
Borghezio (NI).
Fru formand, jeg beder udelukkende om ordet for at minde om den alvorlige begivenhed, der fandt sted i Ramallah i går, hvor en italiensk freelancejournalist fra Corriere della sera, Raffaele Ciriello, blev dræbt af kuglerne fra en israelsk tank under et skyderi.
Dette sker desværre efter en anden og meget alvorlig blodsudgydelse, nemlig mordet i Afghanistan på endnu en italiensk journalist, Maria Grazia Cutuli. Jeg vil gerne have, at Europa-Parlamentet mindes disse to mennesker, og jeg foreslår, at Parlamentets pressesal opkaldes efter dem. Når krigskorrespondenter og journalister bliver slået ihjel, krænker man informationsretten og dermed et af frihedsprincipperne.

Formanden.
Tak for denne oplysning, hr. Borghezio. Jeg vil naturligvis videregive Deres anmodning.

Bautista Ojeda (Verts/ALE)
Fru Lalumière, fru formand, hr. kommissær, jeg vil gerne takke Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter for enstemmigt at have vedtaget betænkningen. Jeg vil også minde om Parlamentets store institutionelle støtte til nødde- og johannesbrødsektoren, som afspejles i en lang række beslutningsforslag, som understreger, hvor vigtig denne sektor er i EU.
Kommissær Fischler sagde i juli 2001 til Rådet (landbrug), at man ville gennemføre en detaljeret undersøgelse af Fællesskabets tørfrugtsektor, og at man, hvis det var nødvendigt, ville stille konkrete forslag for at løse problemet med forbedringsplanen, som udløb i 2001.
Kommissionen har derfor stillet et forslag om forlængelse af forbedringsplanen med et år. Det vurderer jeg positivt, men kun hvis det er det sidste overgangsinstrument, inden vi får et forslag om en permanent løsning, der sikrer sektorens kontinuitet, løser den vanskelige situation og fjerner usikkerheden for EU's producenter.
I vores betænkning understreger vi især, at det er nødvendigt en gang for alle at indføre permanente støtteforanstaltninger. Tørfrugtsektoren er ud fra et socialt, økonomisk og miljømæssigt synspunkt meget vigtig i EU. Der dyrkes på over 1 million ha i landene i Middelhavsområdet, især i de mindst gunstige områder med vanskelige agronomiske forhold, tørke, dyrkning på skråninger osv.
Producenterne har derfor problemer med at fastholde deres markedsandele og opnå økonomisk bæredygtighed uden direkte offentlig støtte. Forholdene forværres af den store eksterne konkurrence, hasselnødder fra Tyrkiet og mandler fra USA. Det drejer sig om produkter, hvis produktionsforhold ikke kan sammenlignes med de europæiske, og som ydermere nyder godt af toldindrømmelser i internationale aftaler.
Tørfrugtsektoren er et godt eksempel på multifunktionalitet og er absolut nødvendig for at opretholde det socioøkonomiske niveau for mange familier i EU's landdistrikter. Nøddedyrkning bidrager også til den fysiske planlægning - der findes ingen alternative afgrøder - den modvirker erosion, den bidrager til at bekæmpe brand og til at beskytte det autoktone genetiske materiale, og den har desuden helt særlige organoleptiske egenskaber.
Med tanke på den vanskelige situation samt den dårlige konkurrenceevne i 1989 vedtog Rådet en række særforanstaltninger, hvis sigte især var at forbedre produkternes kvalitet og konkurrenceevne. Forbedringsplanen udløb i 2000 og blev forlænget til den 15. juni 2001.
Planen har givet positivt resultat, man har opnået væsentlige handels- og produktionsforbedringer. Men man har ikke nået målet om en forbedret konkurrenceevne på grund af de vanskelige strukturelle forhold. Kommissionen foreslår i det nye forslag en forlængelse af planen frem til den 15. juni 2002 og et fald i fællesskabsdelen fra 82 til 75%.
Man bibeholder kilostøtten for hasselnødder for høsten 2001-2002, men kun for de producentorganisationer, der ikke nyder godt af forlængelsen. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har med sit ændringsforslag forsøgt at forbedre Kommissionens forslag.
Vi mener ikke, at man kan udelukke de producentorganisationer, der ønsker at gøre brug af forlængelsen, fra den særlige støtte til hasselnødder. Denne form for udelukkelse af producentorganisationer, der kan modtage støtte, er forskelsbehandling og kan føre til illoyal konkurrence.
Hvad angår den nationale medfinansiering, er der intet grundlag for den foreslåede stigning i forlængelsen i forhold til den gældende forbedringsplan. Nøddernes procentdel er meget lille og kan ikke være grunden til forslaget. Hvis man ser på de støtteberettigede arealer i planen, skal der ske en forlængelse, idet man bruger de godkendte arealer fra sidste år som grundlag og altså ikke det areal, man har ansøgt om støtte til.
Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter mener, at det er nødvendigt at indføre bestemmelser om gennemførelsen af et geografisk informationssystem for at forbedre viden om og kontrol med produktionen. Landbrugsudvalget har også påpeget nødvendigheden af at skabe en definitiv støtteramme for sektoren med en hektarstøtte, der giver en indkomstgaranti for producenterne i en situation med bæredygtig dyrkning. Forslaget om forlængelse skal altså suppleres med et forslag om permanent støtte. Det endelige mål er en permanent støtteramme, der koordineres gennem producentorganisationerne.
Jeg vil også minde om Landbrugsudvalgets inklusion af kastanjer i tørfrugtsektoren. Af miljømæssige årsager og for at beskytte det truede, vigtige økosystem er det nødvendigt at beskytte kastanjetræet og kastanjerne, som er knyttet til skovområder og gamle kulturer. Til sidst vil jeg nævne to identiske ændringsforslag, som har til formål at øge støtten til hasselnødder med en yderligere handelskampagne.
Jeg kan ikke støtte disse ændringsforslag, selv om jeg har forståelse for de konjunkturelle problemer på markedet for hasselnødder i øjeblikket. Vi ønsker en definitiv støtteordning, som også skal dække støtten til hasselnødder. Der er derfor ingen grund til at forlænge en midlertidig situation, som kun skaber tvivl om udløbsdatoen.
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg håber, at vi fortsat kan nyde de bedste desserter, den bedste nougat og andre produkter, fremstillet af de bedste og mest smagfulde hasselnødder og mandler i verden.

Ayuso González (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, først vil jeg gerne lykønske og takke ordføreren, Carlos Bautista Ojeda, for det store arbejde. Jeg vil også takke Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter for dets næsten enstemmige støtte til sektoren. Jeg vil ikke gentage, hvor vigtig frugt- og grøntsektoren er for landene i Sydeuropa, for det har ordføreren allerede sagt.
For næsten to år siden bad Rådet Kommissionen om at gennemføre en særlig analyse af situationen i nøddesektoren inden for rammerne af rapporten om den fælles markedsordning for frugt og grønt. Vi har endnu ikke løst problemerne, og det prøver vi at dække over med forlængelser af forbedringsplanen. Der er behov for en definition af problemet og en hurtig og permanent iværksættelse af nogle støttemekanismer, der kan afløse foranstaltningerne i den nuværende forbedringsplan, når de udløber.
Med forslaget til forordning indfører Kommissionen endnu en forlængelse, men med en nedsættelse af fællesskabsfinansieringen, samt støtte til hasselnødder, men kun til de landmænd, der ikke udnytter forlængelsen.
Kommissionens forslag om for andet år i træk at forlænge forbedringsplanen er i sig selv positivt, men det fjerner ikke usikkerheden for producenterne, der ønsker en permanent løsning, således at de kan konkurrere med mandler fra USA og hasselnødder fra Tyrkiet.
Betænkningen fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter udfylder hullerne i Kommissionens forslag. I de vedtagne ændringsforslag anmodes der om en særlig støtte til hasselnødder til alle producentorganisationer og ikke kun til dem, der har det med i deres forbedringsplan som i Kommissionens forslag. Man ønsker at bibeholde den nuværende medfinansiering i forbedringsplanen, mens Kommissionen ønsker at øge landenes medfinansiering fra 18 til 25%. Man ønsker en sætning om progressiv overførsel af det finansielle ansvar til producenterne fjernet, og endelig ønsker man et permanent system, der bygger på hektarstøtte betinget af indførelsen af god landbrugspraksis og økologisk praksis
Hr. kommissær, det er de vigtigste elementer, Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter ønsker indført. Desuden ønsker vi, at støtten udvides til kastanjer, et produkt, der ikke er dækket af den nuværende forbedringsplan.
Parlamentet ønsker en definitiv løsning for denne sektor inden for rammerne af den fælles markedsordning for frugt og grønt og opfordrer på det kraftigste Kommissionen til inden den 1. juni 2002 at stille forslag om et permanent støttesystem til sektoren.
Man må derfor fremskynde det nødvendige arbejde for at finde en løsning på problemerne i EU's nøddesektor inden for rammerne af den fælles markedsordning for frugt og grønt.

Rodríguez Ramos (PSE).
Fru formand, jeg vil gerne starte med at lykønske ordføreren med hans strålende betænkning.
Hr. kommissær, som De ved, har Parlamentet gentagne gange udtrykt sin institutionelle støtte til EU's nøddesektor. Det har vi gjort, fordi det drejer sig om multifunktionel dyrkning, der bidrager til bevarelse af miljøet, bekæmpelse af erosion og fysisk planlægning. Det er en af de eneste sektorer, der knytter befolkningen til områder, hvor der ikke findes alternative afgrøder, og det er også en sektor med en økonomisk og social rolle, da størstedelen af dyrkningsområderne findes i de mindst udviklede områder i EU.
Vi er for nærværende ikke imod Kommissionens forslag om at forlænge forbedringsplanen for støtte til sektoren. Vi støtter selvfølgelig ordføreren i, at det ikke kan accepteres, at Kommissionens forslag udelukker særlig støtte til hasselnødder for de producentorganisationer, der ønsker at bruge forbedringsplanerne. Vi støtter ikke Kommissionens ønske om at sænke fællesskabsfinansieringen fra 82 til 75% i den forlængede forbedringsplan.
Men, hr. kommissær, vi vil gerne have ført ad notam, at vi ønsker en permanent støtteordning for sektoren, en løsning, der skaber stabilitet, og som muliggør fortsat dyrkning i Europa. Det kan vi kun opnå med en permanent støtte rettet til producentorganisationerne inden for stabile rammer (i form af den fælles markedsordning for frugt og grønt).
Det er det mål, som Kommissionen bør arbejde efter i løbet af den etårige forlængelse.

Esteve (ELDR).
Fru formand, for det første vil jeg også lykønske ordføreren, hr. Bautista, med hans betænkning, som har opnået enstemmighed. Jeg vil desuden takke ham for hans interesse for sektoren, der er meget vigtig i Catalonien, og for hans åbenhed over for forslag fra den catalanske regering.
Jeg mener, man skal understrege, at vi selvfølgelig ikke taler om en af de økonomisk store kvæg- eller landbrugssektorer i den fælles landbrugspolitik, men vi taler dog om afgrøder, der dyrkes på 1 million ha, og det er en vigtig sektor for lokalområderne med stor social betydning.
Jeg mener som andre, at efterspørgslen efter støtte i 2001 og 2002 skal føre til et permanent system med hektarstøtte. Vi er derfor imod ændringsforslag 10 af hr. Fiori. Hvis man nu beder om støtte for 2002 og 2003, ser man bort fra det egentlige mål i betænkningen.
Vi mener, at betænkningen med yderligere fokus på hektarer - som i fru Ayusos ændringsforslag om godkendte arealer, der blev vedtaget i udvalget - baner vejen for Kommissionens fremtidige overvejelser.

Jové Peres (GUE/NGL).
Fru formand, jeg ønsker først at takke hr. Bautista for hans virkeligt gode betænkning. Som ordføreren ved, støtter min gruppe enstemmigt betænkningen.
Det er vanskeligt at finde sagsområder, der har være genstand for så mange initiativer fra Parlamentet side i de sidste 12 år. Parlamentet har sagt det samme igen og igen. Situationen, der principielt er den samme, har nu forværrede konsekvenser. I den sidste tid har Tyrkiets økonomiske politik kunstigt presset prisen på hasselnødder og andre landbrugsprodukter som følge af interne forhold.
Det er ikke et nyt problem, men Kommissionen har ignoreret det i sine forslag. Det har ført til, at problemet vokser. Kommissionens forslag - som det blev sagt i Landbrugsudvalget - om at overføre problemerne med tørfrugt til udvikling af landdistrikter er ikke realistisk. Et markedsproblem skal løses med markedsmekanismer, og vi kan ikke uafbrudt benytte andensøjlemidler til at løse alle problemer.
Mine damer og herrer, Parlamentet har i 12 år talt for en værdig løsning for denne produktionssektor, som lider under et specifikt problem. Men Kommissionen vil derimod kun tillade forlængelser af et system, der ikke løser sektorens problemer, selv om Parlamentet gentagne gange har stillet forslag om en permanent løsning.
Måske ligger det største problem snarere i Kommissionens manglende vilje til at foreslå effektive foranstaltninger end i vanskelighederne i tørfrugtsektoren. Jeg håber, hr. kommissær, at det ikke vil gøre sig gældende denne gang.

Fischler
Fru formand, mine damer og herrer, må jeg starte med at takke Dem, hr. Bautista Ojeda, for Deres betænkning og Dem alle for den tid og det arbejde, De har lagt i udarbejdelsen af de 16 ændringsforslag. Før jeg kommer ind på ændringsforslagene, vil jeg gerne komme med en kort bemærkning til selve forslaget. Som De sandsynligvis ved, er der siden 1989 blevet gennemført forbedringsplaner for et dyrkningsareal på omkring 600.000 ha. Frem til 2001 har EU brugt i alt 900 millioner euro på disse planer. Forbedringsplanerne havde som mål at begunstige det økonomiske grundlag for nøddeproduktion ved at samle udbuddet, forbedre kvaliteten og opbygge en infrastruktur for produktion og afsætning.
Planerne var begrænset til 10 år. Herefter skulle det finansielle ansvar igen alene ligge hos producenterne. Men da de første planer udløb, blev der med Rådets forordning nr. 558/2001 vedtaget en engangsforlængelse. Forrige år udløb så også disse planers 11. år. Samme år udløb tiårsperioden for endnu en række planer, og for de resterende 35% af dyrkningsarealet vil planerne udløbe i 2006/2007.
Den 23. juli i fjor anmodede Rådet Kommissionen om at påbegynde en indgående undersøgelse af samtlige aspekter af denne sektor og inviterede den til så hurtigt som muligt at fremlægge konklusionerne fra denne undersøgelse sammen med eventuelle forslag. Undersøgelsen er meget vidt fremskreden og vil foreligge i maj i år. Kommissionen var bevidst om, at der må gøres noget i mellemtiden, og at denne mellemliggende periode måtte overstås. Derfor har den foreslået Rådet og Parlamentet at godkende forslaget til forordning, hvormed forbedringsplanen ville blive forlænget med yderligere et år. Desuden indeholder dette forslag et særligt tilskud til hasselnødder.
Nu til de 16 ændringsforslag. Den første gruppe af forslag vedrører generelle spørgsmål. Ændringsforslag 1 vedrører forordning nr. 1035/1972, ændringsforslaget vedrører rapporten fra Kommissionen til Rådet om den fælles markedsordning. Vi kan ganske vist ikke længere ændre teksten i en ophævet forordning, men ændringsforslag 2 kan i princippet godkendes. Jeg er også enig i ændringsforslag 3, hvor der henvises til nøddesektorens økologiske betydning for miljøet.
Den anden gruppe af ændringsforslag omfatter forslag til principielle ændringer af det eksisterende forslag. De har alle til dels væsentlige følger for budgettet. Derfor kan Kommissionen ikke støtte dem. Det drejer sig her om forslagene 4-6, 10-12 samt 15 og 16. Den tredje gruppe vedrører sektorens fremtidige situation. I ændringsforslag 9 og 13 henvises der til nødvendigheden af en permanent støtteordning for nødder, og i ændringsforslag 8 kræves det, at de fordele, der er opnået med forbedringsplanerne, navnlig med hensyn til producentorganisationernes samling af udbuddet, bliver bevaret.
Ændringsforslag 7 og 14 indeholder et forslag om at forbedre kendskabet til produktionen og kontrollen ved hjælp af det geografiske informationssystem. Alle disse ændringsforslag har følger, som sprænger rammerne for det foreliggende forslag, hvor det kun drejer sig om en forlængelse på et år. Derfor kan jeg ikke acceptere disse forslag inden for rammerne af det forslag, der skal behandles nu. Men jeg kan forsikre Dem om, at vi bestemt har taget Deres forslag til efterretning og også vil tage dem alvorligt.
Som jeg allerede har erklæret ved tidligere lejligheder, er vi alle enige om, at der hersker en kronisk mangel på konkurrence inden for denne sektor, og ud fra en økonomisk synsvinkel er det derfor ikke hensigtsmæssigt fortsat at fastholde troen på, at producenterne i EU på lang sigt kan holde stand mod den frie konkurrence med tyrkiske hasselnødder og amerikanske mandler. Vi har derfor efter min mening brug for svar på følgende spørgsmål: Har EU for det første brug for sin egen nøddeproduktion? Opfylder nødder for det andet en multifunktionel rolle? Skal EU for det tredje fortsat investere i bevarelsen af nøddeproduktionen? Hvis ja, i hvilken form?
Støtteforanstaltninger bør efter min opfattelse bestemt også tjene til at fremme bæredygtigheden i landdistrikterne og at beskytte miljøet og ikke alene tage sigte på at gøre sektoren økonomisk konkurrencedygtig. Afslutningsvis vil jeg gerne takke Dem endnu en gang for Deres bidrag.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0065/2002) af Cunha for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om fastsættelse af præmier og garantitærskler for tobak i blade efter sortsgruppe og medlemsstat for høsten 2002, 2003 og 2004 og om ændring af forordning (EØF) nr. 2075/92 (KOM(2001) 684 - C5-0678/2001 - 2001/0276(CNS)).

Cunha (PPE-DE)
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, med det foreliggende forslag ((KOM(2001) 684) ændrer Kommissionen grundforordningen for den fælles markedsordning for tobak, som er forordning nr. 2075/92, og fastsætter præmier og garantitærskler for tobak i blade efter sortsgruppe og medlemsstat for høsten 2002, 2003 og 2004. På dette grundlag skulle man formode, at Kommissionens forslag overvejende ville være af teknisk karakter og begrænse sig til at tilpasse de vigtigste støtteinstrumenter til tobaksproduktionen på basis af udviklingen i udbud og efterspørgsel. Dette krav om regulering fremgår desuden af selve den nuværende ordning, fordi kvoterne skal meddeles til producenterne inden den 15. april, og de dermed forbundne kontrakter skal oprettes inden den 30. maj.
Ud fra et påskud om at foretage en teknisk ajourføring af forordning 2075/92 går forslaget imidlertid langt videre. Faktisk indfører det en reform af meget større politisk omfang og går så vidt som til at opstille en gradvis udfasning af tobaksstøtten som endeligt mål (betragtning 5). Dermed opstiller Kommissionen faktisk betingelser for omfanget af de afgørelser, der til sin tid og på grundlag af de forslag, der stilles, skal træffes af fællesskabsinstitutionerne. Det er der to årsager til. For det første har Kommissionen iværksat en evaluering af den fælles markedsordning for råtobak, hvorved det skulle blive muligt at gøre status over virkningerne af EF-bestemmelserne for råtobak, og konklusionerne af denne evaluering forventes ikke at foreligge før ved udgangen af 2002. For det andet har Kommissionen selv forpligtet sig til på grundlag af disse undersøgelser at stille et nyt forslag for tobakssektoren i løbet af første kvartal af 2003. Dette forslag skal naturligvis være i overensstemmelse med de voksende samfundsmæssige krav om bæredygtig udvikling og sunde kvalitetsprodukter, og det skal ligeledes leve op til de officielle udtalelser, der hidtil er blevet afgivet om tobakssektorens fremtid.
Ordføreren er af den opfattelse, at Europa-Parlamentet ikke kan acceptere, at Kommissionen på forhånd foregriber de afgørelser, som både Europa-Parlamentet og Rådet skal træffe i de kommende måneder eller næste år på grundlag af evalueringerne og de seneste oplysninger fra sektoren, som blev omtalt før. Ordførerens ændringsforslag begrænser sig i denne forbindelse til at forbedre de tekniske aspekter i Kommissionens forslag, og han giver udtrykkeligt afkald på at gå ind i en dybtgående politisk debat om den kommende støtteordning for tobak, som der først rigtigt vil kunne tages hul på i 2003 i betragtning af de allerede nævnte undersøgelser.
Ordførerens holdning er dog ikke ensbetydende med en ren og skær accept af status quo, som han i øvrigt finder uholdbar på længere sigt. Ordføreren har derfor stillet ændringsforslag 23 for at genskabe den oprindelige konsensus omkring Fællesskabsfonden for tobak. Dette ændringsforslag indebærer to ting. For det første accept af, at fonden ikke blot finansierer informationskampagner om tobakkens skadelige virkninger og omstillingsforanstaltninger, men også styrkelse af den agronomiske forskning i sortsgrupper, der er mindre skadelige for miljø og folkesundhed, og for det andet, at tilbageholdelsen til fonden går fra 2 til 3%, idet både status quo på 2% og Kommissionens forslag om 5% forkastes. For at sikre sammenhængen i dette kompromis foreslår ordføreren derfor, at ændringsforslag 9 og 13 ligeledes forkastes. EU's ca. 130.000 tobaksproducenter, hvoraf de fleste er hjemmehørende i ugunstigt stillede regioner i Sydeuropa, fortjener, at de ansvarlige fællesskabsinstitutioner tager deres fremtidige forhold alvorligt. Derfor er det også vigtigt, at vi råder over ajourførte undersøgelser til vurdering af den nuværende situation, så vi ansvarligt kan stille realistiske forslag for fremtiden, men kun på det grundlag, at vi nøjagtigt ved, hvordan den aktuelle politik har virket.

Garriga Polledo (PPE-DE)
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, økonomien i de store landområder i Sydeuropa er afhængig af dyrkningen af tobak. Grundet den manglende mekanisering af dyrkningen er det en afgrøde med meget stor social indvirkning og betydning for beskæftigelsen. Dyrkningen finder sted i små familiebrug i nogle af de fattigste regioner i Europa.
Jeg vil komme med et eksempel, der direkte berører mit hjemland. I Extremadura udgør tobaksdyrkning 25% af landbrugsproduktionen. Snakken om at knytte ophør af tobaksstøtte - og dermed ophør af dyrkningen - til sundhedsbegreber er fuldstændig forkert, uretfærdig og ligefrem hyklerisk. Der er jo ingen, der foreslår at stoppe dyrkningen af planter, der bruges til at destillere alkohol, eller at lukke cigar- og cigaretfabrikkerne eller forbyde salg.
Det er rigtigt, at tobaksproduktionen i Europa vil ophøre uden støtte, men det ville ikke forbedre de europæiske forbrugeres sundhed, for hullet efter fællesskabsproduktionen ville blot blive udfyldt af import fra tredjelande, og man ville fortsat kunne ryge, hvis man ønskede det. Det drejer sig altså udelukkende om handelsinteresser.
Den eneste løsning på sundhedsproblemerne er at følge den metode, man allerede har påbegyndt i EU med nye dyrkningsteknikker og mindre skadelige tobaksarter og desuden fokusere på en nedgang i forbruget gennem oplysninger om de skadelige virkninger ved tobak.
Budgetudvalget mener, at man skal styrke den agronomiske forskning, der bliver finansieret af Fællesskabsfonden for tobak. En forskning, som EU ønsker at sløjfe til fordel for omlægningsaktioner, der ikke tilbyder bæredygtige alternativer.
Kommissionen går her for vidt i sit hverv. Kommissionen burde forlænge støtteordningen og skabe kontinuitet. Vi beder derfor om, at man sletter betragtning 5, og vi mener, at Rådets juridiske tjeneste er af samme opfattelse.

Folias (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, hver gang vi behandler spørgsmålet om tobak, undrer jeg mig altid. Vi er alle imod rygning, men hvorfor skal vi også være imod tobak? Det er to vidt forskellige begreber, og jeg synes, at Kommissionen ligesom mange af medlemmerne burde gøre sig det klart.
Vi er imod rygning, og vi bør gøre, hvad der er muligt for at bekæmpe dens udbredelse og begrænse den. Ingen indvendinger imod det. Men hvis vi forbyder tobaksdyrkning, dømmer vi visse europæiske borgere til økonomisk tilbagegang, mens vi støtter tobaksproducenter i tredjelande. Det, vi gør, er, at vi mindsker vores eksport og øger vores import. Resultatet er, at vi får antallet af arbejdsløse i EU til at stige. Er det, hvad vi ønsker? De, der støtter det synspunkt, at vi kan bekæmpe rygning ved at udrydde den europæiske tobaksproduktion, vil måske også fortælle os, at man kan bekæmpe alkoholisme ved at udrydde vinplanter? Vil de også foreslå os at lukke bilfabrikkerne for at bekæmpe dødsulykkerne på vejene?
Nu må den selvretfærdighed ophøre, og vi må se realistisk på tingene og bekæmpe dem derefter. Med åbent sind og med realisme må vi kalde tingene ved deres rette navn, så vi kan nå frem til en strategi for en aktiv bekæmpelse af rygningen og dens skadevirkninger og en strategi for EU's økonomiske udvikling.

Baltas (PSE).
Fru formand, hr. kommissær, jeg vil først og fremmest gerne lykønske og takke hr. Cunha, ordføreren til betænkningen om tobak, både for hans omhyggelige og seriøse tilgang til emnet og for den finfølelse og forståelse, han har vist over for de oplæg, medlemmerne fra Landbrugsudvalget har holdt. Som han selv sagde, er tobaksspørgsmålet, sådan som det behandles i Rådets konkrete forordningsforslag, i øvrigt et rent teknisk spørgsmål, som vedrører afgrøderne i 2002, 2003 og 2004. Det var forkert af Kommissionen at forsøge at indføre politiske kriterier i forhandlingen, for ud over at de ikke vedrører det emne, vi forhandler i Parlamentet nu, er de også uholdbare, uigennemtænkte og endog provokerende, ville jeg sige, med hensyn til den fælles landbrugspolitiks generelle funktion og perspektiver.
Det er velkendt, at tobaksdyrkning alt andet lige er et familieforetagende med en meget intens arbejdsindsats, hvor alle familiemedlemmerne deltager. Desuden dyrkes tobak på golde og ufrugtbare marker, hvilket bl.a. kræver menneskets tilstedeværelse og aktivitet i områder, hvor affolkning og økologisk ligegyldighed ellers ville medføre uoverskuelige og negative sociale og miljømæssige følger. Det er områder, som Kommissionen selv kender til. Tidligere plejede den ved enhver given lejlighed at gentage sine gamle henvisninger, men i den senere tid har den - måske tilskyndet af støttehensynet til sin fejlagtige indsats i Göteborg - forsømt dette med risiko for, at behandlingen af emnet bliver drejet bort fra dets rigtige grundlag. Og dets rigtige grundlag er intet andet end det, som hr. Cunhas betænkning anbefaler, og som støttes af Landbrugsudvalget, og som Parlamentet opfordres til at ratificere og Kommissionen til at respektere i sine fremtidige handlinger.

Sbarbati (ELDR).
Fru formand, vi giver også udtryk for vores tilfredshed med hr. Cunhas betænkning, som vi er enige i. Hvis vi skal komme med nogle tal, kan vi sige, at tobaksdyrkningen vedrører ca. 130.000 ejere og ca. 400.000 sæsonarbejdere, og hertil kan man tilføje alle de andre tal, der gælder for tobakssektoren. Det er således et alvorligt problem, som Kommissionen efter vores mening burde have tænkt mere over, også på baggrund af meddelelse nr. 264 af 15. maj 2001, hvor der udtrykkeligt står, at såfremt Kommissionen iværksætter et politisk handlingsforslag, skal man netop vurdere alle denne strategis følgevirkninger og konsekvenser for tobaksdyrkningen og dyrkningsstøttens reduktion.
Derfor - og af de årsager, som andre af vores kolleger allerede har gjort rede for med hensyn til den reelt begrænsede indflydelse på cigaretforbruget - er det i forbindelse med tobaksproblemet tværtimod vigtigt at bevare forskningsfonden, ikke mindst når det gælder den agronomiske forskning i bladtobak, som er den eneste mulighed for at mindske skadevirkningerne og give et direkte bidrag til alle forbrugernes sundhed.

Auroi (Verts/ALE).
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, ordføreren, hr. Cunha, har helt rigtigt sagt, at der bag det tekniske ydre gemmer sig en fremragende politisk betænkning.
Det centrale spørgsmål er, hvorvidt der stadig skal ydes støtte til dyrkning af en plante, som først og fremmest anvendes til fremstilling af et produkt, der beviseligt er meget skadeligt for mennesker. Jeg beklager, men cigaretter indgår i gruppen af hårde stoffer, og det kræver mod at sige det.
Det er et kendt problem, og Kommissionen har med forslaget om en revision af forordningen klart givet udtryk for, at støtteordningen til tobak må ophøre. Indtil nu har debatten først og fremmest drejet sig om den frist, som landmændene har fået til at omstille sig, og i den forbindelse var hr. Cunhas forslag yderst fornuftigt. Det er helt almindeligt, at de får den tid, som den planlagte evaluering tager, men ikke mere. Den nuværende situation kan efter De Grønnes mening ikke fortsætte, og vi kan ikke hele tiden blive ved med at høre, at det drejer sig om fattige landmænd. Så vidt jeg ved, er Alsace eller Andalusien meget rige landbrugsområder. Spørgsmålet er, om man til den tid skal give støtte til andre lande til dyrkning af andre skadelige afgrøder, som f.eks. cannabis. Det ville kræve mod at sige det til den tid.
Det andet spørgsmål, der drejer sig om Fællesfonden for tobak, handler dels om den planlagte tilbageholdelse fra 2004 og dels om de mandater, som de, der undersøger spørgsmålet og drager fordel af disse midler, har fået. Vi mener, at en stigning fra 3 til 5% til fonden er positiv - i den forbindelse har Kommissionens forslag meget klogt virket som en vekselvirkning mellem gulerods- og stokkemetoden for en definitiv ændring af disse mandater og har virket fremmende for den agronomiske forskning om at gøre tobak lidt mindre skadelig og som støtte til udarbejdelse af initiativer, der specifikt drejer sig om omlægningen af dyrkningen af tobak til andre afgrøder.
Vi må imidlertid ikke glemme, at tobak kan forarbejdes til andet end cigaretter. Det kan f.eks. være et grundlag for medicinsk forskning. Det er også et fremragende naturligt bekæmpelsesmiddel. Men det er små nicheproduktioner, og der dyrkes allerede alt for meget tobak til det.
De Grønne stemmer altså ikke for ændringsforslagene, der har ødelagt hr. Cunhas møjsommelige arbejde, men vil hellere følge Kommissionen på dette område.

Jové Peres (GUE/NGL).
Fru formand, for det første vil jeg gerne takke hr. Cunha for den strålende betænkning. Hans arbejde er virkelig vigtigt, da det drejer sig om en situation, skabt af Kommissionen, som er hyklerisk, som en kollega sagde før.
Vi er enige om, at tobak er skadeligt for sundheden. Og hvis vi skal være yderliggående, kan man jo foreslå et importforbud. Jeg tror ikke, at der er mange parlamentsmedlemmer, som vil stemme for at lukke grænserne for tobak fra USA. På den ene side glæder skatteministrene sig over indtægterne fra tobak, mens sundhedsministrene på den anden side kommer med erklæringer mod tobak.
For første gang har man medtaget procedurer til bekæmpelse af tobak, som bliver indført i EU af multinationale virksomheder, der forsøger at undgå at betale afgift.
Vi kan lære forskellige ting af det og af erfaringerne med forbud i Europa og andre steder. Hvis man fjerner tobaksdyrkning uden at sætte en stopper for import, vil der for det første stadig være et udbud af den skadelige tobak, og fællesskabsmarkedet vil tiltrække yderligere produkter fra tredjelande.
For det andet fjerner et forbud ikke forbruget, men det fører derimod til en øget smugling uden kontrol og afgiftsindtægter.
For det tredje skaber tobaksproduktionen mere beskæftigelse og økonomisk aktivitet end andre landbrugssektorer, f.eks. kødproduktionen, som Kommissionen ser på med stor eftergivenhed.
På den anden side, og nu skal jeg nok slutte, mener jeg, at Kommissionens forvirring over dokumenterne fra Det Europæiske Råd i Göteborg og konklusionerne derfra er fuldkommen uacceptabel, og at den ændrer den institutionelle balance. Jeg mener derfor, at Kommissionens vurdering af Det Europæiske Råd i Göteborg skaber principiel og formmæssig ubalance i Fællesskabets institutionelle samarbejde. Jeg håber, Parlamentet vil forkaste det, idet man også tager højde for Rådets juridiske tjenestes bidrag og COMIT's arbejde.

