Munkaidő-szervezés (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a munkaidő-szervezés egyes szempontjairól szóló 2003/88/EK irányelvet módosító európai parlamenti és tanácsi irányelv elfogadása céljából a Tanács által elfogadott közös álláspontról szóló, a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság részéről második olvasatra adott ajánlás (Előadó: Cercas úr) (10597/2/2008 - C6-0324/2008 -.
Alejandro Cercas
előadó. - (ES) Elnök úr, Biztos úr, Miniszter úr, a munkaidő-irányelv európai polgárok millióinak figyelmét és aggodalmát keltette fel. Véleményünk szerint a Tanács javaslata hatalmas politikai és jogi tévedés.
Gyakran gondolkodunk azon, miért elégedetlenek a polgárok az intézményeinkkel, a választásainkkal és a politikai célkitűzéseinkkel. Ma egyértelmű magyarázatot kaptunk: csupán meg kell néznünk a Tanács javaslatai és 3 millió orvos, Európa valamennyi, 150 millió munkavállalót képviselő szakszervezete közötti hatalmas szakadékot.
Remélem, hogy Önök - a Parlament ellenzéke - nem kedvezőtlen fordulatként, hanem lehetőségként fogják értékelni, hogy a polgárok ügyeihez újra kapcsolódjanak, hogy az emberek lássák, hogy ha Európa társadalmi dimenziójáról beszélünk, nem csupán üres szavakat ismétlünk és hamis ígéreteket teszünk.
A 48 órás munkahét nagyon régi törekvés. A versailles-i békeszerződésben tettek rá ígéretet, és erről szólt a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) első egyezménye is.
Az a törekvés, hogy azért dolgozunk, hogy éljünk, nem azért élünk, hogy dolgozzunk, dicséretes termelékenységi fejlődést eredményezett Európában, mellette pedig a munkavállalóknak több szabadidőt is biztosítottak. Ezt a paradigmaváltást nem fordíthatjuk vissza.
A globalizációtól való félelem, vagy a viszonylagos előnyökhöz jutásra törekvés miatt úgy tűnik, hogy az intézmények meggondolták magukat, és elfelejtették, hogy csupán kimagasló teljesítménnyel nyerhetünk csatát.
A Tanács álláspontja a Parlamentével szöges ellentétben van. Úgy gondoljuk, hogy van okunk rá, hogy a Parlament véleményét is figyelembe vegyük.
Az első indok az, hogy a kívülmaradási jog ellentétes a Szerződés alapelveivel és tartalmával.
Másodszor, a kívülmaradás nem mutatja a szabály rugalmasságát, csupán semmissé nyilvánítja azt; a nemzetközi egyezményeket és előírásokat megfosztja jelentőségüktől, és az ipari munkakörülményeket a 19. századi viszonyokig viszi vissza.
A harmadik indok az, hogy a személyes, egyéni jogról való lemondás biztos folyománya, hogy a társadalom leggyengébb tagjait a kizsákmányolás legembertelenebb helyzeteibe taszítsa.
Az utolsó indok az, hogy amennyiben a tagállamoknak lehetőségük van országonként eltérni az európai jogtól, az megnyitja az utat az országaink közötti szociális dömping előtt.
Rengeteg kutatási eredmény mutatja, hogy mennyire károsan hatott a kívülmaradás a munkahelyi egészségre és biztonságra. Ugyanezen tanulmányok rámutatnak, hogy mennyire megnehezíti a nők számára az álláskeresést és a karrierszerzést, és mennyire megnehezíti a munka és a családi élet összeegyeztetését.
Ez az irányelvre vonatkozó javaslat tehát rosszabb, mint a jelenleg hatályos irányelv. A jövőben a kívülmaradás nem ideiglenes, vagy rendkívüli lesz, hanem állandó és általános gyakorlat, sőt mi több, szankcionálandó lesz a szabadság és társadalmi haladás nevében.
A másik nagy eltérés az egészségügyi dolgozók jogaival kapcsolatos. Valóban óriási igazságtalanság, hogy azok, akik munkavállalók millióinak egészségéről és biztonságáról gondoskodnak, ne számíthassák munkaidejükbe ügyeleti idejüket. Ehhez a lehetetlen feltételhez hozzájárul a készenléti időszakokat követő kompenzációs pihenőidő csökkentése.
Megpróbáltunk konszenzusra jutni a Tanáccsal, hogy kompromisszumos megoldással állhassunk e plenáris ülés elé, de ez nem volt lehetséges. Önök a Tanácsban nem hajlandóak egyezkedni, és a közös álláspontjukon jottányit sem akarnak változtatni.
Remélem, hogy szerdán e Parlament pontot tesz a Tanács ezirányú szándékai végére. Ily módon megmutatja majd egész Európának, hogy a Parlament él és elkötelezett Európa folyamatos integrációja iránt anélkül, hogy elfelejtené a társadalmi dimenziót, az orvosok, a dolgozók, a nők és általában az európai polgárok jogait.
Azt is remélem, hogy a Bizottság támogatásával és jó szolgálatával ezután elkezdhetjük az egyeztetéseket, és olyan kompromisszumot hozhatunk létre, amely a törvényhozás mindkét ága számára elfogadható. Biztosítanunk kell, hogy a Tanács komolyan vegye a rugalmas biztonságot, illetve a munka és családi élet összeegyeztetését.
Most itt az alkalom. Használjuk ki a lehető legjobban arra, hogy áthidaljuk a köztünk és az európai polgárok közt húzódó hatalmas szakadékot.
Valérie Létard
a Tanács hivatalban lévő elnöke. - (FR) Elnök úr, Biztos úr, Cercas úr, hölgyeim és uraim, ma este azért gyűltünk itt össze, hogy egy olyan témát vitassunk meg, amely több éve foglalkoztatja a Parlamentet, amely fontos valamennyi európai munkavállaló számára: a munkaidő-irányelv felülvizsgálatát.
Az Európai Parlamentnek ma benyújtandó szöveg egy kompromisszum eredménye, amelyet a Tanács június 9-én, a szlovén elnökség idején kötött. Ez a kompromisszum a munkaidő-irányelvre és az idénymunkáról szóló irányelvre vonatkozott. A Tanács azzal a szilárd meggyőződéssel fogadta el, hogy előrelépést jelent a munkavállalók helyzetében Európában, és mindkét dimenzióra vonatkozik.
Az idénymunkáról szóló irányelvvel egyfelől az egyenlő bánásmód elve fog érvényesülni Európában, az első munkanaptól fogva. Ez előrelépést jelent az említett szektorban dolgozó több millió ember számára. Az Európai Parlament emellett október 22-én véglegesen elfogadta az irányelvet, amelyet helyeslek, mivel javítani fogja az idénymunkások helyzetét abban a 17 tagállamban, amelyekben az egyenlő bánásmód elve a kezdetektől fogva nem biztosított a nemzeti jogszabályok szerint.
A munkaidő-szervezéssel kapcsolatos kompromisszummal másfelől olyan garanciákat vezetünk be, amelyek az 1993-as kívülmaradás kereteként szolgálnak, amely korlátozások és határidő nélkül került végrehajtásra. A szöveg ezúttal 60-tól 65 óráig terjedő határt szab, a körülményektől függően, szemben a korábbi heti 78 órával.
A szöveg nem teszi lehetővé az egyéni kívülmaradási megállapodás aláírását a munkavállaló felvételét követő négy hét során, és nagyobb mértékű megfigyelésnek veti alá a munkaellenőrzést is. Szeretném hozzátenni, hogy a Tanács közös álláspontja egyértelmű kívülmaradási felülvizsgálati záradékot vezet be. Végül pedig szeretnék rámutatni arra, hogy a szlovén kompromisszum lehetővé teszi az ügyeleti idő körülményeinek figyelembevételét. Ez számos országnak segítséget jelent, különösen ahol az egészségügyi szektort is érinti a szabályozás.
A munkaidő-irányelv felülvizsgálata természetesen kompromisszum, és - mint valamennyi kompromisszum esetében - ki kellett hagynunk néhány, eredetileg megállapított célkitűzést. Itt különösen a kívülmaradás eltörlésére gondolok, amelyet Franciaország és más tagállamok is védtek, azonban ez kisebbségi vélemény volt, és nem volt elég súlya, hogy a Tanácsnál is érvényesítsük.
Amikor most második olvasatkor szavaznak, lényeges, hogy ne feledjék közös célkitűzésünket: mindenki számára elfogadható szöveget szándékozunk megfogalmazni, hogy lehetőség szerint elkerüljük az egyeztető eljárást. Természetesen hatalmas a különbség a Parlament első olvasatot követő véleménye és a Tanács közös álláspontja között, de a Parlamentnek el kell ismernie, hogy sürgős szükség van, hogy egyes tagállamok megoldják az ügyeleti idő problémáját; hogy a szlovén kompromisszum magába foglal bizonyos előrelépéseket a munkavállalók számára; illetve hogy a Tanácson belül nincs szükség többségre a kívülmaradás eltörléséhez, mivel 1993 óta létezik korlátozás nélkül.
A küszöbön álló vitájukra való tekintettel különösen szeretném felhívni a figyelmüket két pontra.
Az ügyeleti idő meghatározásával kapcsolatban a Tanács célkitűzését gyakran félreértik. Nem az a cél, hogy megkérdőjelezzük a munkavállalók megszerzett jogait, hanem hogy lehetővé tegyük a jelenleg fennálló egyensúlyt bizonyos tagállamok között. Az Európai Parlament vitái hasznos betekintést nyújthatnak ezen új meghatározással kapcsolatos problémákba.
A Tanácsnak szándéka, hogy az állampolgári jogok ne gyengüljenek, illetve csökkenjenek. Éppen ellenkezőleg: a Tanács szeretné megőrizni a tagállamok között létező egyensúlyt, amelyek meghatározott módon számítják az ügyeleti időt, az inaktív időszakok beleszámításával.
Tekintettel a kívülmaradási záradék felülvizsgálatára, győztesek és vesztesek nélküli megállapodásra kell jutnunk, mivel ha objektívan nézzük, a politikai egyensúly nem engedi meg ezt. A szlovén kompromisszum biztosítja az irányelv értékelő jelentést követő hat éven belüli felülvizsgálatát. Valamennyi út nyitva áll tehát, ezért szólítok fel a tűzszünetre a kívülmaradás ügyében.
Ma este az Európai Parlament felelős helyzetben van. Az Önök szavazata fogja meghatározni ezen ügy kimenetelét, amely 2004 óta napirenden volt. Remélem, hogy a most kezdődő vita során a konfrontáció háttérbe szorul, és figyelembe fogják venni a Tanács határozott törekvéseit, amelyek a közös álláspontban is tükröződnek.
Meg vagyok arról győződve, hogy ebben a szellemben Önök kikövezhetik az utat egy kiegyensúlyozott megoldás előtt.
Vladimír Špidla
a Bizottság tagja. - (CS) Elnök úr, hölgyeim és uraim, tökéletesen megértem a számos félelmet, amely ezzel az összetett és lényeges üggyel kapcsolatban kifejezésre jutott. A kulcskérdés az, hogy a Parlament vajon ragaszkodni fog-e ahhoz a nézethez, amelyet 2005-ben fogadott el első olvasatra, és amely az előadó javaslatában újra megfogalmazódott, vagy a Parlament meg kívánja változtatni az álláspontját a Tanács által tavaly szeptemberben elfogadott közös álláspont tükrében.
Szeretném röviden összefoglalni azokat a lényeges pontokat, amelyek véleményem szerint relevánsak a munkaidő-szervezés vitáját illetően. Először is, határozott véleményem, hogy ennek az irányelvnek az átdolgozása fontos és sürgető feladat. A közszolgálati szféra Európa-szerte arra kéri a Parlamentet, hogy tisztázza az ügyeleti idő jogi helyzetét. Ez kulcsfontosságú érv volt az irányelv felülvizsgálata mellett. Az utóbbi néhány év folyamatos bizonytalansága nagyon kedvezőtlen hatással volt a kórházak, a mentőszolgálatok és az intézményes betegellátás szervezésére, beleértve a betegellátó szolgáltatásokat is. Mindannyiunkat arra kérnek, hogy tegyünk e problémák ellen. Hasonló kérésekkel fordultak hozzánk a központi és a helyi kormányzati hatóságok, szervezetek, egyéni munkavállalók, állampolgárok, és az Európai Parlament.
Másodszor, ez egy nagyon jelentős kérdés, amely megosztja a Tanácsot és a Parlamentet, különösen a kívülmaradási záradék jövőjét illetően. Részletesen ismerem azt az álláspontot, amelyet a Parlament az első olvasatkor kialakított e kérdésről. Szeretnék rámutatni arra, hogy a Bizottság 2005-ben néhány alapvető változást eszközölt a jogszabály-tervezetben, és javasolta a kívülmaradás megszüntetését is. Mindezt a Parlament első olvasatkor kialakított álláspontjára való tekintettel történt, és arra volt hivatott, hogy ezt az álláspontot megvédje a Tanáccsal való négy évig tartó heves vita során.
Úgy gondolom azonban, hogy meg kell vizsgálnunk a helyzet realitását. 2003-ban a kívülmaradást csupán négy tagállam alkalmazta, de ma már tizenöt tagállam veszi igénybe. Emellett több tagállam kívánja megtartani ezt a lehetőséget a jövőben. A tanácsi határozathoz vezető tényezők világosak. A kívülmaradás jelenleg érvényben van az irányelvben, és ha a Parlament és a Tanács nem tud megegyezésre jutni az eltávolítását illetően, korlátozás nélkül hatályban fog maradni, a jelenlegi szövegnek megfelelően.
Ezért az elsődleges érdekem az irányelv átdolgozásával kapcsolatban, hogy biztosítsuk, hogy a számos európai munkavállaló, aki esetében alkalmazzák a kívülmaradást, megfelelő foglalkoztatásvédelemben részesül. Ezen okból fontosnak tartom, hogy az aktuális feltételekre koncentráljunk, amelyek biztosítják a munkavállalók választási szabadságát, akik úgy döntenek, hogy gyakorolják a kívülmaradási jogukat, miközben biztosítjuk a kívülmaradási jogot gyakorló munkavállalók munkavédelmét, az átlagos munkaórák számának legfelső határát is beleértve. A közös megközelítés ezt szintén magába foglalja.
