások legnagyobb adományozója és a világ többi része számára mintaként és modellként szolgál, ha a politikai, gazdasági és társadalmi viszonyok kezeléséről van szó.
Mint ahogy korábban is hallottuk, az Európai Unió képes fokozatosan teljesíteni a lisszaboni célkitűzéseket, legyen az a foglalkoztatás, vagy bármilyen más terület. Jó tudni, hogy az új tagállamok, mint például Szlovénia is, amely jelenleg betölti az elnökségi tisztet, egyenlő mértékben vállalnak részt ebből a sikerből.
Természetesen az Európai Unió új kihívások előtt áll: az egyik az energiaforrások importjától való túlzott függőség; a másik az éghajlatváltozás.
Meg vagyok arról győződve, hogy a takarékosság, az új energiatakarékossági technológiák, és természetesen az energiaforrások diverzifikációja jelenti a probléma megoldásának kulcsát, vagy legalábbis az egyik kulcsát. E tekintetben Európa a helyes irányban halad.
Azonban szeretném megkérni a Bizottságot és a Tanácsot, hogy a korábbinál több figyelmet fordítson az atomenergia-felhasználás kérdésének. Ez az energia biztonságos, környezetvédelmi szempontból tiszta és csökkenti majd az importfüggőségünket. Ami a versenyképességet illeti, láthatjuk, hogy milyen irányba halad az Egyesült Államok, Oroszország, Kína vagy India. Saját kutatásainkat az eddiginél, sokkal nagyobb mértékben kellene koncentrálni az atomenergiára.
Alexander Lambsdorff
(DE) Elnök úr! Akárki, aki megnézi a Tanács következtetéstervezetét láthatja, hogy a belső energiapiacra vonatkozó szöveg rendkívül felületes. A szétválasztás kérdését illetően a Tanácsban nincs megállapodás és a bizottsági csomagot is kritika illeti. Itt kívánom megjegyezni, hogy helyesnek tartjuk a szisztematikus szétválasztás stratégiájának követését, de a szétválasztásnak a fogyasztók hasznát kell szolgálnia. Tisztességes árakhoz és az ellátás biztonságához kell vezetnie.
A Bizottság valójában túl gyorsan tett javaslatot a tulajdonosi jogok teljes szétválasztására. Ezért mi úgy hisszük, hogy először egy kísérletet kell tenni a hatékony szétválasztásra, azonban a jövőben is napirenden kell tartani a tulajdonosi szétválasztás kérdését.
Elvi alapon egy második témát is szeretnék felvetni a Tanács következtetéstervezetével kapcsolatban. A Tanács azt állítja, hogy várakozással tekint a Bizottság által előterjesztendő szociális napirend elé. Az említett napirend tartalmazza az ifjúságpolitika és az oktatáspolitika témáit. Mindig azt gondoltam, hogy a tagállamok maguk felelősek az ilyen kérdésekért; az országomban, Németországban ez a Länder. Egyszerűen csak szeretném ezt itt jegyezni, mivel biztos, hogy a Parlamentet, a Bizottságot és az EB-t ismét kritika éri majd a hatáskörök kisajátítása miatt. A Tanács várakozással tekint az ifjúságpolitikával és oktatáspolitikával kapcsolatos bizottsági javaslatok elé. Fel kell majd hívnunk a figyelmet erre a fontos szempontra, amikor otthon, a német Länder-ben ezek a kérdések megvitatásra kerülnek.
Lambert van Nistelrooij
(NL) A PPE-DE képviselőcsoport regionális politikájáért felelős koordinátorként elégedett vagyok a régióknak és a városoknak a lisszaboni stratégia végrehajtásával kapcsolatos álláspontjával. Végül is a nemzeti reformprogramok regionális szinten kerülnek megvalósításra, azon a szinten, ahol a legmegfelelőbben felhasználásra kerülnek a strukturális és kohéziós alapjaink, valamint a hetedik keretprogram is.
Európa-szerte látjuk, hogy az állami források 60%-át regionális szinten használják fel. Ezen túlmenően a tendencia az - és jó lenne, ebben most megállapodni -, hogy a betonba és az aszfaltba történő beruházások helyett, ha mondhatjuk így, a beruházások a tudás és infrastruktúra irányába mozdulnának el; az elkövetkező években a strukturális alap oroszlánrészét, közel 70%-át, a lisszaboni stratégiának megfelelően költjük el.
Van egy másik példám is. Múlt héten, Ljubljanában, adatokat kaptunk arról, hogy hogyan költötték el ezt a pénzt: a strukturális alapból 20 milliárd eurót költöttek kutatásra és infrastruktúrára. Potočnik biztos út, a pénzköltés csendes forradalmáról beszélt. Ne csak beszélj róla, de fizess is érte. Tedd azt, amit megígértél: biztosítsd a kiadások átcsoportosítását. Ez egy csendes forradalom, ami már gőzerővel zajlik. Itt az ideje, hogy a kutatásra és infrastruktúrára fordított beruházások számára, európai szinten jobb jogi keretet hozzunk létre. Nem lehet minden országban megvalósítani ugyanazokat a nagyarányú, drága beruházásokat.
Örömmel tölt el, hogy ebben az évben az Európai Bizottság, egy ennek megfelelő javaslatot terjeszt elő, illetve a nemzeti felelősségek koordinálásának javítására is javaslatot tesz.
Végül hamarosan látunk majd egy fehér könyvet a megvalósuló területi kohézióról, amely nemcsak a nagy központi régiók fejlődését hangolja össze, de Európa távolabbi településeinek területi kohézióját is, és ezt is üdvözlöm.
Gary Titley
Elnök úr! Üdvözölöm, mind a Tanács, mind a Bizottság nemrég tett felismerését, hogy az éghajlatváltozás nemcsak környezetvédelmi politika, de biztonsági és humanitárius politika is. Ebben persze, semmi új nincs. A Stern-jelentés jelezte, hogy közel 200 millió ember válthat majd lakóhelyet az éghajlatváltozás miatt, ami óriási migrációs nyomáshoz vezet. Ezért kell mindig szem előtt tartanunk, hogy a globális felmelegedés valójában nem más, mint az, hogy a szegények viselik a gazdagok tetteinek következményeit.
Remélem, hogy az éghajlatváltozással kapcsolatos eszmecserénken, az éghajlatváltozásra vonatkozó célkitűzéseinket hozzá tudjuk kapcsolni a fejlesztéspolitikai célkitűzéseinkhez. Ezen a területen nem cselekedhetünk mindentől függetlenül. Természetesen az Európai Unióban lévő szegények is szenvednek. Ezért van arra szükség, hogy bármelyik energiapolitikának biztosítania kell, hogy a tagállamok energiaszegénységi politikával is rendelkezzenek, mivel túl sok ember kárvallottja az energiaárak emelkedésének. Foglalkoznunk kell ezzel.
De amit leginkább el kell érnünk ezen a csúcstalálkozón, az annak a biztosítása, hogy szavak helyett inkább tettekre kerüljön sor. A Bizottság 2007-ben meghatározott egy programot. Ennek kétharmada került napvilágra. Hol van a maradék egyharmad? A tagállamok olyan célkitűzésekre vállalnak kötelezettséget, amelyeket nem ismernek. A cselekvésre kell koncentrálnunk.
Üdvözlöm a jobb szabályozás és a kisvállalkozások megsegítése érdekében folytatott munkát is. Azonban nagyobb hangsúlyt kell fektetnünk az átültetés megvizsgálására és a jogszabályok végrehajtási módjának értékelésére, és hogy vajon sikerült-e a kitűzött célt megvalósítania. Ha nem éri el, amit elvárnak tőle, akkor nincs is értelme magának a jogszabálynak.
Daniel Dăianu
Elnök úr! A következő európai csúcsértekezletre fontos időszakban kerül sor. A ciklikus és strukturált feltételekben gyökeredző pénzügyi válság, határozott válaszokat követel. Ázsia előretörése a kapitalizmusok közötti újfajta verseny kialakulásához vezet, amit jellemez az állami pénzügyi alapok tevékenységének kellemetlen következménye és az alapvető árucikkek árának növekedése is. Az éghajlatváltozás aggasztó hatásait, az energiabiztonság megőrzésének szükségességét és az általános bizonytalanság növekedését is ide kell sorolni.
Bonyolult és elkerülhetetlen kompromisszumok mellett, mindezen tényezők nagymértékben befolyásolják a lisszaboni menetrend végrehajtását. Engedjék meg, hogy kiemeljek néhány politikai kérdést.
Először is, a nemzeti politikai döntéshozatal minősége nélkülözhetetlen az ipari és a gazdasági teljesítmény javításához.
Másodszor a döntéshozatalnak pragmatikusnak és nyitottnak kell lennie, a szabad és a korlátok alól teljesen feloldott piacok közötti zavart meg kell akadályoznia.
Harmadszor az iparpolitikának, kiváltképpen a K+F-nek, az oktatással együtt van a legjelentősebb szerepe. Elengedhetetlen, a tagállamokban a diplomás matematikusok és természettudósok számának növelése és ennek megvalósításához, szükség van minden tagállam együttműködésére.
Negyedszer több figyelmet kell az energiapolitikának szentelni, és a Nabucco-projekt a helyes irányba tett lépést jelent.
Ötödször a jó minőségű földet a közös agrárpolitika reformjában, stratégiai eszközként kell tekinteni.
Végül de nem utolsó sorban, az erkölcsi értékek és az erkölcsös magatartás újbóli megerősítése szükséges. Ha elveszítjük az erkölcsi iránytűnket, a versenyképességre vonatkozó szavak a társadalmi...
