Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Herman
Hr. formand, på side fem i referatet omtales der tre på hinanden følgende indlæg, mit, hr. Fabre-Aubesprys og hr. Wijsenbeeks vedrørende den efter min mening vigtige beslutning at sætte ændringerne i udvalgenes beføjelser til simpel flertalsafstemning. Men udvalgenes beføjelser hører hjemme i forretningsordenen, og enhver ændring af forretningsordenen kræver absolut flertal.
Jeg er klar over, at der findes et fortilfælde, og det er med henvisning til det, at formanden har besluttet at rydde dette problem af vejen. Jeg vil dog gerne gøre opmærksom på, at medmindre man ønsker at fremture i en dårlig tradition, skal man i det mindste lade Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet drøfte spørgsmålet, for det ville efter min mening være utilladeligt, og under alle omstændigheder en tendentiøs fortolkning at give et simpelt flertal mulighed for at ændre udvalgenes beføjelser og i hvert fald tømme alle dem for indhold, hvor dette relative flertal ikke har formandsposten.
Der foreligger altså en mulighed for misbrug, og forretningsordenen er til for at beskytte mindretal. Jeg mener derfor, det er umagen værd at forelægge problemet for Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet og ikke med en håndbevægelse feje denne indvending af bordet, da den forekommer mig at være principiel.

Formanden
Hr. Herman, De ved jo, at mit kriterium altid har været, at formanden, når der opstår diskussion om det indholdsmæssige, bør træffe afgørelse i den umiddelbare situation og derefter, om nødvendigt, henvise til Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet. Jeg vil derfor forelægge udvalget det spørgsmål, som De og andre har rejst.

Schmidbauer
Hr. formand, vi stemte i går om min betænkning om Kommissionens hvidbog om »infrastrukturafgifter«. Nu har jeg konstateret, at oversættelsestjenesten ud fra en sprogfornemmelse har ændret teksten, som vi stemte om under punkt 1. Jeg har i min betænkning, der også blev vedtaget af udvalget uden ændring af punkt 1, krævet, at der indføres et ensartet afgiftssystem for alle transportformer, som har »de marginale socialomkostninger som et grundlag«. Det blev bevidst formuleret på den måde, fordi muligheden så står åben for også at inddrage andre områder. Det har en eller anden sprogfreak nu ændret til« ... på basis af de marginale socialomkostninger«, og det er altså en anden formulering. Jeg fastholder, at den oprindelige formulering genindsættes i betænkningen både i den tyske tekst og i de tilsvarende oversættelser.

Formanden
Mange tak, fru Schmidbauer. Det vil blive kontrolleret af tjenestegrenene, og den oprindelige oversættelse, som der blev stemt om, vil blive bibeholdt, således som det er Parlamentets vilje.
Protokollen godkendtes

Meddelelse fra formanden
Formanden
Ved afstemningen i går formiddags vedrørende forslaget til beslutning om udvalgenes antal og kompetenceområder vedtog Parlamentet to modstridende ændringsforslag med hensyn til kompetence inden for forbrugernes retslige beskyttelse, nemlig ændringsforslag 31 fra Den Socialdemokratiske Gruppe og ændringsforslag 60 fra Det Europæiske Folkepartis Gruppe.
I henhold til forretningsordenen kan to udvalg ikke samtidig have kompetence inden for samme område. Kompetencen inden for forbrugernes retslige beskyttelse bør høre under Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked med henblik på at garantere sammenhængen i den vedtagne tekst.
Jeg har derfor givet de fornødne instruktioner herom til de kompetente tjenestegrene.

Formanden
Jeg modtog i går et forslag om mistillidsvotum til Kommissionen, hvis medlemmer samlet nedlagde deres hverv den 16. maj 1999.
Virkningen af et mistillidsvotum er i henhold til EF-traktatens artikel 144, stk. 2, at Kommissionens medlemmer samlet skal nedlægge deres hverv.
Forslaget om mistillidsvotum opfylder ikke kravene for behandling, jf. retsprincipperne nulla quia absurdum og ad impossibilia nemo tenetur , idet Kommissionens medlemmer allerede samlet har nedlagt deres hverv.
På denne baggrund har jeg truffet afgørelse om, at forslaget ikke kan behandles.
Bifald

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, jeg ved ikke, hvordan De kan træffe den slags afgørelser. Jeg må indrømme, at jeg er forbløffet over den måde, hvorpå man leder efter juridiske argumenter for at imødegå den ene eller den anden gruppe af medlemmer.
I dette tilfælde er der tale om en tiendedel af Parlamentets medlemmer: 66 medlemmer fra samtlige politiske grupper: fem fra PSE-gruppen, otte fra PPE-gruppen, fire fra ELDR-gruppen, seks fra UPE-gruppen, seks fra GUE/NGL-gruppen, ni fra V-gruppen, tre fra ARE-gruppen, 15 fra I-EDN-gruppen og fire uafhængige. Der er således ikke tale om et initiativ fra denne eller hin kollega, men fra en tiendedel af Parlamentets medlemmer.
Den Juridiske Tjeneste er blevet forelagt spørgsmålet den 6. april. I et notat af 7. april, stilet til hr. Priestley, konkluderede vores juridiske konsulent: »Et mistillidsvotum til Kommissionen ville være antageligt med henblik på at klargøre den juridiske situation, Kommissionen befinder sig i, og for yderligere at begrænse dens magtudøvelse, uanset udbyttet heraf, i juridisk henseende, må antages at være meget begrænset.«
Den afgående Kommission bliver siddende mindst indtil udgangen af september eller begyndelsen af oktober. Den har stadig alle sine beføjelser, eftersom den er gået af i henhold til artikel 159. Man har således kunnet se fru Bonino, afgående kommissær, begive sig til hovedsædet for NATO, en international organisation, og dér mødes med generalsekretæren for første gang. Kan De forestille Dem, at man har taget en sådan beslutning i en Kommission, der forretningsmæssigt ekspederer løbende sager?
Man kan altså ikke se på, at man mere end seks måneder efter, at den er gået af, har en Kommission med fulde beføjelser, uden at De kan udøve Deres rettigheder, Deres grundlæggende ret til at kontrollere den og specielt kontrollere den med henblik på mistillidsvotummet.
Det er grunden til, at jeg anser den beslutning, De tager, hr. formand, for at være meget alvorlig, meget alvorlig i den aktuelle sammenhæng - men det er nu mindre alvorligt - og også meget alvorlig for Parlamentets fremtid, for det fremtidige demokrati i Europa.

Green
Hr. formand, jeg tror, at hr. Fabre-Aubrespy misforstår hele spørgsmålet, for kendsgerningen er den, at selv hvis hans forslag til mistillidsvorum skulle blive vedtaget af Parlamentet her, ville den samme Kommission fortsætte, som den er retligt forpligtet til i henhold til traktaten, indtil vi udskifter den. Hr. formand, De handler absolut rigtigt ved at bevare dette Parlaments værdighed. Som Dem mener jeg, at dette er den rigtige beslutning, og jeg for min del mener ikke, at man bør skænde døde kroppe.

Formanden
Jeg vil give ordet til hr. Kerr, som også er medunderskriver af mistillidsvotummet, hvorefter vi vil træffe den endelige afgørelse.

Kerr
Hr. formand, det kan meget vel være, at Deres jurister har fundet en vej uden om dette Parlaments politiske forpligtelser. Men det er da vel et moralsk spørgsmål. Denne Kommission trådte tilbage for over to måneder siden, men den sidder stadig, den hæver stadig sin løn, den træffer stadig beslutninger, og den træffer stadig ikke beslutninger. Europa befinder sig i en krise, og det er dette Parlaments pligt at sige til dem: Få en midlertidig Kommission udnævnt hurtigt. Hvis de ikke gør det, vil jeg anbefale alle medlemmer til at afvise hr. Prodi i maj som et tegn på protest mod denne situation. Vi skal have valg om to måneder. Europas borgere forstår ikke, hvorfor en Kommission, der trådte tilbage for to måneder siden, skal fortsætte i endnu ni måneder. Det er en skandale, og det bør vi sige!

Formanden
Mange tak, hr. Kerr. Nu har debatten vist varet længe nok, og jeg vil svare ophavsmændene til mistillidsvotummet ved at stå fast på, at forslaget ikke kan behandles.
Betænkningerne fra Den Juridiske Tjeneste bør gennemlæses grundigt, men de er ikke bindende for formandens fortolkning af forretningsordenen. Det er kun Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet som kan ændre formandens fortolkning, da det er formandens ansvar. Jeg kan forsikre Dem om, at jeg har udført denne fortolkning med fuld ansvarlighed ikke kun for den aktuelle sag, men også for fremtiden.
I parlamentsretten er formålet med et mistillidsvotum at vise, at et flertal i Parlamentet har mistet tilliden til den udøvende magt, eller at det, hvis forslaget bliver forkastet, har bevaret den. Det er indlysende, at en eventuel forkastelse af dette forslag til mistillidsvotum helt klart ikke ville kunne bekræfte tilliden til en afgående Kommission.
Derfor siger jeg, at denne procedure ville føre til det absurde, og det absurde bør altid forkastes ved fortolkningen af enhver artikel og især i tilfælde af et mistillidsvotum, som er et meget politisk instrument.
Jeg har stor respekt for alle underskriverne og for alle medlemmer af Parlamentet, men det er Parlamentets ansvar at vælge den rette vej enten for Domstolen eller ved relevante beslutninger, eftersom der i henhold til forretningsordenen er mange måder at udtrykke denne vilje på.
Mistillidsvotummet er ikke en egnet metode, og Parlamentet er ikke ansvarligt for, om Kommissionen forbliver i funktion i endnu mange måneder. Parlamentet har tilbudt muligheden for at samarbejde med Rådet om at udskifte den hurtigst muligt. Parlamentet kunne ikke gøre andet, og det er ikke Parlamentets ansvar, hvis Rådet på baggrund af en række andre årsager har besluttet, at det endnu ikke kan udnævne de nye kommissærer.
Vi har gjort, hvad vi kunne på nuværende tidspunkt, og vi skal holde os inden for dette ansvar.
Sagen er altså blevet afgjort.
Bifald

Oomen-Ruijten
Hr. formand, det drejer sig især om den vedtagne tekst og ændringsforslag 60 og 61, som efter Deres mening modsiger hinanden. Hr. formand, det er ikke mit indtryk. Min gruppe har i hvert fald med fuldt overlæg indgivet et ændringsforslag for også at fjerne den juridiske beskyttelse af forbrugerne fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder. Derfor kan jeg indtil videre, hr. formand, på dette punkt ikke gå ind for Deres fortolkning.

Collins, Kenneth
Hr. formand, jeg har to roller - for det første som den oprindelige ophavsmand til det dokument, der søgte at ændre udvalgsstrukturerne, og for det andet som formand for det udvalg, der for øjeblikket er ansvarlig for forbrugerpolitikken. Efter Formandskonferencens møde i går talte jeg med hr. Rømer og andre embedsmænd. Holdningen er den, at ansvaret for den retlige beskyttelse af forbrugerne vil ligge hos Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder. Men ansvaret for forbrugernes rettigheder som sådan og forbrugerpolitikken, for så vidt angår dens resultater, f.eks. fødevaresikkerhed o.lign., vil fortsat ligge hos Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse. Det er den afklarede forklaring, og så vidt jeg ved, er det den situation, der blev godkendt af højtstående embedsmænd i Parlamentet. Det mener jeg er ganske fornuftigt. Sagen er den, at vi virkelig var nødt til at vedtage bilag VI for at undgå de kompetencekonflikter, der undertiden har forårsaget så mange problemer i de sidste 5-10 år, og den forklaring, jeg lige har givet, undgår sådanne konflikter.

Formanden
I ændringsforslag 60 står der, at Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse er ansvarligt for forbrugernes rettigheder, hvilket bør blive, og deres retlige beskyttelse, hvilket bør slettes. Hvorfor? Fordi der i ændringsforslaget står, at Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder er ansvarligt for forbrugernes retlige beskyttelse. Der er en klar modstrid. Ansvaret for den retlige beskyttelse af forbrugernes rettigheder bør fortsat ligge hos Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, og ansvaret for forbrugernes rettigheder bør fortsat ligge hos Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, som hr. Collins lige har forklaret.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, jeg er ikke helt klar over rækkefølgen. Jeg har også på fornemmelsen, at jeg blev oversat i modsat rækkefølge til engelsk. Hvad blev der først stemt om i går? Der blev højst sandsynligt først stemt om Retsudvalgets kompetence. Det blev der først stemt om. Derefter blev vores ændringsforslag vedtaget, hvorved the legal protection af forbrugeren blev tilføjet Udvalget om Miljø-, og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelses kompetenceområde. Hvis det er tilfældet, kan De ikke give os den fortolkning, som De nu gør. Det var et helt bevidst valg at lægge the legal protection af forbrugeren over i Udvalget om Miljø-, og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse. Hr. formand, De må nu undersøge, hvad der først blev stemt om.

Mombaur
Hr. formand, jeg tror, at den ærede kollega, fru Oomen Ruijten, tager fejl denne gang. Hun har ganske rigtig fortalt, at vores gruppe har vedtaget et ændringsforslag. Men jeg må gøre opmærksom på, at dette ændringsforslag fra vores gruppe blev forkastet her i salen i går. Derfor er formandens udlægning rigtig.

