Genoptagelse af sessionen
Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 4. december 2002

Formanden.
Det endelige forslag til dagsorden som opstillet af Formandskonferencen på mødet den 12. december i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 110 og 110a er omdelt.

MacCormick (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg forstår, at det ikke er muligt at anmode om en ændring, men er det tilladt at protestere mod en ændring, som Formandskonferencen har indført? I dag skulle vi have diskuteret Napolitano-betænkningen om regionale og lokale myndigheders rolle i den europæiske integration. Det er et yderst vigtigt emne, og Parlamentet skulle have været klar med en udtalelse til konventet inden årets udgang. Rådet (fiskeri) drøfter f.eks. i denne uge torskebestandene og den fælles fiskeripolitik. Skotland, som er meget interesseret i dette, har for øjeblikket en statistrolle. Regionernes rolle i Europa er af stor betydning for befolkningen i hele Europa, og Parlamentet har ved hjælp af en aftale mellem de store partier afslået at drøfte det, selv om vi har haft det liggende siden juli måned. Det er skandaløst, at betænkningen er blevet taget af dagsordenen.

Formanden.
Formandskonferencen foreslår at opføre denne betænkning på dagsordenen for mødeperioden i januar.
Vedrørende tirsdag
Hvad angår den meddelelse, som fru Diamantopoulou vil afgive kl. 17.00 om pensionsordningernes fremtid, ønsker Kommissionen at afgive endnu en meddelelse ved fru Schreyer om moderniseringen af regnskabsvæsenet.
Da begge disse emner er af en vis interesse og substans, vil det sandsynligvis betyde, at den taletid, der oprindelig var afsat til dette punkt, vil blive overskredet. Måske burde den person, som har forsædet, selv have lov til at vurdere, om spørgetiden skal forlænges, således at vores kolleger kan få lejlighed til at stille spørgsmål vedrørende disse to vigtige meddelelser.
MacCormick (Verts/ALE).
Hr. formand, det er et acceptabelt forslag, men vi risikerer igen, at parlamentsmedlemmernes mulighed for at stille spørgsmål til Kommissionen i spørgetiden begrænses. Bliver spørgetiden i givet fald forlænget?

Formanden.
Hr. MacCormick, planen er ikke, at de skal konkurrere med hinanden, men eventuelt at forlænge mødet.
I morgen kl. 12.00 uddeles Sakharov-prisen. Kl. 17.00 fejrer vi i værelse WIC 100 sammen med mange af de tidligere prisvindere 15-årsdagen for Sakharov-prisen.
Der vil blive afholdt en sammenkomst kl. 18.30, og der bliver lavet en særudstilling i anledning af 15-årsdagen, som finder sted i området uden for værelse WIC 100.

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Hr. formand, har De tilfældigvis nye oplysninger fra den tyrkiske regering vedrørende Leila Zana?
Formanden.
Jeg har rejst spørgsmålet på Formandskonferencens møder og ved andre lejligheder, navnlig i min kontakt med de tyrkiske myndigheder. Jeg har ikke flere oplysninger, end De har fra Deres korrespondance. Jeg agter imidlertid at vende tilbage til spørgsmålet, når jeg skal tale i morgen eftermiddag, ud fra den antagelse, at vores ønsker ikke på dette tidspunkt er blevet opfyldt.
Vedrørende onsdag
Hvad angår redegørelserne fra Rådet og Kommissionen om søfartssikkerhed og foranstaltninger til afhjælpning af virkningerne af Prestige-katastrofen, har jeg modtaget en anmodning fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, som ønsker at indgive beslutningsforslag som afslutning på forhandlingen.

Poettering (PPE-DE).
Hr. formand, det vil jeg gerne opponere imod. Så sent som i sidste måned stillede vi et beslutningsforslag om dette meget vigtige emne, og en udtalelse om denne frygtelige katastrofe skulle have været indført i erklæringen fra København. Vi mener ikke, at det er passende med yderligere beslutninger om dette emne, og hele denne sag ville efter vores mening tværtimod have fået mere vægt, hvis der var blevet udarbejdet noget i forbindelse med København-erklæringen. Vi er derfor imod forslaget fra PSE-Gruppen.
Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, uden at komme ind på de nøjere detaljer i sagen og i henhold til den information, vi har fået, involverer denne katastrofe på nuværende tidspunkt mindst fire EU-lande, nemlig Spanien, Frankrig, Portugal og Danmark. Det drejer sig ikke blot om sikkerhed til søs, men det er et tværgående emne, der angår mindst fire udvalg (Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, Fiskeriudvalget, Udvalget om Udvikling og Samarbejde og Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked). Derfor må vi ikke blot i lyset af den katastrofale situation i Galicien, men også med tanke på EU som helhed komme med et svar og også overveje noget, som er vigtigt, og som jeg håber, PSE-Gruppen vil være enig i - det var den i det mindst i sidste uge - nemlig oprettelsen af en undersøgelseskomité.
Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne spørge om noget andet vedrørende onsdag. Hvorfor er tiden til spørgsmål til Rådet endnu en gang blevet reduceret med en halv time? Jeg vil samtidig gerne protestere mod dette. Som De ved, anser jeg retten til at stille spørgsmål for en grundlæggende parlamentarisk rettighed. Jeg beklager, at dette sker oftere og oftere.
Formanden.
Svaret er, hr. Posselt, at vi har udarbejdet en meget omfattende dagsorden for Rådet. De skal være her indtil kl. 19.00. Vi har allerede afsat tiden til andre spørgsmål, herunder det spørgsmål, som vi lige har stemt om.
(Parlamentet fastsatte arbejdsplanen)
Formanden.
Der blev truffet en stor historisk beslutning under Det Europæiske Råds møde i København. Der blev rejst en række spørgsmål, som har særlig institutionel interesse for Parlamentet. Jeg vil informere Dem om disse. Grupperne kan gennemgå dem nærmere under drøftelsen med det danske formandskab.
Et af spørgsmålene er en principaftale om, at vi inden udgangen af januar skal have arbejdet os igennem procedurerne med udnævnelsen af de 10 nye kommissærer fra tiltrædelseslandene og med udnævnelsen af den nye Kommission, der skal efterfølge Prodi-Kommissionen. Arbejdet er allerede i gang. Udvalgene og grupperne har stillet en række forslag, men vi skal afslutte processen inden udgangen af januar. Jeg vil gøre grupperne opmærksom på, at vi inden dette tidspunkt skal færdiggøre kalenderen for 2004 vedrørende udnævnelsen af Kommissionen, valgdatoer og vores interne procedurer.
For det andet ser det ud til, at der er sket betydelige fremskridt - hvilket jeg takker mine kolleger for - med udarbejdelsen af en interinstitutionel aftale om bedre regulering og lovgivning. Vi har i princippet forpligtet os til på tværs af institutionerne at forsøge at afslutte dette punkt før topmødet i Bruxelles til foråret. Vi har flere måneder til at arbejde os igennem de resterende spørgsmål, før tidsfristen udløber. Jeg minder de grupper og forskellige udvalg, der arbejder med sagen, om dette.
For det tredje blev det aftalt, at konventet skulle udarbejde en endelig rapport til Det Europæiske Råds møde i Thessaloniki. Igen skal vi i forbindelse med planlægningen af arbejdet i det næste kalenderår rettidigt stille forslag til indholdet og tidsplanlægningen for at få indflydelse på, hvad der sker på det tidspunkt og i tiden efter.
Hvad angår Prestige, bemærkede jeg, at Parlamentet vil søge at prioritere spørgsmålet om økonomisk solidaritet så højt som muligt og indtrængende henstille til Kommissionen om at stille særlige forslag til Parlamentet. Jeg understregede også, at vi vil behandle sådanne forslag hurtigst muligt efter, at de er blevet fremlagt.
Endelig understregede jeg, hvad angår menneskerettigheder, i høj grad dialogen med Rusland i spørgsmålet om menneskerettigheder i Tjetjenien
Min tale kan erhverves, og grupperne kan eventuelt rejse nogle af disse spørgsmål, især institutionelle punkter, under debatten med Rådet.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, De ved, at tusinde fiskere og frivillige for øjeblikket arbejder på ved egen hjælp at løse det problem, som ikke skulle ramme dem - nemlig en katastrofe, der skyldes de offentlige myndigheders skødesløshed - og derved udbedre EU's og Spaniens manglende tilstedeværelse.
Hr. formand, jeg vil gerne her give udtryk for det galiciske folks forargelse og skuffelse over beslutningerne fra København, som var et totalt nederlag, og som ikke engang tog Kommissionens ønsker i betragtning, og derfor er der lande i EU - størstedelen af regeringerne i samarbejde med den spanske regering, som ledes af hr. Aznar - som foretrækker at afvente reaktionen fra de store olieselskaber - jeg vil endda sige fra de kriminelle kapitalistiske mafiagrupper - snarere end at beskytte landene og borgerne i Europa.
Ferrer (PPE-DE).
Hr. formand, som en af de personer, der har foreslået Oswaldo Payá som modtager af Sakharov-prisen, vil jeg gerne takke Dem og andre medlemmer af Europa-Parlamentet for Deres bestræbelser, så Castros regering takket være Deres arbejde endelig gav Oswaldo Payá lov til at forlade Cuba og først og fremmest at vende tilbage, så han kan modtage den pris, som Europa-Parlamentet har tildelt ham for hans fredelige kamp for at samle det cubanske folk og for forskellige friheder.
Hr. formand, beslutningen fra Det Europæiske Råd i København er en sejr for frihed og demokrati over for to totalitære regimer, som gør Europa bedrøvet. Det er et historisk skridt, som ikke må få os til at glemme de folk, som stadig nægtes, som Oswaldo Payá siger, retten til deres rettigheder. Hr. formand, derfor og i betragtning af EU's forpligtelser vedrørende demokrati og menneskerettigheder vil jeg på Europa-Parlamentets vegne anmode Dem om på det kraftigste at opfordre Asamblea Nacional del Poder Popular til at fremskynde Varela-projektet, som er blevet et lovforslag takket være mere end 11.000 underskrifter til projektet, så befolkningen på Cuba endelig kan få deres ytringsfrihed igen og frit bestemme over deres egen skæbne.
Formanden.
Jeg tror, at alle her i Parlamentet deler Deres påskønnelse af og glæde over, at hr. Paya Sardiñas endelig har fået visum, således at han kan være til stede ved ceremonien i morgen.

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne oplyse Dem om bekymringerne hos alle dem, der i den franske republik kæmper for, at de oprindelige sprog bevares. De ved, at Frankrig desværre endnu ikke har ratificeret den europæiske menneskerettighedskonvention, og statsrådet har i de seneste beslutninger fordømt den tilfældige undervisning i de oprindelige sprog og den delvise undervisning i den offentlige undervisning i statsskolerne.
Det er meget alvorlige beslutninger, for de drager tilhængernes mere end 20 år lange sproglige kamp for bretonsk, alsacisk osv. i tvivl. Jeg minder om, at der f.eks. i Alsace findes tosprogede skoler, som kaldes foreningsskoler (ABCM).
Jeg vil gerne have, at Europa-Parlamentet er opmærksom på denne krænkelse af en minoritets rettigheder, og jeg appellerer til den sunde fornuft vedrørende opfølgningen af det forsøg, som disse skoler har indledt.
Krarup (GUE/NGL).
Hr. formand, i den forgangne uge så jeg på dansk fjernsyn formanden for Parlamentet i tæt kommunikation med sin partifælle, som er den nu siddende formand for Det Europæiske Råd, og jeg forestiller mig, uden at jeg kan mundaflæsning, at der var to sammenhængende emner, som kunne optage partifællerne. Det ene var den tyrkiske optagelse, og det andet var spørgsmålet om folkeafstemninger. Jeg skal ikke gå i detaljer med det første punkt, men blot bemærke, at den tyrkiske regering nu har fået en meget effektiv lobbyist, nemlig Nordamerikas Forenede Staters krigeriske præsident, som laver telefonopkald både til den ene og den anden, men det som var problemet for statsministeren og som kom frem på vores gruppemøde i København var, at befolkningerne kunne forveksle Tyrkiets optagelse med den nye traktat, og da formanden for Parlamentet er en slags specialist i folkeafstemninger, så er mit spørgsmål: Hvad blev der egentlig talt om? Hvilke råd gav formanden for Parlamentet sin danske partifælle?

Formanden.
De behøver ikke at ty til mundaflæsning. De kan blot læse referatet. De får et eksemplar af min tale.

Van den Berg (PSE).
Hr. formand, det viser sig nu, at katastrofen med skibet African Titanic ud for den senegalesiske kyst åbenbart har kostet 2.000 mennesker livet. Sidste lørdag demonstrerede pårørende og sympatisører i Dakar og Paris for bjærgning af skibet og ofrene. Deres opfordring til de europæiske ledere og den senegalesiske præsident Waden var meget enkel: "Vi anmoder om øjeblikkelig bjærgning". Den usædvanlige sag kræver en usædvanlig ledelse og en usædvanlig handling, som går ud over de normale kanaler. Dette er en så usædvanlig sag. Hr. formand, De ved, at jeg allerede har nævnt dette, og jeg har intet hørt fra Kommissionen i de sidste fire uger. Jeg vil gerne anmode Dem om, at De i det mindste forsøger at give Senegals præsident Waden oplysninger om, at Europa-Parlamentet ville glæde sig overordentlig meget over, hvis han på trods af diplomatiske formaliteter kunne træffe beslutning om en bjærgning, og at vi i Europa-Parlamentet er klar til at hjælpe. Når alt kommer til alt, vil det naturligvis være fuldstændig uacceptabelt, at vi med rette gør et stort nummer ud af en kæmpekatastrofe ud for vores egne kyster, hvis vi ikke er klar til at yde en håndsrækning, når ligene fra 2.000 ofre stadig mangler at blive bjærget ud for Senegals kyst. Jeg opfordrer Dem i egenskab af formand til på vores vegne at videregive denne besked til præsident Waden.
Formanden.
Det vil være mig en glæde at gøre det en gang til. Som De sagde, er det ikke første gang, jeg bliver bedt om at gøre det. Vi har ikke fået en reaktion på det svar, som vi gav sidste gang. Jeg vender tilbage til sagen senere.

Scarbonchi (GUE/NGL).
Hr. formand, mit indlæg drejer sig om Côte d'Ivoire. De har den 9. december på basis af en beslutning, der blev vedtaget den 10. oktober, godkendt, at der udsendes en parlamentarisk delegation. Tak for det. Men denne udsendelse har ikke kunnet finde sted, fordi to vigtige grupper i Europa-Parlamentet, nemlig PPE-DE-Gruppen og PSE-Gruppen, ikke engang har kunnet finde to parlamentsmedlemmer, hverken den ene eller den anden gruppe. Jeg synes, at det er beklageligt og i særdeleshed uheldigt, at Europa-Parlamentet, som dog er engageret i udviklingspolitikken, ikke er i stand til at intervenere i et land i krig, og som altså stiller sig tilfreds med overvågningsmissioner eller undersøgelser om massakrerne og ikke deltager i forebyggelsen og styringen af en konflikt, der er så betydningsfuld som den, der finder sted i Côte d'Ivoire, der er drivkraft for hele Vestafrika.
Hr. formand, jeg beder Dem derfor, for jeg ved, at De er meget opmærksom på dette, om at tillade, at en delegation fra Europa-Parlamentet tager til Côte d'Ivoire inden årets slutning, for det er det, som præsident Gbagbo, Frankrig og landene i CEDEAO beder om. Det er et spørgsmål om Europa-Parlamentets ære og værdighed.
Formanden.
Som De ved, hr. Scarbonchi, har man besluttet at vente. Gruppeformændene har været mest optaget af de eventuelle deltageres sikkerhed. Det er et stort ansvar. Vi kan drøfte spørgsmålet igen og drøfte den nuværende sikkerhedsmæssige situation på Formandskonferencens møde i denne uge.
Vi har klare principper i denne sag, men behovet for at garantere parlamentsmedlemmernes sikkerhed er også altoverskyggende.

Malmström (ELDR).
Hr. formand, jeg ønsker også at takke Dem for den indsats, som De personligt har gjort, for at Oswaldo José Payá Sardiñas kunne rejse ud af Cuba efter tusinde vanskeligheder og hundrede bureaukratiske forhindringer.
Jeg vil dog gerne have, at De ved, at der blandt de cubanere, som ikke må forlade landet, findes snesevis af personer, som efter, at de har skrevet under på Varela-projektet, hvor der anmodes om en folkeafstemning, er blevet smidt ud af universiteterne, fængslet, chikaneret, mishandlet og arresteret. Den eneste forbrydelse, de har begået, er at skrive under på et krav om en folkeafstemning om demokrati. Dette viser, hvor provokerende denne pris er, og hvor vigtigt det er. Jeg tænkte, at De ville have oplysninger om dette inden drøftelserne og prisuddelingen i morgen.
Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, som tillæg til de oplysninger, De har givet vedrørende den mulige mission til Côte d'Ivoire, er der først og fremmest aspektet om sikkerhed og dernæst også aspektet om, hvordan denne mission skal foregå i henhold til AVS-Forsamlingen, for i denne slags sager - og jeg har givet udtryk for dette over for hr. Scarbonchi, og jeg forstår derfor ikke de direkte anklager mod min gruppe, når man tager i betragtning, at præsidenten for Côte d'Ivoire er næstformand for Internationale Socialister - skal vi være særlig opmærksomme på ikke at give indtryk af, at vi giver efter for neokolonialisme.
Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Vi har lige fået oplyst, at hr. Mokhtar Yahyaoui, som er en af de mest kendte frihedskæmpere i Tunesien, her til morgen er blevet kidnappet i Tunis. Han blev allerede den 11. december overfaldet på gaden, hvor han blev slået så voldsomt, at han henvendte sig til sin advokat. Jeg anmoder derfor formanden om at søge oplysninger hos den tunesiske regering om, hvorfor hr. Yahyaoui er blevet kidnappet, hvem der har kidnappet ham, og hvis det er den tunesiske regering, hvorfor.
Formanden.
Mit kontor vil kontakte Dem vedrørende yderligere oplysninger, således at vi kan følge op på sagen.

Perry, Roy (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne sige noget vedrørende et af punkterne på dagsordenen. Jeg glæder mig over udvidelsen af EU og har bemærket, at det den 1. januar 2003 er 30 år siden, at Det Forenede Kongerige, Irland og Danmark blev medlem af EU. Hvert enkelt af landene har ydet et markant bidrag til Unionen. I Storbritannien kaldes en 30-årsdag for "perlebryllup". Der er sikkert nogen, der opfatter Storbritannien som det sandkorn i østersen, der har skabt perlen. Hvad sker der den 1. januar for at markere 30-årsdagen for disse tre storartede landes optagelse i EU?

Formanden.
Jeg aner ikke, hvad De og Deres kolleger har planer om, hr. Perry. Jeg skal være sammen med min familie.

Santini (PPE-DE).
Hr. formand, i går holdt tog nr. 299 op med at eksistere. Man har nedlagt dette tog, som var de fattiges legendariske, glorværdige Orientekspres, der kørte fra Bruxelles-Midi via Luxembourg, Frankrig og Schweiz til Milano i Italien. Det var et historisk tog, som utrolig mange emigranter benyttede til deres rejser, og som også var et godt alternativ for os parlamentsmedlemmer, hr. formand, nemlig for dem, som af forskellige grunde såsom helbredsmæssige grunde, tidsmæssige grunde eller - hvorfor ikke indrømme det? - flyskræk ikke ville og ikke vil rejse med fly. Med en ensidig beslutning fra de belgiske statsbaners side blev dette tog afskaffet. Det er uforståeligt, at dette netop sker på et tidspunkt, hvor EU slår til lyd for jernbanetransport frem for vejtransport. Derfor er det en beslutning, som kan anfægtes af to årsager.
Italien er ved at gøre sin del. Senator Gianpaolo Bettamio, som mange parlamentsmedlemmer husker som en dygtig embedsmand i Parlamentets Præsidium, har rettet en forespørgsel til ministeren for transport og infrastruktur. Hr. formand, jeg beder Dem om at rette en meget klar henvendelse til den belgiske regering om at ændre denne beslutning. Endelig synes jeg, at det er ubarmhjertigt at træffe en sådan beslutning 10 dage før jul, eftersom dette tog netop var meget brugt af emigranter, der rejste hjem i højtiden. På forhånd tak for Deres indsats, hr. formand.