Mathieu (EDD).
Fru formand, kære kolleger, Kommissionen benytter sig her af ændringen af priserne og garantitærsklerne for 2002-2004 til at foreslå en katastrofal ændring for producenterne og for den sociale og økonomiske ligevægt for områderne som helhed. Det drejer sig faktisk om de grundlæggende tiltag til et produktionsstop for tobak uden noget alternativ. Dyrkningen af tobak er dog alligevel en produktion, der har betydning for de ugunstige områder og for mange små og mellemstore landbrug. Den arbejdskraft, som tobakken kræver, gør, at den økonomiske aktivitet i landområderne bevares.
EU producerer 5% af al tobak i verden og importerer 70% for at dække sine behov. Hvis produktionen stoppes, bliver Europa afhængig af importen. Og det vil ydermere ikke have nogen som helst betydning for forbruget. Tobakken er en fare for den offentlige sundhed, og den skal behandles som sådan. Forebyggelse ved oplysning særligt til de unge skal prioriteres. Producenterne deltager for øvrigt i denne forebyggelse ved at finansiere Fællesskabsfonden, hvis midler burde anvendes til oplysning til forbrugerne og til øget forskning om produkternes skadelige virkninger. Desværre har der ikke været nogen offentlige udbud siden 1997. Ved at opretholde en europæisk produktion giver vi os selv mulighed for at kontrollere kvaliteten af produktionen og forarbejdning af tobakken. Vi giver også os selv mulighed for at udvikle mindre skadelige sorter. Landbrugerne vil ikke acceptere, at tilbageholdelsen af præmierne stiger og anvendes til at finansiere deres egen forsvinden.
Vores gruppe kan ikke gøre andet end at afvise betragtning 5 i Kommissionens forslag, der reelt fordømmer de små og mellemstore produktioner, der bidrager til, at landbruget bevares i hele EU.

Souchet (NI).
Hr. kommissær, vi har tilsyneladende de samme bekymringer som Kommissionen - som er de bekymringer, alle har - om tobakkens sundhedsskadelige virkninger. Men da EU ikke har nok tobak, skal der naturligvis gøres noget ved efterspørgslen og ikke udbuddet.
Lad os huske på to tal, nemlig et forbrug på 80.000 t råtobak og en produktion på 250.000 t i EU. Europa importerer 70% af sine behov for råtobak, og EU er langtfra den største importør i verden. Det er derfor helt klart, at ethvert tiltag, der sigter mod at reducere produktionen, kun bevirker, at vi bliver endnu mere afhængige af importen.
Men det er i særdeleshed de sociale konsekvenser af sådanne tiltag, der bekymrer mig. Er det nødvendigt at gøre opmærksom på, at den meget arbejdskraftkrævende dyrkning af tobak vedrører 130.000 landbrug og 400.000 sæsonarbejdere, altså mere end 500.000 arbejdspladser? Er det nødvendigt at gøre opmærksom på, at den første forarbejdning beskæftiger 18.000 fastansatte og 40.000 sæsonarbejdere i landområderne? Er det nødvendigt at gøre opmærksom på, at tobakken dyrkes på små familielandbrug med 1-2 ha tobak, hvor tobakken i gennemsnit udgør 60% af familiens indkomst? Er det nødvendigt at gøre opmærksom på, at størstedelen af disse landbrug er beliggende i ugunstige områder, som oplever flugt til byerne, ørkendannelse og problemer med overtagelse af landområder til sovebyer? Er det nødvendigt at gøre opmærksom på, at tobaksdyrkningen, der giver en fast indkomst, i dag er meget kraftigt medvirkende til en fastholdelse af landbrugsbefolkningen og dermed til handel og offentlige tjenesteydelser?
Det er grundene til, at vi kun bør røre ved systemet med den fælles markedsordning for tobak med den allerstørste forsigtighed. Da reformen for den fælles markedsordning for tobak blev vedtaget i 1998, planlagde Europa-Parlamentet og Rådet en evaluering af denne reform, som skulle finde sted i slutningen af 2002. Denne evaluering vil dog kunne være en anledning til grundlæggende overvejelser om den europæiske tobaksdyrknings fremtid.
Jeg mener derfor i lighed med vores ordfører, at der ikke må træffes en eneste beslutning om fremtiden for det gældende system for tobak, inden vi har resultatet af de undersøgelser, der finder sted nu. Og jeg minder om, at Kommissionen skal stille et nyt forslag for tobakssektoren i 2003. Derfor glæder jeg mig over, at Udvalget om Landbrug har afvist de planlagte nedsættelser i kvoterne og præmierne, som ville have ramt producenternes indkomst alt for hårdt, have ødelagt genopbygningen af plantagerne, og som ikke ville have opmuntret producenterne til at omstille driften.
Vi er ligeledes imod forslaget om at forhøje tobaksproducenternes bidrag til Fællesskabsfonden for tobak, da det er kommet frem, at denne fond, der har et årligt budget på 20 millioner euro, i vidt omfang er blevet underudnyttet. Vi har også afvist Kommissionens plan om at omdirigere midlerne fra denne fond til andre formål.
Fru formand, kort fortalt foreslår Kommissionen os en sjusket reform, og når det er sagt, har den et anstrøg af demagogi og hykleri, der risikerer at få alvorlige sociale konsekvenser for denne sektor. Udvalget om Landbrug har fulgt de gode henstillinger fra vores ordfører, der har udarbejdet seriøse og gode forslag, der ikke blander tobak og tobaksmisbrug sammen, og jeg håber, at Europa-Parlamentet vil gøre det samme.

Fiori (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, vi var lidt usikre på Kommissionens forslag, da vi læste det, og jeg vil gerne takke hr. Cunha og Landbrugsudvalget for deres meget harmoniske arbejde med den betænkning, vi drøfter her til morgen.
Det er altid vanskeligt at tale om tobak, for man ender altid med at forfalde til demagogi. Den betænkning, vi drøfter i dag, er som bekendt blot noget af det, vi skal forhandle om, mens de egentlige overvejelser om tobakken starter med Kommissionens forslag næste år. Der er dog tre vigtige punkter, som man skal være opmærksom på, og det er først, at tobaksproduktionen med meget få undtagelser finder sted i Europas fattigste og ringest stillede områder. Hvad demagogien angår, gør den sig også gældende i omstillingsplanerne. I disse områder - og her taler jeg om mit eget land, Italien, men jeg kunne lige så godt tale om situationen i Spanien eller Grækenland - er det nemlig ikke muligt at omstille produktionen. Og denne demagogi fortsætter, eftersom man forveksler produktionen med forbruget.
Jeg vil gerne minde om en sætning, som en stor fransk forfatter udtalte, nemlig at det uden tvivl er muligt at lægge sine laster på hylden, men at det er meget svært, eftersom det kræver en overmenneskelig styrke og ikke mindst meget lang tid. Når det gælder tobaksmisbruget, burde vi sandsynligvis investere kraftigt i en informationsproces, som allerede begynder i skolerne, og det er noget, som Landbrugsudvalget kunne medtage i sit forslag. Vi skal også forsøge at forstå, at der i landbrugssektoren er hele familier, som lever af tobakken, og at drastiske beslutninger som dem, man kan læse i Kommissionens forslag, ville medføre et socialt og økonomisk sammenbrud, som vi ikke kan tillade os.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Fru formand, jeg vil gerne takke hr. Cunha for hans indsats i Landbrugsudvalget. Og så en lille kommentar, for det er blevet sagt, at Andalusien er et landbrugsmæssigt rigt område. Jeg og de andalusiere, jeg repræsenterer, ville meget gerne nyde godt af det økonomiske udbytte af landbruget, fru Aurois vælgere har.
Under alle omstændigheder hører jeg til dem, der mener, at vi fortsat skal støtte landbruget, selv om jeg er ikke-ryger, og jeg anbefaler alle at lade være med at ryge eller at holde op. Jeg mener, det ville være en fejl at reducere eller stoppe tobaksdyrkningen, både på grund af de store sociale omkostninger, det ville medføre, og også fordi der ikke findes andre agronomiske alternativer. Hertil kommer yderligere, at de, der siger, man skal stoppe støtten til sektoren på grund af sundhedshensyn, ikke har taget højde for, at den europæiske produktionstøtte ikke har betydning for forbruget, da EU allerede importerer 70% af den brugte råtobak. Vi er blevet forelagt et forslag, der varsler gradvis fjernelse af støtten uden de nødvendige undersøgelser af garantier for alternative indtægtskilder i stedet for denne dyrkning.
I dag findes disse alternative kilder ikke. Det er først, når resultaterne af evalueringen af den fælles markedsordning for tobak foreligger, at man kan begynde at drøfte en reform. Først efter 2003. Kommissionen foreslår at erstatte den agronomiske forskning med en støtteaktion til udvikling af særlige initiativer for at få tobaksproducenter til at dyrke en anden afgrøde eller andre beskæftigelsesskabende økonomiske aktiviteter og fra 2004 at øge tilbageholdelsen af præmierne til producenterne.
Fællesskabsfonden, der finansieres med en tilbageholdelse af præmierne, er blevet brugt meget lidt på grund af Kommissionens yderst dårlige forvaltning. Hvis man har klaret det så dårligt med det nuværende budget, spørger jeg mig selv, om Kommissionen kan klare det bedre med et meget højere beløb, når der næsten ikke har fundet licitationer sted frem til i dag.
Fonden skal selvfølgelig fortsat opfylde sin forskningsopgave og søge efter sorter, der er tilpasset efterspørgslen og er så lidt skadelige som muligt. Den skal også se på alternative brugsmuligheder for råtobak og selvfølgelig miljøkonsekvenserne. Den øgede tilbageholdelse må ikke bruges som undskyldning for at skjule reduktioner i præmierne til producenterne.
Jeg vil afslutte mit indlæg med at understrege tobakdyrkningens store sociale og økonomiske betydning, det er en dyrkning, der genererer vigtig beskæftigelse i familiebrugene. Det er derfor, at drøftelsen om tobak og folkesundhed ikke udelukkende kan begrænses til en debat om landbrugsaspektet og et angreb på det svageste led i kæden, tobaksproducenterne.

Patakis (GUE/NGL).
Fru formand, vi vil gerne udtrykke vores modstand mod enhver potentiel afskaffelse eller gradvis formindskelse af støtteordningerne til tobak, sådan som Kommissionen foreslår, da det vil føre til udslettelse af den europæiske produktion. Vi er uenige i ethvert forslag, der accepterer tanken om at opgive tobaksdyrkning og i samme stund forsøger at gøre pillen lettere at sluge ved at foregive at søge alternative løsninger for producenternes beskæftigelse og indtægt. Det er velkendt, at produktionen foregår i Sydens fattige områder, der oftest er bjergrige og ufrugtbare, og at den er en traditionel monokultur og eneste indtægts- og overlevelseskilde for indbyggerne i disse områder, der ikke har andre alternative beskæftigelsesmuligheder. Det er oprørende, at der fremkommer sådanne forslag, samtidig med at der sker en stigning i rygningen, der for 70%'s vedkommende dækkes af importeret tobak. Enhver formindskelse af fællesskabsproduktionen vil altså betyde udryddelse af tusindvis af små og mellemstore landmænd og en stigning i importen, og således tjener den de kolossale tobaksindustriers og tobakshandelsmonopolers røveriske interesser på bekostning af producenterne og forbrugerne. Nedgangen bør udelukkende angå importen og ikke de europæiske producenters indtægter, som man bør træffe enhver passende foranstaltning for. Et hvilket som helst andet forslag er hyklerisk eller i bedste fald mistænkeligt, idet det lægger et røgslør for illegale interesser.
Til trods for de positive elementer i hr. Cunhas betænkning accepterer den - om end med visse forbehold - tanken om at indskrænke fællesskabsproduktionen inden for en længere tidshorisont. Det ses bl.a. tydeligt af ændringsforslag 7 og 12, der tilskynder til omlægning af tobaksproduktionen til andre afgrøder. Derfor vil vi heller ikke stemme for den.

Parish (PPE-DE).
Fru formand, der var nogen uenighed i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om støtten til tobak, og jeg var en af de uenige, det indrømmer jeg gerne. Jeg støtter Kommissionens forsøg på at udfase tobaksstøtten, og jeg vil gerne opfordre den til at fremskynde processen i stedet for at trække den i langdrag. Vi kan ikke retfærdiggøre brugen af skatteydernes penge på tobaksindustrien. En af målsætningerne i forbindelse med den fælles landbrugspolitik er produktion af sunde kvalitetsfødevarer til forbrugerne i Europa. Jeg kan ikke forestille mig tobak i den sammenhæng.
Jeg har stor respekt for ordføreren, hr. Cunha, men denne gang har han misforstået noget. Han er som en lille kong Knud, der forgæves prøver at holde tidevandet tilbage. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har ikke set realiteterne i øjnene. Europa har i løbet af de seneste 10 år brugt 6,5 milliarder engelske pund eller 10 milliarder euro - 2 engelske pund pr. borger i Europa - på støtte til tobak. En tredjedel af denne tobak er af meget dårlig kvalitet og bliver stort set aldrig røget. En anden tredjedel sælges i den tredje verden og ødelægger dermed tredjelandenes tobaksmarked. Er det en del af den fælles landbrugspolitik? Det er i hvert fald en del, som vi har forsøgt at undgå. Det er kun en tredjedel af al denne tobak, der ryges i Europa. Vi kan derfor ikke retfærdiggøre den støtte, som vi giver. Vi accepterer alle behovet for at støtte landbruget i landdistrikterne, men vi skal finde andre afgrøder at støtte i fremtiden.
Jeg vil slutte af med at sige, at ændringsforslag 17 om fortsat støtte til tobak af meget dårlig kvalitet er helt uhensigtsmæssigt. Jeg vil indtrængende opfordre Kommissionen til straks at udfase dyrkningen af denne meget dårlige tobak.

Alavanos (GUE/NGL).
Fru formand, jeg skal gøre det meget kort over for kommissær Fischler. Vi har i dag modtaget udtalelsen fra Rådet (retlige og indre anliggender), der juridisk betvivler betragtning 5 i Kommissionens forslag. Rådet (retlige og indre anliggender) betvivler den juridiske gyldighed i betragtning 5. Mit spørgsmål til hr. Fischler er, om han vil trække betragtning 5 tilbage.

Fischler
Fru formand, kære parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, indledningsvis vil jeg gerne takke Dem, hr. Cunha, for Deres glimrende betænkning, som helt åbenlyst er blevet til på baggrund af en grundig analyse af Kommissionens forslag. Det foreliggende forslag vedrører fastsættelsen af præmier og garantitærskler for de kommende tre år, en ændring af aktivitetsområdet for Fællesskabsfonden for tobak samt nogle små forenklinger af den fælles markedsordning.
Med hensyn til præmierne foreslår Kommissionen, at de nuværende beløb bevares uforandret med undtagelse af sortsgruppe V, som hr. Parish nævnte før, hvor der foreslås en nedsættelse på 10%. I den forbindelse kan ændringsforslag 17 ikke accepteres, da den foreslåede præmienedsættelse for denne sortsgruppe er en følge af en virkelig uholdbar markedssituation med en markedspris i frit fald og fortsat meget store lagerbeholdninger, som påvirker den fremtidige udvikling på dette marked.
Ifølge Kommissionens forslag skal garantitærsklerne gradvist nedbringes med 2,6% til 334.000 t frem til 2004. Denne mængde svarer omtrent til produktionsmængderne i de to høstår 1999 og 2000. Ændringsforslag 18 og 19 kan efter Kommissionens opfattelse ikke accepteres, da garantitærsklernes foreslåede størrelse samt opdelingen af dem ikke svarer til de nuværende produktionsbehov og den tilstræbte omstilling af produktionen til kvaliteter med den største markedsefterspørgsel.
Betragtning 5, som De, hr. parlamentsmedlem, nævnte før, gengiver den politiske ramme, som ligger til grund for forslaget med hensyn til Fællesskabsfonden for tobak. Det forslag omfatter to ting. På den ene side en ændring af aktivitetsområdet for primært at støtte producenterne ved omstillingen til andre aktivitetsområder, idet der gives afkald på finansieringen af den agronomiske forskning, og på den anden side en gradvis forhøjelse af det tilbageholdte beløb til 5%.
Med Deres meddelelse om en strategi for en bæredygtig udvikling har Kommissionen skabt en ny politisk ramme. Orienteringen hen imod en gradvis afskaffelse af støtten til tobakssektoren bestemmes af kravet om i overensstemmelse med traktatens artikel 152 at sikre en høj grad af sundhedsbeskyttelse for mennesket ved alle fællesskabspolitikker. Vi ved også, at der ikke er nogen direkte forbindelse mellem tobaksdyrkning og rygningens omfang, det vil sige, at der ikke bliver røget mindre, hvis vi yder mindre støtte til tobaksdyrkning.
Den politiske problemstilling er artikel 152, som helt klart postulerer, at alle fællesskabspolitikker, altså også enhver form for støttepolitik, skal sikre en høj grad af sundhedsbeskyttelse for mennesket. Derfor kommer det andet spørgsmål ikke længere på tale. Sletningen af denne betragtning, således som det foreslås i ændringsforslag 2, kan derfor ikke accepteres.
Henvisningen til Parlamentets beslutning, således som det foreslås i ændringsforslag 3, kan heller ikke godkendes, da den ikke er relevant for begrundelsen af den foreslåede ordning. Ændringsforslag 4-6, hvori der kræves en undersøgelse af de socioøkonomiske virkninger, er egentlig forældede. Der bliver jo allerede foretaget en omfattende vurdering, som også vil beskæftige sig med disse aspekter. Kommissionen kan derfor heller ikke træffe afgørelse om en tidsplan for afskaffelsen af støtten i dag, således som det kræves i ændringsforslagene 25 og 26.
Kommissionen er bevidst om, hvilke følger den gradvise afskaffelse af støtten til tobaksdyrkning kan have, navnlig i forskellige produktionsområder i Grækenland, Spanien eller Italien med en særlig sårbar socioøkonomisk struktur. Ifølge Kommissionens meddelelse skal omstillingen af tobaksdyrkningen derfor også suppleres af foranstaltninger, som tager sigte på at skabe alternative arbejdspladser og rentable erhvervsmuligheder inden for rammerne af udvikling af landdistrikter.
Ændringsforslag 7 og 11, som tager sigte på yderligere finansiering af den agronome forskning, kan ikke accepteres, da fremme af foranstaltninger til omstilling af produktionen er blevet en strategisk prioritet og er den vej, som må vælges med større bestemthed. Kommissionen er af den opfattelse, at tobaksproducenterne må tilbydes nye muligheder for at kunne omstille sig inden for landbruget eller skifte til en anden sektor. Der kan bevilges forskningsmidler til forskning inden for rammerne af den fælles forskningspolitik.
Oplysningskampagnerne om de skadelige virkninger af tobaksforbrug skal udvides, nye informationsprogrammer skal mere omfattende gøre opmærksom på de skadelige virkninger af rygning. Af alle disse grunde foreslås det gradvist at forhøje det tilbageholdte beløb til 5% frem til 2004. Derfor kan ændringsforslag 7 og 9 ikke accepteres. Ændringsforslag 22 og 23, som tilstræber en yderligere tilbageholdelse på 5%, kan ikke accepteres, da det ville stille for store krav til mange virksomheders økonomiske kapacitet.
Ændringsforslag 7 og 16 kan ikke accepteres, da de er overflødige, fordi den vurdering, der skal være afsluttet inden udgangen af 2002, ligeledes behandler dette aspekt. Det samme gør sig gældende for ændringsforslag 10 og 24. Ændringsforslag 1 og 8 kan ikke accepteres, da det er vanskeligt at retfærdiggøre den krævede afvigelse for kooperative virksomheder. Jeg vil gerne minde Dem om, at ordningen, hvorefter der bydes på dyrkningskontrakterne, er frivillig for de producerende medlemsstater, og at de fuldkommen frit kan afgøre, om de finder indførelsen af denne ordning hensigtsmæssig.
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege, at de enkelte dele af forslaget, altså bevarelsen af præmiens størrelse, tilpasningen af tærsklerne til den nuværende produktionsstørrelse, løbetiden på tre år og fremme af omstillingen, udgør en afbalanceret helhed, som er afpasset efter producenternes behov og samtidig tager højde for de nye perspektiver. Kommissionen vil herefter på grundlag af vurderingsresultaterne, som vil foreligge inden årets udgang, i første kvartal af 2003 stille nye forslag for Parlamentet og Rådet om sektorens videre fremtid.
Izquierdo Rojo (PSE).
Hr. formand, jeg vil bede kommissæren om at præcisere det, han netop sagde.
Hr. kommissær, De sagde, at Kommissionen foreslår foranstaltninger og alternative arbejdspladser inden for rammerne af udvikling af landdistrikter. Ja, sådan forstod jeg det.
Som følge af det, hr. kommissær, spørger jeg om følgende: Garanterer De tobaksdyrkerne alternative arbejdspladser? Har De netop givet garanti for arbejdspladser? Vil De være så venlig at præcisere det.

Fischler
Hr. formand, kære parlamentsmedlem, spørgsmålet er, hvad De forstår ved en garanti. Det, vi gør med dette forslag, er følgende, og det har jeg også forklaret præcist: For at kunne tage højde for Kommissionens meddelelse til Rådet må vi sideløbende med udfasningen af tobaksstøtten også udvikle beskæftigelsesalternativer til befolkningen i de berørte områder. Vi vil her ikke bare forholde os afventende, men vil i en slags pilotfase afprøve det med forskellige muligheder og se, hvilke muligheder der er de bedste og mest lovende. Det skal en del af 5%-midlerne, som jeg har talt om, bruges til. Hvis De nærlæser Kommissionens meddelelse med hensyn til den bæredygtige udvikling, så vil De se, at der skal iværksættes en udfasning af tobaksstøtten og samtidig en udvikling af alternativer i de berørte områder. Nøjagtig det har jeg forklaret, og nøjagtig det vil vi gøre.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0045/2002) af Langenhagen for Fiskeriudvalget om den europæiske fiskeforarbejdningsindustri (2000/2303(INI)).

Langenhagen (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil i min tale i dag gerne slå et slag for den sunde fødevare fisk. I betragtning af de talrige fødevareskandaler er det sikkert ikke forkert at fremhæve fordelene ved en sund ernæring. Og her hører fisk utvivlsomt med på bordet. Det er en kendsgerning, at forarbejdede produkter tegner sig for en stadig større andel af forbruget af fisk pr. indbygger. Hertil henregner jeg ikke kun fiskekonserves, men hele spektret fra røget fisk til dybfrosne produkter.
I EU er fiskeforarbejdningsindustriens produktionsværdi næsten dobbelt så stor som fangstsektorens. Betragter man denne industris økonomiske kraft med en produktionsværdi på over 10 milliarder euro og det vitale bidrag til fødevareforsyningen i EU, så undrer - De bedes bære over med mig, hr. Fischler - den ringe vægt, som grønbogen om fremtiden for den fælles fiskeripolitik tillægger denne sektor, og det immervæk med følgende bevisstilling:
For det første har denne industri en arbejdsstyrke på næsten 100.000 mennesker i hele Europa. For det andet er der i denne industri tusindvis af virksomheder, navnlig små og mellemstore virksomheder, som ofte ligger i strukturelt tilbagestående regioner med kun få beskæftigelsesalternativer. For det tredje har industrien en lang tradition for forarbejdning og forædling i mange forskellige variationer.
Det understreger klart, at de få sætninger om fiskeforarbejdningsindustrien i grønbogen ikke er tilstrækkelige og derfor ikke afspejler sektoren. Derfor har jeg foreslået denne initiativbetænkning for at tage dette forsømte emne op og - ikke mindst med henblik på den forestående reform af den fælles fiskeripolitik - at undersøge de politiske handlingsmuligheder. En høring i Fiskeriudvalget gav os i den forbindelse et interessant indblik i de forskelligartede arbejdsvilkår, produktionsmetoder og problemer i Europa.
Lad mig kort plukke følgende problemområder ud: For det første hovedpunktet om råvareforsyningen. Fiskeforarbejdningsindustrien er for mere end 50%'s vedkommende afhængig af importforsyninger. Det er vel at mærke råvarer, som EU's fiskerflåde ikke kan levere. Derfor er det nødvendigt at forbedre vilkårene med henblik på at sikre forsyningerne. Hertil tæller nu engang en sænkning af toldsatserne.
Det andet punkt vedrører miljøforanstaltninger. Indtjeningen i forarbejdningsindustrien med en struktur bestående af mange mindre dele er til dels blevet væsentligt forringet af EU's miljøforanstaltninger. Miljøbeskyttelse er vigtig, hvad enten det drejer sig om spildevand, emballage eller emissioner. Men man må undgå unødvendige forkastelser på grund af for korte frister. Hvad gavner selv det reneste spildevand os ad hoc, hvis der så ikke længere findes virksomheder og arbejdspladser i kystregionerne?
Et tredje punkt er fødevaresikkerheden. Én ting er sikkert, fiskeforarbejdningsindstrien er ikke ophavsmand til, men offer for forurenende stoffer og forurening. Derfor må den ikke bære byrden alene. Det kan ikke være hensigten med forbrugerbeskyttelse at fastlægge grænseværdier efter princippet: "Værdien XY kan være farlig, altså lægger vi lige en sikkerhedsmargen på 150% oveni". Pålidelige og toksikologisk sikrede grænseværdier opfylder deres hensigt, det gør panikløsninger til højre og venstre til gengæld ikke. Det vil jeg også og navnlig kritisere medlemsstaterne for.
Det fjerde punkt vedrører udvidelsen. Ansøgerlandene står for døren. Nogle lande har ydet en eksemplarisk indsats med hensyn til hygiejne og sundhedsbeskyttelse. Men der er stadigvæk store problemer, der skal løses, før der er opnået en tilstrækkelig standard.
Det femte punkt går på noget principielt. Vi har brug for flere informationer om denne sektor. Derfor slår vi til lyd for en analyse fra Kommissionen. Også FIUF-støttens indvirkninger må undersøges nøje, for vi ønsker ikke en sektor, som er økonomisk afhængig af EU, men en industri, som er vital og i stand til at klare sig selv i det 21. århundrede. En undtagelse fra hjælpen til selvhjælp bør for fremtiden højst være relateret til de områder, som er stærkt afhængige af fiskeriet.
Facit er, at fiskeforarbejdningsindustrien må vises større opmærksomhed i Europa. Fiskeriudvalget havde med kun en stemme imod netop denne holdning. Derfor håber jeg på fuld støtte til denne betænkning i den efterfølgende afstemning kl. 12.00.

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg mener, de kristelige demokrater ramte plet med forslaget om en initiativbetænkning om fiskeforarbejdningsindustrien. Og når man ser på den strålende betænkning, mener jeg også, at vi har ramt plet ved udnævnelse af fru Langenhagen til ordfører, og jeg vil endnu en gang lykønske hende med betænkningen.
Som ordføreren sagde, mener vi ikke, at Kommissionen tillægger industrien den nødvendige betydning. Eksemplet med grønbogen var indlysende. Vi forventer yderligere forslag fra Kommissionen, og jeg mener, denne betænkning kan give stof til eftertanke.
Langenhagen-betænkningen behandler problemet globalt. I 1998 udarbejdede vi en betænkning med specifikt fokus på konservesindustrien, som jeg havde æren af at være ordfører for. Den nye betænkning er revideret og omfatter desuden hele industrien inklusive frosne produkter, handelsaspekter og akvakulturprodukter.
Jeg vil gerne i Langenhagen-betænkningen fremhæve fru Langenhagens vurderinger set i global kontekst og europæisk kontekst i betragtning af udvidelsen.
I global kontekst tager betænkningen højde for liberaliseringen af import af råvarer, som er yderst vigtig, og den kommer ind på betydningsfulde undtagelser for følsomme produkter (som f.eks. stykker af tun). Den omhandler også de europæiske produkters kvalitet, miljø-, hygiejne- og sikkerhedsstandarder set i forhold til importprodukter for at beskytte forbrugerne mod oprindelsessvig, som man ser det med sardiner og tunfiskekonserves.
På europæisk niveau ser man på følgerne af udvidelsen, uden at de influerer negativt på industrien i økonomisk tilbagestående regioner, som i øjeblikket har problemer.
Generelt ønsker man en øget støtte til vores fiskeriprodukter og yderligere støtte til forskning og udvikling til fordel for vores virksomheder.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at PPE-Gruppen støtter PSE-Gruppens tre ændringsforslag, men at vi uden tvivl vil stemme imod ændringsforslag 4 fra De Liberale, da vi mener, ordførerens oprindelige tekst er bedre.

Miguélez Ramos (PSE).
Hr. formand, på Den Socialdemokratiske Gruppes vegne vil jeg sige til fru Langehagen, at vi fuldt ud støtter hendes betænkning, og vi vil gerne lykønske hende med det strålende arbejde.
Socialdemokraterne har stillet to ændringsforslag, som jeg vil bede ordføreren støtte. De omhandler de sociale aspekter i forarbejdningsindustrien og opfordrer kraftigt Kommissionen, medlemslandene og arbejdsmarkedets parter til at fremme overenskomstforhandlinger, der skal forbedre kvaliteten af beskæftigelsen i industrien og ydermere tage højde for, at størstedelen af de beskæftigede i sektoren er kvinder, der har dårlig socialdækning og desuden ofte er midlertidigt ansat. Vores ændringsforslag er et skridt på vejen mod målene fra Lissabon-topmødet om forbedring af beskæftigelsens kvalitet.
Vi mener, at en forbedring af erhvervsuddannelsen for de næsten 100.000 arbejdstagere i forarbejdningsindustrien samt en forbedring af deres arbejdsforhold sammen med sektorens dynamik og innovationskapacitet kan hjælpe til at garantere industriens levedygtighed og fremtid.

Vermeer (ELDR).
Ja, både initiativet og betænkningen er gode, men jeg har alligevel nogle bemærkninger. I den oprindelige betragtning G konstateres det, at den forarbejdende sektors import af fisk og fiskeriprodukter fra lande uden for EU kan medføre interessekonflikter. Det er ikke altid korrekt, fordi importen tit er et godt incitament for den forarbejdende sektor og kan således bidrage til opretholdelsen af et godt prisniveau for de europæiske fiskere. Sådan en misforståelse angiver et generelt problem, som vi efter min mening kæmper med i udvalget. For mange emner gælder det, at vi i større eller mindre grad ikke har et godt billede af situationen. Desværre er vi ofte nødt til at udarbejde en ny politik uden at være i besiddelse af alle relevante oplysninger. Vi skal derfor tilstræbe mere indsigt i de aktuelle forhold. Med hensyn til forskning skal der efter min mening fokuseres på pålidelighed og hurtighed. Jeg anmoder Kommissionen om at sørge for, at vi har korrekte og aktuelle oplysninger, så vi på det rigtige tidspunkt kan træffe den rigtige beslutning i forbindelse med alle disse emner.