(Az elnök megszakítja a felszólalót)
Klaus-Heiner Lehne
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, hiszem, hogy az újonnan átdolgozott lisszaboni stratégia, 2005 óta alapvetően sikeresnek mondható. Ennek egyértelműségét egy tény mutatja: amikor 2005-ben Lisszabonról beszéltünk, akkor mindenki tudta, hogy az a portugál főváros, de abban az időben senki sem társította a folyamattal. Kiotó akkor már az éghajlatvédelemmel kapcsolatos folyamat volt. Most 2008 van, és hála istennek, a világ megváltozott. Most, amikor nyilvános beszédekben utalnak Lisszabonra, ami természetesen még mindig a portugál főváros, egyre inkább egy politikai folyamattal társítják, és úgy gondolom ez egy jelentős mértékű sikerről tesz tanúbizonyságot.
Hiszem, hogy helyes volt a növekedés és a foglalkoztatottság növelését célzó új prioritások kitűzése is, mert ez az egyik előfeltétele annak, hogy képesek legyünk érzékelhető haladást elérni a szilárd talajon álló környezetpolitika és szociálpolitika terén, melyek a lisszaboni stratégia második és harmadik pillérei. Hiszem továbbá, hogy helyes volt változatlanul hagyni az iránymutatásokat, mivel azok összességében sikeresek voltak.
Azonban néhány hiányosságot is meg kívánok említeni. Például még mindig komoly hiányosságokat látok a belső piac alakulását illetően, amely állítólag a 90-es évek elején jött létre és azóta is működik, de sok területen egyszerűen nem létezik. Nincs belső piacunk a biztosítási szektorban, a társasági jog területén, például a vállalatok nem képesek a letelepedési joguk összes előnyét élvezni az Európai Unió területén belül. Még mindig hiányzik a szellemi tulajdonjog és Európának a szabadalmakra vonatkozóan nincsenek szabályai. Nincsenek közös szabályok az alternatív pénzügyi eszközökre, és az egészségügy területén is várjuk a belső piac megvalósulását.
Másrészről, más területeken egy egész sor jogalkotási javaslatra került sor, amelyek középpontjában a szociális ügyek, a környezetvédelem és a fogyasztói jogok előmozdítása áll. Ez jó és helyes, de meg kell találni az egyensúlyt. Ezért felszólítom a Bizottságot és a Tanácsot, hogy fordítson különleges figyelmet a belső piac szabályozásában fellelhető joghézagok megszüntetésére.
Riitta Myller
(FI) Elnök úr! A Tanács hivatalban lévő elnökének igaza volt, amikor azt mondta, hogy úgy gondolja, hogy az éghajlatváltozás és a gazdaság között szoros kapcsolat van. Nem lehet egymástól elválasztani őket. Elhangzott itt, hogy az éghajlatváltozás minden politikával kapcsolatban áll. Ennek a kérdésnek, a következő csúcstalálkozón is szerepelnie kell.
Az éghajlatváltozás ellenőrzésének és a hozzá való alkalmazkodásnak az EU lisszaboni stratégiájában központi fontosságot kell kapnia. A meghozott határozatok támogatása érdekében, a következő csúcstalálkozón, egy hiteles politikai irányelv lefektetése szükséges.
Sajnos az energiahatékonyság és az energiamegtakarítás nem szerepel az Európai Unió kötelező megoldásai között. Nem felejthetjük azonban el, hogy az energia legtisztább, legolcsóbb és leghatékonyabb formája az energiamegtakarítás. Jelenleg az összes uniós jogszabály végrehajtásával meg tudnánk takarítani azt a 20% energiát. Más szóval, még mindig ambiciózusabb és világosabb energiahatékonysági célkitűzésekre van szükségünk. Remélem, hogy az elkövetkező csúcstalálkozó figyelmet fordít erre a kérdésre.
Kathy Sinnott
Elnök úr! Holnap, a tagállamok vezetői találkoznak a csúcstalálkozón. Tudom, hogy sok kérdés szerepel a napirenden, de remélem, hogy megvitatják majd a Laval-Vaxholm határozatot is, amiben az EB csak pár nappal az Önök utolsó csúcstalálkozóját követően hozott ítéletet. Ez a ítélet lehetővé teszi a vállalatok számára, hogy bármely tagállamba küldjenek munkavállalókat úgy, hogy az abban a tagállamban érvényes minimálbért, és ne azt a szokásos bért fizessék meg, ami az adott országban azért a munkáért jár. Továbbá az ítélet alapján a szakszervezetek számára lehetetlenné válik, hogy fellépjenek munkásaik bérének védelmében. Ez a befogadó tagállamokban arra kényszeríti a munkavállalókat, hogy csökkentsék bérüket, máskülönben elveszítik a munkahelyüket. Ez nekem, egy időzített bombát jelent. A Laval-Vaxholm-ítélet lehetőséget ad a szociális partnerség, az ipari kapcsolatok, egész országok, közösségek, felelősségteljes vállalatok és családok gazdasági és társadalmi stabilitásának a felbontására és az európai projektek támogatásának szétaprózódására a legrégebbi tagállamai között.
Persze a fizetések csökkentése versenyképesebbé teszi Európát a globális piacon, ahol olyan alacsony költségű országokkal folytat versenyt, mint Kína, India és Brazília - de milyen árat és milyen fájdalmat jelent ez, egy jelzálogot törlesztő család számára Írországban?
Bonde úr és én tagállamaink gazdaságának a Lavaltól való megvédése érdekében egy jegyzőkönyvet küldtünk a szlovén elnöknek és saját miniszterelnökeinknek, annak érdekében, hogy az bekerüljön a holnapi európai csúcstalálkozó témái közé. A széles körű szociális dömping elkerülése érdekében, vegyék komolyan a Laval-Vaxholm-ítéletet és foglalkozzanak ezzel a jegyzőkönyvvel.
Malcolm Harbour
Elnök úr, a csúcstalálkozóról folytatott eszmecsere, lehetőséget ad a Tanácsnak, hogy elmondja, hogy mit tesz a lisszaboni menetrend teljes körű végrehajtása érdekében, így az észrevételeimet ma, elsősorban a Tanácshoz intézem. Ismételten örömmel üdvözlöm a szlovén minisztert, akivel szerencsém volt találkozni a közelmúltban Szlovéniában, és köszönetet mondok a szlovén elnökségnek a folyamat iránti elkötelezettségéért.
Nagyon örömömre szolgál, hogy a már közzétett következtetések azt mutatják, hogy a Tanács továbbra is a lisszaboni stratégia négy kulcsterületére helyezi a hangsúlyt. Azonban, el kell mondanom, hogy - és a megjegyzésemet a bizottság elnökéhez intézem - bár tudom, hogy Spidla úrhoz beszél, az egyik probléma az, hogy a Bizottság állandóan újra kitalál és bonyolít dolgokat. A Bizottság részéről most 10 célkitűzés van, amelyek mellékesen említésre kerülnek, de valójában nekünk a prioritásokra kell koncentrálnunk.
Arra szeretnék koncentrálni, ami szerintem mindannak a kulcsa, és amiről itt beszélünk: a vállalkozásokban rejlő lehetőség felszabadítása. Helyes, hogy erről szó van, de mit tesznek érte a tagállamok? Képviselőtársam, Hökmark úr, korábban beszélt a szolgáltatási irányelv átültetéséről. Azt javasolom a Tanácsnak: vegye elő a szolgáltatási irányelvet és annak végrehajtását és mindazt, amit tenni szándékoznak, és terjesszék ki minden olyan területre, amely összefügg a vállalkozásokban rejlő lehetőségek felszabadításával. A szolgáltatási irányelvvel azt várják el Önöktől, hogy tüntessék el a hazai szabályozás minden olyan területét, amely hátrányos megkülönböztetést jelentene azokra a vállalatokra, amelyek az egységes piacon akarják felajánlani szolgáltatásaikat. Ezek nem lehetnek kizárólag szolgáltatásokat nyújtó vállalatok: hanem mindenféle és minden méretű, vállalatnak kell lennie. Kérem Önöket, hogy képviseljék ezt az elkötelezettséget, és ennek megfelelően cselekedjenek
A másik kulcsfontosságú dolog a szolgáltatási irányelvben az, hogy most először várják el az egyes tagállamoktól, hogy információt nyújtsanak olyan vállalatoknak, amelyek be akarnak jutni az egységes piacra, és hogy ösztönözze őket a hatalmas lehetőség kihasználására. Az egységes piac megteremtése megosztott felelősséget jelent. Mi itt nagyon keményen dolgozunk a keretszabály megvalósításán, de mennyire dolgoznak keményen Önök a tagállamokban azért, hogy a vállalatok képesek legyenek élni a lehetőséggel? Így fogjuk elősegíteni a munkahelyeket és a növekedést, amire olyan nagy szüksége van ennek a gazdaságnak.
Proinsias De Rossa
Elnök úr! Úgy gondolom, a tavaszi Tanácsnak újra meg kell erősítenie az eredeti lisszaboni stratégiát, hogy képes legyen integrált módon foglalkozni az egymással összefüggő, gazdasági-, szociális-, foglalkoztatás-, és a fenntartható fejlődéspolitikával. Ha másképp cselekszünk, az Európa diszintegrációját és a protekcionizmushoz való visszatérést jelentheti.
A magas minőségű munka kulcsfontosságú ennél a stratégiánál: kiváló minőségű Európát nem lehet alacsony fizetésekre, bizonytalan munkára és munkahelyi egyenlőtlenségre építeni.
A Laval-ítélet perverz módon tükrözi a Parlament és - társjogalkotója - a Tanács jogszabályi törekvéseit. Mindkettőnek tehát jogalkotóként kell fellépnie, hogy jogi szabályozás révén, az Európai Bíróság által meghatározott joghézagok megszüntetésére tett törekvéseinket megerősítse. Az egyik, azonnal keresztülvihető jogi opció a Monti stílusú szociális klauzulának a dolgozók kiküldésére vonatkozó irányelvhez való csatolása, amit a szolgáltatásokra vonatkozó irányelveknél már megtettünk.