Gasòliba i Böhm (ELDR).
Hr. formand, jeg vil foreslå, at Europa-Parlamentet fordømmer og afviser de farceagtige præsidentvalg, der fandt sted i Ækvatorialguinea. Manglen på demokratiske garantier og stemmegivernes pligt til at oplyse, hvad de havde stemt, førte til, at alle oppositionens kandidater trak deres kandidaturer tilbage to timer efter starten på den falske valgprocedure.
Som De ved, tillod den nuværende regering under ledelse af Teodoro Obiang ikke, at der var hverken observatører fra Europa-Parlamentet eller interne observatører til stede ved disse valg, og derfor mener vi, at der er rigeligt med grunde til at give udtryk for en meget beslutsom og kategorisk fordømmelse af denne valgparodi, som afspejler det diktatur, som den ækvatorialguineanske befolkning lever under. Derfor mener vi i forventningen om, at Europa-Parlamentet vil give udtryk for dets holdning, at vi gennem formanden eller hvilken som helst kanal, han vurderer som velegnet, må give udtryk for vores fordømmelse af den beklagelige valgfarce, der fandt sted i går.
Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. formand, undskyld, at jeg insisterer, men i denne forsamling har vi diskuteret ethvert tænkeligt emne, men vi har stadig ikke haft en specifik drøftelse om sulten i verden.
Hvis vi ikke gør noget nu, er 1 million mennesker dømt til at dø inden for få måneder, men hvis vi fortsætter med det, som det internationale samfund har gjort indtil nu, vil denne hungersnød kommer tilbage med jævne mellemrum. Vi kan ikke fortsætte med at sende overskud fra landbrugsproduktionen, som konstant ødelægger den skrøbelige landbrugsøkonomi i disse lande. Vi har prøvet "alt undtagen våben", og dette er prisværdigt, men helt utilstrækkeligt. Der er derfor brug for en specifik, dybtgående drøftelse, som vil føre til fremsynede beslutninger, som er i overensstemmelse med de nuværende behov.
Ford (PSE).
Hr. formand, som De sikkert allerede ved, fandt der en række skandaløse uroligheder sted i Oldham i sommeren 2000. De blev fremprovokeret af medlemmer af grupper fra det yderste højre såsom British National Party, National Front og Combat 18. Filmoptagelser, som formodentlig stammer fra det lokale politi, er faldet i det lokale britiske nationale partis hænder, og de offentliggør dem. Bortset fra de involveredes forståelige sikkerhedsmæssige bekymringer kan den tilsyneladende hemmelige forståelse mellem det lokale politi og det nationale parti kun vække bekymring hos dem, som håber, at gerningsmændene på begge sider vil blive straffet af et retssystem, som ikke tager hensyn til politik. Jeg håber, at De vil rejse sagen over for de britiske myndigheder.

Formanden.
Det håber jeg også, at De allerede har gjort, hr. Ford.

Di Lello Finuoli (GUE/NGL).
Hr. formand, for 3-4 dage siden udleverede italiensk politi en familie fra Irak til Syriens højredemokratiske regering. Familiefaderen blev dødsdømt for 20 år siden, fordi han var med i organisationen Det Muslimske Broderskab. Man frygter, at dommen allerede er blevet eksekveret i Syrien. Denne familie blev tilbageholdt i Malpensa-lufthavnen i fem dage, hvor ingen fik lov til at komme i nærheden af den, og herefter blev den udleveret uden at få nogen information om sin ret til at søge asyl. Jeg vil gerne opfordre Europa-Parlamentet og dets formand til at bede den italienske regering om nogle meget mere detaljerede oplysninger.

Lage (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne henlede Deres, Kommissionens og Parlamentets opmærksomhed på de hændelser, der er sket i Østtimor, meget alvorlige hændelser, da Parlamentet altid har støttet processen hen imod uafhængighed og fred i Østtimor, der jo er en slags barn af Parlamentet og EU, som vi gerne ser komme godt i vej. Der har været yderst alvorlige optøjer og revolter i Østtimor, men af temmelig mystisk karakter, som EU's myndigheder bør interessere sig for. Jeg vil derfor bede Dem, hr. formand, om De måske kunne tage kontakt til præsident Xanana Gusmão for at høre, hvad det er, der foregår i Østtimor, da vi jo bekymrer os meget for dette nyligt uafhængige land.

Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, et spørgsmål, som jeg gerne vil tage op igen i Europa-Parlamentet, er den kendsgerning, at præsident Bush på trods af FN's Sikkerhedsråds resolutioner om Irak og på trods af, at Saddam Husseins regering tilsyneladende har overholdt de tidsfrister, der blev fastsat i resolution nr. 1411, og har fremlagt en 12.000 siders rapport om våbensystemer m.m., fortsætter med at erklære vidt og bredt, at alt dette er utroværdigt, og at han har besluttet at bombe Irak. Forleden dag sagde han endda, at han ikke vil afholde sig fra at anvende kernevåben.
Samtidig får vi at vide, at USA bruger 92 millioner dollars på at finansiere organisationer, der er i opposition til den irakiske regering, heriblandt Conseil suprême de la Révolution islamique en Iraq. Det er altså dem, der tilsyneladende er modstandere af islam og den islamiske revolution, som også finansierer den. Vi må heller ikke blive overraskede, når Bush seniors ord går i opfyldelse. Han har sagt, at når det gælder den amerikanske befolknings interesser, vil landet både støtte og oprette terrororganisationer.
Jeg vil gerne bede om Deres kommentar, hr. formand, og under alle omstændigheder et tiltag for at standse præsident Bushs hæmningsløse adfærd, inden han sætter hele kloden i brand.

Formanden.
Jeg behøver ikke at kommentere alt, hvad der bliver sagt, men jeg vil gøre opmærksom på, at de nævnte spørgsmål kan tages op på dagsordenen og i Parlamentets relevante udvalg.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0425/2002) af Bourlanges for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om retsakternes typologi og normhierarkiet i Den Europæiske Union (2002/2140(INI)).

Bourlanges (PPE-DE)
Hr. formand, jeg tror ikke, at nogen kan bestride, at EU's system for typologi er meget kompliceret, uigennemsigtigt, uforståeligt for offentligheden og endda nogle gange vanskeligt at forstå selv for os.
Denne kompleksitet kan uden tvivl forklares og retfærdiggøres. Det er ikke nemt at have en retsorden, som dækker retsordenerne i de 15 nuværende stater og de kommende 25 stater, som er grundlæggende forskellige. I EU bør man uden tvivl ligeledes også samtidig behandle klassiske problemer med rækkefølgen af normer, som findes i alle vores medlemslande - forfatning, lov, gennemførende forordning, enkeltstående beslutning - og Unionens egne problemer, der vedrører den altid vanskelige sammenhæng mellem EU's beføjelser og medlemsstaternes beføjelser. 
Der er altså en kompleksitet, som kan retfærdiggøres, og vi kommer aldrig frem til et ultraenkelt system. Når det er sagt, er der også i denne sag en kompleksitet, der ikke kan retfærdiggøres, da vi for øjeblikket befinder os i et kaos af normer, et kaos af procedurer og et sprogligt kaos. Det er et kaos af normer, når vi oplever, at beslutninger, der grundlæggende er forskellige, f.eks. træffes inden for den samme ramme, nemlig den forfatningsmæssige ramme. Der findes bestemmelser vedrørende politikkerne og andre bestemmelser vedrørende institutionerne. Der findes stadig en budgetmæssig beslutning, der i lighed med ressourcerne træffes inden for en ramme, der praktisk talt er forfatningsmæssig. Eftersom der ikke findes nogen klar skelnen mellem området for generelle lovgivningsmæssige foranstaltninger og området for foranstaltninger af gennemførende karakter, oplever vi tværtimod, at der træffes foranstaltninger af gennemførende karakter inden for rammerne af loven, og vi oplever, at der træffes generelle foranstaltninger inden for rammerne af foranstaltningerne af gennemførende karakter.
Endelig befinder vi os midt i et sprogligt kaos, da der gøres alt for ikke at benævne det, der udarbejdes. Der vedtages love, men man er meget påpasselig med at kalde dem love. Man siger beslutninger, det vil sige om noget, der ligger nederst i hierarkiet, om såvel enkeltstående foranstaltninger som forfatningsmæssige foranstaltninger.
Ingen kan forstå det. Jeg tilføjer, at problemet med søjlerne opstår, og at man ved et paradoks, som jeg ikke kan forstå, har besluttet, at det var muligt og endda nødvendigt i betragtning af en række følsomme beslutninger, der skulle træffes, f.eks. beslutninger, som vedrører de grundlæggende rettigheder inden for strafferetten, at anvende mindre demokratiske og mindre effektive procedurer - uden om Europa-Parlamentet - som ville blive vedtaget enstemmigt. De ville desuden være mindre sikre juridisk, da Domstolen ikke medvirker i forbindelse med deres vedtagelse. Forstå det, hvem der kan.
Hvorfor skal noget, der direkte vedrører de grundlæggende rettigheder, ikke drage fordel af de garantier og procedurer for lovgivningsmæssige retsakter, der allerede er etableret?
I betænkningen foreslås det, at alt dette sættes i system, og at der anvendes et enkelt princip: en norm, en procedure, en benævnelse, et navn. Vi foreslår derfor, at alt dette organiseres i tre store blokke: Den forfatningsmæssige blok, som indeholder - og jeg tror, at det ligeledes er konventets holdning - to dele. En del A, som omfatter alt det, der reelt er forfatningsmæssigt, nemlig værdier, principper, formål samt de institutioner og procedurer, som får Unionen til at fungere, og en del B, som omfatter de store politiske principper, der for øjeblikket findes i traktaten.
Det spørgsmål, der rejser sig i forbindelse med denne blok, er, om ratificeringsprocedurerne skal ændres. Deres ordfører har allerede stillet forslag, som ikke alle er blevet fulgt af Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, men det er klart, at der skal ske ændringer, hvis man ikke ønsker en generel blokade i de 25 lande af enhver mulighed for at ændre denne norm.
For det andet skal der skabes en lovgivningsmæssig blok. Den lovgivningsmæssige blok er enkel. En lov skal kaldes en lov, og vi foreslår helt naturligt, at der skelnes mellem organiske retsakter, som vil være love, der er en smule højtidelige, og som er underlagt en særlig procedure, rammelove, som erstatter direktiverne, almindelige love, som erstatter de lovgivningsmæssige bestemmelser og dernæst på den anden side, at der skelnes mellem lovene for finansiering og for budgettet, der naturligvis gælder for disse områder. Man lad os kalde det hele for love, for det er love. Og lad os i særdeleshed helt klart sige, at det, der kendetegner en lov, er den fælles beslutningsprocedure, og at den fælles beslutningsprocedure bør blive den eneste beslutningsprocedure for hele den lovgivningsmæssige blok. Der vil uden tvivl være særlige gennemførelser, særligt inden for det finansielle område, men det er i den retning, vi skal gå.
Endelig er der den tredje del, den gennemførende blok, nemlig bestemmelser af gennemførende karakter. I den forbindelse skal der anvendes tre enkle principper. For det første skal der drages konsekvenser af den kendsgerning, at den lovgivningsmæssige myndighed ikke kun er Rådet alene, men Rådet og Europa-Parlamentet, som handler efter den fælles beslutningsprocedure. Det er derfor nødvendigt, at de beføjelser, som Rådet i øjeblikket har, særlig i henhold til artikel 202, bliver varetaget af de to grene inden for den lovgivningsmæssige myndighed. På den anden side er det nødvendigt at indrømme, at der ikke kan lovgives for 25 lande på den måde, som det er sket indtil nu. Der skal ske en øget arbejdsfordeling mellem en lovgivende myndighed, som bemyndiger og kontrollerer, og en udførende myndighed, som træffer bestemmelserne af gennemførende karakter, og som vi mener skal være Kommissionen. Hvis det er tilfældet, skal dette naturligvis ske på betingelse af en call back-procedure, som gør det muligt for de to dele af den lovgivningsmæssige myndighed at sikre, at bestemmelserne er i overensstemmelse med de bemyndigelseslove, som er grundlaget for disse bestemmelser.
Det er det vigtigste. Der kan naturligvis stadig siges meget om denne betænkning, men vi vurderer, at hvis man allerede nu indfører denne klare skelnen mellem en forfatningsmæssig blok, en lovgivende blok, der styres af den fælles beslutningsprocedure og en gennemførende blok, som sætter en stopper for disse komitologiprocedurer i det mindste rådgivningsmæssigt, som Kommissionen ønsker, og som erstatter komitologien med en reel kontrol fra de to dele af den lovgivende myndighed, så ville vi vinde i åbenhed, demokrati og effektivitet, og måske ville nogle i Europa så begynde at kunne forstå, hvad det er, vi laver!
Corbett (PSE).
Hr. formand, på min gruppes vegne lykønsker jeg hr. Bourlanges med den bemærkelsesværdige grad af konsensus, som det er lykkedes ham at skabe i udvalget, om hovedforslagene i betænkningen.
Det er et vanskeligt emne. Som hr. Amato sagde, er der ikke noget, der er så indviklet som forenkling. I forsøget på at udfærdige et forslag til forenkling af EU-retsakternes normhierarki har hr. Bourlanges taget et meget komplekst og vanskeligt spørgsmål og forsøgt at bibringe det en vis rationalitet.
Vi støtter hans dobbelte strategi med først at søge at forenkle normhierarkiet ved bredt at fastsætte tre retsaktkategorier, som er forfatningsmæssige retsakter, lovgivningsmæssige retsakter og retsakter af gennemførende karakter. Der er selvfølgelig underkategorier - vi kan desværre ikke forenkle for meget - men der er ikke desto mindre de tre hovedgrupper. Det andet led i hans strategi vedrører terminologien, f.eks. skal forordninger fremover kaldes "love" og direktiver skal kaldes "rammelove". Det er efter min mening fornuftigt og vil gøre EU's retsakter lettere at forstå for offentligheden.
Jeg kommer nu til et særligt vigtigt punkt, som hr. Bourlanges berørte hen imod slutningen af sine bemærkninger. Det drejer sig om retsakter af gennemførende karakter, hvor vi uddelegerer retten til at vedtage visse typer retsakter til Kommissionen. Der er allerede et problem med hensyn til, hvad vi skal kalde disse retsakter, men når vi som Parlament og Rådet som lovgivende myndighed alligevel uddelegerer beføjelser til Kommissionen, som for tiden udøves i forbindelse med "komitologibeslutningerne", er der behov for en grundlæggende ændring og for at tage endnu et skridt hen imod det, der er aftalt indtil videre.
Hr. Bourlanges har udtrykt det, som vi blev enige om i udvalget, og har ganske vist ændret sit eget oprindelige udkast til betænkning, men er kommet frem til en tekst, som vil få bredt flertal her i Parlamentet. Vi blev enige om, at vi som Parlament sammen med Rådet er villige til at uddelegere sådanne gennemførelsesbeføjelser, forudsat at vi får mulighed for om nødvendigt at trække dem tilbage. Vi ønsker ikke at fordybe os i alle de tekniske detaljer i gennemførelsesforanstaltninger. Vi ønsker ikke at træde i stedet for den udøvende myndighed, men vi skal have garanti for, at vi kan trække beføjelserne tilbage, hvis vi ikke kan lide den måde, som Kommissionen udøver dem på.
Vi har foreslået, at hvis enten Rådet med kvalificeret flertal eller Parlamentet med et flertal af dets medlemmer - med andre ord ikke et snævert flertal på 29 mod 36 en torsdag eftermiddag - beslutter at trække en gennemførelsesforanstaltning tilbage, så må Kommissionen enten tage foranstaltningen tilbage, eller også vil den oprindelige foranstaltning blive underkastet den lovgivningsmæssige procedure (fælles beslutningstagning) med henblik på at bekræfte, ændre eller forkaste den pågældende retsakt.
Det er et enkelt system, som vil sætte os i stand til at uddelegere meget mere end nu, men det vil også sikre demokrati og gennemskuelighed. Jeg anbefaler Parlamentet det.

Duff (ELDR).
Hr. formand, hr. Bourlanges bør ønskes tillykke med at have udarbejdet en god betænkning om en række yderst komplekse spørgsmål. Betænkningen vil være af stor interesse for konventet, som selv behandler disse spørgsmål.
Formålet er for det første at opnå en tydeligere distinktion mellem lovgivningsmæssige retsakter og gennemførelsesbestemmelser, for det andet at reducere udvalget af disponible instrumenter, således at virkningen kommer til at hænge bedre sammen med formen, og for det tredje at indføre en mere klar kategori af underordnet lovgivning, som ikke kun skal bidrage til den primære lovgivnings kvalitet, men også til den parlamentariske kontrol af, hvad der vedtages.
Mit væsentligste ændringsforslag på min gruppes vegne har til formål at indføre en særskilt ændringsprocedure for anden del af den forfatningsmæssige traktat. Det er vigtigt, at de politiske kapitler skal kunne revideres på en enklere måde end den nuværende enstemmighed samt national ratificering i alle medlemsstater. Hvis det ikke lykkes at indføre en sådan enklere procedure, bliver det sikkert umuligt at ændre de politiske kapitler. Hvis EU insisterer på at anvende den samme procedure for både første og anden del, hvad er så formålet med en opdeling af traktaten, som det oprindeligt var meningen?
PPE-DE-Gruppen og PSE-Gruppen støttede tidligere den enklere procedure, og jeg er sikker på, at deres ordførere kan oplyse os om, hvorfor de nu øjensynligt har skiftet mening.

Kaufmann (GUE/NGL).
Hr. formand, kære kolleger, denne betænkning sigter mod at definere Europa-Parlamentets holdning og som sådan at bidrage til konventets arbejde, som allerede selv er meget beskæftiget med forenklingen af den europæiske lovgivning, særligt i arbejdsgruppe IX. Der er ingen tvivl om, at dette haster meget, for til syvende og sidst ønsker offentligheden at forstå Europa, og det er hensigten, at Europa skal blive nemmere at forstå. Jeg er sikker på, at konventet i løbet af diskussionerne om den egentlige udformning af forfatningstraktaten vil være meget opmærksomme på retsakternes typologi og normhierarkiet.
Hvad angår denne betænkning, ønsker jeg blot at fremsætte tre kritiske bemærkninger. Betænkningen beskriver et hierarki med fem typer retsakter i EU, nemlig forfatning, organiske love, aftaler i henhold til internationale love, love, rammelove og bestemmelserne vedrørende deres gennemførelse. I afsnit 1 beskrives dette hierarki med fem typer love ud fra et system med tre principper, som jeg synes er meget forvirrende og på ingen måde forenkler tingene, men måske vil offentligheden tilgive os det.
De vil ikke så let tilgive os, hvis vi viser dem det, der reelt er EU's beføjelser til at indføre skatteforhøjelser, uden reelt at kalde dem det. I punkt 6 beskrives afgørelsen om egne indtægter som en organisk lov. Proceduren for vedtagelse af de organiske love fastsættes i punkt 9, hvor det forudsættes, at beslutningerne om egne indtægter ikke længere skal ratificeres af de nationale parlamenter.
Vi kunne have et kæmpe skænderi om indførelsen af EU's beføjelser til at indføre skatteforhøjelser, men jeg mener ikke, at det er acceptabelt selv med den bedste vilje i verden, at der ganske enkelt træffes beslutning om dette i lighed med så meget andet i forbindelse med "retsakters typologi og normhierarkiet". Den kendsgerning, at forslag, der grundlæggende ændrer EU's konføderale struktur, bliver fremsat under denne overskrift og i forbindelse med denne betænkning, betragter jeg som meget problematisk.
I punkt 5 opgives det hidtidige princip om, at medlemsstaterne er ansvarlige for traktaterne, og begrundelsen er, at enighed mellem dem ikke længere skulle være nødvendig, når beføjelserne skal fordeles fremover. I stedet er det tilstrækkeligt med et kvalificeret flertal af medlemsstaterne. Som sådan ville dette være en bemyndigelse til at bemægtige sig beføjelser på europæisk plan, og jeg er alvorligt i tvivl om, hvorvidt det er det, man ønsker. Jeg vil gerne gøre det helt klart, at den tyske forfatning ville gøre det umuligt at opnå enighed om sådan en traktat.
Frassoni (Verts/ALE).
Hr. formand, sådan som det altid er tilfældet, hver gang hr. Bourlanges stiller et forslag, tvinger det hele Parlamentet og alle dem, der følger med i den slags spørgsmål, til at gøre sig nogle yderst interessante og stimulerende overvejelser. Det vil jeg virkelig gerne takke ham for, og det vil jeg også, fordi hans forslag efter min gruppes mening indeholder nogle vigtige og positive elementer. Jeg kan dog ikke sige det samme om alle hans forslag, og derfor vil jeg koncentrere mig om dem, som efter vores opfattelse er de mest problematiske.
Konventet står over for et problem, som man heller ikke var i stand til at løse på regeringskonferencerne i Maastricht, Amsterdam og Nice, nemlig spørgsmålet om normhierarkiet og en klarere sondring mellem lovgivningsområdet og gennemførelsesbestemmelserne. Det er - og skulle være - det, som hr. Bourlanges' betænkning drejer sig om, men vi mener, at han er gået ud over sit mandat ved at indføre nogle ret problematiske elementer, som efter vores mening burde drøftes nærmere i Parlamentet, og som vi absolut ikke kan betragte som det sidste ord i den sag. Her tænker jeg navnlig på forfatningsreformproceduren, som vores gruppe ikke kan støtte. Vi går nemlig ind for den af ordføreren beskrevne opdeling af EU's lovgivningssystem i tre blokke, det vil sige den forfatningsmæssige blok, den lovgivningsmæssige blok og den gennemførende blok. Vi mener dog ikke, at ordførerens forslag om forfatningsreformproceduren er anbefalelsesværdige, eftersom de indeholder en selvmodsigelse. Efter vores opfattelse er det ikke acceptabelt først at kræve enstemmighed i Rådet og blandt medlemsstaternes repræsentanter og herefter sige, at det ikke er alle, som har pligt til skrive under. Vi må vælge af en delene. Enten vedtager vi princippet om, at en reform af traktaterne også er mulig uden alle medlemsstaternes samtykke, eller også gør vi det ikke. Vi - det gælder i det mindste flertallet af gruppen - går selvfølgelig klart ind for den første mulighed.
En anden holdning, som jeg gerne vil understrege, er vores holdning til den lovgivningsmæssige blok. Vi mener, at artikel 308 bør ændres, for sådan som den er nu - hvor der kun skal være enstemmighed i Rådet - kan den absolut ikke opfylde kravet om en fleksibel fastlæggelse af beføjelser i et EU med 25 medlemsstater. Når det gælder de mere specifikke gennemførelsesaspekter, er vi desuden modstandere af forslaget om et særligt organ eller specialiserede agenturer, der får til opgave at overvåge fællesskabsrettens tekniske gennemførelse, eftersom det er noget, man næsten altid har haft dårlige erfaringer med.
Endelig vil jeg blot understrege et enkelt aspekt, hvad det specifikke komitologispørgsmål angår, nemlig at Europa-Parlamentet og Rådet har en frist på tre måneder til at udtale sig. Vi mener, at denne frist er for lang, og at den ville forlænge gennemførelsesproceduren yderligere. Vi har under alle omstændigheder ikke været i stand til at gennemføre den på en særlig effektiv måde. Det er et spørgsmål, som bør understreges og uddybes, og jeg håber ikke, at Parlamentet har sagt det sidste ord i den sag.