A közös megközelítés szintén tartalmaz külön, jól megfogalmazott rendelkezéseket a kívülmaradási jog jövőbeli átdolgozására. Több tagállam, amely a közelmúltban bevezette a kívülmaradási jogot, főleg az ügyeleti idővel kapcsolatos okokból tette ezt. Ezek a tagállamok talán át tudják értékelni a kívülmaradási jog gyakorlását, miután megértik azoknak a változásoknak a hatásait, amelyeket az ügyeleti idő területén kívánunk bevezetni.
Azzal szeretném lezárni a beszédemet, hogy tudatában vagyok a Parlament és a Tanács munkaidő-szervezéssel kapcsolatos nézetkülönbségének. Nem lesz könnyű megegyezésre jutni a Parlament és a Tanács között, és nem áll rendelkezésre sok idő a jelenlegi működési időszakban. Véleményem szerint azonban ez rendkívül fontos feladat.
Úgy gondolom, hogy az európai polgárok nehezen fogják megérteni, hogy azok az európai intézmények, amelyek együtt tudtak működni a pénzügyi válság problémamegoldásának érdekében, nem képesek világos és kiegyensúlyozott szabályokat meghatározni a munkaidő-szervezésre. Nem szabad elfelejtenünk, hogy a Tanácsnak négy évig tartott a közös álláspontra jutás. Szeretném felhívni figyelmüket az ügynökségi munkavállalókra vonatkozó irányelvvel kapcsolatos összefüggésekre is, amelyet októberben fogadtunk el második olvasatban.
Nem nehéz elképzelni, milyen nehéz lesz a megállapodás a Tanáccsal, ha nagyobb változtatások történnek a közös álláspontban. Úgy érzem, hogy jelenleg fontos, hogy gondosan mérlegeljük a tartalmi és a potenciális taktikai kérdések közötti egyensúlyt, annak érdekében, hogy a mai vitát követően lehetséges legyen a munkaidő-szervezésre vonatkozó megállapodás alapjának kialakítása. A Bizottság hajlandó folytatni az ügyben a semleges közvetítő szerepét a jogalkotás során. A Parlamentnek sok sikert kívánok a vitához és a döntéshez ebben a rendkívül fontos témában.
José Albino Silva Peneda
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (PT) Úgy gondolom, hogy a Tanáccsal való megállapodás a fenti irányelvre vonatkozóan a Parlament második olvasatát megelőzően kerülhetett volna napirendre. Tény az, hogy a francia elnökség erőfeszítései ellenére a Tanács nem adott felhatalmazást a Parlamenttel való egyeztetésre. Szeretném világossá tenni, hogy egyetértek az első olvasatnál elfogadott álláspontok felülvizsgálatával, de csupán egy kompromisszum keretén belül tehetem ezt felelős módon, amely feltételezi a két intézmény közötti párbeszédet. A célom változatlanul az, hogy megegyezésre jussunk a Tanáccsal. Ez nem volt lehetséges az első olvasatot megelőzően, de bízom benne, hogy egyeztetés útján sikerülni fog.
A két legfontosabb politikai ügy ebben az irányelvben az ügyeleti idő és a kívülmaradási záradék. Ami az ügyeleti időt illeti, nem látom semmi okát annak, hogy ne kövessük az Európai Bíróság ítéletét. Létezik egy megoldás erre a problémára - amelyet az egyeztetés során bizonyosan követni fogunk - amely megoldja a különböző tagállamok nehézségeit, és amelyet Európa valamennyi orvosi kara elfogad, amely a Parlament épülete előtti ma zajló demonstrációban egyhangúlag képviselteti magát, 400 orvos részvételével, akik az európai 2 millió orvost reprezentálják. Ami a kívülmaradási záradékot illeti, véleményem szerint ez olyan ügy, amelynek semmi köze a munkaerőpiac rugalmasságához. Véleményem szerint a rugalmasságnak teljesen eleget tesz az egy éves referencia-időszak. Az alapvető kérdés, hogy eldöntsük: akarjuk-e, hogy az európai munkavállalók heti 48 óránál többet dolgozhassanak éves átlagban, más szóval hétfőtől szombatig, napi nyolc órában, és hogy ez összhangban van-e az e Házban mindenki által hangoztatott állításokkal, például hogy a családi életet összeegyeztessük a munkával.
Szeretném arra emlékeztetni mindannyiukat, hogy ezen irányelv jogi háttere a munkavállalók munkahelyi biztonsága. Azzal szeretném befejezni, hogy szívből jövő köszönetet mondjak az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták Képviselőcsoportján belüli kollégáimnak a folyamat során nyújtott támogatásukért.
Jan Andersson
a PSE csoport nevében. - (SV) Először is szeretném megköszönni Cercas úrnak a kiválóan végzett munkáját. Vajon valóban szükségünk van a munkaidő-szervezés irányelvre? Teljes mértékben, mivel közös munkaerő-piacunk van, és minimumnormákat kell meghatároznunk az egészség- és munkavédelemre vonatkozóan. Itt az egészség- és munkavédelemről van szó.
Egész pontosan két ponton térünk el a Tanácstól. Az első az ügyeleti idő inaktív része. Ebben a kérdésben létezik egy hasonlóság közöttünk. A hasonlóság az a tény, hogy minkét fél azt mondja, hogy lehetséges rugalmas megoldásokat találni, ha a szociális partnerek nemzeti vagy helyi szinten megegyezésre jutnak. A különbség a tárgyalás kiindulópontjában jelentkezik, mivel a Tanács szerint a szóban forgó idő nem munkaidő, hanem szabadidő. Mi azonban úgy gondoljuk, hogy a kiindulópont az, hogy ez az idő munkaidő. Nyilvánvalóan munkaidő az, ha a munkavállaló elindul otthonról, és munkáltatója rendelkezésére áll. Azonban nem ellenezzük a rugalmas megoldásokat sem.
Ami az egyéni kívülmaradási jogot illeti, az a kérdés, hogy véglegesítsük, vagy megszüntessük. Véleményünk szerint meg kell szüntetni. Első körben ez nem önkéntes jog. Nézzék meg a munkaerőpiac jelenlegi viszonyait, ahol sok munkavállaló jelentkezik ugyanazokra az állásokra. Milyen választásuk van, amikor szembesülnek egy munkáltatóval a munkakeresés során?
Másodszor is, felmerült bennem, hogy ebben a gazdasági légkörben vajon nem kihívásként kell-e értékelnünk, hogy néhány munkavállalónak 60-65 órát kell dolgozni, míg rengetegen munkanélküliek. Ez valóban kihívás.
Harmadszor is, az egyenlőség kérdése. Kik azok, akik 60-65 órát dolgoznak? Nos, ők olyan férfiak, akik mögött a háztartásról gondoskodó nők állnak. Az Európai Női Lobbi erős kritikával illette a Tanács javaslatát, jogosan. Ez az egészség- és munkavédelem ügye. Megpróbáltunk tárgyalásokat kezdeményezni. A Tanács volt az, aki nem ült tárgyalóasztalhoz. Hajlandók vagyunk a vitára a Tanáccsal, megkíséreltük, és kitartóan próbálkoztunk, de megvannak a saját nézeteink, és ezeket a nézeteinket visszük a tárgyalóasztalhoz.
Elizabeth Lynne
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, a Tanács közös álláspontja természetesen nem ideális, de teljesen tisztában vagyok azzal, hogy a tagállamok sok éven át tartó tárgyalásaira volt szükség ahhoz, hogy idáig eljussunk. A legtöbbünk szintén több éve részt vesz ebben a munkában.
Mindig is támogattam a kívülmaradási jog visszatartását, de szerettem volna, ha szigorodik, és valóban önkéntessé válik. Örülök, hogy a kívülmaradási jog, amely immár a közös álláspontban is szerepel, nem írható alá a munkaszerződéssel egy időben, és hogy a munkavállaló bármikor mentesülhet a kívülmaradási jog alól. Ez jóval átláthatóbb módszer a munkavállalói jogok védelmére, mint az autonóm munkavállaló fogalma, amely annyira tág, hogy bárkire vonatkozhat, mint ahogy sok tagállamban is; vagy a többszörös munkaszerződések, amellyel a munkáltató ugyanazt a munkavállalót egy, két, vagy akár három szerződésben is alkalmazhatja, amelyet szintén használnak néhány tagállamban. Ha a munkáltató visszaél a kívülmaradási joggal, akkor a munkavállaló munkaügyi bíróságra viheti az ügyet. Attól tartok, hogy ha elveszítjük a kívülmaradási jogot, még több munkavállalót kényszerítünk a szürkegazdaságba, ahol nem védik őket az egészség- és munkavédelmi jogok, például a veszélyes munkagépekről szóló irányelv. Ezen irányelvek valamennyi legális munkavállalót védenek, függetlenül attól, hogy a munkaidő-irányelv kívülmaradási jogát gyakorolják-e vagy sem. Ebben a nehéz gazdasági helyzetben nagyon fontos, hogy a munkavállalók túlórázhassanak, ha kívánnak, és hogy a munkáltatók is rugalmasak legyenek.
Számomra nagyobb problémát okoz az ügyeleti idővel kapcsolatban az, hogy a közös álláspontban nem munkaidőnek tekintik. Pontosan ezért indítványoztam a Foglalkoztatási és Szociális Bizottságnál módosításomat, mely szerint az ügyeleti időt munkaidőnek kell ítélni. Sajnos nem támogattak a Szocialista vagy más képviselőcsoportok ebben a módosítási indítványban. A Cercas-jelentésben tehát elénk tárták, hogy az ügyeleti időt munkaidőnek kell elszámolni, de a kollektív szerződések és a tagállami jogszabályok máshogy rendelkezhetnek. Ez véleményem szerint nem számottevő eltérés a Tanács közös álláspontjában foglaltaktól, csupán kisebb hangsúlyeltolódás. Módosítási indítványomat nem azért nyújtottam be újra, mert úgy gondoltam, hogy a Szocialista és az EPP képviselőcsoport mellette fog szavazni. Mindazonáltal sejthető, hogy egyeztetésre lesz szükség, de sejthető az is, hogy a Tanács nem mozdul el álláspontjáról. Amennyiben nem születik megállapodás, remélem, hogy a Tanács újra átgondolja a nézőpontját, és hogy az egészségügyi szektort külön fogja kezelni, amit régóta szorgalmazok. Nézetem szerint ezen irányelv felülvizsgálatára csupán azért volt valóban szükség, hogy az Európai Bíróság SIMAP- és Jaeger-ügyben hozott határozataira vonatkozzon, és mindössze ezeket kellett volna figyelembe vennünk.
Elisabeth Schroedter
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, Biztos úr, Elnök asszony, a túl nagy számú munkaóra megbetegíti a munkavállalókat, koncentrációs problémákat és nagyobb hibaszámot eredményez. A túl sok munkaórában dolgozók nem csupán önmaguk számára veszélyesek, hanem környezetük számára is. Talán szeretnék, ha olyan orvos kezelné Önöket, aki például kimerültségben szenved, vagy örülnének annak, ha egy rendkívül hosszú ügyeleti nap után találkoznának a forgalomban? Ezért egy olyan munkaidő-irányelv mellett kell szavaznunk, amely a Tanács által elfogadottal ellentétben nincs teli lyukakkal a svájci sajthoz hasonlóan.
Egy olyan munkaidő-irányelv, amelynek felső határai csupán tájékoztató jellegűek, mivel a kívülmaradási jogról az egyes munkaszerződésekben lehet megegyezni, nem szolgálja a munkahelyi egészségvédelem célját. A mi társjogalkotói szerepünk annak biztosítása, hogy a munkaidő-irányelv az egészségvédelemmel összeegyeztethető minimumnormákat tartalmazzon. Ezen okból kifolyólag a Zöldek/ az Európai Szabad Szövetség Képviselőcsoportja a további kívülmaradási jog ellen fog szavazni.
Úgy gondoljuk, hogy helyes az a megközelítés, hogy a tagállamoknak három év álljon rendelkezésre a nemzeti jogszabályok harmonizációjához. Azonban nem fogunk amellett szavazni, hogy a brit kívülmaradási jog általános eltérés legyen az Európai Unió gyakorlatától. Hasonlóképpen helytelenítjük azt, hogy a Bizottság az ügyeleti idővel töltött időt inaktív időnek kategorizálja, és pihenőidőnek értelmezi.
Különösen fontos számunkra, hogy a munkaidőt általánosságban személyenként, ne pedig szerződésenként számolják. A Zöldek e módosítása létfontosságú, és ellentmond annak, amelyet Lynne asszony illúziónak írt le nekünk.
Visszautasítom azt a kijelentést is, hogy az Európai Parlament nem javasolt rugalmas modellt. Épp ellenkezőleg, a 12 hónapos referencia-időszak meghosszabbítása nagyfokú rugalmasságot eredményez, nem csupán a törvényben elrendelt pihenőidő kárára, amely nagyon fontos számunkra.
Biztos úr, nem igaz, hogy a munkavállalók saját maguk dönthetnek e kérdésben. Ők maguk is tudják, hogy ez lehetetlen. Mi másért jelentettek volna be 30 000 fős tüntetést holnapra, és miért demonstrálnának már most? Ezért kell megerősítenünk az első olvasatnál az álláspontunkat. Ez az egyetlen módja, hogy a munkaidő-irányelv egészségvédelmet biztosítson a munkahelyeken.
Roberta Angelilli 
az UEN képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, először is szeretném megköszönni az előadónak az elvégzett munkáját. Szeretném elmondani a francia elnökségnek - amellett, hogy szeretném megköszönni elkötelezettségét -, hogy nem tett kellő erőfeszítést a Parlamenttel való hatékony párbeszédre.
A ma esti vita nagyon kényes ügyünk, és szavainkat a legnagyobb felelősséggel kell megfogalmaznunk, mint ahogy a jövőbeli politikák kialakítását is. Teljes mértékben szem előtt kell tartanunk azt, hogy minden felhígított kompromisszum a munkavállalók kárára történik, és ezért a bármilyen áron kötött kompromisszumért nagy árat kell fizetni az egészség, a biztonság, illetve a munka és családi élet összeegyeztetése területén.