A Bizottságnak időközben ragaszkodnia kell ahhoz, hogy minden tagállam megfelelő módon és teljes egészében átültesse a dolgozók kiküldésére vonatkozó irányelveket a nemzeti jogszabályába. Valóban, a tagállamoknak késlekedés nélkül felül kell vizsgálniuk a hazai munkaerővel kapcsolatos jogszabályozásukat, hogy a perverz Laval-ítélet ne árthasson a munkaügyi kapcsolatoknak és a kollektív megegyezésnek.
Végül hadd mondjam el, hogy Sinnott asszony, mint mindig, most is tévesen értelmez. Téved, amikor azt mondja, hogy a Laval-ítélet értelmében csak minimálbér alkalmazható Írországban: az ítélet azt jelenti, hogy minden jogilag kötelező erejű megállapodást alkalmazni kell Írországban, és az jóval több, mint a minimálbér. Azonban, vannak Írországban jogilag nem kötelező erejű megállapodások is és ezzel a kérdéssel foglalkozni kell.
Georg Jarzembowski
(DE) Elnök úr, bizottsági elnök úr, biztos urak, tanácsi elnök úr, képviselőcsoportom nevében felhívást intézek Önökhöz, annak érdekében, hogy megfelelő helyet kapjon az integrált iránymutatásokban a közlekedéspolitika. Ennek oka, hogy az EU-ban, az üzleti tevékenység és a foglalkoztatás nem prosperálhat fenntartható európai közlekedéspolitika és a nélkülözhetetlen transzeurópai hálózatok nélkül. A hatékony közlekedési folyosók, a szállítmányozók közötti együttműködés és intelligens közlekedési rendszerek nélkül, sem a kereskedelmet, sem a turizmust nem lehet sem Európában, sem harmadik országokkal továbbfejleszteni. A foglalkoztatás növeléséhez azonban erre van szükségünk.
Tanácsi elnök úr, amikor beszél a kollégáival a Tanácsban, kérem, ne feledkezzen meg arról, hogy a tagállamok számára létfontosságú, hogy a közlekedéspolitika bekerüljön a növekedési és foglalkoztatási nemzeti tervükbe. Sajnos, azt látjuk, hogy a tagállamok egyre kisebb összegeket szentelnek a nemzeti infrastruktúrák karbantartására és bővítésére, legyen szó vasúthálózatról vagy úthálózatról.
Ugyanez vonatkozik a közlekedési rendszerek támogatására és alkalmazására is. Manapság bármit meg lehet interneten rendelni, de csak teherautó vagy vasút tudja azt leszállítani. Tetszés szerint lehet nyaralást lefoglalni, de hogy elérj a rendeltetési helyedre, tisztességes repülőtérre és tisztességes közlekedési csatlakozásra van szükséged. Ha tehát növekedést és foglalkoztatást akarunk, akkor egy megfelelő infrastruktúrára és tisztességes közlekedési csatlakozásra van szükségünk. Ezeknek természetesen környezetbarátnak kell lenniük. Ezért, azon a véleményen vagyunk - fenntarthatósági okok miatt -, hogy a logisztikának minden támogatást meg kell adni. Ez is fontos a nemzeti tervezést illetően.
Habár a logisztika elsődlegesen maguknak a vállalatoknak a feladata, mi, a tagállamok és az Európai Unió is segíthetjük a logisztikát a bürokrácia csökkentésével, például a repülőtereken történő vámvizsgálatok esetében.
Környezetbarát politikára van szükségünk. Ezért kérem Önöket, hogy a növekedés és a foglalkoztatás érdekében, tegyék a közlekedéspolitikát a stratégiájuk sarkalatos pontjává.
Dariusz Rosati
(PL) Elnök úr, a Tanács tavasszal kritikus válaszúthoz érkezve ül össze. A gazdasági növekedés az Unión belül a lassulás jeleit mutatja, foglalkoznunk kell a pénzügyi piacok bizonytalanságaival, az olajárak emelkednek, amint az infláció is. Mindez a bizonytalanság légkörét szüli, és fokozza a jövőnkkel szembeni félelmeket.
Ebben a helyzetben Barroso úr helyzetértékelését megalapozatlanul optimistának tartom. Nehéz örvendezni annak a hat millió munkahelynek, amely az elmúlt két évben a ciklikus növekedés-gyorsulás időszakában keletkezett. A hatékonyság növekedésének mindössze egy-két éve alapján ugyancsak nehéz előre jelezni, hogy a munkahelyi hatékonyság magas szinten állandósul. Európa növekedési lehetősége továbbra is korlátozott marad.
Úgy vélem, hogy az elkövetkező tanácsüléssel összefüggésben az Európai Uniónak egyértelmű üzenetet kell az európai polgárok felé továbbítania. Abban azt kell jeleznie, hogy képes lesz az előbb fenyegetésekkel megbirkóznia. A jelenlegi gazdasági helyzetből fakadó félelmet és bizonytalanságot nem szavak, hanem döntések révén lehet kezelni. Eddig, a csúcstalálkozók túlságosan is gyakran értek véget sehová sem vezető nyilatkozatokkal. Amikor a maihoz hasonló helyzetben, találjuk magunkat, akkor azt várjuk a tagállamoktól és a Tanácstól, hogy hozzanak konkrét döntéseket. Felszólítom a Tanács mai napon e Házban jelen lévő képviselőjét, hogy vegye ezt a kellő formában figyelembe!
Végül ez különösen fontos amiatt is, hogy a Lisszaboni Szerződés ratifikációs folyamata az elkövetkező hónapokban folytatódik. Ennek a szerződésnek az európai polgárokat ösztönöznie kell, reménnyel kell őket eltöltenie. Ezért fontos, hogy az elkövetkező csúcstalálkozó világos üzenetet közvetítsen az európai polgárok felé: az Unió javít majd a helyzeten.
Othmar Karas
(DE) Elnök úr, a Tanács elnöke, a Bizottság elnöke, hölgyeim és uraim, a munkanélküliség csökken, a globalizáció révén Európa nyereséget könyvelhet el, jobban teljesítünk, mint az Egyesült Államok, és a helyes úton járunk. Haladjunk továbbra is eltökéltséggel, elkötelezettséggel és önbizalommal ezen az úton, Érjük el, hogy a tagállamok kötelezettségeiknek még szigorúbban eleget tegyenek! Érjük el, hogy a közvélemény még inkább tudatában legyen sikereinknek és céljainknak!
Másodszor a környezetvédelem és az energiafüggőség mérséklése jelentsen új ösztönzést a kutatás, az innováció, a növekedés és foglalkoztatás számára!
Harmadszor valljuk be, hogy az energiaárak emelkedésének hatását enyhíti az euró/dollar árfolyam alakulása, hiszen miközben euróban az emelkedés 160, addig dollárban 340%-os volt.
Negyedszer az euró, a bővítés, a belső piac, a lisszaboni stratégia, a szociális piacgazdaságot erősítő, és az alapvető szociális jogokat szentesítő Lisszaboni Szerződés, ezek együttesen egy olyan csomagot képeznek, amely segíti, hogy az Európai Unió a siker felé vezető úton végig haladhasson.
Ötödször az oktatás, a képzés, a kutatás, az innováció és a szociális-, az egészségügyi-, valamint a nyugdíjrendszer reformja jelentik mindmáig a legnagyobb kihívásokat.
Hatodszor Barroso bizottsági elnök úr, az ETI-t (Európai Technológiai Intézet), a székhely meghatározásának dátumával egyetemben - naptári dátummal együtt - kiemelten szerepeltetni kell a csúcstalálkozó következtetéseiben. A Parlament ehhez, pénzügyi oldalról, zöld jelzést adott.
Hetedszer a kisvállalkozó törvény, kétségkívül, további kezdeményezésre ösztönzi e Házat. A KKV-csoport e hónap végére leteszi az asztalra az általunk meghatározott elveket tartalmazó dokumentumot.
Utolsó gondolatom, Schultz úr az, hogy a Bizottság elnöke és maga a Bizottság nem ellenfelünk. A mi ellenfelünk a tagállamok némelyikének kormánya és parlamentje oldalán jelentkező hatalmi, politikai cselekvési és vezetésbeli hiányosság. A mi ellenfelünk az önzés, a nacionalizmus, a protekcionizmus, nem pedig a több Európa, nem az erősebb Bizottság.
Pervenche Berès
(FR) Elnök úr, bizottsági elnök úr, az Európai Tanács ülésével összefüggésben egyetlen kéréssel fordulnék Önökhöz: álljanak ki intézményünk mellett! Védjék azt meg, amikor a Tanács közli Önökkel, hogy az EU szociális és gazdasági helyzete nagyobb figyelmet követel a szociális kérdések terén, hogy gazdaságpolitikánkat szervesebben össze kell kapcsolnunk a környezetváltozással és energiafüggetlenséggel összefüggésben - indokoltan - felvázolt célkitűzéseinkkel és stratégiánkkal. Amikor azt közlik Önökkel, hogy a lisszaboni stratégia hatékonyabb teljesüléséhez nagyobb gazdasági koordinációra van szükség; amikor elhangzik, hogy amennyiben az amerikai subprime válsággal sikeresen meg akarunk birkózni, akkor jobban szabályozott pénzpiacokra van szükség. Ne engedjék, hogy a tagállamok azt állítsák, mindehhez nekünk semmi közünk. Ez ugyanis elfogadhatatlan egy modern demokráciában.
Hivatalban lévő elnök úr, bizonyos állam- és kormányfők kérésére, akik egyébként jogosan aggódnak a pénzpiacok helyzete miatt, Ön áttekinti majd a kialakult helyzetnek az EU reálgazdaságára gyakorolt hatását. Itt azt kérem Öntől, ragadja meg a téma nyújtotta alkalmat, és ne elégedjen meg néhány tetszetős és népszerűnek mutatkozó, de a kérdés lényegét elkerülő javaslat elfogadásával. Itt a lényeg az, hogy integrált pénzpiacunk van, a Központi Bank az európai gazdaság egészének érdekében cselekszik, de nincs egy európai pénzpiaci ellenőr, aki a jelentkező kihívásokkal és problémákkal megbirkózna.