Berthu (NI).
Hr. formand, Bourlanges-betænkningen er på én gang fremragende og teknisk, hvilket er to egenskaber, som almindeligvis er næsten umulige at samle i ét dokument. Det er derfor den første bedrift, som ordføreren skal hyldes for. Det lykkes dernæst for hr. Bourlanges at gennemføre en anden bedrift - men det hylder jeg ham ikke så meget for - som består i at forføre uden at afsløre det væsentligste i hans hensigter. For denne betænkning hviler til syvende og sidst på en forudindtaget formodning, nemlig om et pyramideformet Europa, hvor landene udgør den nederste del. Dette selvsamme pyramideformede Europa, som blev fordømt på det hårdeste i Napolitano-betænkningen, da modellen risikerer at blive anvendt på regionerne og de lokale myndigheder.
Den øverste del af pyramiden består af en europæisk forfatning, hvor betænkningen med rette ikke direkte siger, at den undertrykker nationerne. Tværtimod slås det endda i artikel 4 fast, at det drejer sig om en international retsakt, der undertegnes af medlemslandene. Men det vigtigste fremgår ikke af denne sætning, nemlig at staterne således forpligter sig til en grundlæggende afståelse af suverænitet og dernæst, at den europæiske forfatning vil dominere de nationale forfatninger, og at den f.eks. vil gennemtvinge de beslutninger, der er truffet ved flertalsbeslutning for alle de såkaldte lovgivende retsakter.
Men denne udvikling, som ønskes i betænkningen, rejser et grundlæggende problem. Hvad sker der, når en beslutning, der er truffet med flertal på europæiske plan, er i strid med en national forfatning eller et grundlæggende princip, som et folkeslag tillægger særlig værdi? I betænkningen nævnes der intet om dette, for hvis den angiver noget, er den tvunget til at anerkende, at den her foreslår en afståelse af suverænitet uden nogen form for sikkerhedsnet.
Denne model for Europa er uacceptabel for os, og for øvrigt ville den ganske enkelt ikke kunne fungere i et udvidet og endnu mere harmoniseret Europa. I et sådant Europa ville udvidelsen af brugen af flertalsbeslutninger kun kunne fungere, hvis en vetoret for de nationale parlamenter blev anerkendt som modvægt til dette, hvilket jeg fremlagde i min mindretalsudtalelse, som jeg har vedlagt til Bourlanges-betænkningen.
I videre forstand bruger denne betænkning forenklinger som påskud for at få gennemført overnationale harmoniseringsforslag. Det er også den metode, der er godt indarbejdet i konventet, som til enhver tid forklarer os, at harmoniseringen af traktaterne er endnu mere enkel, en samlet juridisk enhed, det er endnu mere enkel, sammenlægningen af søjlerne, det er endnu mere enkel, generalisering af den fælles beslutningsprocedure, det er endnu mere enkelt, ophævelse af enstemmigheden, herunder i forbindelse med revision af traktaterne, det er endnu mere enkelt. Man kan opsummere alt dette i et slagord, som også er meget enkelt, nemlig en superstat, det er endnu mere enkelt.
Og faktisk synes denne løsning at være endnu mere enkel, men man skal heller ikke skjule den store ulempe ved denne løsning, nemlig at den i høj grad udhuler demokratiet. Bourlanges-betænkningen bekræfter ganske vist i punkt 1, at forslagene skal baseres på et princip om demokratisering. Men i beskrivelsen af dette ses det, at det drejer sig om det, som kommissionsformand Prodi for øvrigt i sine taler og i sit forslag til forfatning kalder det overnationale demokrati. Kort sagt drejer det sig om at tage de nationale parlamenters beføjelser og give dem til Europa-Parlamentet, som er kernen i den fælles beslutningsprocedure med flertal i Rådet. Men hr. formand, desværre synes dette overnationale demokrati i høj grad at være kunstigt, for befolkningerne knytter i dag den vigtigste retsgyldighed til deres nationale demokrati. Den kan altså opsummeres til et forsvindingsnummer, som gør det muligt at fjerne beføjelserne fra befolkningerne for bedre at kunne overtage dem.
Endelig svarer vi til såvel Bourlanges-betænkningen som til konventet, at det ikke kan accepteres at sætte tekniske overvejelser om forenklinger forrest for at få debatten om de væsentligste politiske spørgsmål til at forsvinde. Og det væsentligste politiske spørgsmål er i dag, at befolkningerne rent faktisk beder om et endnu tættere Europa, men Europa bliver ikke tættere ved at forenkle de procedurer, der pr. definition ligger fjernt fra nationerne, og som fratager dem deres beføjelser. Europa knyttes tættere sammen ved ganske enkelt at give de nationale parlamenter retten til at intervenere direkte i den europæiske beslutningsprocedure. Resten er ikke andet end detaljer.
Inglewood (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg undskylde, at jeg kommer for sent. Det skyldes det omskiftelige europæiske befordringssystem. Hr. Bourlanges' betænkning er efter min mening et yderst virtuost stykke arbejde, og som person beundrer jeg det meget. Det afspejler imidlertid en tradition for politisk tænkning, som er meget forskellig fra traditionen i mit eget land. Han har i virkeligheden skabt en teoretisk skabelon, som EU-institutionernes aktiviteter og især visse aspekter af forbindelsen mellem Europa-Parlamentet og de andre institutioner skal indsættes i.
Jeg mener, at det er den forkerte måde at gøre det på. Den bedste løsning på de forhold og spørgsmål, som han rejser, er at beslutte, hvilke procedurer, processer og mekanismer der er nødvendige til at behandle de pågældende emner mest effektivt, og derefter anvende dem til at definere og beskrive EU's aktiviteter.
Helt bortset fra emnet, hvor der er noget, som vi konservative kan lide, og andet, som vi ikke kan lide, stemmer vi imod betænkningen, fordi vi mener, at den ser på emnet på den forkerte måde, som efter vores mening ikke er rigtig for Europa.

Van den Berg (PSE).
Det var fascinerende at lytte til oppositionen for lidt siden. Hr. formand, jeg kom ind i Europa-Parlamentet for tre og et halvt år siden fast besluttet på at gøre europæisk lovgivning mere forståelig, mere effektiv og mere demokratisk for vores borgere, på at bidrage til at rive de bureaukratiske katedraler ned og forenkle administrationen. Jeg må sige, at vi i løbet af de tre og et halvt år i Europa-Parlamentet har diskuteret bunkevis af forslag. Jeg vil gerne henvise til Kinnock-reformerne og Lamassoure-betænkningen om den klare rollefordeling mellem de fire administrative lag i Europa, nemlig det europæiske lag, de nationale lag, de regionale lag og de lokale lag. Vi diskuterer for øjeblikket Napolitano-betænkningen og prøver at få den vedtaget med henblik på en bedre forankring af det europæiske grundlag i den europæiske forfatning både lokalt og regionalt.
I dag drøfter vi Bourlanges-betænkningen, som officielt drejer sig om retsakternes hierarki. Oprindelig var denne betænkning meget kompleks og teoretisk, faktisk var den alt for teoretisk. Det lykkedes os dog at diskutere den grundigt, og vi kan være tilfredse med resultatet, fordi det lykkedes for os i væsentlig grad at reducere mere end 30 slags beslutninger på europæisk plan, som meget nemt kan udkonkurrere Gaudis Sagrada Familia med henblik på kompleksitet, ned til et mere klart forslag. Vi står tilbage med tre lovgivningsblokke, en forfatningsmæssig blok med principper, en lovgivningsblok og en gennemførende blok med gennemførelsesforanstaltninger. Jeg vil gerne gøre opmærksom på en ting. Selv om vi giver vores uforbeholdne støtte til hr. Bourlanges, så er vi ikke fuldstændig enige med ham på et specifikt punkt. Vi ønsker ikke, at nogle få stater bliver nægtet deres vetoret, som ville være tilfældet, når vi skulle revidere traktaten. Vi kan ikke sige til nogle lande - Holland, Luxembourg, Frankrig eller noget andet land - at de ikke kan være med til at revidere traktaten. I den forbindelse støtter jeg fru Kaufmanns og fru Frassonis holdninger. Vi stemmer derfor imod dette specifikke punkt. Vi holder stadig meget stejlt på, at traktaten skal vedtages enstemmigt og skal ændres enstemmigt. Dette hører dog til den forfatningsmæssige blok, og hvad de andre blokke angår, støtter vi naturligvis holdningen om, at de skal forenkles. Dette gælder dog ikke for den forfatningsmæssige blok, da det så ville ende med, at tingene vil blive gjort på meget uretfærdig vis.
Randzio-Plath (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne sige, at hr. Bourlanges' snedige overvejelser sandsynligvis vil sætte en stopper for det proceduremæssige kaos, hvis vi virkelig er klar til at blive styret af denne gennemsigtighed og klarhed i retsakternes hierarki, og det er ikke altid nemt, særlig for dem, der beskæftiger sig med lovgivningsarbejde i Europa-Parlamentets særlige udvalg, da der i moderne lovgivning er en tendens til at skelne mellem tekniske sager og politiske spørgsmål. Og da lovgivningsarbejde ikke blot er blevet en mere indviklet proces, men også endnu mere komplekst, forventes det, at Europa-Parlamentets medlemmer ikke vil være i stand til at løse vanskelige tekniske problemer. Så den udøvende magt, der ønsker at være behjælpelig, fastsætter reglerne i tillæg eller andre former for akter, selv om der i nogle tilfælde lurer nogle virkelig indviklede politiske emner af væsentlig betydning i mørket.
Jeg mener, at det er berettiget og rigtigt at foreslå, at et hierarki for retsakter kan bruges til at skabe et godt samarbejde. Ud over primær lovgivning har vi også brug for sekundær lovgivning, det er kun i forbindelse med den sekundære lovgivning, at vi mere end de nationale parlamenter - som allerede har det - har brug for den såkaldte call back-procedure, da Europa-Parlamentet ikke har nogen initiativret til at ændre Kommissionens forslag. Jeg mener, at det er til udvalgenes store ære, at det nu falder sammen med holdningen om, at begge institutioner, som befinder sig i en institutionel balance, hver må have deres egen mulighed for at afvise et forslag. Jeg mener, at det virkelig har stor betydning for et demokratisk og gennemsigtigt lovgivningsarbejde.
Berès (PSE).
Hr. formand, jeg siger bravo til ordføreren. Bravo, for jeg mener, at De med Deres arbejde har bragt det for dagen, som vil blive et af de vigtigste emner for konventet. Også bravo for i Deres betænkning at have indført dette spørgsmål om terminologi. Jeg tror, at når europæere skal forklare europæere, hvad Europa-Parlamentet laver, er det bedst at bruge enkle formuleringer. Det har De opfordret os til. Jeg forestiller mig, at konventet vil følge Dem på dette område, og det ville være et fremskridt.
De siger, at De ønsker at gennemføre forenklinger. Vedrørende europæiske anliggender nærer jeg mistillid til en forenkling, for jeg har fundet ud af, at kompleksitet ikke nødvendigvis er synonym med vanskelighed, og derfor kan man, når man ønsker at forenkle tingene, nogle gange gøre dem mere indviklede.
Der er dog et enkelt punkt, som i Deres betænkning er absolut nødvendigt, når det drejer sig om Europa-Parlamentets beføjelser, og det er spørgsmålet om konsekvenserne af den fælles beslutningsprocedure for typologien. De anmoder om en reform af artikel 202. Den er virkelig grundlæggende ud fra to aspekter, nemlig vedrørende definition af mandaterne og kontrol med varetagelsen af mandaterne. Det, der er vigtigt, når det drejer sig om beføjelser, er det parallelle forhold mellem Rådets beføjelser og Europa-Parlamentets beføjelser. Når Rådet giver afkald på nogle af dets beføjelser, kan vi også give afkald på dem og omvendt. Når det er sagt, skal der også tages højde for realiteterne, og jeg frygter, at det arbejde, som vi har udført i forbindelse med Deres betænkning, ikke helt får os på højde med realiteterne vedrørende udviklingen af en norm på europæisk plan. De henviser med rette til de mekanismer, der udvikler sig vedrørende Lamfalussy-proceduren, hvor man går ud fra, at Rådet og Kommissionen vil udbrede den til andre områder, hvor det var vigtigt for Europa-Parlamentet at opnå en reel call back-procedure. Derudover nævner De også spørgsmålet om koordinering af politikkerne.
Jeg vil nævne et sidste aspekt, som er selvregulering af markedsaktørerne, og gøre Europa-Parlamentet opmærksom på en stor risiko, som vi står over for, nemlig at koncentrere vores arbejde og vores overvejelser om den lovgivningsmæssige procedure, mens udarbejdelsen af en norm i Europa fremover i virkeligheden vil ske ved selvregulering, koordinering og typologi.
Marinho (PSE).
Hr. formand, jeg er blandt dem, der på det intellektuelle plan går ind for den systematisering og forenkling, som Jean-Louis Bourlanges så glimrende har foreslået. Det er, fordi der tages hensyn til det store teoretiske arbejde, som Europa-Parlamentet har udviklet siden Maastricht, fordi det er et parlamentarisk acquis, der bør inddrages i konventets tekst, og endelig fordi dette arbejde indebærer tydelige instrumenter og effektive beslutningsprocedurer, som er uomgængelige, hvis EU fremover skal fungere med den nødvendige smidighed.
Desværre, hr. ordfører, bemærker man i tekstens filosofiske og teoretiske ubevidste - se blot punkt 5, andet afsnit - en forfærdelig mistro til de små og mellemstore stater, som lige nu gør mig utilbøjelig til at anbefale den. Af flere og ganske enkle årsager. For det har været modsætningerne mellem de store stater om de store emner, der har hæmmet Unionens fremskridt. Det er ikke manglende vilje fra de små landes side, at Storbritannien ikke har tilsluttet sig hverken euroen eller Schengen! Det er heller ikke de små landes ansvar, at der endnu ikke er skabt et socialt Europa, at budgettet er for snævert, at der ikke er gennemført nogen reform af den fælles landbrugspolitik, at strukturpolitikken er i krise, eller at de retslige instrumenter i området med frihed, sikkerhed og retfærdighed er begrænsede.
Hvad angår staternes størrelse, kan vi derfor ikke bare kalde det svar tilbage, som den uforglemmelige politichef i Casablanca altid gav om at "hive de sædvanlige ind"! For det er ikke antal kvadratkilometer, længde og bredde eller BNP pr. indbygger, der angiver betydningen for den fælles interesse, den europæiske interesse! Derfor kan disse kriterier heller ikke tjene til at gennemtvinge afgjorte konstitutionelle løsninger, hvor enhver, der er imod, må blive ude i forhallen, kun ét skridt fra udgangen.
Måske burde Jean-Louis Bourlanges, med den intelligens, den viden og den urokkelige proeuropæiske holdning, som han står for, have uddybet dette punkt og kæmpet mere for at finde en fornuftig og samlende løsning. Det håber jeg så på, at han vil gøre inden i morgen.

Thorning-Schmidt (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne sige tak til ordføreren for hans utrættelige entusiasme for Europas udvikling og for en meget detaljeret og fin betænkning. Jeg vil dog fremhæve to punkter, hvor jeg er uenig. Det første punkt vedrører proceduren for traktatrevision. Jeg er helt enig i, at det på baggrund af arbejdet i konventet står klart, at vi fremover må bruge konventsmetoden ved traktatændringer. Det har vi i hvert fald lært af denne proces. Men jeg må dog erklære mig helt uenig i ordførerens forslag med hensyn til ændring af selve ratifikationsproceduren. Jeg mener ikke, at det er i overensstemmelse med den ånd, som hersker i vores Fællesskab, hvis vi vil fratage medlemslandene kontrollen med Unionens udvikling. Jeg er faktisk bange for, at en sådan procedure i sig selv vil forhindre udvikling i vores Europa, fordi befolkningerne vil være meget skeptiske over for at give Europa flere kompetencer, f.eks. hvis de ikke føler, at de har hånd i hanke med, hvad der foregår. Jeg mener derfor, at vi er nødt til at erkende, at Europa bygger på borgerne og folkene, men at de bærende konstituerende enheder i vores Union er medlemslandene, og at det naturligvis må afspejles i vores ratifikationsprocedure. Vi bør ganske enkelt fastholde den procedure, vi har i øjeblikket. Det andet punkt vedrører den sociale dialogs placering i Fællesskabet. Ordføreren forsøger at få indført en godkendelsesprocedure fra Rådet og Europa-Parlamentet, når de sociale parter er nået frem til et forslag. Jeg mener, at en sådan fremgangsmåde vil skabe en uhensigtsmæssig tredjepart i den sociale dialog. Meningen med den sociale dialog er jo netop, at de to parter på arbejdsmarkedet indgår forpligtende aftaler med hinanden, og at der ikke er uvedkommende parter - i dette tilfælde lovgivere - med i sådanne aftaler. Hvis vi for alvor vil starte en social dialog og måske med tiden skabe rigtige europæiske overenskomster, så må vi erkende, at det er de sociale parter selv, som skal forhandle, og at lovgiverne må holde sig udenfor.