Mindannyian teljesen tisztában vagyunk azzal, hogy a munka világa megváltozott, és folyamatosan változik, a legutóbbi hetek és napok során, a gazdasági válság lökéshullámai hatására. Mindannyian meg vagyunk arról győződve, hogy nagyobb rugalmasságra van szüksége, de kiegyensúlyozott módon kell ezt elérnünk, anélkül, hogy szükségtelen nyomást gyakorolnánk a munkavállalók jogaira a sürgősség nevében. A Tanács javaslatai néhány nagyon komoly kérdést vetnek fel, ahogy a többi előadók mindannyian említettek előttem.
Az első kérdés a kívülmaradási jog. Egyfelől el kell ismerni azt a tényt, hogy ez a szabály rendkívül problémás, és ezért tartalmaz felülvizsgálati záradékot, de ez rendkívül általános, pontos dátum meghatározása nélkül. Másfelől létezik egyfajta leplezett zsarolás, mivel ha a Tanács közös álláspontjának szövege meghiúsulna, a jelenlegi irányelv maradna hatályban, a teljesen korlátlan kívülmaradási joggal.
Másodszor, az ügyeleti idő fogalmának kérdése, amelyet a gyakorlatban sokszor a pihenőidővel egyenértékűnek tekintenek. Ezzel a témával kapcsolatban, amint azt képviselőtársaim is kijelentették előttem, nem létezhet kétértelműség, mivel az teljes mértékben elfogadhatatlan lenne.
Végül pedig az összeegyeztetéssel kapcsolatban: az összeegyeztetés nem lehet elvont fogalom az általános meghatározásokban vagy úgynevezett "ésszerű feltételekben”, amelyek valójában bűvészmutatványok - a kollektív tárgyalást mellőzik, és így arra kényszerítik a munkavállalókat, mindenekelőtt a nőket, hogy elfogadják a kikényszerített feltételeket, csupán hogy elkerüljék, hogy elveszítsék a munkájukat.
Ezért számomra világos, hogy az irányelv felülvizsgálata szükséges, és kétségkívül hasznos lenne, de bármi is történik, nem pótolhatjuk ki a jogi vákuumot aggasztó kétértelmű fogalmakkal.
Dimitrios Papadimoulis
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (EL) Elnök úr, az Egységes Európai Baloldal/az Északi Zöld Baloldal Képviselőcsoportja, amelynek képviselete nagy megtiszteltetés számomra, radikálisan ellenzi, és elveti a Tanács közös álláspontját, amelyet a Bizottság sajnos szintén támogat, mivel ez egy haladásellenes javaslat, egy olyan javaslat, amely a munkáltatói lobbinak és a szélsőséges neoliberálisoknak kedvez. Ezen javaslat visszafordítja a történelem óráját kilencven évvel, 1919-ig, amikor a maximum 48 órás munkahét megszilárdult. Ezzel szemben a közös álláspont fenntartja a munkavállaló-ellenes és az alulról jövő kezdeményezéseket nem támogató kívülmaradási jogot, érvényteleníti az Európai Közösségek Bíróságának az ügyeleti időre vonatkozó ítélkezési gyakorlatát, és bevezeti a tizenkét hónapos munkaidő-átlagolást, amellyel érvényteleníti a kollektív tárgyalás előfeltételeit. Az Egységes Európai Baloldal felszólít arra, hogy töröljük el a kívülmaradási jogot, a tizenkét hónapos munkaidő-átlagolást, és arra, hogy az ügyeleti időt munkaidőnek számolják el.
Hölgyeim és uraim a Tanácsban és a Bizottságban, ha az Önök álláspontja annyira munkavállaló-párti lenne, akkor a munkáltatók szövetségei demonstrálnának itt holnap, nem pedig az európai szakszervezetek, ötvenezer munkavállalóval. Az az igazság, hogy a munkáltatók szövetségei üdvözlik az Önök álláspontját, a munkavállalók szakszervezetei pedig holnap a Parlament elé vonulnak, és tiltakozni fognak, miszerint "Ne legyen minimum 65 órás munkahét”.
Mivel Önök rengeteget beszélnek a szociális Európáról: a kívülmaradási jog fenntartása egy olyan kibúvót jelent, amelyet állítólag Thatcher asszony hozott létre évekkel ezelőtt Nagy-Britanniában, és Önök most ezt a kibúvót még nagyobbra tágítanák, és állandóvá tennék. Azaz elutasítják ezzel a szociális Európát, és elutasítják a munkavállalókat szolgáló közös politikát.
Derek Roland Clark
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, a munkaidő-irányelv időfecsérlés. Már azelőtt is létezett, hogy európai parlamenti képviselő lettem, röviddel miután a brit Department for Work and Pensions (munkaügyi és nyugdíjigazgatóság) egyik minisztere megkért, hogy támogassam a HMG álláspontját a kívülmaradási jog megtartásában. Természetesen így tettem. Jelenleg is támogatom, ahogy több más ország is teszi.
Nos, hadd idézzem fel az irányelv tarkabarka történetét. 2007. december 18-án az előadó azt mondta, hogy néhány ország nem támogatja a munkaidő-irányelvet és a szociális Európát. Szabad piacot akartak. Az előadó ezt a dzsungel törvényének nevezte, és hozzátette, hogy biztosan pszichiátriai esetek.
Nos, köszönöm! A világkereskedelemnek és a hazai uniós korlátozásmentességnek köszönhetően az Egyesült Királyság az EU második legnagyobb tagállama, évente 15 milliárd fontos GDP-vel. Feltételezem, hogy az előadó ezt nem utasítaná el!
2007 decemberében a portugál elnökség kijelentette, hogy nem kockáztathatja a tanácsi szavazatot, tehát hagyják, hogy a következő, szlovén elnökség oldja meg a problémát. Mindezt tette azután, hogy az ideiglenes munkavállalók ügynökségénél is dolgoztak rajta. Szlovénia 65 órás, majd 70 órás munkahetet javasolt. Azonban a Tanács készenléti időhöz való hozzáállása meghiúsította ezt. Ezután az Európai Bíróság átgázolt a minimumbér-politikán.
Amikor Finnország elnöksége lezárult, a finn munkaügyi miniszter megjegyezte a Foglalkoztatási és Szociális Bizottságnak, hogy a miniszterek Brüsszelben nagy szavakat használtak a munkaidő-irányelvről, de amint hazatértek, már másként alakult az ügy. Sőt!
Az elmúlt hónapban, november 4-én az előadó ismét azt mondta, hogy az első a munkaidő-irányelv, még a gazdasági kérdéseket is megelőzve. Nos, ha Önök elhanyagolják a gazdasági kérdéseket, hogyan fogják összegyűjteni a munkaidő-irányelvből származó adókat? Azok a vállalatok, amelyek extra munkaerőt vesznek fel a rövid munkaidő kipótlására, növelni fogják az egységköltségeket. Így nem versenyképesek, és munkahelyek szűnnek meg. Franciaország ezért szüntette meg a 35 órás munkahetet.
Kövessük tehát a franciákat. Temessük el ezt a kivitelezhetetlen irányelvet újra, ezúttal végleg.
Irena Belohorská
(SK) Csatlakozni szeretnék a köszönetnyilvánításhoz az előadónak a benyújtott munkaidő-szervezési irányelvtervezetért, amely a 2003-as 88. irányelv mellékletét képezi. Szeretném megköszönni az előadónak a mai előadását, és azt, hogy nem felejtette el megemlíteni az egészségügyi dolgozókat, akik talán a leginkább érintettek e kérdésben.
Mivel az Európai Bizottság és az Európai Tanács jelentős figyelmet szentelt a dokumentum elkészítésének, úgy gondolom, hogy ezért részünkről is alapos vitát érdemel. Több tanulmány érkezett hozzám a szakszervezetektől, amelyek attól tartanak, hogy a munkáltatóknak túlságosan sok választási lehetőségük lesz. Ez főleg annak az időnek a megítélésére vonatkozik, amely során a munkavállalónak elérhetőnek kell lennie, vagy ügyeletben.
Hölgyeim és uraim, szeretném emlékeztetni Önöket arra, hogy az ügyeleti idő megakadályozza a munkavállalót abban, hogy szabadon rendelkezzen szabadidejével. Ez vonatkozik az egészségügyi dolgozók tömegére is, akiket így kiszolgáltatunk a munkáltatóknak és a kizsákmányolásnak. Tartsuk szem előtt azt, hogy ez nem csupán az orvosi és ápolói hivatás lefokozásának kérdése, hanem magának az ügyeleti időnek az értékét is meghatározza, mivel e terület korlátozásai végső soron a betegeket veszélyeztetik, akik segítségre szorulnak.
Emellett bár talán szeretnénk, hogy ezen irányelv elősegítené, hogy a munkavállalók visszanyerjék erejüket és jobb családi életet éljenek, kétlem, hogy a munkáltatókat ugyanez a szándék vezérli majd. Ma valamennyi európai vállalat a recesszióval, a pénzügyi válsággal, a magas munkanélküliséggel, és ezek további következményeivel küszködik. Egyedül már ez a tény is magasabb követelményeket eredményezhet, és a munkavállalók tarthatnak attól, hogy a munkáltatók élni fognak az elbocsátás lehetőségével, mint az egyik tényezővel. Ugyanezen okból fognak sokan tüntetni itt a holnapi nap folyamán.
Philip Bushill-Matthews
Elnök úr, hadd kezdjem azzal, hogy gratulálok a Bizottságnak azért a gondos eljárásért, amellyel ezt a dokumentációt kezelte. Szeretnék köszönetet mondani a soros elnökségnek is, mivel, mint ahogy tudja, ezt a kérdést az előző hét elnökség során akadályozták, és nagy nehézségek árán sikerült eljuttatni idáig. Az elnökség megmutatta, hogy az ügy előrelépett, sőt, tovább vitte a vitát. Most számunkra, európai parlamenti képviselők számára az a kihívás, hogy képesek vagyunk-e elfogadni a kihívást, és tovább lépni a szerdai szavazás során.
Szeretném elmondani az előadónak, hogy teljes mértékben egyetértek a nyitó megjegyzéseivel. De mielőtt túlságosan messzire menne, szeretném emlékeztetni Önt arra, hogy a nyitó szavaiban megállapította, hogy több millió munkavállalót aggaszt a munkaidő-irányelv. Egyetértek Önnel: valóban aggódnak; aggódnak, hogy vannak olyan politikusok, mint Ön is, akik készek közölni velük, mi jó nekik, és megakadályozni, hogy meghatározzák saját munkaidejüket, és szabadon dolgozhassanak.
Már nem tudom számon tartani, hányan írtak nekem - nem szervezetek, amelyek a munkavállalókat próbálják kizsákmányolni, hanem hétköznapi munkavállalók -, hányan tették fel a kérdést, hogy miért vitatkozunk erről, és közölték, hogy ne akadályozzuk meg, hogy saját munkaidejüket meghatározhassák.
Különösen megdöbbentem a néhány nappal ezelőtt egy újságban megjelent család esetén: a férj elveszítette az építőipari állását, és a feleségnek két részmunkaidős állást kellett vállalnia, hogy fenntarthassák a háromgyermekes családot és a férjet. A feleségnek a hét minden napján napi 12 órát kellett dolgoznia. Bár nem akart, szükség volt erre, hogy összetarthassa a családot. A következőt szeretném mondani az előadónak: ez az asszony az Ön országából, Spanyolországból származik. Milyen segítséget nyújt neki tehát? Milyen reményt nyújt neki tehát? Semmit! Ön azt mondaná neki, hogy nem dolgozhat ennyit, hogy fel kell mondania az egyik állását, fel kell adnia a gyermekeit és a házát.
Nem azért választottak meg képviselővé, hogy ilyen törvényeket hozzak; azért választottak meg, hogy gondoskodjam és szolgáljam az embereket, és ezt soha nem fogom elfelejteni. Jövőre vissza fogok vonulni, de amíg nem vonulok vissza, kiállok azokért az emberekért, akik megválasztottak, és segíteni fogom őket, nem akadályozni.
Ahogy a Biztos úr is mondta, a benyújtott javaslat nagyobb védelmet fog nyújtani a munkavállalók egészségére és biztonságára vonatkozóan. Ha támogatjuk, ezt fogjuk elérni. Ha nem támogatjuk, a munkavállalók nem fogják megkapni ezt a védelmet, és tudni fogják, kit okolhatnak ezért.
Karin Jöns
(DE) Elnök úr, Elnök asszony, Biztos úr, hölgyeim és uraim, ismét azokhoz szólok az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták Képviselőcsoportjában, akik még mindig haboznak, különösen azon kérdésben, hogy csatlakozzanak-e a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság szavazatához, és megtartsák-e az első olvasat álláspontját szerdán. Végső soron nem hiteles kiállni egyfelől a munkavállalók egészségvédelme mellett, és másfelől a kívülmaradási jog folytatása mellett.
Valóban nem ok nélkül történt, hogy az ILO már 1919-ben javasolta a 48 órás munkahetet. A munkavállalókra nehezedő nyomás manapság más, de nem kevésbé nehéz. Ahogy én látom, színtiszta cinizmus - és most a Tanácsra gondolok - elhitetni a kívülmaradási jogról, hogy szociális előrelépés, csupán azért, mert egy 60 órás plafon is bevezetésre kerül az átlagos munkahétre. Tény az, hogy az a megállapítás, miszerint a két gazdasági fél megegyezésére csak ott van szükség, ahol még hosszabb munkaidőről van szó, annyit jelent, hogy készek vagyunk elfogadni a 60 órás munkahetet normális munkaidőként - és ez bizonyosan elfogadhatatlan. A Tanácsot követni azt is jelenti, hogy lábbal tapossuk munkavállalóink egészségét, és figyelmen kívül hagyjuk a család és munka összeegyeztetésének elvét, amely egyenlő a szociális Európa meghazudtolásával! Ezért, hölgyeim és uraim, kérem Önöket, hogy fontolják meg alaposabban ezt a kérdést.
