Overgangsordninger for bilaterale investeringsaftaler mellem medlemsstaterne og tredjelande (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkningen af Carl Schlyter, for Udvalget for International Handel, om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om indførelse af overgangsordninger for bilaterale investeringsaftaler mellem medlemsstaterne og tredjelande
- C7-0172/2010 -.
Carl Schlyter
Fru formand! Dette har været et kompliceret område at behandle. Vi har over 1 000 bilaterale investeringsaftaler. Ifølge Lissabontraktaten falder dette inden for EU's kompetenceområde. Hvordan skal vi håndtere denne situation?
Det har vist sig ikke at være let. Vi har afholdt mange møder og har forsøgt at finde frem til en fælles holdning, men det er ikke lykkedes os. Det kan jeg lige så godt være ærlig omkring. Vi må stemme om det og se, hvad Parlamentets holdning bliver. Jeg ville gerne have haft en holdning, som vi alle kunne blive enige om, for at have et bedre udgangspunkt for forhandlingerne med Rådet. På den måde ville vi have kunnet forsvare Parlamentets beføjelser og principper som fastlagt i traktaten. Men sådan skulle det ikke være, fordi dette er et følsomt emne, navnlig med hensyn til, hvordan de gamle aftaler skal håndteres. Hvad angår de nye aftaler, som medlemsstaterne stadig indgår og er berettiget til at indgå, kunne vi utvivlsomt være blevet enige om en politik med en rimelig balance mellem investorernes rettigheder og andre rettigheder.
Dette var imidlertid vanskeligt at gøre med hensyn til de gamle aftaler, hvorfor jeg har beholdt de kompromiser, vi forslog i udvalget, da stemmerne lå meget tæt. Jeg håber stadig, at vi har et mere opdateret billede af investeringsaftalerne, end vi havde med mange af disse gamle aftaler, hvor det var os, der investerede i andre lande. I dag har vi mindst lige så mange investeringer i vores medlemsstater. Vi skal derfor sikre, at vores politik har det nødvendige anvendelsesområde, og at investeringerne tilpasses mere udviklet, moderne arbejde med hensyn til miljø og sociale anliggender. Vi skal forsvare denne del af traktaten. Investeringspolitikken skal også tage højde for det. Som jeg sagde, må vi se, hvordan afstemningen går i morgen.
Et andet problem her er, at vi heller ikke kan bruge begrundelsen om at yde investeringerne maksimal beskyttelse. Dette er ikke den rette måde at skabe retssikkerhed på. Eftersom den nye handelspolitik er mere afbalanceret, skal vi også have en mere afbalanceret tilgang til, hvad maksimal beskyttelse kan betyde. Vi ønsker da helt sikkert ikke her at yde maksimal beskyttelse til udenlandske statsejede virksomheder eller til virksomheder, der ejes af diktaturer, på bekostning af menneskerettighederne og miljøet. Dette er en balance, som jeg håber, at vi vil kunne finde. Det handler ikke om, at vi skal bruge investeringsaftalerne til at opnå sociale mål, men de bør heller ikke forhindre, at vi opnår disse sociale og miljømæssige mål. Dette er en vidtrækkende debat.
Et andet vigtigt spørgsmål er gennemsigtighed. Vi anerkender, at Parlamentet og EU har fået nye kompetencer. Kommissionen er nu ansvarlig. Derfor skal den også have adgang til dokumenterne. Vi skal øge gennemsigtigheden. Mange af disse aftaler blev udfærdiget på et tidspunkt, hvor der næsten ikke var nogen tvistbilæggelsessager. Nu har vi mere end 300 sager og igangværende procedurer. Dette skal derfor underkastes et bedre tilsyn. Vi kan ikke have denne totale hemmeligholdelse, og jeg håber meget, at vi med hensyn til gennemsigtighed og uanset, hvad vi mener om denne forbindelse mellem politik og investeringer, kan stå sammen og forsvare åbenhed og de nye kompetencer, vi er blevet givet i traktaten. Jeg håber virkelig, at dette vil være tilfældet. Jeg håber derfor, at ændringsforslag 13 vil få støtte. Uden dette har vi absolut ingen demokratisk kontrol over disse procedurer. Det er nødvendigt, hvis vi skal opretholde og forsvare retssikkerheden.