Stihler (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Langenhagen for betænkningen. Fiskeforarbejdningsindustrien beskæftiger 18.140 mennesker i Det Forenede Kongerige, det vil sige 20% af arbejdspladserne i EU inden for denne sektor. Størstedelen af disse arbejdspladser ligger i nogle af de fjerneste egne i Skotland. Arbejdspladserne er livlinen for mange mennesker i landdistrikterne. De forsyner os endvidere med det færdige produkt. Uden fiskeforarbejdningsindustriens ansatte kunne vi ikke nyde de færdige produkter.
Derfor afholdt Fiskeriudvalget en høring, som afslørede, at industriens prioriteter er forsyning, permanent beskæftigelse, miljø, fødevaresikkerhed, import og konsekvenserne af udvidelsen. Vi ved, at nogle af vores bestande er meget små, og det er derfor ikke kun fiskerne, men også forarbejdningsindustrien, der berøres, når man indfører forbud imod torskefiskeri.
Vi må træffe foranstaltninger til sikring af forsyningen, samtidig med at vi opretholder et højt hygiejneniveau og en bæredygtig forsyning. Forarbejdningsindustrien er vigtig, og det skal vi huske i forbindelse med fiskeridebatten.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne indledningsvis lykønske Dem, fru Langenhagen, som ordfører, men også Fiskeriudvalget med dette initiativ. Ligesom Europa-Parlamentet betragter også Kommissionen den europæiske fiskeforarbejdningsindustri som en vigtig industrigren. Den leverer førsteklassesfiskerivarer skaber arbejdspladser, først og fremmest også i de regioner, som er særligt afhængige af fiskeriet. Vi er absolut bevidste om de udfordringer, som denne branche kæmper med.
Vi ser her navnlig fire områder. For det første den utilstrækkelige råvareforsyning fra EU-farvande. For det andet importbegrænsninger af råvarer. For det tredje strengere sundheds-, hygiejne- og miljøforskrifter i EU sammenlignet med tredjelande og for det fjerde den stigende internationale konkurrence.
Men nu til nogle af punkterne i Deres betænkning. De beklager, at vi har glemt branchen i grønbogen. Jeg vil gerne minde Dem om, at vi med vores strukturpolitik navnlig kommer ind på den i punkt 4-7 og 14-22 og indtil videre allerede har støttet udviklingen med henblik på en modernisering af den europæiske fiskeforarbejdningsindustri. Fiskeriets strukturfonde bevilger for perioden 2000-2006 immervæk 637 millioner euro til dette formål.
Jeg er dog helt enig med Dem i, at vi så hurtigt som muligt har brug for resultaterne af undersøgelsen af strukturfondsmidlernes indvirkninger på branchen. Den vil også foreligge rettidigt til midtvejsrevisionen af strukturfondsperioden i 2003.
Nu kommer vi til forsyningssituationen. Jeg er helt enig med Dem i, at vi må videreudvikle vores forsyningspolitik. Det drejer sig jo nu engang om vores egen forarbejdningsindustris konkurrenceevne. Før årets udgang vil vi stille et forslag herom. Deres krav om en ensartet liberalisering af havnetjenesterne i EU for at muliggøre en fair konkurrence i forarbejdningsindustrien hilser jeg udtrykkeligt velkommen. Her findes der også allerede et direktivforslag fra Kommissionen fra maj i fjor.
Hvad emnet sundhed, hygiejne og forbrugerbeskyttelse inden for og uden for Fællesskabet angår, vil jeg gerne minde om, at bestemmelserne i fællesskabslovgivningen naturligvis også gælder for importvarer fra tredjelande. For at sikre det har vi et omfattende inspektionsprogram til rådighed i medlemsstaterne og i tredjelande. Vi vil også forbedre disse kontroller yderligere, den pågældende lovgivning er netop ved at blive revideret. Desuden vil Den Europæiske Fødevaremyndighed i fremtiden levere funderede videnskabelige udtalelser om fødevaresikkerhed og fodermiddelsikkerhed.
Forbrugerbeskyttelse er tæt forbundet med spørgsmålet om mærkning, som med den nye forordning fra sidste år fik et nyt retligt grundlag, og som også gælder for en række forarbejdede varer, f.eks. røget, tørret eller frossen fisk.
Hvad forberedelsen af udvidelsen angår, så findes der i programmerne Sapard og Phare foranstaltninger, så ansøgerlandene hurtigt opnår vores standarder inden for fiskeriet.
Afslutningsvis vil jeg gerne bemærke, at den nye fælles markedsorganisation i stigende omfang omfatter producentorganisationer på tværs af brancher, hvormed de forskellige grene af fiskerisektoren, startende med fiskeriet, over afsætning og forarbejdning, kan udnytte deres fælles synergipotentialer, f.eks. en bedre tilpasning af produkterne til markedets behov, forbedring af produktkvaliteten, udarbejdelse af kvalitetsmærker eller miljøvenlige produktionsmetoder osv. De ser, at vi bestemt allerede har taget Deres initiativ op, men der er utvivlsomt stadigvæk en del, der skal gøres, og De kan være sikker på, at vi vil gennemføre Deres forslag så godt som muligt.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0041/2002) af Lage for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 1587/98 af 17. juli 1998 om en ordning for godtgørelse af de meromkostninger ved afsætning af visse fiskerivarer fra Azorerne, Madeira, De Kanariske Øer og de franske oversøiske departementer Guyana og Réunion, der er en følge af disse områders beliggenhed i Fællesskabets yderste periferi (KOM(2001) 498 - C5-0446/2001 - 2001/0200(CNS)).

Lage (PSE)
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det er hævet over enhver tvivl, at forordning nr. 1587/98 om en ordning for godtgørelse af meromkostninger ved afsætning af visse fiskerivarer fra Azorerne, Madeira, De Kanariske Øer og de franske oversøiske departementer Guyana og Réunion ligesom de forordninger, der gik forud, har virket som et særdeles gavnligt fiskeripolitisk instrument, ikke blot økonomisk og socialt, men også til bevaring af kulturelle værdier tilknyttet fiskeriet.
I henhold til forordningens artikel 6 burde Kommissionen imidlertid senest den 1. juni 2001 have forelagt Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om gennemførelsen af de særlige foranstaltninger til fordel for fiskeriet i områder i Fællesskabets yderste periferi, områder, der som bekendt skal nyde særlig støtte i henhold til Amsterdam-traktaten, som har givet dem en særlig status. Det har Kommissionen ikke gjort inden den angivne frist med henvisning til, at der bør gennemføres en grundig analyse med bistand af eksterne konsulenter, hvor baggrunden er den samlede revision af den fælles fiskeripolitik ud fra den grønbog, der allerede er til politisk diskussion.
Da resultaterne af denne analyse er en forudsætning for at fremlægge nævnte rapport, foreslår Kommissionen at udsætte fristen til den 1. juni 2002 og som logisk følge heraf at videreføre ordningen i et år, det vil sige til den 31. december 2002, for at sikre kontinuitet for de retlige rammer for godtgørelsen af meromkostningerne. Der er således ingen anledning til bekymring, idet der snarere er tale om en pause til nærmere overvejelser. Jeg har derfor foreslået Fiskeriudvalget, at der fremsættes en samstemmende udtalelse ledsaget af nogle relevante ændringsforslag til forordningen. Her forekommer det indlysende, at ordningen for godtgørelse af meromkostninger bør være af permanent karakter, idet dens tidsbegrænsning fjernes, eftersom ulemperne som følge af beliggenhed i den yderste periferi på grund af afstanden til afsætningsmarkederne ikke er faktorer, som tid og udvikling kan minimere, men derimod faktorer af strukturel karakter, medmindre man kalkulerer med, at regionerne i den yderste periferi simpelthen på sigt slet ikke skal have noget fiskeri.
Tillad mig, at jeg for at bløde lidt op på disse stive debatter tyer til den magtfulde metafor, som José Saramago, vinder af nobelprisen i litteratur, introducerede i sin roman Stenflåden, hvor han forestiller sig, at en kæmpekløft opstår mellem Den Iberiske Halvø og resten af det europæiske kontinent, og at halvøen som følge deraf flyder bort. Jeg tror ikke, at nogen - ikke engang ironisk - forestiller sig, at øerne i den yderste periferi en skønne dag skulle sætte kursen tilbage mod det europæiske kontinent, så deres aktuelle fjerne beliggenhed ville forsvinde.
Derfor foreslås videreførelse på ubestemt tid af ordningen for godtgørelse af meromkostningerne ved afsætning af visse fiskerivarer med mulighed for eventuel tilpasning hen ad vejen, hvilket den kommende forordning så kan indeholde bestemmelser om. Jeg mener, at det fremover meget vel kan udvikle sig til egentlig indkomststøtte til fiskerne i regionerne i den yderste periferi efter samme model som indkomststøtten til landmændene. Hvorom alting er, hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, fiskeriet på Azorerne, som omfatter 8.000 arbejdspladser og har meget stor samfundsøkonomisk betydning for øgruppen, de 1.500 fiskere på Madeira, fiskeriet på De Kanariske Øer, der omfatter omkring 13.000 arbejdspladser, bør ligesom tusinder af fiskere i Fransk Guyana og på Réunion ikke udsættes for uvished eller skæbnens luner. De må have sikkerhed og stabilitet, så meget mere som de har skullet klare hårde udfordringer, sådan som det senest skete med den mislykkede fiskeriaftale med Marokko, der betød et hårdt slag for fiskeriet på De Kanariske Øer. Jeg mener derfor virkelig, at støtten til fiskeriet i regionerne i den yderste periferi bør øges, så den bliver endnu mere generøs, end den er i dag.

Sudre (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, tillad mig at gøre opmærksom på, at ordningen med kompensation for de meromkostninger, som områderne i den yderste periferi har i forbindelse med afsætning af visse fiskerivarer - som fejlagtigt kaldes "POSEIDOM-fiskeri" - bygger på et enkelt princip, der består i at støtte afsætningen af de fiskearter, der er mest berørte af eksport under vilkår, der kan sammenlignes med dem, som de økonomiske aktører på det europæiske kontinent arbejder under.
Jeg glæder mig over ordførerens arbejde, der lever op til forventningerne fra repræsentanterne fra områderne i EU's yderste periferi. Som skyggeordfører vil jeg dog gerne bidrage med to supplerende kommentarer. I den udtømmende præsentation af de fordele, som områderne i den yderste periferi har, glemmer ordføreren at henvise til et problem, som jeg mener er et af de vigtigste, nemlig hvad angår adgang til disse områder, der er resultatet af forbindelserne mellem disse områder og kontinentet, samt de tariffer, der anvendes på området. Og for os i de fjernere områder kan denne forhindring medføre, at omkostninger stiger med ca. 30%.
Jeg har for øvrigt bemærket, at ordføreren har baseret sin betænkning - og det glæder jeg mig naturligvis over - på Amsterdam-traktatens artikel 299, stk. 2, som anbefaler, at der tages hensyn til de særlige karakteristika for områderne i den yderste periferi i alle EU's politikker og hermed også vedrørende fiskeri. Jeg mener dog, at det ville have været mere logisk at henvise til artikel 37 i traktaten med det samme, som er selve grundlaget for fiskeri- og landbrugspolitikkerne, hvis der ikke havde været mangler i denne artikel i forbindelse med områderne i EU's yderste periferi. Faktisk viste det sig, at artiklen i den nuværende situation overhovedet ikke er tilpasset forholdene, for den omhandler udelukkende vilkårene for fiskeriet på kontinentet og tager ikke forholdene for områderne i den yderste periferi i betragtning.
Som afslutning vil jeg sige, at jeg fuldt ud støtter ordførerens forslag om at bede Kommissionen sende Europa-Parlamentet et eksemplar af den eksterne undersøgelse af virkningerne af samtlige hidtidige fællesskabsforanstaltninger til fordel for fiskeriet i områderne i den yderste periferi. Når vi kender indholdet i dette dokument, kan vi helt sikkert meget mere præcist tage alle de særlige forhold, som gælder for områderne i EU's yderste periferi, i betragtning.

Medina Ortega (PSE).
Hr. formand, regionerne i den yderste periferi har en særlig status i henhold til artikel 299, stk. 2, i Amsterdam-traktaten fra 1997. Men jeg vil mene, at det er en status, der har eksisteret, siden man oprettede EØF i 1957, da der allerede dengang i traktaten var særlige bestemmelser for de franske oversøiske departementer. Med Spaniens og Portugals tiltrædelse i 1986 anerkendte man i tiltrædelsesprotokollen særlige bestemmelser. I artikel 299, stk. 2, anerkender man en situation, der allerede var juridisk gyldig via særbestemmelser i forskellige programmer og særlige muligheder for regionerne i den yderste periferi, som normalt betegnes med forkortelsen COP 6.
Fællesskabstraktaterne og fællesskabslovgivningen anerkender således, at den store afstand til det europæiske kontinent forhindrer funktionen i EU's normale konkurrencesituation. Det er nok at besøge disse områder, der virker paradisiske ved første øjekast, for at få indblik i forholdene med mange økonomiske og sociale problemer. Og kommissær Fischler har gjort sig den ulejlighed at besøge områderne. Og det er en ulejlighed, for selv om det er skønne områder, indser man, at det ikke er en paradisisk situation på grund af spild af tid, rum og viden.
Jeg mener, at den nuværende betænkning fra Fiskeriudvalget er acceptabel, ordføreren har udført et godt arbejde, der er nogle fornuftige ændringsforslag, og jeg mener, at Parlamentet kan vedtage betænkningen. Den Socialdemokratiske Gruppe støtter Lage-betænkningen, og vi håber, Kommissionen fortsat vil udvikle disse områder inden for fiskeriet.

Sánchez García (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, endnu en gang drøfter vi her i Parlamentet de europæiske regioners mangfoldighed, denne gang den ultraperiferiske dimension i forbindelse med Lage-betænkningen. Jeg vil gerne lykønske ordføreren med betænkningen, der berører en af de vigtigste produktionssektorer i regionerne i den yderste periferi, nemlig fiskeriet.
Efter at betænkningen er blevet vedtaget, håber jeg, at vi kan se på permanente løsninger for de strukturelle omkostninger, regionerne i den yderste periferi har i forbindelse med salg af f.eks. fiskeriprodukter, fordi det drejer sig om fjerntliggende øområder med energimangel og stor afhængighed af omverdenen.
Jeg mener, at det vigtigste i betænkningen er, at man anerkender brugen af traktatens artikel 299, stk. 2, som retsgrundlag for denne type foranstaltninger, som det også blev sagt på Amsterdam-topmødet. Jeg vil derfor takke ordføreren, hr. Lage, Fiskeriudvalget og Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked for at forstå og acceptere mit ændringsforslag, der sigter på at konsolidere rettighederne for regionerne i den yderste periferi.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, indledningsvis vil jeg takke hr. Lage for hans meget positive holdning til vores forslag. Det er rigtigt, at fiskeriet spiller en særlig vigtig rolle for den sociale og økonomiske udvikling i områder beliggende i den yderste periferi, men vi har allerede siden 1992 haft en støtteordning til afsætning af bestemte fiskerivarer fra disse regioner. Ved hjælp af denne ordning kunne producenterne få godtgjort deres meromkostninger til transport af deres varer til det europæiske fastland.
Vi foreslår nu, at den gældende ordning forlænges med et år, altså til udgangen af 2002. Hvorfor et år? Kommissionen forelægger i juni i år Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om gennemførelsen og effekten af de foranstaltninger, som er gældende på nuværende tidspunkt, og den vil foretage en udførlig evaluering af disse foranstaltninger. På grundlag af denne evaluering kan vi så, hvis det er nødvendigt, foretage nødvendige tilpasninger inden for rammerne af reformen af den fælles fiskeripolitik.
Nu til ændringsforslagene: Ændringsforslag 1 og 3 vedrører retsgrundlaget. Vi foreslår artikel 37 i traktaten, fordi denne foranstaltning ikke udgør en undtagelse fra traktatens bestemmelser om fællesskabspolitikker eller de generelle principper. Men vi kan ikke acceptere en forlængelse af ordningen på ubestemt tid. Formålet med forlængelsen er jo som sagt at vinde den nødvendige tid til den udførlige evaluering af de hidtidige foranstaltninger. Jeg kan derfor ikke godkende ændringsforslag 1 og 3. Jeg kan heller ikke acceptere ændringsforslag 2, for Kommissionens rapport vil ikke kun gengive resultaterne af undersøgelsen. I den rapport, som vi fremlægger, må vi også tage hensyn til virkningen af foranstaltningerne og medlemsstaternes anvendelse af dem. Ændringsforslag 6 udgør et problem, fordi undersøgelsen som sagt kun omfatter en del af de dokumenter, som vi i givet fald tager hensyn til ved et forslag til en ny ordning. Det vil derfor ikke være rimeligt at nævne det separat i forordningen.
Idéerne i ændringsforslag 4 og 5 tager jeg til gengæld meget gerne til mig og takker for opmærksomheden.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0040/2002) af Maat for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af protokollen om fastsættelse af de fiskerimuligheder og den finansielle modydelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Den Gabonesiske Republik om fiskeri ud for Gabons kyst, for perioden fra 3. december 2001 til 2. december 2005 (KOM(2001) 765 - C5-0040/2002 - 2001/0301(CNS)).

Maat (PPE-DE)
Indledningsvis vil jeg gerne lykønske kommissæren med, at det - på et tidspunkt, hvor det bliver stadig vanskeligere at indgå fiskeriaftaler - er lykkedes for ham at indgå en aftale med hensyn til Gabon. Det viser, at fiskeriaftaler og EU er et særligt anliggende. De er delvis baserede på historiske ordninger, og de giver ikke kun de pågældende lande finansiel kompensation, men samtidig også en meget målrettet udviklingshjælp til mange afrikanske lande.
Med hensyn til Gabon-aftalen har EU reserveret 5 millioner euro for en periode på fire år. 30% heraf er finansiel kompensation, og 70% skal anvendes til uddannelse og strukturel hjælp til kystregionerne. Det viser klart, at aftalerne yder et vigtigt bidrag inden for rammerne af udviklingssamarbejdet med afrikanske lande. Beløbet er i øvrigt 70% højere på årsbasis end den nuværende aftale eller den netop udløbne. Forhøjelsen er bl.a. baseret på erhvervelsen af ekstra fiskemuligheder i 6-12-sømilezonen. Så er spørgsmålet - også til kommissæren - om de pågældende fiskeriorganisationer i Gabon også reelt er involverede i aftalen.
Gabon skal årligt aflægge skriftligt regnskab for 70% af beløbet. Fiskeriet udgør 1,4% af Gabons BNP. Olieindtægterne udgør imidlertid to tredjedele af landets BNP, hvilket betyder, at fiskerisektoren er en vigtig sektor for landet. Det er endvidere påfaldende, at kun 70% af fangstkapaciteten blev udnyttet mellem 1998 og 2001. Kan kommissæren angive grunden hertil? Det er tillige påfaldende, at det for det reelle kystfiskeri, altså fiskeri inden for 12-sømilegrænsen, kun er skibenes kapacitet, som er fastlagt i aftalen og ikke fangstkvoterne. Det er påfaldende, fordi vi i den interne politik i EU med hensyn til kvoter altid taler om den virkelige fangstmængde og ikke om skibenes kapacitet. Kan kommissæren redegøre for, om udvidelsen af aftalen om 6-12-sømilegrænsen får konsekvenser for det gabonesiske kystfiskeri?
I øjeblikket er der ikke tilstrækkelig indsigt i, hvilke konkrete udgifter og indtægter Gabon-aftalen medfører, heller ikke for de europæiske fiskere. Kommissionen gør, hvad den kan, i sin evalueringsrapport for at beskrive den forrige aftale, men oplysningerne om forholdet mellem indtægter og udgifter, situationen med hensyn til fiskebestanden og aftalernes virkninger for regionerne i EU skal være mere klare.
Hr. formand, jeg har allerede angivet, at jeg lykønsker kommissæren med aftalen, og at fiskeriaftaler er meget vigtige for en række kystregioner i EU. I den henseende betyder aftalen ligeledes styrkelse af økonomien i de regioner, og den giver desuden et strukturelt incitament til den allerede plagede europæiske fiskerisektor. Vi må imidlertid ikke glemme, at disse aftaler kritiseres mere og mere, bl.a. af Verdensnaturfonden og andre ikke-statslige organisationer. I den videre debat om fiskeriaftalerne skal vi i højere grad understrege aftalernes samfundsmæssige grundlag, både i Afrika og i Europa. Det ville være godt, hvis Kommissionen - for mange er det ikke klart - understreger, at aftalerne giver et incitament til udviklingssamarbejdet med mange afrikanske lande.
Hr. formand, i forbindelse med betænkningen har jeg allerede angivet i en række henstillinger, hvilke punkter der skal fokuseres ekstra på. Et af punkterne er, at jeg anmoder om ekstra opmærksomhed for kontrolforanstaltninger, idet myndighederne i Gabon ikke er tilstrækkeligt i stand til at udføre kontrolopgaverne forsvarligt. Jeg anmoder endvidere om oplysninger om, hvad der reelt sker med pengene, og hvorvidt kystregionerne konkret forstærkes. I forbindelse med gennemførelsen af denne aftale ville jeg sætte stor pris på, at evalueringen af udviklingsforanstaltningerne blev forelagt for Rådet og Parlamentet hvert andet år.
I forbindelse med de ændringsforslag, som Fiskeriudvalget har vedtaget, er det klart, at jeg også støtter dem fuldt ud. I godt samarbejde med min egen koordinator, hr. Farela, har jeg i ændringsforslag 2 endnu en gang angivet, hvad vi præcist mener. Jeg foretrækker helt klart dette ændringsforslag frem for Den Liberale Gruppes ændringsforslag 9. Det betyder, at jeg anbefaler ændringsforslag 2 og mener, at Den Liberale Gruppes ændringsforslag 9 er overflødigt.
Jeg vil endvidere gerne takke de rådgivende ordførere fra Udenrigsudvalget og Udvalget om Udvikling og Samarbejde for deres betænkning og oplysninger samt deres indsats, fordi det alt sammen bidrager til et bedre grundlag for denne type aftaler.

Miguélez Ramos (PSE).
Hr. formand, nogle skemaer, og det skyldes måske forfatternes intellektuelle dovenskab, fremstiller en fællesskabsflåde, der udplyndrer ressourcerne i udviklingslandene. Denne betænkning kan måske føre til et forbud mod stereotyper. Gabon er et land med mange naturressourcer, især olie, som bliver udnyttet af vestlige olieselskaber, landet har et BNP på omtrent samme niveau som Polen og en årlig inflation på 2%. Og det er klart, at fællesskabsfartøjer fra medlemsstaterne, der fisker inden for aftalens rammer, selvfølgelig respekterer principperne for ansvarligt fiskeri, og at de er underlagt kontrol i henhold til bestemmelserne i den fælles fiskeripolitik.
Og vi behøver ikke at spørge, om man i denne aftale, som i andre aftaler, reelt taler om en fiskeriaftale, eller om det snarere er et udviklingssamarbejdsprogram finansieret med midler fra den fælles fiskeripolitik, da 70% af midlerne er afsat til aktiviteter knyttet til udvikling af den lokale fiskerisektor. Vi beder Kommissionen om at bruge en del af disse midler til at indføre kontrol- og bevarelsesforanstaltninger.
Hr. Maat, Den Socialdemokratiske Gruppe stemmer mod ændringsforslag 2, og jeg håber, Kommissionen vil gøre det samme. Den afgift, som rederne skal betale for at fiske under denne aftale, må ikke adskille sig fra det, man betaler under andre aftaler, det skulle da lige være Grønland, hvor rederne betaler 0 pesetas i afgift.
Afslutningsvis vil jeg sige, at det ikke er til fordel for Gabon at forhindre, at landet som så mange andre kan sælge sine fiskerirettigheder til tre gange markedsværdien. Ellers skulle man jo også være imod, at Gabon eksporterer olie og mineprodukter til lande som Nederlandene, USA, Kina eller Frankrig.

Farage (EDD).
Hr. formand, min holdning til fiskeriaftaler med tredjelande er velkendt, men jeg ønsker endnu en gang at gøre opmærksom på min forargelse over EU's indgåelse af aftaler, der - trods den pæne formulering - kort og godt er økonomisk imperialisme.
I dag ser vi et eksempel på Parlamentets totale impotens og den ligegyldighed, som Rådet og Kommissionen behandler Parlamentet med. I dag konsulteres vi om en aftale, der trådte i kraft i december 2001 - for næsten tre måneder siden. Hvis Parlamentet havde nogen værdighed, ville vi protestere mod en sådan ligegyldig behandling, men Parlamentet siger naturligvis intet. Der er sat en effektiv stopper for Parlamentets rolle som vagthund. Men selv om Parlamentet stemte imod forslaget, ville det ikke have gjort nogen forskel. Fiskeriudvalget har pinligt nok som sædvanlig godkendt aftalen. Og selv om det også havde stemt imod, ville det stadig ikke have gjort nogen forskel.
Inden afstemningen er jeg sikker på, at Parlamentet vil gøre som altid og uden videre godkende den beslutning, der allerede er truffet på udvalgsplan. Som demokratisk institution er vi en stor farce.
Men mit spørgsmål, hr. Fischler, er følgende: Hvor mange hundrede sorte afrikanere skal endnu lade livet som følge af EU's fiskeri, før De vil høre efter?

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, indledningsvis vil jeg takke hr. Maat for hans betænkning og for støtten til Kommissionens forslag. Det drejer sig her om en ny protokol, og i denne nye protokol kunne vi på grund af de meget gode resultater i den foregående aftale forhøje fiskerimulighederne for tun til 10.500 t om året.
Desuden findes der nu også et nyt segment med fiskerimuligheder for krebsdyr og blæksprutter. Gabon modtager til gengæld en finansiel modydelse på 1,2 millioner euro årligt, og godt 70% heraf går til opbygningen af det lokale fiskeri i Gabon, er altså samtidig udviklingshjælp. Desuden har vi indført flere ændringer af de tekniske vilkår, som bidrager til en bæredygtig udnyttelse af fiskeriressourcerne. Hertil hører f.eks. et system for fangstmeldinger og indberetninger fra observatører.
Nu til de enkelte ændringsforslag. Hvad ændringsforslag 1, 4 og 5 angår, så er vi i princippet enige. Inden for rammerne af de eksisterende interinstitutionelle aftaler og særligt gennem rammeaftalen mellem Parlamentet og Kommissionen af 5. juli 2000 opfylder vi dog allerede disse krav. Derfor er disse ændringsforslag i og for sig ikke nødvendige.
Ændringsforslag 2 og 9 må Kommissionen forkaste. Den blandede finansiering af de forhandlede fiskerimuligheder er en væsentlig del af Fællesskabets fiskeriudenrigspolitik. Ved aftalerne med tredjelande stammer den finansielle modydelse fra EU's budget, mens rederne skal betale licenserne.
Til ændringsforslag 3 og 7 vil jeg gerne sige, at Kommissionen naturligvis ikke negligerer et bæredygtigt fiskeri og det lokale fiskeris behov, når der forhandles fiskeriprotokoller. Jeg har derfor ikke noget imod disse forslag, men de er efter min mening en selvfølgelighed og behøver derfor ikke absolut at blive nævnt særskilt.
Til ændringsforslag 8 kan jeg meddele Dem, at der altid bliver foretaget en evaluering af fiskebestandene, før en protokol bliver fornyet. Derudover kan begge parter til enhver tid forlange et møde i det fælles udvalg for at tilpasse den pågældende protokol, hvis der skulle opstå problemer med bestandene. Ændringsforslag 3, 7 og 8 er derfor efter min mening unødvendige.
Ændringsforslag 6 kan jeg ikke acceptere. Det er nemlig gængs praksis, at den periodisk tilbagevendende fornyelse af fiskeriaftalen i form af en protokol ikke kræver et nyt mandat.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.
(Mødet udsat kl. 11.56 og genoptaget kl. 12.02)

Radwan (PPE-DE).
Hr. formand, dette såkaldte kompromisforslag blev forelagt os i går aftes med kort varsel og ved en fejltagelse omdelt med vores navn i morges. Det blev så revideret. Det er efter min mening ikke rigtigt at foretage afstemning, navnlig når teksten er så teknisk, efter så kort tid. Jeg har derfor store betænkeligheder ved at stemme herom nu.

Formanden.
Jeg tror, at det ifølge forretningsordenen er Parlamentet, der skal tage stilling til, om vi skal stemme om dette kompromisændringsforslag eller ej.
(Det vedtoges ikke at stemme om ændringsforslaget)
Om ændringsforslag 59
Radwan (PPE-DE).
Hr. formand, det drejer sig om samme anliggende som før, nemlig at vi ikke accepterer, at der foretages afstemning herom. Derfor vores anmodning om at høre Parlamentet.

Formanden.
Jeg spørger hermed Parlamentet, om det accepterer at stemme om dette kompromisændringsforslag.
(Det vedtoges ikke at stemme om ændringsforslaget)
Om ændringsforslag 52
Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg har et spørgsmål. Hvornår har det ærede parlamentsmedlem modtaget dette kompromisændringsforslag?

Lipietz (Verts/ALE)
Alle kompromisændringsforslagene blev stillet samlet og på samme tid til hr. Radwan. I går eftermiddag kl. 17.00 besluttede han at vedtage det første og det niende ændringsforslag - De kan se i Deres papirer, at numre er blevet ændret - og de andre forkastede han. Hans to foregående indlæg er altså simpelthen helt enkel manipulation af Europa-Parlamentet.

Formanden.
Parlamentet har under alle omstændigheder ret til at udtale sig ifølge forretningsordenen.
(Ændringsforslaget vedtoges)
Om ændringsforslag 44
Radwan (PPE-DE).
Hr. formand, ifølge det oprindelige ændringsforslag skal tærsklen forhøjes fra 10 til 25%. Efter aftale med Kommissionen og Rådet, men også med de andre grupper, er vi blevet enige om at sænke den til 20%. Jeg håber ikke, at det nu bliver udlagt som manipulation fra min side, men at det finder bred støtte.

Lipietz (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. Radwans mundtlige ændringsforslag er indarbejdet i kompromisændringsforslag AC55, som der efter min mening burde have været afstemning om inden forslag 44, da det omfatter de efterfølgende ændringsforslag. Til den normale rækkefølge, hvor der først er afstemning om de ændringsforslag, der ligger fjernest fra udvalgets betænkning, foreslår jeg, at vi samlet stemmer om ændringforslag AC55, der omfatter det mundtlige ændringsforslag fra hr. Radwan, i henhold til den diskussion, vi havde i går kl. 17.00, og som ligeledes omfatter ændringsforslag 44 og 33.

Formanden.
Parlamentet deler ordførerens holdning.
(Det mundtlige ændringsforslag vedtoges)
Om ændringsforslag 46
Radwan (PPE-DE).
Hr. formand, det gentages her endnu en gang, at vi ikke forhøjer fra 10 til 25%, men fra 10 til 20%. Det er der også ment med det næste mundtlige ændringsforslag.

Lipietz (Verts/ALE).
Hr. formand, vi har nøjagtig det samme problem. Dette mundtlige ændringsforslag er indarbejdet i kompromisændringsforslag AC53, som omfatter dele af ændringsforslag 46 og 32. Vedtagelsen af hr. Radwans mundtlige ændringsforslag, hvilket jeg anbefaler, er overhovedet ikke ensbetydende med, at delene fra ændringsforslag 46 og 32 forkastes. Jeg holder derfor fast i det logiske forslag om, at der først stemmes om det kompromisændringsforslag, der omfatter alle forslagene fra de forskellige kolleger. Jeg mener, at det, der skete i den foregående afstemning, er meget ualmindeligt, nemlig at et ændringsforslag om et af punkterne kan vælte andre punkter, som intet har at gøre med det, som var et overordnet kompromisændringsforslag, der havde til formål at få Europa-Parlamentet til at stemme om dette relativt tekniske problem endnu hurtigere. Hvis vi ikke accepterer at stille kompromisændringsforslaget først, skal der stemmes om hr. Radwans ændringsforslag og dernæst om ændringsforslag 46 og 32, som ikke er ugyldige, efter hr. Radwans ændringsforslag.

Formanden.
Hr. Lipietz, jeg tror, at ændringsforslag AC53 og 32 bortfalder, såfremt det mundtlige ændringsforslag bliver vedtaget. Jeg vil dog overlade det til Parlamentet at tage stilling til Deres anmodning.
(Det mundtlige ændringsforslag vedtoges)
Om ændringsforslag 54
Radwan (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er forfærdelig ked af det. Jeg har ikke opfundet proceduren. Ændringsforslaget kom meget sent i går. Bare så hr. Cohn-Bendit også forstår det: De to, der blev godkendt, var relativt enkle. De andre var, som ordføreren selv forklarede, meget komplekse ændringsforslag, som gik på hele teksten, men jeg forklarer dem gerne for Dem i detaljer, hvis De ikke kan forstå det. Vi er under alle omstændigheder imod.