Ami az ügyeleti időt illeti, szeretném elmondani a Tanácsnak, hogy általánosságban munkaidőként kell elismerni. Erre nincs kibúvó. Ha a gazdasági felekre hagyjuk az inaktív idő megítélését, azzal elegendő rugalmasságot biztosítunk az orvosoknak, a tűzoltóknak, és az őrző-védő szolgálatoknak.
Bernard Lehideux
(FR) Elnök úr, Elnök asszony, Biztos úr, teljes mértékben támogatom az előadót, aki az első olvasatunk álláspontját védi, azt az álláspontot, amelyet a tagállamok kormányai elutasítanak.
Sürgős szükség volt arra, hogy az ügyeleti időre vonatkozó jogszabályokat harmonizáljuk az Európai Bíróság esetjogával, és ezt sikerült elérni. A Cercas-jelentés kiegyensúlyozott és védő megoldásokat nyújt a munkavállalóknak. Valamennyi ügyeleti idő munkaidőnek számít. A kompenzációs pihenőidő közvetlenül a szolgálati időszak után következik. Ez józan ész kérdése, és az ésszerű munkakörülmények biztosításának kérdése, különösen az egészségügyi hivatások esetében.
Mindazonáltal a munkaidő-irányelv reformja lehetőséget nyújt számunkra arra is, hogy előrelépjünk az európai szociális jogszabályokkal abban, hogy eltöröljük az egyéni kívülmaradási jogot. A Cercas-jelentés megragadja ezt a lehetőséget, és a maximális jogszerű munkaidőtől való lehetséges eltérések fokozatos eltörlésére tesz javaslatot. Szembe kell néznünk a valósággal. Nevetséges azt állítani, hogy a munkavállalók egyenrangú felek a munkáltatókkal szemben, és elutasíthatják azt, amit munkáltatóik felajánlanak.
Hölgyeim és uraim, egyértelműen meg kell mutatnunk a tagállamok kormányainak, hogy az a szöveg, amit ránk akarnak kényszeríteni, elfogadhatatlan. A dicshimnuszok kórusai közepette, amelyek holnaptól meg fogják nyugtatni a francia kormányt, úgy gondolom, hogy elsősorban azokra a munkavállalókra kell odafigyelnünk, akiknek még többet kell majd dolgozniuk, anélkül, hogy választási lehetőségük lenne, mint például azoknak, akiknek vasárnaponként dolgozniuk kell majd Franciaországban. Hozzátenném, hogy nyilván ezen opció céljából történt, hogy a francia kormány megváltoztatta a Tanácsban az egyéni kívülmaradási joggal kapcsolatos véleményét.
Hölgyeim és uraim, hallgassuk meg a munkavállalókat, és próbáljunk válaszolni a hívószavukra, ha nem akarjuk, hogy a francia, holland és ír referendumok "nem” szavazatait még több kövesse, amelyek kétségbe vonják azt az Európai Uniót, amelyről úgy érzik, nem törődik az emberek mindennapos problémáival.
Jean Lambert
Elnök úr, szeretnék visszamenni az alapokhoz, miszerint ez egy munkahelyi egészségről és biztonságról szóló irányelv. Mivel az egészség és biztonság az alapja, nem szeretnénk kívülmaradást az egészség és biztonság alól, és nem szeretnénk ellenkezni az európai uniós munkanormáival sem. Ez az irányelv a közös normákról kell hogy szóljon, mivel sok munkavállalónk néz szembe ugyanazokkal a nehézségekkel.
Vegyünk szemügyre néhány egészségügyi problémát, amelyekkel sok tagállamnak kell most szembenéznie: szív- és érrendszeri betegségek, cukorbetegség, stressz. A stressz a munkától való távolmaradás második leggyakoribb oka az Egyesült Királyságban. 13 millió munkanap veszik kárba stressz, depresszió, szorongás miatt, amely 13 milliárd fontba kerül évente - ha a pénzügyi részét vesszük figyelembe, és néhányunk szeretné szemügyre venni a teljes gazdasági részét is, Clark úr. Mindezen problémák, sőt, a kóros elhízás és a túlzott alkoholfogyasztás is kötődik a hosszú munkaidő kultúrájához. Ez nem az egyetlen tényező, de bizonyosan jelentős.
Most nem csupán eseti hosszú munkaidőről beszélünk. A jelenlegi irányelvben és a javasolt módosításokban elegendő rugalmasság van, amely lehetővé fogja tenni, hogy a vállalatok bírják a hirtelen megnövekedett munkaterhet, feltéve, ha ezután kiegyenlítik a munkavállalók munkaidejét. A kérdés most az állandó hosszú munkaidő. A munkahelyi baleset kockázata megnő, ha a munkavállaló 12 órát vagy többet dolgozik; a fáradt munkavállalók veszélyes munkavállalók. Az útbiztonsági szakértők úgy gondolják, hogy a kimerült vezetők több balesetet okoznak, mint az ittas sofőrök. Ha a munkavállalókat hosszú munkaidőben dolgoztatják, akkor tisztában kell lenni azzal, hogy ez probléma, hogy a termelékenység csökken, hogy a kreativitás csökken - ami nem tesz jót a tudásalapú gazdaságnak. Emellett bizonyosan nem emeli a munka és az élet közötti egyensúly minőségét, ha az emberek túl fáradtak ahhoz, hogy a gyermekeiknek olvassanak, amikor hazaérnek. Sőt, az Egyesült Királyságban a munkavállalók többsége - 60%-a - nem kap fizetést a túlórákért. Ez része a hosszú munkaidő kultúrájának, ahol úgy fejeződik ki a munkához való elkötelezettség, hogy a munkavállaló a munkahelyen van, nem pedig a produktivitásában.
Azoknak pedig, akik szerint a kívülmaradási jog csökkenti a bürokráciát, szeretném azt mondani, hogy a munkaidő-nyilvántartást mindenképpen meg kell őrizni. Ha Önök megnézik az új javaslatokat, bizonyosan nem fognak kevesebb bürokráciát találni a Tanács javaslatában.
Roberto Musacchio
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, holnap Strasbourgban kezdetét veszi egy nagy szakszervezeti demonstráció az ellen a puccs ellen, amelyet a Bizottság a munkaidő-irányelvvel véghezvitt.
A hatvanöt óránál hosszabb munkahét nyilvánvalóan abszurd, és elfogadhatatlan, ahogy a kollektív szerződés szabályainak és a szakszervezeti megállapodásoknak a megsértése is. Ez távolról sem kerekedik felül a kívülmaradási jog és a kivételes megállapodások rendszerén, hanem gyakorlatilag általános gyakorlattá fog válni. A munkaidő kiszámítása éves átlagolással történik, így rendkívül rugalmas, a pihenőidők ezzel bizonytalanná, és a vállalati megállapodásoktól függővé válnak, mintha az inaktív munkaidőt részmunkának, részben elismertnek és fizetettnek kellene tekinteni - amely elfogadhatatlan.
A munkavállalók túlzott kizsákmányolásának politikája, miközben akkora mértékű a munkanélküliség, magának a munkának a leértékelését jelenti, amely szerves része a jelenlegi válságnak. A Parlament jól tenné, ha figyelmet fordítana a holnapi demonstrációra, és ha reagálna a Bizottság puccsára, nem utolsósorban azért, hogy saját szuverenitását is megerősítse.
Andreas Mölzer
(DE) Elnök úr, a krízishelyzetek állítólag jobban összekovácsolják az embereket. Az európai polgárok azonban már hosszú ideje úgy érezhetik, hogy az EU és az üzleti világ fogott össze az emberek ellen. A munkaidő egy tényező a versenyben, a munkaidő és a munka kitolódott, a bérek zuhantak, a megélhetési költségek pedig emelkedtek, miközben a nyereségek tetőznek, és a vezetői fizetések csillagászati összegekig emelkedtek.
Miközben a Parlament arról vitázik, hogy meghosszabbítsa a munkaidőt, ezzel a nehezen elért szociális jogokat csorbítva, a vállalatok bejelentik, hogy több ezer munkavállalónak ideiglenesen fizetett, csökkentett munkaidőt vezetnek be, és a tömeges elbocsátások is tetőznek. Az olyan, régebben példaként emlegetett modellek, mint a dicsőített munkaidő-nyilvántartás, amelyeket néhány hét alatt felhasználnak, szintén a rugalmas munkaidő határait bizonyítják. Most tehát újra két ellenkező irányba tartunk. Egyfelől szorgalmazzuk a munka és a családi élet jobb összeegyeztetését, hogy a születési arányt, amely évek óta csökken; másfelől megengedjük, hogy a vasárnapok és az ünnepnapok egyre inkább átminősüljenek normális munkanapokká - így viszont a hagyományok és a családi élet elkerülhetetlenül alulmarad a versenyben. A jelenlegi válságban az átlagpolgároknak kell felelősséget vállalni a pénzügyi világ hibáiért, és kisegíteni a bankokat fáradságosan megkeresett megtakarításaikkal. A nyugdíjukat veszély fenyegeti, és hamarosan el kell hagyniuk az állásaikat, míg a menedzserek a helyükön maradnak.
Az európai polgárok egyik szempontja az EU megítélésében az, hogy milyen mértékben tudja biztosítani a szociális biztonságot. Az EU-nak döntenie kell ezért is, hogy a gazdasági érdekeket, vagy az embereket helyezi előtérbe.
Ebben az összefüggésben azt is át kell gondolni, hogy vajon Törökország csatlakozását meg kell-e akadályozni, mielőtt ez az Európai Unió pénzügyi összeomlásához vezetne. Ha azonban az EU továbbra is a kalandvágyó neoliberalizmust követi és a mértéktelen bővítés megszállottja, nem szabad meglepődnie, ha visszaesés mutatkozik a születésszámokban, vagy társadalmi nyugtalanság alakul ki. Ez esetben az EU társadalmi támogatottságának menedéke, amely nemrégiben rövid távú emelkedést mutat, gyorsan el fog párologni, és a jelenleginél még rosszabb gazdasági helyzetben találjuk magunkat.
Thomas Mann
(DE) Elnök úr, két alkalommal vettem részt éjszakai kórházi ügyeleten, este 9.00-től reggel 5.00-ig. Bárki, aki közelről tapasztalta ápolók, orvosok és mentőautó-vezetők munkáját, tudja, hogy rendkívül irreális feltételezni, hogy az ügyeleti időt aktív és inaktív részekre lehet felosztani. Mindkettő munkaidő, és a díjazásnak ezt tükröznie kell. Az Európai Bíróságnak szintén igaza volt ezzel kapcsolatban.
Úgy gondolom, hogy a Tanács helytelenül tekinti pihenőidőnek az inaktív munkaidőt. Ennek eredménye lehet a 72 órás maratoni munkaidő. Ezt nem kérhetjük a munkavállalóktól, sem a betegektől. A munkahelyi egészség és biztonság nem szenvedhet csorbát. Mindazonáltal nem valamennyi ügyeleti idő egyforma. Egy példa erre az a független tűzoltócsapat, amelyet a munkám során, a REACH tíz előadójának egyikeként ismertem meg. Nemrégiben meghívtam néhány független tűzoltóbrigádot a brüsszeli Európai Parlamentbe.
Ők a vegyiparban, illetve az acélgyártásban, és repülőtereken dolgoznak. A szerencsére kisszámú bevetési alkalom világossá tette, hogy esetükben szükséges az eltérés a maximális munkahéttől. Egyébként mind a munkáltatók, mind a munkavállalók egyetértettek ebben.
Azonban mindezek alapján állítható, hogy a megállapodás a két gazdasági fél ügye. A szabad kollektív tárgyalás és a két gazdasági fél párbeszéde a szociális Európa kulcsfontosságú elemei. Ahol nincs kollektív tárgyalás, az államnak kell életbe léptetnie a szabályozásokat. A miniszterek végeredményben egyetértenek az EU-n belüli legfeljebb 48 órás munkahéttel.
Ezért elviekben támogatom a Cercas-jelentést, de támogatom a rugalmasságot is, bizonyos foglalkozásoknál való eltérések esetében. Amennyiben egyeztetési eljárásra kerül sor, a tárgyalásokat végre nyugodtan, és nem sietősen kell levezetni. A szociális Európa nem engedhet meg magának elhamarkodott reakciókat vagy üres frázisokat.
Yannick Vaugrenard
(FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, először is szeretnék elismerően nyilatkozni barátom, Cercas úr, e szöveg előadója figyelemreméltó munkájáról, amely újra napirendre került, második olvasatra, köszönhetően a júniusi Tanács meglepő kompromisszumának.
A belgák, a ciprusiak, a magyarok és a spanyolok elutasították, mégpedig joggal, hiszen a szöveg célja a nagyobb rugalmasság, a munkavállalók biztonsága árán, amely elfogadhatatlan. Valóban őszintén hiszik Önök, hogy az Európa-szerte jellemző széles körű elbocsátások és a létszámfölösleg-tervek megszaporodása idején a munkáltatóknak 65 órás vagy hosszabb munkahetet kellene a munkavállalókra terhelniük?
Némi következetesség jót tenne az Európai Unió hitelességének. Jelenleg teljes ipari szektorokat támogatunk az elbocsátások elkerülése érdekében, és helyesen tesszük. Azonban védenünk kellene a munkavállalókat is munkahelyükön, akik még vállalatoknál vagy azok ügyintézési helyén dolgoznak. Amikor az állampolgároknak kételyeik vannak Európával kapcsolatban - amit épp most említettünk -, a Tanács kompromisszuma, ha a Parlament elfogadja, a lehető legrosszabb üzenetet küldené nekik.
Az irányelvnek maximális heti határértéket kell megállapítania a munkaidőre, egészségvédelmi és biztonsági okokból. Ez nem lehet káros irányelv társadalmi és emberi vonatkozásban. Ez az előadónk és az Európai Szakszervezeti Szövetség által képviselt álláspont, és velük együtt én is ezt fogom képviselni.