Formanden
Jeg vil bede tjenestegrenene om at kontrollere udfaldet af denne første afstemning. I henhold til mine oplysninger blev der først stemt om ændringsforslaget fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe. Derfor kan der ikke være stemt om PPE-gruppens ændringsforslag, for det ville bortfalde, da det er i modstrid med det første. Den anvendte metode giver mulighed for at afklare sagen, således at præcis de kompetenceområder, som blev forsøgt bibeholdt i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, bibeholdes, og således at de naturlige kompetenceområder for Retsudvalget ligeledes bibeholdes. Jeg tror derfor ikke, at der er mulighed for andre afgørelser på baggrund af det aktuelle hændelsesforløb. Vi kan ikke gøre andet end at bibeholde det således. Dette punkt er derfor afgjort.

Theato
Hr. formand, jeg markerede allerede før under protokollen, men mit indlæg er åbenbart ikke blevet set. Jeg vil blot gøre opmærksom på, at de to forslag, som vores gruppe har fremlagt til spørgsmålet om bevillinger, således ikke er kompatible. De blev forkastet. Disse forslag støtter sig til den gældende forretningsorden, og nu har vi stemt på en måde, der strider mod den gældende forretningsorden, hvor Budgetudvalget er ansvarlig for bevillinger fra reserven, og Budgetkontroludvalget er - i generelle vendinger - ansvarlig for alle andre bevillinger. Jeg beder Dem kontrollere dette, for det strider virkelig mod forretningsordenen. Derfor fremlagde jeg også disse forslag via vores gruppe. Jeg kan ikke sige Dem numrene på disse to forslag i øjeblikket, men det er jo let at kontrollere.

Formanden
Tak, fru Theato. Derfor gav jeg Dem ikke ordet, altså for ikke at blande de to sager sammen.
Tjenestegrenene vil undersøge det, De siger, og herefter vil den relevante afgørelse blive truffet.

Provan
Hr. formand, jeg vil gerne vende tilbage til spørgsmålet om udvalgenes ansvar. Det er meget vigtigt, at Parlamentet udtrykker sig klart omkring udvalgenes forskellige ansvar. For ellers vil den almindelige borgers forståelse for Det Europæiske Fællesskab blive mere forvirret. Den almindelige borger vil gerne se Parlamentet vedtage forskellige holdninger i forskellige udvalg. Derfor er det meget vigtigt med en afklaring af ansvaret.
Jeg respekterer den beslutning, De har truffet, og jeg forstår meget klart, hvad hr. Collins sagde. Men i fremtiden er vi nødt til at sikre os, at Parlamentet, hvis det skal ændre et udvalgs ansvar, gør det med et klart flertal. Hvis der ikke er nogen bestemmelser om det nu, bør Udvalget om Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet se på det, som hr. Herman allerede har foreslået. Der bør være et klart flertal i Parlamentet for en ændring af ansvaret, og ikke kun et marginalt flertal, og især når vi som nu har sagt to forskellige ting i to forskellige ændringsforslag.
Jeg vil opfordre Parlamentet til at henstille til Udvalget om Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, at der skal et generelt flertal til for at ændre udvalgenes ansvar.

Formanden
Hr. Provan, som jeg sagde, vil jeg straks sende spørgsmålet videre til Udvalget om Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet. Det er vigtigt, at der bruges mere tid på fremtidige ændringer. Denne forvirring er opstået, fordi vores tjenestegrene er nødt til at arbejde med meget korte tidsfrister, og politiske behov får ofte fortrin frem for en ordentlig forberedelse af mødeperioden, og dette fører til vanskelige arbejdsbetingelser.

Fontaine
Hr. formand, jeg sad ikke i formandsstolen på det tidspunkt. Til gengæld må jeg indrømme, at jeg absolut ikke forstår, hvad det er, vi har talt om i det sidste stykke tid, for jeg kan se, at ændringsforslag 31 er vedtaget og 60 forkastet.
Hvordan kan der så være tale om uoverensstemmelse? Der er ingen uoverensstemmelse. Måske er der en fejl i referatet, men jeg kan jo læse: ændringsforslagene 60 og 61, forkastet, og til gengæld: ændringsforslag 31 fra Den Socialdemokratiske Gruppe, vedtaget. Altså er der ikke nogen uoverensstemmelse, eftersom 31 er vedtaget og 60 forkastet!
Jeg har på fornemmelsen, at denne diskussion er formålsløs, men det gør ikke så meget, det var alligevel interessant.

Formanden
Tak, frue. Det bestyrker den afgørelse, vi har truffet. Under alle omstændigheder vil jeg undersøge sagen, for hvis ændringsforslag 60 er forkastet, er sagen ganske klar.
Jeg handler på grundlag af oplysningerne fra GD II. Der kan naturligvis været sket en fejl efter afstemningen, og jeg takker Dem mange gange, fordi De gjorde os opmærksom på sagen.

Pasty
Jeg kan bekræfte, hvad fru Fontaine netop har sagt. Jeg henviste selv til forretningsordenen i går efter den anden afstemning for at gøre opmærksom på, at man skulle have erklæret dette ændringsforslag for forældet, og at det ikke skulle have været sat til afstemning, fordi det var i modstrid med det første. Mødelederen sagde ved den lejlighed til mig: »Det er uden betydning, for det er netop blevet forkastet.«
Jeg kan således bekræfte det, og jeg er i øvrigt overrasket over, at mit indlæg med henvisningen til forretningsordenen ikke optræder i referatet. Det havde jeg ikke lagt mærke til, men de kan kontrollere det ud fra båndoptagelsen.

Formanden
Situationen bliver mere og mere surrealistisk.
Latter
Vi vil undersøge referatet og handle i overensstemmelse hermed.

Seppänen
Hr. formand, jeg vender igen tilbage til sagen om mistillidsvotummet. De afsluttede behandlingen af sagen, inden alle fakta var kommet frem.
Tilråb

Formanden
Der har allerede været to talere for og to talere imod et emne, som til syvende og sidst udelukkende hører under formandens kompetence. Debatten er afsluttet. Jeg kan ikke give Dem ordet om denne sag.

Formanden
Mine damer og herrer, jeg foreslår, at vi forlader surrealismen og vender tilbage til fredagens afslappede realisme. Jeg beder Dem derfor slappe af. Jeg synes, at vi nu skal gå over til afstemning om betænkning af Bennasar Tous.

Afstemning
Formanden
Jeg lykønsker fru Bennasar Tous og beder fru Colombo Svevo, som repræsenterede hende ved forhandlingen i går, om at overbringe vores lykønskning til fru Bennasar Tous.

Delcroix
Kommissionen har ændret sit første forslag og baserer det nu på artikel 129 (folkesundhed, fælles beslutningsprocedure) i EF-traktaten i stedet for artikel 235.
Det ændrede forslag indeholder nu nogle ændringsforslag fra Udvalget om Kvinders Rettigheder, som var med i den oprindelige betænkning. Endvidere har fru Anita Gradin, medlem af Kommissionen, i parlamentssalen erklæret, at valget af artikel 129 ikke ville betyde, at programmets rækkevidde ville blive begrænset. Det er jeg glad for, for problemet er alvorligt og presserende.
Det er presserende, specielt fordi én kvinde ud af fem i Europa er offer for vold, og fordi 50 % af alle myrdede kvinder bliver dræbt af deres ægtemænd eller samlevere. Vold generelt, og denne vold i særdeleshed, er uacceptabel og udgør en kraftig krænkelse af menneskerettighederne. Europa må handle hurtigt på dette område. Vi ved, at De Forenede Nationers Kommission for Kvinders Status havde sat problemet på dagsordenen for sit møde i marts 1999. Jeg har personligt informeret Belgiens repræsentant i denne kommission om det europæiske program Daphne og om arbejdet i Udvalget om Kvinders Rettigheder. Hun gjorde mig opmærksomhed, at FN's Kommission for Kvinders Status, på en forberende konference, der blev afholdt i Wien i 1998, især havde lyttet til europæiske kvinder, som gav udtryk for de smerter, de lidelser, de overgreb og den tvang, de havde været udsat for under de dramatiske nationalistiske sammenstød i Eksjugoslavien.
Europa-Parlamentet skal fortsætte sit arbejde med Daphne-programmet - til hvis iværksættelse det for øvrigt har oprettet en særlig bevilling. Det skal i særdeleshed være på vagt, så problemet med vold mod børn, unge og kvinder ikke reduceres til et sundhedsproblem.

Deprez
Her mod slutningen af det 20. århundrede har volden i alle den afskygninger mod børn, unge og kvinder taget en drejning, der bliver mere og mere foruroligende. Det kan ingen længere benægte. Lad os så i det mindste begynde at harmes over den!
Set ud fra dette synspunkt tror jeg på linje med ordføreren for udtalelsen, at det er vigtigt, at man er opmærksom på den særlige form for vold, der hedder seksuelt misbrug og udnyttelse af disse kategorier af personer.
Det er absolut nødvendigt, at de nødvendige foranstaltninger til støtte til og resocialisering af ofre suppleres af andre tiltag, som mere specifikt er rettet mod forebyggelse af disse forbrydelser, herunder mod deres ophavsmænd.
Offentlig oplysning om det kriminelle i disse handlinger og en prompte strafferetslig indsats må træde i stedet for den tavshed og langmodighed, de stadig alt for tit omgives af i vores ellers så udviklede samfund.
Mere generelt vil jeg sige, at samtlige foranstaltninger, som er foreslået i dette EU-handlingsprogram, kan og bør støttes for at bekæmpe den veritable svøbe, volden er i alle dens afskygninger. Men jeg vil også gerne slå fast, at de ikke alene kan gøre det af med den.
Jeg vil gerne her minde om, i hvor høj grad marginalisering og forarmelse er en særdeles gunstig grobund for udvikling af vold i alle dens former. Det er derfor afgørende vigtigt, at dette EU-handlingsprogram kan indgå i en almen kontekst, som på én gang opretholder en høj grad af social sikkerhed og giver mulighed for en økonomisk vækst, der skaber varige jobs.
Det er ud fra disse betragtninger, jeg giver min støtte til handlingsprogrammet i dets ændrede udgave.

Martin, David
Jeg vil stemme for Bennasar Tous-betænkningen - Daphne - da jeg mener, at vold mod kvinder, unge og børn er et vigtigt spørgsmål, som der må gøres noget ved.
I alle medlemsstaterne er dette et spørgsmål, der berører hver fjerde kvinde, men det overses ofte eller betragtes som et tabu. Projekter, der tager sig af dette spørgsmål, modtager ofte kun kortfristet finansiering. Men hvis vi skal nå vores mål og sikre, at det virker, er det nødvendigt med et langfristet finansieringsprogram.
Det europæiske program får sin inspiration fra »Nul tolerance«-kampagnen, som Edinburgh byråd førte i min valgkreds midt i 90'erne. Daphne-programmet fra 1997 blev stærkt overtegnet, og mindre end 10 % af ansøgningerne modtog finansiering. Siden da er budgettet blevet øget, men det strækker stadig ikke til.
Derfor er denne betænkning efter min mening et velkomment skridt mod at reducere volden mod kvinder og børn.

Livsperspektiv for ældregenerationen i det 21. århundrede
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0160/99) af McMahon og Schiedermeier for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om ældregenerationen i det 21. århundrede - et nyt livsperspektiv.