Formanden.
Jeg vil endnu en gang overlade det til Parlamentet at afgøre, om det ønsker at stemme om kompromisændringsforslaget eller ej.
(Det vedtoges ikke at stemme om ændringsforslaget)
Om ændringsforslag 48
Radwan (PPE-DE).
Hr. formand, det drejer sig på ny om forhøjelsen fra 10 til 20% og ikke til 25%.
Lipietz (Verts/ALE)
Kære kolleger, endnu en gang er overgangen fra 10 til 20% et yderst komplekst spørgsmål, som ikke skal stilles lige efter afstemningen, mens jeg synes, det er helt normalt, at det kompromisændringsforslag af hr. Radwan, der blev udsat til kl. 17.00, hvilket han med det samme accepterede, er placeret foran forslag 48. Jeg kunne spille dum og sige, at eftersom hr. Radwan opfører sig illoyalt over for Europa-Parlamentet, anmoder jeg mine venner om at stå sammen og ligeledes forkaste hans mundtlige ændringsforslag. Men af hensyn til stabiliteten på de finansielle markeder i Europa synes jeg, at hans ændringsforslag er godt. Jeg accepterer det altså, og jeg anmoder Dem om at acceptere det ved at stemme for det og vedtage det. Men jeg gør Dem opmærksom på, at hr. Radwans helt uacceptable illoyale opførsel også har medført, at nogle af de ændringsforslag, der var godkendt af Rådet og Kommissionen samt af et stort flertal blandt Dem, blev forkastet, og jeg mener, at denne form for opførsel ikke gør Europa-Parlamentet til ære.
Echerer (Verts/ALE).
Hr. formand, skyggeordførerne har fundet et nyt kompromis om dette punkt, og derfor vil jeg på vegne af De Grønne gerne trække ændringsforslag 76 tilbage. Dette kompromis kan man acceptere.

Goebbels (PSE)
Hr. formand, jeg tror, at der er en mindre misforståelse. Hr. Mann fra PPE-Gruppen og jeg selv har stillet kompromisændringsforslag 79, som der skulle have været afstemning om i tre dele. Den første del blev vedtaget, men jeg mener ikke, at vi allerede havde vedtaget den anden del, for De gik videre til afstemningen om Kommissionens ændringsforslag 22, som i princippet bør gentages i det ændrede ændringsforslag 79.
Og derefter kommer den tredje del af kompromisændringsforslag 79 om § 1, stk. 2. Jeg vil i den forbindelse på vegne af hr. Lehne, der er rådgivende ordfører for Udvalget om Retlige Anliggender, og undertegnede stille dette mundtlige ændringsforslag, der ligeledes støttes af fru Echerer.
Jeg mener, at vi først bør stemme for § 1, stk. 2b, pkt. 4. For det tredje om § 1, stk. 2b, pkt. 5. Det er indviklet, og det undskylder jeg, men livet er nogle gange indviklet.

Formanden.
Er der nogen, der gør indsigelse imod medtagelsen af dette mundtlige ændringsforslag? Det lader det ikke til.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Huhne (ELDR)
Hr. formand, som ordfører ønsker jeg at anmode om mundtlig afstemning. Den Socialdemokratiske Gruppe har et kompromisændringsforslag om undtagelse af offentliggørelse af et prospekt fra de mest kreditværdige medlemsstater. Vi vil gerne understrege, at vi ønsker, at denne undtagelse kun skal gælde værdipapirer, medlemsstaterne skal f.eks. ikke kunne privatisere uden offentliggørelse af et prospekt, og som følge heraf ønsker vi ordet "værdi" indsat i starten af kompromisændringsforslag 65.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, dette er den første af tre betænkninger om EU's initiativer, når det gælder kapitalbevægelser, forsikringsselskaber og banker. I denne første betænkning tages der navnlig højde for nogle strengere bestemmelser for tilsynet med bankers og forsikringsselskabers virksomhed. Som repræsentant for Pensionistpartiet går jeg ind for denne betænkning, for det er vigtigt, at de, der investerer og overlader deres penge til bankerne og forsikringsselskaberne, får garanti for, at deres penge bliver brugt ordentligt, og at de giver det afkast, som er så væsentligt for mange borgere, bl.a. de mindre bemidlede, som pensionisterne utvivlsomt hører til. Derfor stemte jeg med glæde for betænkningen.

Meijer (GUE/NGL)
Det er overraskende at læse, hvor meget en grøn økonom bekymrer sig om sikringen af det voksende marked for finansielle tjenester imod systemrisici. I forlængelse af topmødet i Lissabon i foråret 2000, som ville gøre Europa til den mest konkurrencedygtige økonomi i verden, vil hr. Lipietz gøre EU til den sikreste havn for finansielle aktiviteter. Derfor slår han til lyd for regler, som giver de finansielle markeder udviklingsmuligheder. Efter hans mening er det ikke medlemsstaterne, som skal afgøre, hvilke af de tre metoder til beregning af det supplerende kapitalkrav der skal anvendes. De finansielle konglomerater skal have lov til selv at træffe dette valg, såfremt de underretter offentligheden herom.
Hans opfattelse viser ikke tilstrækkelig opmærksomhed for mennesket og miljøet, men derimod for stor forståelse for ønskerne fra de virksomheder, som beskæftiger sig med kapitalforvaltning. Jeg er imidlertid klar over, at det er bedre at regulere denne type markeder end at overlade alt til en jungle på verdensplan, hvor de store eventyrer får frit spil, og de mest kriminelle foretagender udkonkurrerer de andre.
Jeg betragter hans forslag som et første skridt, som senere gør det nemmere at fastsætte regler, som tilgodeser finansieringen af den offentlige service, fattigdomsbekæmpelse, demokratisk kontrol og miljøpleje.

Vachetta (GUE/NGL)
Det foreslåede direktiv indfører tilsynsregler (krav om egenkapital og supplerende tilsyn) for finansielle konglomerater. Vi mener, at vores opgave er socialisering af disse sektorer (kredit, forsikring, investering), for de funktioner, der opfylder disse regler, hører efter vores mening logisk til de offentlige tjenester. I en rationel økonomi bør der bevilges kredit i forhold til den sociale nyttevirkning af investeringerne, og forsikringen bør være omfattet af de sociale investeringsfonde og den sociale beskyttelse.
Dette direktiv er et ydmygt forsøg på at regulere de finansielle markeder, hvis kaotiske drift immervæk anses for at være årsag til finansielle kriser og sociale katastrofer i hele verden, som Enron var et eksempel på. Jeg stemte for betænkningen uden illusion, om ikke andet så for at bremse ultraliberalismen en smule, og fordi vi ikke er tilhængere af den værste form for politik, der består i at vente på, at kapitalismens fejl og mangler fører til dens endegyldige krise. Kun den sociale mobilisering kan sætte en stopper for fejltagelserne ved et system, der ikke kan kontrolleres.

Skinner (PSE)
Betænkningens punkter om subsidiaritet og det rigtige valg af en effektiv tilsynsmyndighed som den endelige voldgiftsinstans giver grund til bekymring.
Det gælder ligeledes anmodningen om offentliggørelse af statistisk information for at oplyse offentligheden om påvirkningen af markederne, som er upraktisk og umulig at opnå. Der er også alt for store omkostninger for industrien.

Vachetta (GUE/NGL)
Direktivet tilbyder at fortrænge visse former for økonomisk kriminalitet, og vi bifalder dette ærværdige projekt. Men vi vogter os for enhver form for naivitet. Først og fremmest fordi, som ordføreren nævnte, at en fællesskabsforordning ville have været at foretrække, men det kan ikke lade sig gøre i henhold til traktaten. Den kendsgerning, at straffeforanstaltningerne henhører under staternes kompetence, gør hullerne i nettet meget store og er en opfordring til, som det er tilfældet på det skattemæssige område, at iværksætte foranstaltninger i flere lande.
Desuden tror vi ikke længere på, at kapitalismen kan fungere med åbenhed og lighed. Den kapitalistiske konkurrence er en slags krig, der bruger alle de eksisterende midler, aftaler, lobbyisme, arrangerede regnskaber og falske høringer, som vi kan se i den nuværende situation. Det er svært at forstille sig, at institutioner, der er i lommen på kapitalen, pludselig skulle ønske at kontrollere deres egne metoder. Hvad angår de såkaldte sagkyndige, så er det svært at forestille sig, hvordan de kan blive frarådet af hensigtserklæringer, der endda kaldes direktiver, når der i disse ikke er fastsat nogen sanktionsmuligheder, der er virkelige forhindringer. På trods af disse forbehold har jeg stemt for direktivet for ikke at forhindre de minimumsforanstaltninger, det indeholder.

Lulling (PPE-DE).
Hr. formand, som jeg havde mulighed for at forklare i går aftes, er jeg ikke begejstret for det kompromis, der blev opnået i Feira om beskatning af opsparing. Jeg har stemt for alle ændringsforslagene i Pérez Royo-betænkningen, for jeg har stillet de fleste af dem. Jeg er også meget taknemmelig for, at ordføreren ikke har genindført de alt for radikale ændringsforslag, som jeg forklarede fra denne talerstol i går aftes. Jeg har også stemt for betænkningen fra Økonomiudvalget, for at den kunne blive sat på dagsordenen.
Når jeg alligevel besluttede mig for at stemme mod betænkningen, så er det for at vise, at jeg i princippet er imod, at man på topmødet i Feira har forkastet den model om sameksistens, som ville have gjort det muligt for medlemsstaterne at vælge mellem gennemførelsen af en beskatning af kildeindtægten og udveksling af oplysninger om de opkrævede renteindtægter. Derudover mener jeg, at der ikke kan blive tale om, at medlemsstaterne vedtager og offentliggør et direktiv på denne måde, inden de kan få sikkerhed for, at de samme foranstaltninger gennemføres i afhængige eller associerede regioner, og inden at forhandlingerne med tredjelandene om gennemførelse af tilsvarende foranstaltninger er afsluttet, naturligvis underforstået at en beskatning på kildeindtægten ikke svarer til en udveksling af oplysninger.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, Fernando Pérez Royos betænkning drejer sig om et forslag til Rådets direktiv om sikring af en reel beskatning af renteindtægter fra opsparing i Fællesskabet.
Jeg fik kuldegysninger og gåsehud, hr. formand, da jeg så titlen på dette direktiv, nemlig reel beskatning af renteindtægter fra opsparing. Det er selvfølgelig rimeligt, at man betaler skat, og sådan som der står i direktivet, er det rimeligt at oplyse landene om, at deres borgere f.eks. er rejst hertil, og hvis de har en opsparing, skal renteindtægterne beskattes, men burde vi ikke en gang for alle beslutte, at folk, der sparer op, ikke behøver at betale renter, skatter eller afgifter til regeringerne, netop fordi de har sparet op? Opsparing er en god og fornuftig ting.
Jeg stemte ganske vist for betænkningen, men det var meget svært for mig.

Andria (PPE-DE)
Skat på opsparing er et spørgsmål, som altid er blevet debatteret indgående. Nogle går ind for kildeskat, der indebærer en beskatning af det oprindelige beløb, hvorefter beskatningen af den pågældende skatteyder ophører. Den anden og utvivlsomt mere aktuelle metode er indberetningsmetoden. Her ophører skatteyderens skattepligt ikke, eftersom vedkommende bliver pålagt en yderligere opkrævning på baggrund af den årlige selvangivelse.
Når det gælder retfærdigheden, er der ingen tvivl om, at den sidstnævnte metode sikrer samfundet en fuldstændig beskatning af indtægterne uanset deres art. Men denne metode er kun retfærdig, hvis alle anvender den. Lige så snart et land af historiske grunde - eller fordi det er fordelagtigt - beslutter ikke at benytte denne metode, ødelægges det system, der var bygget op omkring denne metode.
Alt dette gælder for hr. Pérez Royos betænkning, hvor indberetningsmetoden er valgt som grundlag for beskatningen af grænseoverskridende opsparing. For at gennemføre direktivet på en effektiv måde er det nødvendigt at lade det gælde for de tredjelande, der tilslutter sig systemet.
Derfor er det en nødvendig betingelse for direktivets ikrafttrædelse, at der indgås en aftale med tredjelandene. En anvendelse af direktivet uden en sådan aftale ville skabe forstyrrelser på opsparingsmarkedet, forstyrrelser, hvis skadevirkninger det ikke er let at vurdere omfanget af i dag.

Goebbels og Poos (PSE)
Da liberaliseringen af kapitalbevægelserne er gennemført, ikke kun inden for EU, men også i forbindelse med de finansielle centre uden for EU, er det klart, at indførelsen af en ny afgift såvel som en informationsudveksling, der er begrænset til 15 medlemslande, vil få negativ indvirkning på kapitalbevægelserne. En sådan indførelse vil medføre omfattende skattesnyd og -unddragelser.
Derfor mener vi, at det er helt nødvendigt, at den reelle beskatning - inden for Fællesskabet - af renteindtægter fra opsparing ligeledes sikres i en række tredjelande samt i alle de autonome områder, der er afhængige af en medlemsstat.
Dette direktivs ikrafttræden bør derfor formelt være betinget af indgåelsen af aftaler om indførelsen af lignende foranstaltninger i de pågældende lande og områder.
Da denne sidste betingelse langtfra er opfyldt, har vi ikke kunnet stemme for dette direktivforslag.

Meijer (GUE/NGL)
Bankhemmeligheden gør det attraktivt at spare op uden for eget land for at undgå indkomstskat eller formueskat. Det er i 13 år ikke lykkedes for EU at løse dette grænseoverskridende problem. Alle forslag om at gøre eksistensen af udenlandsk formue synlig for de nationale skattemyndigheder er trukket tilbage på grund af modarbejdelse. Netop på det område kan alle medlemsstater torpedere en ordning i Rådet. Hvis der ikke fastsættes en ordning i tide før den forventede tiltrædelse af 10 nye medlemsstater i 2004, kommer den sandsynligvis ikke foreløbig. Det er for mig en grund til at støtte kompromiset om, at Belgien, Luxembourg og Østrig syv år frem kan opretholde et kildeskattesystem og de andre medlemsstater et system om grænseoverskridende udveksling af oplysninger. Problemet løses imidlertid ikke helt, så længe rige mennesker fortsat kan opbevare deres formue hos en særlig juridisk person, som ikke omfattes af udvekslingen.
Jeg konstaterer, at flertallet i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål vil afsondre sidstnævnte gruppe imod ordførerens forslag. Den betingelse, som ministrene har aftalt, om kun at anvende ordningen, hvis f.eks. Schweiz indfører samme system, kan føre til, at man på ny ikke løser noget.

Santer (PPE-DE)
Jeg har stemt imod vedtagelsen af Pérez Royo-betænkningen om forslag til Rådets direktiv, der sigter mod en sikring af en reel beskatning af renteindtægter fra opsparing i Fællesskabet.
Det ændrede forslag indeholder som helhed ikke den aftale, der blev indgået på området under Det Europæiske Råds møde i Feira, og navnlig heller ikke nedenstående væsentlige punkt med følgende ordlyd:
"Når der er opnået tilstrækkelige garantier med hensyn til anvendelsen af de samme foranstaltninger i de afhængige eller associerede territorier og af tilsvarende foranstaltninger i de nævnte lande, og, på grundlag af en rapport, skal Rådet med enstemmighed træffe afgørelse om vedtagelsen og gennemførelsen af direktivet inden den 31. december 2002."
Det drejer sig i dette tilfælde om en betingelse, som er nødvendig for, at direktivet kan træde i kraft.

Skinner (PSE)
Selv om Labour-Gruppen støtter Feira-modellen i forbindelse med denne sag, har Labour betænkeligheder ved ændringsforslagene i betænkningen, som har undermineret det allerede fastsatte samarbejdsgrundlag.

Titley (PSE)
Hr. formand, EU's banksektor har alt for længe fået lov til at hemmeligholde sine aktiviteter af økonomiske hensyn. Det er ikke blot i strid med EU's målsætning om gennemsigtighed og åbenhed, men det skaber også en situation med illoyal skattekonkurrence. Jeg bifalder derfor Kommissionens foranstaltninger til opstramning af situationen og til bekæmpelse af skadelig skattepraksis en gang for alle.
Som det understreges i betænkningen, er det imidlertid vigtigt, at direktivet omfatter afhængige territorier som f.eks. Kanaløerne. Hvis disse ikke medtages, vil direktivet blive undermineret af personer, der benytter banker i internationale skattely. Direktivets målsætning er at sikre, at det indre marked ikke forvrides af asymmetriske skatteordninger, og at skabe en situation, hvor medlemsstaterne efter en periode på tre måneder kan udveksle information om opsparing i udlandet. Disse tiltag vil øge EU-borgernes rettigheder over for store banker.

Adam (PSE).
Hr. formand, de britiske Labour-medlemmer støttede ikke betænkningen. Vi støtter ikke en udvidelse af markedsordningen for nødder. Vi anerkender dog, at produktionen foregår i ugunstigt stillede områder, hovedsageligt i Spanien, og at størstedelen af produktionen ikke er særlig konkurrencedygtig og knap nok giver økonomisk overskud. Det vil derfor være mere fornuftigt - rent økonomisk - at støtte de påvirkede områder gennem et omfattende program til iværksættelse af alternative afgrøder og andre aktiviteter, som kunne finansieres af programmet for udvikling af landdistrikter.
Vores stemme skal derfor ses som en opfordring til Kommissionen om at udarbejde forslag hertil. Vi erkender, at vores synspunkter ikke er populære overalt, men vi mener, at de vil resultere i en højere levestandard for de mennesker, der er påvirket af situationen. Det er langt at foretrække frem for den nuværende dårlige levestandard og den usikre økonomiske støtte via den fælles landbrugspolitik.

Malmström, Paulsen og Olle Schmidt (ELDR)
Vi forholder os kritisk til Bautista Ojeda-betænkningen om nødder og johannesbrød. Efter vores mening repræsenterer de ændringsforslag, der generelt er stillet, en forældet landbrugspolitik, som ikke er i overensstemmelse med det moderne, globale samfunds vilkår og behov. På den baggrund, og af hensyn til den nært forestående revision af EU's landbrugspolitik, har vi valgt at stemme mod betænkningen som helhed.

Patakis (GUE/NGL)
Alle de stillede ændringsforslag til betænkningen er mere positive end Rådets forslag til forordning, og derfor vil vi stemme for dem. Og alligevel bevarer alle ændringsforslagene for en kort tid det eksisterende system, som Rådets forslag underminerer.
Systemet med særlige foranstaltninger, der skulle anvendes i 10 år, har ikke kunnet løse de alvorlige problemer i denne sektor, der har mangesidig betydning for de lande, der producerer nødder. Den grundlæggende årsag til denne svaghed er de særlige foranstaltninger, der er helt utilstrækkelige i forhold til de virkelige behov og i særdeleshed i forhold til Fællesskabets toldsystem, der privilegerer tredjelande såsom USA og Tyrkiet. Det har medført, at ethvert forsøg på at forbedre sektoren for nødder er blevet undergravet af masseimporten fra USA og Tyrkiet af tilsvarende produkter til meget lave priser.
Da EU ikke har til hensigt at ændre det toldsystem, der privilegerer USA og Tyrkiet, er det nødvendigt ikke kun at fortsætte de særlige foranstaltninger, men også at styrke dem reelt.
Men i stedet for foreslår Rådet, at de udhules, og i Parlamentets ændringsforslag foreslås det, at de bevares i et vist tidsrum. Vi er radikalt uenige i Rådets forslag, idet vi tror på en forbedring af de særlige foranstaltninger og ikke på en afskaffelse af dem. Vi stemmer for Europa-Parlamentets betænkning til trods for begrænsningen af foranstaltningerne, men samtidig kræver vi en forbedring af de særlige foranstaltninger og et samlet udviklingsprogram for denne sektor, der for visse dele af Middelhavsområdet har mangesidig betydning, og hvor EU's selvforsyning er meget lille, kun ca. 50%.
Sacrédeus og Wijkman (PPE-DE)
Støtteprogrammet for effektiviseringsforanstaltninger inden for nødde-, johannesbrød- og hasselnøddesektoren har bidraget til en modernisering af produktionen. Baggrunden er, at den er en vigtig beskæftigelsesfaktor i dele af Middelhavsregionen. Dog kan effektiviseringsstøtte ikke bevilges for evigt.
Det er rimeligt, at disse sektorer omfattes af den generelle markedsordning for frugt og grøntsager. Det er ikke rimeligt, som udvalget foreslår, at slå fast, at støtteordningen skal gøres permanent, således at sektorens overlevelse garanteres.
I stedet bør Kommissionen afslutte sin analyse af produktionens konkurrencemuligheder (herunder at den nuværende støtteordning forlænges med et år i overensstemmelse med Kommissionens forslag) og derefter træffe beslutning om konsekvenserne.

Adam (PSE).
Hr. formand, de britiske Labour-medlemmer stemte imod Cunha-betænkningen. Vores målsætning er en grundlæggende reform med ophævelse af den økonomiske støtte til tobaksindustrien. Forslaget om at øge den nuværende økonomiske støtte er uacceptabel. Det gælder ligeledes betænkningens ændringsforslag til Kommissionens forslag om reduktion af de højere præmier til Fællesskabsfonden for tobak.
Den økonomiske og sociale betydning af tobak i bestemte områder skal dog tages i betragtning. Kommissionen bør træffe hasteforanstaltninger til udvikling af alternative indkomstkilder.
Da vi mener, at dette spørgsmål har høj prioritet, stemmer vi for ændringsforslag 21.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, ligesom min ven, hr. Ebner, der talte for lidt siden, var jeg nødt til at undlade at stemme om hr. Cunhas betænkning om den forordning, som gør det muligt at finansiere tobaksdyrkningen i Grækenland, Spanien og ikke mindst Italien. Der er nemlig mange rygere blandt pensionisterne, og derfor kan jeg ikke være modstander af rygning. Desværre er der dog mange af dem, der bliver alvorligt syge og dør, også fordi de i deres levetid indånder røgen fra de cigaretter, som andre ryger i deres tilstedeværelse.
Derfor går jeg ind for, at de, der vil ryge, kan få lov, når blot de gør det udenfor, i det fri og for sig selv, og jeg går ligeledes ind for, at man gør den størst mulige indsats for, at de, der ikke ønsker at indånde røgforurenet luft, ikke er nødt til dette.
Jeg undlod således at stemme, og jeg håber, at man snart løser problemet på denne måde, som efter min mening er meget retfærdig.

Alavanos (GUE/NGL)
Kommissionens forslag til en forordning om tobak er uacceptabel.
Politisk uacceptabelt, fordi det vender sig imod tobaksproducenterne i sundhedens navn, samtidig med at Kommissionen har anvendt milliarder af euro på produkter som rødt kød og alkohol, der også er skadelige for sundheden.
Socialt uacceptabelt, fordi det vender sig imod tusindvis af tobaksproducerende familier i EU's fattigste regioner uden at skabe mulighed for alternative afgrøder.
Statsligt uacceptabelt, fordi afskaffelsen af tilskud til fællesskabsproduktionen af tobak ikke vil medføre noget fald i forbruget, ikke en eneste cigaret mindre. Det eneste, det vil medføre, er en stigning i salget af cigaretter fra de multinationale, amerikanske selskaber.
Landbrugsudvalget godkendte mit ændringsforslag om fjernelse af betragtning 5, der taler om at afskaffe støtteordningerne til tobak. Det har også godkendt mine ændringsforslag om at genindføre præmier på Mavra og Tsebelia samt at gennemføre en særlig undersøgelse om forholdet mellem Fællesskabets produktion, import og forbrug af tobak. Selv om der på nogle punkter er en divergens mellem mine forslag og Landbrugsudvalgets forslag til afstemning, har det min støtte, eftersom det bevæger sig i positiv retning mod bevarelse af tobaksproduktionen.

Klamt (PPE-DE)
Der skal tages hensyn til sektoren "tobak" i sin helhed. De forskellige områder, den fælles landbrugspolitik og miljø, økonomisk og social samhørighed og folkesundhed skal have lige stor opmærksomhed. På det punkt er der igangværende undersøgelser, som Kommissionen skal fremlægge, og hvis resultater og oplysninger skal udmøntes i konkrete forslag. Vi må ikke give os hen til den illusion, at der med en begrænsning af tobaksdyrkningen ikke længere vil være rygere i EU. Vi må være på det rene med, at tobakken så bliver importeret fra tredjelande, hvor vi ingen indflydelse vil have på dyrkningen, men arbejdspladserne i EU på den anden side går tabt. Vi har en forpligtelse over for de mennesker, som tjener til livets ophold med tobaksdyrkning. Man må tilbyde dem fornuftige alternativer. Der kunne hentes midler til omstruktureringsforanstaltninger fra det nye område, der skal oprettes inden for Fællesskabsfonden for tobak. Her bør midlerne forhøjes med 3%. Jeg plæderer også for udvidede informations- og oplysningskampagner om de sundhedsskadelige virkninger af tobaksforbrug.

Lulling (PPE-DE)
I august 1967 gav Kommissionen Europa-Parlamentet det første forslag til udtalelse om en forordning om oprettelse af en fællesorganisation for markederne i tobakssektoren. Jeg blev udnævnt til ordfører af Udvalget om Landbrug, som på det tidspunkt havde behandlet dette forslag på ni møder, for at vedtage min betænkning i april 1969 og diskutere den i maj 1969 i Strasbourg.
Hvorfor mindes jeg alt dette? Fordi vi på det tidspunkt foreslog en ny struktur for markedet, der byggede på et system af kontrakter, der inden for rammerne af fællesskabspræferencen sikrede producenterne en lige indkomst, hvortil der også var knyttet sociale foranstaltninger og foranstaltninger til omlægning.
Jeg vil gerne slå fast, at jeg ikke mener, at man under påskud af at bekæmpe tobaksmisbrug skal afskaffe dyrkningen af råtobak i EU. Der findes områder, hvor tobaksdyrkningen er en hovedindtægtskilde for de små landbrug, og hvor omlægningen enten til andre landbrugsproduktioner eller til andre økonomiske aktiviteter er meget vanskelig eller næsten umulig.
Vi anførte allerede i 1969, at der var flere begrundelser for sociale foranstaltninger og foranstaltninger i forbindelse med omlægning end for finansiering af en overproduktion af sorter, der ikke kunne afsættes på markedet. Vi præciserede, at foranstaltningerne i forbindelse med omlægning samt de foranstaltninger, der sigtede mod at indrette tobaksproduktionen kvalitativt og kvantitativt, burde indføres i regionalpolitikken og politikken om forbedring af landbrugsstrukturerne. Vi gjorde endda opmærksom på, at den overproduktion, der skyldtes indførelsen, ikke kunne sælges på verdensmarkedet til skade for de associerede lande og på bekostning af interesserne for EU's udenrigshandelspolitik.
Da det aldrig er for sent at rette tingene op igen, er der i dag grundlag for at følge vores ordfører og begrænse os til at ændre Kommissionens forslag udelukkende ud fra et teknisk synspunkt og vente med den grundlæggende politiske debat om den fremtidige ordning for råtobak til 2003.
(Indlæg forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Malmström, Paulsen og Olle Schmidt (ELDR)
Vi forholder os kritisk til Cuhna-betænkningen om tobak i blade. Efter vores mening repræsenterer de ændringsforslag, der generelt er stillet, en forældet landbrugspolitik, som ikke er i overensstemmelse med det moderne, globale samfunds vilkår og behov.
På den baggrund, og af hensyn til den nært forestående revision af EU's landbrugspolitik, har vi valgt at stemme mod betænkningen som helhed.

Meijer (GUE/NGL)
EU fører på den ene side en politik imod rygning af tobaksprodukter og fremmer på den anden side produktionen af tobak gennem støtte til de landmænd, som dyrker tobak. Der foreligger nu heldigvis planer om gradvis at afskaffe støtten, men det er Landbrugsudvalget imod. Udvalget peger på tobaksproduktionens socialøkonomiske betydning, idet den finder sted i de fattigste lande i EU, og på, at det er vanskeligt at gå over til at dyrke andre afgrøder.
På samme måde kunne udvalget henvise til betydningen af produktionen af råstoffet til kokain, som dyrkes af landmændene i de fattigste regioner i Colombia. Forskellen er, at vi i det ene tilfælde yder støtte og i det andet tilfælde tillader, at der under amerikansk indflydelse optrædes væbnet over for disse landmænd, og at udenlandske fly fra nederlandsk kolonialt territorium gennemfører rekognosceringsoverflyvninger for at sprede gift.
Denne dobbeltmoral er helt utroværdig. Pengene til tobaksstøtten kan bedre anvendes til oplysning om de negative følger af tobaksforbrug og til støtte til områder, som skal dyrke andre afgrøder. Jeg afviser ordførerens modstand over for denne løsning.

Sacrédeus og Wijkman (PPE-DE)
Det er i længden ikke acceptabelt, at EU-borgernes penge skal gå til støtte af tobaksdyrkningen i visse medlemsstater. Ikke mindst ud fra et folkesundhedsperspektiv er det vigtigt at ophøre med at støtte tobaksdyrkningen. De høje støtteniveauer modvirker omlægning til andre afgrøder. Derfor støtter de kristelige demokrater en udfasning af tobaksstøtten på linje med det, Kommissionen foreslår.

Sbarbati (ELDR)
Tobaksdyrkning spiller en meget vigtig rolle, ikke mindst i Europas ugunstigt stillede regioner. Ca. 130.000 ejere og 400.000 sæsonarbejdere er beskæftiget med at fremstille og forarbejde tobak i EU. Disse tal er en tilstrækkelig grund til, at man bør opfordre til en undersøgelse af de sociale og økonomiske omkostninger ved en afskaffelse af tobaksstøtten, inden man går i gang med den politiske debat om tobaksdyrkningens fremtid i EU. Restriktioner for tobaksdyrkningen i Europa ville i øvrigt ikke få nogen som helst indflydelse på forbruget, men ville blot få de europæiske forbrugere til i stedet at købe tobak, som er fremstillet uden for EU, og som ikke er af nær så god kvalitet og så afgjort er mere sundhedsskadelig.
Hertil kommer, at Kommissionen i sin meddelelse KOM(2001) 264 af 15. maj 2001 om bæredygtig udvikling understreger, at "beslutningstagerne må kortlægge de konsekvenser - gode og dårlige - som deres beslutninger kan få for andre politikker og tage hensyn hertil. En udførlig vurdering af konsekvenserne af et forslag skal omfatte en vurdering af forslagets økonomiske, miljømæssige og sociale konsekvenser i og uden for EU."
Derfor er vi i ELDR-Gruppen af den opfattelse, at Kommissionen burde gøre en alvorlig indsats for at fremme undersøgelser og forskning i alternative dyrkningsmuligheder, som bevarer landbrugsstrukturen på en bæredygtig måde. Vi er enige med ordføreren i, at den politiske debat om tobakken bør udsættes, indtil Parlamentet modtager en vurderingsrapport om den grundlæggende administration med eventuelle ændrings- og forbedringsforslag.
Af de nævnte grunde siger vi nej til en gradvis og skjult afskaffelse af støtten til tobaksdyrkning i Europa, og vi anmoder om, at man i 2002, 2003 og 2004 fastholder det nuværende kvoteniveau, når det gælder forskningsfondens aktiviteter, eftersom den agronomiske forskning i dag er en af de vigtigste måder at gøre tobaksforbruget mindre sundhedsskadeligt på. Vi støtter betænkningen, som Landbrugsudvalget har ændret.

Van Dam (EDD)
Den europæiske landbrugspolitik skal ifølge den nederlandske regering revideres. Som argument bruger den udvidelsen og angsten for snart at skulle bidrage stort til EU-budgettet. Nederlænderne er nærige, og det er ikke noget nyt. Jeg er enig i opfordringen om at reformere politikken, men det skyldes ikke udvidelsen, men at der er ordninger i landbrugspolitikken, som ikke har noget med et sundt landbrug at gøre.
Markedsordningen i sektoren for uforarbejdet tobak er af forskellige årsager en usund ordning. Selv om jeg erkender, at landbrugspolitikken ud over fokus på den økonomiske side af driftsførelse ligeledes skal fokusere på den sociale side, er markedsordningen blevet til socialpolitik. Man opretholder en produktion, som for det første er skadelig for folkesundheden og for det andet ikke er rentabel. Præmierne sørger efterfølgende for, at landmændene ikke får incitamenter til at ændre deres dyrkningsplan. På den måde får de ikke noget ud af deres produktion.
Tobak er et produkt, der er skadeligt for sundheden. Medlemmer af Parlamentet, som benægter det, opfordrer jeg til at starte en sag imod advarslerne på cigaretpakkerne. Argumentet om, at markedet efterspørger tobak, og at den nuværende europæiske produktion derfor skal opretholdes, er en falsk konklusion draget af forskellige parlamentsmedlemmer. Markedets efterspørgsel betyder nemlig ikke, at produktionen skal støttes. Hvis det bliver en almen opfattelse for landbrugspolitikken, får nettobetalerne i EU virkelig et problem!
Ændringer af markedsordningen i sektoren for uforarbejdet tobak skal tage sigte på at tilskynde landmændene til at finde alternative afgrøder. Kommissionens forslag er lovende, og der henvises direkte til den gradvise afskaffelse af støtten, mens der på den anden side indføres foranstaltninger til udvikling af alternative indtægtskilder. Hr. Cunha gør ikke Europa nogen tjeneste, hvis han ønsker at fjerne den kommissionsbemærkning. Derfor anmoder jeg sammen med 31 medlemmer af Parlamentet i et ændringsforslag om, at afviklingen af støtten til tobaksdyrkningen angives specifikt i betænkningen.