Siiri Oviir
(ET) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a tagállamok és az Európai Unió már évek óta vitatja és keresi a közös álláspontot a munkaidő-irányelvre vonatkozóan. Történtek előrelépések, de még mindig vannak hiányosságok. Szavazataink meg fogják mutatni, milyen közel jutottunk itt, a Parlamentben a közös álláspont kialakításához.
Támogatni tudom az irányelvet, ha a túlóra lehetősége továbbra is fennáll. A túlóra nem túl gyakori Észtországban, de szeretném, hogy az emberek, a munkavállalók dönthessék el saját maguk, hogy szeretnének-e túlórázni, vagy sem - vagy azért, hogy nagyobb jövedelemhez jussanak, hogy karrierjüket építsék, vagy más személyes okok miatt.
A túlóra megtiltása az irányelvben alapvetően azt jelentené, hogy bizonyos esetekben a munkavállalóknak továbbra is túlórázniuk kell majd, de illegálisan, más szóval többletdíjazás vagy jogvédelem nélkül. Egyikünk sem szeretné ezt.
Másodszor, egy kis ország, mint Észtország számára lényeges, hogy a túlóráért biztosított kompenzációs pihenőidő ésszerűen később következzen a rendkívüli munkaidő után. Az a követelmény, hogy a kompenzációs pihenőidőt közvetlenül a túlóra után kell kiadni, problémákat okozhat a munkaszervezésben, különösen a munkaerő-hiánnyal rendelkező szektorokban.
Harmadszor, az ügyeleti idő munkaidő. Szeretném kifejezni hálámat Franciaországnak, az EU soros elnökségének azért, hogy megbirkózott az irányelvvel, és segített közös álláspont kialakításában.
Ilda Figueiredo
(PT) A Tanács javaslatának alapvető célja, hogy leértékelje a munkát, növelje a kizsákmányolást, a munkaadók számára nagyobb bevételt biztosítson, a gazdasági és pénzügyi csoportoknak pedig nagyobb profitot hozzon a 60 és 65 órás átlagos munkahéttel, az alacsonyabb bérekkel, illetve az inaktív munkaidő elképzelésével.
Ez a kapitalista kizsákmányolás egyik legnyilvánvalóbb példája, és fenyegeti mindazt, amit elmondtunk a munka és a családi élet összeegyeztetéséről. Ez a javaslat visszalépést jelent a munkavállalók nehezen megszerzett jogainak 100 éve során, akik emberek, nem pedig gépek. Ezért mi e szégyenteljes tanácsi állásfoglalás elutasítását támogatjuk, és felhívjuk az Európai Parlament képviselőit, hogy szavazatuk során hallgassanak a munkavállalók tiltakozására, és előzzék meg a még súlyosabb társadalmi feszültségeket, a még több visszalépést és az egyfajta rabszolgasághoz való visszatérést most, a 21. században.
A jelenlegi válság és munkanélküliség idején fokozatosan csökkentenünk kell a munkahetet a bérek csorbulása nélkül, annak érdekében, hogy még több jogokkal felruházott munkahelyet teremtsünk, és tisztelnünk kell a munkavállalók méltóságát is.
Jim Allister
Elnök úr, teljes mértékben ellenzem az Egyesült Királyság arra vonatkozó jogának megszüntetését, hogy kívülmaradási jogot gyakoroljon a munkaidő-irányelv tekintetében. Megtagadom az Európai Parlament azon jogát, amellyel megkísérli elvenni országomtól ezt a jogosultságot. Olvasatomban a munkaidő ellenőrzése teljes mértékben nemzetenkénti ügy, nem pedig brüsszeli diktátum.
Ha a brit munkavállalóknak saját választott kormányuk engedélyezi a több mint 48 órás munkahetet, akkor miért számítana ez azok számára, akik tiltó szemléletű kormányok vezette országokból származnak? Őszintén szólva ez nem az Önök dolga kell, hogy legyen. Azonban ez annál inkább létfontosságú ügy a brit gazdaság számára, különösen a gazdasági visszaesésből származó hatalmas nyomás idején, amikor nem más, mint a maximális rugalmasság és a kevesebb szabályozás a gazdasági fellendülés kulcsa. Az európai termelés maximális kihasználása, az árucikkeink itthoni és külföldi eladása és az üzleti vállalatok növekedésének megkönnyítése mindannyiunk érdeke kell, hogy legyen.
Azonban vannak olyan ideológusaink, akik elszántan próbálják mindenki nyakába varrni féltett szociális terveiket, még ahol nem kívánatosak is. Valóban itt az ideje, hogy e Ház tisztázza az elsőbbségeit. A brit kívülmaradás érvénytelenítésére tett kísérlet elutasítása jó kezdet lenne.
Csaba Őry
(HU) Az elmúlt időben tapasztalhattuk, hogy rendkívüli figyelem kíséri ezt a kérdést a közvéleményben, s többnyire azokat az elemeket, amelyekről mi is vitatkozunk, tehát az opt-out és az ügyeleti idő kérdését. Az opt-outtal kapcsolatban két érvet hallunk unos és untalan: az egyik a rugalmasság szempontja, a másik pedig a szabad választás kérdése. Úgy teszünk, mint hogyha munkáltató és munkavállaló valójában egyenlő felek lennének - mint ahogy nem egyenlők - és a munkajognak nyilvánvalóan épp az az egyik feladata és funkciója, hogy ezt az egyenlőtlenséget korrigálja. Ahogyan a szociálpolitikusok mondták, ugyanolyan joga van a koldusnak és a milliárdosnak is a híd alatt aludni - ilyen értelemben persze valóban szabad szerződéses helyzetről van szó. De valójában egy egyenlőtlen helyzetről van szó, a rugalmasságot ez nem szolgálja, nem a rugalmasságot szolgálja, hanem ennek az egyenlőtlenségnek a tartósítását.
A rugalmasságot ráadásul a Parlament első olvasatában kidolgozott megoldás nagyon jól szolgálja. Huszonhat héten keresztül akár hetvenkét órát is dolgozhat valaki, tehát igazodhat a piaci igényekhez, a sok megrendeléshez, a sok munkához. Persze valamikor ki is kell pihennie magát, és azt gondolom, hogy egy, a munka és egészségvédelem tárgykörében megalkotandó irányelvnek ez célja kell hogy legyen.
Ami pedig az ügyeleti időt illeti, ha egy könyvesboltba vagy egy ruhaboltba egy délelőtt nem tér be egyetlen vendég sem, egyetlen kliens sem, akkor ezek szerint a bolti eladó is inaktív munkaidőben dolgozik, és akkor ezt másként kell számolni? Az a helyes álláspont, hogy ha valaki a szabad idejével nem rendelkezik, be kell mennie a munkahelyére, akkor ezt munkaidőnek kell tekinteni. Az egy más kérdés, hogy a munkavégzés díjazásáról munkáltatók és munkavállalók megfelelő szervezetei és tárgyalásaik útján megállapodhatnak - lehet tehát igazodni a realitásokhoz mindegyik országban, nemzeti hatáskörben, de a munkaidő az munkaidő, és ezt így is kell tekinteni. Egyetértek tehát a bírósággal, nem támogatom és nem értek egyet a Tanács kompromisszumával.
Maria Matsouka
(EL) Elnök úr, először is szeretnék gratulálni Cercas úrnak azért, hogy tekintélyes jelentést tett le az asztalra a Tanács elfogadhatatlan közös álláspontja ellenére. Gyakorlatilag a Bizottság első javaslata és a Tanács közös álláspontja is úgy tűnik, hogy komoly fenyegetést jelent a munkavállalók egészségére és biztonságára nézve, és ami még fontosabb, a munka és az élet egyensúlyára nézve, amelyre törekszünk. Ugyanakkor azonban még súlyosabb, hogy e javaslatok arra irányulnak, hogy középkori munkakörülményeket teremtsenek azért, hogy a gazdasági neoliberalizmus követelményeit és parancsait követhessék. Pontosan ez a neoliberális stratégia az, amely támogatja és elősegíti az egyenlőtlen és egyoldalú fejlődést, a munkavállalók kizsákmányolását, a munkanélküliek körforgását, és végső soron a szakszervezeti mozgalmak szétesését. A jelenlegi gazdasági patthelyzet és a társadalmi nyugtalanság egyértelműen a neoliberális modell strukturális válsága miatt van, és ezért kellene visszavonni a Tanács közös álláspontját, és kialakítani egy új javaslatot, amely a szolidaritást, a politikai egyenlőséget és a társadalmi igazságosságot támogatja.
Marian Harkin
Elnök úr, ma este egy rendkívül fontos jogszabályt vitatunk meg, és e vita és parlamenti szavazásunk egyértelmű üzenetet küld a munkavállalóknak és a családoknak Unió-szerte.
Írországban a szociális politika megvitatásakor feltesszük ezt a kérdést: Bostonhoz vagy Berlinhez vagyunk közelebb? Nos, a ma esti vita fényében Berlinhez kell közelebb lennünk - azaz amennyiben Berlin vagy Párizs valódi előrelépést tud nyújtani a munkavállalók egészsége és biztonsága tekintetében. Meghallgattam Létard asszonyt, aki arra kért minket, hogy felelősségteljesen viselkedjünk. Úgy gondolom, hogy Cercas úr így tett.
A Tanács múlt heti ülésén a Lisszaboni Szerződés vitája során a Tanács kötelezettségvállalást tett a munkavállalók jogainak erősítése tekintetében. A Tanácsnak és a Parlamentnek most lehetősége nyílik ugyanerre. Emellett gyakran beszélünk a Parlamentben a munka és az élet egyensúlyáról, amire mindenki egyetértően bólogat. Újra itt a lehetőség, hogy biztosítsuk az európai polgárok számára a munka és az élet egyensúlyát.
Ne feledjék, ahogy azt Silva Peneda úr már említette, a heti 48 óra napi nyolc órát és heti hat napot jelent. Bushill-Matthews úr úgy beszélt egy asszonyról, aki a hét minden napján napi 12 órát dolgozik, mintha ez elfogadható volna. Ez teljesen elfogadhatatlan, és nem vállalhatunk részt az ehhez hasonló kizsákmányolásban.
Amint azt korábban mondtam, a ma esti vita és a jelentésről való szavazás egyértelmű üzenetet küld az európai polgároknak. Egyértelmű üzenetet kell küldenünk arról, hogy a szociális Európa él és virul.
Georgios Toussas
(EL) Elnök úr, a Tanács munkaidő-szervezésre vonatkozó közös álláspontja munkavállaló-ellenes szörnyűség, és a tagállamok munkavállalói jogosan tiltakoznak ellene felháborodottan. A Cercas-jelentés nem érinti a Tanács közös álláspontja haladásellenes javaslatainak lényegét. Egyetért a munkaidő aktív és inaktív szakaszokra való felosztásával amellett, hogy elismeri a fizetetlen, inaktív munkaidőt. Az élelmiszer-áruházak, a kórházi személyzet, az orvosok és a szolgáltatók siralmas életmódot folytatnak, és tizenkét-tizennégy órát kell tölteniük a munkahelyükön. A jelentés a munkaidő-átlagolás időtartamát a jelenleg érvényben lévő négy hónapról tizenkét hónapra emeli, fenntartja a kívülmaradási jogot, támadja a határozott napi munkaidőt, a túlóra kifizetését, az ügyeleti napokat és a kollektív munkaszerződéseket általában, és segíti a munkaadókat azon törekvésükben, hogy még általánosabbá tegyék a rugalmas foglalkoztatási formákat, amelynek komoly és fájdalmas következményei lesznek a társadalombiztosítási rendszerekre nézve. Ma, amikor a munka termelékenységének növelése lehetővé teszi, hogy csökkenjen a munkaidő, és növekedjen a szabadidő, ez a javaslat elfogadhatatlan, és ezért radikálisan ellenezzük a Tanács közös álláspontját és Cercas úr javaslatát.
Juan Andrés Naranjo Escobar
(ES) Elnök úr, Biztos úr, azzal szeretném kezdeni, hogy szó szerint idézek a dokumentumból, amely a megújult szociális tervet ismertette. Ez áll benne: "A Bizottság minden tagállamot felkér arra, hogy mutasson példát a(z) [...] ILO-egyezmények ratifikálásával és végrehajtásával.”
Ma azonban olyan irányelvet vitatunk meg, amely figyelmen kívül hagyja e kritériumokat azzal, hogy megengedi a tagállamoknak, hogy 60 vagy 65 órában szabják meg a munkahetet három hónapos átlagolással.
Biztos úr, ez következetesség? Hozhatunk jogszabályokat saját ajánlásaink ellenében? Ezen irányelv célja, hogy megállapítsa azokat a minimumszabályokat, amelyek biztosítják a munkavállalók egészségét és biztonságát két eszköz segítségével: a pihenőidővel és a munkahét maximalizálásával.
Mindkét esetben tartalmaz kivételeket, de nem a kivételekről beszélünk, ahogy Ön is fogalmazott, Biztos úr. Nem, tisztán és világosan az irányelv egyik alapvető elemétől való eltérésről beszélünk.
A rugalmasság nem indokolja ezt. A munkaórák növekedését nem lehet összetéveszteni a rugalmassággal, amelyre a vállalatoknak és a munkavállalóknak szükségük van. Az irányelv nagyon is megfelelően gondoskodik a szezonális mintákról, a termelési csúcsidőszakokról, és bizonyos tevékenységek szükségleteiről.
Ami viszont mindenkinek jó, Biztos úr, az a rugalmas biztonság céljának elérése, más szóval a személyes és a családi élet munkával való összeegyeztetése. Ahhoz, hogy ez megtörténhessen, dolgoznunk kell az együttműködés és az átláthatóság kultúrájának kialakításán, és hagyni kell a kollektív autonómiát, hogy szerepet játsszon a munkaidő szervezésében.
Elnök úr, amikor a Tanács szeptemberben elfogadta a közös álláspontot, rendkívül rossz nap köszöntött a szociális párbeszédre. Meg vagyok győződve arról, hogy most már megállapodás születhetett volna, ha a kollektív autonómia feladata lett volna a munkaidő rendezése és szervezése.
Biztos vagyok abban, hogy a szavazás napján, amikor mindannyian szembesülünk felelősségünkkel, jó nap köszönt majd mindenkire.