McMahon
Hr. formand, dette er en fælles betænkning udarbejdet af min kollega, hr. Schiedermeier, og mig selv. Hvad spørgsmålet om Italien angår, som vi skal drøfte, husker jeg netop, at vi for nogle få år siden tog til Italien sammen med Socialudvalget. Sekretariatet vidste ikke, hvem der var alderspræsident , det ældste medlem. De troede, at det var hr. Schiedermeier, fordi han har hvidt hår. Da de kontrollerede papirerne, fandt de rent faktisk ud af, at jeg var et par uger ældre end han, så det burde have været mig. Så det er ret interessant, at vi begge nærmede os vores 60 års fødselsdag.
Denne betænkning er resultatet af den ældrekonference, der blev afholdt i oktober sidste år. Den fremlagde Fællesskabets ældre medborgeres synspunkter om, hvordan de kunne tænke sig, at fremtiden skal se ud, og hvilken form for anbefalinger vi bør fremkomme med til Det Internationale Ældreår. De ældre - de ældre medborgere eller »grå pantere«, som de kaldes i USA, eller »den grå magtfaktor« i Det Forenede Kongerige - udgør en meget vigtig del af Fællesskabet. Jeg ser mange af de »gamle svingere« eller »grå svingere« omkring mig her til morgen: til venstre for mig hr. Schiedermeier og til højre for mig hr. Falconer. De har ændret deres sædvanlige politiske holdninger.
Konferencen fremkom med en række anbefalinger, som vi har forelagt Kommissionen. Kommissionen vil fremsætte en meddelelse om de ældres problemer. Vi taler ikke kun om ældre, der er over pensionsalderen, vi taler om folk, der er mellem 60 og 75 år. Der er 75 millioner mennesker over 60 år i Den Europæiske Union. Dette tal vil blive større. De demografiske tendenser vil skabe en tidsindstillet bombe for fremtidens beslutningstagere. Vi bør være i stand til at reagere på dette. Aldringen står højt på EU's politiske dagsorden. Jeg er ret så sikker på, at vores kolleger, når de i de næste få uger står ude på valgtribunerne, vil blive belejret af mange af Fællesskabets ældre medborgere, der vil spørge dem om, hvad Europa-Parlamentet gør for dem. Over 42 % af vælgerne i EU er over 50. Hvis vi har 75 millioner borgere, der er over 60, og 42 % af vælgerne er over 50, vil ældrespørgsmålene blive vigtige under kampagnen.
De over 50-årige udgør 33 % af hele befolkningen i EU - en tredjedel af EU er over 50. Artikel 13 i Amsterdam-traktaten ulovliggør forskelsbehandling på grund af alder, køn, handicap, seksuel orientering m.v. Den giver nu Kommissionen et retligt grundlag til at indføre foranstaltninger for ældre medborgere. Kommissionen er for nærværende begrænset af de gældende retsgrundlag. Men Amsterdam-traktaten giver nu Kommissionen mulighed for at beskæftige sig med forskelsbehandling på grund af race eller alder. Vi glæder os til at se, hvad der kommer ud af beskæftigelsesretningslinjerne, som Kommissionen fik gennemført ved konferencen i Luxembourg, og nogle af drøftelserne om Den Europæiske Socialfond og ældre arbejdstagere. Der er nogle fortrinlige muligheder der. 51 % af alle jobsøgende mænd er mellem 50 og 64 år. Der vil muligvis være nogle medlemmer som mig selv, der vil befinde sig i en lignende situation efter den 13. juni. Procentdelen for kvinder er den samme: 51 % af alle jobsøgende kvinder er mellem 50 og 64 år.
Beskæftigelse er et meget alvorligt problem for denne aldersgruppe. Tiden er inde til, at vi, i institutionerne, skaber orden i eget hus og gør noget ved den aldersdiskrimination, som vi praktiserer i nogle af vores egne rekrutteringspolitikker.
Hvad kan vi så gøre ved dette, når vi har defineret problemet? Amsterdam-traktaten er ét område, hvor vi kan gøre noget. Sundheden er et andet område. Jeg ville håbe, at Kommissionen vil foreslå et handlingsprogram om ældre menneskers sundhed og for hele Fællesskabet i henhold til artikel 137.
De ældre udgør ikke nogen ensartet gruppe. Vi må ikke behandle dem blot som de ældre og anbringe dem på en hylde, rubricere dem og sige »Det er de ældre«. Vi må forsøge at samle Unionen og dens borgere og få etableret en ægte solidaritet. Vi må ikke begrænse vores foranstaltninger til kun at gælde for de ældre selv.
Så dette er nogle af de foranstaltninger, vi fremsætter. Jeg vil gerne takke hr. Schiedermeier for hans samarbejde. Jeg takker Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Da dette er min svanesang som ordfører for dette mandat, vil jeg sige, at jeg har nydt min oplevelse her i år.
Kraftigt bifald

Formanden
Hr. McMahon, der vil helt sikkert i protokollen optræde mange angivelser af »kraftigt bifald«, for De har medbragt mange fans til denne betænkning.
Mine damer og herrer, jeg giver nu ordet til hr. Schiedermeier, der også er ordfører, og eftersom hr. McMahon sagde, at De er nogle måneder ældre end ham, får De fem minutter og 30 sekunder i stedet for fem minutter.

Schiedermeier
Hr. formand, historien om denne konference om ældregenerationen i det 21. århundrede - et nyt livsperspektiv viser med al tydelighed forskellen mellem ord og gerning, når det drejer sig om de ældre. På den ene side er der betænkningen - halvanden side - om hidtidige kundskaber, konferencer, beslutninger, andragender og rapporter, og på den anden side gik der næsten et år, fra beslutningen om konferencen blev taget den 16. oktober 1997 og til selve konferencen den 1. og 2. oktober 1998. Vi ordførere havde forud for konferencen mange problemer at kæmpe med. F.eks. nægtede Parlamentets formand os at bruge plenarsalen, så vi med møje og besvær måtte kæmpe om lokalerne i vores grupper. Og så skulle der oprindeligt kun oversættes til tre sprog og meget andet.
Det Europæiske Ældreparlament i Luxemburg, fru kollega Lulling, havde fra 22. til 24. november 1993 508 ældre deltagere samt 50 medlemmer fra Europa-Parlamentet og 15 institutionelle repræsentanter. Ældrekonferencen havde imidlertid kun en tilladelse til 131 deltagere og to medlemmer fra Europa-Parlamentet, nemlig ordførerne. Betænkningen diskuteres og fremlægges i dag fredag, hvor der som bekendt er færrest medlemmer til stede. Hvem tør i lyset af disse kendsgerninger tale om en voksende anerkendelse af de ældre? I al fald ikke jeg! Alle taler om den demografiske udvikling. 25 millioner borgere er, som hr. McMahon har sagt, over 60 år. Det er mere end 20 % med stigende tendens på grund af, at den forventede levetid bliver stadig længere.
Desværre er der ikke mange iagttagere, der er bevidste om, at de ældre ikke udgør en homogen gruppe. Der er store forskelle med hensyn til velstand, social status og fysisk kapacitet. Mange når gudskelov pensionsalderen i dag med alle deres mentale og fysiske evner i fuld behold og bevarer disse i en høj alder.
Nu til de åbenlyse problemer. Arbejdsløshed er allerede blevet nævnt. Den er uforholdsmæssig stor blandt de ældre. Statistikkerne viser imidlertid slet ikke alle dem, der er gået på førtidspension eller andet, og som derfor ikke længere figurerer i arbejdsløshedsstatistikken. Med andre ord er arbejdsløsheden blandt de ældre i virkeligheden langt større. Hertil kommer marginalisering og mobning på arbejdspladsen. Man forsøger at skubbe de ældre ud både fra koncernledelsens, driftsledelsens og arbejderstagernes side. Hertil kommer jævnlig forskelsbehandling i hverdagen.
Det er forbløffende, at den manglende udnyttelse af erfaringer og det eksisterende potentiale for samfundet faktisk ikke får opmærksomhed. Det ville være langt vigtigere at gøre brug af de ældre specielt på det frivillige område, men også på erhvervsområdet. De kan give mange værdifulde erfaringer videre til de unge. At fattigdom specielt blandt ældre kvinder stadig er stærkt udbredt, er der slet ingen tvivl om. Her mangler der at ske en hel del!
Men der findes jo kloge folk - specielt yngre - som siger: Vi opsiger generationskontrakten. Jeg har spurgt nogle af dem: Vil I så også give afkald på de goder, som de ældre har skabt for jer? Vil I fremover holde op med at bruge motorvejene? Vil I ikke længere studere gratis på universiteterne? Vil I ikke længere benytte de hospitaler, som vi har bygget? Så bliver der tavshed. En yderligere frivillig pensionsordning må ikke indskrænke de bestående ordninger, der er baseret på solidaritet. Det er mig meget magtpåliggende.
Arbejdsmarkedets parter, regeringsorganisationerne, medlemsstaterne og EU skal inden for deres ansvarsområde træffe relevante modforholdsregler, det vil sige ingen centralisering inden for deres ansvarsområde, men derimod koordinering og sagligt samarbejde i spørgsmålet om de ældre i EU. Vi må først og fremmest skabe og siden fremme social nytænkning, og det meget vigtigt for mig, som skal være med til at forhindre forskelsbehandling af de ældre på arbejdsmarkedet og af de ældre i det hele taget. Uden nytænkning i samfundet nytter selv rettigheder, der kan indbringes for retten, ikke noget. Vi har i vores betænkning anført en lang liste over instrumenter til at opnå vores mål for de ældre. Erfaringsudveksling forud for konferencen med Det Europæiske Folkepartis Gruppe og Ældreunionen med mange fagfolk har givet god indsigt.
Jeg takker gruppen, specielt kollega Ria Oomen-Ruijten og Bartho Pronk samt min medarbejder, fru Stein, og gruppens medarbejdere i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender samt gruppesekretariatet. De har alle gjort langt mere end deres pligt i dette arbejde.
Afslutningsvis takker jeg kollega McMahon fra Den Socialdemokratiske Gruppe hjerteligt for et godt og harmonisk samarbejde gennem halvandet år. Det har gjort os til venner. Delt smerte er halv smerte. Vi har begge måttet erfare, at indsats og erfaring ikke tæller. Vores partier - specielt partilederne - har forhindret os begge to i at genopstille. Dette er altså blevet begges lod. Lovprisning og forskelsbehandling af de ældre ligger trods alle løfter om det modsatte også i politik tæt op ad hinanden. For de ældre er der stadig meget at gøre. Lad os gå i gang! Dette var også min sidste betænkning, hr. formand, jeg takker for deres tålmodighed!
Bifald

Schmidbauer
Hr. formand, først vil jeg takke de to ordførere for denne udmærkede og meget omfattende betænkning. Der er ingen grund til igen at nævne de mange virkelig gode initiativer og muligheder, den indeholder. Det kan enhver selv læse. Jeg mener, at titlen »Ældregenerationen i det 21. århundrede - et nyt livsperspektiv« er meget ambitiøs, og at den forpligter. Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet opfordres til at opstille en fremtidsorienteret politik for de allerede i dag mere end 75 millioner EU-borgere, der er over 60 år. De fleste over 60 år har i dag alle deres mentale og fysiske evner i behold. Her tilslutter jeg mig hr. Schiedermeier og hr. McMahon. Forskelsbehandlingen er fortsat meget stor på alle områder, og jeg tror ikke, at alle disse mennesker vil behandles som forsogstilfælde, men at de med rette kræver deres ret af politikere og samfundet til et ligeberettiget liv i et socialt sikkert miljø.
Med Amsterdam-traktaten og artikel 13 til bekæmpelse af forskelsbehandling bl.a. også på grund af alder har vi nu fået et retsgrundlag for en fælles europæisk indsats. Vi vedtog jo allerede for nogle år siden et ældreprogram, der ganske vist blev blokeret i Rådet af de daværende konservative, britiske og tyske regeringer med det spinkle argument, at der ikke fandtes noget retsgrundlag, og at det alene var en opgave for de enkelte lande at gennemføre denne politik. Blot udeblev enhver form for ledsagende europæisk aktivitet, og de allerede opbyggede informationsforbindelser mellem ældreorganisationer på europæisk niveau blev ikke finansieret længere, hvilket førte til, at de delvis er gået i sig selv.
Vi kunne virkelig være nået et stykke videre, og jeg håber, at vi fremover kommer videre i overensstemmelse med denne betænkning. Jeg ønsker for alle europæiske borgere, at både gamle og unge kan leve sammen i solidaritet.

Lulling
Hr. formand, da jeg i dag og ikke som i oktober 1965, hvor jeg første gang blev medlem af Parlamentet, er den yngste blandt 626 medlemmer, er jeg naturligvis helt specielt interesseret i denne betænkning om et nyt livsperspektiv for ældregenerationen i det 21. århundrede, men også som formand for en national og en stor europæisk kvindeorganisation, hvor de ældre medlemmer er de mest aktive, og uden hvis frivillige arbejde denne organisation - som så mange andre - ikke kan overleve, fordi de unge har så mange arbejds- og familiepligter, at de stort set ikke har tid til frivilligt arbejde.
Det, vores to ordførere foreslår i beslutningens 30 punkter og også har skrevet om i overvejelserne, glider ned som olie! Det er ligefrem balsam på mange ældre medborgeres sår, specielt kvinder, hvis særlige problemer ikke er glemt, hvilket jeg takker ordførerne hjerteligt for. De har jo så ret, når de understreger, at de ældre i vores lande er i besiddelse af en enorm rigdom på erfaring, viden, uddannelse og værdier, som vi ikke kan undvære, hvilket derfor nødvendiggør en generel nytænkning omkring traditionelle holdninger og rollebilleder, og at der må ske en social nytænkning med henblik på at bekæmpe den store forskelsbehandling og sociale udstødelse af de ældre både i og uden for arbejdslivet.
De kræver forskning og forbedret praksis med hensyn til pleje af alderdomssygdomme. I den anledning skal jeg ikke undlade at gøre opmærksom på, at det er absolut påkrævet med bedre information om, at moderat og regelmæssig indtagelse af vin er den bedste forebyggelse mod alderdomssygdomme som f.eks. Alzheimers, hvilket i mellemtiden er videnskabeligt bevist.
Bifald
Det kræver imidlertid en sænkning af de overdrevne forbrugsskatter på vin i de nordlige medlemsstater, også hos Dem, hr. kommissær Liikanen, hvis alle unionsborgere både unge og gamle skal have mulighed for at nyde denne forebyggende medicin!
Når det drejer sig om de ældre medborgeres krav på pension, specielt hvad angår kvinder, skal jeg minde om to initiativer, som jeg tog, og som førte til enstemmigt vedtagne betænkninger her i Parlamentet. Det drejer sig om opdeling af pensionsrettigheder, der opnås i ægteskabet, til fordel for de kvinder, der har opgivet deres erhvervsarbejde og helliget sig familien, og som ved en skilsmisse efter 20 års ægteskab eller mere uden ret til pension rammes særlig hårdt af fattigdom. Vi forlangte også et initiativ fra Kommissionen. Intet er sket!
Det andet initiativ vedrørte sikkerhed for selvstændiges medhjælpende ægtefæller. Også her krævede vi en forbedring af direktivet af 1986 vedrørende ligebehandlig af selvstændige og deres medhjælpende ægtefæller. Heller ikke her er der sket noget!
Hr. formand, tillad mig at fremkomme med endnu en kort bemærkning. Jeg vil nemlig gerne gøre opmærksom på et punkt i beslutningen vedrørende de ældres deltagelse i beslutningsprocessen, også den politiske, for der er en tendens til at kunne bryste sig med en så lav gennemsnitsalder på kandidatlisten som muligt. Det er sikkert skæbnens ironi, at vores ordførere begge er blevet offer for denne tendens og ikke er blevet genopstillet. Jeg beklager dette så meget mere som, at vi har sat stor pris på deres arbejde, for det er jo en forskelsbehandling af de ældre, der stadigt vokser i antal, når man ikke længere opstiller så dygtige og aktive kolleger. Det måtte jeg bare sige, hr. formand. Det glæder mig naturligvis, hvis jeg bliver genvalgt til Parlamentet. Men jeg beklager det på den anden side dybt, hvis jeg bliver alderspræsident!
Munterhed og bifald

Formanden
Mange tak, fru Lulling. Fru Lulling, senere, når mødet er færdigt, må De gerne ude på gangen fortælle mig, hvor meget vin De drikker dagligt, hvilket mærke og især hvad den koster, inklusive skatter og afgifter.