Costa Neves (PPE-DE)
Vi venter stadig!
De særlige foranstaltninger for regionerne i den yderste periferi er utilstrækkelige og omfatter kun landbrug og fiskeri - en væsentlig mere beskeden ramme end den, der blev opstillet for 10 år siden, da POSEI-programmerne blev sat i værk, og som ikke udnytter de muligheder, som EU-traktatens nye artikel 299, stk. 2, giver, hvilket er uforståeligt og uacceptabelt.
Selv på de områder, der er omfattet, har de tilhørende bevillinger holdt sig konstante, således at de i dag er relativt mindre end på det tidspunkt, hvor foranstaltningerne blev iværksat. På landbrugsområdet er foranstaltningerne tilpasset lidt, og på fiskeriområdet er støtten til afsætning af visse fiskerivarer blevet forlænget med endnu et år, sådan som det nu igen foreslås.
Der er behov for permanente ordninger med tilstrækkelige bevillinger, ikke blot for landbrug og fiskeri, men også for energi, miljø, kommunikation, ny teknologi samt støtte til små og mellemstore virksomheder.

Marques (PPE-DE)
Ordningen for fællesskabsstøtte til afsætning af visse fiskerivarer fra bestemte regioner i den yderste periferi, deriblandt den autonome region Madeira, indført i 1992 i forbindelse med POSEI-programmerne, er flere gange blevet forlænget og revideret.
Behovet for særlige foranstaltninger for regionerne i den yderste periferi, hvis retsgrundlag er EU-traktatens artikel 299, stk. 2, er konstant blevet gentaget af Parlamentet. Der hersker derfor ingen som helst tvivl om, at støtteinstrumenterne til regionerne i Fællesskabets yderste periferi bør opretholdes, således som Kommissionens forslag til Rådets forordning lægger op til.
Jeg giver derfor min fulde støtte til dette forslag til forordning, der viderefører den nuværende ordning i et år indtil den 31. december 2002, for at sikre kontinuitet af de retlige rammer for godtgørelsen af de meromkostninger ved afsætning af fiskerivarer, som skyldes den fjerne beliggenhed. Videreførelsen i et år vil gøre det muligt for Kommissionen at formulere en ny ordning, der kan gælde fra den 1. januar 2003, på grundlag af den igangværende evaluering af virkningerne af foranstaltningerne til fordel for fiskeriet i regionerne i den yderste periferi.

Meijer (GUE/NGL)
Fiskeriaftaler mellem EU og lande i den tredje verden, hvoraf mange er tidligere kolonier af nuværende EU-medlemsstater, ser bedre ud, end det faktisk er tilfældet. Der tales altid om gensidige fordele. For de lande løses manglen på penge til dels og for os manglen på fisk. Det betyder, at europæiske skibe kan fiske i de områder på de europæiske skatteyderes regning, som betaler en tredjedel af de godtgørelser, som de pågældende fattige lande får. Det drejer sig om lande, som på grund af fattigdom er nødt til at sælge deres rettigheder.
Gabon, som nu på ny sælger fiskerettigheder for en 3-årig periode, er selv nødt til at importere fisk. Denne type aftaler går ud over de pågældende landes eget kystfiskeri, især hvis udgangspunktet er, at kun 6 sømil i stedet for 12 sømil tilhører de beskyttede territoriale farvande, som aftalen ikke finder anvendelse på.
Ordføreren henviser pænt til nødvendigheden af videnskabelig forskning, miljøulemperne, en anden finansiering, udviklingshjælp og ulemperne for de pågældende lande. Jeg er enig i meget af det, som han tager med i sine betragtninger, men i modsætning til hr. Maat slår jeg ikke til lyd for en fortsættelse af sådanne aftaler.

Parish (PPE-DE)
Vi er meget utilfredse med fiskeriaftalerne mellem EU og tredjelandene, da vi er bekendt med, at 40% af midlerne i henhold til aftalen med den gabonesiske regering skal anvendes til opretholdelsesforanstaltninger.
På grund af manglen på god regeringsførelse er vi bange for, at midlerne ikke vil blive brugt til det påtænkte formål, og den konservative delegation undlod derfor at stemme i den sidste afstemning.

Grossetête (PPE-DE)
Jeg har stemt for denne betænkning.
Det er beklageligt at konstatere, at reduceringen af og tilbagegangen i biodiversiteten i Europa og i verden fortsætter med stadig hast. De gældende ordninger synes utilstrækkelige til at vende den nuværende tendens, særligt reduceringen af antallet af arter og deres levesteder, økosystemer og gener.
Det er Europas opgave at spille den særlige rolle som initiativtager og opmuntre på dette område og ikke stille sig tilfreds med at udtrykke tomme ønsker, der ikke bliver fulgt af handlinger.
Først og fremmest skal Europa kunne garantere, at miljølovgivningen gennemføres. Alt for mange medlemslande gør af nationalpolitiske grunde modstand mod en hurtig og reel gennemførelse af visse direktiver (særligt "fugledirektivet" og "habitatdirektivet").
Der skal ligeledes træffes tiltag på landbrugs- og fiskeriområdet. Landbruget bør spille en central rolle, og den nye fælles landbrugspolitik kan ikke klare sig uden reformer, der tager hensyn til kravene om bæredygtig udvikling.
Hvad angår fiskeriet, er det væsentligt at træffe relevante foranstaltninger på kort og mellemlang sigt for at bevare eller genoprette biodiversiteten på de steder, hvor den er truet.
Det at bevare biodiversiteten betyder ikke, at bestræbelserne inden for forskning og viden skal stoppes. Derfor er det f.eks. nødvendigt med hensyn til GMO'er - hvis gennemførelsen af forsigtighedsprincippet er noget, som ikke kan negligeres - skridt for skridt at støtte den objektive videnskabelige godkendelse af disse erfaringer.

Meijer (GUE/NGL)
I løbet af et århundrede har mennesket forandret verden betydeligt og bestemt ikke kun til det gode. Verdensbefolkningen er vokset stødt. Tidligere uberørte områder er skåret igennem af trafikforbindelser og store områder er udlagt til fødevareproduktion, dyrkning af handelsafgrøder og bebyggelse. Tropiske regnskove fældes eller brændes ned i et stort omfang, dyrearter udryddes på grund af økonomisk udnyttelse, have fiskes tomme, indfødte folkeslag fordrives fra deres områder, og der gives patent på planter og dyr.
Det, der indtil for kort tid siden blev set som fremskridt, betragtes nu som en trussel imod fremtiden. Derfor er det i høj grad nødvendigt, at der gøres mere ved beskyttelsen af det, som endnu er tilbage af det naturlige plante- og dyreliv, samt af den videre eksistens af mennesker, som fra Arilds tid bor i tyndtbefolkede områder med en rig natur.
Denne gruppe mennesker bliver mindre og mindre og tvinges derfor til at flytte til byerne eller ødelægge deres naturlige omgivelser, så der bliver mulighed for mere industri og intensivt landbrug. Støtte til ikke-statslige organisationer, ændring af udviklingsplaner for den tredje verden og ændring af EU-landbrugspolitikken er gode løsninger. Blandt alle disse dårligdomme er vedtagelsen af forslaget om beskyttelse af biodiversitet et lille lyspunkt, selv om jeg ikke er optimistisk med hensyn til gennemførelsen heraf.

Grossetête (PPE-DE)
Jeg har stemt for denne betænkning.
EU og særligt Europa-Parlamentet lægger meget vægt på beskyttelsen af borgerne, deres miljø, deres hverdag og deres sundhed. Ofte godkendes velafbalancerede tekster på disse områder på fællesskabsniveau. Undertiden opdager vi, at gennemførelsen af en række direktiver i medlemslandene er plaget af en ubegrundet forsinkelse.
Direktivet om byspildevand er et eksempel på denne dårlige gennemførelse. Direktivet om byspildevand, der blev vedtaget i 1991, har til formål at beskytte miljøet mod følgerne af udledningen af byspildevand og af biologisk nedbrydeligt spildevand fra fødevareindustrien. Da det er blevet gennemført, har direktivet bevirket en betydelig forbedring i vandkvaliteten. Medlemsstaternes vigtigste opgave består i at indføre et system til opsamling og rensning af spildevand og at overholde en allerede fastlagt tidsplan.
Men der er ikke kun de medlemsstater, der forsinker meddelelsen af alle de informationer, der er nødvendige for en objektiv vurdering af dette direktiv, men - og det er endnu værre - der er også dem, der overhovedet ikke meddeler noget som helst om dette område. Det er fuldstændig uacceptabelt!
Derfor anmoder jeg om, at den forsinkelse, der har været i medlemslandene, ikke bliver værre, og at alle informationer gives til Kommissionen, som det er fastsat i dette direktiv, der i sin tid blev vedtaget af Rådet. Jeg har udtalt mig til fordel for, at Kommissionen indleder overtrædelsesprocedurer i de tilfælde, hvor kriterierne for identifikation af sårbare områder ikke er blevet overholdt eller taget i betragtning.

Meijer (GUE/NGL)
Ansøgerlandene peger gerne på den måde, som Bruxelles behandler sit spildevand på, for at konkludere, at miljøregler kun gælder på papir og ikke i praksis. Af de 527 agglomerater med mere end 150.000 indbyggere deponerer 94 deres spildevand urenset i miljøet, og 134 andre giver utilstrækkelige oplysninger. Mere end 43% er altså mangelfulde. Oplysningerne for måledatoen i 1998 er endnu ikke til disposition, og det vides sågar ikke, hvor mange overtrædelsesprocedurer der er ført ved Domstolen. Alt dette bekræfter, at EU især er et økonomisk fællesskab, som befrier store multinationale foretagender for besværlige nationale regler. Andre sager får langt mindre opmærksomhed, og nyttige regler er en papirtiger. I dette tilfælde drejer det sig ikke om uansvarlige virksomheder, men om en fejlende myndigheder. Det er vigtigt at finde ud af, hvad det skyldes.
Store byer har mange problemer og får ikke tilstrækkelig mange penge af deres nationale regeringer, som sparer med henblik på skattenedsættelser, virksomhedernes rentabilitet og euroens stabilitet. Derved forfalder byerne uden at kunne gennemføre de nødvendige fornyelser. Det vil ligeledes blive mere klart, hvis vi støtter ordføreren i hendes berettigede kamp for åbenhed.

Ries (ELDR)
Industri- og husholdningsaffald er blevet den væsentligste kilde til forurening af vores europæiske vandløb, hvoraf kun 40% opfylder de kvalitetskrav, der er fastlagt i henhold til de forskellige anvendelsesformål. Over for denne skadelige situation har Rådet og Parlamentet reageret med i 1991 at vedtage direktivet om rensning af byspildevand.
Som hovedparten af mine kolleger i Miljøudvalget beklager jeg, at der stadig 11 år efter vedtagelsen og fire år efter den frist, der blev fastlagt for, at byområder på mere end 10.000 personækvivalenter anskaffer opsamlings- og rensningssystemer til byspildevand, er utallige medlemsstater, som ikke retter sig efter den juridisk bindende tidsplan i direktivet.
Jeg beklager også, at Miljøudvalget ikke vedtog et af mine ændringsforslag, som var et fornuftigt forslag, der forklarede årsagerne til, at så mange medlemsstater stadig ikke har gennemført direktivet.
Her forklarede jeg nemlig, at de meget korte frister i direktiv 91/271/EØF (seks et halvt år for rensning af vand i følsomme områder) sandsynligvis ikke tog hensyn til forholdene i flere af de større byområder i medlemsstaterne. I 1991 rådede disse endnu ikke over rensningsanlæg til byspildevand og måtte desuden opfylde andre fælles europæiske standarder for indgåelse af offentlige kontrakter og for miljøpåvirkningsundersøgelser.
Er det nødvendigt at gøre opmærksom på, at gennemsnitsfristen for indgåelse af offentlige kontrakter på området er tre år, og at et vandrensningsanlæg med tilslutning til opsamling af spildevand fra kloaknet i gennemsnit koster 400 millioner euro?
Kort sagt er en god fællesskabslovgivning en lovgivning, der skelner mellem, hvad der er ønskeligt, og hvad der er muligt. Desværre kan man konstatere, at udarbejdelsen af direktivet om rensning af byspildevand har overtrådt denne grundlæggende regel.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
"Stålkrisen" viser på den mest overbevisende måde markedsøkonomiens og liberalismens blindgyder, som USA og EU stædigt forsøger at påtvinge globalt. Den viser også, at det kapitalistiske system befinder sig i så dyb en krise, at den ikke kan løses med nogle administrative foranstaltninger eller med verdenshandelsorganisationen WTO's "regler for god opførsel" for fri handel og fri konkurrence. USA tøver ikke med at overtræde aftalerne for at beskytte sine egne interesser.
På foranledning af krisen er modsætningerne inden for det internationale, imperialistiske system og de imperialistiske magters indbyrdes, generelle konflikt om herredømmet igen dukket op til overfladen. Den amerikanske imperialisme tøver ikke med at træffe foranstaltninger, der økonomisk påvirker den europæiske imperialisme, og selv om sidstnævnte har et godt og tæt samarbejde med den og efterstræber sin andel af byttet i de militære eventyr, tøver den ikke med at gå til modangreb. Det er tydeligt, at de amerikanske fagforeningers krav blot var et påskud for, at Bush-regeringen kunne træffe sin beslutning om at indføre ekstraordinære importafgifter. Beslutningen blev truffet på baggrund af den generelle krise, der hærger den kapitalistiske økonomi efter det værste år for den internationale handel gennem de sidste 25 år og efter en nedgang i den amerikanske stålimport på 38% i løbet af de sidste tre år.
Lønmodtagerne vinder intet som helst ved dette slagsmål. I sidste ende vil de amerikanske lønmodtagere ikke undgå omstruktureringer og arbejdsløshed, og de europæiske vil heller ikke kunne tilbagevise afskedigelsesspøgelset ved at ty til WTO. USA og EU forsøger nemlig at redde deres stålindustriers profitter. Men selv om det lykkes dem at dæmpe følgerne af den nuværende krise, vil der snart opstå en ny krise. Det er et karakteristisk kendetegn ved samfundssystemer, der for længst har udtømt deres bidrag til samfundet, og et sådant system er kapitalismen. Den eneste løsning er at vælte den, selv om noget sådant synes vanskeligt under de nuværende forhold. Kriser som stålkrisen giver nye muligheder for arbejderklassens kampe, de kan blive årsag til, at man samler sig, og de viser tydeligt det kapitalistiske systems hæslige ansigt.
Europa-Parlamentets afstemningsforslag berører kun problemet overfladisk og forsøger at løse det inden for rammerne af liberalismen. Det er værd at bemærke, at Europa-Parlamentets afstemningsforslag anklager USA for ikke rettidigt at have omstruktureret sin stålindustri, ligesom EU har gjort! Det anklager altså landet for ikke at have lukket en masse virksomheder og ikke at have afskediget en masse lønmodtagere, sådan som det f.eks. er sket i den græske stålindustri. Derfor har medlemmerne af Grækenlands Kommunistiske Parti stemt imod det.

Berthu (NI)
Man kan kun beklage USA's indførelse af en importafgift på stål, som skader Europas interesser og tilsyneladende unddrager sig WTO's regler. Til gengæld er vi imidlertid blevet skræmt af den sikkerhed og gode samvittighed, hvormed kommissær Lamy i går i mødesalen gav frihandelsmoralske lektioner til amerikanerne. Det er nødvendigt at gøre opmærksom på et par fakta, som man glemmer, og som burde føre til større tilbageholdenhed.
1. Først og fremmest svarer den amerikanske ekstraafgift, som kan stige til hele 30%, omtrent til euroens devaluering siden indførelsen af denne valuta, hvilket betyder en sand "monetær dumping" for vores handelspartnere. Selvfølgelig er det ikke noget, man nævner i Europa, for hvor uventet den end er, giver denne devaluering os en handelsfordel. Og ikke mindst er den til alvorlig skade for vores partnere. USA har ganske sikkert ønsket en "stærk dollar", men landet ønskede ikke af den grund en overmægtig dollar, som alvorligt straffer dets egne industrier.
2. Hvad angår stålsagen, har USA påberåbt sig nødvendigheden af sikkerhedsforanstaltninger for at undgå interne uroligheder. USA omgår utvivlsomt i dette tilfælde WTO's regler, som landet selv har godkendt, og som det er blevet fanget af. Men USA skaber under alle omstændigheder et stort problem. Burde vi ikke i stedet for at skyde skylden på landet gribe om nældens rod og foreslå at indlede en overvejelse af de juridiske undtagelser for frihandelssystemet for de udviklede lande og i endnu højere grad for de underudviklede lande? Især Europa ville have godt af disse overvejelser, hvis det fremover ønsker at bevare sin landbrugsmodel.
Man kan i øvrigt i den forbindelse spørge sig selv, om kommissær Lamys tordnende erklæringer imod de amerikanske foranstaltningers "unilateralisme" ikke vil føre til (eller ikke sigter mod) ud over i nærværende tilfælde at styrke det multilaterale aspekt ved et enkelt frihandelssystem, som det blev vedtaget ved manipulation af opinionen ved udgangen af Uruguay-runden. Og vi vil i morgen opdage, at vores idéer giver bagslag, og at disse styrkede områder holder os fangen på andre områder, som er vitale for os, som f.eks. landbrugsområdet. Manipulationen fortsætter.

Caudron (PSE)
De amerikanske holdninger og beslutninger, der på det skammeligste sigter mod at beskytte landets stålindustri på Europas bekostning, viser tydeligt, at den styrende internationale faktor i dag ud over alle store diskurser og liberale erklæringer er den stærkes ret, som G. W. Bush tilsyneladende forlader sig på (se Fontaines fabel Ulven og lammet).
Derfor bør Europa udvise handlekraft og benytte de retsmidler, som er fastlagt inden for rammerne af WTO, men også alle andre disponible pressionsmidler i en tid, hvor USA uafladeligt appellerer til nye solidaritetsfølelser i kampen mod terrorismen.
Situationen er et bevis på globaliseringens sande natur "the american way".
Den bringer diskurserne om det velsignede ved fri konkurrence uden regler ned på rette niveau.
Og den bringer trøst til dem, der mener, at der er behov for et politisk Europa, som er i stand til først at skabe sig en plads og derefter indflydelse blandt verdens ledende nationer!

Meijer (GUE/NGL)
USA var i årevis tilhænger af frihandel, såfremt det betød, at andre skulle åbne deres markeder uden importbegrænsninger for amerikanske produkter. Der trues hele tiden med handelskrige, hvis man stiller krav til amerikanske produkter med hensyn til miljø og forbrugerbeskyttelse. EU har for en stor dels vedkommende overtaget den frihandelsideologi, men det bliver mere og mere klart, at USA kun er interesseret i sine egne interesser frem for frihandel, og at sidstnævnte kun støttes, hvis det giver de amerikanske virksomheder en fortrinsstilling. Den ledende gruppe i USA betragter sit land som det bedste i verden. Ligesom Sovjetunionen og Kina gjorde tidligere, opfører USA sig, som om det kan gøre alt det, som det forbyder andre at gøre. Derfor kræver man international straffrihed for amerikanske krigsforbrydere, må man ensidet true med anvendelse af atomvåben, og må europæisk stål altså også holdes væk fra det amerikanske marked ved hjælp af en importafgift.
EU skal heraf lære, at frihandelsideologien fører til ulykker. Europa skal fokusere mere på økonomisk selvforsyning end på at fremme import, eksport, globalisering og øget gensidig afhængighed af USA og Japan. På den måde kan man bedst undgå handelskrige og udefra importeret økonomisk ustabilitet.

Vachetta (GUE/NGL)
De oversøiske forbindelser går gennem oprørt hav. Årsagen er den offensive amerikanske regering, der benytter sig af sin militærsejr i Afghanistan til at styrke og konsolidere sin supermagt.
Den amerikanske jagt på global overhøjhed skaber imidlertid også konflikter og spændinger mellem USA og de herskende klasser i verdens centrum og periferi. Den nuværende konflikt omkring USA's importafgift på stål er et slående bevis herpå. Den amerikanske imperialisme er klar til at indføre "global deregulering", men går ikke af vejen for protektionistiske forholdsregler, når landet føler, at dets interesser er truet.
Jeg har imidlertid ikke stemt for den fælles beslutning. EU's modstand er blot en måde at støtte de multinationale europæiske selskaber på i en nådesløs økonomisk krig. Vi er først og fremmest solidariske med arbejdere over hele verden, inklusive dem i USA. Vi støtter ikke de multinationale selskabers interesser frem for andre interesser.
Jo mere EU synes at "bekæmpe" USA, jo mere overtager den landets politik. Således har Lissabon-processen, som sigter mod at gøre EU til "verdens mest konkurrencedygtige økonomi", til formål ved hjælp af liberalisering, privatisering og overdrevne markedsfremstød at underminere den arbejdende befolknings levevilkår i Europa og i den tredje verden.

Grossetête (PPE-DE)
Jeg har stemt for betænkningen.
Henstillingen baserer sig på et realistisk og moderne syn på den europæiske økonomi.
Den lavere økonomiske aktivitet i USA har en afsmittende effekt på EU. Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt til at forklare de svækkede resultater, som mange af medlemsstaterne har konstateret. Der er faktisk nogle interne problemer, der skal løses, og man afventer nogle strukturreformer.
Alle europæiske forbrugere skal frit kunne vælge tjenesteyder. Samtidig er der en nyskabende konkurrencepolitik, som forhindrer alle spirende dominerende stillinger i Europa. Denne tilgang skal støttes, især ved at involvere alle implicerede parter for at opnå bedre personlig og kollektiv effektivitet. Det drejer sig ikke om at reformere imod aktørerne, men om at sørge for at udvikle disse sektorer i samarbejde med dem.
Vi skal også prioritere fastlagte aktioner på uddannelses-, forsknings- og udviklingsområderne, hvis vi ønsker at fastholde et højt kompetenceniveau hos lønmodtagerne og sikre optimal konkurrenceevne i vores virksomheder.
Betænkningen foreslår ligeledes at hæve pensionsalderen for de arbejdere, der fortsat ønsker at være aktive. I dag er udbredelsen af obligatorisk pensionering et kolossalt spild af kompetencer, talent og erfaring. Disse erfarne personer er stadig til gavn for vores virksomheder.
Endelig påviser analytikerne, at den økonomiske nedgang, som vi har oplevet, kunne have været endnu værre uden ØMU'en. Samtidig tager de, der i dag motiveret af indenrigspolitiske betragtninger lovpriser en tilbagevenden til tidligere systemer, helt fejl af århundredet og forveksler personlige interesser med almene interesser.

Patakis (GUE/NGL)
I lyset af Kommissionens henstilling om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik skriver man i en af Europa-Parlamentets betænkninger endnu en gang under på EU's folkefjendske politikker, der undergraver lønarbejdernes opnåede rettigheder for at tjene de monopolistiske interesser.
Endnu en gang er det lønmodtagerne, der skal betale for følgerne af afmatningen, der er et resultat af den interne, imperialistiske konkurrence, monopolernes virke og aktiviteter og kapitalens ublu jagt på at øge sin profit.
Betænkningen overdriver implementeringen af stabilitets- og konvergensprogrammerne og medlemsstaternes samordnede anvendelse af folkefjendske foranstaltninger, der "tager højde for den globale, økonomiske afmatnings komplekse karakter".
Under pression fra monopolernes interesser bifalder man og foreslår man igen, at der træffes politiske beslutninger, der fører til en nedskæring af omkostningerne på arbejdskraft og de sociale bidrag, til en omgåelse af overenskomsterne og arbejdstiden og til indførelse af elastiske arbejdsformer med lønnedgang.
Med henblik på den "demografiske udfordring i befolkningens aldring" agter man at gennemføre en reform af pensionssystemerne og at forlænge den erhvervsaktive periode ved at hæve pensionsalderen og nedskære pensionen. Man vil altså gradvist afskaffe statens forpligtelser for social tryghed og tilskynde til privatisering af medicinsk behandling og velfærd.
Svækkelsen af forsikringssystemet vil i kombination med en arbejdstidsordning på basis af arbejdsgiverinteresser, nemlig en normalisering af deltidsarbejde og "elastiske" arbejdsreformer, føre til skabelsen af en stor hær af arbejdssøgende uden rettigheder eller krav, der er underlagt den hæmningsløse storkapitals forgodtbefindende.
De intensiverer deres pres for at lægge den nationale rigdom i hænderne på de private interesser og kræver, at tempoet for privatiseringer skal accelereres gennem liberaliseringen af energi-, naturgas- og transportsektoren, at de almennyttige institutioner skal privatiseres, og at den offentlige service skal frigives, mens de lader hånt om følgerne for lønmodtagerne og forbrugerne.
Medlemmerne af Grækenlands Kommunistiske Parti stemmer imod denne betænkning, der sikrer et garanteret fattigdomsniveau for lønmodtagerne og profitmaksimering og velstand for storkapitalen, der hele tiden bliver styrket, idet den sigter mod at ødelægge lønmodtagernes landvindinger og normalisere deltidsarbejde. Lønmodtagerne, der fordømmer og kæmper imod disse barbariske og umenneskelige politikker, forsøger med deres kampe at afværge den kommende storm, og vi står på deres side i disse kampe.

Vachetta (GUE/NGL)
Den tidligere fagforeningsmand, hr. Trentins betænkning starter med en indstilling, som har det fortrin, at den er meget klar, idet den siger, at "prioriteringerne (...) bør bestå i en nedskæring af omkostningerne på arbejdskraft". Den toner over i nogle usammenhængende forslag, ifølge hvilke man samtidig kunne nedsætte skatten og de sociale bidrag og garantere, at "pensions- og sundhedsydelser (...) opretholdes i deres fulde udstrækning". I mangel af forståelse af årsagerne til det økonomiske opsving i 1997-2001 og den seneste konjunkturændring giver betænkningen uforstyrret forslag til opskrifter som f.eks. en streng gennemførelse af den uigennemførlige stabilitetspagt, som kun kan føre til en forværring af den nuværende økonomiske afmatning.
Betænkningen understreger indsatserne på uddannelses-, forsknings- og udviklingsområderne, som om udgifterne hertil kunne erstatte et konstant lønkrav og en nedsættelse af den almindelige arbejdstid på beskæftigelsesområdet. Den vover at tale om "social samhørighed", på trods af at den sænkning af skatter og sociale bidrag, som den prædiker, kun kan føre til større uligheder. Jeg har derfor uforbeholdent stemt imod denne nødtørftige og hykleriske betænkning, som burde få sine ophavsmænd til at skamme sig.

De La Perriere (NI)
Lige fra begyndelsen angiver overskriften på betænkningen klart dens målsætning, nemlig at forsyne Unionen med en harmoniseret skattepolitik.
Det er således bekymrende, at læsningen af Della Vedova-betænkningen begynder med en slags halvoprigtige indrømmelser af, at skattepolitikken fortsat skal høre ind under medlemsstaternes kompetenceområder. Mens resten af teksten understreger, hvilke midler der gør det muligt for Unionen at tilrane sig samme privilegium.
Det er rigtigt, at vi har været langt ude. Den tekst, der blev vedtaget i Kommissionen, har forbedret ordførerens forslag betydeligt, eftersom han i en europæisk skat så en mulighed for at bekræfte det føderale princip i den europæiske konstruktion. Flertallet af medlemmerne i Europa-Parlamentet har fundet det klogere at undgå denne overdrevne åbenhjertighed og erstatte den af en tekst, der i sidste ende skjuler sig bag en vis form for liberalisme ved at slå til lyd for lavere skatter for til slut at anmode om, at de skattepolitiske værktøjer lægges over i hænderne på Fællesskabets myndigheder, nemlig Kommissionen og Parlamentet selv.
Med sin sædvanlige strategi om kun at tage små skridt skal denne forsamling nok komme videre, men i krabbegang. Og alligevel når den kun halvvejs. Hvad angår momsen, er forslagene ikke dristige nok. Man burde på den ene side have understreget, at de enkelte nationer er suveræne på området, og på den anden side være kommet med bredere forslag end dem, der sigter mod at fritage ngo'erne for moms, og f.eks. inkludere alle kulturarrangementer, som er lavet af almennyttige foreninger.
En betænkning, der klart understreger skattepolitikkens nationale karakter og anbefaler en forbedret koordinering mellem medlemsstaterne på dette område, havde måske kunnet få min stemme. Jeg har desværre ikke set en sådan betænkning.

Meijer (GUE/NGL)
Ingen kan lide at betale skat, men uden skatter ville vi leve i et kaos, hvor den stærkestes ret gælder. Uden skatter ville vi ikke have offentlig undervisning, sundhedspleje, offentlig transport eller sikkerhed på gaderne og dømmes alle, der er langvarigt syge eller arbejdsløse, til at blive tiggere.
Desværre har Kommissionen andre prioriteringer, og den italienske radikalist Della Vedova viser sig som en tro følgesvend. Han klager over skattetrykket, som gennemsnitligt er steget fra 35-45% siden 1970, og håber, at skattekonkurrencen mellem medlemsstaterne vil føre til skattenedsættelser for virksomhederne. Han nævner godt nok, at skatteniveauet er den enkelte medlemsstats anliggende, men samtidig slår han til lyd for at fremme mulighederne for, at virksomheder kan etablere sig i den stat, der har det laveste skattetryk. Efterfølgende understreger han de indirekte skatter såsom moms og betragter direkte skatter såsom indkomstskat som en uretfærdig hindring for arbejdsindtægter.
Jeg er enig med ham i, at beskatning af miljøforurening kan være et godt alternativ, men det er nyttesløst, så snart miljøet er blevet rent. Fokus på momsen betyder derimod, at alle betaler lige meget for uundgåelige basisudgifter og øger dermed indkomstforskellene mellem fattig og rig. Derfor støtter jeg ikke hans forslag.

Poos (PSE)
Della Vedova-betænkningen om EU's skattepolitik er en uensartet kompilering af erklæringer og krav på skatteområdet. Nogle af disse krav er desuden i direkte modstrid med traktaten, som fastlægger enstemmighed på skatteområdet.
Derfor har jeg set mig nødsaget til at stemme imod forslaget til beslutning.

Skinner (PSE)
Punkt 12 stemmer ikke overens med Labour-medlemmernes holdning om, at punktafgifter for tobak og alkohol skal harmoniseres for at opnå den sociale målsætning om at mindske tobaksforbruget og styrke opfattelsen af, at man kan benytte beskatning af sociale årsager.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén og Hans Karlsson (PSE)
Vi stemte ja til betænkningen som helhed, da vi mener, at EU for eksempel bør kunne tiltræde den europæiske menneskerettighedskonvention, hvilket forudsætter, at Unionen får status som juridisk person.
Vi mener, at en sådan ændring i og for sig kan foretages ved at bibeholde de eksisterende beslutningsmodeller og den eksisterende institutionelle struktur. Derimod mener vi ikke, at de tre søjler, der i dag udgør EF og EU, bør samles til én søjle.
Søjlestrukturen afspejler den politiske skelnen, man har foretaget mellem over- og mellemstatslige samarbejdsområder, og det faktum, at søjlestrukturen er årsag til en retligt set omstændelig situation, er ikke tilstrækkeligt som motiv til at afskaffe den.