Monica Maria Iacob-Ridzi
(RO) A hagyományok szerint az év első európai csúcstalálkozóját a gazdasági kérdéseknek szentelik. Ennek megfelelően a Miniszterek Tanácsának szlovén elnöke az állam- és kormányfők ülésének napirendjére tűzte a lisszaboni stratégia, 2008-2010-es időszakra kitekintő, második ciklusával foglalkozó érdemi vitát.
Véleményem szerint bizonyos kérdések, és különösen a lisszaboni stratégia második, nevezetesen a foglalkoztatottság mértékéhez kapcsolódó célkitűzésének kérdései, nem hiányozhatnak az elkövetkező napokban megtárgyalandó témák közül. Noha az Európai Parlament határozataiban ezt hangsúlyozottan elvi kérdésként jelentkezik, a munkaerő európai mobilitása a gyakorlatban súlyos sérelmeket szenved.
Az új tagállamokból érkező munkavállalókkal szembeni önkényes korlátozások alkalmazása visszafogja a mobilitást. Erre vonatkozóan, 2008 végén az Európai Bizottságnak felmérést kell készítenie az egyes tagállamok által Romániával és Bulgáriával szemben alkalmazott, a munkavállalók mobilitását korlátozó intézkedéseknek hatásáról.
A legutóbbi statisztikák azt mutatják, hogy a két országból nem indult meg jelentős mérvű kivándorlás, és a román és bolgár munkavállalók belépése elé akadályt nem támasztó országok egyikében sem volt tapasztalható a munkaerő-piaci egyensúly kibillenése. Ugyanakkor a jelenleg érvényes szabályozás szerint a tagállamok még fenntarthatják a korlátozó intézkedéseket. Itt egyébként elsődlegesen a 2004-ben csatlakozott országokra lehet utalni. A munkaerő-piaci akadályokat gyakran a napi politikai igényekhez igazodva állítják fel az érintettek. Úgy gondolom, hogy az egyik megvitatandó kérdést az átmeneti időszakot szabályozó rendszer, és mindenekelőtt a 2+3+2 formula áttekintése jelentse.
Üdvözlendő intézkedés volna, hogy az Európai Parlament kötelező érvénnyel bíró véleménnyel foglaljon állást a korlátozások végrehajtása vagy felfüggesztése tárgyában, az új tagállam csatlakozását követő második évet követően. Az európai intézmények ilyetén bekapcsolódása mérsékelné annak önkényes és önhatalmú jellegét, amiként az európai szabad mozgás elvét gyakran korlátozzák.
Mairead McGuinness
Elnök úr, holnap kerül sor a tavaszi tanácsülésre, és az EU-vezetőknek sok mindenről kell beszélniük. Olyanokról, mint a pénzpiacok zavara, a globalizáció, vagy a népesedési változások. A globalizációt illetően meg kell tudnunk a Tanácstól, hogy a jelenlegi világkereskedelmi forduló tárgyalásai hová is visznek bennünket.
A mezőgazdaságról nagyok sok elmélkedés született, számos elemzés látott napvilágot, de kevés hivatalos közlés érkezett a Bizottságtól vagy a Tanácstól e létfontosságú kérdésben. Manselson biztos úr velünk volt az elmúlt éjjel, de sajnálom, hogy a WTO-val foglalkozó kérdésre már nem kerülhetett sor, és a Ház nem rendelkezik közvetlen információkkal.
Mindezek tudatában elvárom a tavaszi tanácsüléstől, és külön is Bertie O'Hearn ír miniszterelnöktől, hogy e fontos találkozó a kérdést tűzze napirendjére. Egy hónappal ezelőtt Mandelson biztos úr még arra utalt, hogy a nem mezőgazdasági jellegű szektorban a tárgyalások nem előre, hanem hátrébb sodródtak. Az agráriumot illetően viszont azt jelezte, hogy az EU számára elfogadhatók az asztalon fekvő javaslatok. Félek, hogy ez téves szemlélet. Az általam látott egyes elemzések azt sugallják, hogy az asztalon heverő megállapodástervezetben foglaltak összezsugorítanák a közös agrárpolitikát, és ez túl messzire vivő lépés volna.
Ír megközelítésben, mindössze azt szeretném mondani, hogy június 12-én - úgy gondoljuk - a Lisszaboni Szerződésről szavazunk. Beszámolhatok e Háznak arról, hogy sok a vita, és még több várható. Azt nagyon jónak, üdvözlendőnek tartom, hogy az emberek bekapcsolódnak a kampányba, hiszen ez erősíti az ír-uniós kapcsolatokat. Tekintve azonban, hogy akadnak, akik olyan jegyzőkönyvekkel állnak elő, amelyek nem jelennek meg honlapjukon - amint ezt történt Bonde úr esetében, akinek anyagát nem találtam weboldalán - talán helyes volna, ha a Tanács véleményt nyilvánítana a Laval-ítélet kapcsán. Azt sokan bírálják, sokan félreértelmezik, de - úgy gondolom -, hogy mindannyiunk számára jó volna tudni a Tanács nézeteit. Lényegében, amint ezt magam értelmezem, a Lisszaboni Szerződés igen markánsan foglal állást a szociális kérdésekben, és nincs semmi jele annak, hogy az európai uniós vagy máshonnan származó munkavállalók jogainak csorbítását, a munkavállalók kihasználásának fokozását irányozná elő. Az ír népnek tehát 'igen'-nel kellene szavaznia e fontos szerződés kapcsán.
Carlos Coelho
(PT) Azzal kezdeném, hogy minden jót kívánok a szlovén elnökségnek, illetve kifejezném meggyőződésem, hogy a következő Európai Tanácsnak a gazdasági és fejlesztési kérdésekre kell koncentrálnia. Dicséret illeti Barroso elnököt, mert hivatalba lépésétől fogva kiemelten kezeli e kérdéskört. Helyes lépés volt a lisszaboni stratégia felülvizsgálata, a bürokrácia visszaszorítása, új élet lehelése e stratégiába.
A nemzetközi pénzügyi válság, valamint az elsődlegesen a szénhidrogéneket érintő energiaár-emelkedés keltette zűrzavar ellenére, a kormányzati adósságok és költségvetési hiányok csökkenése, a gazdasági növekedés és a munkahelyteremtés alakulása - megkérdőjelezhetetlenül - biztató jelek. Továbbra is ebben az irányban kell haladnunk, és nem szabad meghajolnunk a nehézségek előtt. Szükségünk van egy olyan megújított lisszaboni stratégiára, amely a tudásba és innovációba invesztáló növekedési és foglalkoztatási megállapodásban gyökeredzik, amely támogatja a fenntartható fejlődést, amely napirenden tartja a környezetvédelmet, és amely él a kis- és középvállalkozások adta lehetőségekkel. A gazdasági növekedés nemcsak az európaiak magas életszínvonalának biztosítása, hanem a gazdasági és szociális összetartás megőrzésének tekintetében is létfontosságú. Hiszen az európai közös vállalkozás mögötti együttes elkötelezettségek is a szolidaritás logikáján alapulnak.
Ezért is szólítom fel magam is a Tanács elnökségét, emlékeztesse a tagállamokat, hogy a szolidaritás az Unió sikerének előfeltétele, és a nemzeti egók kidomborítása csak negatív kisugárzású lehet. A gazdasági témákat kiegészítve még ott van a mobilitás és a biztonság témája is. Két hónappal ezelőtt üdvözöltük a schengeni zóna régóta várt kibővítését, a belső határok felszámolását. Most közös térben élünk. A vízumpolitika, a határellenőrzés, az adat- és információ-megosztás, a rendőrségi és igazságügyi együttműködés mind biztonságunk és szabadságunk biztosításának eszközei. Együtt kell működnünk, egységet kell mutatnunk EU-n kívüli partnereink előtt.
Remélem, hogy az Európai Tanács ülésén ez a szolidaritás megerősítést nyer, és nyilvánvalóvá válik a Cseh Köztársaságban, Észtországban, Lettországban és másutt is, hogy az amerikai partnereinkkel folytatott vízumpolitikai tárgyalások európai kérdést takarnak. Itt is Európa egysége a siker és megbízhatóság fontos feltétele.
Christopher Beazley
Elnök úr, McGuinness asszonynak a Lisszaboni Szerződés írországi ratifikációját érintő megjegyzéséhez kapcsolódva jelezem, hogy hazámban, az Egyesült Királyságban a parlament mindkét házában jelentős haladást értünk el, és várható, hogy az Egyesült Királyság megfelelő módon ratifikálja a szerződést. Nem szeretnék könnyű győzelmeket aratni politikai ellenfelek fölött, de kiábrándító lehetett a szerződést támogató brit konzervatívok számára, hogy a brit Liberális Párt a szavazásnál tartózkodott. Biztos vagyok benne, Watson úr megadhatja ennek indokait.
Az e tavaszi tanácsülésen bizonyára utalás történik majd a legutóbbi oroszországi kormányváltásra. Nagyon fontos, és ebben a Házban ez fokozott mértékben érvényes, hogy az Európai Unió közös külpolitikát folytasson az Orosz Föderációval szemben, és néhány kapcsolódó javaslattal, így például az Északi Áramlatvezetékkel összefüggésben. Miután e Ház csütörtökön vitatja meg az oroszországi választásokat, magam nem akarok előresietni e kérdésben. Azonban a remélhetően jóváhagyásra kerülő állásfoglalási indítvány kérdéseket vet fel a választási megfigyelők kezelésével, továbbá azon ellenzéki jelöltek sorsával kapcsolatban, akiknek választási indulását megakadályozták. Az indítványban felhívás fogalmazódik meg azon 50 tüntető azonnali szabadon bocsátásával összefüggésben, akiket az orosz belügyi egységek erőszak alkalmazásával tartóztattak le.