Lindqvist (ELDR).
Hr. formand, også jeg vil takke de to ordførere, som med denne betænkning viser, at der findes »unge mennesker i alle aldre«. Det forholder sig sådan, at mange ældre også har et bedre helbred, hvilket gør, at situationen er anderledes i dagens samfund end for 20-30 år siden. Derfor er det vigtigt at arbejde på en meningsdannelse for at få en bedre alderdom gennem information, støtte og supplement til den nationale lovgivning. Specielt når det drejer sig om spørgsmål om diskriminering af ældre, syns- og hørelsesproblemer, spørgsmål om arbejdsløshed, som ofte rammer ældre, social udstødelse, er det vigtigt, at vi hele tiden via meningsdannelse presser på for, at ingen samfundsgrupper holdes udenfor.
Som jeg ser det, er ældrespørgsmål i første række et nationalt anliggende og skal varetages med national lovgivning. I Sverige tager Rigsdagen rammebeslutninger, men det er de regionale organer og kommunerne nederst i systemet, der er tættest på borgerne, som har ansvaret for ældrepleje og ældreomsorg. Sådan skal det også være i fremtiden. Derfor er der ikke brug for lovgivning på EU-niveau, men der er brug for netop information, samarbejde, udveksling af erfaringer, praktisk arbejde, forskning og erfaringsudveksling om sygdomme som Alzheimers eller andre sygdomme, som er vigtige på dette niveau.
Netop sociallovgivningen er måske det allervigtigste og det, som er nærmest borgerne i en nation. Derfor er det også meget vigtigt, at vi ikke giver efter på dette område, men at disse spørgsmål også i fremtiden varetages regionalt og lokalt.
Jeg opponerer lidt imod, at man i betænkningen opfordrer Kommissionen og medlemslandene til at gennemføre foranstaltninger, som berører f.eks. pensioner, pleje, boliger og arbejde. Det, der bliver sagt, er ikke forkert, men det er faktisk ikke EU's opgave at træffe beslutning om dette, men noget, som skal varetages nationalt. Vi vil gerne høre synspunkter om dette, men et bedre ord end opfordrer ville være anbefaler eller muligvis foreslår .
Et område, som vi imidlertid har store muligheder for at forbedre for de ældre rent konkret og også via et samarbejde i Europa, er gensidig garanti for anerkendelsen af sociale goder som f.eks. sygedagpenge og pensioner, som jo ofte vedrører de ældre. På dette område kan vi gøre en stor indsats, da der er store mangler i systemet, når man flytter fra ét land til et andet.
Altså, meningsdannede arbejde, ældrekonferencer, kampagnetemaer om ældre, alt dette er godt, men lovgivning og tilpasning skal ske nationalt, regionalt og lokalt.

Formanden
Mange tak til Dem, hr. Lindqvist.
Mine damer og herrer, nu giver jeg ordet til fru Ilivitzky for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre i højst seks minutter.
Det er første gang, at fru Ilivitzky, som træder i stedet for fru Ojala, taler her i Parlamentet. Jeg vil derfor på alles vegne byde Dem velkommen, fru Ilivitzky. Tervetuloa rouva Ilivitzky.

Ilivitzky
Hr. formand, tak for Deres finske ord. Ærede kolleger, dette er faktisk mit første indlæg i Europa-Parlamentet, og jeg er virkelig glad for, at jeg kan benytte det til et så vigtigt emne. På Den Europæiske Unions niveau har man indtil nu rettet alt for lidt opmærksomhed mod ældre menneskers problemer i forhold til, hvor udbredte og hvor alvorlige de er. Vores ordførere, Hugh McMahon og Edgar Schiedermeier, har udført et ganske fortræffeligt arbejde ikke bare med at udarbejde denne betænkning, men også med at forberede den seniorkonference, hvis resultater denne betænkning i lang udstrækning er baseret på. Jeg vil gerne lykønske ordførerne med, at det er lykkedes dem at medtage alle væsentlige aspekter af spørgsmålet: ældregenerationens stilling på arbejdsmarkedet, dens særlige uddannelsesbehov, indkomstspørgsmål og servicebehov. Desuden mener jeg, deres grundindstilling er rigtig. Den ældre generation ses som en kraftressource, som samfundet burde udnytte bedre end tidligere, og ikke som et problem, der skal løses med mindst mulige omkostninger.
Da den europæiske arbejdsstyrkes gennemsnitsalder hele tiden stiger, er det nødvendigt, at arbejdstagerne kan komme til at arbejde frem til pensionsalderen. Dette kræver ændringer på arbejdspladserne såvel i folks indstilling som i organiseringen af arbejdet. Arbejdet skal tilpasses menneskenes evner og behov, det er ikke menneskene, der skal tilpasse sig arbejdets krav. Den ældre generation besidder megen viden og mange færdigheder, som kunne udnyttes bedre, hvis man var indstillet på det. Som det er nu, har de ældre sværere end de unge ved at tilpasse sig det meget hurtige arbejdstempo. Netop travlheden har skabt problemer på mange arbejdspladser, når man forsøger at nå det samme resultat med en reduceret arbejdsstyrke. Jeg mener, at den offentlige sektor burde være et eksempel for arbejdsgiverne og kunne tænke på langt sigt. Det er ikke nogen fordel for samfundet, at de ældre arbejdstagere drives på pension før tiden, mens de fint ville kunne arbejde videre under humane vilkår.
Et af de største problemer for de ældre arbejdstagere på arbejdsmarkedet er deres lave uddannelsesniveau. Uddannelsesniveauet blandt personer over 45 er i alle de europæiske lande lavere end hos de yngre. I Finland er denne forskel den største blandt OECD-landene. Hvis ikke de ældre arbejdstagere kan oplæres til nye arbejdsopgaver, står vi over for en situation, hvor de trues med at blive skubbet ud af arbejdsmarkedet, samtidig med at der på mange områder mangler arbejdskraft. En uddannelse af ældregenerationen skal rettes specielt imod de ældre. Der skal tages hensyn til deres svage grundskolegang og den ofte deraf følgende svage motivation for uddannelse. Derfor skal uddannelse være helt fast praksis.
Det at blive ældre berører ligesom så mange andre fænomener i menneskelivet mænd og kvinder på forskellig måde og er slet ikke kønsneutralt. Jeg er specielt glad for, at ordførerne har formået at medtage de ældre kvinders specielle problemer. Den aldersbestemte forskelsbehandling på arbejdsmarkedet rammer kvinder væsentlig tidligere end mænd. Allerede når hun er fyldt 40, er en kvinde ofte for gammel efter arbejdsgiverens mening.
Når mænd og kvinder går på pension, træder den økonomiske forskel mellem dem kun tydeligere frem. Kvinders pension er i alle lande mærkbart lavere end mænds. Dette hænger dels sammen med kvindernes lavere lønniveau, som de således lider under to gange, dels at kvinders arbejdskarriere ofte bliver kort og usammenhængende på grund af omsorgspligter. Af denne grund er det netop for kvindernes vedkommende yderst vigtigt, at alle pensionister bliver garanteret en tilstrækkelig grundpension, som arbejdspensionen kan suppleres med.
Selvom pensionssystemerne naturligt nok er forskellige i de forskellige medlemslande, burde man efter min mening på unionsniveau fastsætte et eksistensminimum, som medlemslandene skulle garantere de borgere, som ikke kan arbejde, eller som der ikke er arbejde til. Talrige medborgerorganisationer har da også stillet forslag om, at der næste gang, EU's grundtraktat skal fornyes, indføjes en liste over grundlæggende borgerrettigheder, herunder en grundindtægt. Tak, fordi jeg har fået lov til at tale, og jeg har bemærket, at De har lyttet meget opmærksomt til mig. Mange tak for det!

van Bladel
Hr. formand, betænkningens titel er meget lovende, men den største ulykke for ældregenerationen, som jeg også tilhører, er i øjeblikket Kommissionens tilbagetræden, hvorved kommissær Montis planer om et direktiv om liberalisering af det europæiske marked for pensionsfonde, udsættes på ubestemt tid. Med respekt for ordførerne karakteriserer betænkningen efter min mening alt for meget en ældregeneration, som er afhængig, og det er et noget formynderisk udgangspunkt, for i mine omgivelser er der mennesker i 90'erne og 80'erne, som har oplevet to verdenskrige, og som udmærket er i stand til at klare sig selv.
Hr. formand, jeg indser naturligvis, at der er en kategori af mere trængende ældre, men de falder ind under det nationale ansvar. Ordførerne nævner tre gange i betænkningen diskrimination af ældre kvinder, og det er tit nok. Det skyldes utvivlsomt Parlamentets Udvalg om Kvinders Rettigheder, og man har nok skævet lidt til, at en stor del af vælgerne er kvinder. Hr. formand, jeg tilhører ældregenerationen, jeg er en ældre kvinde, og sammen med mig er der mange, der ikke har behov for al den omsorg. Vi ønsker at tage vores pension med over grænserne uden nogen hindringer. Netop, ingen aldersdiskrimination. Vi vil også være fri for skattemæssige ulemper ved fortsættelse af erhvervsaktiviteter efter, at pensionen er trådt i kraft, både i hjemlandet og i Unionens medlemsstater.
Betænkningen nævner heller ikke den store viden, som de 65-årige har, og heller ikke tendensen på arbejdsmarkedet om netop at beholde flere mennesker fra denne kategori i arbejdsprocessen, og ikke mindst har man i nogle lande den bagtanke, at disse mennesker så også betaler præmie, så pensionerne for den stadigt større gruppe af ældre fortsat kan betales. 75 millioner borgere over 60 år anmoder ikke udelukkende om social fornemmelse, men så meget mere, hr. formand, om realistiske direktiver inden for EU's frie marked. Dermed siger jeg ikke, at betænkningen er formålsløs, men at den bliver hængende i velfærdssfæren og bestemt ikke svarer til titlen »Ældregenerationen i det 21. århundrede - et nyt livsperspektiv«. Det kan jeg ikke finde nogen steder i betænkningen, hr. formand.

Schörling
Hr. formand, vi har allerede hørt, at kategorien ældre vokser meget hurtigt i EU og i Europa. I dag er 75 millioner mennesker 60 år eller ældre, hvilket udgør en femtedel af befolkningen. I 2020 vil ikke færre end 20 millioner mennesker være 80 år eller ældre. Det kan man faktisk kalde en demografisk revolution, for det er nemlig præcis, hvad det er.
Denne betænkning er derfor meget presserende, og jeg vil lykønske de to ordførere. Jeg vil dog også takke for den konference, som blev afholdt i Bruxelles i oktober under titlen »Ældregenerationen i det 21. århundrede - et nyt livsperspektiv«. Personligt synes jeg, at det var en af de mest givende konferencer, jeg har deltaget i i min tid som medlem af Europa-Parlamentet. Problemstillingerne var spændende, og eftersom jeg jo selv har passeret de 50 år, var det meget forhåbningsfuldt for mig selv at træffe alle disse spændende og inspirerende ældre mennesker. Også mine gæster fra Sverige værdsatte denne konference meget højt.
Derfor synes jeg, at det, der fokuseres på i punkt D og E, er det allervigtigste, nemlig at det at nå pensionsalderen ikke behøver indebære, at man holder op med at have et aktivt liv. Tværtimod er der jo mange, som efter pensioneringen tager fat på nye opgaver og nye projekter - for ikke at tale om dem, som først efter at gå på pension virkelig skal virkeliggøre de drømme, de også havde om arbejdslivet. Der må komme en revurdering af de traditionelle holdninger til ældre og de roller, man vil give dem. Det gælder specielt på arbejdsmarkedsområdet.
Punkt 7 indeholder en hel del idéer om, hvordan et mere fleksibelt og tidssvarende syn på arbejdsmarkedet og ældre kan opnås, bl.a. gennem nye former for overgang fra erhvervsarbejde til pension, f.eks. via en helt ny ordning for deltidsarbejde for ældre.
Det er vigtigt med en fleksibel pensionsalder. Det kræver ældreorganisationerne i Sverige, og også mit eget parti, De Grønne, kræver det, eftersom mange ikke orker at arbejde, til de er 65 år. Samtidig er der mange, som både vil og kan arbejde, til de er 70 år eller ældre. Der er altså brug for fleksibel pensionsalder og en ny holdning til ældre.