Medina Ortega (PSE).
Hr. formand, det ser ud til, at vi bifalder en udvidelse af EU fra 15 medlemmer til 25 medlemmer fra 2004 og muligvis nogle år senere til 27 og muligvis 28, 30 medlemmer osv.
Hvis denne udvidelse ikke bliver efterfulgt af en grundlæggende forfatningsmæssig ændring, så er vi efter al sandsynlighed ved at fejre EU's død. Med andre ord er den nuværende beslutningsprocedure, der er baseret på, at forfatningsmæssige ændringer sker enstemmigt, en procedure, som ikke egner sig til udvikling af en institution som Fællesskabet, som i det mindste indtil nu har være effektiv. Der er fare for, at vi vil ændre EU til en slags Europæisk Råd, som vil være et ikke effektivt parlamentarisk forum - det eneste, der virker, er Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol - en slags stort FN, med den forskel at kun fem lande i FN har vetoret, mens 27 eller 28 lande i EU ville have vetoret.
Derfor mener jeg for det første med hensyn til forslagene fra hr. Bourlanges, at det er vigtigt, at vi udskifter det nuværende system med enstemmighed med et system med flertalsbeslutninger, men naturligvis er det sådan, at jo større muligheden er for at vedtage beslutninger med flertal, jo tættere kommer vi på det ægte politiske fællesskab, som vi ønsker.
Dernæst er jeg enig med fru Frassoni i, at flugtvejen med reglen om flertal ved hjælp af den variable geometri er, vil medføre - som hr. Marinho nævnte - at en række lande, som f.eks. Det Forenede Kongerige - smutter ud af den variable geometris bagdør. Det er med andre ord at gøre det muligt for dem - som i tilfældet med Schengen eller euroen - ikke at bidrage til det europæiske projekt. Det er måske den største svaghed i hr. Bourlanges' forslag.
Men som afslutning vil jeg gerne sige, at jeg er enig i forslagene generelt, og jeg mener, at vedtagelsen af betænkningen i alle tilfælde, selv om jeg ikke er enig i hr. Bourlanges' forslag, er et stort fremskridt i styrkelsen af de europæiske institutioner.
Leinen (PSE).
Hr. formand, retsakters hierarki er et emne, der under normale omstændigheder ville få ethvert normalt menneske til at løbe ud af salen, men jeg tror, at det er åbenlyst, hvor vigtig Bourlanges-betænkningen er med hensyn til EU's lovgivningsbeføjelser og naturligvis også med hensyn til gennemsigtigheden og - hvilket vi får at se - demokratiseringen af beslutningsproceduren. I Tyskland har vi retsakter på tre niveauer, forfatningen, lovene og de gennemførende bestemmelser, der er underordnet lovene. I EU har vi 30 forskellige instrumenter. EU's sæt af instrumenter er derfor alt for stort og dermed også alt for forvirrende, eftersom ingen kan finde ud af det, og terminologien er også alt for rodet. Vi har derfor et system, der i høj grad mangler gennemsigtighed, og det er også til en vis grad udemokratisk.
Bourlanges-betænkningen er så anerkendelsesværdig, fordi den er et gennembrud på dette område. Det er virkelig et stort skridt fremad med hensyn til klarhed og demokratisering. Ved hjælp af et stort arbejde er det lykkedes for os også i EU at fastsætte de tre niveauer: det forfatningsmæssige niveau, det lovgivende niveau og de underordnede love. Med hensyn til det forfatningsmæssige niveau er det min holdning, at det bliver nødvendigt med en mindre kompliceret revideringsprocedure for den anden del af forfatningen. Hvis vi kræver, at 25 eller flere lande er enige med henblik på at ændre nogle af bestemmelserne i den anden del, ved vi udmærket, at det bliver et problem. Det er naturligvis et meget ømtåleligt emne, da en flertalsbeslutning selvfølgelig betyder, at nogle kan ende med at tabe. Men dette skridt skal tages, og den indre vilje til det skal findes, for ellers vil vi udstede vetoer mod hinanden, og det ønsker offentligheden ikke. 
Vedrørende lovgivningsarbejdet er det første skridt at kalde lovene for "love" og ikke - hvilket vi gør i øjeblikket - forordninger, som er et udtryk, der i Tyskland betegner en administrativ akt, der ikke er en lov. Jeg ville være tilhænger af brugen af begreberne "unionslov" og "unionsrammelov" og af, at den fælles beslutningsprocedure var den gældende regel, som den skal være det i alle former for lovgivning. Vedrørende budgetlovgivning - og beslutninger vedrørende budgettet er en anden af Europa-Parlamentets særlige rettigheder - vil der helt sikkert være behov for en særlig procedure, men principperne for den fælles beslutningsprocedure skulle være de samme.
Det tredje emne om at skelne mellem det almindelige lovgivningsarbejde, der foretages af Europa-Parlamentet og Rådet, og de gennemførende bestemmelser, som Kommissionen vedtager, har stor betydning. Vi skal selv være fuldstændig klar over, hvad der er lovgivende, og hvad der er gennemførende. Det ville være lettere for os selv, hvis vi i Europa-Parlamentet ikke skulle vedtage tekniske bestemmelser, men blot de retsakter, som hørte under dem. Hr. formand, jeg mener, at vi her står med en stor succes. Mange tak til hr. Bourlanges, som har gjort et meget stort stykke arbejde og har fremlagt denne fremragende betænkning for os!
Bourlanges (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil helt sikkert ikke svare på det grundlæggende indhold, men jeg vil dog give en eller to faktuelle præciseringer. På den ene side vil jeg sige til fru Frassoni og fru Kaufmann, at det ikke er nødvendigt at misforstå: Artikel 308, som den er blevet fortolket i denne betænkning, viser sig ved en overgang fra beslutning til fælles beslutning og til kvalificeret flertal. Vi går ud med enstemmighed i Rådet, og vi får fælles beslutning, nøjagtig på den samme måde som for de egne ressourcer. Det er forkert at sige, at vi foreslår, at vi sætter os ud over Europa-Parlamentets beføjelser. Vi følger - og fru Kaufmann henviste til dette - til punkt og prikke fortolkningen fra den tyske forfatningsdomstol, som vedrørende hr. Herzogs betænkning i forbindelse med Maastricht-traktaten med rette gjorde opmærksom på, at det var nødvendigt med en beføjelse til Europa-Parlamentet, så snart en beføjelse blev flyttet fra et område til et andet. Derfor er der altså ingen dårlig holdning til dette punkt. Vi er for den fælles beslutningsprocedure.
Jeg forstår ligeledes udmærket, at man er modstander - selv om emnet ikke er centralt i betænkningen, og jeg ønsker derfor ikke, at man udelukkende koncentrerer sig om dette - af forslaget om, at en ratificering af forfatningen ikke sker enstemmigt. Jeg forstår udmærket, at man er modstander af principielle grunde, og hr. van den Berg har sagt ting om dette, som jeg godt forstår.
Jeg ønsker tværtimod ikke, at der drages forkerte konklusioner. Det er forkert at sige, og jeg tror, at hr. Marinho skal kigge på dette punkt endnu en gang, at forslaget ikke på nogen måde er fornærmende eller undertrykkende over for de små stater. Forslaget gør det muligt for lande, der står for 2,4 % af befolkningen i Fællesskabet at få vedtagelsen og ratificeringen af en traktat til at strande, som ellers ville have været støttet af stater, der udgør 97,6 % af befolkningen i Fællesskabet. Der er altså ikke tale om noget forkert forhold. Hvis man er for staternes suverænitet, forstår jeg, at man ikke ønsker, at en traktat kun bliver ratificeret af en del af staterne. Men der er i mit forslag ingen form for diskrimination i forhold til små og mellemstore stater.
Jeg vil sige en enkelt ting til hr. Duff. Hr. Duff har stillet ændringsforslag 14, som jeg grundlæggende accepterer, for det nævner, at det er nødvendigt at revidere del A og del B i den fremtidige forfatning forskelligt. Jeg havde stillet et forslag i denne forbindelse. Udvalget om Konstitutionelle Anliggender bakkede mig ikke op, og jeg kan derfor ikke personligt påtage mig ansvaret for dette ændringsforslag, men jeg mener, at det argument, som hr. Duff fremfører, er fuldt ud berettiget, og jeg tilslutter mig derfor personligt absolut hans holdning, selv om jeg som ordfører er bundet på hænder og fødder.
Barnier
Hr. formand, kære kolleger, da jeg er opført sidst på listen, er jeg i sagens natur den sidste til at sige gode ting om hr. Bourlanges' betænkning, men jeg har ikke været den eneste. Betænkningen er faktisk fremragende af mange grunde. Først og fremmest fordi den på en meget bred måde dækker et af de grundlæggende aspekter i de spørgsmål, der blev rejst i Laeken. Dernæst på grund af den nøjagtighed, effektivitet og kortfattethed, som præger de forslag, som Europa-Parlamentet har stillet i denne betænkning, og som faktisk fører til en reel forenkling af systemet for retsakter, som ordføreren, hr. Bourlanges, selv har sagt minder ham om kaos. Endelig - tillad mig at sige dette - på grund af ordførerens meget rige, dygtige og fremragende formuleringsevner, som er et talent, der til stadighed modsiger det, som en anden stor fransk diplomat, som hr. Bourlanges godt kender, engang sagde, og som hedder Talleyrand. Han fremførte med urette, at visdom tjener alt, men fører ikke til noget. Tværtimod, hr. ordfører, det er med visdom, at Deres betænkning fører til en velargumenteret beslutning. Jeg ønsker her at markere Kommissionens fulde godkendelse af det væsentligste i konklusionerne i denne beslutning, i øvrigt i henhold til vores egen meddelelse, som vi har udarbejdet sammen med formanden, hr. Prodi, og min kollega, hr. Vitorino, den 5. december vedrørende den institutionelle opbygning.
Hr. formand, jeg vil gerne insistere på tre punkter. Det første vedrører selve princippet om en juridisk opbygning af en Union med tre blokke - en forfatningsmæssig, en lovgivende og en gennemførende blok - som vil give Unionens virke en klarhed, som den i særlig grad mangler på nuværende tidspunkt. Denne reorganisation er faktisk nødvendig af hensyn til en klarlægning af de enkelte institutioners rolle vedrørende normerne, nemlig Europa-Parlamentet og Rådets ansvar for at foreskrive lovgivningsmæssige normer, Kommissionens hovedansvar for gennemførelse af de lovgivningsmæssige normer og for at vedtage gennemførende normer. Til dette skal naturligvis tilføjes betydningen af vedtagelsesprocedurerne, revideringen af de fremtidige forfatningstraktater, hvor Kommissionen som Europa-Parlamentet dog mere generelt ønsker at appellere til konventet som model.
Ud over de proceduremæssige spørgsmål deler Europa-Parlamentet og Kommissionen det samme synspunkt vedrørende nødvendigheden af at indføre sektorpolitikkerne i forfatningstraktaten. Det er nødvendigt at gentage, at vi ikke får stærke institutioner med svage politikker.
Mine damer og herrer, mit andet punkt, som er centralt i denne betænkning, vedrører oprettelsen af en egentlig lovgivningsblok. Tiden er faktisk kommet til at kalde tingene ved deres rette navn, som De selv siger, og derfor tale om europæiske love. Disse love vil blive vedtaget af en lovgivende myndighed, der er delt i to lige dele, og lovene vil derfor blive vedtaget ved en enhedsprocedure, nemlig den om fælles beslutningsprocedure med lige vægt, som hr. Leinen netop insisterede på for et øjeblik siden. Det ville give alle borgerne et klart og gennemsigtigt billede, selv om det er klart, at en række aspekter vedrørende den fælles beslutningsprocedure fortjener at blive rationaliseret.
For øvrigt er der helt sikkert nogle specifikke ændringer, der skal foretages for de organiske love eller i forbindelse med budgettet, og Deres rapport, hr. Bourlanges, åbner mange døre, så disse mål kan nås.
Mit tredje punkt vedrører den rolle, som De ønsker, at Kommissionen skal spille i forbindelse med gennemførelsen af lovgivningen. Her tænker jeg ikke på de reelle regeringsmæssige funktioner, selv om jeg i forbifarten bemærker, at det er nødvendigt også at klarlægge udøvelsen af disse funktioner, der skal deles mellem Kommissionen, som foreslår, og Rådet, som beslutter, med en relevant og passende information til Europa-Parlamentet. Dette gælder inden for politiet og domstolene og inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Men hvad angår fællesskabsbeføjelserne vedrørende gennemførelsen af de europæiske lovgivninger, ønsker vi som De, at de klart og tydeligt bliver overdraget til Kommissionen og kontrolleret med lige ret af Europa-Parlamentet og Rådet, det vil sige af de to dele af den lovgivningsmæssige og budgetmæssige myndighed. Fru Randzio-Plath har for øvrigt understreget dette punkt. Det drejer sig om en grundlæggende rationalisering for at vide, hvem der gør hvad i EU, og om indførelse af mere åbenhed og ansvar i udøvelsen af gennemførelsesbeføjelserne.
Mine damer og herrer, det er i den forbindelse, at jeg vil oplyse Dem om Kommissionens to bekymringer vedrørende to punkter i Deres betænkning. Det første punkt blev nævnt af fru Frassoni for et øjeblik siden. Det drejer sig om muligheden for i det mindste delvis at overdrage gennemførelsesbeføjelserne til en anden myndighed end Kommissionen. Mine damer og herrer, lad os være forsigtige med at opfordre eller lette det, som kunne være en udskillelse af den regulerende myndighed i EU. Det andet punkt, som optager os, hr. Corbett og fru Pervenche Berès har i lighed med andre nævnt dette, er spørgsmålet om tildelingen af en generel ret for Europa-Parlamentet og Rådet til at tage sig af gennemførelsesforanstaltningerne. Jeg taler her om gennemførelsesforanstaltningerne. Dette punkt er for øjeblikket mutatis mutandis genstand for en diskussion om udarbejdelsen af et forslag til en interinstitutionel aftale vedrørende forbedringen af lovgivningen, og min kollega, fru de Palacio, vil nævne det i morgen.
Jeg vil ikke vende tilbage til Kommissionens holdning, som alle kender. Tillad mig simpelthen at sige, at alle institutioner vedrørende disse gennemførelsesforanstaltninger bør kunne udøve deres rettigheder selvstændigt i sammenhæng med de øvrige institutioner og derved undgå at bebyrde borgerne og de økonomiske enheder med risikoen for juridisk usikkerhed.
Hr. formand, afslutningsvis vil jeg gerne oprigtigt lykønske medlemmer af Udvalget for Konstitutionelle Anliggender og deres ordfører med det inspirerende arbejde, som de har udført med denne betænkning. Det er nødvendigt, at vi kæmper for at gennemføre de ambitiøse konklusioner, som er indeholdt i betænkningen. Hr. ordfører, mine damer og herrer, der er faktisk en vis afstand mellem hr. Bourlanges' betænkning, som De vil kunne vedtage, og konklusionerne fra arbejdsgruppen inden for konventet, som hr. Amato leder. For at overvinde denne afstand i udarbejdelsen af en fremtidig forfatningstraktat er det nødvendigt, at Kommissionen og Europa-Parlamentet fortsat arbejder i samme retning inden for konventet. Det kan De regne med hos hr. Vitorino og hos mig. Fru Kaufmann og hr. Duff nævnte faktisk for et øjeblik siden noget af det, der står på spil, og som gør hr. Bourlanges' betænkning endnu mere nødvendig og aktuel.
Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0436/2002) af Coelho for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Kongeriget Spaniens initiativ med henblik på vedtagelse af
1. Rådets afgørelse om indførelse af nye funktioner i Schengen-informationssystemet, navnlig i forbindelse med terrorismebekæmpelse;
2. Rådets afgørelse om indførelse af nye funktioner i Schengen-informationssystemet, navnlig i forbindelse med terrorismebekæmpelse.

Coelho (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, ærede medlemmer, Schengen-informationssystemet (SIS) er et it-netværk, hvor informationer fra medlemsstaterne lagres med henblik på søgning fra andre Schengen-staters politi- og toldmyndigheder. SIS er Europas største database og har en dobbelt funktion, dels i relation til opretholdelse af den offentlige orden og sikkerhed, dels i relation til indvandring som støtte for de foranstaltninger, der skal kompensere for den frie bevægelighed for personer.
Det er på denne baggrund, at vi har fået forelagt to spanske initiativer, der har til formål at indføre nye funktioner i SIS, navnlig i forbindelse med terrorismebekæmpelse. Jeg må beklage, at denne betænkning på grund af interne årsager i Europa-Parlamentet begrænser sig til disse to spanske initiativer og ikke, som det oprindelig var meningen, også omfatter en beslutning om Kommissionens meddelelse om udvikling af Schengen-informationssystem II (der indeholder forslag om at udvide systemets kapacitet og indføre nye tekniske og efterforskningsmæssige muligheder), især fordi de to spanske initiativer ønsker at indføre forbedringer i den nuværende version af SIS, der bør baseres på målsætningerne for SIS II og derfor bør betragtes som en del af overgangen fra SIS I til SIS II.
Efter en nøje undersøgelse af de spanske initiativer er vi nået til den konklusion, at de - selv om vi ikke går stærkt ind for dem - kan accepteres, hvis der indføres visse ændringer, der først og fremmest skal garantere, at sikkerhedsforanstaltninger til beskyttelse af borgernes rettigheder ikke undermineres, således at Europa-Parlamentets største bekymring i denne sag imødekommes.
Visse forslag i de spanske initiativer kan accepteres, f.eks. adgang for Europol og for Eurojust, hvis der indføres passende garantier til at sikre, at enhver anvendelse af oplysningerne er legitime og lovlige. Således bør de forudsætninger være opfyldt, der er indeholdt i mit ændringsforslag 7 (med hensyn til Europol) og i mit ændringsforslag 10 (med hensyn til Eurojust), før der kan gives adgang. Hvis denne adgang for nye brugere bliver mulig, må det formål, som har givet adgang, altid overholdes, og adgangen må begrænses til de informationer, som der er givet tilladelse til, således at det sikres, at borgernes rettigheder altid har i hvert fald det samme beskyttelsesniveau, hvis ikke større. Det er også nødvendigt, at Europols og Eurojusts behov for adgang til SIS-oplysninger undersøges og begrundes nærmere.
Forslagene om fuldstændig registrering af søgninger må hilses velkomne, men det vil være passende at angive i artiklen, hvilke oplysninger der skal registreres. Der må også fastsættes et retsgrundlag for Sirene-kontorernes virksomhed, hvilket jeg allerede påpegede i min betænkning fra juni 2001, og at disse kontorer sletter oplysninger, når dette skønnes nødvendigt.
Derimod er der andre forslag i disse to initiativer, der efter vores opfattelse bør vente indtil udviklingen af SIS II, når der indføres passende sikkerhedsforanstaltninger. Det gælder forslaget om at udvide adgangen til oplysninger om stjålne, forsvundne eller tabte identitetsdokumenter. Selv om jeg ikke i princippet har nogen indvendinger, mener jeg ikke, at Europa-Parlamentet på nuværende stadium kan godkende dette forslag, så længe der mangler yderligere foranstaltninger til at beskytte de personers rettigheder, hvis dokumenter meldes stjålne, hvis identitet misbruges, eller hvis oplysninger fejlagtigt opføres i SIS, fordi dette forslag risikerer at øge problemerne for de borgere, hvis identitet misbruges. Det samme gælder forslaget om at medtage yderligere oplysninger om eftersøgte personer og at inkorporere identifikationsmateriale i indberetninger om personer, navnlig fotografier og fingeraftryk, forudsat at der træffes passende sikkerhedsforanstaltninger i så henseende.
Kommissionen har bestilt en gennemførlighedsundersøgelse om udvikling af SIS II, som skulle foreligge i marts 2003. Jeg håber, at Europa-Parlamentet vil få mulighed for at udtale sig om disse konklusioner. Endnu en gang vil jeg gerne beklage, at denne gennemførlighedsundersøgelse ikke undersøger muligheden for at lægge databaserne hos Schengen, Europol, toldvæsenet og muligvis Eurojust sammen til én database med henblik på at undgå overlapning, rationalisere ressourcerne og forbedre nøjagtigheden, en samlet database, der kunne stilles til rådighed for forskellige brugere på differentieret måde, der sikrer begrænset og begrundet adgang til forskellige dele af databasen.
Der synes allerede at være politisk enighed om behovet for at oprette et nyt SIS - det er en sag for Rådet med et retsgrundlag for udvikling af SIS-II samt tilhørende budget. Hvorledes de fremtidige ledelsesforhold skal være, vil blive fastlagt i en kommende retsakt. Jeg vil her gerne erindre om Parlamentets klare holdning på dette punkt, nemlig, at SIS skal ledes af Kommissionen og være underlagt parlamentarisk og retsligt tilsyn. Man håber, at SIS II vil blive udviklet senest i 2006. I betragtning af risikoen for, at udviklingen af SIS II vil vare længere end beregnet, er jeg imidlertid enig i, at det er hensigtsmæssigt at indføre nogle forbedringer - dem, der nu kan lade sig gøre - af det eksisterende SIS.
Til sidst, hr. formand, vil jeg gerne takke alle de kolleger, der i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder har bidraget med deres ændringsforslag til at gøre denne betænkning bedre, ligesom samarbejdet med skyggeordførerne og særlig den socialdemokratiske skyggeordfører, Sérgio Sousa Pinto.