Der er også en tendens til at mange andre lande, som f.eks. USA, Australien og Canada, tager tilløb til at forny deres aftaler. Det vil være godt, hvis vi kan blive enige om at opdatere de eksisterende tvistbilæggelsesmekanismer og retslige procedurer, fordi disse er forældede og skal moderniseres og gøres mere gennemsigtige. Dermed vil vi få en fremtidssikret investeringspolitik. Dette vil blive behandlet i en anden forbindelse - forhandlingen om selve fremtiden.
Karel De Gucht
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Forordningen om overgangsordninger for bilaterale investeringsaftaler er et vigtigt lovgivningsinitiativ. Med Lissabontraktaten har Unionen fået en ny enekompetence med hensyn til direkte udenlandske investeringer.
Der sættes i den internationale ret ikke spørgsmålstegn ved videreførelsen af mere end 1 200 investeringsrelaterede internationale aftaler indgået af medlemsstaterne efter Lissabontraktatens ikrafttræden. Det er imidlertid i henhold til EU-retten uforeneligt med den nye enekompetence i forbindelse med direkte udenlandske investeringer. Samtidig er disse aftaler en værdifuld kilde til retslig beskyttelse af europæiske investorer, der handler med udlandet. Eftersom Lissabontraktaten ikke indeholder bestemmelser, som præciserer bilaterale aftalers status, skal vi skabe retssikkerhed for investorer, der drager fordel af disse aftaler, ved at godkende deres fortsatte eksistens.
Det er vigtigt at godkende de eksisterende investeringsaftaler, men det er også vigtigt at skabe mulighed for at træffe fælles foranstaltninger til at løse vigtige spørgsmål, der måtte opstå med hensyn til indholdet i disse aftaler og deres samspil med EU's investeringspolitik. Vi skal indføre passende mekanismer for Unionens foranstaltninger for at give mulighed for udvikling og gennemførelse af politikken på EU-plan. Jeg kan forstå, at det i forhold til Kommissionens forslag er rækkevidden af disse foranstaltninger, der er det vanskeligste spørgsmål - for Parlamentet og endnu mere for Rådet.
Så vores udfordring er at finde en løsning, som beskytter de principper, jeg lige har ridset op, og som er acceptabel for både Parlamentet og Rådet. Vi er i denne forbindelse klar over, at der stadig er en betydelig kløft mellem institutionerne, men vi skal i sidste ende finde et kompromis i EU's og dens investorers interesse.
Vi mener, at de ændringsforslag, som Udvalget om International Handel har vedtaget, er et godt udgangspunkt for at finde en sådan løsning. De har grundlæggende tillid til Kommissionens forslag, men ønsker stadig potentielt et kompromis. Vi bemærker med tilfredshed her, at artikel 5 og 6 stadig ville give Kommissionen beføjelse til at gennemgå investeringsaftalerne og inddrage tilladelsen, hvis sådanne aftaler skaber store problemer.
I lyset af holdningerne hos hovedpersonerne i denne proces skal vi alle udvise en vis grad af fleksibilitet. Kommissionen er parat til at spille sin rolle, være fleksibel og sikre en aftale mellem Parlamentet og Rådet, men ikke for enhver pris. Vi vil værne om grundprincipperne i vores forslag. Eksistensen af bilaterale investeringsaftaler skal sikres, men samtidig kan vi ikke blot betingelsesløst godkende aftaler, hvis de skaber store problemer.
Kommissionen deler Parlamentets holdning om, at investeringskompetencen primært bør udøves på EU-plan, og vi støtter målet om europæisering af investeringsforhandlinger. Jeg vil imidlertid understrege, at Kommissionen ikke vil kunne forhandle med alle de lande, som medlemsstaterne har udpeget til investeringsbeskyttelse. Vores medlemsstater har investeringsaftaler med flere end 100 lande. Udskiftning af disse ville skulle ske gradvist og tage mange år. Det er derfor, at det er vigtigt at etablere en effektiv mekanisme, der på visse betingelser giver medlemsstaterne beføjelse til at fortsætte med at forhandle og indgå bilaterale investeringsaftaler. En sådan mekanisme bør respektere de involverede institutioners procedurer og beføjelser.