Berthu (NI)
Hvis der var tvivl om rækkevidden af Carnero González-betænkningen - som kræver, at EU fremover får status som juridisk person - blev den fjernet under forhandlingen i går. Talerne overbød hinanden i føderalistisk iver og ødelagde således alle ordførerens forsigtige tilkendegivelser, som han havde udtænkt for at bevise, at hans reform var fuldstændigt uskyldig.
Giorgio Napolitano talte om oprettelsen af en "overstatslig enhed". Andrew Duff understregede nødvendigheden af, at Unionen bliver en fuldgyldig "kontraherende part" på den internationale scene. Jo Leinen erklærede, at tildeling af status som juridisk person til Unionen i virkeligheden kun var en brik blandt mange andre i puslespillet af føderalistiske forslag. Og til slut erklærede Kommissionen, at det drejede sig om en "central" reform, og at den forpligtede sig til at støtte forslaget.
Det står således klart, at tildelingen af status som juridisk person til EU ud over Fællesskaberne har til formål at skabe en ny aktør med fuld rækkevidde på den internationale scene, en aktør, der især vil udnytte alle mulighederne i artikel 24 i Traktaten om Den Europæiske Union (især den reviderede udgave efter topmødet i Nice) for lidt efter lidt at fratage medlemsstaterne deres selvstændighed i udenrigspolitikken. Europa ville således, uden at borgerne klart havde truffet beslutning herom, være trådt ind i en ny superstatslig æra.
Vi mener tværtimod, som vi har givet udtryk for i den mindretalsholdning, som er vedlagt betænkningen, at EU fortsat skal være en organisation sui generis af myndige og ansvarlige stater - det vil sige myndige og ansvarlige nationale demokratier - som er forbundet i et netværk. Det bliver en opgave for konventet, der mødes i de kommende måneder, at finde den kombination, der bedst muligt fremmer den frivillige synergi uden at kvæle befolkningernes frie valg.

Theorin (PSE)
Jeg kan ikke stemme for Carnero González-betænkningen af bl.a. følgende årsager:
Jeg støtter et mellemstatsligt samarbejde. Betænkningen har en klart overstatslig karakter. Hvis man, som ordføreren foreslår, giver Unionen status som juridisk person, truer man det mellemstatslige unionssamarbejde. At forvandle EU til en juridisk person betyder endnu et skridt i retning af en europæisk føderation. Det kan jeg ikke støtte.

Hudghton (Verts/ALE)
Det overvældende budskab i betænkningen er, at Europa-Kommissionen har svigtet fiskeforarbejdningsindustrien. Industrien konfronteres nu med virkningerne af EU-lovgivningen lige fra den fælles fiskeripolitiks forvaltningsforanstaltninger til hygiejne- og fødevaresikkerhed og miljø, og alligevel har fiskeforarbejdningsindustrien sjældent høj prioritet.
Spildevandsdirektivet er et godt eksempel på den måde, hvorpå fiskeforarbejdningsindustrien ignoreres. Det glæder mig derfor, at udvalget accepterede mine ændringsforslag, der understregede nødvendigheden af en grundig vurdering af virkningerne af lovgivningen samt Kommissionens støtte til udvikling af vandgenvindingssystemer som det system, der for nylig blev oprettet af en forarbejdningsvirksomhed i mit eget område i det nordøstlige Skotland.
Der skal lægges mere vægt på strukturstøtte. Forarbejdningsindustrien er hårdt ramt af den fælles fiskeripolitiks forvaltningsforanstaltninger som f.eks. begrænsninger af kvoter og oplægning af fartøjer.
Strukturstøtte skal være positiv, ikke blot en reaktion på forvaltningsforanstaltninger, men en proaktiv støtte til industrien til fremme af nye teknologier og effektiv markedsføring.

Formanden.
Afstemningen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.38 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Formanden.
 Vi indleder med forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0146/2002 af Muscardini for UEN-Gruppen om Colombia;
B5-0149/2002 af Salafranca Sánchez-Neyra for PPE-DE-Gruppen om Colombia;
B5-0159/2002 af Gasòliba i Böhm m.fl. for ELDR-Gruppen om situationen i Colombia;
B5-0160/2002 af Lipietz m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om bortførelsen af Ingrid Betancourt og bruddet på fredsprocessen i Colombia;
B5-0167/2002 af Medina Ortega m.fl. for PSE-Gruppen om bruddet på fredsprocessen i Colombia;
B5-0168/2002 af Marset Campos m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om Colombia.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Hr. formand, vi må alle beklage, at fredsprocessen, som præsident Pastrana med stort politisk mod satte i gang i starten af sit mandat, er blevet afbrudt.
Hr. formand, jeg må bekende, at jeg ikke er overrasket over beslutningen, efter at jeg sammen med andre kolleger var i Los Pozos til et interview med Tirofijo og ledelsen af FARC. Dengang tryglede vi om frigivelse af de EU-borgere, FARC havde kidnappet, og om frigivelse af en syg colombiansk senator efter anmodning fra hans hustru og datter. Vi opnåede ingen resultater.
I dag må Parlamentet endnu en gang hæve sin stemme og fordømme drabene, deriblandt det sidste drab på senator Marta Catalina Daniels, krænkelserne af menneskerettighederne i Colombia og kræve, at FARC frigiver alle kidnappede personer inklusive præsidentkandidat Ingrid Betancourt.
Parlamentet har altid søgt at bruge fred og dialog i konfliktløsning, men vi ved, at dialog kræver, at begge parter ønsker dialog. Vores samfund kan ikke blot vende det blinde øje til volden.
Jeg mener, at det colombianske samfund sidste søndag viste sine civile værdier og sin demokratiske modenhed. Og jeg mener derfor, at det internationale samfund, Parlamentet og EU i dag i lyset af det kommende præsidentvalg skal vise solidaritet og støtte landets legitime regering, de demokratiske kræfter og det civile samfund. Vi skal understrege, at den eneste måde, man kan løse landets alvorlige problemer på, er ved at insistere på at bruge fred, overensstemmelse, genforening, retfærdighed og dialog. Problemer kan ikke løses med vold. Det colombianske samfund skriger på fred. Hr. formand, jeg mener desuden, at Parlamentet skal støtte Colombia i den vigtige proces op til præsidentvalget.

Sánchez García (ELDR).
Hr. formand, nu taler vi endnu en gang om Colombia, en kær ven på det amerikanske kontinent, der desværre igen er berørt af negative begivenheder.
Hvis vi analyserer de sidste begivenheder i Colombia, får vi et modløst og dramatisk billede, hvor situationen for menneskerettigheder lader meget tilbage at ønske. Men vi er alligevel optimister, og vi nærer håb og tiltro til forhandlingsvejen, dialogen, således at man en gang for alle kan opnå fred i Colombia.
Måske er det en god idé i dag at mindes en lært europæer, den tyske naturhistoriker Alexander von Humboldt, der for præcis 200 år siden rejste til det amerikanske kontinent og etablerede grundlaget for samarbejde mellem folkeslag og forsvar af menneskerettigheder.

Medina Ortega (PSE).
Hr. formand, ja, jeg kan godt tage ordet inden fru Auroi, så hun kan få tid til at komme til stede i salen.
Flere politiske grupper har forelagt forskellige forslag til beslutning, hvorefter vi blev enige om et fælles forslag til beslutning, der i øjeblikket - hvis jeg ikke tager fejl - vil blive støttet af flertallet i Parlamentet. Som andre talere før mig har sagt, er situationen i Colombia smertefuld for os alle, netop fordi vi havde så stor tiltro til fredsprocessen.
Præsident Pastrana har brugt størstedelen af sit mandat på arbejdet, han har været generøs over for guerillaorganisationerne, han har åbnet for forhandlinger med både FARC og ELN, men uden resultater.
Han gav FARC et område på størrelse med Schweiz, en enklave, hvor de kunne bevæge sig fuldstændigt frit, og præsident Pastrana udsatte endda aftalen eller forhandlingen for at opnå en aftale, da det så ud til, at forhandlingerne var ved at bryde sammen. Og i løbet af denne udsættelse gav FARC sig til at kidnappe og dræbe, det kulminerede med drabet på senator Daniels og kidnapningen af præsidentkandidat Ingrid Betancourt. Samtidig fortsætter FARC med afpresning, idet det siger, at det har ret til at opkræve afgift fra organisationer, der handler med eller smugler narkotika. Jeg mener, at FARC fuldstændig har mistet enhver legitimitet efter disse voldelige handlinger og dets økonomiske udnyttelse af narkohandel.
Vi er derfor meget skuffede og fortvivlede, men det betyder dog ikke, at vi ikke tror på muligheden for at opnå en aftale.
På den ene side må man konstatere, at FARC ikke har overholdt sine forpligtelser, men har brudt fredsprocessen og efterladt regeringen uden forhandlingspartner, idet man ikke kan forhandle med mordere og kidnappere. På den anden side er det nødvendigt at søge at genåbne fredsprocessen og være åben for forhandlinger.
EU har hidtil støttet forhandlingsprocessen og de konkrete forslag, der sigtede mod at løse nogle af de sociale problemer. Det er klart, at Colombias problem ikke bliver endeligt løst med voldens ophør, man skal også løse de grundlæggende sociale og økonomiske problemer, der fremprovokerer vold. Men for at løse de problemer må man først opnå fred i området.
Jeg ved ikke, om det i øjeblikket er muligt at indgyde tiltro og klarhed, men jeg mener, at EU - i forhold til Colombias problemer - har en fordel, hvad angår afstanden, og derudover mulighed for at modtage Colombias eksport i en række vigtige sektorer.
Med vores beslutning vil vi dels gøre opmærksom på, hvem der er ansvarlig for bruddet på fredsprocessen, dels åbne mulighed for forhandling og bede institutionerne om tålmodigt at fortsætte den lange og komplicerede opgave, at man giver den nødvendige støtte til processen, og selvfølgelig at man ikke giver op, men at man har tiltro til, at fornuften vil vende tilbage, og at man vil genoptage forhandlingerne.
Jeg mener, at de europæiske institutioner skal samarbejde. Vi håber, at Kommissionen kan være med til at løse den alvorlige konflikt.

González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil begynde med at læse lidt op fra mødet i Delegationen for Forbindelserne med Landene i Mellemamerika, og jeg siger netop læse, da man ikke skal tro, det drejer sig om min fortolkning. Indtil nu har indlæggene virket en smule ude af balance.
Jeg vil læse op af det, menneskerettighedsorganisationen Human Watch World har sagt: "Menneskerettighedssituationen i Colombia blev forværret mærkbart i løbet af sidste år. I de første 10 måneder i 2001 registrerede forsvarerne 92 massakrer, defineret som drab på tre eller flere på samme sted og tid. De ansvarlige for drabene var hovedsageligt de paramilitære grupper knyttet til sikkerhedsstyrkerne, fulgt af guerillaen. Og den nationale epidemi af kidnapninger, hvoraf halvdelen blev begået af guerillaen, viste ikke tegn på nedgang."
Husk på, at der er 2 millioner fordrevne colombianere, og i år var antallet af fordrevne det højeste, 300.000. Og husk også på, at man fortsat dræber menneskerettighedsforsvarere, fagforeningsfolk, journalister, regeringsforskere og samfundsledere på grund af deres arbejde.
Hr. formand, vi skal i dag stemme om en beslutning. Jeg kunne bedre lide sidste års beslutning, den var mere velafbalanceret. Den forkastede den konstante rygning af afgrøderne og mindede om, at man ikke fremmer alternative afgrøder for at undgå sygdom og konstant overgreb på den biologiske mangfoldighed.
Den sagde også, at EU skal forholde sig på en anderledes måde, vi må ikke være militante, vi skal tværtimod støtte forsvar af menneskerettigheder, dialog og fred. Det fokuserer vi på igen i dag, og jeg er enig i, at det er vejen frem. Af beslutningen fremgik det også, at da 60% af colombianerne lever for under 1 dollar, er det vanskeligt at opnå dialog, aftaler og fred. Jeg synes derfor, hr. formand, at der måske er behov for en lidt bedre balance i indlæggene, selv om jeg støtter det meste, der er blevet sagt af kollegerne. Men man skal huske på, at manglen på fred i Colombia også skyldes andre parter i krigen.

Auroi (Verts/ALE).
Hr. formand, De forstår, at jeg som medlem af De Grønne er særligt bevæget over i min egenskab af medforfatter at fremlægge nærværende beslutning, eftersom Ingrid Betancourt stadig til denne dag tilbageholdes af medlemmer af FARC, det vil sige af en lille voldelig paramilitær gruppe, som allerede tidligere har været ophavsmand til drab på fagforeningsfolk og repræsentanter for sociale organisationer i det colombianske samfund. Mine kolleger har netop gjort opmærksom på, i hvor høj grad folket i dette samfund har brug for fred og ro i stedet for den slags aktioner.
Vi har for øjeblikket ingen oplysninger, der kan fortælle noget om fru Betancourts situation med sikkerhed. De involverede myndigheder og Kommissionen skal derfor forpligte sig til at opnå informationer og arbejde for fru Betancourts frigivelse. Men derudover skal vi, som det er blevet sagt, faktisk tage positivt imod erklæringen fra præsident Pastrana, som har sagt, at han effektivt vil støtte bekæmpelsen af denne type handlinger og i højere grad garantere for sikkerheden i det civile colombianske samfund.
Det siger sig selv, at hvis præsident Pastrana åbner for forhandlinger, kræver det, at disse sigter mod overholdelse af menneskerettighederne og mod genoprettelse af en sund situation i Colombia, med henblik på at landet opnår et egentligt demokrati.
EU skal derfor støtte alle former for samarbejde yderligere, hvilket netop giver mulighed for at styrke menneskerettighederne, og det skal sikre sig, at den europæiske støtte går til de fastlagte formål, det vil sige, at det tjener det civile colombianske samfund.

Cushnahan (PPE-DE).
Hr. formand, det er svært for alle i Parlamentet at fatte, hvorfor et menneske slår et andet ihjel, og dog slår colombianske guerillasoldater og paramilitære grupper hinanden og tusinder af civile ihjel uden skrupler - i nogle tilfælde endda med nydelse.
Det har resulteret i over 400 massakrer i 1999. Desværre blev ingen dømt for disse 400 massakrer, som er foranlediget af regeringen, de paramilitære grupper og guerilla-soldaterne. Den almindelige befolkning i Colombia undertrykkes - ikke blot af de paramilitære grupper og guerilla-soldaterne, men også af en regering, der enten er uvillig eller ude af stand til at beskytte den.
Som et organ, der altid har sat grundlæggende menneskerettigheder og social retfærdighed i højsædet, må vi gøre alt, hvad vi kan, for at bidrage til freden i et land, der har været udsat for en grusom borgerkrig i mere end fire årtier. Vi må både som individuelle medlemsstater og som Union lægge pres på regeringen og FARC for at få dem tilbage til forhandlingsbordet og indgå en reel våbenhvileaftale, som skal overholdes af alle konfliktens parter.
Vi skal også støtte de grupper, der arbejder for fred og sikkerhed for de civile i Colombia, og som for nylig har været under angreb fra AUC og FARC. Vi må endvidere overbevise USA om, at landet skal støtte fredsinitiativer på andre måder end via midler til den colombianske regering til militære formål og narkotikabekæmpelse.
Befolkningen i Colombia er træt af at kæmpe. Vi må som et demokratisk valgt forum følge vores moralske pligt til at hjælpe befolkningen i Colombia i dens kamp for at afslutte konflikten i landet.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. kommissær, ærede medlemmer, hovedspørgsmålet er, om vi vil holde fast på den fredsproces, der er indledt mellem Colombias regering og partisanerne, eller om vi vil forsøge at løse problemet på andre måder, og i bekræftende fald hvilke det så skal være.
Vi kan ikke acceptere nogen anden kurs end fredsprocessen, der bl.a. knyttes sammen med ændringer, som det colombianske samfund har brug for øjeblikkeligt for ikke at ende ligesom Argentina.
Præsident Pastranas beslutning er en beslutning, der avler vold. Samtidig legaliserer den også de paramilitære organisationers aktiviteter, der har medført så mange drab i Colombia. Desværre støtter EU og USA præsident Pastrana, de støtter altså volden. Men, ærede medlemmer, De ved lige så godt som jeg, at vold avler vold, avler vold og avler vold.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen deler Parlamentets betænkeligheder i betragtning af den nuværende situation i Colombia og deler også den opfattelse, der kommer til udtryk i beslutningsforslaget, hvorefter en forhandlingsløsning er den eneste gangbare vej for at støtte en bilæggelse af den mangeårige konflikt i Colombia. Denne holdning er der givet udtryk for i talrige erklæringer. Den direkte rolle, som nogle medlemsstater spiller i den henseende, skal ligeledes påskønnes her.
Kommissionen bifalder desuden forslaget om at støtte FN's Højkommissariat for Menneskerettigheders kontor i Bogota. Det har vi allerede gjort, og vi vil også fortsætte vores hjælp i fremtiden. Derudover støtter Kommissionen også FN's Flygtningehøjkommissariats virke i Colombia. Kommissionen fastholder sit engagement for fredsprocessen. Til det formål underskrev kommissær Patten og den colombianske udenrigsminister for nylig en aftale om finansiering af det første fredslaboratorium. Det er vores hensigt fortsat at støtte det colombianske civile samfund i dets bestræbelser på at opnå varig fred gennem regionaludviklings- og fredsprogrammer. Kommissionen undersøger for øjeblikket, på hvilke specifikke områder der kan finansieres projekter. Samtidig fortsætter vi vores direkte støtte til konfliktens ofre gennem humanitær bistand, der ydes via ECHO og ngo'er.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0132/2002 af Watson m.fl. for ELDR-Gruppen om Taiwans status som observatør i WHO;
B5-0138/2002 af Frassoni m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om Taiwans status som observatør ved Verdensundhedsforsamlingens årlige møde i maj 2002 i Genève;
B5-0147/2002 af Collins for UEN-Gruppen om Taiwans status som observatør i WHO;
B5-0150/2002 af Langenhagen m.fl. for PPE-DE-Gruppen om Taiwans status som observatør ved Verdensundhedsforsamlingens årlige møde i maj 2002 i Genève.

Malmström (ELDR).
Hr. formand, denne forhandling handler om Taiwan og WHO, og alle grupper er enige om at give Taiwan mulighed for at deltage som observatør ved mødet i Genève om nogle uger.
Taiwan er et land med et meget ambitiøst program på sundhedsområdet, og det hører til de lande i Asien, der har den højeste gennemsnitlige levealder. Børnedødeligheden er lav, og man har udryddet mange af de sygdomme, som en lang række lande i verden stadig kæmper med, f.eks. kolera, skoldkopper og malaria.
En delegation fra det taiwanske sundhedsministerium besøgte os her i Strasbourg ved sidste møde, og her fik vi lejlighed til at høre lidt om de erfaringer, man har høstet i landet. Man har høstet mange gode erfaringer i Taiwan, og der findes en stor vilje til at bidrage, både videnmæssigt og økonomisk. Vi ved, at WHO har et stort behov for økonomisk støtte.
Hr. formand, jeg vil også gerne nævne noget, som vedrører det politiske Taiwan. Min gruppe, Den Liberale Gruppe, støtter den demokratiske udvikling i Taiwan. Vi ser yderst positivt på det, der er sket, og støtter det taiwanesiske folks ret til selv at bestemme over sin fremtid.
Vi inviterede for et par måneder siden præsident Chen Shui-bian hertil for at overrække ham den liberale frihedspris, men han fik ikke noget visum af de franske myndigheder. Vi forsøgte derpå at invitere ham til Belgien. Dér fik han heller ikke visum. Man henviste til en EU-aftale om ikke at invitere Taiwans præsident, da det ville skade forbindelserne til Kina. Sidste uge inviterede vi ham til Sverige til et privat arrangement. Han fik heller ikke visum til mit land.
Da jeg undersøgte de gældende regler, fik jeg at vide, at der ikke findes en sådan aftale på EU-plan. Det ville være rart at få at vide, hvilke regler der egentlig er gældende.
Jeg synes, at det er en modbydelig kryben for diktaturet i Kina. Det burde være en selvfølge, at en demokratisk valgt leder får visum, når han f.eks. inviteres af sine liberale kammerater.

Schroedter (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig den foregående taler. I Taiwan bor der 23 millioner mennesker i et demokrati, og det i et konsolideret demokrati, og Taiwan er bestemt ikke et land, som konstant bereder os problemer. Alligevel er landet et tema i denne aktuelle og uopsættelige debat. For disse 23 millioner mennesker er i deres demokratiske samfund nemlig udelukket fra de internationale organisationer.
Det drejer sig i den forbindelse ikke om et land, som først og fremmest er bistandsmodtager, men om et land, som aktivt støtter de internationale organisationer. Taiwan har navnlig været aktiv inden for WHO. Det ville være en fejl, hvis landet ikke kunne yde sit bidrag internationalt. Et første skridt kunne derfor være, hvis det fik observatørstatus og i fremtiden kunne være aktivt i andre internationale organisationer. Der findes måske visse interimsformer, hvor Taiwan kan være med. Jeg spørger Kommissionen, om den er villig til at støtte Parlamentets holdning.

Langenhagen (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, EU er ikke kun en politisk og økonomisk succeshistorie. Vi har også opnået standarder inden for sundhed, som mange lande kun kan drømme om. En god helbredstilstand er af overordentlig stor betydning for alle mennesker her på kloden, men folkesundheden kan kun forbedres gennem adgang til information og lægebehandling. Og mange ting kan ganske enkelt kun løses i fællesskab og ved kræfternes samspil. Jeg tænker her f.eks. på infektionssygdomme som malaria, tuberkulose, aids m.fl. Verdenssundhedsorganisationen med sine i dag 199 medlemmer har som mål at forbedre sundheden i hele verden. Sundheden er et værdifuldt gode, som alle mennesker bør nyde godt af. Jeg er derfor af den opfattelse, at ingen, som vil yde et bidrag til gavn for menneskene i sit eget land og i andre lande, må udelukkes på et område, som angår alle.
Taiwan har givet udtryk for sin vilje til at engagere sig i WHO, både finansielt og teknisk. Derfor er det efter min mening berettiget, for ikke at sige påkrævet, at give Taiwan observatørstatus på Verdenssundhedsforsamlingens årlige kongres. Jeg har ved selvsyn stiftet bekendtskab med de politiske problemer og spændinger vedrørende Taiwan. Som altid skal den skyldige ikke kun findes på den ene side. Men jeg er af den faste overbevisning, at politiske modsætninger ikke må medføre, at et land nægtes internationalt samarbejde inden for sundhed, og derfor anmoder jeg indtrængende om at godkende den fremsatte fælles beslutning.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen støtter i princippet de taiwanske bestræbelser, ikke kun i forbindelse med det emne, som nu er på dagsordenen, men samlet set også bestræbelserne på at kunne deltage i internationale centres og organisationers arbejde, forudsat at der er tilstrækkelige økonomiske eller andre relevante grunde for at deltage. En sådan deltagelse må dog være forenelig med Taiwans status og EU's politik om ét Kina.
Vi har presset hårdt på for Taiwans medlemskab af WTO og har sammen med USA bidraget til at sikre en gnidningsløs taiwansk tiltrædelse. Vi har også støttet Taiwans deltagelse i flere internationale organisationer, herunder OECD, eller deltagelse i Kyoto-konventionen om forenkling og harmonisering af toldprocedurer samt i flere internationale fiskeriorganisationer.
Vi anerkender så absolut Taiwans resultater på sundhedsområdet samt det stigende engagement inden for internationale hjælpe- og sundhedsaktiviteter. Vi går derfor ind for at udvide kontakterne mellem Taiwan og Verdenssundhedsorganisationen, for så vidt organisationens regler tillader det. Det lader desværre til, at Taiwan ikke opfylder kriterierne for at blive medlem af WHO, som er fastlagt i WHO's forfatning, da det kun er muligt for stater.
Retligt set er det ikke klart, om WHO's regler tillader Taiwan at få observatørstatus til Verdenssundhedsforsamlingen. Vi vil sammen med medlemsstaterne tage hensyn til den retlige situation med henblik på at fastlægge en passende holdning forud for og under den kommende Verdenssundhedsforsamling i maj. Desuden er vi villige til sammen med medlemsstaterne endnu en gang at undersøge muligheden for andre former for taiwansk deltagelse i WHO's arbejde, navnlig gennem ikke-statslige kanaler, for så vidt en sådan er forenelig med relevante WHO-regler.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
Zimbabwe
B5-0139/2002 af Maes m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om situationen i Zimbabwe;
B5-0158/2002 af van den Bos og Nicholson of Winterbourne for ELDR-Gruppen om situationen i Zimbabwe;
B5-0166/2002 af Junker m.fl. for PSE-Gruppen om Zimbabwe;
B5-0169/2002 af Morgantini for GUE/NGL-Gruppen om Zimbabwe;
B5-0173/2002 Van Orden m.fl. for PPE-DE-Gruppen om situationen i Zimbabwe;
Moldova
B5-0134/2002 af Thors og Nicholson of Winterbourne for ELDR-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Moldova;
B5-0140/2002 af Schroedter m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om situationen i Moldova;
B5-0145/2002 af Belder for EDD-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Moldova;
B5-0151/2002 af Sacrédeus m.fl. for PPE-DE-Gruppen om den parlamentariske oppositions rettigheder i Moldova;
B5-0165/2002 af Wiersma og van den Berg for PSE-Gruppen om den politiske situation i Moldova;
B5-0170/2002 af di Lello Finuoli for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Moldova;
Kirgisistan
B5-0141/2002 af Staes m.fl. for Verts/ALE-Gruppen og Bowis og Posselt for PPE-DE-Gruppen om situationen i Kirgisistan;
B5-0156/2002 af Di Pietro og Nicholson of Winterbourne for ELDR-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Kirgisistan;
B5-0164/2002 af Sakellariou og Koukiadis for PSE-Gruppen om situationen i Kirgisistan;
Sagen om Hamma Hammami i Tunesien
B5-0133/2002 af Nicholson of Winterbourne for ELDR-Gruppen om Tunesien;
B5-0142/2002 af Cohn-Bendit og Flautre for Verts/ALE-Gruppen om Hamma Hammami-sagen (Tunesien);
B5-0152/2002 af Oostlander og Morillon for PPE-DE-Gruppen om Tunesien;
B5-0161/2002 af Pasqua for UEN-Gruppen om Hamma Hammami-sagen (Tunesien);
B5-0162/2002 af Napoletano m.fl. for PSE-Gruppen om Tunesien;
B5-0171/2002 af Boudjenah og Eriksson for GUE/NGL-Gruppen om menneskerettighederne i Tunesien og Hamma Hammami-sagen.
Zimbabwe
Maes (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, af de endnu ikke færdiggjorte rapporter om valget i Zimbabwe fremgår det, at præsident Mugabe får flertal, hvilket også var ventet. Man har gjort alt for at opnå dette, men flertallet var alligevel mindre, end man skulle have ventet. Jeg kalder det en moralsk sejr for oppositionen, som selv kalder det for et tyvstjålet valg.
Efter det stjålne valg i Tchad og det forfalskede valg i Zambia er dette det tredje valg, som jeg med al min gode vilje ikke kan kalde for åbent og retfærdigt ifølge internationale standarder, selv om nogle afrikanske lande af årsager, som er kendetegnede for dem, har en anden mere mådeholden holdning hertil. Der var nemlig på forhånd tegn på, at det ville gå sådan. Man forventede 4,5 millioner vælgere, og der blev trykt 7,5 millioner stemmesedler, så man var forberedt på alt. Endvidere var der for få valglokaler til, at alle kunne afgive deres stemme, den nødvendige forvirring om, hvem der skulle stemme hvor, idet der blev afholdt forskellige valg til forskellige institutioner på samme dag, men på forskellige steder.
Det er blot de tekniske aspekter, som understreger hr. Mugabes snuhed. Den terror, som gik forud, de af den dominerende elite pålagte hindringer for at forhindre oppositionen i at holde møder, statskanalernes monopol, hindringen af journalister i at gøre deres arbejde, hindringen af observatørerne, torturen, kidnapningerne af fremtrædende fagforeningsledere, og jeg kan fortsætte, var endnu vigtigere.
Oppositionen havde sågar forudsagt tricket med at uddele majs langt væk fra valglokalerne. Teatret med at genåbne valglokalerne fuldendte spillet, men ikke desto mindre må vi spørge os selv, hvad nu?
Valget var ikke åbent og retfærdigt, men skal vi helt forkaste det? Valgene i Zambia og Tchad var heller ikke åbne og retfærdige. Vi skal naturligvis fastholde sanktionerne. Jeg slår ikke til lyd for en udvidelse, men at de skal anvendes og kontrolleres. Jeg slår til lyd for forhandlinger mellem medlemmerne af flertallet og oppositionen, for landet frygter en borgerkrig.
Endelig håber jeg, at der kan oprettes en national enhedsregering sammen med oppositionen.

Van den Bos (ELDR).
Generationen af frihedskæmpere har fornægtet sig selv. Selv for afrikanske begreber var valget i Zimbabwe en utrolig farce. Hr. Mugabe har på yderst brutal vis gjort alt for at bevare magten. Intet var for skørt for ham til at udelukke modstanderne, hverken vold, intimideringer, mord, massearrestationer eller anklager for højforræderi. Valgloven blev ændret i sidste øjeblik. Der var selektivt for få valglokaler, identitetskort blev inddraget, medierne måtte ikke gøre deres arbejde, og valgobservationen var en joke. Politisk blinde sydafrikanske observatører er blevet gjort til grin for altid ved at erklære, at valgene var retfærdige og frie.
Mugabe vil for enhver pris fortsætte sin katastrofale politik, som har ført til, at Zimbabwe er på grænsen til hungersnød, 80% af indbyggerne lever under fattigdomsgrænsen, og 60% er arbejdsløse. Mugabe skal isoleres yderligere internationalt gennem skærpelse af sanktionerne. Vi skal ikke straffe befolkningen for dens leders misgerninger. Hvilke muligheder ser kommissæren for skærpelse af sanktionerne? Hvad vil Kommissionen foreslå Rådet på topmødet i Barcelona?
Demokratiet i Afrika lever desværre fortsat under kummerlige kår. Afrikansk solidaritet med diktator Mugabe er desværre et meget dårligt, men tydeligt tegn. Vores politiske indsats skal derfor ikke kun tage sigte på Zimbabwe, men også på landene i regionen. Sydafrika modtager meget hjælp fra Europa, men ignorerer den berettigede kritik af nabolandet. Stakkels Afrika, stakkels befolkning, der lider sådan under inkompetente, magtlystne og korrupte ledere. Hvornår får en generation af demokrater langt om længe magten i Afrika?

Swoboda (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Mugabe har efter alt at dømme vundet valget. Jeg erindrer andre valgsejre, som præsidenter har vundet, som inden for meget kort tid er forsvundet op i den blå luft, og inden for meget kort tid var disse præsidenter ikke præsidenter længere. Jeg ønsker ikke at drage direkte paralleller. Jeg mener bare, at præsident Mugabe ikke bør glæde sig for tidligt over, at han har besejret sine modstandere. Og valgene har tilmed fundet sted under meget dårlige vilkår - skræmmekampagner, politiaktioner mod medlemmer og tilhængere af oppositionen osv.
Det, der bedrøver mig, er ikke kun situationen i selve Zimbabwe, men også at mange afrikanske stats- og regeringschefer og ledere indirekte giver Mugabe et beskyttende skjold ved at anerkende hans valgsejr. Måske ligger frygten for en ny neokolonialisme bag, som Europa eller USA og andre lande jo kunne udøve. Det er sikkert ikke det, der ligger os på sinde, at nogle har sådanne bagtanker. Det er muligt, men det er ikke EU's politik. Det er menneskene, der ligger os på sinde, de, der lider sult og lider under ufrihed i landet. Jeg har i disse dage haft lejlighed til at overrække Amartya Sen, nobelpristageren, en pris på vegne af en jury. Netop den mand har igen og igen gjort opmærksom på, at demokrati og udvikling hører sammen og ikke kan adskilles fra hinanden. Derfor mener jeg, at EU skal gøre alt for også at skabe demokrati og forudsætningerne for økonomisk udvikling i Zimbabwe.
Vi - det vil sige alle fra Europa-Parlamentet, som deltager i Den Paritetiske Forsamlings (AVS-EØF) kongres i Cape Town - vil utvivlsomt også tage os af disse ting. Vi vil frem for alt også blive nødt til at bede Sydafrika om at leve op til sin store rolle i det sydlige Afrika. På trods af de økonomiske vanskeligheder vil vi desværre også blive nødt til at stramme sanktionerne. Men det skal være sagt endnu en gang: Hvis de afrikanske naboer ville hjælpe EU med at bekæmpe dette diktatoriske regime, så ville det sikkert lykkes os inden for kort tid, og så kunne vi også virkelig hjælpe menneskene i dette hårdtprøvede land.
González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, mellem 2000 og 2001 forsvarede og vedtog Europa-Parlamentet over seks beslutningsforslag om problemerne i Zimbabwe, og i dag efter valget i sidste uge beder vi om, at man genindfører retsstaten og demokratiet, at man påbegynder landbrugsreformen, der er en krævet opgave, og at man sætter en stopper for den fortsatte besættelse af områder.
Af de 15.000 uafhængige observatører var det kun få, der blev akkrediteret, man hindrede EU's repræsentanters arbejde og bremsede oppositionen. Derfor mener EU, at der var tale om svindel. Og som det ofte er tilfældet, hr. formand, er det befolkningen, der lider. En befolkning med over 550.000 fejlernærede, 80% under fattigdomsgrænsen, nedbrudt sundheds- og uddannelsessystem, og over 2.000, der dør af aids pr. uge.
Man kan kun stoppe det ved fortsat at lægge pres på Zimbabwes regering. Man skal ikke sanktionere, for at opnå en demokratisk ændring må man hjælpe befolkningen, samtidig med at man lægger pres på regeringen.