Vitorino
Hr. formand, ærede medlemmer, først vil jeg gerne takke ordføreren, Carlos Coelho, for hans fremragende betænkning, der på en klar og koncis måde bidrager til at forbedre Rådets initiativforslag om nye funktioner i Schengen-informationssystemet.
Jeg kan således nævne, at nogle af de ændringsforslag, som ordføreren har stillet, allerede er inkluderet i de tekster, som de arbejdsgrupper under Rådet, der vurderer disse initiativer, har under udarbejdelse. Disse initiativforslag bliver først diskuteret i Rådet (retlige og indre anliggender) den 19. december i det fælles udvalg med Island og Norge, og Kommissionen er villig til at støtte ordførerens forskellige bestræbelser, som jeg er overbevist om vil finde støtte i Parlamentets plenarforsamling.
Mere præcist mener også jeg, at Europols adgang skal begrænses til oplysninger, der er indberettet i overensstemmelse med Schengen-konventionens artikel 95, 99 og 100, og at det skal sikres, at disse oplysninger ikke kopieres eller downloades. Denne adgang må ikke lave SIS om til et efterforskningsinstrument og må ikke på nogen måde være mere vidtgående end de årsager, der har medført tilladelse til adgang, kan begrunde. Efter min opfattelse kan denne adgang især være nyttig, fordi den giver Europol mulighed for at anmode medlemsstaterne om supplerende informationer i specifikke sager, som er under efterforskning, f.eks. i forbindelse med terrorismebekæmpelse. Det er i øvrigt informationer, som Europol allerede i dag har bemyndigelse til at anmode om og få udleveret fra medlemsstaterne direkte.
Med hensyn til beskyttelse af personoplysninger mener Kommissionen, at de nye bestemmelser for SIS, der delvist er fællesskabsbeføjelse, særlig artikel 96, må vurderes nærmere for, om de er forenelige ikke blot med Europarådets konvention om beskyttelse af personoplysninger fra 1981, men også med indholdet i direktiv 45/96/EF. Tilsvarende kan vurderingen af visse foranstaltningers proportionalitet befordres gennem høring af kompetente myndigheder, hvad enten de er under tredje eller første søjle.
I denne sammenhæng har vi særlig værdsat den fælles tilsynsmyndigheds udtalelse om disse initiativforslag, en udtalelse, som vi altovervejende er enige i, hvilket bl.a. gælder, at der bør gives udvidet adgang til myndigheder med ansvar for udstedelse af opholdstilladelser til oplysninger i henhold til informationssikkerhedssystemets artikel 100 om identitetsdokumenter, men det skal sikres, at de borgeres rettigheder, der har fået stjålet deres identitetsdokumenter, ikke begrænses. Jeg mener, at det problem, som ordføreren rejser, og som er relevant, ikke kan løses blot via udvikling af nye tekniske løsninger eller indførelse af nye funktioner i SIS II, der, som ordføreren sagde, i princippet træder i kraft i 2006. Det må løses nu, og det må især følges op af den nødvendige information til borgerne om Schengen-informationssystemet og betingelserne for dets anvendelse, herunder behovet for at fjerne visse oplysninger i tilfælde af tyveri eller tab af dokumenter.
Hvad angår Schengen-informationssystemet II, har Kommissionen, som ordføreren nævnte, haft til opgave at udvikle den nye SIS-generation siden januar 2002, og vi foregreb en samlet behandling af det nye systems funktioner i vores meddelelse til Rådet og Parlamentet den 18. december 2001. Jeg kan i al korthed meddele forsamlingen, at tidsplanen for forberedelsen af SIS II hidtil er blevet overholdt, og at gennemførelsesundersøgelsen vil være afsluttet i marts 2003. Det vil sætte os i stand til bedre at hjælpe kandidatlandene med at forberede sig til den kommende ophævelse af de indre grænser, hvilket først kan ske, når SIS II træder i kraft. Kommissionens tjenestegrene er i øjeblikket i gang med at færdiggøre en rapport, der detaljeret beskriver denne undersøgelses aktuelle tilstand, og som vil blive tilsendt Europa-Parlamentet og Rådet i begyndelsen af næste år.

Von Boetticher (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær Vitorino, kære kolleger, initiativet fra Kongeriget Spanien og hr. Coelhos betænkning er indfrielsen af en parlamentarisk anmodning, der blev fremsat for længe siden. Europol og Eurojust er nu endelig ved at få adgang til Schengen-informationssystemet, hvilket i lyset af de nye trusler fra den organiserede kriminalitet og terrorisme også er en bydende nødvendighed. Det er også et virkeligt skridt fremad, at udbud kan sammenlignes. I denne betænkning beskæftiger hr. Coelho sig med emner og problemer i forbindelse med databeskyttelse og stiller velbegrundede forslag til løsning af disse. Betænkningen fortjener derfor en helhjertet støtte.
Som Europa-Parlamentets tidligere ordfører vedrørende udviklingen af den nye version af Schengen-informationssystemet vil jeg benytte lejligheden til igen at anmode Kommissionen og Rådet om at reagere hurtigt. Hr. Coelho har allerede påpeget, at det bliver nødvendigt at udvide adgangen til en række personer eller instanser i forbindelse med denne nye version. Denne udvikling skal senest være afsluttet i 2006, og det ville endda være to år for sent, for som vi alle ved, skal udvidelsen mod øst være afsluttet i 2004.
Vi bliver dog nødt til at tænke længere frem. Det tyder på, at konventet vil se bort fra den eksisterende model for EU med tre søjler, og jeg vil sige, at det er korrekt at gøre dette, da det var den interguvernementale søjle for "retlige og indre anliggender", der oprindelig var årsag til det databeskyttelsesproblem, som vi nu drøfter. Anvendelsen af 15 forskellige regelsæt om national databeskyttelse inden for Europol og Eurojust skaber allerede nu kaos. Derudover har manglen på parlamentarisk og juridisk overblik resulteret i et demokratisk underskud, som ville få Montesquieu til at vende sig i graven. Konventets arbejdsgruppe X har nu meget berettiget foreslået, at Europol kommer ind i fællesskabssfæren, men, hr. kommissær Vitorino, det er ikke tilstrækkeligt. Der er brug for en fuldstændig indførelse af Schengen-konventionen samt Europol og Eurojust i fællesskabssfæren og etableringen af det, som kunne kaldes en "Eurobestyrelse", som ville være en supplerende, koordinerende instans for de ydre grænser. Under dette samlede tag har vi brug for et enhedssystem, som kombinerer Schengen-informationssystemet, toldinformationssystemet og Europol-databasen, og som skal være dækket af europæisk databeskyttelse og forvaltet af et europæisk datatilsyn, Europa-Parlamentet og Domstolen.
Lad mig lige sige noget til venstrefløjen i Europa-Parlamentet. Jeg kan se, at hr. Krarup er til stede. Hr. Krarup, De er imod Schengen-informationssystemet og ser gerne, at det bliver afskaffet. Det eneste, jeg har at sige til det, er, at enhver, som bekymrer sig om flygtningenes skæbne og tager deres parti, samtidig med at vedkommende ignorerer, at der også er kriminelle og lovovertrædere uden for Europa, er så uheldig at leve i en drømmeverden og har en uansvarlig hvis ikke skruppelløs holdning til vores folk. De vil ikke få flertal i Europa-Parlamentet!
Hr. Coelhos betænkning, som vi vedtager i dag, er et skridt i den rigtige retning, men det er op til konventet at tage endnu større skridt. Hr. kommissær, i den forbindelse ønsker vi succes for Dem og måske, at De får lidt mere mod, end De hidtil har udvist!
Sousa Pinto (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. Carlos Coelho, ærede medlemmer, jeg vil gerne begynde med at takke ordføreren for det arbejde, som han har udført. Betænkningen vurderer på en afbalanceret måde de to spanske initiativer om indførelse af nye funktioner i Schengen-informationssystemet, der er vigtige navnlig i forbindelse med terrorismebekæmpelse.
Efter angrebene den 11. september 2001 har Rådet, sammen med Kommissionen, udarbejdet en pakke af foranstaltninger med henblik på at øge Europas sikkerhed og tilvejebringe større effektivitet i terrorismebekæmpelsen. Nogle af disse foranstaltninger har direkte betydning for Schengen-informationssystemet. Eftersom SIS II først er operationelt i 2006, er det tvingende nødvendigt at forbedre det nuværende system, hvilket må ses som en del af overgangsprocessen til det nye system.
Disse nye funktioner må naturligvis vedtages med nøje respekt for EU-borgernes rettigheder, friheder og individuelle garantier, idet der stadig vil være kontrolleret brug af de personoplysninger, som SIS rummer. Vi forstår alle nødvendigheden af effektive informationssystemer, der er på højde med de udfordringer, som den internationale kriminalitet stiller os over for, men disse tiltag må aldrig få os til at overse eller glemme de grundlæggende principper, som Unionen hviler på som retssamfund.
Det er således formålet at ændre visse artikler i Schengen-konventionen med henblik på at indføre nye funktioner. At give Europol og de nationale medlemmer af Eurojust mulighed for at få adgang til visse oplysninger i SIS er et af dette initiativs vigtigste konkrete forslag. At forbedre samarbejdet på området retlige og indre anliggender og særlig sammenkædning og krydstjekning af oplysninger mellem forskellige databaser er et af de mål, som EU og medlemsstaterne må efterstræbe.
På denne baggrund får det forhold, at SIS er blevet oprettet for at støtte medlemsstaterne på nogle for den offentlige orden og den indre sikkerhed relevante områder, som Europols og Eurojusts indsats dækker, os til at bifalde det princip om at udveksle oplysninger, som ligger til grund for det spanske initiativ. Som Schengen-samarbejdets fælles tilsynsmyndighed, ansvarlig for kontrollen med SIS, har fremhævet, rejser adgang for Europol og de nationale medlemmer af Eurojust til databasen imidlertid nogle spørgsmål om databeskyttelse og bør kun blive til virkelighed under den forudsætning, at det grundlæggende princip om begrundet og lovlig adgang til brug af databasen overholdes.
Da vi således har visse forbehold over for de oprindelige spanske forslag, glæder vi os derfor over ordførerens ændringsforslag, som vi mener imødekommer de bekymringer, som den fælles tilsynsmyndighed og flere medlemmer af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder har givet til kende. Den Europæiske Politienhed får således udelukkende adgang til at søge oplysninger i SIS til det formål, som de er blevet givet til. Hvad angår de nationale medlemmer af Eurojust, får de udelukkende adgang til at søge oplysninger i SIS, når dette er i overensstemmelse med det formål, som oplysningerne er blevet givet til. De nationale medlemmer af Eurojust skal desuden registrere enhver søgning, og de må ikke videregive oplysninger til noget tredjeland eller nogen tredjepart.
Andre af initiativets forslag er efter min mening korrekt blevet afvist af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder på ordførerens foranledning, da de ikke ydede tilstrækkelige garantier, hvorfor det er bedre at afvente SIS II. Det gælder navnlig forslaget om give myndigheder med ansvar for udstedelse og behandling af visum adgang til oplysninger i SIS. Af de her angivne årsager fortjener Carlos Coelhos betænkning derfor Den Socialdemokratiske Gruppes bifald og støtte.
Krarup (GUE/NGL).
Hr. formand, i anledning af hr. von Boettichers venlige bemærkning til mig vil jeg sige, at jeg er helt klar over, at der findes forbrydere uden for Europa, men de er dog små fisk i sammenligning med dem, som findes inden for Den Europæiske Unions egne institutioner. Jeg behøver blot nævne navnet på en kommende formand for Det Europæiske Råd, som tiltræder om godt et halvt år. Hans navn begynder med "B". Det er jo en forbrydertype, som får de små fisk, vi har uden for, til at blegne. Det var en sidebemærkning. Hovedpunktet i min kritik og min indstilling til de foreliggende forslag er udtrykt i en mindretalsudtalelse til betænkningen. Det tager udgangspunkt i en undren, jeg til stadighed har følt over Den Europæiske Unions og dens institutioners evne til at tømme sproget for mening og i visse tilfælde få sproget til at betyde det modsatte af, hvad det udgiver sig for. Modstanden mod de foreliggende forslag er begrundet i det forhold, at man styrker overvågningsteknologien, men man tager ikke tilstrækkelig hånd om retssikkerheden, på trods af at man verbalt bedyrer det. Jeg behøver blot at nævne et eksempel, der fremgår af forslaget om Europols adgang til Schengen-informationssystemet. Det er artikel 101a. Man forudsætter nogle krav til Europol, men har ikke nogen som helst rimelig garanti for, at Europol lever op til de krav. Man har den kontrolinstans, som er fastlagt i artikel 24 i Europol-konventionen, men det eneste man med sikkerhed kan sige om denne kontrolinstans er imidlertid, at den reelt er afmægtig i forhold til de enorme misbrugsmuligheder, der ligger i det samlede system. Og så skal jeg tilføje, at det, der gør det yderligere betænkeligt set fra retssikkerhedens synsvinkel, er, at man kæder disse beføjelser sammen med et meget, meget uklart terrorismebegreb. Jeg kan i denne forsamling sige, at der er tale om, at man sælger elastik i metermål, og det er noget, som vi i Danmark ved kræver en meget fast karakter. Der er ikke nogen rimelig sandsynlighed for, at de pågældende instanser har en tilstrækkelig fast karakter. Retssikkerheden vil lide ubodelig skade.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0404/2002) fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 83/477/EØF om beskyttelse af arbejdstagere mod farerne ved under arbejdet at være udsat for asbest (9635/1/20012 - C5-0450/2002 - 2001/0165(COD)) (Ordfører: Damião).

Hughes (PSE).
Hr. formand, De har givet mig ordet som ordfører, men faktisk er betænkningen udarbejdet af fru Damião. Jeg vil begynder med at takke hende for det hårde arbejde, som hun har udført i denne sag. Desværre er hun syg og får det kun langsomt bedre. Jeg ved, at jeg taler for alle, når jeg ønsker hende god bedring.
Jeg ønsker også at takke Rådet for at have vedtaget en fælles holdning, som styrker Kommissionens oprindelige forslag, og hvori en række af Europa-Parlamentets ændringsforslag fra førstebehandlingen også indgår. Parlamentet glæder sig især over et nyt punkt til det foreslåede direktiv med henblik på at forbyde alle aktiviteter, hvor arbejdstagerne udsættes for asbestfibre med undtagelse af arbejde med nedrivning og fjernelse af affald, som hidrører fra nedrivning og fjernelse af asbest. Hensigten med forslaget er at beskytte arbejdstagere, der arbejder med sådanne aktiviteter og reparationsarbejde, hvor arbejdstagerne kommer i berøring med asbest, som bebyggelserne vil indeholde i mange år fremover.
Det er på denne baggrund, at Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har vedtaget tre ændringsforslag under andenbehandlingen, som skal styrke den fælles holdning yderligere. En kort bemærkning om hvert af ændringsforslagene. Forslagets artikel 3, stk. 3, afviger fra vigtige elementer i direktivet, hvad angår arbejdstagere, der kun sporadisk udsættes for asbest, og hvor eksponeringen er af svag intensitet. Dette var for uafgrænset for Beskæftigelsesudvalget, og derfor ønskede vi at præcisere definitionen af sporadisk eksponering og eksponering af svag intensitet.
Det gør ændringsforslag 1 ved at fastsætte, at medlemsstaterne efter høring af arbejdsmarkedets parter i overensstemmelse med national lovgivning og praksis udarbejder retningslinjer for definitionen af denne form for arbejde. Vi mener, at det er et skridt i den rigtige retning.
Ændringsforslag 2 fastsætter bestemmelser for hvilepauser for arbejdstagere, som skal være iført individuelt åndedrætsværn på grund af potentiel eksponering. Vi mener igen, at det er et vigtigt skridt. Det er meget ubehageligt at arbejde i længere tid iført individuelt åndedrætsværn.
Rådet havde oprindeligt en række indvendinger mod ændringsforslag 3, men vi følte, at det var vigtigt specielt at nævne sanktioner, og vi endte med at indarbejde en tekst, som ofte tidligere er blevet anvendt inden for andre områder af Fællesskabets sociale lovgivning og arbejdsmarkedslovgivning. Vi er ligeledes tilfredse med dette.
Generelt havde vi et godt samarbejde med det danske formandskab om dette spørgsmål i en sådan grad, at vi nu føler, at vi kan nå til enighed under andenbehandlingen med forsikringerne fra Coreper om, at Rådet er rede til at godkende Beskæftigelsesudvalgets tre ændringsforslag. Jeg håber, at når de tre ændringsforslag bliver vedtaget ved afstemningen i morgen, kan danskerne opføre dem som et "A"punkt den 20. december, og de vil således meget hurtigt blive vedtaget.
Jeg håber virkelig, at det bliver tilfældet, da fristen for ændringsforslag først udløb for et par minutter siden. Forhåbentlig har ingen grupper benyttet sig af fristen til at stille ændringsforslag. Hvis de har, kan jeg sige med fuldstændig sikkerhed, at sådanne ændringsforslag ikke kommer i betragtning her i Parlamentet. Det ved vi fra fristerne i Beskæftigelsesudvalget. Det ville imidlertid forsinke vedtagelsen af betænkningen til foråret efter det danske formandskab. Direktivet ville tidligst kunne vedtages i marts under det græske formandskab.
Det ville kun føre til en yderligere forsinkelse på flere uger eller måneder, før direktivet kunne vedtages. Det ville forsinke den endelige vedtagelse og gennemførelse i EU, og i denne periode ville flere arbejdstagere uundgåeligt blive udsat for asbestfibre og risikere i tidens løb at dø som følge heraf. Så jeg håber ikke, at nogen af grupperne vil benytte sig af fristen. Hvis de har gjort det, håber jeg, at de selv på dette sene tidspunkt vil trække ændringsforslagene tilbage.
Derfor håber jeg, at de kan optages på afstemningslisten for i morgen. Alle har haft en oversættelse af ændringsforslagene, som har været godkendt i udvalg i et par uger nu. Det betyder, at Kommissionen kan behandle spørgsmålet på mødet i morgen eftermiddag, og at danskerne kan behandle det den 20. december. Hvis der ikke er stillet yderligere ændringsforslag, eller hvis de bliver trukket tilbage, vil jeg bede Dem, hr. formand, om at anvende Deres udmærkede kontorer til at få det tilføjet til afstemningslisten for i morgen til frokost.