Endelig skal det understreges, at vi nærmer os et afgørende tidspunkt i lovgivningsprocessen, og at tid er ved at blive en vigtig faktor. Det er vigtigt, fordi jo længere det tager at vedtage forordningen, jo længere tid varer limboperioden, hvilket potentielt kan skabe retsusikkerhed for investorerne. Jeg håber, at Parlamentet og Rådet efter afstemningen kan sætte sig ned sammen og nå til enighed om en hurtig aftale om dette spørgsmål. Vi er parate til aktivt at støtte dem i disse bestræbelser.
Paweł Zalewski
Fru formand! Jeg vil gerne starte med at takke hr. Schlyter, der som hovedordfører skabte den rette ramme for udvalgets arbejde med at skabe flertal med henblik på at udarbejde et forslag, som vil opnå - og har opnået - flertal i udvalget. Som hr. Schlyter sagde, uanset hvad der sker i morgen - afstemningsresultatet kan man kun gisne om, håber jeg, at det vil afspejle udvalgets arbejde. Det er et meget vigtigt skridt for EU's integration at skabe en fælles investeringspolitik. Hvis virksomheder i EU konkurrerer i fællesskab inden for samme ramme, efter de samme principper, bør det samme også gøre sig gældende udadtil. De bør have det samme retslige beskyttelsessystem.
Jeg er også enig med hr. De Gucht. Jeg glæder mig meget over, at han støtter udvalgets forslag, fordi det virkelig er et rigtigt godt kompromis mellem forskellige synspunkter: Et kompromis mellem Kommissionens synspunkt på den ene side og medlemsstaternes synspunkter, og på den anden side imødekommer det investorernes interesser, men vigtigst af alt skaber det gode fremtidsudsigter for Unionens investeringspolitik i fremtiden, som vil komme Unionen generelt til gode. Det er meget vigtigt, at vi etablerer et nyt system og begynder med at skabe et solidt retsgrundlag på baggrund af de gældende aftaler, som er blevet forhandlet af medlemsstaterne, således at vi endelig kan etablere et fælles beskyttelsessystem for hele EU. Det er vigtigt, at den beslutning, vi skal stemme om i morgen, vedtages hurtigt med Rådet. Dette er noget, som er meget vigtigt. Jeg håber, at det vil ske i år med aktiv deltagelse og støtte fra Kommissionen.
Monika Flašíková Beňová
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! I den globaliserede økonomis æra synes EU's fælles handelspolitik at være ret naturlig for os.
I lyset af dette synes et initiativ om, at EU skal koordinere investeringspolitikken, at være lige så normalt. Det nuværende system, som er baseret på medlemsstaternes adskillige overlappende, og nogle gange modstridende, bilaterale investeringsaftaler, bør inden for en rimelig tidshorisont erstattes af en ny ramme for EU-investeringsaftaler, der er forenelig med de horisontale mål for EU's politikker. Personligt går jeg ind for at sætte størst fokus på udviklingspolitikken. Jeg er enig med ordføreren i, at overgangen til den nye ordning ikke bør ske fra den ene dag til den anden, men bør udfolde sig over en på forhånd fastlagt overgangsperiode, hvis varighed og betingelser skal fastlægges i forvejen for at undgå retsusikkerhed. Uden en sådan tidsplan ville forordningen åbne mulighed for parallelle, potentielt uforenelige investeringsordninger.
Der er brug for en tilstrækkelig lang overgangsperiode, men en ubegrænset dualitet i EU's investeringspolitik bør være uacceptabel for Parlamentet, eftersom traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde klart fastslår, at investeringspolitikken hører under EU's kompetenceområde.
Niccolò Rinaldi
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke hr. Schlyter for hans fremragende betænkning om et følsomt emne, hvor der er brug for en stor mængde sund fornuft. Det er ikke alle investeringsaftaler, der kan erstattes af europæiske aftaler, men end ikke Kommissionen kan ignorere aftaler, der er i strid med de europæiske aftaler, og vi er enige med ordføreren i, at der skal lægges vægt på gennemsigtighed.
Ideelt set bør vi have en bestemmelse, som automatisk ophæver de 1 200 aftaler, der lige nu er i kraft. Det ville desværre skabe retsusikkerhed for investorerne og måske alt for meget arbejde for Kommissionen. Vores ændringsforslag i Udvalget om International Handel har for det første sikret, at Kommissionens beføjelser respekteres fuldt ud, og for det andet har de fået formidlet, at retssikkerheden bør garanteres.