Van Orden (PPE-DE).
Hr. formand, vi har i forbindelse med det meget forfejlede præsidentvalg god grund til at mene, at Mugabe i realiteten tabte valget, men manipulerede med optællingen. Han kan nu holde kniven for struben af Zimbabwes befolkning i de næste seks år. Det er et nyt stort slag for demokratiet i Zimbabwe og en katastrofe - ikke blot for Zimbabwe - men for hele Sydafrika. Mugabe personificerer alle de mest negative træk i Afrikas udvikling: korruption og autoritær magt med statsledere, der skraber til sig på bekostning af befolkningen, raceadskillelse, udnyttelse af had, politisk vold og økonomisk tilbagegang.
Zimbabwe er et smukt og tidligere rigt land med mulighed for at kunne brødføde hele området. Nu er økonomien i kaos, der er stor inflation og arbejdsløshed og en halv million mennesker, der lever på sultegrænsen, og som kun overlever på grund af den globale fødevarehjælp. Mugabes genvalg vil forværre disse problemer voldsomt.
Mugabe indså, at spillet var ved at være tabt for omkring to år siden, da partiet ZANU-PF næsten tabte valget, og det er derfor, at han i de sidste to år - ikke blot i de sidste to uger - har forsøgt at forme det politiske system til sin egen fordel ved en systematisk terrorkampagne mod enhver, der går imod ham. Europa-Parlamentet bør hilse Morgan Tsvangirai, MDC-aktivisterne og alle de mennesker, der har haft mod til at opponere imod Mugabe, velkommen.
Det er en skam, at det internationale samfund var så længe om at reagere på situationen i Zimbabwe, og at EU ventede til den 11. time med at pålægge målrettede sanktioner. Parlamentet kan dog være stolt af at have været aktiv igennem de sidste to år.
De afrikanske landes holdninger har været meget skuffende. Vi har altid følt, at især Sydafrika har haft muligheden for at genskabe ægte demokrati og retsstatsprincippet i Zimbabwe. De sydafrikanske ledere har ikke levet op til forventningerne. De har ikke kunnet fordømme det, de måske så som en af deres brødre i frihedskampen. Det betaler hele befolkningen i Zimbabwe prisen for i dag.
Det Sydlige Afrikas Udviklingsfællesskabs valgobservatører har dog i meddelelsen i går anerkendt, at valgprocessen ikke opfyldte standarderne for valg i SADC's område i tilstrækkelig grad. Med det tror jeg, at de mener, at valget var manipuleret. Det er i hvert fald holdningen hos de få andre internationale observatører, der blev tilbage. Hvordan kan man ellers forklare den bizarre meddelelse om, at deltagelsen i byområder, der er loyale over for Tsvangirai, var lav, hvorimod deltagelsen i landlige områder, der er tilhængere af ZANU-PF, var bemærkelsesværdig høj? Og hvordan kan man ellers forklare de manglende stemmebokse, der pludselig dukkede op fyldt med stemmer til Mugabe?
Det internationale samfund må ikke anerkende valgresultatet. Jagten på de værdier, som Mugabe og hans håndlangere opbevarer i udlandet, skal intensiveres. Vi skal opdatere EU's sorte liste og træffe yderligere strenge foranstaltninger. Sydafrika skal udvise lederskab og vilje til at overholde de demokratiske principper i området. Vores mål er at hjælpe med at genopbygge demokratiet, menneskerettighederne og retsstaten i Zimbabwe og deltage i processen med henblik på økonomisk fremgang. Den vanskelige beslutning, som vi skal træffe i dag, er at bidrage til dette, og jeg håber, at Rådet og Kommissionen vil lytte til os.
Malmström (ELDR).
Hr. formand, valget i Zimbabwe er en demokratisk farce. Oppositionens valgmedarbejdere er blevet truet, chikaneret, fængslet og dræbt. Ytringsfriheden er ikkeeksisterende. Mange zimbabwere stod i kø i timevis og fik alligevel ikke lov til at stemme. Robert Mugabe har brudt løfte efter løfte og kørt sit land i sænk. Zimbabwe, et land med et fantatisk potentiale, har under hans ledelse styret direkte mod afgrunden.
Det er bekymrende, at så mange afrikanske ledere bortforklarer begivenhederne i Zimbabwe og siger, at valget var retfærdigt. Jeg går ud fra, at udenrigsministrene og Kommissionen i Barcelona diskuterer Zimbabwe og træffer beslutning om hensigtsmæssige udvidede sanktioner og en strategi, som involverer hele regionen. Man må udøve stort pres på Sydafrika. Vi kan på ingen måde anerkende dette valg som retfærdigt.
Alt for længe ventede vi med at skride til handling mod Zimbabwe. Vi håbede og troede. Det var et krav, at vores tidligere kollega, Pierre Schori, blev smidt ud, inden sanktionerne kunne indføres. Hr. formand, vi må ikke svigte demokratiforkæmperne i Zimbabwe.

Belder (EDD).
Hr. formand, som ventet tages den nuværende præsident i Zimbabwe, Robert Mugabe, i ed den 1. april for en ny seksårig periode som statschef. Den 1. april tænker de fleste i mit land, Nederlandene, på aprilsnar. Gid det også gjaldt for befolkningen i Zimbabwe!
Forlængelsen af Mugabes embedsperiode er tværtimod bitter virkelighed. Den er baseret på det i går offentliggjorte officielle resultat af det forlængede præsidentvalg i sidste weekend. Starten på og forløbet af dette valg blev meget rammende beskrevet af de indfødte som "flee and fear elections", "flugt- og angstvalg".
Kort sagt var præsidentvalget i Zimbabwe hverken frit eller retfærdigt. Bare det at mange af valglokalerne om natten bruges som torturcentre, hvor Mugabes hæmningsløse militser piner og ydmyger politiske modstandere, siger meget. Denne afskyelige kendsgerning viser den sinistre kontekst for Mugabes hensynsløse forsøg på at blive ved magten.
Det er helt forståeligt, hr. formand, at Mugabes nærmeste rival, oppositionsleder Morgan Tsvangirai, har forkastet valgresultatet som det reneste vælgerbedrag. I denne meget vanskelige situation skal Tsvangirais parti, Movement for Democratic Change, i første omgang optræde besindigt og klogt. Efter forlydende vil partiet anfægte det officielle valgresultat ved domstolene og forsøge at få det annulleret. Tsvangirai og hans folk er i hvert fald ikke ude efter en konfrontation, siger de. I betragtning af den ulykkelige politiske og socialøkonomiske situation, som Mugabes magtbegær har bragt Zimbabwe i, skal Rådet og Kommissionen støtte oppositionen i Zimbabwe, for eskalationen imod en borgerkrig trækker landet endnu dybere ned i sumpen.
I mellemtiden anmoder jeg Rådet og Kommissionen om sammen med USA's regering i endnu stærkere grad at kritisere Mugabes styre internationalt. Samtidig skal man fortsat forsøge at støtte de konstruktive kræfter i Zimbabwe. Den reaktion, som jeg indtil nu har set i de vestlige lande på Mugabes diskutable genvalg, vækker forhåbninger herom. En række afrikanske holdninger lyder helt anderledes. Her tales der endog om et "substantielt frit og retfærdigt valg". Hvis det er den regionale politiske målestok, styrer det sydlige Afrika lige imod ustabilitet. En europæisk opfordring til især de sydafrikanske myndigheder er derfor på sin plads.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, på trods af regeringens hindringer har EU fulgt valgprocessen i Zimbabwe meget nøje, og jeg vil starte med at udtrykke min store beundring for de mange mennesker i Zimbabwe, for deres store civilcourage og deres demokratiske overbevisning, som de har bevist under meget vanskelige vilkår.

EU betragter virkelig hændelserne i Zimbabwe med stigende bekymring. Betænkelighederne ved valgprocessen, som EU formulerede på det tidspunkt, hvor artikel 96 stadigvæk blev anvendt, har vist sig at være fuldt ud berettiget. Jeg forventer, at dette spørgsmål bliver diskuteret af regeringscheferne i Barcelona, og at EU også meget hurtigt vil afgive en erklæring herom.
De fleste valgobservatører konkluderer, at valgene ikke har afspejlet folkets vilje i Zimbabwe, og nævner en række fejl ved valgenes gennemførelse. Vi kan dog fastholde, at hvor skuffende valgresultatet end måtte være, er det vigtigt, at det internationale samfund beskæftiger sig med Zimbabwe og gør alt for at dæmme op for krisen i landet.
Udbredte voldshandlinger ville have alvorlige, frem for alt regionale følger. Sydafrika ville med kort varsel stå over for et flygtningeproblem, på lang sigt kunne en sådan krise bringe de regionale udsigter for økonomisk vækst og bæredygtig udvikling i fare. Alt dette ville ske i sammenhæng med en alvorlig mangel på fødevarer.
Kommissionen vil sammen med andre partnere prioritere de humanitære behov meget højt. Det er også af afgørende betydning at arbejde sammen med SADC-regeringerne og AVS-landene i bestræbelserne på at finde et fælles grundlag for at bekæmpe krisen i Zimbabwe. EU planlægger at udsende en high-level-trojka i nær fremtid for at diskutere vores betænkeligheder vedrørende Zimbabwe med vores SADC-partnere på grundlag af vores fælles forpligtelse til retsstatslighed og til demokrati. Jeg håber, at Europa-Parlamentet vil spille en helt afgørende rolle her.
(Bifald)

Schroedter (Verts/ALE).
Hr. formand, Moldova, vores smertensbarn, som nabostat. Vi havde længe håbet på, at det også med en kommunistisk regering måtte lykkes for landet at fastholde en økonomisk udvikling og kursen mod EU. Det er nu blevet ødelagt, og den kommunistiske regering har vidst, at den leger med ilden, når den indfører russisk som sprog og gør en historieundervisning obligatorisk, som har en stalinistisk synsvinkel. Sprog og kultur har allerede tidligere udløst en militærkonflikt i landet, og det lykkedes dengang takket være et bredt samfundsmæssigt kompromis at få den dæmpet efter nogle dage og få skabt stabilitet i landet gennem langsigtede aktioner fra OSCE. Det har regeringen nu ødelagt, og det i et af de fattigste lande! Det er efter min mening forkert, når regeringen nu igen og igen krampagtigt forsøger at retfærdiggøre sin handlemåde. Vi har oplevet en del på den konto i de seneste dage, idet den påstod, at andre var skyld i den politiske krise. Det er den selv, for den har forsøgt at opsige dette kompromis, og det i et af Europas fattigste lande. Hvis landet nu kommer ud i en politisk krise, kort før det bliver vores nabostat, så vil det vedrøre os i samme omfang, og derfor er det efter min mening bydende nødvendigt, at regeringen giver efter, at den annullerer disse beslutninger, og at den sørger for, at der bliver skabt økonomisk og politisk stabilitet i landet.

Thors (ELDR).
Hr. formand, jeg beklager, at jeg ikke deltog i forhandlingen tidligere på grund af problemer i forbindelse med min praktikant. Det glæder mig, at vi endelig har taget initiativ til drøftelse af Moldova. De Liberale forsøgte allerede i januar.
Alt, hvad fru Schroedter har sagt, er sandt. Vi står over for en meget vanskelig situation, som kan udvikle sig til en situation som den i Belarus. Vi må erkende, at det er Vladimir Voranon, der har sat en stopper for de økonomiske reformer. Disse begivenheder har ført til en suspension af støtten fra de internationale institutioner.
Vi er bekendt med Moldovas venstredrejning og problemerne med Rumænien. Moldovas regering nægter f.eks. at lade befolkningen oprette et ortodoks samfund i tilknytning til den rumænske ortodokse kirke. Det betragtes som værende i strid med den europæiske menneskerettighedskonvention. Jeg behøver ikke at nævne Transnistrien. Vi er bekendt med situationen, og regeringens holdning bidrager ikke til en løsning af problemet.
Moldovas kristelige demokratiske parti er blevet nævnt. De seneste dages oplysninger fra den russiske Duma, som har anklaget Rumænien for indblanding, er bekymrende, men ikke korrekte. Vi står over for en meget anspændt situation, hvor en rumænsk diplomat er blevet erklæret persona non grata.
Parlamentet og Kommissionen skal fokusere mere på Moldova af de årsager, som fru Schroedter nævnte. Vi skal undgå en situation som den i Belarus. Vi har brug for intelligente sanktioner og foranstaltninger, fordi det er så fattigt et land. Alle, der har besøgt landet, ved, at børnene i Moldova er blandt de dårligst stillede i Europa.

Sacrédeus (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er enig med de to foregående talere, fru Schroedter og fru Thors. Det er på tide, at Europa-Parlamentet engagerer sig i Europas fattigste land.
Moldovas befolkning har længe lidt under fattigdom, men også under udnyttelse af mennesker. F.eks. er titusindvis af kvinder blevet fornedret i den såkaldte sexindustri i Vesteuropa.
Jeg kender personligt Iurie Rosca, som er partiformand for det kristelige demokratiske parti, det største oppositionsparti i Moldova, og partiets næstformand Vlad Cubreacov. I lighed med partiets generalsekretær Stefan Secareaunu, som nævnes i vores beslutning i dag, udsættes de for angreb, hvorved den kommunistiske regering under præsident Vladimir Voronin forsøger at ophæve deres politiske immunitet.
Hr. formand, jeg vil gerne påpege, at justitsministeren, som også kommer fra det dominerende kommunistparti i Moldova, for ikke længe siden suspenderede den politiske og økonomiske virksomhed, som udøves af de kristelige demokrater, som i praksis er det eneste virkelige oppositionsparti i landet i dag. De mennesker, som kæmper for flerpartisystem, for demokrati i Moldova, fortjener vores påskønnelse og opmuntring.
De kristelige demokraters arbejde har været centreret om grundlæggende anliggender som sprog, kultur, skoleundervisning og landets vestlige demokratiske orientering. Det har vakt kommunisternes vrede.
Jeg vil også gerne påpege, at den bessarabisk ortodokse kirke i Moldova ikke får lov til at virke frit. Moldova er materielt set et fattigt land. Vi ønsker ikke, at det også skal blive fattigt, hvad angår demokrati. Vi har et stort ansvar for Moldova.

Wiersma (PSE).
Efter at Moldova ved valget for et år siden fik en kommunistisk regering, var det kun et spørgsmål om tid, inden dette land ville blive drøftet i Parlamentet, og nu er det så vidt. Jeg havde foretrukket, at vi havde benyttet vores direkte kontakter til Parlamentet til at sætte en række anliggender på dagsordenen og eventuelt senere drøfte dem, men flere grupper ville åbenbart debattere det i dag. Det er i orden. Det er vigtigt, at EU fokuserer mere på det land, som allerede er blevet kaldt Europas fattigste land. Et land med mange problemer, ikke kun politiske, men også store samfundsmæssige problemer såsom fattigdom, sundhedspleje og de dårlige børnehjemsforhold. Netop i sådan en situation er det meget beklageligt, at det er regeringen, som puster til modsætningerne i et land, som ikke har styr på situationen, ikke kan vælge mellem Øst og Vest, altså et land, som er ret splittet.
Det, som jeg lagde mest mærke til, var, at demonstrationerne i sidste uge ikke kun var rettet imod regeringen, men især var proeuropæiske, og det viser, hvordan modsætningerne udvikler sig i landet. Jeg mener, at regeringen begår en stor fejl ved netop med hensyn til sprog og historieundervisning at stille kontroversielle forslag, som har skabt megen røre. Heldigvis har regeringen i mellemtiden forstået, at det hele ikke er så nemt, og en række af foranstaltningerne er trukket tilbage, bl.a., tror jeg, på grund af de store protester fra udlandet.
Endvidere må vi også i dag understrege, at regeringen må indse, at den skal stoppe med at genere og modarbejde landets opposition. Man har truet med at ophæve visse politikeres immunitet, hvilket jeg ikke tror er muligt. Oppositionen skal lades i fred på samme måde, som oppositionen på værdig vis har demonstreret imod regeringens foranstaltninger. Det eneste, der ikke må ske i dette land, er, at den ene gruppe forsøger at tvinge den anden gruppe til en bestemt orientering enten i retning af Rusland eller for Europa. Det er noget, som befolkningen selv skal kunne bestemme i ro og fred og i en demokratisk atmosfære.
Som allerede nævnt skal debatten ligeledes signalere, at EU skal gøre mere. Jeg har hørt, at Kommissionen undersøger, om det er muligt at yde mere direkte hjælp til landets befolkning, og så taler vi om sundhedspleje, social udvikling og lignende. Jeg mener, at vi især kan opfordre Moldovas regering og befolkning til at skabe en situation, hvor det internationale samfund kan operere mere effektivt, for vi hindres ofte i at gøre det, som vi gerne vil.
Endelig mener jeg, at det er vigtigt at opfordre landene i regionen til at bidrage til stabiliteten i Moldova og til at finde en løsning på problemet med Transnistrien - for det er også en tung byrde for Moldova - hvor Rumænien og Rusland efter min mening skal være tilbageholdende, men hvor især EU sammen med OSCE skal forsøge at finde en løsning.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, Moldova er ganske vist et ekstremt fattigt land, men kulturelt et meget rigt, vidunderligt land i Centraleuropas østlige udkant, som forbinder kriseregionen Balkan med kriseregionen ved Sortehavet og Kaukasus. Alene det viser, hvilken betydning dette lille land har for os som EU, bortset fra, som fru Schroedter med rette har bemærket, at det senest efter Rumæniens tiltrædelse vil grænse op til EU og forhåbentlig selv høre til EU en dag. Vi må heller ikke glemme, hvorfor Moldova er gået denne forfærdelige vej, som landet nu har måttet udholde i de seneste årtier.
Moldova blev offer for Hitler-Stalin-pagten. Efterfølgende blev Moldova i årtier udplyndret som Sovjetunionens europæiske koloni. Landet kan ikke længere komme på fode igen ved egen kraft med denne historie, og det blev med rette sagt, at det er et meget farligt potentielt kriseområde. For det første er Rusland umiddelbart involveret gennem Transnistrien, gennem den såkaldte Dnjestr-Republik, som er fortrop for russiske nationalistiske og militaristiske kredse i Europa, og for det andet er Moldova præget af sin kulturelle og historiske forbindelse til Rumænien. Hvis det ikke skal blive til et farligt stridens æble mellem et EU-ansøgerland på den ene side og EU's mægtigste nabo på den anden side, så må vi gøre alt for at stabilisere landet, det vil sige kæmpe for menneskerettighederne, de betrængte kristelige demokratiske og andre kollegers rettigheder i det moldoviske parlament, imod de neokolonialistiske bestræbelser på at ensrette landet igen gennem sprog og historieforfalskning, for demokrati og retsstatslighed. Hr. kommissær, jeg tror også, at vi må yde mere aktiv hjælp end hidtil til institution building, opbygningen af demokratiske institutioner i landet. Det er i vores ganske særlige interesse at spille en stabiliserende rolle her.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen er på baggrund af den politiske og økonomiske udvikling i Republikken Moldova alvorligt bekymret. Det præciserede min kollega, hr. Patten, i sidste måned under et møde med den moldoviske udenrigsminister Dudeu. Vi hilser derfor med stor tilfredshed den foreliggende beslutning fra Europa-Parlamentet.
Moldova er det fattigste land i Europa, og man er så godt som ikke kommet nærmere en løsning på konflikten med udbryderregionen Transnistrien. Siden sidste sommer har den moldoviske regering nægtet at mødes med repræsentanter for Transnistrien, og der hersker en forbitret strid om grænsekontrollerne, som Ukraine også er indblandet i. Der er i den seneste tid opstået et kedeligt klima af konfrontation mellem den kommunistiske regering i Republikken Moldova og de rumænsksprogede nationalister. I reformprocessen har man i stigende grad måttet notere tilbageslag, og IMF yder ikke længere lån. Desuden er der imidlertid foruroligende tegn på, at regeringen vender blikket mod Rusland for at løse sine problemer.
Årsagerne til landets fattigdom er først og fremmest politiske. Den manglende løsning af den transnistriske konflikt vejer særlig tungt. EU undersøger for øjeblikket, hvordan den kan støtte OSCE i sine bestræbelser på at forbedre situationen. Vi har fremlagt et relativt generøst hjælpeprogram. Der bliver foreløbig bevilget omkring 40 millioner euro i støtte til landet i de kommende to år i form af teknisk bistand, fødevarehjælp og særlig makroøkonomisk finansiel støtte. I den forbindelse skal det dog sikres, at Moldova også selv gør sig anstrengelser for, at landets økonomi får et bæredygtigt grundlag.
Det er rigtigt, at ECHO har indstillet sit virke i Moldova, for ECHO har til opgave at yde nødhjælp, ikke at løse strukturproblemer. Men også selv om ECHO's arbejde kan videreføres med andre instrumenter, f.eks. med Tacis, så må man alligevel ikke glemme, at hjælpen alene ikke kan skabe politiske løsninger.
Kommissionen bestræber sig i hvert fald på og er villig til at undersøge, hvilke foranstaltninger der kan træffes inden for rammerne af de til rådighed værende midler for at støtte en bilæggelse af den transnistriske konflikt.
Maes (Verts/ALE).
Der er endnu ikke demokrati i Kirgisistan. Der er ingen adskillelse af magten og heller intet uafhængigt retsvæsen. Der finder hele tiden krænkelser sted af menneskerettighederne, presse- og ytringsfriheden osv. Regeringen misbruger i høj grad magten, og vilkårligt sættes mennesker i fængsel på falske anklager for at udelukke politiske modstandere. Uafhængige journalister undertrykkes, og pressen er regeringens monopol. Hvad kan man så forvente som demokrat?
Ikke desto mindre er der mennesker, der modigt forsøger at forsvare demokratiet i deres land til trods for store personlige risici, hvilket hr. Beknazarov erfarede. Demokratisk valgte, journalister og borgere, som forsvarer retsstaten, undertrykkes og udsættes sågar for tortur. De skal imidlertid vide, at EU er på deres side. Vi skal presse regeringen. Inden for rammerne af partnerskabet og samarbejdsaftalen har vi mulighed for ar udøve pres, så regeringen starter dialogen med oppositionen, standser torturen og sørger for, at landet bevæger sig hen imod en reel retsstat.

Bowis (PPE-DE).
Hr. formand, alt for ofte kommer vi til mødesalen på en torsdag eftermiddag for at holde taler, som vi helst ville undgå. Og det er helt klart tilfældet i dag.
Jeg har været i Kirgisistan flere gange i de senere år, efter at landet løsrev sig fra Sovjetunionen og satte en ny dagsorden for regionen med politiske, økonomiske og sundhedsmæssige reformer. Jeg hilste disse fremskridt velkommen, og det har jeg gjort lige siden. Men i de senere år ser vi med stigende bekymring på landets fremskridt. Præsident Akayev, som har en videnskabelig baggrund, blev valgt under en fri afstemning i 1991 og genvalgt i 1995, er efterhånden blevet en mere undertrykkende end demokratisk præsident, og både parlaments- og præsidentvalget i 2000 afspejlede denne negative tendens i valgprocessen.
Vi har med bekymring været vidne til afvisning af kandidater på grund af tekniske detaljer - ikke mindst på grund af deres kendskab til Kirgisistans sprog - undertrykkelse af pressen og forhindring af personers og gruppers deltagelse i valgprocessen. Symbolsk for alt dette er arrestationen af Azimbek Beknazarov, formand for parlamentets udvalg om retlige reformer. Han blev arresteret i januar og stillet for retten i februar. Retssagen blev herefter udskudt til denne måned.
Kirgisistan er et land med mange problemer inden for grænserne. Der er mangel på naturlige ressourcer, raceuroligheder og indtrængen fra udlandet. 88% af befolkningen lever af en indkomst på under 4 amerikanske dollars om dagen. Landet har ikke brug for den negative verdensopinion, som vil ledsage mangelfuld forvaltning af de demokratiske processer, de uafhængige domstole og ytringsfriheden.
Derfor stiller vi forslaget i dag, vi beder dem om at lytte, og vi afventer resultater.

Jeggle (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi diskuterer i dag en krænkelse af menneskerettighederne, som er sket i Kirgisistan, et land, som vi følger i Centralasien-delegationen, som jeg er medlem af. Her, hvor tiden er så knap, forekommer to punkter særligt vigtige. For det første har jeg på mine rejser til regionen kunnet registrere en enorm opbrudsstemning blandt folkeslagene dér og en orientering hen imod vores værdier. I modsætning til alle andre lande, som i mellemtiden er blevet og snart bliver optaget i EU, må de centralasiatiske stater stort set gå denne vej mod demokrati alene uden den store hjælp, som andre stater får. Den eneste hjælp er Tacis. EU stiller finansiel og teknisk bistand til rådighed for Kirgisistan til opbygning af ministerier inden for landbrugssektoren og den sociale sektor. Hvis man nu tager de eksisterende mentalitetsforskelle, forskelle i kulturer, religioner, den helt anderledes historiske udvikling, så forklares den store forskel mellem vores og den centralasiatiske demokratiopfattelse en smule. Jeg vil dermed sige, at vi skal vogte os for at måle andre stater for hårdt med vores krav til demokrati og menneskerettigheder.
For det andet er vi som partnere og venner af Centralasien absolut forpligtede til i den påkrævede form at gøre opmærksom på graverende fejl og mangler. Dette så meget mere som Kirgisistan jo også modtager en del bistand fra os inden for rammerne af Tacis-programmerne. Den foreliggende beslutning fra Europa-Parlamentet tager højde for det spændingsfelt, som jeg her har skitseret. Som sagt, på den ene side anerkendelsen af en sikkert ikke enkel realitet og på den anden side vanskelighederne med at opbygge et fungerende demokrati, som skal sikre at alle befolkningslag og befolkningsgrupper bliver inddraget. Jeg vil gerne anerkende de hidtidige resultater. Dog ser jeg navnlig på menneskerettighedsområdet, og hr. Bowis har meget eftertrykkeligt henvist hertil, snarere tilbageskridt end fremskridt, og her må jeg give udtryk for mine alvorlige bekymringer. Menneskerettigheder og menneskets værdighed er grundlaget for et moderne samfund og et stabilt demokrati.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionens tjenestegrene holder dagligt øje med menneskerettighedssituationen i Kirgisistan, herunder sagerne Felix Kulov og Toptjubek Turgunaljev og nu også den nyere sag mod hr. Beknazarov og hans partnere.
Kommissionen ønsker selvfølgelig ikke at blande sig i en suveræn stats retlige anliggender, men de kirgisiske myndigheders åbenbare overdrevne fremgangsmåde i Beknazarov-sagen er særligt foruroligende. Hertil hører isolering og muligvis mishandling af hr. Beknazarov af grunde, som synes at begrænse sig til en arbejdsmæssig fejlvurdering, som han har foretaget, eller måske en fejlagtig adfærd i forbindelse med arbejdet, som oven i købet ligger syv år tilbage.
Desuden har sagen mod hr. Beknazarov vakt almindelig mishag i befolkningen og kan i alvorlig grad undergrave regeringens troværdighed og i sidste ende landets stabilitet. Derudover finder Kommissionen det betænkeligt, at Beknazarov-sagen kun synes at være et af stadig flere eksempler på, at regeringens politiske modstandere bliver retsforfulgt.
Kommissionen deler Parlamentets opfattelse af, at Kirgisistan har sat sit gode renommé på spil i de seneste år. Kommissionen har aldrig undladt og skal heller ikke denne gang undlade at fremhæve, hvilken betydning den tillægger artikel 2 i partnerskabs- og samarbejdsaftalen, hvor begge parter har forpligtet sig til at respektere demokratiet, de folkeretlige principper og principperne om menneskerettighederne.

Malmström (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, Tunesien er et land, hvor menneskerettighederne krænkes i stor stil. Undertiden forekommer krænkelserne at finde sted i ubemærkethed. Oppositionen forfølges, mindst tusinde politiske fanger holdes fængslet, ytringsfriheden er minimal, og foreningsfriheden er indskrænket. Journalister og demokratiforkæmpere chikaneres, og advokater får ikke lov til at arbejde.
Flere tunesiske menneskerettighedsforkæmpere er blevet indstillet til Sakharovprisen, og vi har flere gange kritiseret Tunesien her i salen. Nu er der anledning til det igen.
Den Liberale Gruppe er stærkt bekymret over processen mod Hamma Hammami og hans kammerater i det forbudte kommunistparti. Processen mod dem er en farce, og håndteringen er helt uacceptabel. Der lyder protester fra hele verden. Selv i mit land, hvor Tunesien sjældent omtales, har der i de seneste dage været flere oprørte avisartikler om behandlingen af medlemmerne af det tunesiske kommunistparti.
Hammami, Madouri og Taamallah valgte frivilligt at træde frem og møde til rettergang. Den efterfølgende udvikling har været skræmmende og følger langtfra retsstatsprincippet. De er blevet mishandlet, de får ikke lov til at møde deres advokater, og rettergangen er i sig selv en stor juridisk farce.
Vi er enige om, at der er tale om samvittighedsfanger, som skal behandles anstændigt og i overensstemmelse med retsstatsprincippet. Rettergangen genoptages den 30. marts, og inden da bør de sættes på fri fod. Eftersom de overgav sig selv, er det helt naturligt. Vi må sende en meddelelse til Tunesien med det budskab, at vi har landet i kikkerten, følger processen og kommer til at følge den meget nøje.
EU skal tage Tunesien og menneskerettighedsspørgsmålene op i associeringsaftalen og samarbejdet. Vi har tiet alt for længe i denne sag. Vi stiller store krav til os selv og ansøgerlandene, men næsten ingen til Tunesien.
Det må ikke fortsætte. Menneskerettighedsspørgsmålene skal indgå i de fortsatte forbindelser til Tunesien. Vi må ophøre med at krybe for Ben Ali. Og frem for alt: Der skal fokus på denne sag.

Auroi (Verts/ALE).
Hr. formand, Tunesien har forpligtet sig til at overholde menneskerettighederne, og det er en væsentlig del af associeringsaftalen mellem EU og dette land. Men vi mener, at der lades hånt om disse forpligtelser, der blev gentaget under mødet i Associeringsrådet den 29. januar, ved den måde, som den tunesiske regering har behandlet Hamma Hammami og hans venner på.
Efter frivilligt at være kommet frem fra deres skjul under jorden, som de var tvunget til efter de beskæmmende retssager i 1997-1998, blev de den 2. februar endnu en gang dømt ved en førsteinstansdomstol, og deres straffe blev stadfæstet ved en farce af en juridisk høring, som desværre bekræfter de alvorlige mangler i retsstatsprincippet, som er blevet observeret i flere år i dette land.
200 advokater havde samlet sig til forsvaret. De blev angrebet af politiet, mens fangerne blev udsat for vold. Hamma Hammami indledte en sultestrejke den 26. februar i protest mod de nuværende fængselsvilkår. Han er fængslet i en del af fængslet i Tunis, som er forbeholdt fanger, der er dømt til døden, selv om han er politisk fange. Situationen krænker traktaterne og navnlig artikel 2 i associeringsaftalen, der er indgået med EU, om overholdelse af menneskerettigheder.
Det, som haster her nogle uger inden åbningen af udenrigsministermødet (Barcelona V), der finder sted i Valencia den 22.-23. april, er, at vi parlamentsmedlemmer anmoder de tunesiske myndigheder om at løslade Hamma Hammami og hans venner. Det er det første nødvendige skridt mod Tunesiens overholdelse af retsstatsprincippet.
Vi anmoder desuden Kommissionen om at kræve, at Tunis overholder international ret, og at den pålægger dens parlamentariske delegation at drøfte dette spørgsmål mere indgående med de tunesiske myndigheder.