Jó nap lesz a reformra, de jó lesz arra is, hogy megőrizzük azokat az elemeket, amelyek a leginkább egyesítenek és a legkevésbé osztanak meg, amelyek erősítik Európát, és amelyek lehetővé teszik, hogy megerősödött szociális Európa bontakozzon ki a mai kihívásokat követően. Tovább kell sürgetnünk a gazdasági fejlődést és a társadalmi fejlődést, mivel nem életképesek külön-külön.
Pier Antonio Panzeri
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, bár nagyra értékelem Cercas úr munkáját, szeretném elmondani az elején, hogy egyáltalán nem volt világos, hogy ennyire szükséges a munkaidő-irányelv megváltoztatása, és szeretném, ha ez a vita megerősítené a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság szavazatának eredményét.
Ma az orvosok vannak velünk, holnap Strasbourgban egész Európából érkeznek majd az Európai Szakszervezeti Szövetség által összehívott munkavállalók képviselői. Itt lesznek, hogy demonstrálják, hogy szeretnék elutasítani az irányelv Tanács által elért kompromisszumát, és a többiek számára hogyan lehetne ez másként?
Két egyértelmű célt akarunk kitűzni magunk elé: az első, hogy fenntartsuk a 48 órás határt a maximális munkahét tekintetében az Európai Unióban. Ez túllépne a kívülmaradási záradékon, amelynek értelmében ez a határ megkerülhető, és a munkahét 60-65 órát is elérhet. A második célkitűzés az ügyeleti időt érinti, amelyet nem lehet inaktív munkaidőnek tekinteni, hanem valamennyi szándék és cél szerint munkaidőnek kell tekinteni, mint ahogy megfelelő a kompenzációs pihenőidő jogának védelme az egészségügyi dolgozók esetében.
E célokat minden parlamenti képviselőnek támogatni lehet és kell, mivel azt az utat mutatják, amely megakadályozza az európai versenytényezők elmozdulását a szociális dömping és a munkavállalók kizsákmányolása felé. Őszintén remélem, hogy európai parlamenti képviselőkként meg tudunk állapodni ezekben a célokban, mivel valóban új szociális Európát képviselnek.
Patrizia Toia
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a Tanács javaslata, amely elsöpri a múltban kialakult egyensúlyt - Cocilovo úr kiváló munkájára gondolok ezen a területen -, nem nyerte el támogatásunkat, mivel hátralépést jelent több munkát érintő kérdésben, a munka és az élet egyensúlya és a munkahelyi biztonság területén, és mivel olyan választást jelent, amely gyengíti a munkavállalók jogait, amely végül is mindannyiunk, gyermekeink és az átlagemberek joga is.
Emellett nem szeretném, hogy ezen érvet félreértsék, és szakszervezet-pártinak vagy vállalat-pártinak értelmezzék azért, mert az egészségügyi dolgozókat védi. Egyik sem igaz - politikusként nem a vállalatok vagy a szakszervezetek nevében cselekszem, hanem a polgárok nevében. Amikor döntéseket hozok, a polgárokra gondolok, szociális jogaikra, amelyek véleményem szerint alapvetőek Európában. Ezért nem tudom elnézni azt az Európát, amely nem tud a világgal lépést tartani, azt az Európát, amely épp ellenkezőleg, hibás ítélőképességről tanúskodik, és a védelem gyengülését összetéveszti a rugalmassággal és a szabadsággal. Ez különösen komoly manapság, amikor Európa a legrosszabb válságát éli át, és kevés esélye van a fellendülésnek és növekedésnek.
Létard asszony, a Tanács és a Bizottság képviselői, ha nem tudjuk megérteni, hogy ma több millió munkavállalót fenyeget a veszély, hogy elveszíti a munkáját, és gyenge, ingatag helyzetben van, és természetesen nincs önkéntes szerződéses lehetősége - a kívülmaradási jogon kívül -, akkor azt kell mondanom, hogy fogalmunk sincs arról, mi történik az európai polgárok szociális és családi életében.
Ezen oknál fogva támogatni fogjuk Cercas úr javaslatait, és reméljük, hogy valamennyi képviselő ugyanezt teszi. Szeretném elmondani, hogy ezen a ponton a Tanács vonakodása a tárgyalásoktól arra késztet minket, hogy egyeztető eljárás során nyerjük meg a vitát és a tárgyalást.
Gabriele Stauner
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, az ügyeleti idő munkaidő, az Európai Bíróság helyes döntése értelmében. A tagállamok már valóban jól alkalmazkodtak ehhez a tényálláshoz, és egyetlen kórház vagy más intézet sem ment tönkre ennek következtében.
Emellett az ügyeleti idő, amelyet most megvitatunk, azt feltételezi, hogy a munkavállalók megjelennek a munkahelyen: minden más készenléti ügyelet, amely teljesen más kérdéskör. Véleményem szerint az ügyeleti idő aktív és inaktív lebontása - adott esetben további, többé-kevésbé, de önkényesen meghatározott, becsült átlagszámítása - képtelenség. Végül is - jogi kifejezéssel élve - a munkavállalók a munkaadók rendelkezésére állnak, az utasításaik alá esnek, és nem áll módjukban felosztani saját idejüket.
Elviekben ellenzem az egyéni kívülmaradási jogot. Végső soron mindannyian tudjuk, hogy a foglalkoztatási viszonyokat nem a státuszok egyenlősége, hanem az ellentét jellemzi, egyfelől a gazdaságilag mindig erősebb munkaadók, másfelől a munkaképességüktől függő munkavállalók között. Az egyéni munkajogot pontosan abból a célból hozták létre, hogy kompenzálja az egyenlőség hiányát e viszonyban. Ha szükséges, a munkavállalók, akiknek a megélhetése a munkájuktól függ, kockára teszik az egészségüket, hogy saját magukat és családjukat fenntartsák. A gazdasági problémák idején, mint amit manapság is tapasztalunk - amely egyébként a hozzá nem értő vezetők súlyosan téves döntéseinek köszönhető -, egyre nagyobb nyomás nehezedik a munkavállalókra. Azonban az emberek nem gépek, amelyek szünet nélkül képesek dolgozni.
Véleményem szerint a Tanács álláspontja e tekintetben elfogadhatatlan. Nagyrészt támogatom a bizottság jelentését és kollégám, Silva Peneda úr álláspontját, és reménykedem egy megalapozott, humánus döntésben az egyeztető eljárást követően.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
(EL) Elnök úr, a Tanács közös álláspontja és a francia elnökség erőfeszítései csupán azt érték el, hogy újra megvitatjuk ezt a problémát. A karácsonyi időszakban megemlékezünk Charles Dickens Karácsonyi énekéről, amelyben egy munkaadó egy bizonyos európai országban nem ad szabadnapot szorgalmas munkavállalójának. Ideje lenne véget vetni ennek a Karácsonyi éneknek. Többek között Görögország is a kisebbséggel szavazott, és nem támogatta a kompromisszumot. Görögország következetesen a 48 órás munkahetet támogatta, és nem akar változást a munkaidő-szervezésben a munkaadók és a munkavállalók közötti párbeszéd és megegyezés hiányában. Jobb lenne, ha holnap nem látnánk tüntetéseket a munkaadók vagy munkavállalók részéről, ahogyan képviselőtársaim is megjegyezték. A szociális párbeszéd és a kollektív tárgyalás alkalmazását részesítjük előnyben.
Az egyik képviselőtársam utalt a középkorra. A középkorban azonban tiszteletben tartották a vasárnapot, mint szabadnapot. Még a rabszolgák sem dolgoztak vasárnap, és ma kitöröltük azt az irányelvből, hogy a vasárnapot bele kell foglalni a munkavállalók szabadidejébe. Ezért terjesztettek elő két módosítást, és felkérem a Parlamentet, hogy támogassa ezeket, hogy a parlamenti javaslat magában foglalja az európai civilizáció ezen elemét, és remélem, hogy valamennyi tisztelt képviselőtársam támogatni fogja, akik úgy látom, hogy inaktív idejüket töltik, miközben rendes munkaidőben fizetik őket. Holnap meg kell rövidíteni az idejüket azon képviselőknek, akik nincsenek jelen a Parlamentben.
Richard Falbr
- (CS) Gyakorlatilag a Maastrichti Szerződés ratifikálása óta, amely sokak számára a neoliberális gazdaságpolitika győzelmét jelentette, fokozatos és koncentrált támadás éri az európai szociális modellt. A keynesi vállalati társadalmi-gazdasági modell elvetése, amelynek értelmében a szociális párbeszéd és az erős állami beavatkozás normálisnak tekinthető, a mai helyzethez vezetett. A neoliberális kapitalizmus teljes összeomlásához, és az államhoz való folyamodáshoz, amely elvileg a lehető legkisebbre zsugorodott, és amelynek befolyása minimálisra csökkent.
Nem értem, hogyan lehetséges átvinni azt, amit a Tanács benyújtott, a Bizottság egyetértésével. Talán ezt újabb lépésnek szánják a szocialista kapitalizmus felé a gazdagok számára, és a cowboy kapitalizmus felé a szegények számára? A 19. századhoz való visszatérés senkinek nem segít. Ezért kategorikusan elvetjük az irányelv-tervezetet, amennyiben nem tartalmazza az előadó, Alejandro Cercas úr által javasolt módosításokat.
Mihael Brejc
(SL) Ez az irányelv nem rendelkezik arról, hogy a 40 órás munkahét 60 órásra nőjön. Nem fekteti le azt sem, hogy a munkavállalók 60 vagy 65 órát dolgozzanak hetente, túlórával együtt. Ehelyett lefekteti azon kereteket és feltételeket, amelyekkel ezek lehetségesek. Ezen okból kifolyólag a 60 óra, amelyről vitázunk, nem egyenlő a nemzeti jogszabályok jelenlegi előírásaival, amelyek a heti munkaidőt 40 órában vagy ennél kevesebben határozzák meg. Az ilyen azonosítások helytelenek, mivel az irányelvre megtévesztő fényt vetnek.
Azonban ezen irányelv megszabja a maximális lehetséges munkaidő határát. Amit ma senki nem említett, az a tény, hogy a pénzintézetekben, ügyvédi irodákban, befektetési vállalatoknál és így tovább, sok ember rendszeresen 60, 70 vagy még több órát dolgozik, anélkül, hogy bárkinek arcizma rándulna. Ez az irányelv meghatároz egy felső értéket, amelyet nem lehet túllépni.
Át kell éreznünk a munkaadók helyzetét is, különösen a kis- és középvállalkozásokét, amelyek kétségkívül nagyon nehéznek találják a piaci túlélést, ha túl sok formális akadállyal kell szembenézniük. Meg kell értenünk az ő helyzetüket, különösen mivel néha minden erejükre szükség van, hogy betartsák a szerződéses kötelezettségeiket, és ekkor természetesen az emberek is többet dolgoznak. Azonban mindez a munkavállaló beleegyezésével történik, külön díjazásért, természetesen, nem pedig automatikusan és minden héten.
Röviden: az ügyeleti idő rendszerei is nagy eltérést mutatnak. Mindannyian megemlítettük az orvosokat, de elfeledkeztünk például a táborokról, a családi panziókról, és rengeteg szolgáltatásról, ahol az emberek dolgoznak, készenlétben vannak, és néha ügyeletben kell lenniük. Összegzésképpen: úgy gondolom, hogy a Tanács egyfajta kompromisszumot javasolt, és nyilván tovább fogunk lépni az egyeztető fázisban. Remélem, hogy ésszerű megoldást találunk az eljárás során.
Anja Weisgerber
(DE) Elnök úr, az az alapelv, hogy az ügyeleti idő teljes egésze munkaidőnek számít, mindenképpen érvényes, ebben egyetértek az előadóval. Úgy gondolom, hogy a közös álláspontot e tekintetben módosítani kell. A közös álláspont előrevetíti az ügyeleti idő inaktív része pihenőidővé nyilvánításának lehetőségét. Ez 72 órás vagy még hosszabb maratoni ügyelethez vezet, amelyet egy tagállamban sem szabad megengedni. Ezért üdvözlöm, hogy a bizottság elfogadta erre vonatkozó módosításaimat.
Szeretném megkérni Önöket azonban, hogy tartsák szem előtt, hogy a munkaidő-irányelv nem csupán az orvosokra, hanem rendkívül sok más foglalkozásra is vonatkozik, és az ügyeleti idő a munkavállalókat különböző mértékben köti le. Például az irányelv vonatkozik a tűzoltókra is, akik aludhatnak vagy szabadidős tevékenységet is folytathatnak az ügyeleti időben. A tűzoltók ezért a maximális munkahéttől való eltérés lehetősége mellett vannak.
Ezért tehát támogatom a testreszabott, helyi megoldások lehetőségét a kollektív - nem egyéni - kívülmaradási jogok útján. A gyakorlatorientált kollektív szerződések során a múltban erről is tárgyaltak az érintett felek. Kifejezetten támogatom az ilyen szabad kollektív tárgyalások erősítését.
Emellett az új, kollektív kívülmaradási jog jelentősen kedvezőbb a munkavállalók számára, mint a jelenlegi helyzet. A kívülmaradási jog csak az érintett munkavállaló beleegyezésével lehetséges, és ezt a beleegyezést nem a munkaszerződéssel együtt kell megtenni. Ha a kollektív szerződések ezen opciója ellen szavazunk, azt kockáztatjuk, hogy egyáltalán nem lesz felülvizsgálata a munkaidő-irányelvnek, és kockára tesszük a munkavállaló-barát kívülmaradási jog esélyét is.
Ezért a kívülmaradási jog törlésére vonatkozó módosítások ellen fogok szavazni, mivel támogatom a szabad kollektív tárgyalást és a testreszabott, helyi megoldásokat.
Mario Mauro
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a munkánk gyümölcse nem csupán áruk és szolgáltatások előállítása, hanem egy életcél elérése, és annak a vágynak a teljesülése, amely a boldogság kereséséhez vezet. Ezért gondosan kell hozzáállnunk a foglalkoztatáspolitikai döntésekhez, és meggyőződésünket vállalnunk kell.