Nogle af de ændringsforslag, vi skal stemme om i morgen i plenarforsamlingen, kan nu ændre dette kompromis og denne balance, og jeg opfordrer mine kolleger og ordføreren samt især skyggeordførerne til at udarbejde et afbalanceret forslag, der kan accepteres af alle.
Helmut Scholz
Fru formand, hr. De Gucht, mine damer og herrer! Jeg vil også gerne takke ordføreren, hr. Schlyter, for hans store arbejde og for at forsøge i Europa-Parlamentets ånd at finde et tilfredsstillende kompromis for alle parter og søge og udvikle den bedste løsning i en samarbejdsånd. Dette er ikke et enkelt spørgsmål.
Det omhandler en fælles EU-investeringspolitik inden for rammerne af den internationale handelspolitik med alle deres følgevirkninger på situationen i EU og i medlemsstaterne med hensyn til social-, økonomi- og beskæftigelsespolitik, idet både de finansielle koncerners, store virksomheders og økonomiske virksomheders interesser og fagforeningernes og arbejdstagernes interesser tilgodeses.
Det er derfor, at det er vigtigt, at en sådan aftale indgås på et demokratisk grundlag, og at borgerne kan bevare tilliden til Parlamentets kontrollerende rolle. Derfor håber jeg, at afstemningen i morgen vil vise, at det kompromis, der er fundet, støttes af Parlamentet.
William  Dartmouth
Fru formand! Lissabontraktaten betragtes normalt som havende et forfatningsmæssigt præg, men vi har et eksempel på, hvordan Lissabontraktaten vil påvirke medlemsstaternes handel, og påvirke den negativt. Jeg ved, at vi drøfter overgangsordninger, men det vigtige er, at Lissabontraktaten har fjernet medlemsstaternes ret til at forhandle bilaterale investeringsaftaler.
En gang i fremtiden, og det er ikke klart hvornår, vil bilaterale aftaler henhøre under Kommissionen. På grund af Lissabon kan investeringsaftalerne blive et instrument for Kommissionens politiske mål - og ikke blot Kommissionens: Vi kan være helt sikre på, at De Grønne vil forsøge at fremme deres politiske program, og det har vi set i handelstraktaterne gang på gang. Der vil blive gjort forsøg på at pådutte alle investeringstraktater den fulde grønne dagsorden.
Nu er De Grønne dygtige politikere - og dette siger jeg med beundring. Det lykkes ofte for dem, og som resultat deraf bliver investeringerne og dermed handelen i alle medlemsstater lammet og hæmmet. Som kontrast vil landene uden for EU ikke blive udsat for De Grønnes enteragtige pantomime, hvis De kan huske enterne fra Ringenes Herre. Det er alt sammen meget, meget deprimerende.
Daniel Caspary
(DE) Fru formand! Sikkerheden for investeringer både hjemme og i udlandet er af yderste vigtighed for den økonomiske udvikling i Europa såvel som i de relevante partnerlande. Den eneste måde at sikre de eksisterende arbejdspladser eller skabe ny beskæftigelse på er ved at beskytte investeringer.
Det er derfor, at der er to ting, som jeg betragter som værende vigtige. For det første skal de mere end 1 000 aftaler, der allerede findes, bevares. Det giver ikke mening at kaste investorerne, medlemsstaterne og andre ud i en tilstand af retsusikkerhed.
For det andet, og dette er særligt vigtigt for os: Vi skal i fremtiden have mange fælles europæiske aftaler, som gælder for alle 27 medlemsstater og investorer fra disse medlemsstater, hvis vi også skal have et ensartet beskyttelsesniveau på det indre marked i Europa.
Derfor er jeg meget taknemmelig for, at mine kolleger hr. Schlyter samt hr. Zalewski, hr. Sturdy og hr. Rinaldi har forsøgt at opnå og har opnået et bredt konsensus. Jeg mener, at det vil være godt, hvis de andre grupper vil genoverveje dette spørgsmål og anerkende, at dette kompromis faktisk er en meget god løsning, som forsøger at imødekomme alle behov.