Vitorino
Hr. formand, jeg vil ønske ordføreren, fru Damião, god bedring og lykønske hende og hr. Hughes med Deres udmærkede arbejde med et så følsomt og teknisk vanskeligt område som asbest. Jeg vil også give udtryk for min tilfredshed med den udbredte enighed om, at beskyttelsen af arbejdstagere mod farerne ved under arbejdet at være udsat for asbest skal forbedres.
Kommissionen tillægger alle foranstaltninger til beskyttelse af arbejdstageres sundhed og sikkerhed stor betydning. Vi har understreget det i den sociale agenda og bekræftet det i Kommissionens meddelelse om en ny fællesskabsstrategi for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. Det glæder mig at kunne sige, at Kommissionen kan godkende de tre ændringsforslag, som Parlamentet har foreslået under andenbehandlingen.
Jeg vil gerne lykønske Parlamentet med kvaliteten af de stillede ændringsforslag, som er et udtryk for Europa-Parlamentets bekymring over farerne ved og virkningerne af udsættelse for asbest og behovet for at forbedre beskyttelsen af de europæiske arbejdstagere, som stadig udsættes for asbest. Kommissionen er overbevist om, at de tre ændringsforslag forbedrer teksten og bidrager til en bedre gennemførelse af direktivet.
De er bekendt med det store gennembrud, som allerede er sket takket være Rådets fælles holdning, nemlig indførelsen af et forbud mod alle aktiviteter, der udsætter arbejdstagerne for asbestfibre under udvinding af asbest eller ved fremstilling og forarbejdning af asbestprodukter eller produkter, der indeholder asbest, med en række nødvendige og meget begrænsede undtagelser.
Endelig vil jeg takke Parlamentet samt det danske formandskab og Rådet for deres hidtidige arbejde med dette emne. Vi bør ikke glemme, at virkningerne af udsættelse for asbest har tragiske følger for arbejdstageres sundhed og endog for deres familier. Med en hurtig vedtagelse af dette vigtige direktiv vil vi vise, at vores arbejdsstyrkes sundhed og sikkerhed står øverst på dagsordenen.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil først og fremmest lykønske fru Damião. Dernæst vil jeg, og det er ikke kun på grund af det traditionelt tætte bånd mellem det galiciske og det portugisiske folk, men også på grund af personlig hengivenhed håbe, at hun snart bliver rask.
Eftersom arbejde er lig med risiko, kan emnet risiko på arbejdspladsen sikkert forenkles til en simpel formulering: Hvilken risikoprocent kan accepteres? Men det drejer sig også om, at en række risikofaktorer er kendetegnet ved at være næsten usynlige, skjulte og lydløse og derfor mere farlige.
Udsættelse for asbest kan forårsage alvorlige sygdomme såsom lungehinde- og lungefibrose og lungekræft, lungehindekræft eller bughindekræft. Det kan også forårsag andre former for svulster som strubekræft, endetarmskræft eller kræft i det urogenitale system, uanset om det skyldes amfibol- eller chrysotilasbest.
Inkubationsperioderne varierer ifølge videnskabsfolkene fra 20 til 50 år. Derudover er der stadig tvivl og usikkerhed om konsekvenserne af indtagelse af små doser, den øverste grænse og procentvise risiko, hvor man med sikkerhed ved, at det ikke vil forårsage kræft, og forskellen mellem risikoen mellem chrysotilasbest - som tilsyneladende er mindre skadelige - og amfibolasbest, både med hensyn til forbud mod brug af asbest i forbindelse med genopbygningsarbejde, pudsningsarbejde og restaurering af bygninger. I forbindelse med nedrivninger kan og vil arbejderne komme i kontakt med asbest på trods af, at det er forbudt alle steder.
Jeg mener, at det i betragtning af den forestående udvidelse af EU, som allerede er vedtaget, er meget vigtigt, at vi ændrer direktiv 83/477 om beskyttelse af arbejdstagere mod farerne ved under arbejdet at være udsat for asbest, som skyldes brug af produkter og materialer, der indeholder asbest, i de kommende medlemslande. Selv om det hovedsagelig anvendes i forbindelse med bygningsaktiviteter, er brugen af dette dog ikke begrænset til denne økonomiske aktivitet. Faktisk har det været brugt i fremstillingen af marine-, luftfarts- og industrielt udstyr, og disse kan derfor anses for værende risikoaktiviteter.
I betragtning af denne situation er en revurdering af beskyttelsesforanstaltningerne for de personer, der er mest udsatte, undersøgelse af de forskellige risici fra aktiviteter, hvor eksponering er nødvendig, skærpelse af foranstaltningerne til beskyttelse af eksponeringen eller reducering af eksponeringen til et minimum og undersøgelse af niveauerne for eksponering, målsætninger, der berettiger til en ændring af direktivet.
Jeg støtter ordførerens tre ændringsforslag. Krav om praktiske retningslinjer på baggrund af en dialog mellem arbejdsmarkedets parter til beskyttelse mod farerne ved sporadisk eksponering eller eksponering af svag intensitet. Opfordring til foranstaltning af passende hvilepauser i tilfælde af fysisk og klimabetinget belastning, som skal indføres efter aftale med arbejdstagerne. Opfordring til, at medlemsstaterne indfører effektive, rimelige og præventive sanktioner - jeg mener, at det i den spanske udgave hedder proporcianada, da det ikke drejer sig om at indføre en særlig mængde, men snarere tage alvorligheden i denne krænkelse, eksponeringstiden, risikoen osv. i betragtning. De tre krav er udtryk for en vilje til at efterkomme Lissabon-strategien. Den strategi drejede sig om bedre arbejdspladser, og bedre arbejdspladser er uden tvivl lig med mere sikre arbejdspladser. Jeg er derfor særlig glad for at høre, at kommissæren er enig i disse ændringsforslag.
Hr. formand. for at det skal være effektivt, kræver al denne lovgivning, denne ændring og denne opdatering af lovgivningen andre foranstaltninger. Som angivet i strategien for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen 2002-2006 er det nødvendigt at fremme forebyggelseskulturen. Forebyggelse er målet med det ændringsforslag, som jeg henviser til. Naturligvis vil brugen af en dialog mellem arbejdstagerne og arbejdsgiverne være den bedste måde at udbrede kulturen om forebyggelse af farer på arbejdspladsen generelt, og de farer, der opstår ved brugen af asbest i særdeleshed. Det vil derfor være den bedste metode i forbindelse med de horisontale politikker og med forskning samt være i overensstemmelse med loven og fastlægge sundheds- og sikkerhedsbetingelser eller sagt på en anden måde respektere menneskets værdighed.
Endelig vil jeg opfordre til, at tidsplanen bliver overholdt, for ved at overholde den tidsplan, som hr. Hughes nævnte, vil vi med det samme kunne forbedre beskyttelsen for de pågældende arbejdere. Vi vil derfor overholde bestemmelserne i artikel 31 i EU's charter om grundlæggende rettigheder.
De Rossa (PSE).
Hr. formand, jeg vil også ønske fru Damião god bedring og takke hende for hendes arbejde med denne betænkning. Jeg vil også takke hr. Hughes for hans indsats. I fru Damiãos fravær har han gjort et udmærket stykke arbejde ved at opnå de kompromiser, som foreligger til denne forhandling.
Asbest er en tavs, usynlig dræber. Omkring 30.000 mennesker dør hvert år i Vesteuropa, Nordamerika, Japan og Australien, fordi de udsættes for asbest. I en belgisk undersøgelse, som blev fremlagt sidste år på Det Europæiske Respiratoriske Selskabs kongres, anslås det, at en ud af syv byboere vil få lungeskader på grund af asbest.
Selv om eksponeringen toppede i 1970'erne, varer det mange år, før en række asbestrelaterede kræftformer viser sig. Praktiserende læger på dette område forudsiger følgelig, at der vil ske en løbende stigning i hyppigheden af asbestrelaterede kræftformer indtil 2020.
Nogle bygninger skal rives ned i fremtiden, mens andre er ved at blive revet ned, så det er vigtigt, at vi får en bedre beskyttelse af dem, der arbejder med nedrivning af disse bygninger.
Jeg hilser de godkendte ændringsforslag velkommen. De lægger ikke en stor eller tyngende byrde på arbejdsgiverne til de berørte arbejdstagere eller på regeringerne. Jeg opfordrer imidlertid til, at der indføres sanktioner for at sikre, at dette direktiv gennemføres effektivt ved vedtagelsen.
Lynne (ELDR).
Hr. formand, jeg vil takke fru Damião for hendes arbejde, og jeg håber, at hun snart bliver rask.
Hvert år dør 4.500 mennesker af asbestrelaterede sygdomme alene i Det Forenede Kongerige. Det anslås, at 250.000 vil dø af sådanne sygdomme i EU de næste 35 år. Lægeligt og videnskabeligt materiale viser, at der er et reelt behov for dette direktiv. Det glæder mig, at produktion og markedsføring af asbest bliver forbudt i hele EU fra 2005. Gudskelov er det allerede forbudt i Det Forenede Kongerige.
Der er imidlertid stadig flere millioner ton asbest i bygningerne i hele EU. Disse bygninger skal rives ned på et eller andet tidspunkt, og asbesten skal fjernes eller repareres med de deraf følgende virkninger på asbestarbejdernes sundhed og sikkerhed.
Jeg glæder mig over, at direktivet sænker grænseværdierne for udsættelse for asbest. Jeg støtter afgjort de tre ændringsforslag, som hr. Hughes har talt om. Jeg blev imidlertid meget skuffet over, at Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender skiftede mening efter førstebehandlingen. Mine ændringsforslag, som ikke blev vedtaget, ville have resulteret i en halvering af grænseværdien for eksponering. Udvalget ræsonnerede, så vidt jeg har forstået, at når Rådet ikke havde godkendt mine ændringsforslag, var det nytteløst at gå videre til forligsproceduren, da Rådet ikke ville have godkendt dem senere. Vi ved imidlertid af erfaring, at Rådet tit skifter mening under forligsproceduren, og det er en skam, at vi ikke gik videre med mine ændringsforslag. Hvis det havde reddet bare en asbestarbejders liv, ville det have været umagen værd.
Jeg besluttede alligevel ikke at stille ændringsforslagene igen, fordi jeg ikke havde støtte fra Beskæftigelsesudvalget eller fra de andre grupper her i Parlamentet.
Selv om jeg godt kunne have tænkt mig, at direktivet skulle gå videre, er det stadig et udmærket direktiv, som vil redde asbestarbejderes liv i hele EU. Derfor vil jeg råde min gruppe til at stemme for direktivet, fordi der er stærkt brug for det.

Meijer (GUE/NGL).
Hr. formand, optimister, der har det synspunkt, at det går godt med EU's politikker og struktur, påstår ofte, at økonomi og finans ikke længere er de vigtigste emner i EU - og ikke har været det i lang tid - men at vi nu er kommet frem til et fællesskab med værdier som fred, solidaritet og miljøbeskyttelse. Desværre viser drøftelsen om direktivet om beskyttelse af arbejdere mod asbest endnu en gang, at EU meget mere handler om økonomi end om emner som folkesundheden, og at Rådet og Kommissionen ønsker, at det skal forblive således.
Den 10. april insisterede jeg ved førstebehandlingen på, at der skulle gøres mere ved asbest end det, som Kommissionen havde foreslået. Det er nødvendigt, fordi dette sygdomsfremkaldende stof alt for længe er blevet anset for løsningen på alting, fordi huse og industribygninger i Østeuropa indeholder store mængder russisk asbest, og fordi også andre mennesker end de, der arbejder med asbest, kan blive påvirket. Blandt dem, der er i risikogruppen, er asbestarbejdernes familiemedlemmer, beboere i de boliger, der indeholder asbest, og personer, der bor i nærheden af steder, hvor der fjernes asbest.
Som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har jeg allerede prøvet at udvide direktivets anvendelsesområde til også at omfatte andre ofre og at øge offentlighedens adgang til forretningsmæssige oplysninger. I begyndelsen fik jeg stor støtte til dette, indtil Kommissionen påpegede de lovgivningsmæssige faldgruber. På den baggrund foreslog jeg, at Kommissionen blev opfordret til inden 2003 og uafhængigt af dette direktiv at stille andre supplerende forslag vedrørende skaderne for og beskyttelsen af ofrene ud over dem, der har været udsat for asbest i forbindelse med deres ansættelse. Kommissionen er imod denne udvidelse, og Rådet står endnu mere stejlt på det. Det ville naturligvis være et skridt fremad, hvis et mere strengt direktiv blev vedtaget nu, men det er skuffende at se, hvilke foranstaltninger der ikke vil blive indført på nuværende tidspunkt på grund af modstanden mod dem. Det kompromis, der er blevet gennemdrøftet, og de tre tilhørende ændringsforslag er derfor efter min mening upassende.
Bouwman (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender vil først og fremmest tilslutte sig de øvrige talere og håbe, at fru Damião, den oprindelige ordfører, hurtigt bliver rask, og også lykønske hr. Hughes med arbejdet som stedfortræder og meget andet.
Jeg tror, at vi taler om at lægge den vigtige og sidste hånd på et direktiv, som hovedsagelig beskæftiger sig med arbejdstagernes situation. Jeg tænker for øjeblikket på det samme som hr. Meijer, men jeg vil gerne gentage, at det er relevant for alle andre kategorier af mennesker, der er involveret, og vi må helt klart gøre noget ved denne situation. Det er mine kommentarer til direktiv 83/477/EF. I lighed med hr. Hughes er jeg glad for, at den forestående hårdknude, som skyldes, at Europa-Parlamentets ændringsforslag ikke er blevet vedtaget, er blevet udsat takket være et fremragende bidrag fra Rådet i form af en fælles holdning og supplerende ændringsforslag, der går endnu længere.
Det betyder nu, at vi har gjort store fremskridt, og at alle former for asbest inklusiv biprodukter eller produktion er blevet forbudt, og dette er endelig sket efter 25 år. Ud fra dette kan jeg konkludere, at vi i betragtning af inkubationstiden på 25 år eller mere må anvende forsigtighedsprincippet mere eftertrykkeligt. Jeg vil også henvise til nogle områder, som vi absolut intet har gjort ved, såsom elektromagnetiske bølger, optisk stråling, OPS, blødgørere og deres anvendelse. Vi burde ikke blot tage fat på disse produkter, men vi burde også overveje, hvordan de anvendes i produktionsprocesserne. Dette fører automatisk til et behov for lovgivning og direktiver i disse lande, men også sanktioner og dermed bøder. Derudover skulle arbejdsmarkedets parter inddrages. Alt dette er helt klart for mig. Hvem overholder lov og orden i praksis? Det gør helt sikkert repræsentanter for fagforeningerne, de arbejdere, der sidder i bedriftsrådene, nogle gange særlige tjenester i store selskaber, og de bliver nødt til at have noget at falde tilbage på. Derfor bliver vi nødt til at fokusere på dette i vores kommende program om sundhed og sikkerhed.
Endelig vil jeg gerne se en oversigt over disse bygninger, og i den forbindelse vil jeg støtte hr. Meijer. Det er faktisk, hvad vi har bedt om, men Rådet accepterede det ikke lige umiddelbart på grund af vanskeligheder. Vi må derfor tage kontakt til Rådet og prøve at nå enten en løsning i forbindelse med de nationale registre eller en løsning på en anden måde, så vi ved, hvilke bygninger vi taler om. Jeg har kendskab til en af dem, nemlig kommissionsbygningen, men den er blevet jævnet med jorden.
Thorning-Schmidt (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne sige tak til ordføreren og til dem, som har planlagt denne samling, for det er første gang i lang tid, at den forsamling, som sidder her, får lov til at debattere et vigtigt arbejdsmiljøemne på et rimeligt tidspunkt. Vi plejer at mødes tæt ved midnat, så det er rart at være her i dag og konstatere at alle er vågne.
Vi ved alle, at asbest er en af de største trusler mod arbejdstagernes sundhed i EU. Det skønnes, at op mod 500.000 dødsfald de næste 35 år vil være direkte forbundet med de alvorlige sygdomme, som asbest er årsag til. Jeg synes, at erfaringerne med asbest og diskussionen i Parlamentet og andre steder med stor tydelighed viser, hvor utrolig vigtigt det er, at vi tager forsigtighedsprincippet meget alvorligt. I mange år tog man ikke dette princip alvorligt, og vi kan se konsekvenserne i dag. Jeg er derfor også glad for, at alle grupper i Parlamentet har valgt at støtte dette direktiv. Jeg ville også ønske - det kan jeg ikke lade være med at sige i dag - at den liberale støtte også ville gælde andre arbejdsmiljøproblemer, og at de liberale ville tage andre arbejdsmiljøproblemer lige så alvorligt, som de har vist, at de tager asbest. Det har nemlig ikke altid været tilfældet. Det foreliggende forslag giver overordnet en bedre beskyttelse af arbejdstagerne, og jeg er glad for, at mange af Parlamentets ændringsforslag er blevet godtaget af Rådet. Der er nu lagt op til, at arbejdsgiverne skal sørge for uddannelsesprogrammer, således at arbejdstagerne i højere grad bliver klar over, hvordan de kan beskytte sig, og det er et stort fremskridt, at arbejdsgivernes ansvar for dette er blevet så klart og tydeligt. Jeg vil også her i dag opfordre medlemsstaterne til, at de går endnu videre end direktivet, og jeg mener, at de tre ændringsforslag, som udvalget har vedtaget, vil gøre direktivet endnu bedre. Det ville selvfølgelig også være rart, hvis Rådet i dag kunne tilkendegive en positiv holdning, for det vil betyde, at vi hurtigt og inden for den kommende uge kan få afsluttet behandlingen af dette direktiv, og det vil jeg gerne opfordre til, at vi gør. Der er mange ting, vi kunne have gjort bedre, men hvis vi afslutter proceduren nu, så vil det kunne redde nogle arbejdstagere fra disse meget alvorlige sygdomme. Jeg håber derfor, at Rådet vil godtage ændringsforslagene, og at vi kan få et direktiv så hurtigt som muligt.

Laguiller (GUE/NGL).
Hr. formand, man kunne sige "bedre sent end aldrig" om opfølgningen på de anbefalinger, der sigter mod et forbud mod asbest i EU. Men det ville være at glemme de generationer af arbejdere, som er døde efter at have arbejdet med asbest, selv om man allerede på det tidspunkt vidste, at stoffet var skadeligt. Det ville være at glemme de tusinder af andre, som vil dø selv efter et forbud mod stoffet om nogle måneder eller om nogle år. Det ville også være at glemme alle de virksomhedsejere og aktionærer, som har draget fordel af asbesten, vel vidende at den er skadelig, og som har kunnet investeret deres dårligt tjente fortjenester i andre sektorer, og som fortsætter med at blive rigere, mens ofrene fortsætter med at dø.
Disse profitjægere, der har draget fordel af menneskelig lidelse, lider ikke engang økonomisk skade, for ingen af landene i Europa forpligter dem i det mindste til at yde erstatning til alle de nuværende og kommende ofre samt deres familier.
Vi stemmer naturligvis for disse ændringsforslag, men med den væmmelse og vrede, som såvel de nationale som de europæiske politiske institutioners underdanighed vækker med hensyn til de berørte ejere. En underdanighed, som så længe har forhalet en så grundlæggende foranstaltning, som et forbud mod asbest er.
Moraes (PSE).
Hr. formand, ligesom min kollega, fru Thorning-Schmidt, regnede jeg med, at forhandlingen skulle foregå ved midnatstid, da det drejer sig om et arbejdsmiljøspørgsmål! Det er symbolsk, at vi taler om dette spørgsmål på et rimeligt tidspunkt, da emnet rækker langt videre end blot sundhed og sikkerhed.
I morges blev spørgsmålet om asbest på et andet rimeligt tidspunkt taget op i det britiske flagskibsnyhedsprogram, The Today Programme, hvilket er usædvanligt. Det skete på grund af det, som fru Thorning-Schmidt nævnte, nemlig gennemførelsen af dette direktiv. Så effektivt har arbejdet været med dette særlige direktiv og område, og så effektiv har den måde, som debatten har været ført på, været, og aftalen mellem de politiske grupper, at medlemsstaterne nu ser omhyggeligt på, hvordan vi gennemfører direktivet.
I morges forklarede direktøren for sundhed og sikkerhed præcis, hvordan dette direktiv bliver gennemført i Det Forenede Kongerige, og hvordan selv små og mellemstore virksomheder kan finde vej gennem denne arbejdsmiljølovgivning, som er vigtig. Den har bred tilslutning, men vi skal også forstå de virkelige farer. Ikke blot vil medlemsstaterne begynde at gennemføre lovgivningen, som vi skal kontrollere omhyggeligt, men kandidatlandene anvender asbest i et omfang, som vi kun kan anslå, men det er i et farligt omfang. Vi skal derfor slå tonen an ved at gennemføre dette direktiv, glæde os over den måde, som Parlamentet har drøftet det på, og sikre, at EU-medlemsstaterne og ansøgerlandene anvender direktivet effektivt, således at det afspejler debatniveauet her i Parlamentet.

Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, selv om asbest er blevet forbudt i 13 lande og nu stort set er forsvundet, fordi det er bevist, at det er kræftfremkaldende, benytter Grækenland sig af den fællesskabslovgivning, som tillader anvendelse af asbest frem til 2005, og sætter såvel branchens arbejdstageres som hele samfundets liv og helbred på spil.
Det er tydeligt, at beskyttelsen af miljøet og folkesundheden ikke står øverst på EU's prioriteringsliste på trods af erklæringer om det modsatte. Det, der står øverst, er jagten på det størst mulige overskud til storkapitalen. Asbestskandalen er et grelt eksempel på det kapitalistiske systems umenneskelighed, og det er på høje tid, at der træffes alle nødvendige foranstaltninger med henblik på at forbyde udvinding, forarbejdning og anvendelse af asbestprodukter. Samtidig bør der træffes foranstaltninger til beskyttelse af folkesundheden mod asbest og til at give arbejdstagerne inden for branchen kompensation for de skader, de igennem alle disse år har lidt på deres helbred.

Formanden.
Mange tak.
Forhandlingen er afsluttet.
Hvis mine oplysninger er korrekte, vil afstemningen finde sted på onsdag kl. 11.30.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0384/2002) af Breyer for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Kommissionens meddelelse vedrørende levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, som er godkendt til behandling med ioniserende stråling i Fællesskabet (KOM(2001) 472 - C5-0010/2002 - 2002/2008(COS)).