Tannock (PPE-DE).
I 1999 blev Hamma Hammami og tre andre ledere af det tunesiske kommunistparti dømt in absentia for afvigende aktiviteter. Efter at de anklagede i sidste måned havde overgivet sig til myndighederne, blev dommene afsagt på under to minutter uden bevisførelse fra anklagerens eller forsvarets side eller afhøring af vidner.
Der er endvidere anklager om udbredt misbrug fra regeringens side over for andre afvigende grupper. Principperne om demokrati og retsstaten er indtil for nylig kun fulgt af ganske få lande, selv i Europa. Disse principper er længe om at udvikles og kan være sårbare over for trusler.
I stater som Tunesien kan det være en bedrift blot at modstå den form for radikal socialisme eller islam, som har ødelagt så mange liv i den arabiske verden i de sidste årtier. Vi skal selv være forsigtige, når vi opfordrer til større pluralisme og respekt for demokratiske standarder, så vi ikke underminerer regeringer, der - uanset hvor mangelfulde de måtte være - bevæger sig i den rigtige retning.
Jeg mener dog, at det er vigtigt for EU at være et godt eksempel for lande, der ønsker at bryde ud af den onde cirkel med fattigdom, ekstremisme og undertrykkelse. Vi kan heller ikke helt isolere os fra problemerne for nabolande som Tunesien. Ved at opfordre til økonomiske og politiske reformer sammen med direkte investering udefra og med respekt for god regeringsførelse, demokrati og menneskerettigheder kan vi hjælpe andre og os selv ved at komme den uvilje til livs, som den arabiske verden ofte nærer til den vestlige verden, og mindske indvandringspresset, som giver alvorlige problemer i vores egne samfund, og som også kræver snarlige løsninger.
Det er derfor helt hensigtsmæssigt, når den franske regering understreger vigtigheden af at hjælpe Maghreb-landene, hvorfra mange af borgerne er flygtet eller immigreret til London, som jeg repræsenterer. Det er også hensigtsmæssigt at åbne for EU-markeder, herunder landbrugsmarkederne, for fattige lande, der ønsker at handle med os, på måder, som gavner dem mere direkte, og som forebygger fremtidig indvandringspres ved langsigtet stabilisering af disse landes egen økonomi.

Zrihen (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, Hamma Hammami kom frem efter at have levet under jorden i fire år for den 2. februar at gøre modstand mod, at han ved en fejl var blevet idømt ni års og tre måneders ubetinget fængsel navnlig for at have tilknytning til en ulovlig forening, at have opfordret til overtrædelser, at have uddelt foldere med opfordring til vold og i ond tro at have videregivet forkerte oplysninger med det formål at forstyrre den offentlige orden.
Førsteinstansdomstolen i Tunis stadfæstede den første dom ved at idømme den sigtede fængselsstraf efter en urolig retssag med mange afbrydelser. Appelretssagen blev indledt lørdag den 9. marts i overværelse af adskillige udenlandske oberservatører, heraf journalister, vestlige diplomater, der er udstationeret i Tunis, repræsentanter for advokatsammenslutningerne i Frankrig, Schweiz og Belgien samt delegerede fra menneskerettighedsorganisationer. Omkring 12 advokater skiftedes til at være i retten, hvor de anmodede om at få tid til at gennemgå sagsakterne, som de ikke havde haft adgang til, og hvor de beklagede, at de ikke kunne besøge deres klient på normal vis. Efter voteringen udsatte appelretten retssagen til den 30. marts og afslog anmodningen om at løslade de sigtede. Dette er kendsgerningerne.
EU har over for de tunesiske myndigheder givet udtryk for sin bekymring vedrørende krænkelserne af menneskerettighederne, men har på ingen måde insinueret, at disse krænkelser ville kunne ødelægge associeringsaftalen med Tunesien, der gælder for tre år, og som er den første bilaterale aftale mellem EU og et middelhavsland.
Romano Prodi, som var den første formand for Kommissionen, der var på officielt besøg i Nordafrika, mødtes med de tunesiske myndigheder i Tunis i januar. Hr. Prodi sagde i en højtidelig tale i den anledning, at forhandlingerne drejede sig om handel og samarbejde. Hr. Prodi benyttede sig af disse offentlige erklæringer til at hylde de økonomiske reformer i Tunesien i stedet for at rejse spørgsmålet om menneskerettigheder. Han understregede, at EU respekterer Tunesiens politiske suverænitet og ikke ville blande sig i landets indre anliggender.
EU-kommissær Chris Patten afsatte derimod i juni under mødet med Tunis med præsident Ben Ali og premierminister Mohammed Ganouch tid til spørgsmålet om menneskerettigheder.
Europa-Parlamentet vedtog den 14. december 2000 en beslutning, der forpligtede EU-institutionerne til at træffe alle de foranstaltninger, der er fastlagt i associeringsaftalen mellem EU og Tunesien, for at opnå respekt for de demokratiske friheder og menneskerettighederne, og eftersom associeringsaftalen mellem EU og Tunesien er en væsentlig del til opnåelse af menneskerettighederne, beklagede Europa-Parlamentet, at denne ærlige og åbne dialog ikke var tilstrækkelig til at få de tunesiske myndigheder til at fortsætte vejen mod demokrati og menneskerettigheder.
Hr. formand, jeg beder om, at denne beslutning bliver videregivet til Rådet og Kommissionen samt til den tunesiske regering og det tunesiske parlament til orientering og som et bevis på, at vi fortsat vil være lige så årvågne indtil den 30. marts.

Ainardi (GUE/NGL).
Hr. formand, endnu en gang skal Europa-Parlamentet udtale sig om overtrædelserne af menneskerettighederne i Tunesien. Det drejer sig denne gang om domfældelsen af tre tilhængere af Tunesiens kommunistiske arbejderparti, som efter at have levet under jorden i fire år besluttede sig til frivilligt at give møde for en domstol for at anfægte deres domme.
Retssagen den 2. februar var, som andre kolleger også har sagt, en farce. De blev spændt fast til deres stole og blev ført bort af politiet under retssagen og i løbet af nogle få sekunder idømt nogle meget hårde fængselsstraffe. Hamma Hammami fik ni år og tre måneders fængsel uden mulighed for at forsvare sig og uden at kunne gøre brug af sine advokater. Alt dette fandt sted i overværelse af flere tunesiske og udenlandske observatører og menneskerettighedsforkæmpere. I fængslet var de fængslet under skandaløse vilkår. Denne retssag er en sand parodi på retfærdighed. Rådet for den tunesiske advokatsammenslutning fremsatte i denne situation slagord om strejke. Hamma Hammami og Abdel Jabarmadouri besluttede at indlede en sultestrejke i protest mod deres fængselsvilkår og for at kræve retten til at få besøg af deres advokater.
Disse begivenheder indgår i en stadig række af trusler og undertrykkelse mod de politiske modstandere, menneskerettighedsforkæmpere, journalister, fagforeningsmedlemmer, studenter, advokater og dommere. Endnu en gang kan vi konstatere, at der lades hånt om associeringsaftalen mellem EU og Tunesien, der fastsætter, at forbindelserne mellem de to lande bygger på respekten for de demokratiske principper og menneskerettighederne.
Vi anmoder om, at der hurtigst muligt bliver arrangeret et ekstraordinært møde i Associeringsrådet EU-Tunesien om spørgsmålet om menneskerettigheder. Europa-Parlamentet bør kræve, at Hamma Hammami og hans kammerater løslades, og at associeringsaftalens artikel 2 overholdes. Rådet og Kommissionen bør træffe alle de foranstaltninger, der er fastsat i henhold til denne aftale for at sikre, at de demokratiske friheder og menneskerettigheder overholdes i Tunesien.

Swoboda (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, mange europæere også fra mit hjemland holder gerne ferie i Tunesien. De oplever her smukke strande og landskaber og en anden kultur, og de føler sig sikre på grund af sikkerhedsforanstaltningerne i landet. Alligevel kan vi ikke se bort fra, at der netop i Tunesien igen og igen sker krænkelser af menneskerettighederne, som bedrøver os dybt, senest domfældelsen af Hamma Hammami og hans kolleger.
Disse menneskerettighedskrænkelser burde ikke være nødvendige i netop et land som Tunesien. Men retssagens karakter, forholdene omkring retssagen viser, at det argument, som Tunesien gang på gang fremfører over for os, nemlig at demokratiet er under udvikling, det går langsomt fremad, desværre ikke passer. Eller trinnene, skridtene er så små, at man ikke kan se dem. Jeg mener derfor, at den eksisterende aftale også bør benyttes til denne dialog.
En sådan aftale er efter min opfattelse ikke et udsigtsløst forehavende, tværtimod. Fordi vi har sådanne aftaler med lande som Tunesien, har vi muligheden for også at gøre menneskerettighedsspørgsmålet til et tema for en seriøs dialog. Jeg mener fortsat, at navnlig også menneskerettighedsorganisationer, ngo'er skal inddrages stærkere i EU's støtteproces, især hvad programmet Meda-demokrati angår.
Jeg understreger endnu en gang helt klart, som jeg allerede har gjort det gentagne gange her og under samtaler med tunesiske kolleger: Den berettigede og vigtige kamp mod fundamentalisme og navnlig mod en potentiel terrorisme kan ikke føres og da slet ikke vindes, hvis den bliver købt med overtrædelser af menneskerettighederne.
Menneskerettighedskrænkelser giver på ingen måde landet mere sikkerhed, men bringer på lang sigt ligefrem landets sikkerhed i fare, og netop det ønsker hverken vi europæere eller tuneserne. Derfor opfordrer jeg endnu en gang Tunesien til endelig at tage bekendelsen til menneskerettighederne alvorlig.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, EU og navnlig Kommissionen fordømmer menneskerettighedskrænkelserne i Tunesien og følger med stor opmærksomhed retssagen mod Hamma Hammami og yderligere to medlemmer af det kommunistiske parti. Den 9. marts i år deltog en repræsentant for formandskabet i retsmødet som observatør. Udenrigsministeriet var på forhånd blevet informeret om hans deltagelse.
Vi bifalder, at retssagen er udsat til den 30. marts, så forsvaret har mere tid til at sætte sig ind i sagens forhold. Kommissionen vil følge retssagens videre forløb meget nøje via sin delegation i Tunis. EU udnytter enhver mulighed for at styrke menneskerettighedsdialogen med Tunesien. På Associeringsrådets seneste møde den 29. januar i år opfordrede EU indtrængende de tunesiske myndigheder til at øge sine bestræbelser for pluralisme, demokrati og retsstatslighed.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0143/2002 af Messner og Lambert for Verts/ALE-Gruppen om våbenhvileaftalen i Sri Lanka;
B5-0148/2002 af Collins for UEN-Gruppen om våbenhvileaftalen i Sri Lanka;
B5-0153/2002 af Cushnahan, Van Orden, Deva, Atkins og Posselt for PPE-DE-Gruppen om våbenhvileaftalen i Sri Lanka;
B5-0157/2002 af Lynne og Nicholson of Winterbourne for ELDR-Gruppen om situationen i Sri Lanka;
B5-0163/2002 af Carrilho, Evans, Erika Mann, Fruteau og van den Berg for PSE-Gruppen om den politiske situation i Sri Lanka;
B5-0172/2002 af Vinci og Frahm for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Sri Lanka.

Wyn (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg er meget glad for lejligheden til at rejse dette meget væsentlige spørgsmål over for Parlamentet. Beslutningsforslaget opfordrer til retfærdighed og oprejsning for de muslimske og tamilske samfund, der forfølges i Sri Lanka.
Hvis der blev dræbt 60.000 mennesker i den vestlige verden - det er omfanget af de grusomheder, der har fundet sted i Sri Lanka - ville alle tænkelige foranstaltninger blive truffet for at løse problemet, retsforfølge de ansvarlige og genetablere retsstatsprincippet.
Der er alvorlig diskrimination og økonomisk underudvikling i de områder, hvor størstedelen af den tamilske befolkning lever. Det er et område, hvor EU kan spille en betydningsfuld rolle via støtteprogrammer til afhjælpning af ubalancen og støtte af fredsprocessen. Vi må samarbejde, ellers vil endnu flere uskyldige borgere i Sri Lanka flygte fra landet.
Anvendelse af børnesoldater og seksuelt misbrug af kvinder er almindeligt forekommende i Sri Lanka. At vende ryggen til disse forhold vil være et stort slag for vigtige principper som demokrati, frihed og social retfærdighed. Vores deltagelse i donorernes møde i Sri Lanka i maj er meget vigtig. Jeg vil gerne anmode formandskabet om at sikre, at dette beslutningsforslag forelægges Rådet, Kommissionen og regeringen i Den Demokratiske Socialistiske Republik Sri Lanka.

Cushnahan (PPE-DE).
Hr. formand, som EU's ledende valgobservatør ved valgene i 2000 og 2001 var jeg vidne til de forfærdelige konsekvenser af volden i Sri Lanka. Jeg var derfor meget glad for at være til stede ved den historiske underskrivning af våbenhvileaftalen, som forhåbentlig vil bringe fred og velstand og en styrkelse af menneskerettighederne.
Jeg anerkender det mod, som underskriverne har udvist ved denne handling, og den rolle, som den norske regering og dennes ambassadør for Sri Lanka har spillet i aftalens tilblivelse. Jeg anerkender ligeledes, at våbenhvile ikke er ensbetydende med fred, men blot det første skridt i fredsprocessen. Realistisk set vil der stadig være mange problemer, nogle ubetydelige, andre alvorlige. Men hvis der er goodwill og vedholdenhed fra alle sider, og hvis LTTE anerkender, at den eneste vej frem er dialog, vil intet kunne stoppe fredsprocessen. Det er langt bedre at være garanter for en fredelig fremtid end at holde fast i fortiden.
Premierministeren og lederen af De Tamilske Tigre har sammen med deres tilhængere løbet store risici for fredsprocessen. Deres bestræbelser bør anerkendes af det internationale samfund, herunder EU, som også bør give moralsk og politisk støtte og betydelig økonomisk støtte til fredsprocessen. Hvis befolkningen i Sri Lanka, især de tvivlende, kan se, at der er en fredsgevinst, vil det styrke aftalen og fremme støtten til den.
Det er langt bedre for det internationale samfund at investere i fredsprocessen nu frem for at bruge ressourcer senere på at samle stumperne op efter fortsat konflikt og vold. Jeg ønsker alt godt for Sri Lanka, og jeg vil gerne opfordre alle Sri Lankas politiske ledere og borgere til at støtte denne fredsproces og opnå varig fred i landet.

Van den Bos (ELDR).
Hr. formand, en orkan af vold sønderriver den tropiske ø i det Indiske Ocean. Holder den indgåede våbenhvile denne gang? Hvornår indser regeringen og De Tamilske Tigre, at ingen kan vinde borgerkrigen, og vil der kunne skabes langvarig fred?
Jernet skal smedes, mens det er varmt, sammen med den nye regering. Det er meget vigtigt, at alle parter bliver enige om basisprincipperne for vedvarende fred. Præsidenten og premierministeren skal langt om længe følge den samme linje, for ellers er det til fordel for tigrene. De Tamilske Tigre har ofte undladt at overholde tidligere våbenhviler. For syv år siden blev de seneste fredsforhandlinger uventet afbrudt på grund af De Tamilske Tigres angreb, og de fortsætter med at rekruttere soldater og sågar børn.
Politikerne skal være opmærksomme, også internationalt. 30 observatørers overvågning er en noget mager indsats. Kan de gøre det godt nok? Og hvordan kan EU sørge for, at våbnene nedlægges for altid, og at den voldelige storm langt om længe lægger sig over denne paradisø?

Mann, Thomas (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Europa-Parlamentets SAARC-delegation besøgte Sri Lanka for et år siden. Jeg var med som næstformand og havde lejlighed til ikke kun at lære den sydlige del af landet, men også den nordlige del at kende. I nærheden af Jaffna havde militæret netop tilbageerobret store områder, som dengang var besat af De Tamilske Tigre. Vi stødte på ødelagte landsbyer, hærget land og oplevede demonstrerende fiskere og bønder, som ville tilbage til deres hjemsteder, men som af sikkerhedsgrunde ikke kom ind. Tilbage i Colombo fortalte udenlandske observatører og de lokale ngo'er os, at krigen i Sri Lanka er en institution.
Under alle samtaler støttede vi de norske mæglere, som i årevis har arbejdet for bilaterale forhandlinger. Kun få af os troede dengang på en ende på den næsten 20 år lange borgerkrig, som har krævet mere end 60.000 dødsofre. Siden valget, hvor United National Party vandt, bl.a. fordi det lovede fredelige løsninger, har situationen ændret sig. Økonomiske sanktioner er blevet ophævet, begrænsninger i fiskeriet er blevet reduceret, transportembargoen er blevet lempet, der er blevet skabt forbindelser ad sø- og luftvejen. På baggrund af en våbenhvile, som forhåbentlig forlænges yderligere, er der blevet udvekslet krigsfanger, og nordmændene er på ny blevet anmodet om at hjælpe.
Hr. kommissær Fischler, EU var heldigvis aldrig passiv. Vi hjalp især humanitært. Siden 1993 er det via ECHO blevet til omkring 13 millioner euro. For kort tid siden blev der bevilget 1 million euro til forbedring af fødevare- og sundhedssituationen, lægebehandling, medikamenter og forudsætninger for bedre hygiejne og rent vand. På donorkonferencen i Sri Lanka i maj bør EU ikke kun blive økonomisk aktiv. Det bør især udøve et politisk pres, så våbenstilstanden og de første fredsforhandlinger, det er jo kun skrøbelige planter, ikke bliver noget midlertidigt som så ofte i de foregående år, men at de denne gang får substans. Landet og dets borgere kan man kun ønske en varig fredsproces.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, efter underskrivelsen af aftalen om våbenstilstand mellem regeringen i Sri Lanka og LTTE den 24. februar håber vi, at begge parter nu vender tilbage til forhandlingsbordet og kan blive enige om en omfattende fredsaftale. Et sådant skridt ville give forsoningsprocessen et skub og gøre det muligt at indlede genopbygningsforanstaltninger. Jeg vil i den forbindelse gerne udtrykke min anerkendelse over for den norske regering, som bag kulisserne har engageret sig utrætteligt som mægler i fredsprocessen.
Kommissionen har forsikret Sri Lankas regering om, at den er rede til at tage del i de internationale foranstaltninger til støtte for et genopbygningsprogram, hvis fredsprocessen viser tegn på ægte fremskridt. I mellemtiden har Kommissionen truffet en række foranstaltninger. Inden for rammerne af hjælp til befolkningsgrupper, som er gjort rodløse, bliver der i år bevilget 2,7 millioner euro til programmer inden for humanitær bistand, efter at der i fjor allerede blev øremærket 3,3 millioner euro til dette formål.
Til næste år og i 2004 skal der hvert år bevilges 4 millioner euro til disse programmer. Eksperter fra ECHO er for øjeblikket på stedet for at opgøre behovet for humanitær nødhjælp i år. I april bliver der udsendt missioner til Sri Lanka for at udarbejde forslag til programmer og projekter, som der i årene 2002-2006 skal bevilges udviklingshjælp på 10 millioner euro og økonomisk bistand på op til 5 millioner euro til.
I Colombo afholdes der i næste uge et møde i arbejdsgruppen EF-Sri Lanka om emnet udviklingshjælp, hvor det skal drøftes, hvordan Kommissionens hurtige udrykningsmekanisme kan anvendes for hurtigt at få skabt tillid og fremmet konfliktforebyggelse. Yderligere møder i arbejdsgruppen om spørgsmål vedrørende udviklingshjælp og det økonomiske samarbejde finder sted i juni efter Verdensbankens udviklingsforum.
Kommissionen har bevidst indbygget en høj grad af fleksibilitet i programmeringen af den humanitære bistand, så der i tilfælde af en vellykket våbenstilstand kan træffes foranstaltninger på områder som flytning, genhusning, økonomisk genopretning, uddannelse og indkomstfremme. En omfattende fredsaftale ville gøre det muligt for os sammen med andre partnere at fremlægge et bredt anlagt genopbygningsprogram.

Formanden.
Mange tak, hr. Fischler.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0135/2002 af Rodríguez Ramos, Sornosa Martínez og Berenguer Fuster for PSE-Gruppen om USA's boykot af import af klementiner fra Spanien;
B5-0136/2002 af Jové Peres for GUE/NGL-Gruppen om USA's handelsveto på fællesskabsklementiner;
B5-0144/2002 af Bautista Ojeda, Mayol i Raynal og Auroi for Verts/ALE-Gruppen om klementiner;
B5-0154/2002 af García-Margallo og Marfil for PPE-DE-Gruppen om klementiner.

Sornosa Martínez (PSE).
Hr. formand, jeg er glad for at tale, mens kommissær Fischler er til stede i Parlamentet, da det drejer sig om et af hans kompetenceområder, klementiner.
Hr. formand, USA's lukning af grænserne berører udelukkende vores klementinsektor, det er en handelsmæssig barriere uden belæg, som Parlamentet må tage afstand fra.
Vores forhandling i dag skal udmunde i en beslutning, som skal understrege, at Kommissionen, Rådet og den spanske regering skal udføre deres arbejde og gøre det ordentligt. Målet er udelukkende at forsvare det, vi har opbygget i Fællesskabets landbrugssektor. Det er derfor vigtigt, at Kommissionen handler hurtigt og får stoppet handelsvetoet. USA har kun indført handelsvetoet for at opnå fordele for sin egen produktion.
Vi beder Kommissionen om at handle anderledes end den spanske regering og om at forlade den bilaterale dialog. Man kan ikke blot fortsætte dialogen med dem, der i høj grad skader citrussektoren i Fællesskabet, som om intet var sket.
Kommissionen skal søge at løse konflikten uden at glemme, at USA har handlet unilateralt. USA har forfalsket en aftale om sundheds- og fytosanitære bestemmelser og de generelle WTO-foranstaltninger. Sagt med andre ord må Kommissionen genoplive den spanske regerings lunkne aktion, som indtil nu kun har ført til et nordamerikansk forslag skrevet med truende blæk, der var opsat på at indføre ændringer i protokollen om citruseksport.
Til sidst er det vigtigt, at det spanske formandskab deltager aktivt i striden. Formanden for Rådet (landbrug) skal over for Parlamentet forklare, hvilke initiativer man foreslår for at genskabe normale forhold for citruseksporten, og hvordan man vil kompensere producenterne, der har lidt under situationen.
Det er, hvad vi ønsker fra Dem, hr. Fischler, jeg håber, De kan leve op til vores forventninger.

Jové Peres (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg har nogle kommentarer til den fælles beslutning, vi også har underskrevet. For det første er der en række betragtninger og anmodninger i forbindelse med USA's ensidige afgørelse om at stoppe import af klementiner. Af beslutningen fremgår det, at USA's ensidige afgørelse svækker WTO-aftalerne, for som det står i beslutningen, skal handelsrestriktioner være forholdsmæssige i forhold til risiciene, de må ikke diskriminere, og de kan ikke bibeholdes uden videnskabeligt grundlag.
Alt peger altså på, at USA's udelukkelse af fællesskabsklementiner blot er en undskyldning for en handelsbarriere, der lukker USA's marked for fællesskabsklementiner. Det kan vi ikke tillade, og jeg vil minde om, at man i beslutningen sammenligner det med stålprodukterne, hvor USA overtræder WTO-bestemmelserne.
For det andet analyserer beslutningen en række mangler eller følger i forbindelse med producenternes og eksportørernes store tab i denne citrussæson. Og i beslutningen er der ordret en reference til forsinkelsen i påbegyndelsen af fællesskabsaktioner.
Jeg vil også citere nogle datoer fra beslutningen. Den 30. november suspenderer USA klementinimporten, den 5. december ratificerer man afgørelsen, den 14. februar 2002 beder den spanske regering Kommissionen om hjælp i striden og om effektiv indgriben.
Man beder altså Kommissionen om at gøre forskellige ting, at Kommissionen hurtigt stiller forslag om støtte til de berørte, at man hurtigst muligt løser striden med USA, da vi umuligt kan begynde den nye sæson uden en løsning på problemet, det ville være virkelig alvorligt, og at man desuden anmelder USA til WTO, hvis man ikke får løst problemet.
Afslutningsvis vil jeg gerne takke Kommissionen for dens arbejde frem til nu og for så hurtigt efter anmodningen at møde op i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Kommissionen har forpligtet sig til at informere os løbende, og jeg mener, det er på sin plads at takke Kommissionen for indsatsen indtil nu.

Auroi (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, på grund af en klage fra en forbruger fra Maryland, som havde fundet en middelhavsfrugtflue i en klementin, har USA indført disse hårde ensidige foranstaltninger mod Spanien. Som De ved, er det ikke et problem om plantesundhed, men en handelshindring, som USA har indført.
Den spanske regering har, som hr. Jové Peres nævnte, helt sikkert tabt tid ved ikke øjeblikkeligt at kontakte Kommissionen og ved at vente til den 14. februar, selv om problemet opstod i november 2001. Men det er problemet, og Marokko oplever for øvrigt i øjeblikket det samme problem af de samme årsager.
Den flue, hvis jeg må udtrykke mig på den måde, som har stukket den amerikanske regering, er snarere et valgtaktisk insekt end en middelhavsparasit på citrusfrugter. USA har den samme holdning til klementiner som til jern- og stålprodukter, som mine kolleger allerede har sagt. Det er en tilbagevenden til protektionismen og unilateralismen og en fornægtelse af WTO's indsats. USA kan ikke fortsætte med at lukke grænserne, når et forestående valg tvinger landet til det, og at vifte med aftalerne med WTO, når EU giver det problemer.
Derfor anmoder jeg Kommissionen om at indlede en procedure over for USA i WTO, hvis der ikke umiddelbart kan findes en løsning, som der står i beslutningen. Og dernæst bør Kommissionen stille de forslag, som er nødvendige for, at der kan ydes erstatning til de skadelidte, så længe konflikten ikke er løst. Endelig bør Rådet lade sin formand orientere os om de initiativer, der er truffet for at løse denne konflikt.

García-Margallo y Marfil (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil lykønske mig selv og mine kolleger med at have opnået en enstemmig beslutning på dette område.
Klementinproblemet er ikke en enestående hændelse, det er blot en i rækken af spændinger i handelsforholdet mellem USA og EU. Jeg vil ikke nævne alle de forskellige spændinger, men kun - som jeg også gjorde i går, da vi talte om den transatlantiske dialog - problemet med hormoner i kød, kampen om bananer, støtten til de nordamerikanske flyselskaber, der har skadet vores selskabers konkurrenceevne og den store illegale eksportstøtte.
Det værste er ikke, at det er sket, men at vi er ved begyndelsen af en ny protektionistisk æra, som har givet sig til kende ved stålproblemet (som vi drøftede i går) og klementinproblemet.
Jeg vil også understrege, at klementinproblemet er, om muligt, alvorligere end stålproblemet. Stålet bliver pålagt afgifter, der stiller importen dårligere. Men hvad angår klementinerne, så er grænserne lukket, helt enkelt lukket. Og det var derfor, at jeg i går sagde, at man må handle med samme energi og styrke på klementinområdet som på stålområdet, hvis vi ønsker at bevare vores troværdighed i WTO.
Jeg vil gerne rette hr. Jové, der faldt for fristelsen og stak til den spanske regering. Kommissionen har kendt til sagen i lang tid, og hvis De havde været mere opmærksom, ville De have set et svar fra hr. Lamy, hvori han siger, at allerede i december talte USA's ansvarlige for sundhed og beskyttelse, hr. Zoellick, med Kommissionens repræsentant, som kendte til situationen og var blevet informeret af regeringen og af mit spørgsmål om sagen af 12. december. Jeg forstår og accepterer dog hr. Jovés frækhed, De er jo i oppositionen.
Jeg respekterer ønsket og er enig i det, der blev sagt. Det drejer sig for det første om at hjælpe dem, der har lidt økonomiske tab. For det andet skal man fortsætte dialogen med USA (man ved jo, at det er bedre med en dårlig aftale end en god retsafgørelse, især fordi det kan tage mange år at få en retsafgørelse, og det kan ødelægge vores sektor). For det tredje skal man hurtigst muligt påbegynde proceduren i artikel 133-udvalget, men det skal være for at lægge pres på USA under forhandlingen og ikke for at indlede en retsprocedure, der vil føre til calendas graecas.
Jeg understreger, at den spanske regering - hvad enten hr. Jové kan lide det eller ej - allerede påbegyndte sagen i december, hvilket hr. Lamys svar beviser.
Så derfor, stik til regeringen inden for et andet område, og lad os sammen forsvare de spanske klementiner. Det er mit vigtigste mål i øjeblikket, og jeg er sikker på, at formanden er enig, da jeg kan se, at han generøst har givet mig mere taletid.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, tillad mig indledningsvis at præcisere kompetenceområderne. Det er ganske vist rigtigt, som fru Martinez har sagt, at jeg er ansvarlig for klementinerne, men det drejer sig her primært om middelhavsfrugtfluen. Og den falder ind under David Byrnes kompetenceområde. Såfremt det bliver til et WTO-problem, falder det ind under Pascal Lamys kompetenceområde. Hvorom alting er, bare så det er klart, én ting er rigtig, nemlig at Kommissionen under alle omstændigheder er kompetent myndighed.
I mere end 15 år har Spanien inden for rammerne af en bilateral protokol, som er aftalt med USA om risikoen for at få bragt middelhavsfrugtfluen ind i landet, eksporteret klementiner til USA. Der har da også været problemer hist og her, men de har altid kunnet løses meget hurtigt. Nu er der under temmelig tvivlsomme omstændigheder blevet fundet nogle få middelhavsfrugtfluelarver, hvilket har foranlediget USA til den meningsløse reaktion at udstede et fuldstændigt importforbud af klementiner.
Spanien er af den opfattelse, at den bedste og hurtigste løsning ville være at føre bilaterale forhandlinger med USA og at ændre protokollen. USA ville skulle godkende den nye protokol rettidigt før den nye leveringssæson, som begynder i oktober. Det kan lyde optimistisk, men senest i næste måned, i april, vil vi vide, om det vil være muligt. Under de nuværende omstændigheder ville det i hvert fald være den bedste løsning.
Derudover anmodede Spanien den 14. februar officielt Kommissionen om at undersøge, om importforbuddet er foreneligt med WTO-aftalen, og i givet fald at indgive klage i Genève. Kommissionen har påbegyndt denne undersøgelse og vil som første skridt forelægge sagen for SPS-komitéen i Genève den 20.-21. marts. På nuværende tidspunkt tvivler Kommissionen alvorligt på, om USA's tiltag er i overensstemmelse med WTO's bestemmelser, som synes at stride mod flere grundlæggende principper for indledning og anvendelse af handelstiltag.
Kommissionen er alligevel af den opfattelse, at en forhandlingsløsning, som tager tilstrækkeligt hensyn til begge parter, ville være det bedste. Men hvis Spaniens anliggende ikke bliver tilgodeset på rimelig vis, er Kommissionen villig til at træffe de nødvendige foranstaltninger, herunder yderligere skridt hos WTO i Genève, hvis det første indtryk, hvorefter der foreligger en overtrædelse af WTO's forskrifter, bekræftes.
Jeg henviser også til, at producenterne af citrusfrugter har anmodet de amerikanske domstole om en midlertidig ophævelse af forbuddet. På retligt eller retsligt plan synes det for øjeblikket at være den bedste vej. Hvad erstatningsspørgsmålet angår, så hjemler EU-bestemmelserne ikke umiddelbart erstatning i et sådant tilfælde. Kommissionen vil dog gøre alt for, at de negative følger af USA's tiltag bliver så små som mulige for den berørte fællesskabssektor.

Formanden.
Mange tak, hr. Fischler.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.
(Mødet udsat kl. 17.00 og genoptaget kl. 17.30)

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, der har været intensive diskussioner om taletider i grupperne, om hvilke emner, der overhovedet kan optages på listen til den uopsættelige forhandling, og hvilke ikke. Der blev kæmpet om minutter, og så er vi færdige en halv time før afstemningen! Her er der noget galt med inddelingen, og jeg vil anmode Dem om at undersøge, hvordan vi kan udfylde hele mødetiden frem til afstemningen.
Formanden.
Mange tak, hr. Posselt. De kan være forsikret om, at vi har noteret Deres bemærkning, og at vi vil undersøge det.
Aktuel og uopsættelig behandling (forretningsordenens artikel 51)

Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0029/2002) af Bautista Ojeda for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om videreførelse af finansieringen af de planer for forbedring af kvalitet og fremme af afsætningen af visse nødder og johannesbrød, der blev godkendt i henhold til afsnit IIa i forordning (EØF) nr. 1035/72, og om et særligt tilskud til hasselnødder (KOM(2001) 667 - C5-0652/2001 - 2001/0275(CNS)).