Blot
Hr. formand, kære kolleger, de to ordførere gør naturligvis rigtigt i at insistere på vigtigheden af en ældrepolitik i Europa, udviklingen i den demografiske pyramide taget i betragtning.
De tager i deres betænkning fat på de økonomiske og sociale aspekter og især på problemet om adgangen til arbejdsmarkedet. Hvad angår dette særlige spekt, tror jeg, det risikerer at forblive et fromt ønske, så længe de nuværende vækstrater holder sig og den allerede vedvarende arbejdsløshed fortsætter ud i fremtiden, en arbejdsløshed, der for resten rammer de yngste generationer særligt hårdt. Der skal med andre ord radikalt anderledes økonomiske vilkår til end dem, vi kender i dag, før de ældstes adgang til arbejdsmarkedet kan blive en realitet, også selvom man fjerner de regler, der diskriminerer denne adgang.
Ordførerne har med god grund husket de kulturelle aspekter, i særdeleshed i punkt 28, der fastholder nødvendigheden af at give de ældre et bedre image i vores samfund, og hertil må jeg sige, at vi snarere har bevæget os bagud end fremad, sammenlignet med de antikke samfund, specielt det antikke Grækenland, som vi skylder hovedparten af vores civilisation, og som med rette værdsatte al den erfaringsrigdom og visdom, som de gamle repræsenterede. I så henseende oplever vi en sand nedvurdering af fortiden.
Denne ideologisk betingede nedvurdering af fortiden, og dermed af de gamle, stammer i det væsentlige fra romantikken i sidste århundrede, og den er en kulturel forhindring, vi er nødt til at kunne overskride. Man tror i dag, at alt, hvad der er nyt, nødvendigvis er bedre. Det passer naturligvis udmærket på det videnskabelige og tekniske område, som er et område, hvor viden af natur er kumulativ. Det passer ikke nødvendigvis for etikken, for æstetikken, for det humane område generelt og for institutionerne.
Allerede Solon, den store græske lovgiver, som bestemt ikke tøvede med at forny på sit område, sagde altid: »Spis frisk kød, men benyt gamle love, der er prøvet af erfaring.« Afhængigt af hvilke områder man har at gøre med, står det fast, at det ny ikke nødvendigvis er at foretrække, og her kan vi sandsynligvis tilføre vores gamle europæiske samfund en betydelig kulturel forandring.
Derimod synes jeg, det er beklageligt, at betænkningen er tavs om de demografiske aspekter - uanset at ordførerne omtaler dem straks i begyndelsen af deres betænkning - for intet kan under nogen omstændigheder lade sig gøre - det skulle da kun være på det finansielle plan - uden at gøre noget ved den demografiske pyramide i Europa, som afslører en sand tragedie. Det er dødens værdier, der har overtaget over livets værdier, når man ser på vores demografiske pyramide og på det utilstrækkelige antal fødsler. Hvis man vil sikre pensionerne, bliver man især nødt til at føre en overordnet familiepolitik, som der ikke er tale om her, og jeg vil endda sige en overvejende fødselspolitik, selvom det ord i dag er i miskredit.
Men trods alle disse mangler er jeg ikke desto mindre gunstigt stemt over for de analyser, vores to ordførere har foretaget.

Rübig
Hr. formand, højtærede damer og herrer, borgmester Staudinger fra Oberösterreich har en gang passende sagt: De ældre borgere er en vigtig politisk faktor med fremtid. Jeg tror, at han med denne formulering rammer emnet meget præcist. En fjerdedel af Europas befolkning er direkte berørt, og det gælder for os om at fokusere på denne befolkningsgruppes følelse af selvværd, så de kan udfylde deres rolle og opgave i samfundet således, som vi forestiller os det.
Jeg tror, det er nødvendigt netop i arbejdsverden at sørge for, at vi finder modeller for best practice , og at vi spørger os selv, hvordan vi kan bidrage til, at de ældre integreres på arbejdsmarkedet og føler sig godt tilpas her. Der findes i Europa mange brugbare modeller, og netop også for denne gruppe udformer vi en fleksibel arbejdstid, der tilgodeser deres behov.
Vi går i Europa-Parlamentet stærkt ind for den europæiske bus, idet vi har sagt, at det skal være muligt og gøres lettere for de ældre at stige på et offentligt transportmiddel. Det tages der alt for lidt hensyn til, og vi presser eftertrykkeligt på for at få opfyldt dette krav fra Parlamentet. Vi har inden for forskningen sat os det mål, at vi med bioteknologien for sundhed op i en høj alder vil forcere forskningsbestræbelserne. Det er således lykkedes for Europa-Parlamentet fremover at få stillet EUR 1 milliard mere til rådighed for forskningen. Jeg tror, at vi også i vores ældre medborgeres interesse kan være stolte heraf.

von Habsburg
Hr. formand, jeg taler her i en særlig situation, for jeg er det eneste medlem i Parlamentet, der kom til verden før Første Verdenskrig og siden blev valgt til Parlamentet, da jeg allerede var langt over pensionsalderen, og derefter har kunnet virke her i 20 herlige år.
Bifald
Jeg vil derfor ud fra dette perspektiv blot sige et par ord hertil: Der er slet ingen tvivl om, at man hos os taler alt for lidt om de ældre borgeres problem og af og til i for høj grad forfalder til en vis »ungdomsforherligelse«, der vel er berettiget, når man vil gøre det muligt for ungdommen at gøre sig gældende. Men gennem vores strukturer gør vi netop alt for, at ungdommen ikke kan gøre sig gældende. Vores valgsystem i det demokratiske system er indrettet således, at de unge har meget vanskeligt ved at gøre sig gældende. Hvis der virkelig fandtes et system for personligt valg i små valgkredse - desværre er dette system også blevet opgivet i England - ville de unge, men også de gamle kunne vinde anerkendelse. Det vil være et sandt demokrati. Det, der opbygges i dag, er ikke noget sandt demokrati, men derimod et »partitokrati«, der rent faktisk giver funktionærer beføjelse til at bestemme, hvem der er demokratisk, og hvem der ikke er. Jeg gør således opmærksom på, at det er væsentligt for os i spørgsmålet om de ældre, at de nu langt om længe får mere frihed.
Inden for økonomien taler man hele tiden om det frie marked, og det er for så vidt godt. Men for de gamle findes det jo slet ikke. Man tillader ganske vist pensionsalderen, hvor mennesker »gøres et hovede kortere«, men man anerkender imidlertid ikke, at der findes rettigheder, som man har erhvervet fra og med en bestemt alder. Man kan da ikke blive tvunget til også at tage ulemperne af disse rettigheder med i købet for ikke at måtte opgive det, som man vil have. Der findes jo ældre mennesker, der er meget glade for at kunne fortsætte med at arbejde. I disse tilfælde anføres, at de blokerer for de unge. Det passer ikke. Ét eneste land har i mine øjne hidtil forstået dette, nemlig Schweiz, hvor komisk det end måtte lyde. For i Schweiz, f.eks. netop i det schweiziske parlament, er der mange pensionister, der netop således medbringer hele deres livserfaring. Det er noget, vi burde gøre noget ved, nemlig at give de gamle en konkret valgmulighed. Denne valgfrihed ville også bidrage til, at man på en eller anden måde får den pyramide, som man med rette har talt om under kontrol. For pyramiden skal også have en bredere basis nedefter, for også her findes der begrænsninger hos os.
Det vigtigste er at sikre frihed for de gamle!
Bifald

Flemming
Hr. formand, mine damer og herrer, når et barn fødes i dag, har det en gennemsnitlig forventet levetid på 100 år og mere. For 100 år siden døde vi i en alder af 40, og allerede i dag kan vi i gennemsnit blive 80 år. Et barn, der fødes i dag, bliver 100 år eller mere. Menneskets drøm er således gået i opfyldelse. Vi kan leve et liv til, hvilket mennesket altid har ønsket sig, og jeg bliver både vred og gal, når jeg læser eller hører, at man taler om et Europa domineret af de gamle aldersklasser eller endda af oldinge.
Fru kollega fra De Grønne, De har såret mig dybt. De har også brugt dette ord i al fald i oversættelsen. Lad os venligst tage os i agt for at tale om, at de mennesker, der må blive så gamle, som Gud har lagt dem i generne, at de udgør et Europa af oldinge. Og så er der noget andet, der gør mig gal. Der findes noget, der hedder menneskerettigheder, som Parlamentet går stærkt ind for. Hvordan står det til, når mennesker på 60, 65, ja, nogle gange endda 55 bliver tvunget til at forlade deres erhverv, ophøre med at arbejde? Arbejdet er en meget, meget vigtig del af det at være menneske. Der findes sikkert mennesker, der er trætte, eller som har arbejdet virkelig meget og hårdt i deres liv, der ønsker at holde op med at arbejde, men man kan da ikke, blot fordi et menneske er fyldt 60, 65, ja, endda 55, pr. lov bestemme: Du må ikke arbejde mere! Jeg mener, det er en krænkelse af menneskerettighederne, og artikel 13 i Amsterdam-traktaten er et godt udgangspunkt for at tale herom. Jeg beklager meget, at Schiedermeier og McMahon må træde ud af Parlamentet. Hvis de havde udarbejdet denne betænkning noget før, ville det højst sandsynligt ikke have været muligt!
Bifald
Mit parti og Østrig er meget progressive. Jeg er blevet genopstillet til Parlamentet, fordi jeg er en gammel kone, fordi jeg er 66 år, og jeg glæder mig til at skulle fortsætte her de kommende år!

Liikanen
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne takke ordførerne McMahon og Schiedermeier for en fortræffelig betænkning og de ærede repræsentanter for en ganske frydefuld debat. Betænkningen er klart og tydeligt et resultat af hårdt arbejde. Parlamentet arrangerede i august en konference, som samlede repræsentanter for over 100 ældreorganisationer fra de forskellige medlemslande. Udover de diskussioner, der fandt sted på konferencen, var der desuden mange organisationer, der udarbejdede skriftlige forslag, som alle har haft indvirkning på de emner, der behandles i betænkningen.
Jeg er glad for, at Kommissionen har fået lov at arbejde sammen med Parlamentet under forberedelsen af konferencen og har kunnet deltage i behandlingen af de spørgsmål, der her kom frem. Grundet samarbejdet er det ikke overraskende, at de tanker, der fremsættes i betænkningen er meget lig Kommissionens meninger. Der er grund til at være tilfreds med, at man i betænkningen betoner det mægtige potentiale ældregenerationen tilbyder og nødvendigheden af at udnytte dette potentiale.
Som vi ved, lever de europæiske borgere nu i stor udstrækning sundt og aktivt, hvilket er en stor fordel for de europæiske samfund. Udfordringen er nu at ændre vores samfund, således at man, når borgerne bliver ældre, bevarer en værdig livskvalitet og et værdigt livsniveau for alle i et aktivt og sundt samfund. Dette kan vi godt gøre, men det kræver, som det konstateres i betænkningens overskrift, nye synsvinkler.
I betænkningen fremhæver man særligt antallet af arbejdsløse ældre, og beskæftigelsen er da også et af de vigtigste områder, der skal sættes ind på. Jeg er enig med ordførerne for betænkningen i, at mulighederne for at handle gennem den europæiske beskæftigelsesstrategi og socialfond er brede. I betænkningen fremhæver man betydningen af en løbende uddannelse. Ifølge Kommissionens forslag skal man i forbindelse med beskæftigelsesstrategiens løbende, livslange uddannelse være særlig opmærksom på de ældre arbejdstageres behov. Jeg er også enig i de væsentlige synspunkter i betænkningen vedrørende ligestilling i forbindelse med det at blive ældre. I et eksempel behandler man et tilstrækkeligt indkomstniveau for ældre. Ældre kvinders situation er ofte væsentligt svagere end ældre mænds. Kommissionen har indledt drøftelser om, hvorledes den sociale sikkerhed kan afpasses efter udviklingen i de europæiske samfunds befolkningsstruktur. I samme forbindelse behandler man også ældre menneskers indkomstniveau.
Et andet væsentligt emne, som tages op i betænkningen, i forbindelse med den sociale sikkerhed er et aldrende samfunds indvirkning på sundhedsvæsenet. På dette punkt kan jeg bekræfte, at Kommissionen inden for netop dette område allerede finansierer en undersøgelse, som forhåbentlig bliver færdig i løbet af et år.
Jeg bemærkede i betænkningen en opfordring til Kommissionen om at fremlægge sin bekendtgørelse om det at blive ældre i løbet af den første halvdel af i år. Jeg kan garantere Parlamentet, at forarbejdet til bekendtgørelsen allerede er gjort. Vi gør vores bedste under de nuværende forhold for at sikre, at Kommissionens bekendtgørelse bliver fremlagt snarest muligt. I betænkningen fremkommer også opfordringer til Kommissionen om at fortsætte med de forslag, som har at gøre med Amsterdam-traktatens nye bestemmelser for bekæmpelse af forskelsbehandling og social marginalisering. I betænkningen kræves der også en bedre beskyttelse af de ældres helbred både generelt og specielt for Alzheimers. Dette er naturligvis vigtige ting, og jeg er sikker på, at også den nye Kommission vil tage hensyn til betænkningen under forberedelsen af forslag på disse områder.
Jeg vil endnu en gang takke Parlamentet for betænkningen. Det er en væsentlig indsats af Parlamentet for 1999, som af De Forenede Nationer er udnævnt til internationalt ældreår. Således befordres også bevaringen af den europæiske samfundsmodel for den nuværende og for kommende generationer.

Formanden
Mange tak, hr. Liikanen.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
Forslaget til beslutning vedtoges

Formanden
Mine damer og herrer, tillad, at jeg lykønsker d'herrer Schiedermeier-McMahon, McMahon-Schiedermeier med deres fremragende arbejde ikke kun med denne betænkning, men i løbet af hele denne valgperiode.