Vitorino
Hr. formand, jeg vil takke ordføreren, fru Breyer, for hendes betænkning, som besvarer Kommissionens spørgsmål. Spørgsmålet var, hvilke levnedsmidler det skal være tilladt at bestråle i EU.
Kommissionen stillede dette spørgsmål til Parlamentet og Rådet efter at have rådført sig med levnedsmiddelindustrien, forbrugerorganisationer og andre berørte parter. Der kom et polariseret svar ud af konsultationen. De adspurgte var enten modstandere eller tilhængere af denne teknologi. Der syntes ikke at være noget sted, hvor de to lejre kunne mødes.
Den nuværende EU-positivliste over levnedsmidler, som det er tilladt at bestråle, indeholder udelukkende krydderier og herunder krydderurter. Kommissionen foreslår tre løsningsmodeller til supplement af listen. I den første foreslås det at tillade bestråling af rejer og frølår, da disse levnedsmidler ofte importeres fra subtropiske og tropiske lande, og et vist indhold af mikrober derfor næppe kan undgås.
I den anden løsningsmodel foreslås det at tillade bestråling af en række levnedsmidler ud over rejer og frølår, som alle er blevet og stadig i stort omfang bliver bestrålet i medlemsstaterne. Det drejer sig om tørret frugt, kornflager, kylling, indmad, æggehvide og gummi arabicum. I den tredje løsningsmodel foreslås det at betragte den nuværende positivliste som udtømmende, hvilket ville betyde, at det i EU udelukkende bliver tilladt at bestråle krydderier og herunder krydderurter.
Betænkningen fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik giver mulighed for at tilføje yderligere produkter til den nuværende positivliste, hvis det kan bevises, at disse produkter er sikre. Hvis ændringsforslag 2 og 3, der er stillet af ordføreren og andre parlamentsmedlemmer, vedtages, vil det imidlertid ende med den tredje løsningsmodel, som er den mest restriktive. Kommissionen vil mærke sig Parlamentets konklusioner, men er nødt til at afvente Rådets reaktion, før den fremlægger et formelt forslag.
Jeg vil imidlertid på vegne af min kollega, hr. Byrne, benytte lejligheden til at præcisere et par punkter. Før det første vil jeg klart og tydeligt gentage, at Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler har slået fast, at bestrålede levnedsmidler er sikre. Dette er baseret på en lang række videnskabelige undersøgelser, og WHO og forskellige videnskabelige organer er enige heri. Derfor er det ikke nødvendigt at foretage yderligere toksikologiske undersøgelser, da det videnskabelige samfunds opfattelse er meget klar på dette punkt.
Der eksisterer mange misforståelser i forbindelse med denne teknik. Jeg vil understrege, at ikke alle levnedsmidler kan bestråles eller vil blive bestrålet. Det er det samme som med madlavning og frysning. Ikke alle levnedsmidler tilberedes, og ikke alle levnedsmidler lægges i køleskabet. Bestråling er bare en af flere metoder til levnedsmiddelkonservering. Den egner sig bedre end andre metoder til visse levnedsmidler, og til andre levnedsmidler er den ikke egnet. EU har meget strenge mærkningsregler for bestrålede levnedsmidler. Selv om et sammensat levnedsmiddel kun indeholder små mængder bestrålede ingredienser, skal det angives tydeligt.
Vi råder også over de tekniske redskaber til at håndhæve mærkningen. Kommissionen har finansieret udviklingen og standardiseringen af metoder til at spore bestrålede levnedsmidler. Metoderne anvendes af de myndigheder, der kontrollerer levnedsmidler, til at kontrollere levnedsmidlerne på markedet. Kommissionens nylige første beretning om bestråling af levnedsmidler viser, at langt størstedelen af levnedsmidlerne på markedet er korrekt mærket. Det betyder, at forbrugerne frit kan vælge mellem bestrålede og ikke-bestrålede produkter. Jeg vil også gentage, at den gældende lovgivning allerede kræver, at medlemsstaterne skal indberette resultaterne af kontrollen af bestrålingsanlæg og levnedsmiddelprodukter. Hvis de myndigheder, der kontrollerer levnedsmidler, finder produkter, som ikke opfylder kravene i lovgivningen, skal de fjernes fra markedet.
Endelig har jeg bemærket, at tredjelande, og især USA og Brasilien, stemples i betænkningen for at anvende bestråling. Jeg finder det upassende, da EU's egen Videnskabelige Komité for Levnedsmidler mener, at der ingen risiko er ved at bestråle levnedsmidler.

Breyer (Verts/ALE)
. (DE) Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg bede Dem undskylde min stemme, som er ramt af en forkølelse.
Med denne betænkning skal vi endnu en gang diskutere, i hvilket omfang levnedsmidler bestråles i Fællesskabet, og hvordan dette skal reguleres. Sidst i 1990'erne vedtog man efter en lang debat et direktiv, hvorved det kun blev tilladt at bestråle tørrede krydderurter og krydderier i EU. EU skal nu igen beslutte, hvorvidt det fortsat kun skal være tilladt at bestråle krydderurter og krydderier, hvorvidt listen skal udvides til at omfatte nogle få levnedsmidler med problematiske hygiejneforhold såsom frølår og rejer, eller om listen skal omfatte levnedsmidler, der må bestråles i henhold til overgangsordningerne i de enkelte stater, såsom kartofler, fjerkræ, grøntsager, rejer, skaldyr, frølår eller protein.
Kommissionen opregner, som kommissæren netop har fortalt, disse tre muligheder i sin meddelelse og overlader det dermed mere eller mindre til Parlamentet at beslutte, hvilken mulighed der skal vælges. I sin betænkning er Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik nået frem til en selvmodsigende beslutning om spørgsmålet, hvilket kommissæren også kort kom ind på. På den ene side kræver vi i punkt 3, at Kommissionens forslag skal tages til efterretning, og at den nuværende liste skal anses for fuldstændig, og vi giver udtryk for det synspunkt, at der kun må gives tilladelse til bestråling af flere krydderurter og krydderier i EU, såfremt der er videnskabeligt belæg for, at det er sikkert og effektivt. Samtidig foreslår Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik i punkt 4, at bestrålede produkter, hvoraf der findes mange i nogle medlemsstater, skal føjes til positivlisten, hvis denne teknologi kan gøre levnedsmidlerne mere sikre.
Det betyder, at vi blotlægger vores mangel på en utvetydig holdning, når vi på den ene side i punkt 3 giver udtryk for, at vi ønsker en meget restriktiv beslutning, mens vi modsat i punkt 4 gør det klart, at vi går ind for en beslutning, der er mere vidtgående. Parlamentet har imidlertid gjort sin holdning helt klar. Den udtrykkes i punkt 5 i betænkningen, hvor det hedder, at alle levnedsmidler skal underkastes en detaljeret analyse, før der fremsættes forslag om tilføjelse til positivlisten, og formålet er at føre bevis for, at hver enkelt af betingelserne for at tillade levnedsmiddelbestråling i henhold til bilag I i direktivet fra 1999 er opfyldt.
I meddelelsen fra Kommissionen slås det fast, og kommissæren har også lige gjort det helt klart, at forbrugerne ikke efterspørger bestråling af levnedsmidler, at størstedelen af levnedsmiddelindustrien afviser det og anser det for overflødigt. Selv Eurotoc, en uafhængig forbrugersammenslutning, der arbejder for sund mad - vi kender alle deres kokke - har gjort det klart, at bestråling af levnedsmidler er uforeneligt med deres formålsparagraf, og man fik på nogle få dage kolossal opbakning til en resolution om afvisning af levnedsmiddelbestråling.
Det gør det efter min mening klart, at direktivet om bestråling fortjener kraftig kritik, og dets antagelser bør afvises. Der er en ting, som vi selv skal være klar over, og det er, at bestråling kun giver mening, hvis den bruges til at skjule og sløre hygiejneforhold, der er uacceptable i henhold til vores tankegang, og måske til at give forbrugerne indtryk af en kvalitet, som måske ikke er til stede. Kun da giver det mening at bestråle levnedsmidler, idet der, hvis hygiejneforholdene var i orden, ikke ville være betænkeligheder ved produkterne, og der ville så ikke være behov for at bestråle dem.
Mit andet punkt er, at bestråling grundlæggende drejer sig om at holde levnedsmidler friske under lange transporter. Rejer er et glimrende eksempel på dette, idet de hentes fra Nordtyskland til Marokko for at blive pillet. Også dette - som vi har hørt fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme - skal naturligvis ses ud fra en meget kritisk synsvinkel med hensyn til en miljømæssigt forsvarlig transportpolitik, og vores udvalg har ofte opfordret til mainstreaming af miljøpolitikken.
Afslutningsvis kan jeg ikke gøre andet end at gentage, at i punkt 3 og 5 har udvalget vedtaget yderst modstridende holdninger, og afstemningen i morgen vil vise, hvorvidt vi står på forbrugernes og forbrugerbeskyttelsens side, eller om vi kommer med indrømmelser til erhvervslivet, der gennem de seneste uger har udøvet energisk lobbyvirksomhed. Jeg mener, at vi bør være klar over, at vi skal se meget kritisk på bestråling, at den også kan indebære visse risici, som vi måske ikke er klar over på nuværende tidspunkt, og at forbrugerne afviser den. Jeg håber, at vi med beslutningen i morgen vil gå i retning af forbrugerbeskyttelsen og give Kommissionen og Rådet mulighed for at komme videre med deres arbejde, at vi også vil skabe klarhed i Miljøudvalgets temmelig selvmodsigende betænkning, og at vi kan give udtryk for en utvetydig holdning, der kan tjene som grundlag for Rådets og Kommissionens videre arbejde.

Grossetête (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg har altid ment, at beskyttelsen af sundheden og forbrugerne må stå over alle andre overvejelser. Men overholdelsen af forsigtighedsprincippet betyder dog ikke, at ethvert teknologisk fremskridt inden for forarbejdning af levnedsmidler skal forhindres.
Derfor understreger Kommissionens meddelelse - og jeg vil gerne præcisere, at det drejer sig om en meddelelse og ikke om en lovgivende tekst - om behandling af levnedsmidler med ioniserende stråling, at det videnskabelige fællesskab mener, at stråling af levnedsmidler ikke udgør nogen fare for forbrugernes sundhed, hvis det sker inden for rammerne af god fremstillingspraksis. Derfor må stråling naturligvis heller ikke anvendes som kompensation for manglende hygiejne.
Fru Breyers betænkning, som blev præsenteret for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik i september, var efter min mening meget skuffende. Det er vigtigt at undgå den sammenblanding, som en række af mine kolleger har nævnt. Det, der kan drages tvivl om her, er indholdet i betænkningen af min kollega, fru Breyer, og ikke Kommissionens meddelelse. Jeg vil dog gerne sige til fru Breyer, at jeg ikke har været under nogen form for tvang.
Betænkningen blev efter vedtagelsen af de fleste af mine ændringsforslag og ændringsforslagene fra min kollega, John Bowis, enstemmigt vedtaget af det parlamentariske udvalg. Min gruppe havde faktisk vurderet, at der var opnået en balance, og at denne betænkning kunne vedtages, som den var, selv om der stadig var en række særlig demagogiske afsnit. Derfor betyder punkt 14 i betænkningen reelt ingenting. "Levnedsmiddelproducenter og forarbejdningsindustrien bør være forpligtede til at undgå risici i forhold til arbejdstagerne, folkesundheden og miljøet", siger vores kollega fra De Grønne til os. Hvordan vil De have, at vi bliver troværdige i forhold til forbrugerne, hvis vi begrænser os til sådanne formuleringer?
Vi bør arbejde på at træffe konkrete beslutninger, som øger forbrugernes sikkerhed effektivt. Det var med den tanke, at jeg stillede de ændringsforslag, der blev vedtaget i udvalget, og som sigter mod at skærpe kontrollerne for at undgå, at produkter, der er ulovlig behandlet med ioniserende stråling, kan markedsføres. Derimod mener jeg, at i de tilfælde, hvor behandling med ioniseret stråling viser sig at være til stor nytte i forbindelse med fjernelse af de mikroorganismer og insekter, som findes i en række levnedsmidler, vil det være fornuftigt ikke at åbne døren til denne behandlingsform.
For øvrigt deler jeg ikke ordførerens holdning vedrørende transport af varerne. Jeg synes, det er en fordel, at man i dag kan importere og eksportere disse produkter, som ikke kunne importeres og eksporteres tidligere. Det er tilfældet med krydderier, som kan transporteres over meget lange afstande. Og jeg kan ikke se, hvordan en endnu længere holdbarhed for levnedsmidler kan ødelægge det mål om bæredygtig udvikling, som vi alle søger.
Hr. formand, kære kolleger, endelig vil jeg benytte lejligheden til at fremsætte en generel bemærkning. Jeg synes, det er meget beklageligt, at Europa-Parlamentet udtaler sig om og udarbejder en betænkning om den mindste af Kommissionens meddelelser. Denne procedure var nyttig på det tidspunkt, hvor vi udelukkende blev spurgt til råds. Men i dag ville det være mere effektivt og logisk, hvis vi koncentrerede os om vores lovgivende arbejde. Derved ville vi vinde respekt, og vi ville lette vores overbebyrdede kalendre og bruge mere tid på procedurer med lovgivningsmæssigt indhold, og endelig ville vi undgå at gøre Kommissionens arbejde ved at fremsætte vores holdning til sagen inden at have modtaget et forslag fra den selvsamme Kommission. Jeg vil ikke tale meget længere om dette emne, hvor jeg personligt mener, at det i virkeligheden ikke er nødvendigt hverken med nye ændringsforslag eller med en ny forhandling. Jeg mener ikke, at det at bruge lang tid på en betænkning om en meddelelse fra Kommissionen, og dette kun for tre ændringsforslag, der bliver stillet i mødesalen, er berettiget i forhold til de drøftelser, vi bør føre i Europa-Parlamentet.
Whitehead (PSE).
Hr. formand, min gruppe har en helt anden holdning end den sidste taler. Vi mener, at Parlamentet skal konsulteres. Vi mener, at på en række omtvistede områder, som f.eks. farerne ved ikke-ioniserende stråling, ved man ikke nok inden for videnskaben til, at vi kan lade det passere.
Min gruppe støtter også ændringsforslaget om, at stk. 4 skal udgå, som jeg sammen med andre kolleger har underskrevet på Den Socialdemokratiske Gruppes vegne. Hvorfor gør vi det? Det er ikke, fordi vi nødvendigvis er uenige med Den Videnskabelige Komité om, hvorvidt det er sikkert at bestråle levnedsmidler, men fordi det ikke er hele historien. Spørgsmålet er, hvorfor man gør det. Er det virkelig til gavn for forbrugerne? Efterspørger forbrugerne det? Hvis det var tilfældet, ville vi ikke have så mange sager, som det rent faktisk er tilfældet, under alle omstændigheder i mit land, med ulovlig og hemmelig bestråling, som bliver gennemført, fordi de ikke vil have, at forbrugerne skal vide det. De vil især ikke have, at befolkningen kender til og tænker over en branche, som er mere optaget af at spare på omkostningerne end af slutproduktet i form af tilfredse forbrugere. Fru Breyer nævnte rejer, der transporteres fra et marked til et andet, pilles i én verdensdel og transporteres tilbage til en anden verdensdel. Det skyldes ikke sikkerhedshensyn, eller at produktet skal være attraktivt. Det hele drejer sig om branchens fortjeneste.
Ud fra Kommissionens løsningsmodeller mener vi ligesom ordføreren ikke, at listen skal udvides yderligere på nuværende tidspunkt. Bevisbyrden ligger stadig hos dem, der ønsker at gøre dette. De har endnu ikke fremskaffet beviset.

Paulsen (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg er gammel nok til at kunne huske den voldsomme debat om bestrålede levnedsmidler, som rasede i hele Europa for 15-20 år siden. Den ligner meget den debat om GMO'er, som vi har i dag. Det er en kendsgerning, at en enig videnskabelig opinion, WHO og FAO siger, at bestråling i og for sig er helt ufarlig. Derfor kan man sige, at betragtning I og J i denne betænkning er ganske misvisende. Teknikken er formodentlig god i de dele af verden, hvor fødevaresikkerhed helt enkelt betyder, at man har noget at spise.
Efter at have sagt dette vil jeg imidlertid også med alvor sige, at der i dagens Europa ikke findes nogen som helst begrundelse for at bestråle andre ting end lige netop krydderier. Det findes der dog gode grunde til at gøre, eftersom andre metoder til sterilisering af krydderier er endnu mere unødvendig ud fra et sundheds- og miljøsynspunkt. I de øvrige tilfælde er det unødvendigt at anvende denne teknik i en verdensdel og i et system, hvor vi arbejder rigtig hårdt for at skabe et højt sikkerhedsniveau i hele fødevarekæden. Hvis vi kan bevare en tilstrækkelig høj hygiejne, anvende god produktionspraksis og holde køle- og frysekæden intakt, har vi ikke brug for en teknik, som kan - jeg siger ikke, at den altid gør det - misbruges for at skjule manglende hygiejne eller for at skjule huller i kølekæden osv. Det er lidt for svært at kontrollere dette. Naturligvis kan vi sige, at denne behandling er o.k., hvis det bare fremgår i form af mærkning, men jeg mener, at risikoen for misbrug af denne teknik er alt for stor. Jeg mener ikke, at den er farlig, men jeg mener, at den er højst unødvendig.
Sjöstedt (GUE/NGL).
Hr. formand, i lighed med den foregående taler mener jeg ikke, at der findes noget holdbart argument for at tillade bestråling af andre levnedsmidler end krydderier. I stedet er det snarere således, at man i flere medlemslande burde skærpe kontrollen med bestråling af levnedsmidler, som ikke nødvendigvis skal bestråles.
Vi skal skærpe betænkningen ved at vedtage ændringsforslag 2 og 3 og dermed gøre dette til Europa-Parlamentets synspunkt.
Der findes en åbenlys risiko for, at bestrålingen anvendes til at skjule dårlig hygiejne ved behandlingen eller at skjule den kendsgerning, at levnedsmidlet er for gammelt til egentlig at blive solgt. Vi har ingen grund til at tillade metoder, der gør dette muligt. Det er også en kendsgerning, at levnedsmidler, hvis de bestråles for at holde længere, risikerer at miste næringsværdi og dermed bliver et dårligere levnedsmiddel for forbrugerne. Jeg mener, at forbrugerne på den måde snydes til at købe noget, som ikke har samme kvalitet.
Dette handler til dels også om, hvilken form for landbrugs- og levnedsmiddelpolitik vi ønsker. Ønsker vi ekstrem stordrift med lang holdbarhed og meget lange transporter? Eller skal vi have en landbrugs- og levnedsmiddelpolitik, som er baseret på, at det meste produceres lokalt samt leveres og forbruges inden for rimelig tid? Vi foretrækker det sidstnævnte alternativ!
Blokland (EDD).
Det lader til, at friske levnedsmidler og sikre levnedsmidler ikke altid går hånd i hånd.
Hvert år dør mange mennesker af salmonella- og campolybacterforgiftning efter at have spist f.eks. kylling. Disse bakterier kan bekæmpes med kemikalier som methylbromid, som er giftigt. En alvorlig ulempe ved denne metode er, at rester af disse giftstoffer kan findes i levnedsmidlerne. Levnedsmiddelbestråling er et godt alternativ, når man ønsker at dræbe mikroorganismer og forhindre efterfølgende fødevareforgiftning.
Hvis vi ønsker at spise friske produkter, er det umuligt at varmebehandle dem først. Men for at forhindre grøntsager, frugt og kornprodukter i at blive fordærvede, kan vi bestråle dem. Det er derfor en fremragende metode til at holde produkterne friske alligevel. Men det vil være uretfærdigt at påstå, at levnedsmidler bestråles af de forkerte grunde - for at give dem et bedre udseende eller skjule fejl og mangler. Eventuelle skadelige stoffer, som mikroorganismer allerede har produceret, kan ikke fjernes ved bestråling. Hygiejne- og sundhedsbestemmelserne skal derfor fortsat gælde ved produktions- og landbrugsprocesserne.
Hvordan ved vi så, at disse friske produkter også er sikre? For det første har erfaringerne vist os, at levnedsmiddelbestråling er gængs praksis både i lande i og uden for Den Europæiske Union. Desuden underbygges sikkerheden ved bestrålede levnedsmidler af resultaterne af mere end 50 års forskning inden for bl.a. Verdenssundhedsorganisationen og Det Internationale Atomenergiagentur. Bestråling af levnedsmidler bevirker imidlertid, at der dannes nye stoffer på samme måde, som når fødevarer tilberedes. Kun for fedtstoffers vedkommende er det ikke helt klart, hvorvidt bestråling kan have negative konsekvenser for helbredet. Dette kræver yderligere undersøgelser.
På denne baggrund konkluderer jeg, at der findes et teknisk behov for levnedsmiddelbestråling, at det ikke indebærer nogen risiko for folkesundheden, at det er nyttigt for forbrugerne, og at det ikke er et alternativ til hygiejnebestemmelser. De fire betingelser i rammedirektivet fra 1999 er dermed opfyldt. Derfor vil jeg gerne skabe mulighed for at tilføje bl.a. grøntsager, frugt og kornprodukter til positivlisten.
I Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik er beslutningsforslaget blevet forbedret gennem en række ændringsforslag. Jeg har imidlertid endnu en kommentar vedrørende mærkning. Mærkningen skal ikke fungere som et advarselssignal. Når det er bevist, at produktet er sikkert, er det ikke længere relevant med en advarsel. Det vil give forbrugerne det forkerte indtryk, at der alligevel er noget galt med produktet. For at undgå enhver forvirring er det tilstrækkeligt at skrive, at produktet er blevet bestrålet af hygiejnehensyn, ligesom der står på en mælkekarton, at mælken er pasteuriseret.
Til sidst vil jeg gerne sige, at min konklusion er, at levnedsmiddelbestråling er nødvendig i en række tilfælde, for at man kan kombinere friske levnedsmidler og sikre levnedsmidler. Derfor bør vi ikke uden videre afvise levnedsmiddelbestråling, men respektere den for det, den er.