Remélem, hogy a Tanács nagyon komolyan foglalkozik e kérdésekkel. Nyilvánvaló, fejezzük ki jókívánságainkat Medvegyev elnöknek és Putyin miniszterelnöknek. Törekedjünk jó és harmonikus kapcsolatokra, de ez aligha lesz elérhető, ha e Ház, de az Európai Unió is megosztott. Németeknek, hollandoknak, briteknek, lengyeleknek, mindannyiunknak egyazon nézetet kell osztanunk az Orosz Föderációval kialakított viszonyt, továbbá az energiaellátás biztosításának mikéntjét illetően. Nem szükséges, hogy jóváhagyjuk az Északi Áramlatot, elfogadhatjuk a Borostyán-vezetéket is. Nagy érdeklődéssel várom a Tanács következtetéseit az EU közös külpolitikájával, közös külső energiapolitikájával, és különösen az Orosz Föderációval fenntartott kapcsolatok témakörében.
Tunne Kelam
Elnök úr, három pontot érintenék. Elsőként alapvető, hogy minden tagállamban a szolgáltatások szabadsága érvényesüljön. Ennyiben csatlakozom képviselőtársaim, Hökmark és Harbour urak üzenetéhez. Másodszor egyértelműen fontos a kisvállalkozások támogatása, hogy részesedhessenek az innovációból és kihasználhassák annak eredményeit. Fontos a kisvállalkozó törvény. Harmadszor a lisszaboni stratégiára vonatkozóan, felkérném Önt, Barroso elnök úr, emlékeztesse az Európai Tanácsot arra, az Ön által is támogatott balti-tengeri stratégia végrehajtása érdemi hozzájárulást jelent a lisszaboni stratégiához, sőt, annak akár egyik sikertörténete is lehet.
Jean-Pierre Audy
(FR) Elnök úr, a Tanács hivatalban lévő elnöke, bizottsági elnök úr, szeretném megismerni véleményüket az Unió pénzügyi politikájáról! Hivatalban lévő elnök úr, Ön azt mondta, hogy sort kerít a pénzpiacokkal foglalkozó véleménycserére. Jó felvetés, hogy az EU állam- és kormányfői véleményt cseréljenek az EU pénzügyi politikájáról. Bizottsági elnök úr, szeretném tudni, miként vélekedik a Szerződés az árstabilitásról rendelkező, de egyben az árak stabilitását is feltételező 105. cikkének alkalmazásáról, annak a gazdasági növekedéssel való összekapcsolásáról! Úgy gondolja, hogy az Európai Bankok Központi Rendszere most megfelelően működik?
Zita Pleštinská
(SK) Elnök úr, engedje meg, hogy az Európai Parlament 50. évfordulóján az európai polgárok nevében nagyon sok bölcs döntést kívánjak e Háznak!
A vita során hallottuk, és ebben magam is hiszek, amennyiben javítunk az üzleti környezeten, egyben erősítjük az európai gazdaság versenyképességét, új munkahelyeket teremtünk. Amennyiben e területen hatékony jogi szabályozást kívánunk megvalósítani, akkor figyelembe kell vennünk a kis- és középvállalkozások képviselőinek javaslatait, hasznosítanunk kell gyakorlati tapasztalataikat.
Ezért is üdvözlöm a termékek piaci bevezetésével foglalkozó, az Európai Parlament és a szlovén elnökség által elfogadott jogszabályi csomagnak az elfogadását, amelynek kimunkálásában a Bizottság, és személyesen Verheugen biztos úr is hatékonyan közreműködött.
Elnök úr, Szlovákia az euró elfogadására készül: ez fokozza a szlovák gazdaság versenyképességét, és ez lesz a végső lépés ahhoz, hogy Szlovákia csatlakozzon a szilárd alapokon álló országok csoportjához. Hiszem, hogy a kiváló állapotban lévő szlovák gazdaság eredményeit értékelve a Bizottság és a szlovén elnökség Szlovákiát támogató döntést hoz, és így a tervek szerint 2009. január 1-ével elfogadhatjuk az eurót.
Georgs Andrejevs
(LV) Köszönöm, elnök úr, hogy szót kaptam. Remélem, hogy az Európai Tanács 50. évfordulóján nem feledkezünk meg az Unió egyik kulcsmondatáról: "Egészséget az Unió minden politikája terén!” Nem elegendő, hogy ezt a gondolatot egyes különleges fórumokon felemlegetjük. Sokat nyilatkozunk, de keveset teszünk ennek megfelelően! Amint azt a statisztikai adatok jelzik, az európai egészségügyi helyzet romlik. A szakemberek növekvő számban hagyják el az Európai Uniót, a betegségek némelyikével összekapcsolható halálozási mutatók romlanak. Azt az egészségügynek - nevezetesen a rák elleni küzdelemnek - szentelt figyelmet, amely mellett a szlovén elnökség is elkötelezte magát, a Tanácson belül is fenn kellene tartani. Köszönöm.
Erna Hennicot-Schoepges
(FR) Elnök úr, a hivatalban lévő elnök úr a pénzügyi politikával összefüggésben utalt az ingatlanbefektetési alapokra. A Bizottság elnöke viszont nem érintette ezt a lakhatással összekapcsolódó specifikus problémát. Miután az Európai Bizottság 2010-et a "Szegénység és társadalmi kirekesztés elleni küzdelem európai évének” nyilvánította, szeretnék rákérdezni, hogy a Bizottság a lakhatás kérdését a beruházási csomagok és a pénzügyi politikák, illetve külön is az európai piacokon jelen lévő ingatlanbefektetési alapok oldaláról közelíti-e meg?
Paul Rübig
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, az EP politikai részlege megrendelt egy tanulmányt az éghajlatváltozás negatív következményei témájában. Aszerint az Európában jelentkező károk értékét 24 és 194 milliárd euró közé tehetjük. Javaslom, hogy a barcelonai kezdeményezéssel összhangban, vegyük ennek az összegnek a 3%-át, mondjuk, 1 és 6 millió euró közötti összeget, és átadva ezt az összeget az Európai Innovációs és Technológiai Intézetnek indítsuk be annak működését a klímaváltozás területén. A kutatásnak az energiahatékonyságra, s különösen az energiatermelés és felhasználás területeire kellene koncentrálnia.
Nina Škottová
(CS) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a lisszaboni stratégia nem hagy bennünk kétséget, hogy az oktatás, a kutatás és innováció minősége a gazdasági siker előfeltétele, és támogatnunk kell e minőség javítását.
Mind a minőség fejlesztésének és javításának tekintetében létfontosságú Hetedik Keretprogram, mind az Európai Innovációs és Technológiai Intézet elsődlegesen a már meglévő, úgynevezett kiválósági központokra összpontosítja figyelmet, azok lehetőségeivel számol. A kiválósági központok többsége azonban, az Unió korábbi tagállamaiban található. Rámutatnék, hogy az új tagállamok is minőségi oktatással és kutatási intézményekkel rendelkeznek. Köztük egyetemekkel is, amelyeket folyamatosan ösztönözni kellene, hogy törekedjenek a kiválósági minősítés megszerzésére. Ez az Európai Unió magas minőséget elérő oktatási és kutatási bázisának kiszélesedését hozná magával.
Elnök
Sajnálom, hogy másoknak már nem adhatom meg a szót, és nem látom, hogy balról bárki is szót kérne. Tehát aligha vádolhatnak azzal, hogy valakinek nem adok szót. Az embernek legalább kérnie kell a felszólalás lehetőségét.
(közbevetés Martin Schulz részéről)
Pusztán csak szerettem volna e pontra rámutatni, Schulz úr, és egyben jelezni, hogy a PPE-DE csoport nem mutatott nagy lelkesedést a "catch-the-eye” rendszer bevezetése iránt. És mindenekelőtt PPE-DE képviselők kértek szót. Engedje meg, hogy az elnök befejezhesse szavait: ez szintén a kiegyenlítettebb egyensúlyt biztosítja.
Janez Lenarčič
hivatalban lévő elnök. - (SL) Szeretném köszönetemet kifejezni az Európai Parlament valamennyi tagjának, aki bekapcsolódott ebbe az igen érdekes, nagyon dinamikus és gazdag vitába, amely kiválóan hasznosítható az Európai Tanács holnapi és holnaputáni ülése végső előkészítésekor.
Megpróbáljuk majd a vita során felvetett véleményeket és javaslatokat a lehető legnagyobb számban figyelembe venni. Magam pedig megpróbálkozom legalább ezek némelyikének megválaszolásával.
Először szeretném megismételni, hogy az Európai Tanács e heti ülését három fő kérdéscsoportnak szenteljük. Ezek a lisszaboni stratégia új szakaszának beindítása, az energia- és éghajlat-politikai csomagok, valamint a pénzügyi stabilitás problémája. Ezek képezik a három kiemelkedő témát.
A Mediterrán Unió nem szerepe a kiemelt kérdések között. Szeretném megköszönni Schulz úrnak felvetését, és egyértelművé tenni, hogy a Mediterrán Unió mélységben történő megvitatása nem szerepelt az Európai Tanács ülésének tervei között. Az elnökség azonban eleget tesz a tagállamok kérésének, és lehetővé teszi, hogy a Mediterrán Unióra vonatkozó javaslat - nagy valószínűséggel az állam- és kormányfők csütörtöki vacsorája során - megbeszélésre kerüljön. A témában azonban külön vitát nem tervezünk.