Sjöstedt og Svensson
Vi har ikke stemt for betænkningen. Vi synes ikke, at der er behov for at udvikle en fælles ældrepolitik på EU-niveau. Disse spørgsmål hører i første række hjemme på nationalt og regionalt niveau.
Vi mener, at betænkningens forslag til samordning går alt for langt på flere områder. Derimod mener vi, at EU har en vigtig opgave, når det drejer sig om muligheder for gensidigt at overføre og anerkende pensioner på tværs af nationale grænser.

Stivelsesindustrien
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om mundtlig forespørgsel til Kommissionen (B4-0155/99) af Colino Salamanca y Garot for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forsyningen med vegetabilske proteiner og forholdene for stivelsesindustrien.

Garot
Hr. formand, Parlamentets Udvalg om Landbrug og Udvikling af landdistrikter har rent faktisk i sinde at forelægge Kommissionen problemet med Den Europæiske Unions underskud af vegetabilske proteiner til brug for dyrefoder og de strategiske konsekvenser, denne situation får for bioteknologier i De 15's Europa. Flere af mine kolleger vil efter mig i formiddag med deres indlæg kaste lys over dette emne.
Man skal fra begyndelsen vide, at Den Europæiske Unions proteinunderskud anslås at være ca. 70 % af forbruget i Unionen, og at det således betyder, at Den Europæiske Union står i et kraftigt afhængighedsforhold til det amerikanske kontinent, hvor vores import kommer fra. Jeg skal minde om, at denne situation er et resultat af, at man, da Rom-traktaten blev underskrevet, indrømmede USA en ret til at eksportere soja til fælleskaberne helt uden told. Denne situation er blevet forværret med Blair House-aftalen, som fastsætter kvoter for den europæiske produktion af olieholdige frø, og den står fare for at blive yderligere forværret i perioden 2000-2006.
Dels vil bestemmelserne i Agenda 2000 nemlig formentlig få landmændene til at reducere deres produktion af olieholdige frø til fordel for korn, medmindre naturligvis der træffes passende foranstaltninger til fordel for afgrøder i nonfoodsektoren, og dels er kapaciteten til at producere aminosyrer, især syntetisk lysin, faldende i Europa. Faktisk skal man vide, at europæiske industrifolk i stigende grad vælger at investere i USA.
Jeg vil godt holde fast ved dette punkt, for syntetisk lysin fremstillet i Europa er interessant i den forstand, at det dermed bliver muligt at anvende den størst mulige procentdel korn i dyrefoderet, samtidig med at lysin medvirker til at reducere vores proteinunderskud. Men man må i den forbindelse konstatere, at fordelingen af kortene mellem Europa og USA, når det gælder produktion af lysin, er foruroligende. For at illustrere, hvad jeg siger, understreger jeg, at dækningsgraden for det amerikanske marked er gået fra nul til ca. 165 %, mens markedsdækningen for lysin i Europa er gået fra 84 % i 1991 til 54 % i 1997, og at den er på vej mod 38 % i 2002, hvis tingene fortsætter uforandret. Så, da det er sandsynligt, at majs til anvendelse i stivelsesindustrien fortsat vil blive solgt i USA til en pris, der ligger under prisen på EU-korn, forekommer det logisk ikke blot at opretholde den nuværende mekanisme til kompensation for det amerikanske handicap, men at styrke den kraftigt.
Det er grunden til, at Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter ønsker at høre Kommissionens svar på følgende spørgsmål: Hvordan kan Den Europæiske Union mindske sin afhængighed af importeret protein og udnytte det landbrugsmæssige potentiale, der er til rådighed i de 15 partnerlande? Hvordan agter Kommissionen mere overordnet at begunstige udviklingen inden for stivelsesindustrien og de bioindustrier, der kunne tænkes at åbne op for nye afsætningsmuligheder for landbruget? Hr. formand, de svar, vi får på disse spørgsmål, er specielt vigtige for os her umiddelbart forud for forhandlingerne i Verdenshandelsorganisationen.

Liikanen
Hr. formand, Kommissionen fortsætter sin aktive politik for at nedbringe fællesskabets afhængighed af import af vegetabilske proteiner og forøge brugen at korn i kreaturfoder. Reformen af Fællesskabets landbrugspolitik, som blev påbegyndt i 1992, har medført en flot årlig vækst i brugen af korn i kreaturfoder på ca. 20 millioner t og en betydelig nedgang i importen af kreaturfoder og specielt vegetabilske proteiner. I Agenda 2000-charteret foreslog Kommissionen en uddybning og udbredelse af reformen fra 1992, specielt for at forbedre det europæiske landbrugs konkurrenceevne såvel på det indre som på det ydre marked. En sænkning af kornpriserne med 15 % og en ekstra, direkte støtte til vegetabilske proteiner skulle medvirke til opnåelsen af dette mål.
Kommissionen har altid været opmærksom på at sikre konkurrenceevnen for den europæiske stivelsesindustri og dennes raffineringsindustri og særligt konkurrenceevnen på det biotekniske område, hvor stivelsen og dens raffineringsprodukter anvendes som råmaterialer. Overordnet set har den industri, som er afhængig af stivelsesprodukter, bevaret sin gode position og udvikler sig fortsat. Importbeskyttelsen garanterer man ved at anvende formålstjenelige toldafgifter. Eksporten befordres ved eksportstøtte, som muliggør eksport af mangfoldige produkter i oprindelig form eller som stærkt raffinerede stivelsesprodukter. Inden for Fællesskabet fremmer man afsætningen af stivelse og dens raffineringsprodukter ved hjælp af produktstøtte, da disse produkter anvendes inden for områder af industrien, hvor man ikke har importbeskyttelse såsom den kemiske industri, medicin- og papirindustrien. Via støttesystemer får man markedsført et betydeligt og stadigt stigende antal produkter fra stivelsesindustrien og dens raffineringsindustri også i lande uden for Fællesskabet.
Med Agenda 2000 fortsætter Kommissionen med at anvende disse markedskontrolinstrumenter så længe, der eksisterer en væsentlig forskel mellem priserne på verdensmarkedet og på det indre marked. Disse foranstaltninger skal garantere, at den stivelsesafhængige industri og særligt det biotekniske område kan forblive konkurrencedygtige på verdensmarkedet.

Formanden
Mange tak, hr. Liikanen.
Mine damer og herrer, inden vi fortsætter forhandlingen, vil jeg gerne afslutningsvis meddele, at jeg i henhold til forretningsordenens artikel 40, stk. 5, har modtaget fem beslutningsforslag.

Rehder
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, resultaterne fra Agenda 2000 i Berlin er faktisk endnu dugfriske, men alligevel må vi i gang med at undersøge effekten af denne Agenda 2000 på alle områder. Jeg tror også, at undersøgelsen af virkningen på dette område, der på nuværende tidspunkt stadig må betegnes som et nicheprodukt, er meget vigtig, og derfor hjertelig tak til kollega Garot for, at han med det samme satte fingeren i såret og opfordrede Kommissionen til at gøre noget retningsvisende og velovervejet.
Kommissæren har lige talt om en uddybning og forstærkning. Dette er først og fremmest - forsynet med et kompliment - en deklamatorisk bebudelse. Vi ønsker naturligvis - og derfor er det godt, at kommissæren, der er ansvarlig for finanserne, også er til stede - ikke kun deklamationer og uddybninger i ord, men derimod en massiv opbakning. Den massive opbakning har naturligvis også brug for finansielle midler, men Socialdemokraterne i Europa-Parlamentet satser naturligvis ikke kun på disse midler, men derimod også på det frie og socialt kontrollerede marked. Derfor er det nu nødvendigt at gøre denne niche, denne også miljøpolitisk gangbare niche til et ekstra støtteben, en ekstra indtægtskilde også for landbruget. Dette ekstra støtteben har den yderligere charme, at vi ikke endnu en gang lader os trække ind i en overskudsproduktion, men derimod at der faktisk skabes et middel, der i overensstemmelse med markedet kan erstatte overskudsproduktionen ved hjælp af alternative områder, der f.eks. kan erstatte råolie.
I Den Europæiske Union drejer det sig om at hente og udvide denne produktion fra nichen af braklagte arealer og gøre den ligeberettiget. Det drejer sig også om, da vi jo befinder os på et verdensmarked, at gøre os gældende ved de forestående WTO-forhandlinger, der begynder den 30. november i Seattle, så det faktisk her bliver muligt at nedbryde de markedsøkonomiske hindringer, og at Den Europæiske Union kan handle og arbejde lige så ligeberettiget som på alle de andre store områder. Der skal gøres meget, hr. kommissær. Vi har ikke kun brug for penge, men også beslutsomhed. Jeg ved godt, at opgaverne ved WTO-forhandlingerne er meget omfattende på grund af de til dels meget utilfredsstillende resultater fra landbrugstopmødet i Berlin, men jeg går ud fra, at Kommissionen og de pågældende repræsentanter fra Den Europæiske Union også kan bakke håndfast op om disse interesser.

Sonneveld
Hr. formand, denne mundtlige forespørgsel vedrører sammenhængen mellem nogle vigtige EU-landbrugsprodukter, hightechindustrien, som anvender disse produkter, og forsyningen med vegetabilsk proteinrigt kvægfoder. I Blair House-aftalen drejede det sig også om vegetabilsk proteinrigt kvægfoder, nemlig skrå fra forarbejdede olieholdige frø. Aftalen viste sig at være så tyngende, at den videre udvikling af EU-dyrkningen af olieholdige frø blev belemret. I Agenda 2000 stræbte Kommissionen mod at fjerne denne barriere ved at give olieholdige frø det samme hektartillæg som kornsorterne. Det blev vedtaget på topmødet i Berlin. Dermed er alle tillæg koblet fra en hel gruppe landbrugsprodukter: korn og oliefrø.
Mit spørgsmål til Kommissionen er, om vi nu helt i stil med den nuværende kommunikationsmåde i de transatlantiske forbindelser på landbrugsområdet kan meddele USA, at denne støtte er fjernet på samme måde som i USA, og at 1 million ton-skråbegrænsningen på olieholdige frø derfor er bortfaldet? Jeg går ud fra, at vi ikke behøver at vente på en komplet år 2000-rundeaftale i WTO for at ordne dette.
Men er midlet ikke værre end ulempen for EU-sektoren for olieholdige frøs fremtid, og gør man gennem det lavere hektartillæg ikke dyrkningen af olieholdige frø uinteressant? Nu, hvor Berlin-topmødet også bekræftede, at der i fremtiden vil blive ført en mere aktiv nonfoodlandbrugspolitik, har Kommissionen så til hensigt især at fremme brugen af biodiesel og biosmøreolie?
Derudover er der prisforholdet mellem majs i EU og på verdensmarkedet. Stivelsesindustrien i EU klager over, at de skal betale mere i EU end konkurrenterne, som forsyner sig med majs på verdensmarkedet. Er det onde klaret med den yderligere prissænkning på majs med 15 %? Kommissionen har med dette forslag om prissænkning hele tiden påberåbt sig EU's øgede konkurrenceevne. Det gælder vel også og især stivelsesindustrien. Eller skal denne sektor bare lære at leve med en prisforskel mellem majs på verdensmarkedet og i EU, fordi EU nu en gang har et underskud af majs? I hvert fald insisterer EU-brugere af denne stivelse på en stimulans for også at kunne sikre brugen af EU-stivelse i fremtiden.
Om prisdannelsen på majs på verdensmarkedet vil jeg sige følgende. Jeg vil gerne høre fra Kommissionen, om der for dette produkt ikke udgår en pristrykkende virkning ved anvendelsen af marketingslønnen ligesom i USA? I en nylig EU-undersøgelse af USA's landbrugsstøttepolitik blev det ikke nævnt, mens den nuværende amerikanske landbrugslov har indført dette instrument med marketingsløn som meget effektivt i forbindelse med konkurrenceevnen og for næsten alle store landbrugsprodukter. Overser vi på dette punkt ikke et vigtigt støttemiddel?
Jeg vil endnu en gang pege på ligevægten mellem kartoffelstivelse og majsstivelse. Jeg går ud fra, at aftalen fra Berlin også på det punkt bekræftes, og jeg vil gerne høre fra Kommissionen, om det imellemtiden også er sket i gennemførelsesforordningen, for jeg tror, at det er meget vigtigt, at det eksisterende system med ligevægt mellem kartoffelstivelse og majsstivelse respekteres, især ved at opretholde det eksisterende system med en ligevægtspræmie for kartoffemelssektoren.