Ezért úgy gondolom, hogy bölcs dolog, ha a Parlament támogatja az egyeztető eljárást, és egyfelől az előadó álláspontját, de főleg Silva Peneda úr módosításait támogatja. Ennek értelmében azt kell mondanom, hogy nyilvánvaló, hogy az egészségügyi hivatások esetében az ügyeleti időt munkaidőnek kell elismerni - ezt teljes mértékben garantálni kell.
Stephen Hughes
Elnök úr, sokan abban a tévhitben vannak, hogy ha elfogadjuk az Alejandro Cercas által javasolt álláspontot, akkor nem fognak tudni egy túlórát sem dolgozni a heti átlagos 48 órán felül. Ez természetesen nem igaz.
Alapvetően ellenezzük a kívülmaradási jogot, mivel ez egy egészségvédelmi és biztonsági szabályozás, de javasoltuk a munkaidő 12 hónapos átlagolását a jelenlegi négy hónapos átlagolási időszak helyett. Ez hihetetlen rugalmasságot biztosít az egyéneknek és vállalatoknak a munkaidő-tervezésben. Gyakorlatilag akkora rugalmasságot, hogy maga a Tanács javasolta a heti 60 vagy 65 órás határt, az átlagolási időszaktól függően. De ezt nem tettük meg. A rugalmasság mértéke sokkal jobb, mint a kívülmaradási jog használata, sokkal jobb döntés a vállalatok és az egyének számára. Remélem, hogy e vita üzenete kifejezetten egyértelmű lesz.
Ewa Tomaszewska
- (PL) Az az elképzelés, hogy megkülönböztetjük az aktív és az inaktív munkaidőt, nagyon veszélyes és nem őszinte. Ha a munkahelyen töltött idő egy részét teljesen vagy részben a munkaadó által előírt kötelességek rendelkezésére áll és nem használatos feladatvégzésre, akkor ezt az időtartamot nem lehet pihenőidőként értelmezni. A munkavállaló végül is nem töltheti ezt az időt a családjával, és nem is pihenhet annak megfelelően, ahogy szeretne. Ezt az időt ugyanolyan mértékben szükséges megfizetni.
Egy másik ügy az ügyeleti idő meghosszabbításának lehetőségére vonatkozik, megfelelő díjazás nélkül, állítólag a munkavállaló beleegyezésével. Ez különösen az orvosokat érinti. Érdekelne, hogy egy beteg, esetleg éppen az Európai Tanács tagja boldogan beleegyezne-e, hogy egy olyan orvos műtse, aki 23 órája ügyeletben van. Ez nem csupán az orvos foglalkoztatási jogainak megsértése, hanem a beteg jogainak megsértése is. A lengyel kórházak visszautasították azon orvosok foglalkoztatását, akik nem akarták aláírni a kívülmaradási záradékot. Szeretném emlékeztetni a Házat, hogy a nyolcórás munkanap jogát még a II. világháború előtt nyertük el.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) A szociális Európának garantálnia kell, hogy minden európai polgár tisztességesen megélhessen a fizetéséből. A tisztességes munkának tisztességes megélhetést kell biztosítania.
A munkavállalók tiszteletéhez hozzátartozik a munka- és a pihenőidők meghatározása, amely lehetővé teszi a pihenést, és hogy elég időt tölthessenek a családjukkal. A gyermekeknek szükségük van a szüleik irányítására és felügyeletére, de ha a szülőknek kevesebb idejük van, esetleg semmi idejük sincs a családjukra, akkor ez negatív hatással járhat a gyermekek nevelésére. Egy munkaadó sem kérheti a munkavállalóját arra, hogy heti 48 óránál többet dolgozzon.
Úgy érzem, hogy a munkaidő-irányelv megköveteli, hogy több figyelmet fordítsunk az egészségügyi dolgozók ügyeleti ideje különleges helyzetére. Támogatom Cercas úr jelentését, amely megvédi a munkavállalók érdekeit anélkül, hogy figyelmen kívül hagyná a munkaadók törvényes érdekeit, és felajánlja a lehetőségét, hogy szükségleteik szerint alakítsák a munkaidőt. Szintén üdvözlöm azokat a módosításokat, amelyek a kollektív munkaszerződések jelentőségét hangsúlyozzák.
Dragoş Florin David
(RO) A jelenlegi pénzügyi válság időszakában, amelynek közvetlen hatása van az európai polgárok gazdasági és társadalmi életére, a munkaidő-irányelv kulcsfontosságú az európai szociálpolitikában.
Cercas úr jelentése logikus, összefüggő megközelítést mutat a következtetések értékelési folyamatában az irányelv alkalmazása tekintetében, a tagállamok szintjén. Ez az irányelv jelenleg rugalmas eszköz, amely védelmi szintet határoz meg, amely nem teszi lehetővé az olyan intézkedések engedélyezését, amelyek károsan hatnak a munkavállalók egészégére és biztonságára.
Jan Tadeusz Masiel
- (PL) Elnök úr, mivel ez a vita a végéhez közeledik, szeretnék néhány támogató szót szólni Cercas úr jelentéséről, illetve a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság álláspontjáról, amely 2005 óta változatlan, és amelyet a november 6-i szavazás is megerősített.
A Bizottságnak elegendő ideje volt a vélemény átgondolására, és bízom benne, hogy a bizottsági szavazásunk kimenetele tükröződni fog a holnaputáni plenáris szavazáson. Európa társadalmi vívmányait teljesen tiszteletben tartva szavaztunk, amelyeket a régebbi tagállamok megosztanak az újakkal, példával elöl járva és támogatást biztosítva. A Tanács júniusban kialakított kompromisszuma elfogadhatatlan.
Választóim és különösen a lengyel egészségügyi körök némi aggodalommal figyelik a Parlament tevékenységeit. Jogosan vetik fel, hogy minden munkaidőt ki kell fizetni, nem csak az aktív ügyeleti időt. Valóban az a helyzet, hogy a Tanács kompromisszuma a szociális partnerek és kollektív szerződések szintjén jellemző potenciális rugalmasságot célozza. Ettől függetlenül a lengyel munkavállalók úgy érzik, hogy nem elég erősek a munkaadóval való egyezkedéshez, és erős támogatásra van szükségük az Európai Parlament részéről.
Gabriela Creţu
(RO) A jelentés hosszú vitái során felvetettük azt az aggályt, hogy a holnapi szavazáson az első olvasatkor megnyert többséget nem lehet elérni, mivel az időközben csatlakozottak megváltoztatták az erőegyensúlyt a Parlamentben.
Nagyon is igaz, hogy a Tanácsban a jobboldali kormányok ugyanazon az állásponton vannak, függetlenül attól, hogy földrajzi helyük kelet vagy nyugat. Azonban van egy másik ügy is, amelyet szükséges tisztázni. A kelet-európai munkavállalók ugyanazzal a meggyőződéssel támogatják az Európai Parlament módosító javaslatait, mint amennyire a Tanács elveti azokat. A román szakszervezetek, amelyek holnap itt, Strasbourgban képviseltetik magukat, például tisztában vannak azzal, hogy a megszerzett jogaikat nem örökre szerezték meg, és állandóan meg kell védeniük. Az üzenetük egyszerű: sokkal hatékonyabb megoldás a létező problémára a korlátlan munkaidővel szemben a rosszul fizetett munkák ellenőrizetlen terjedésének megállítása, többek között a kelet-európai munkavállalók esetében.
Jacek Protasiewicz
- (PL) Elnök úr, nem kételkedem abban, hogy a munkavállalók érdeke és a munkavédelem olyan ügyek, amelyek valamennyi, a vitában részt vevő képviselő szívéhez közel állnak.
Azonban mindannyian tisztában vagyunk azzal, hogy a jelenlegi munkaidő-irányelvnek bizonyos módosításokra van szüksége. A felmerülő kérdések a módosítások természetére és céljára vonatkoznak. Ezek a kérdések nem könnyűek, és heves viták tárgyát képezték évek óta mind a Parlamentben, mind a Tanácsnál. A Tanács végül bölcs kompromisszumot javasolt. Jelenleg nehéz elvárni az országok kormányaitól, melyek nagy része nem alkalmazza a kívülmaradási jogot, hogy hirtelen elvessék a kívülmaradást, különösen a jelenlegi gazdasági válság idején. Emellett szeretném felhívni a figyelmét azon képviselőtársaimnak, akik erős álláspontot kérnek a kívülmaradási joggal kapcsolatban.
Lengyelországban, Elnök úr, létezik egy bölcs mondás, miszerint a legjobb a jó ellensége. Szeretném hangsúlyozni, hogy alapos kompromisszumra jutottunk, és a jó európai munkavállalók érdekében el kell fogadnunk.
Proinsias De Rossa
Elnök úr, támogatom a Cercas-csomagot. Úgy gondolom, hogy e vita alapvetése, hogy az emberi lények szociális lények: nem csak gépek, és nem szabad ekképpen bánni velük a munkahelyen. A munkaadónál állásra pályázó személynek nem áll szabadságában, hogy visszautasítsa egy nyomtatvány aláírását azzal, hogy megtagadják tőle a munkaidő-irányelv érvényességének jogát, tehát az az érv, hogy a kívülmaradási jog valamilyen módon támadja a szabadságot, helytelen. Valójában a munkavállaló kizsákmányolása ellen van, akinek dolgozni kell a megélhetésért.
Véleményem szerint a jelenlegi 14 tagállamban alkalmazott kívülmaradás támadja azt az elképzelést, hogy Európát közös, tisztességes munka- és életfeltételekre építjük, és ezt nem engedhetjük.
Valérie Létard
a Tanács hivatalban lévő elnöke. - (FR) Elnök úr, Biztos úr, Cercas úr, hölgyeim és uraim, a munkaidő-irányelv természetesen gazdag a jelképekben, és felvet elvi kérdéseket - például a munkavállalók választási szabadságát az egészségvédelmükkel szemben.
Éppen ezen a ponton ütközünk nehézségekbe a megállapodásra vonatkozóan. Ahogy már említettem, Franciaország régóta ellenzi a kívülmaradást. Azonban elérkeztünk a közös állásponthoz. Miért? Mert az irányelv nem azt célozza, hogy felvizezze az emberi jogokat, vagy szociális hanyatlást okozzon.
Ami az ügyeleti időt illeti, a cél, hogy megengedjük a tagállamoknak, hogy sajátos módon kezeljék, a benne foglalt inaktív időszakok feljegyzésével. Valamennyi tagállam rendelkezett az ügyeleti idővel való megfelelő megközelítéssel, és a Tanácsnak sincs más célja, csak a status quo, valamint az egyenlőség fenntartása, amelyet a Bíróság ítéletei meggyengítettek.
A második ok az, hogy a kívülmaradás tekintetében a közös álláspont javítja a munkavállalók jogait, ahol a kívülmaradást átültették. Nyilvánvalóan nem kötelező ezt az eltérést használni. A kívülmaradás védőintézkedés nélkül létezik 1993 óta. A Tanács álláspontja szintén bevezet védőintézkedéseket, ahogy Lynne asszony is rámutatott. Remélem, hogy a gyakorlatiasság kerekedik felül. A közös álláspont nem von be senkit, aki megtagadja elveiket vagy meggyőződéseiket.
Ma a Tanács részéről a francia elnökség azt mondja, hogy a közös álláspont kétségkívül az átdolgozott irányelv elérésére tett legjobb kompromisszum, tekintettel a tagállamok erőegyensúlyára, és az ügyeleti időre vonatkozó megoldások keresésére. Ezt, hölgyeim és uraim, el szerettem volna mondani, hogy kiegészítsem nyitó megjegyzéseimet.
Vladimír Špidla
a Bizottság tagja. - (CS) Szeretném megismételni Létard asszony szavait a vita mélységéről és természetéről. Ez a vita rendkívül jelentős ügyekkel foglalkozik, és véleményem szerint most a Parlamenten a sor, hogy döntést hozzon. Ezután világossá válnak a keretek, amelyekben a további vitákra sor kerülhet. Csupán azt szeretném leszögezni - mivel néhány felvetett nézőpont nem tükrözte a helyzet realitását -, hogy talán hasznos lenne tárgyilagosan végigvenni néhány alapvető tényt.
A munkaidő-irányelv jelenleg hatályban van. Az irányelv kimondja, hogy az egyes tagállamoknak lehetőségük van bevezetni a kívülmaradási jogot. A kívülmaradási jogot jelenleg 15 tagállam alkalmazza. Tehát ez nem új helyzet, hanem inkább megszilárdult tény. Az új irányelv oka az Európai Bíróság SIMAP és Jaeger-ügyben hozott határozatából adódó nyomás, mivel ez a határozat rendkívül bonyolult helyzetet hozott létre számos olyan rendszer számára, amely hagyományosan támaszkodik a nagy mennyiségű ügyeleti időre.
Azt is szeretném leszögezni, hogy az ügyeleti idő és az ügyeleti idő szervezésének következményei számos módon hatással vannak több rendszerre, több tagállamban, különösen a kisebbekben, amelyeknek nincs sok lehetőségük munkavállalók toborzására más országokból, és amelyek viszonylag súlyos problémákkal szembesülhetnek. A vita ezért ilyen bonyolult, mivel egyrészt ütközik bizonyos mértékben a munkavállalók védelmével a munkaidő szabályozása tekintetében, és másfelől számos rendkívül érzékeny rendszerre vonatkozik, mint például az egészségügyre, a mentőszolgálatokra, például a tűzoltóságra és másokra.
Minden döntésnek vannak következményei, és úgy gondolom, hogy jelenleg nagy lehetőség nyílt a fejlődésre. Ez a fejlődés valamennyi intézmény vitájának eredménye lesz, az együttműködésé és a vitáé, és az egyik legfontosabb lépés ezen az úton a Parlamentben ez év december 17-én tartott szavazás lesz.
Alejandro Cercas
Először is szeretnék köszönetet mondani valamennyi képviselőcsoportban ülő képviselőtársamnak, mivel úgy gondolom, hogy a jelenlévők nagy többsége azt mondja, hogy az emberek nem gépek, és hogy az emberek és jogaik elsődlegesek. Ezután beszélhetünk más ügyekről, de az egészséggel, a biztonsággal és a családi élettel kell kezdenünk.