Figyelmemet most a kiemelt témák felé fordítom, ámbár elsőként ismertetném az elnökségnek a Mediterrán Unióval kapcsolatos álláspontját. Szeretném emlékeztetni Önöket miniszterelnökünk, az Európai Tanács elnöke, Janez Janša úrnak e Közgyűlés előtt január 16-án elhangzott szavaira: "Szeretnénk megerősíteni az intézményeket, valamint az olyan folyamatokat, mint a barcelonai folyamat vagy az Euromed, de nincs szükségünk kettősségekre vagy olyan intézményekre, amelyek az európai intézményekkel versengenek, és csupán az Európai Unió és a szomszédos országok egy részét ölelik fel. Az EU önmagában egységes entitás, és csak ebben az egységben lesz képes hatékonyan fenntartani a békét, stabilitást, és biztosítani a haladást szomszédsági környezetében, illetve azon túl is.” Ez az elnökség álláspontja, és úgy gondolom, az elkövetkezőkben is ebből lehet kiindulni.
Most röviden a kiemelt témákról. A lisszaboni stratégia: számos véleményben megfogalmazódott az az igény, hogy kerüljön sor változtatásokra a lisszaboni stratégia szerkezetében, mechanizmusában és integrált irányelveiben. Szeretném azonban hangsúlyozni, hogy mind az Európai Tanács, mind a Bizottság szerint a lisszaboni stratégia hatékony. A Tanács és a Bizottság egyetért abban, hogy a lisszaboni stratégia eredményeket hozott. Egyetértenek abban, hogy az Európai Unió reálgazdasága - más globális szereplők némelyikével összehasonlítva - viszonylag jó állapotban van.
Úgy látjuk tehát, hogy a lisszaboni stratégia mechanizmusait, jelenlegi szerkezetét és irányelveit meg kell őrizni, és a figyelmet a végrehajtásra kell összpontosítani. Tény, hogy a körülmények módosulnak, és nekünk a változásokkal összhangban is álló intézkedéseket kell elfogadni. A kiigazítások azonban az irányelvekhez kapcsolódó szövegek módosításával is elérhetők. Mint ez történt korábban is.
Szeretnék pár kiegészítő szót szólni a szociális dimenzióról. Ez a lisszaboni stratégia egyik kulcskérdése. A Tanács egyértelműen tudatában van ennek, és azt várom, hogy ez visszatükröződik majd az Európai Tanács következtetéseiben is. Nincs kétségem efelől.
Azt mondják, hogy a Lisszaboni Szerződés, amennyiben és amikor ratifikálásra kerül, megváltoztatja a szociális és egyéb területek közötti egyensúlyt. Meggyőződésem, hogy ez nincs így. Az új Lisszaboni Szerződés végrehajtása semmiképpen sem károsítja az európai szociális modellt. Ellenkezőleg.
Szeretném megköszönni McGuinness asszony tájékoztatását az írországi szavazás időpontjáról. A legjobbakat kívánom nekik. Remélem, hogy az ír szavazók az Európai Unió mellett döntenek.
A többi fontos témakört, tehát az éghajlatváltozást és az energiát illetően, a következőket mondanám: igen, Watson úr, tudatában vagyunk annak, hogy hasznos volna, ha a kormányok - de nemcsak a kormányok, hanem az európai intézmények és más fontos szereplők is - példát mutatnának az energiahatékonyság növelésében, az energiafogyasztás mérséklésében. Talán egyezségre jutunk e kérdésben, talán nem. Tény az, hogy mindez hasznos volna, hiszen az energiafelhasználás hatékonysága bizonyára fontos eleme volt, és marad az Európai Tanács által megvitatott éghajlati és energiacsomagnak.
Hadd ismételjem meg, hogy múlt márciusa, a német elnökség óta, szorgalmazzuk az elkötelezettségeket. Most a végrehajtáson van a sor. Számszerűsített célkitűzéseink vannak, amelyeket most egyesült erővel kell elérnünk. Egyet kell értenünk abban, hogy miként oszthatjuk meg az erőfeszítéseket. Már jeleztem, hogy aligha várható e megállapodás holnapi vagy holnaputáni elérése.
Egyetérthetünk azonban bizonyos alapelvekben az erőfeszítéseknek a tagállamok közötti megosztása, illetve időkeretek korlátozása terén. Utaltam arra, hogy szeretnénk, ha még az év vége előtt megállapodnának a tagállamok, és ezt követően amilyen korán csak lehet, esetleg 2009 folyamán sor kerülhet az Európai Parlamenttel való együttes döntésre.
Pár szó a pénzügyi stabilitásról, amelyik a harmadik kiemelt téma az Európai Tanács ülésén. Az Európai Tanács mostani ülésére az ECOFIN időközi jelentést készített a pénzpiacok helyzetéről. Szeretném néhány szóval még érinteni e kérdést. Olyan kép alakult ki, mintha az európai szervezetek és intézmények tétlenül álldogálnának, miközben a pénzpiacokon tombol a vihar.
Szeretném kihangsúlyozni, hogy az európai szervezetek nem tétlenkednek. Igenis cselekszenek. Tegnap, a Berès asszony által e kérdés kapcsán kezdeményezett vita során Almunia biztos úr azt fejtette ki, hogy mielőtt cselekszünk, bizonyossággal tudnunk kell, hogy mely intézkedésekre van valóban szükséges, vagy melyek azok, amelyek esetleg csak több kárt okoznának.
Az ECOFIN továbbra is foglalkozik e problémával. A mostani Európai Tanácsülést követően, tehát kora áprilisban, az ECOFIN Tanács szlovéniai informális ülését tervezzük. A tanácskozás központi témájául a pénzügyi stabilitás kérdése szolgál. Azt várjuk, hogy az Európai Tanács konkrét iránymutatást nyújt e témában.
Elnök úr, hölgyeim és uraim, azon meggyőződésemet megismételve zárom hozzászólásomat, hogy mindenben a legfontosabb az együttműködés és szinergia, és ez különösen érvényes az Európai Unió három kulcsfontosságú intézményére, az Európai Parlamentre, a Bizottságra és a Tanácsra. A szlovén elnökség minden tőle telhetőt megtesz annak érdekében, hogy ez a szinergia a lehető legerősebb legyen.
Engedjék meg, hogy bejelentsem, a Tanács elnöke ezen a héten számol be az Európai Parlamentnek az Európai Tanács üléséről.
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a vita végén, úgy érzem, kimondhatom: széles körű egyetértés mutatkozik e Házban a lisszaboni stratégia folytatására vonatkozóan, hogy a stratégia sikeres, bár még keményebben kell dolgoznunk megvalósításáért. Feltétlenül javítanunk kell a stratégia végrehajtásán, sőt, gyakorlati végrehajtásán az eredetileg is meghatározott prioritások tagállami teljesítése terén. Természetesen vannak nézeteltérések a hangsúlyokat illetően: hova is kerüljenek a hangsúlyok? Ki kell azonban emelnem a lisszaboni stratégiát körülvevő általános támogatottságot, valamint az Európai Parlament világos következtetéseit, amelyek azt jelzik, hogy a stratégia működik, és ez a mi válaszunk a globalizációra.
Ki kell emelnem a kérdéskör lényegét, a globalizációval kapcsolatos európai magatartás legfontosabb elemét. A kérdés lényege, hogy - különösen a pénzügyi instabilitásnak köszönhetően előállt - kedvezőtlenebb gazdasági környezetben is, az európai export növekszik, és Európa messze az első a külföldi közvetlen tőkeberuházások fogadása terén. Európának vannak eszközei a globalizáció kezelésére. Ennél fogva fenn kell tartanunk az eddig követett irányt, és szeretném megköszönni mindazoknak, de különösen Daul és Watson uraknak, de másoknak is támogatását, akik oly nyíltan kiálltak e nézet mellett.
Az óvó Európát most védenünk is kell, amint erre néhányan, így Désir úr is, rámutatott. Egyetértünk ebben a pontban. A kérdés az, miként is? Mi úgy gondoljuk, Európa védelmét nem a másoktól való elzárkózás jelenti, hanem mások segítése oly mértékű kitárulkozásban, mint amilyen mértékben magunk is megnyílunk mások felé. Ez itt a kérdés.
Európa, a föld legnagyobb kereskedelmi hatalma, folyamatosan bővülő kereskedelmével nem vállalkozhat a protekcionizmusra. Ez érdekeink ellenében hatna. A legjobb megoldás annak biztosítása, hogy mások is megnyílnak, de nem pusztán kereskedelmük és piacaik elérhetősége tekintetében, hanem markánsan a környezetvédelem és a szociális jogok terén is.
Belül természetesen, még többet tehetünk a szociális kérdésekkel összefüggésben. Azt kívánom elmondani Önöknek, hogy a Bizottság által az Európai Tanács felé közvetít üzenet a szociális elkötelezettség üzenete lesz. Mi feltétlenül támogatjuk azt a szociális napirendet, amely a hozzáférhetőség, a szolidaritás, és a lehetőségek elvein alapszik.
Egyesek megemlítették a Laval-ügyet. Azt ismételhetem meg, amelyet már több alkalommal említettem Önöknek, és amelyet a svéd parlament előtt is kifejtettem: a Laval-ügy Bizottság általi értelmezése - néhány ilyen értelmű állítással ellentétben - nem jelent ellentmondást a belső piaci elvek és a munkavállalók jogainak védelme elve között.
Ellenkezőleg, mi úgy gondoljuk, hogy a rugalmas biztonság modellje, és általános értelemben az, amit úgy ismernek, hogy a munkaügyi kapcsolatok kezelésének skandináv modellje, rugalmas modell, amely kiválóan érvényesült Európában. Tervünk az, és ezt ki kívánjuk emelni, hogy felvegyük a harcot a szociális dömping minden formája ellen. Ne legyen semmiféle félreértés a Bizottság ezen ügyben elfoglalt nézeteit illetően.