Mulder
Hr. formand, jeg tager fat, hvor hr. Sonneveld sluttede. Min gruppe mener også, at det er meget vigtigt, at ligevægtspræmien mellem kartoffelstivelse og kornstivelse skal opretholdes. I forskellige områder i Europa og særligt i den nordlige del af Nederlandene er det meget vigtigt, at kartoffelavlen kan opretholdes. Ellers vil der finde en meget stor økonomisk tilbagegang sted i disse områder, og det vil kun koste flere penge, hvis vi skal løse det på en anden måde. Så det skal i hvert fald sikres.
Jeg vil endvidere slå et slag for emnet om den industrielle brug af landbrugsprodukter til nonfoodformål. Jeg er glad for, at kommissær Liikanen er til stede, for jeg vil komme med et forslag, som ikke koster penge. Det vil han blive glad for. Hvis vi i bestemte økologisk sårbare områder, f. eks. de finske søer, krævede, at de produkter, der kan fremstilles af landbrugsprodukter, og her nævner jeg plastik, som kan laves af stivelse og biosmøreolie, der produceres af proteinrige produkter i Sydeuropa, skal være obligatoriske, ville det åbne et meget stort marked for disse produkter. Det ville også betyde, at vi højst sandsynligt ikke behøver at give så stor støtte. Jeg indrømmer, at disse produkter måske er lidt dyrere end de konventionnelle produkter, men miljøfordelen er så stor, at jeg mener, at Kommissionen skal udvikle aktive forslag herom, så disse produkter får større afsætning på de europæiske markeder.
Jeg har også et spørgsmål til den nuværende situation efter Berlin-mødet. Vi ved alle, at Blair House-aftalen ikke var særlig fordelagtig. Hvilken tillid har Kommissionen til, at de nuværende forslag er kompatible forstået på den måde, at vi kan dyrke, så meget vi vil, og at vi ikke længere har begrænsningerne fra Blair House-aftalen? Eller er det således, at vi inden for rammerne af WTO på ny begynder en handelskonflikt med USA? Det håber jeg ikke, men jeg vil gerne have en forklaring af Kommissionen på dette punkt.

Pasty
Hr. formand, kære kolleger, den europæiske kemiske industri, som anvender kulhydrater, der hidrører fra landbruget, især stivelse, har i nogle år befundet sig i en særdeles vanskelig økonomisk situation.
Denne ømfindtlige situation har sin oprindelse i de store uligheder mellem Den Europæiske Union og verdensmarkedet, når det gælder vilkårene for at blive forsynet med primære landbrugsprodukter. Denne industri repræsenterer ikke desto mindre, sammen med især stivelsesindustrien, en ganske betydelig nonfoodanvendelse i det samlede kornregnskab, og den udgør desuden en af hjørnestenene i den fremtidige industrielle udvikling inden for bioteknologierne.
Ganske vist indførte man i 1986 - som kommissær Liikanen for lidt siden gjorde opmærksom på - en kompensation i form af en produktionsrestitution for at råde bod på denne situation, men anvendelsen af denne ordning giver desværre kun mulighed for en delvis kompensation for dette handicap, hvorved den europæiske industris stilling på verdensmarkedet, men også på vores eget marked svækkes.
Forskellene i produktionsomkostninger mellem USA og Den Europæiske Union, når det gælder glukose til industrien, kan regelmæssigt nå op på mellem 30 % og 100 % af fremstillingsprisen, et handicap, som det er umuligt at overvinde ved hjælp af teknologiske forspring eller produktivitetsforbedringer, så meget mindre som de fleste europæiske industrier ligeledes er handicappet af deres størrelse.
Denne situation stiller ubønhørligt spørgsmålet om den europæiske industris overlevelse. Flere produktionsenheder i Tyskland og Italien har i løbet af de sidste årtier drejet nøglen om. De kapacitetsudvidelser, der etableres for at imødekomme den stigende efterspørgsel, placeres i dag overvejende uden for Den Europæiske Union, enten i USA eller i nye industrilande som Kina, Indien eller Brasilien.
Det europæiske marked forsynes i stigende grad fra anlæg placeret uden for Den Europæiske Union. Se selv efter i Eurostats statistikker, så vil De se det. Erosionen i verdensmarkedspriserne tillader ikke længere Den Europæiske Union at opretholde sine positioner på verdensmarkedet.
Disse samstemmende tendenser er et udtryk for, at det europæiske område mangler tiltrækningskraft, og den vigtigste årsag hertil er prisen på stivelsesholdige råvarer, som er det sidste i rækken af handicaps, som denne industri lider under, og som jeg nævnte for lidt siden.
Derfor har vi to krav at fremsætte på europæisk plan. Det ene er, at udregningen af produktionsrestitutionerne sker på grundlag af verdensmarkedsprisen for majs og ikke for korn, for det er majsindustrien, stivelsesindustrien bygger på. Det andet er, at man sørger for at opretholde - som vores kolleger Sonneveld og Mulder for lidt siden gjorde opmærksom på - en vis ligevægt mellem stivelse fremstillet af kartofler og stivelse fremstillet af korn. Og fremfor alt ønsker vi, hr. formand, at Den Europæiske Union udviser en vis portion stridslyst under verdenskonferencerne i Venedig om Verdenshandelsorganisationen.
Hvis man, som vi tilsyneladende i dag må konstatere, giver amerikanerne visse indrømmelser, specielt i spørgsmålet om korngluten, hvor det er dem, der overfalder os, og hvor vi endnu ikke har indbragt sagen for Verdenshandelsorganisationen, har vi god grund til at nære bange anelser. Dette slag skal vindes under de fremtidige forhandlinger i WTO, og det er helt afgørende for de industrier, der arbejder på grundlag af bioteknologier.

Barthet-Mayer
Hr. formand, kære kolleger, efter de nyligt indgåede aftaler om Agenda 2000 kunne man tænke, at ligevægten på de europæiske budgetter fortsat lider lige meget under vægten af for store landbrugsudgifter, som især skyldes overskudsproduktioner, som man skal trække ud af markedet, som man skal oplagre, og som man skal forarbejde. Kort sagt, landbruget og dets overproduktion er årsagen til alle onder.
Men når man analyserer de statistiske data fra Eurostat og europæisk landbrugs årlige situation, bliver man klar over, at de 15 medlemmer i Den Europæiske Union, stik mod hvad man forventer, ikke er selvforsynende med hundredvis af kategorier af landbrugsprodukter. Det gælder således for fårekød, som er den eneste ressource i mange tørre regioner i det sydlige Europa. Vi dækker kun 80 % af vores forbrug. Vi mangler desuden tobak, træ, friske, ikkeforarbejdede citrusfrugter samt visse frugter og grøntsager. Men, som det er fremgået af en nylig undersøgelse fra Generaldirektoratet for Forskning, producerer vi kun 30 % af de proteinrige stoffer, som er nødvendige til dyrefoder, hovedsagelig svin og fjerkræ.
Forestil Dem en amerikansk embargo - en sådan oplevede vi i 1973. Den ville på nogle uger vise sig at være katastrofal for Den Europæiske Union. Kornlagrene ville fortsat levere energirige fødevarer, men der ville blive mangel på vegetabilske proteiner i en situation, hvor de siden BSE-krisen har været helt nødvendige. Samtidig bliver stivelsesindustrien, som er grundlag for produktion af talrige industriblandinger, herunder aminosyrer som lysin, straffet med europæiske priser, der er for høje for disse råvarer.
Det er på tide, at Kommissionen tager konkret fat på at behandle disse problemer og ikke kun snakker om dem. Det drejer sig først og fremmest om at opretholde og forbedre den nuværende restitutionsordning for anvendelse af kornprodukter. Men det er også nødvendigt at etablere en egentlig politik for nonfoodproduktion med henblik på at producere de råvarer, der er nødvendige for fremstillingen af organiske blandinger og biobrændstof, især ved at tilskynde til at udnytte braklagte arealer. Endvidere skal man simpelthen udnytte de eksisterende muligheder i ordningerne for korn, olieholdige og proteinholdige planter med henblik på igen at give sektoren for animalsk produktion fødevareautonomi.
Vi anmoder også indtrængende Kommissionen om at inkludere hele den problematik, som hr. Garot netop har gjort rede for, i forberedelserne til WTO-forhandlingerne, hvor vi trods alt er i besiddelse af nogle våben, hvis man da har den politiske vilje til at at benytte dem.

Funk
Hr. formand, hr. kommissær, mine kære kolleger, jeg takker først og fremmest kollega Garot, fordi han har taget initiativet til, at vi her og nu beskæftiger os med denne beslutning. Jeg mener, der er fire problemkredse, som vi behandler i denne lille beslutning, og som faktisk hver for sig er af stor betydning. Det drejer sig først og fremmest om konkurrenceevnen i den europæiske stivelsesindustri, og det drejer sig om beslutningerne fra Berlin vedrørende olieholdige frø og vegetabilske proteiner, som vi i dag ved alle er komplet utilstrækkelige, og som slet ikke kan fjerne det underskud, der i dag findes på disse markeder og derfor ikke kan være til nogen stor hjælp for os i den nuværende form.
Endelig drejer det sig om, at Kommissionen skal føre og videreudvikle en mere aktiv politik inden for nonfooddyrkningen, for et eller andet sted er vi gået helt i stå. Vi har gjort mange forsøg. Vi har i dag udviklet biologiske olier, som kan anvendes i fredede vandområder ved Bodensee og andre steder samt i fritidsområdet, hvor skaden bliver stor, hvis man ikke bruger disse olier. Men vi kommer ikke videre. Introduktionen på markedet er stagneret. Vi har ført en politik efter mottoet: Lidt frem og lidt tilbage. Det må ændres, ellers går det ikke godt.
Endelig drejer det sig også om konkurrencevilkårene for korn- og kartoffelstivelsesproduktionen, for begge har forskellige produktionsomkostninger, og derfor må man tilpasse dem til hinanden. Det drejer sig altså om følgende, hr. kommissær: Vi skal ikke finansiere overskud, men derimod anvende penge, hvor der stadig findes markeder, hvor afsætningen fungerer. Beslutningerne fra Agenda 2000 må nu gennemarbejdes. De udgør et groft udkast, som vi absolut ikke kan være tilfredse med, men det er jo i sidste ende Parlamentets og Kommissionens opgave at sørge for finpudsningen og først og fremmest udnytte de muligheder, der stadig findes på disse markeder, men som ikke længere findes for masseprodukter. Her er alle mulighederne udtømt. Vi må søge mulighederne inden for områder, hvor vi også kan gøre noget for miljøet, for der gør vi alt for lidt. Derfor skal dette føres ud i livet.

Liikanen
Hr.formand, jeg har kun tre kommentarer til denne debat.
For det første er det rigtigt, at industrien for visse specifikke produkter, såsom lysin, oplever øget import, især fra USA, hvis produktionen udvikler sig kraftigere. Denne situation og de investeringer, der eventuelt foretages uden for Europa, kan ikke tilskrives den fælles landbrugspolitik. Ordningen med eksport- og produktionsrestitutioner sikrer en kompensation for prisforskellen på råvarer mellem verdensmarkedet og Unionens marked.
Andre faktorer, som ikke har noget med det landbrugsmæssige aspekt at gøre, kan spille ind, såsom udgifterne til arbejdskraft, energiprisen, regler og bestemmelser omkring miljø, afstanden til markederne osv. Økonomisk stordrift, som den kan forekomme, f. eks. i USA, hvor der findes meget store produktionsenheder, som undertiden er integreret i stivelsesindustrien, kan ligeledes indebære relative fordele.
Endelig er der nogle kommentarer, som har ladet forstå, at tilskudsprocenten ikke er høj nok. Kommissionen kan ikke acceptere, at beløbene skulle være utilstrækkelige. Den nuværende restitution er efter beslutningen i går i forvaltningsudvalget på EUR 60 pr. t, eller omtrent 30 % af råvarens værdi. Det vil sige, at forskellen mellem verdensmarkedsprisen og EU-prisen bliver der kompenseret for.
Endelig er der blevet stillet mange spørgsmål generelt om den fælles landbrugspolitik og om forhandlingerne i WTO. Jeg vil henvise disse spørgsmål til mine kolleger, hr. Fischler og hr. Brittan, som derefter vil give Dem svar.

Formanden
Mange tak, hr. Liikanen.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
Forslag til fælles beslutning om forsyningen med vegetabilske proteiner og forholdene for stivelsesindustrien
Forslaget til fælles beslutning vedtoges

Sjöstedt og Svensson
Vi har stemt imod beslutningsforslaget, da det har til formål at vende sig mod dele af den aftalte reform af den fælles landbrugspolitik.

Venedig
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende mundtlige forespørgsler til Kommissionen:
B4-0156/99 af Estevan Bolea, Malerba, Ligabue, Danesin og Castagnetti for PPE-gruppen; -B4-0158/99 af Ripa di Meana for GUE/NGL-gruppen; -B4-0160/99 af Dell'Alba for ARE-gruppenom krisesituationen i Venedig.