Másodszor is, üdvözlöm a Tanácsot és a Bizottságot a tárgyalások színterén. Későn, de jobb későn, mint soha.
Figyeljék a csapdákat. Az Önök közös álláspontjából származó irányelvben a kívülmaradási jog eltér az 1993-ban lefektetett jogtól, amely ideiglenes, feltételes, és egyszeri jellegű volt. A Biztos úr 15 országot említett. Nem, egy ország volt általános kívülmaradással, és számos ország kisebb kívülmaradással. Ön azonban azt javasolja, hogy ez végleges és mindenkire vonatkozó, amellyel Európát hosszú munkaidőt támogató és nem támogató országokra osztja.
Nem akarjuk az ideiglenes és kivételes jogot állandóvá és szokványossá tenni, mivel nem normális, hogy az emberek az év minden hetében dolgoznak, életük minden évében, anélkül, hogy látnák a családjukat vagy állampolgári kötelességüknek eleget tennének.
Azt gondolom, hogy néhány tényt el kell fogadni. Az, hogy a dolgozók és az orvosok ellenzik az irányelvet, Bushill-Matthews úr, tény, nem pedig vélemény. Nem beszéltem 160 millió munkással vagy 4 millió orvossal, de beszéltem az őket képviselő szervezetekkel. Talán néhányan egyetértenek Önnel, de biztosíthatom, hogy a nagy többség nem ért egyet, mivel valamennyi szervezet kivétel nélkül ellenzi az Ön felvetését.
Végül hadd ismételjem meg, amit az elején mondtam. A szerda nagyon fontos nap lesz a polgároknak, hogy újra elkezdjenek hinni Európában, és rájöjjenek, hogy ezek az intézmények nem csupán szívtelen politikusokból állnak, akik csak a gazdaságra gondolnak, vagy bürokratákból, akik külön világban élnek. Mi az emberekkel vagyunk. Mi kiállunk a jogaikért, és december 17-én a szociális Európa megerősödik majd. Ezután tárgyalni fogunk. Egyenlő alapokon fogunk tárgyalni.
Elnök
A vitát lezárom
A szavazásra kedden fog sor kerülni.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Iles Braghetto
írásban. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, ez az irányelv döntő fontosságú szöveg lesz a gazdasági és szociális Európa felépítése szempontjából.
Általános nézet, hogy szükséges és lehetséges az innováció a munkaerőpiacon, amely javítja a termelékenységet és a minőséget a szükséges rugalmasság segítségével, anélkül, hogy a munkavállalókat kizsákmányolnánk. A tisztességes munkakörülmények, amelyekhez mindenkinek elidegeníthetetlen joga van, garantálja az általuk végzett munka biztonságát és hatékonyságát. Ezért gondoljuk úgy, hogy a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság által elfogadott javaslat kiegyensúlyozott.
Különösen azt kell kiemelni, hogy az egészségügyi dolgozók számára létfontosságúak a megfelelő védőintézkedések a műszakok és pihenőidőszakok szervezésében, amelyek nem csak a tisztességes körülményeket garantálják önmagukban, hanem a betegek biztonságát és minőségi gondozását, illetve a klinikai kockázat csökkenését.
Ole Christensen  
Örülök, hogy egy olyan politikai képviselőcsoport tagja vagyok, az Európai Parlament Szocialista Képviselőcsoportjának tagja, amely nem köt kompromisszumot a munkavállalók egészségét és biztonságát illetően.
Az, hogy bárki hisz a rossz munkakörülmények miatt kialakult versenyhelyzetben és a tagállamok közötti belső versenyben a leghosszabb munkaidőért, teljes mértékben helytelen és egy elmúlt korszakot idéz. Semmi kifogásom a gazdaság két oldalának megállapodása ellen a hosszabb munkaidők tekintetében, maximum egy év referencia-időszakkal és maximálisan hetente átlag 48 órával, de ellenzem azt, hogy a munkaadóknak lehetőségük van egyénileg felvenni munkavállalókat, és ezzel lehetőséget kapni különböző kivételeket alkalmazására.
Nem tudom, még mire van szükség ahhoz, hogy az Egyesült Királyság komoly párbeszédeket kezdjen, és fokozatosan megszüntesse a kívülmaradási jogait, az ottani több millió munkavállaló körülményeit javító folyamatban.
Remélem, hogy szerdán az Európai Parlament azt mondja, hogy a jövőben Európának okosabban, nem keményebben kell dolgoznia, hogy megfelelhessen a jövő kihívásainak.
Corina Creţu  
Üdvözlöm az európai baloldal szociális víziójának megerősítését e jelentésben, és a szocialista képviselők helyes kritikáját, mivel a munkaidőre vonatkozó kívülmaradási záradékok engedélyezésével megszegik azt az alapelvet, hogy ne legyen eltérés a munkavállalók munkahelyi egészségügyi és biztonsági szabályozásától.
A rugalmas munkaidő ellenére, a munka sajátosságaitól és minden személy képességeitől függően jó eredményre is vezethet, nem tudok elfeledkezni a munkavállalókat érő számos visszaélésről. Románia példájára utalok, ahol a túlórát sok esetben nem számítják és nem fizetik jogszerűen. A normális munkanapon túlnyúló tevékenység nem a munkavállaló és munkaadó közötti megállapodás eredménye, hanem a munkaadó akaratának és megítélésének eredménye. Ne is említsük azok egészségére és életére vonatkozó veszélyeket, akik bemásztak egy betonkeverőbe, amelyből csak úgy jöhetnek ki, ha kockáztatják munkájuk elvesztését.
Több esetben a munkahelyi versenyképesség fokozása mögött csupán kizsákmányolás húzódik meg.
Ezért úgy gondolom, hogy ez a 48 órás határ a megfelelő opció. Ami az ügyeleti időt illeti, úgy érzem, hogy tisztességtelen, hogy az ügyeleti idő alatti inaktív időszak nem munkaidőként számít, és ebből kifolyólag nem fizetett.
Magda Kósáné Kovács  
írásban. - Az Európai Uniónak jelenleg is van hatályos szabálya a munkaidő elosztásáról. E szerint az átlagos munkaidő 48 óra hetente. A gyakorlatban ez azt jelenti, hogy a munkavállaló a hét 6 napján 8 órányi munkát végezhet 4 hónap átlagában. Ennek azt gondolom, elégnek kell lennie, ennél több munka végzése hosszú távon a munka hatékonyságának rovására megy.
A Tanácsi kompromisszum, mely a fennálló szabályozásnál kedvezőtlenebb szabályokat tartalmaz, és amelyet nem támogatott többek között Belgium, Ciprus, Spanyolország és hazám, Magyarország kormánya sem, elfogadhatatlan az európai szocialisták számára.
A szociális Európa, még gazdasági nehézségek idején sem lehet csupán üres frázis. A parlament jelentéstevője, Cercas képviselő az egyeztetések során kellő fogadóképességet tanúsított, lehetővé téve például, hogy a rugalmas biztonság érdekében a 48 óra 12 hónap átlagában érvényesüljön. Nem fogadhatjuk el azonban, hogy egy jogszabály lehetővé tegye a heti 60-65 vagy extrém esetben 70-72 órás munkát. Nem támogatható továbbá az az álláspont sem, hogy a szabályok alól korlátlan idejű opt-outot lehessen adni. Elsősorban azért nem, mert a munkavállalók és a munkaadók viszonya soha nem lehet egyenrangú.
Az ügyeleti idővel kapcsolatban hipokritának tartom azokat, akik úgy gondolják, hogy annak inaktív része nem számít bele a munkaidőbe. Javaslom számukra, hogy a szerdai szavazás napján tartott parlament előtti demonstráció során üljenek le néhány munkavállalóval egy beszélgetésre.
Roselyne Lefrançois  
írásban. - (FR) Immár több mint három éve, hogy a Tanács és az Európai Unió civakodik a munkaidő-irányelv felett.
Az EU 27 munkaügyi minisztere közötti megállapodás rendelkezik a maximum 48 órás munkahéttel, de az eltérés lehetőségével, amely megengedi, hogy bizonyos esetekben 65 órára nőjön ez az idő.
Az ilyen megoldás elfogadhatatlan, és mint szocialistának, kötelességem biztosítani, hogy meghallgassuk több millió munkavállaló panaszát, és hogy küzdjünk nem csupán azért, hogy a 48 órás határ ne engedjen kivételt, hanem azért is, hogy az ügyeleti időt vegyék figyelembe a munkaidő kiszámításánál.
Ezért tehát a Cercas-jelentés mellett szavazok abban a reményben, hogy ha az egyeztető eljárásra sor kerül, olyan szöveg jön létre, amely valódi egyensúlyt teremt a munkavállalók védelme és az optimális munkaszervezés között. Mint európai szocialistáknak mindenesetre továbbra is védenünk kell a munkavállalókat, mivel Európának most minden eddiginél jobban szüksége van egy szociális modellre, amely kielégíti a legsebezhetőbb polgárok szükségleteit, és különösen azokét, akiket a gazdasági és pénzügyi válság következményei súlyosan érintettek.
Lasse Lehtinen  
írásban. - (FI) Elnök úr, az EU jogszabályozása ritkán érint ennyi embert. Több millió munkavállaló kap karácsonyi ajándékot a Parlamenttől, vagy a munkakörülményeik javulásával, vagy Európa első olyan irányelvével, amely gyakorlatilag ront az emberek munkahelyi életén. A Foglalkoztatási és Szociális Bizottság jó példát mutatott azzal, hogy javított a közösségi javaslaton kártyái felfedésével. A munkaidő meghatározása valójában ennek a szociális dimenziója. Túl sok európai munkavállaló dolgozik heti 60 vagy 65 órát, miközben milliók munkanélküliek.
A hosszú munkahét elég gyakran látszólagos szabad választáson alapul. A munkavállaló szabadon választhat a hosszú munkahét vagy a munkanélküliség között. Az irányelvben még a javítások után is marad számos eltérés, amely megengedi a rugalmasságot.
A Bizottság elfogadta a módosításomat, amely belefoglalta a vezetői pozíciókban lévő alkalmazottakat. A főnöknek is szüksége van a jogvédelemre - ő is elfáradhat.
A Tanács és a Bizottság nem járult hozzá, hogy újragondolja állásfoglalását az ügyeleti idővel kapcsolatban. Közérthető, hogy a munkahelyen töltött idő - várakozás, ébrenlét vagy alvás - változatlanul munkaidő.
Az Európai Parlament mandátumát közvetlenül az európai polgároktól kapja. Ezen oknál fogva az is kötelességünk, hogy megvizsgáljuk, mi a legjobb a polgárok számára ez ügyben is.
David Martin  
írásban. - Amellett fogok szavazni, hogy vessünk véget a 48 órás hét kívülmaradási jogának. Szilárd meggyőződésem, hogy a hosszú munkaidő károsítja az emberek egészségét, több munkahelyi baleset kockázatát jelenti, és negatív hatása van a családi életre. Az Egyesült Királyságban az önkéntes kívülmaradással széles körben visszaélnek, és sok munkavállalót köteleznek a kívülmaradás aláírására az első munkahelyi napjukon.
Mairead McGuinness  
írásban. - A munkaidő-szervezés vitája nagyon összetett. De a legnehezebb ügyek a kívülmaradási jog jövője és az ügyeleti idő kezelése.
A SIMAP- és a Jaeger-ügyben az Európai Bíróság úgy értelmezte a munkaidő eredeti munkaidő-irányelvben szereplő definícióját, hogy abba beletartozik az ügyeleti idő inaktív része, amikor a munkavállaló nem dolgozik, hanem pihen.
A 2008. június 9-ei és 10-ei tanácsi megállapodásban az ügyeleti idő inaktív részét nem tekintik a munkaidő részének, hacsak a nemzeti jog/gyakorlat/kollektív szerződés vagy a szociális partnerek közötti megállapodás nem rendelkezik másként.
A tanácsi megállapodás értelmében az a lehetőség, hogy a munkavállaló kívülmaradási jogot gyakoroljon az eredeti munkaidő-irányelvben lefektetett maximális átlagos 48 órás munkahét alól, szigorúbb feltételektől függ, hogy a munkavállalók egészségét és biztonságát védje. A munkavállalóknak nem kell 60 órát meghaladó munkaórát dolgozniuk három hónap átlagában, vagy 65 órát három hónap átlagában, amikor az ügyeleti idő inaktív része munkaidőnek számít.
Írország soha nem élt a kívülmaradási joggal, tehát az elérhető kívülmaradási jog szigorúbb alkalmazása üdvözlendő és szükséges.
Dushana Zdravkova  
Hölgyeim és uraim, ahogy Önök is értesültek az utóbbi néhány hét vitái során, a napirenden lévő irányelv kulcskérdése az inaktivitás időszakai és az ügyeleti idő munkaidőként való megítélése. Ez a módosítás sok munkavállalónak nyújt majd lehetőséget, hogy fizetést kapjon arra az időszakra, amelyet nem tudott szabadidőként és a számára megfelelő módon élvezni. A javaslatnak sok támogatója és sok ellenzője van. Mindkét oldal erősen beásta magát a nézetei mögé, és nem tud közös pontot találni az érdekekben. Ezért kérem fel Önöket arra, hogy irányítsák figyelmüket arra a pozitív hatásra, amelyet e módosítás hoz az európai társadalomban.
Az Európai Unió népessége egyre öregedik az utóbbi néhány évtized során. A népességi növekedési arány 2007-ben mindössze 0,12% -ot ért el. Ha nem akarunk csupán bevándorlókra támaszkodni, meg kell növelnünk a születési arányt. Az ügyeletben töltött inaktív időszakok teljes munkaidőbe való beszámítása egy ilyen kezdeményezés. A módosítás sok nő számára megteremti a lehetőséget, hogy könnyebbé tegye a szakmai sikerre való törekvés és a gyermekgondozás vágyának jobb összeegyeztetését. Ez lehetővé teszi még egy fontos lépés megtételét, hogy elhárítsuk társadalmunk fejlődésére ható negatív trendeket.