Szükségesnek tartottam kihangsúlyozni ezt a szempontot hogy elkerülhessük azt a csapdát, amelyből kitekintve úgy tűnhet, hogy ellentétek feszülnek Európában a szociális és a versenyképességi faktorok között. Amint Önök közül többen, így Crowley úr és mások is felemlítették, nekünk nyitott Európára van szükségünk, nyitott gazdasággal, nyitott társadalommal, de egyben olyan Európa is, amely üdvözli a szociális befogadást is. Álljunk ellent bármiféle, ezzel ellentétes tendenciának!
Ugyancsak álljunk ellent a kísértésnek, hogy a szociális szempontokat szembeállítsuk a környezetvédelmi megfontolásoknak. Itt hangsúlyoznám a Bizottság eltökéltségét. Mi abszolút elszántak vagyunk arra, hogy kövessük az Európai Tanács múlt év márciusi ülésén egyhangúlag elfogadott kötelezettségeket. Merkel asszony német elnöksége alatt számos célkitűzés egyhangú támogatásban részesült. Azt kell mondanom Önöknek, hogy az elkövetkező időszakban a Bizottság még eltökéltebben küzd egy érdemi európai energiapolitika kidolgozásáért, és felveszi a harcot a klímaváltozással szemben.
Amennyiben e kérdésben az elmúlt időszakban változások mutatkoztak, azok csak megerősítik mind a helyzet kezelésének sürgős voltát, mind elkötelezettségünk szükségességét. Szeretném most visszhangozni - többek között - Turmes úr és Harms asszony szavait! Tehát a szociális kérdéseket nem szabad kijátszani a környezetvédelmi ügyekkel szemben. Az energia vagy az energiaintenzív iparágak problémája külön választ igényel.
Versenyképes európai ipart akarunk. Nem az a célunk, hogy Európát ipari temetővé tegyük. Ellenkezőleg. Célunk az "életre keltés”. Olyan iparban gondolkodunk, amely az új versenyképesség felé fordul, szem előtt tartva a klímaváltozással szembeni küzdelmünk céljait is. Hatalmas hiba volna, ha az európai ipar versenyképességét ellentétesnek látnánk a klímaváltozással szembeni küzdelmünkkel. Ezért is - amint ezt a Bizottság világosan kifejtette - javaslatainkban támogattuk az energia-intenzív iparágazatokkal kapcsolatos különleges garanciákat. Nem szeretnénk, ha iparaink a világ más térségeibe költöznének át.
Most látnunk kell azt is, hogy a jelenlegi szakaszban mik is legfőbb céljaink. Célunk az, hogy a klímaváltozással kapcsolatban szülessen globális megállapodás, valamint olyan javaslatokkal vegyünk részt a koppenhágai Klímaváltozási Konferencián, amelyek másokat is az előrelépésre bátorítanak. Amennyiben viszont nincs globális megállapodás, készen állunk védelmi intézkedések meghozatalára - és nem félek használni e szavakat - az európai energia-intenzív iparágak javára.
Végül hölgyeim és uraim, tartanunk kell az irányt. Köszönöm mindenkinek, de különösen Ferber és Karas uraknak, és másoknak is, hogy fontosnak tartották az irány tartását. A lisszaboni stratégia általánosan alkalmazható. Az új, globális gazdasági helyzetben igen nagy veszélyekkel járna, ha most hátralépnénk.
Amit viszont meg kell tennünk, az az európai gazdasági reformok irányának fenntartása. Viszont ezeknek a gazdasági reformoknak egy nyitott, szociálisan befogadóbb jellegű, a környezetvédelem kérdései tekintetében még elszántabb Európát kell teremteniük. Nem látunk ellentmondást a célok között. Ellenkezőleg. Úgy érezzük, hogy most éppen a stratégia végrehajtására kell koncentrálnunk. Életképes a stratégia, és az is marad Európa szociális, gazdasági és környezetvédelmi fejlődése tekintetében.
Elnök
Ha értelmezhetem a Bizottság elnökének szavait, akkor jelzem, Langen, és nem Ferber úr volt a felszólaló.
Martin Schulz
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, szeretnék élni az eljárási szabályaink adta egyik lehetőséggel, hogy személyes választ adjak a más képviselőcsoportbeli társaim részéről elhangzott megjegyzésekre, amelyek bizottsági elnök úrhoz címzett felszólalásomhoz kapcsolódtak. Nem térek itt vissza a vitára. Azt hiszem, világossá vált, hogy van egyetértés, és van véleménykülönbség.
Még a Bizottság elnökének zárszavai sem feledtethetik azon tényt, hogy sajátos politikai üzenete van annak, amiként ő a lisszaboni stratégiához, valamint a lisszaboni stratégia módosított irányelveihez ragaszkodik. Az ő üzenete az, hogy ezeken az irányelveken semmilyen formában sincs szükség változtatásokat eszközölni. A mi üzenetünk viszont az, hogy módosításokra van szükség ahhoz, hogy az európai szociális befogadás erősödjék. Ez a különbség!
(Taps)
Azonban, elnök úr, két dolog elfogadhatatlan, és ezt tökéletesen világossá szeretném tenni. Ha Watson, és különösen Karas úr azt a benyomást szeretné kelteni e Házban, hogy a Bizottsághoz intézett legenyhébb bíráló megjegyzés is szentségtörő, mert szakadékot teremt az európai intézmények között, akkor ez elfogadhatatlan számunkra. Az az Európai Parlament kötelessége, hogy megmondja a Bizottságnak, milyen irányba menjen.
(Taps)
Továbbá, e képviselőcsoport elnökeként is kötelességem, hogy rámutassak az Európában tapasztalható szociális egyenlőtlenségekre. Amennyiben Önök másként gondolkodnak, az az Önök dolga. Azonban az még nem a Bizottság bírálata, ha azt mondjuk, hogy szeretnénk, ha irányelvein módosítana. Ennek a kritikának az intézmények közötti nézeteltérésként való aposztrofálása azonban csak egyetlen célt szolgálhat, ez egyetlen politikai és ideológiai célzattal bírhat.
Figyelmeztetem Önöket, ha a Bizottságot a liberálisok és a PPE-DE sarokba akarják szorítani, ha azt a látszatot akarják kelteni, hogy a Bizottság egy liberális-PPE-DE Bizottság, akkor hibát vétenek, mert ideológiai síkon ítélik meg az intézményt. Nem akarjuk ezt. Mi kitartunk a Bizottsággal való együttműködésre építő politikánk mellett. Önök, és nem mi taszigáljuk Barroso urat a jobb sarokba.
(Felhördülés és taps)
A szociális igazságosság politikáját azonban igenis akarjuk. Ez az, amit itt szorgalmazunk, és nem leszünk hajlandók intézményi vitákba bocsátkozni, amikor politikai vitát folytatunk!
(Taps)
Joseph Daul
(FR) Elnök úr, nagyon rövid leszek. Amennyiben arra szeretnénk válaszolni, amit képviselőtársaink reggel mondtak, akkor képviselőcsoporti elnökként az eljárási szabályokhoz kell folyamodnunk. Körüljárhatjuk a témát, vagy éppen a partvonal felé lökhetjük azt. Amennyiben felújítani kívánjuk a vitát, ezt is megtehetjük. Schulz úr, egyszerűen csak azt mondhatom, hogy képviselőcsoportomat és magamat is legalább annyira foglalkoztatják a szociális kérdések, mint Önt, és mi mindannyian ...
(Taps)
Azt szeretném mondani, hölgyeim és uraim, hogy koncentrálhatunk a szociális szempontokra akkor, amikor valaki már megkeresett egy kis pénzt, de nem majmolhatjuk a szocialistákat, és költhetünk el olyan forrásokat, amelyeket sohasem teremtettünk elő.
(Taps jobb oldalról)
Graham Watson
Elnök úr, nagyon rövid leszek, de mert Schulz úr említette nevemet, hadd mondjam legalább a következőket: Schulz úr, amit mondtam, azzal semmilyen formában nem kívántam Önt személyesen megtámadni. Nagyom komoly vitába keveredünk azonban azt illetően, hogy miként ítéljük meg a versenyképes gazdaságok megteremtésének módját, és miként ösztönözhetjük a versenyképes gazdaságokat a szociális kohézióval és a környezetvédelmi stabilitással összhangban. Nem hiszem, hogy ilyen gazdaságok megteremtésének az a módja, hogy tagadjuk a piac működését, csak mert az nem az általunk várt eredményeket produkálja. Úgy gondolom, amint azt a Bizottság elnöke is ma reggel kifejtette, és amint azt a világgazdaság révén nyert legfrissebb tapasztalatok is alátámasztják, hogy a piac az, amely az eredményeket szállítja, és ezért ez az, ami körül egyesülnünk, majd fejlődnünk kell.
Elnök
Hölgyeim és uraim, az eljárási szabályok csak olyan képviselők számára engedélyezik a válaszadást, akik személyesen érintettek. Más képviselők, akik szólásra jelentkeztek, nem voltak tárgyai személyes megjegyzéseknek.
Az ülés bezáródik.
Írásbeli nyilatkozatok (142. cikk)
Roberta Alma Anastase  
írásban. - (RO) Üdvözlendő, és egyben fontos is az a döntés, hogy az elkövetkező Európai Tanácsülést a lisszaboni stratégiának szentelik. Úgy gondolom, hogy a márciusi vita során a figyelmet a mai napig elért konkrét eredmények értékelésére, valamint azon változtatásokra kell összpontosítani, amelyek ahhoz szükségesek, hogy a stratégiát valódi sikerré változtathassuk.
Két kulcselemet kell érvényesítenünk az uniós prosperitással összekapcsolt gazdasági fejlődés fenntartásának biztosítása érdekében. Egyrészt, az EU-nak folytatnia kell az oktatási, képzési és innovációs rendszer megszilárdítására irányuló politikáját, és 2009-et, amelyet az innováció évének nyilvánítottak, a lehető legteljesebb mértékben ki kell használni. Másrészt, az európai növekedés egyik tényezőjeként, ki kell alakítanunk az európai bevándorlással, valamint a bevándorlók integrációjával foglalkozó politikát.