Estevan Bolea
Hr. formand, i november 1998 var en gruppe parlamentsmedlemmer fra Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi i Venedig. Som altid, hr. formand, blev vi fascineret af Venedigs uforlignelige skønhed, men vi blev også meget bekymret og var det stadig, da vi vendte tilbage, over byens enorme og voksende problemer.
Venedig er et kunstigt miljø skabt af mennesket midt i en lagune, som lider under voksende problemer med oversvømmelse på grund af højvandet, der grundlæggende har medført affolkning af Venedig. Det er det, der rent personligt har bekymret mig mest, for en bykerne, der mister sin befolkning, ender med at være et smukt, men dødt museum, en nature morte.
I 1951 havde Venedig 171.000 indbyggere. I dag når tallet ikke op på 60.000, hvoraf størstedelen - nærmere betegnet 25 % - er ældre mennesker. Endvidere er der over 10.000 tomme boliger, der ikke vedligeholdes og derfor forfalder.
Der må derfor gøres noget for at redde Venedigs situation.
Venedig tilhører menneskeheden. Først og fremmest tilhører den venezianerne, regionen Veneto, hele Italien, der overalt er så kunstnerisk. Jeg ved ikke, hvordan verdens museer ville se ud uden de italienske kunstnere, som har fyldt dem med smukke værker. Og det er, hvad Venedig er.
Men det er også korrekt, at der er behov for nogle enestående foranstaltninger. De teknologiske foranstaltninger, altså foranstaltninger, til hvilke teknologien er til rådighed, er dem, der grundlæggende har tiltrukket størst opmærksomhed fra Europa-Parlamentets Udvalg om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi. Mine damer og herrer, det er nødvendigt at bremse de oversvømmelser, der sker i Venedig på grund af højvandets stigning. Vi kan ikke undgå højvandet - det er et naturfænomen - men det er muligt at fremstille mobile diger, og det er også muligt at lave en underjordisk metro. Alt dette er blevet undersøgt. Vaporetto-båden er det eneste transportmiddel i Venedig, og den skaber store miljøproblemer.
Vi anmoder derfor Den Europæiske Union, Kommissionen og den italienske regering - vi beder dem indtrængende - om flere ting.
For det første, at man inden for strukturfondenes mål 2 tildeler ressourcer til en omfattende renovering af Venedig, således at folk fortsat kan bo i byen. Hvis dette ikke sker, vil Venedig forsvinde. Uden mennesker er der intet at beskytte og intet at lave.
For det andet, at virksomheder, der har mod til at fortsætte med at virke og producere i Venedig med meget større omkostninger end andre virksomheder, får skattelettelser, og at Kommissionen afskaffer de sanktioner, som den har indført, fordi den italienske regering har givet disse skattelettelser.
Venezia vuole vivere e deve vivere!

Liikanen
Fru formand, i slutningen af januar fik Kommissionen forelagt Italiens officielle kommentarer til en meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende den 18. februar 1998. I kommentarerne udtrykte man en formel holdning til påbegyndelsen af proceduren vedrørende sag C 81. Proceduren berørte en vedtagen statsstøtte i form af skattelettelser. De italienske myndigheder bad i et brev fra den siddende italienske repræsentation, dateret i december sidste år, om, at den tidsfrist, der var fastsat til at svare, blev forlænget til 15. januar 1999. »Venezia Vuole Vivere-gruppen«, som blev dannet på veneziansk og chioggiansk initiativ, fremsatte sine kommentarer, som blev forelagt den italienske regering. Kommissionens enheder undersøger netop nu disse kommentarer, som Kommissionen også vil tage med i betragtning i sin endelige beslutning. Beslutningen i sagen ventes at blive truffet inden slutningen af maj.
Til spørgsmålet om, hvorvidt Venedig hører ind under undtagelserne til anvendelsesområdet ifølge artikel 92, stk.3, litra c, kan vi konstatere, at det er et medlemslands opgave at fremføre de områder, som landet ønsker skal medtages på et områdekort. Kommissionen undersøger derefter medlemslandenes forslag. De italienske myndigheder har kun foreslået en del af Venedig som et område under artikel 92, stk. 3, litra c. Dette område er godkendt som støtteberettiget ved en kommisisionsbeslutning af 30. juni 1997.
Hvad angår Venedigs indlemmelse under mål 2, kan vi konstatere, at i Kommissionens forslag vedrørende implementeringen af strukturfondenes nye mål 2 for perioden 2000-2006 fastsættes Kommissionens og medlemslandenes del af ansvaret for definitionen af de støtteberettigede områder. Når Rådet har godkendt den forordning, der indeholder de generelle regler for strukturfondene, forelægger hvert medlemsland Kommissionen de områder, som det anser for at være i den mest svækkede situation, ud af samtlige områder, som lever op til de betingelser, der er fastsat i den foreliggende forordning. På basis af disse forslag og i nært samarbejde med det konkrete medlemsland bekræfter Kommissionen fortegnelsen over de områder, der falder ind under mål 2.
Problemet med højvande - acqua alta - i Venedig kræver løsninger, som tager hensyn til laguneøkosystemets særtræk. Det er de italienske myndigheders opgave at finde den opimale løsning på problemet.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Liikanen.
Jeg meddeler Dem, at jeg i henhold til artikel 37, stk. 2, i forretningsordenen har modtaget fem forslag til beslutning.
Afstemmingen finder sted efter forhandlingen.

Malerba
Fru formand, som fru Bolea sagde, er Venedig en af verdens kultur- og kunstskatte. Det er vi alle enige om, og det er også blevet officielt anerkendt af UNESCO. Jeg er sikker på, at alle vores kolleger kender Venedig, og at nogle af dem aldrig bliver trætte af at besøge byen. Venedigs lagune - og det tror jeg, at alle ved - er et meget specielt hydrogeologisk område med en skrøbelig balance, som blev ændret yderligere i 60'erne og 70'erne som følge af den industrielle udvikling ved kysten.
Højvandefænomenet - der, når det optræder, dækker det historiske centrum med ca. en halv meter vand - viser sig efterhånden omkring 10 gange årligt, og det medfører stadig større ulemper for borgerne og i endnu højere grad for de økonomiske aktiviteter i Venedigs lagune, som er den del af byen, der er beliggende på øerne.
Man siger, at Venedig er døende, og det er ikke så meget, fordi byen synker i vandet - et fænomen, der heldigvis sker langsomt - men fordi den er ved at affolkes, hvilket er et fænomen, der sker meget hurtigt. De virksomheder, der ikke er knyttet til turismen, og som skaber arbejde med en høj værditilvækst, flytter over på fast grund for ikke at skulle afholde de store udgifter til den vanskelige transport i Venedigs lagune. I Venedigs lagune var der dog - og det er der til dels stadigvæk - tradition for servicevirksomheder og højteknologiske virksomheder, som ikke forurener.
Det er desværre tydeligt, at det kun er ved hjælp af nogle direkte skattemæssige og økonomiske incitamenter til virksomhederne i Venedigs lagune, at disse virksomheder forbliver, hvor de er. Den italienske regering har - undertiden med skiftende held - ført denne politik, men det forekommer mig, at denne indfaldsvinkel nu udsættes for kritik fra Kommissionens side.
Jeg var glad for at høre, at kommissær Liikanen på en vis måde giver medlemsstaten det sidste ord med hensyn til denne politik, men jeg frygter den hårde medfart, som GD IV, der er ansvarligt for konkurrencen, normalt giver statsstøtten.
Byens kommunalbestyrelsesmedlemmer fortalte os om dette, da en af vores delegationer besøgte dem. Jeg tror ikke, at det er vores opgave at gå ind i eksperternes debat om de særlige muligheder, der kunne føre til en løsning på højvandeproblemet, men jeg mener, at vi bør betragte Venedig som et område med nogle særlige problemer, hvor det er nødvendigt med enhver form for støtte og hurtig indsats, der tager sigte på at bevare en situation, som er bæredygtig set ud fra et økonomisk synspunkt.

Fassa
Fru formand, hr. kommissær, ærede kolleger, på en vis måde er det næsten mærkeligt, at Parlamentet skal beskæftige sig med noget så naturligt som bevarelsen af Venedig by. Som mange allerede har været inde på, er det en by, der er en af menneskehedens skatte, og som er centrum for et menneskeskabt økosystem, der er yderst skrøbeligt. Jeg vil gerne komme nærmere ind på det første punkt. Venedigs gamle herskende klasse forstod at skabe en næsten unik udviklingsmodel. Ved hjælp af en utroligt energisk indsats forstod den at bevare et ustabilt økosystem, og det for flere hundrede år siden. Den forstod for det første at udvikle handlen og for det andet at gøre selve Venedig by til et stort internationalt kulturcentrum; et centrum, hvor samtidens forlagsvirksomhed f.eks. opstod, og som altid nød godt af langt større borgerlige og politiske frihedsrettigheder end de omkringliggende byer.
At de herskende klasser i Europa i dag således er nødt til at overveje dette og overvinde nogle hindringer i den forbindelse synes på en måde at være direkte nedslående. Fællesskabsreglerne er skabt for at fremme udviklingen og ikke for at standse den. Fællesskabsreglerne må ikke anvendes hvor som helst på en abstrakt måde, som om Den Europæiske Union var ensbetydende med ren og skær ensartethed. Det er helt klart, at den statsstøtte, der ydes til Venedig, ikke kan sammenlignes med den statsstøtte, der ydes til et hvilket som helst andet område i Den Europæiske Union, da den har til formål at bevare en skat, som tilhører os, som vi ikke selv har skabt, men som vi har arvet, og som det netop derfor er vores klare pligt at videregive til de kommende generationer.
Heller ikke med hensyn til den industrielle udvikling er vi uden skyld, og det gælder også den italienske regering. Udviklingen af den petrokemiske industri i Porto Marghera har uden tvivl vist sig at være destabiliserende for lagunens vanskelige balance, men hvis vi ønsker et Europa, der - som formandskandidaten Prodi også sagde - går foran med en ny iværksætterånd, er det vores opgave at sørge for, at et af denne nye iværksætterånds vigtigste kraftcentre bliver Venedig.
Bifald

Aelvoet
Fru formand, det pragtfulde arvegods, Venedig, kæmper med affolkning, masseturisme og trues jævnligt af højvande. Hele lagunen er stærkt forurenet, og Venedigs industrielle bagland, som ligger på fastlandet, består hovedsageligt af store, kemiske virksomheder, som forårsager en meget stor miljøbelastning. De Grønne mener, at disse problemer skal løses ved koordination både på nationalt og internationalt plan. Det betyder, at man skal fremme en økonomisk udvikling, som skåner lagunen og de historiske bygninger. Vi er derfor tilhængere af en miljøvenlig omstilling af de petrokemiske virksomheder i Marghera, og vi støtter også den italienske regerings beslutning om at revidere MOSE-projektet, som er en slags mobil beskyttelse af byen.
I den forbindelse henleder jeg kollegernes opmærksomhed på hr. Dell'Albas ændringsforslag, som slår til lyd for at behandle den italienske regerings beslutning endnu en gang. Det ville være et negativt signal, og det holder fast i en fremgangsmåde, som slet ikke kommer frem til sagen kerne. Jeg anmoder Dem derfor om ikke at støtte hr. Dell'Albas ændringsforslag.
Vi går ind for at gøre Venedig til et sted med fornyende og varig byudvikling, og i den forbindelse har Kommissionen udarbejdet nogle gode handlingsforslag, som skal fremme varig byudvikling i EU. De vigtigste elementer er skattelettelser ved restaurering af boliger, naturligvis med særlige betingelser for meget sårbare områder såsom Venedig. Endvidere er der skattelettelser for små og mellemstore virksomheder, som skal sørge for beskæftigelse i byen, uden at den belastes for meget, varige turismemodeller, som skal indeholde ordninger for begrænset adgang i højsæsonerne, og foranstaltninger for at støtte den lokale økonomi, som er baseret på varig brug af både naturlige hjælpekilder og byens historiske arvegods.

Santini
Fru formand, mange udenlandske kolleger fra forskellige lande beskæftiger sig ikke bare med Venedig, men er også bekymrede for Venedig. Dette er det kraftigste og tydeligste tegn på, at Venedig - som UNESCO også har erklæret - er en af menneskehedens internationale skatte.
Venedig tilhører uden tvivl hele menneskeheden i betragtning af, at hvis man går rundt i Venedigs gyder og på dens broer, vil otte ud af 10 personer, som man møder, være turister, og syv ud af disse otte vil være udlændinge. Disse turister indtager således Venedig, benytter sig af byens transportforbindelser og slider på dens strukturer. Og det gør de ofte kun for en enkelt dag, det vil sige med et meget begrænset udbytte for venezianerne. Det er derfor rimeligt, at denne forskelligartede menneskehed også begynder at interessere sig for bevarelsen af disse goder og for udgifterne i forbindelse hermed. Hvilke andre metoder er der end at betale de indirekte skatter, der er lagt på de få daglige forbrugsgoder? Hvis jeg må komme med nogle konkrete forslag, eksisterer der mindst tre mulige foranstaltninger på EU-plan, og derefter er det Kommissionens og medlemsstatens - det vil sige Italiens - opgave at finde de juridiske og økonomiske instrumenter.
Mit første forslag er, at vi med hensyn til højvandeproblemet fremmer et ad hoc-projekt inden for budgetposten for Life-programmet. Det er ikke noget nyt problem, men det slider i stadig større grad på Venedig. Det andet forslag går ud på, at Venedig resolut tages med under det kommende mål 2, når det gælder bysanering. Mit tredje forslag er, at vi i forståelse med den italienske regering giver mulighed for nogle undtagelser fra traktatens artikel 92 om statsstøtte, så der gives skattelempelser og incitamenter til alle de erhvervsdrivende, der iværksætter og bevarer - og som også fremover har til hensigt at iværksætte - nogle aktive initiativer, der er i stand til at sikre Venedigs beskæftigelse og ikke mindst de oprindelige indbyggere.
Jeg har hørt tale om initiativer, der er i stand til helt at ændre Venedigs boligplanlægningsmodel. Det er dog ikke nødvendigt. Det er nemlig tilstrækkeligt at redde de 10.000 huse, der i øjeblikket er ubeboede, og som forvitrer i lagunen. Der er således arbejde nok til alle!

Formanden
Mange tak, hr. Santini.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nur over til afstemningen.
Fælles beslutningsforslag om krisesituationen i Venedig

Aelvoet
Fru formand, jeg vil blot sige, at min gruppe havde til hensigt at stemme for, men på grund af hr. Dell'Albas ændringsforslag, som vi udtrykkeligt var imod, følte vi os i den sidste ende forpligtet til at stemme imod.
Forslaget til beslutning vedtoges

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
Mødet hævet kl.11.20