De Roo (Verts/ALE).
For fem år siden var fru Bloch von Blottnitz ordfører for levnedsmiddelbestråling. Dengang ønskede Kommissionen at handle hurtigt og bestråle langt flere levnedsmidler end blot urter og krydderurter. Nu diskuterer vi det i det mindste først, hvilket er et fremskridt. Der er forskellige ordninger i de 15 medlemsstater. I mit eget land, Nederlandene, bestråles kartofler, men jeg har aldrig set, at det fremgår af etiketten. Den europæiske lovgivning anvendes ikke korrekt på dette område. Bestråling er ikke nødvendigt. Der findes mange alternativer. Hvis mærkningen var ærlig, ville forbrugerne ikke købe produkterne. Det er også grunden til, at der findes svigagtig mærkning. Cyklobutadien er et stof, som altid kan spores, når et levnedsmiddel er bestrålet. Derfor er det helt klart muligt at mærke korrekt, idet stoffet altid kan spores. Det er bestrålingsindustriens akilleshæl, for forbrugerne vil ikke vide af det. Hvis det fremgik udtrykkeligt af mærkningen, at produktet indeholdt dette stof, ville denne industri lide en stille død.

Bowis (PPE-DE).
Hr. formand, jeg kunne godt lide kommissærens introduktion af dette emne. Han fremlagde det rigtigt med en undtagelse. Han læste stk. 3 forkert. Det er ikke så negativt, som han antyder. Den oprindelige tekst fra fru Breyer, som bifalder Kommissionens forslag om, at den nuværende liste betragtes som udtømmende, er nu blevet til "bemærker Kommissionens forslag om, at den nuværende liste kunne betragtes som udtømmende". Det er en væsentlig ændring. Man skal se på alle udvalgets ændringer. Levnedsmidler er trods alt blevet behandlet med ioniserende stråling i 50 år, som ordføreren meget rigtigt sagde. I mit land, Det Forenede Kongerige, omfatter sådanne produkter grøntsager, frugt, kornflager, fjerkræ, fisk og skaldyr - men ikke så mange frølår! De bestråles alle i et vist omfang. De enkelte lande har forskellige lister. Det fælles holdepunkt er, at bestrålingen ikke må udgøre en sundhedsrisiko, er til gavn for forbrugerne, og at produkterne mærkes. Hvis der er behov for det, og det er sikkert, så hvorfor ikke? Det er udvalgets brede holdning.
Det er altså sikkert. Det siger WHO og EU's Videnskabelige Komité for Levnedsmidler, og det er derfor et led i forbrugerbeskyttelsen. Der er f.eks. på hospitaler behov for at beskytte maden til meget sårbare patienter mod farlige bakterier. Bestrålingen kan beskytte mad mod forurening, men den kan ikke ændre forurening eller forrådnelse i mad.
Kommissionen fremlagde en helt igennem fornuftig meddelelse - et debatoplæg - med tre løsningsmodeller, som er den nuværende EU-liste med tilføjelse af rejer og frølår, medlemsstaternes nuværende bredere liste eller udelukkende den nuværende EU-liste. Jeg tror, at løsningen ligger et eller andet sted omkring den første og anden løsningsmodel, men vi behandler ikke forslaget til lovgivning i denne fase. Kommissionen er i lytteposition. Vi havde brug for at tænke det roligt og nøgternt igennem. Dette er langtfra den Armageddon-trussel, som vi så i den oprindelige betænkning med faremomenter såsom de lange transporter, som udviklingslandene faktisk nyder godt af, når de eksporterer deres varer. Billedet af de radioaktive kilder, der udgør en sikkerhedsrisiko ved, at terrorister erhverver sig radioaktive materialer til at forsøge at lave væmmelige bomber med, er fjernet fra udvalgets holdning. Vi leder efter noget lidt mere afbalanceret.
Betænkningen var i den oprindelige udgave mere som beskrivelsen af det merovingiske dynasti som depotisme, der mildnes af snigmord. Faktisk har vi en proces til rådighed, som er sikker, hvis den anvendes korrekt. Den kan være til gavn, og den bør overvejes nøje med passende risikovurdering og risikostyring, men uden at sprede panik.
De ændringsforslag, som fru Grossetête og jeg har stillet, og som udvalget har støttet, bringer betænkningen tilbage til den udformning, som Kommissionen sikkert foretrækker, at den skal have.

Schnellhardt (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke Kommissionen for den tydelighed, hvormed den har fremlagt situationen med hensyn til behandling af levnedsmidler med ioniserende stråling i Den Europæiske Union. Jeg er også kommissæren taknemmelig for hans klare tilkendegivelser om denne problemstilling.
Helt tilbage i 1999, da vi arbejdede på direktivet, var vi bange for, at det ikke ville lykkes for Kommissionen at udarbejde en samlet positivliste inden den 31. december 2000. Og hvad er der sket? Vi skriver snart den 31. december 2002, og i stedet for at diskutere, om vi skal vedtage listen eller ej, diskuterer vi de samme ting som i tiden, før direktivet blev udarbejdet.
Jeg mener ikke, at vi kan lade tingene være, som de er, og situationen er uacceptabel. I sin meddelelse bemærker Kommissionen, at både FAO og WHO anser det for videnskabeligt bevist, at bestråling er helt sikkert for forbrugerne. WHO tilskynder endda til, at processen skal anvendes mere, idet den mindsker risikoen for forbrugerne. Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler bemærker med henvisning til 17 produktkategorier, at behandling med ioniserende stråling er uskadelig, og disse kategorier omfatter alle de produkter, der hidtil er blevet behandlet i Den Europæiske Union. Komitéen erklærer, at der ikke findes tilfælde, hvor den kritiske dosis er blevet overskredet i Den Europæiske Union.
I Kommissionens meddelelse bemærkes det, at de vigtigste forudsætninger for behandling med ioniserende stråling - licensering, mærkning og kontrol - er opfyldt, og at metoderne for sporing af bestrålingen er blevet valideret, med andre ord, at de også opfylder kravene. Jeg er efterhånden ved at være træt af, at vi i denne sammenhæng konstant får at vide, at det er muligt at snyde, at der er mulighed for svig osv. Detektionsmetoderne er på plads. Vi kan fastslå, hvorvidt produkterne er blevet behandlet, enten lovligt eller ulovligt. Hvorfor skal vi så konstant igennem denne diskussion igen og igen?
Vi kan så se, at alle forudsætninger er opfyldt, således at der kan udarbejdes en positivliste, og således at Kommissionen kan behandle den. Men Kommissionen er ved at få kolde fødder. Årsagerne til dette fremgår klart af den undersøgelse, den har foretaget, hvor man, bare for at nævne ét eksempel, opdagede, at levnedsmiddelproducenterne ikke ønsker denne behandling. Og hvorfor gør de så ikke det? Som det klart fremgår af meddelelsen, er de bange for en boykot af deres produkter, idet Den Europæiske Union og selve denne diskussion er gennemsyret af en ideologi, hvor man ser stort på alle videnskabelige resultater og ganske enkelt nægter at acceptere alt det, der hidtil er blevet udarbejdet og beskrevet. Og så går vi tilbage til vores diskussioner og til at begræde denne frygtelige situation.
Så er det, at hygiejneargumentet fiskes frem. Jeg var med til at udarbejde direktivet om hygiejneforhold ved håndtering af fersk kød. Jeg skal være den sidste til at skære noget væk her, men vi drøftede HACCP, da vi arbejdede på den nuværende version af direktivet om fødevarehygiejne. Vi er udmærket klar over, at dette ikke er acceptabelt overalt, og at vi også må bruge andre metoder for at give forbrugerne sikrere produkter. Det er det, denne procedure skal bruges til. Den eneste acceptable metode er, at Kommissionen udarbejder positivlisten meget hurtigt og desuden ikke i den form, som nu foreslås. Det, vi virkelig har brug for, er en ændring af situationen i Den Europæiske Union. Vi har ikke råd til fortsat at blive tynget ned af denne ideologiske ballast.

Formanden.
Mange tak skal De have, hr. Schnellhardt.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0386/2002) af Langenhagen for Budgetkontroludvalget om Revisionsrettens særberetning nr. 2/2002 om fællesskabshandlingsprogrammerne Socrates og Ungdom for Europa (RCC0002/2002 - C5-0257/2002 - 2002/2125(COS)).

Langenhagen (PPE-DE)
. (DE) Hr. formand, det var ikke pr. automatik, at Parlamentet skulle beslutte at behandle fællesskabshandlingsprogrammerne Socrates og Ungdom for Europa her i dag.
Det forholder sig således, at det i vores nye forretningsorden hedder, at et spørgsmål, der vedtages enstemmigt i et udvalg, ikke længere behøver at blive behandlet på plenarmødet, og Budgetkontroludvalget tog godt imod min betænkning og vedtog den enstemmigt. Jeg har imidlertid det synspunkt, at Socrates og Ungdom for Europa er temaer af generel interesse for mange områder af europæisk politik og derfor skal fremlægges for en bredere offentlighed, idet denne offentlighed har brokket sig og klaget over den måde, de er blevet forvaltet på. Denne brokken og murren er nu havnet hos Den Europæiske Revisionsret, som i sin særberetning beskriver en række alvorlige svagheder, som den har konstateret.
Revisionsretten bekræfter, at nogle ressourcer ikke er blevet anvendt i overensstemmelse med programmernes målsætninger, og at målsætningerne i nogle tilfælde ikke har været klart defineret. Den nødvendige forskudsfinansiering var ikke på plads for visse projekters vedkommende, og det gjorde projektledernes og deltagernes arbejde betydeligt vanskeligere om ikke ligefrem umuligt.
Et voksende antal skoler, universiteter og andre organisationer vender disse programmer ryggen, og jeg kan godt forstå, at de ikke savner gode grunde til at gøre det. Desuden er de uforholdsmæssigt høje administrationsomkostninger og besværlige administrationsprocedurer helt ude af proportioner sammenholdt med deres nytteværdi. Vi kan ikke tillade, at de tilgængelige ressourcer bliver absorberet i det administrative maskineri i stedet for at finde vej til de mennesker, som de oprindeligt blev bevilget til.
Andre fejl vedrørte forsinkelser i udbetalingen af tilskud, mangler i den overordnede koordinering og mangel på konkrete strukturer til overvågning og evaluering, især på grund af programmernes kompleksitet.
At Kommissionen har udskudt fremlæggelsen af sin evalueringsrapport, er ganske enkelt uforståeligt. Det har så igen skabt forsinkelser for den efterfølgende beretning fra Revisionsretten. Det er rent faktisk utilgiveligt, da det drejede sig om en vurdering af en rapport for perioden fra 1995 til 1999, og nu skriver vi snart 2003, næsten fire år senere.
I 1999 var vi parat til at følge op på det første program ved at iværksætte et nyt, som skulle løbe i seks år fra 2000 til 2006, uden at tage os tid til at evaluere de problemer, jeg har nævnt. Trods dette har jeg noget meget positivt at sige i min betænkning om særberetningen og om Socrates og Ungdom for Europa. Jeg er ikke i tvivl om, at disse programmer er vigtige og endda nødvendige for det tværnationale samarbejde i det forenede Europa, og at de supplerer uddannelsessystemet.
Men det er ikke det hele: Disse programmer drejer sig i sidste ende om Europas borgere, uanset om de er studerende eller unge arbejdstagere, og de kommer endnu tættere på hinanden, når udveksling af synspunkter, det, der kaldes en aktiv dialog, og målrettet undervisning i europæiske spørgsmål, fremmer den gensidige forståelse inden for sociale anliggender, europæisk politik og økonomi og samtidig fremmer en dybere europæisk integration yderligere.
Under det femårige program, der kørte fra 1995-1999, blev der afsat 920 millioner euro til Socrates og 126 millioner euro til Ungdom for Europa - ret betydelige summer. Dette beløb blev fordoblet i det følgende program for perioden fra 2000 til 2006. Det er bemærkelsesværdigt. Snarere end at mindske programmets betydning gør det, at vi står på tærskelen til udvidelsen, vores opgave med at tage hensyn til Europas unge og deres uddannelse endnu større.
Derfor opfordrer jeg til, at de såkaldte kontorer for faglig bistand nu endelig erstattes af offentlige organisationer, og til, at der fastlægges en klar kompetencefordeling mellem Kommissionen og de nationale kontorer med henblik på at fjerne forskellene inden for de enkelte medlemsstater. De nationale kontorer skal udstyres med tilstrækkelige menneskelige, materielle og økonomiske ressourcer til effektivt at kunne løse de opgaver, de får overdraget.
For vi er trods alt enige om, at god uddannelse er grundlaget for den fremtidige økonomiske succes og for Europas evne til at konkurrere i verden. Betænkningen indeholder specifikke foranstaltninger til løsning af problemerne. De er et skridt i den rigtige retning og har til formål at sikre, at de væsentligste kendetegn ved Socrates- og Ungdom for Europa-programmerne fremover bliver større effektivitet, åbenhed og entusiasme.

Vitorino
Hr. formand, mine damer og herrer, fru ordfører, den betænkning, som fru Langenhagen har udarbejdet, og som blev enstemmigt vedtaget under det seneste møde i Budgetkontroludvalget, gentager for en stor dels vedkommende den store kritik af Revisionsrettens særberetning vedrørende en vis svaghed i opbygningen eller forvaltningen af disse programmer. Det drejer sig særligt om en appel til et kontor for teknisk bistand og til de nationale agenturer, som ikke var tilstrækkelig klart defineret, samt forsinkelser og mangler ved gennemførelsen.
Kommissionen har allerede, som den nævnte i svaret til Revisionsretten, indført forbedringer vedrørende gennemførelsen af de nye Socrates- og Ungdom for Europa-programmer, som fra 2000 efterfulgte de programmer, som Revisionsretten undersøgte. Det er særlig tilfældet for forholdet til de nationale agenturer vedrørende forvaltningen af programmernes decentrale områder eller hensigten med så hurtigt som muligt at gå i den retning, som Revisionsretten har angivet, det vil sige at sløjfe det midlertidige kontor for teknisk bistand, så snart Kommissionen kan få støtte fra en instans, der kan gennemføre uddannelsesprogrammet.
Når det drejer sig om forbedring af forvaltningen af programmernes decentrale områder, fastlægger Kommissionens beslutninger, der blev vedtaget i 2002, mutatis mutandis for hvert enkelt program Kommissionens ansvarsområder og de nationale myndigheders ansvarsområder vedrørende de nationale agenturer og støttemodtagerne. Disse beslutninger fastsætter ligeledes som tillæg de opgaver, som agenturerne skal løse. For øvrigt er kontraktklausulerne mellem Kommissionen og de nationale agenturer blevet klarlagt og forenklet.
Vedrørende kontrollen med de nationale agenturer fastsættes det i Kommissionens beslutninger, som blev vedtaget i 2000, at ministerierne indfører kontrol- og høringssystemer vedrørende driften af disse agenturer, herunder deres forvaltning af de decentrale områder. Kommissionen varetager inden for rammerne af de kontraktmæssige forbindelser med de nationale agenturer disse kontroller og høringer, både hvad angår deres drift og de finansierede projekter. Den kontrol, der varetages af Kommissionens tjenestegrene over for de nationale agenturer, og en regelmæssig udveksling af informationer mellem de nationale myndigheder og Kommissionen gør det muligt at lave en skærpet opfølgning af agenturernes gennemførelse af de decentrale områder. Agenturernes regnskaber skal godkendes af godkendte agenturer, før de overdrages til Kommissionen.
Hvad angår forvaltningen af de centrale områder, er der ligeledes sket fremskridt på dette område. Internalisering af en række opgaver, ofte offentlige beføjelser, der tidligere hørte under kontoret for teknisk bistand, er gennemført, og man venter nu på, at Kommissionen kan søge bistand hos en udførende instans. Det forberedende arbejde vedrørende indførelsen af instansen er begyndt, og instansen skal være i drift i 2004 med henblik på at overtage de opgaver, der på nuværende tidspunkt varetages af det midlertidige kontor for teknisk bistand, samt en række af de forvaltningsmæssige opgaver, der i øjeblikket varetages af Kommissionen. På Kommissionens anmodning er en række dokumenter, der bekræfter disse fremskridt, blevet leveret tilbage til fru Langenhagen, efter at hun udarbejdede betænkningen.
På trods af en række svagheder i opbygningen eller forvaltningen af programmerne i perioden 1995-1999 er det nødvendigt at understrege, at Revisionsretten anerkender den ekstra europæiske dimension i programmerne, da det ligeledes er tegn på som en begyndelse, at disse to programmer har bidraget til det øgede samarbejde mellem universiteterne i EU og i de øvrige deltagende lande og har gjort det muligt at gennemføre multikulturelle udvekslingsaktioner til fordel for de unge, og de har i sidste ende haft en ubestridelig betydning for de unge og de studerende.
Endelig tager Kommissionen meget hensyn til udtalelsen fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport, som lægger vægt på den betydning, som den lægger i den hidtidige evaluering af de to nye programmer for 2000-2006 og i forenklingen af den nye generation efter 2006, således at der sikres en gennemførelse af en mere effektiv forvaltning samt forenklede procedurer, særligt ved tildelingen af beskedne støttebeløb.
Bösch (PSE).
Hr. formand, på Den Socialdemokratiske Gruppes vegne vil jeg gerne takke ordføreren varmt, især for hendes yderst kritiske bemærkninger. For at tage alle utroværdige fortællinger om gennemførelsen i perioden efter 2000 i opløbet vil jeg gerne erindre kommissæren - og jeg ved, at det ikke lige er hans kompetenceområde - om, at vi pr. 6. december i år havde 500 millioner tilbage på B31-budgetkontoen for uddannelses- og ungdomsprogrammer. 500 millioner euro, hr. kommissær - og jeg skal fortælle Dem, hvad det betyder, når pengene udbetales så langsomt på dette område, at det er ved at være uforsvarligt. Det betyder, at der raser en klassekrig. Under disse omstændigheder er de første, der hindres i at deltage i programmer, af stor værdi for Europa, studerende fra ikke særligt velstillede familier. Som repræsentant for Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg sige, at det ikke kun er bureaukratiske problemer, der bare er dukket op. Folk hindres rent faktisk i at modtage noget som helst, og det er noget, som vi helt klart ikke vil acceptere.
Med hensyn til at give decharge for det kommende år, hr. kommissær, vil vi holde øje med, hvad der sker med udbetalingerne fremover, og hvad der bliver gjort ved forsinkelserne i dette program, og jeg håber ligeledes, at vores ordfører vil undersøge det meget nøje. Ellers må enhver hytte sit eget skind - og taberne vil i dette tilfælde blive dem, hvis forældre har den mest beskedne indkomst, og som vi føler et særligt ansvar over for.

Casaca (PSE).
Hr. formand, også jeg vil gerne tilslutte mig Herbert Böschs tak til Brigitte Langenhagen for indholdet af hendes betænkning og sige, at disse programmers forenkling og gennemsigtighed - som det fremgår af Revisionsrettens beretning - er langt det vigtigste og mest afgørende spørgsmål for deres succes. Jeg mener, at vi, når vi går i gang med at oprette nye agenturer - og jeg tror, at der nu er planer for flere dusiner nye agenturer til at forvalte programmer af samme størrelse som dette - først meget nøje må overveje, hvad det er for nogle problemer, som vi ønsker at løse, om et agentur virkelig bliver anderledes og vil kunne løse de spørgsmål, som disse videnskabelige og tekniske kontorer ikke har været i stand til.
Jeg tror, at vigtigere end at foreslå agenturer er det at overveje, hvordan hele dette område bliver gjort enklere, mere tilgængeligt og standardiseret i alle medlemsstaterne, så alt kan foregå hurtigere, såvel med hensyn til betalingerne, som Herbert Bösch var inde på, som med hensyn til udformningen af selve programmet. Det er denne opfordring til overvejelse, som jeg her særlig ønsker at rette til Kommissionen.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
(Mødet hævet kl. 20.20)