Persze, az EU nem lehet valóban szilárd és virágzó, hacsak nem küzd hatékonyan és elszántan e célok eléréséért külkapcsolataiban is, így az Európához közeli területeken, s különösen a Fekete-tenger térségében. Ebből kiindulva, úgy hiszem, hogy az Európai Tanácsnak foglalkoznia kell az energiabiztonság témájával, és a Nabucco projekt sikeres végrehajtásával, de eközben számolni kell azzal a riasztó helyzettel is, amely a legutóbbi választások következtében a térség némely országában kialakult.
Alexandra Dobolyi  
írásban. - (HU) A soron következő tavaszi Európai Tanácsülés útjára indítja a lisszaboni stratégia következő három éves ciklusát. A klímaváltozást, az energia területén jelentkező kihívásokat illetve a pénzügyi piacok stabilizációját szem előtt tartva.
A globalizált világban az európai siker folytatásához mind a három kérdés hatékony kezelése elengedhetetlen. A legrövidebb idő alatt kialakított közös európai uniós álláspont nélkülözhetetlen.
Nyugtáztuk a haladást a lisszaboni stratégia végrehajtásában 2006 tavasza óta, és támogatjuk a további erőfeszítéseket annak érdekében, hogy célzott irányelveket hozzunk általános gazdaságot érintő kérdésekben, de még ennél is fontosabb azonban, hogy ezek minden tagállamra kiterjedjenek.
Egyre sürgetőbbé válik, hogy megállapodásra jussunk a klíma és az energiakérdéseket érintő témakörökben. Hatékony megoldást találni az európai energiafüggőségre szem előtt tartva az európai termékek gazdasági versenyképességének fenntartását.
Szemtanúi vagyunk az önálló gazdasági alapok felemelkedésének, és gondoskodnunk kell róla, hogy tevékenységük során az átláthatóság, megbízhatóság biztosítva legyen. Hatékony szabályokat kell teremteni ezen alapok működéséhez.
Időszerű, hogy a Tanács foglalkozzon a kérdéssel, ki kell alakítani egy egységes európai megközelítést minél előbb, annak érdekében, hogy elkerüljük a jelenleg észlelhető bizonytalanságokat.
Nem utolsó sorban, a Tanácsülésnek el kell fogadnia minden lehetséges és egyben nélkülözhetetlen intézkedést, hogy erősítsük a kötelező keretszabályozást a pénzügyi piacok stabilitása érdekében.
A vállság, ami érintheti az európai polgárokat, még nem múlt el, a legrosszabb még előttünk lehet! A Tanácsülés mottója nem lehet más, mint: Nem vesztegethetünk időt!
Ilda Figueiredo  
A tavaszi európai tanácsi ülésre való felkészülés jegyében e Ház előtt ma tett nyilatkozatokban a már ismert beszédeket hallottunk vissza az Európai Uniót irányító legfőbb személyiségek részéről.
Ők ezúttal is kitartottak a lisszaboni stratégia mind erőteljesebben neoliberális útja mellett, amely a munkaügyi kapcsolatokban a rugalmasságot, más szavakkal a munkavállalók jogaival szembeni támadásokat, a még bizonytalanabb és rosszabbul fizetett munkahelyeket jelenti. Eközben a gazdasági csoportok és a pénzügyi szektor nyeresége folyamatosan emelkedik. E személyiségek ragaszkodtak a strukturális szektorok és a közszolgáltatások liberalizációjához és privatizációjához, láthatóan fütyülve arra, hogy milyen következményekkel jár e politika az alacsony jövedelműek milliói számára.
Még mindig nem kívánnak változtatni azon a szegénységi helyzeten, amely 78 millió embert érint. Az érintettek közül 25 millió fő alacsony bérű foglalkoztatott. Továbbra sem lépnek fel a fiatalkorúak munkanélkülisége ellen, noha annak aránya kétszer magasabb az általános munkanélküliségi rátánál, és amely számos, munkát, és különösen képzettségüknek megfelelő munkát nem találó, magasan kvalifikált fiatalt is érint.
Nem kívánják módosítani politikájukat annak érdekében, hogy megakadályozzák azoknak az Európai Unióra, mindenekelőtt a gyengébb gazdaságokra gyakorolt hatását és a szociális helyzet romlását. Ez magyarázza ragaszkodásunkat ahhoz, hogy a "lisszaboni stratégiát” váltsa fel a szolidaritás és fenntartható fejlődés európai stratégiája.
Ian Hudghton  
írásban. - Alapvető jelentőségű, hogy a Tanács teljesítse az éghajlat- és az energiapolitika terén tett kötelező vállalásait. Világos, hogy a kihívást az jelenti, hogy a szónoklatokat most már a célkitűzések tényleges teljesítésének kell követnie. Az olyan megújítható energiaforrások, mint a hullámok, az árapály, a parti szél vagy akár a napenergia terén Skócia jelentős hozzájárulást tehet. Az új skót kormány a reá ruházott hatalom határáig elmenve próbálja Skócia adottságait kihasználni, és bátorítja a fölös energia beáramoltatását az európai hálózatokba. Skócia sokkalta kedvezőbb helyzetben volna az európai, éghajlatváltozással összefüggő célkitűzésekhez való hozzájárulást illetően, ha független tagállamként az Európai Unió teljes jogú tagja lenne. Egy független skót kormányzat építő szellemű partner lenne az EU-ban. Nyilvánvalóan Skócia legjobb érdekeinek kibontakoztatását szem előtt tartaná, de egyben készen állna arra is, hogy - a közös előnyök érdekében - együttműködjön az európai partnerekkel.
Magda Kósáné Kovács  
írásban. - (HU) A mai vitát éles szóváltás előzte meg az elmúlt napokban. Úgy tűnik, a "hagyjuk a piacot működni, az majd megoldja a problémákat" régen megkopott liberális szlogenje új életre kelt. Öröm a számomra, hogy olyan politikai családhoz tartozom, amely a leghatározottabb módon emelt szót Európa szociális értékei védelméért, és emlékeztetett arra, hogy a méltó emberi élet védelme a 27 tagú EU-t összetartó közös kötelezettség.
A Bizottság és a Tanács felelőssége, hogy Európa új kihívásai és egyre jelentősebb kockázatai a szolidaritást erősítsék. A döntéshozóknak és a választott képviselők parlamentjének pedig együtt kell megakadályozniuk, hogy kialakuljon a szegénység rivalizálása, illetve hogy a gazdaság és a piac versenye maga alá gyűrje a gyengéket, a gyermekeket, a bevándorlókat, az öregeket, a családokat. Együtt kell elfogadniuk, hogy nem csupán a munkából élőkért felelősek, hanem azokért is, akik a társadalom perifériájára szorultak.
A lisszaboni folyamatban szociális arccal megjelent új Európa nem választhat a gazdasági-piaci érdekek és az emberi sorsok között. Ebben az Európában nem általában a munkahelyek mennyiségének és minőségének javítása a cél, hanem a hosszútávon fenntartható, és emberi életet biztosító aktivitás ugyanígy követelmény, amelyet közös értéknek kell tekintenünk. Ehhez képest a szociális támogatás segítség az átmeneti helyzetekben. Ha ezek az értékek valóban cselekvésre mozgósító szándékokat táplálnak, akkor a 2009-es választások egy, a korábbinál is egységesebb és humánusabb európai intézményrendszert hívhatnak életre.
Esko Seppänen  
írásban. - (FI) Az Európai Unió hangos a nagy szavaktól. Ma reggel is ezt tapasztaltuk a lisszaboni stratégia kapcsán. Pedig az igazság az, hogy az ügyben lassú a haladás, a célokat nem sikerült elérni. Az elnökség azon kifejezett óhaja, hogy tágítsa a stratégiát és lefedje azzal a szociális területet, valószínűsíthetően nem más, mint eurós választási propaganda: nincs utalás arra, a célok miként érhetők el, és így, nincs bizonyíték semmire sem. Az elnökségnek a részfeladatokra is figyelnie illett volna. Ezek egyike volt, hogy a tagállamokat a Lisszaboni Szerződés egységes szerkezetbe foglalt változatával ellátja. Az a tény, hogy a szlovén parlament ilyen hiányában is ratifikálta a szerződést, nem igen tekinthető követendő modellnek a demokratikus országok számára.
Bernard Wojciechowski  
írásban - Az EU csúcstalálkozó napirendje szinte lefagyaszt bennünket. A globális felmelegedés veszélyes versengést indít el az energiaforrásokért. A Solana/Ferrero-Waldner jelentés rámutat, miként nyújtja ki a Kreml karját az Északi-sarkkör irányában. A jég olvad, így a forrásokért folyó küzdelem fokozódik. Geostratégiai értelemben, az északi-sarkköri olvadás új kereskedelmi utakat nyit mindenki, így az oroszok számára is.
Eközben az EU feltörte a koszovói jeget. A helyi felmelegedés elérte a plafont. Szerbia elvesztette területe egy részét. Az iszlám egy újabb lépést tett előre. Elkápráztató, hogy az EU harcba veti csapatait a radikális iszlámmal szemben Irakban és Afganisztánban, és ugyanakkor leplezi a támadók civilizációját Európában. Montenegró érseke sajnálatosnak nevezte, hogy az Egyesült Államok úgy viselkedett, mint az ószövetségi Ahab, Nagy-Britannia elfeledkezett a Falkland-háborúról és most egy keresztény országot fenyeget, miközben Németország látszólag már nem tartja észben 1914-et, 1941-et és Kragujevácot. Nyilvánvalóan, az érsek elfelejti, hogy a német lélek inkább azonosul Hegellel, Feuerbachhal és Nietzschevel, mint Goethe-vel és Schillerrel. Az érsek azonban emlékszik arra, hogy az olasz Mussolini beolvasztotta Koszovót a fasiszta Albániába.