For min egen gruppes vedkommende vil jeg gerne igen gøre det meget klart, at vi ønsker en god løsning for investorerne, arbejdstagerne og medlemsstaterne. Vi ønsker hurtige forhandlinger med Rådet, således at dette spørgsmål ikke trækkes i langdrag, men at der snart findes en løsning.
Som følge af forskellene mellem grupperne går min gruppe ind for, at førstebehandlingen afsluttes i denne uge. Endelig vil jeg gerne tilføje, at vi vil være meget åbne over for at finde en hurtig løsning under andenbehandlingen - og vi ville være meget taknemmelige, hvis dette var muligt - med andre ord vil vi foreslå, at vi i stedet for at følge den normale procedure i andenbehandlingen forsøger at finde en såkaldt hurtig andenbehandlingsaftale.
Jeg vil gerne igen takke alle involverede. Jeg mener, at Udvalget om International Handel ved at anvende denne lovgivningsproces viser, at vi er i stand til at behandle komplicerede spørgsmål og sager inden for en rimelig tidshorisont.
George Sabin Cutaş
(RO) Fru formand! Siden 2009 har handelspolitikken henhørt under EU's enekompetence, og vi skal nu finde en fællesnævner for en stor del af politikken om udenlandske investeringer.
Der vil derfor være en overgangsperiode, hvor kompetencerne med hensyn til bilaterale investeringsaftaler mellem medlemsstaterne og tredjelande vil blive overført til EU-plan. I denne situation mener jeg, at det er at foretrække en procedure på EU-plan til at verificere og gennemgå bilaterale investeringsaftaler frem for en formel mellemstatslig ordning. Rollen med at færdiggøre gennemførelsen af ændringerne skal gives til Europa-Kommissionen og ikke til medlemsstaterne for at sikre, at de fælles interesser varetages.
Det er derfor, at den udøvende myndighed i Europa skal garantere både retssikkerhed for de investorer, der vil blive berørt af overgangsprocessen, og ensartede investeringsbetingelser for virksomheder i alle EU's medlemsstater.
Bastiaan Belder
(NL) Fru formand! Nederlandene, mit hjemland, har i århundreder været en handelsnation, og kommissæren bør respektere dette, fordi vi har dannet ét land ved at arbejde sammen. Det nederlandske erhvervsliv er blandt de største investorer i verden. Faktisk har Nederlandene indgået 98 bilaterale investeringsaftaler med et meget højt beskyttelsesniveau.
Det foreslåede tilladelsessystem giver Kommissionen alt for store beføjelser til at inddrage tilladelsen fra eksisterende investeringsaftaler samt alt for lille sikkerhed for disse. Truslen om, at medlemsstaterne måske skal ophæve de eksisterende bilaterale investeringsaftaler på Kommissionens forlangende, før EU indgår en ny aftale med et tilsvarende beskyttelsesniveau, er uacceptabel. Tilladelser bør kun inddrages, hvis EU har forhandlet en ny aftale med et identisk beskyttelsesniveau.
Godelieve Quisthoudt-Rowohl
(DE) Fru formand! Der er fire spørgsmål, jeg gerne meget kort vil komme ind på. Det første er, at dette projekt bør indgå i en stor ramme, som garanterer sikkerheden og pålideligheden for investorer, som ønsker at investere i EU, samt investorer i EU, som ønsker at investere andre steder. Begge grupper skal kunne regne med støtte i de eksisterende kontrakter.
For det andet: Vi bør være ordføreren meget taknemmelige for hans meget store arbejde, men vi bør søge at undgå at fylde for meget ind i handelsaftaler. Jeg må modsige ordføreren, for dette er en ret typisk proces for håndtering af holdningsforskelle på udvalgs- eller parlamentsplan, og ikke alt kan løses ved kompromiser. Derfor vil jeg gerne takke ordføreren for hans rimelighed i vores samarbejde. Lad os vente og se, hvordan afstemningen går i morgen.
For det tredje glæder jeg mig over hr. De Guchts udtalelse om, at Kommissionen ikke stillede spørgsmålstegn ved de eksisterende aftaler. Dette betyder ikke, at EU ikke hurtigt bør indgå nye aftaler, nu hvor Unionen er blevet rekonstitueret under Lissabontraktaten. Hvis hr. De Gucht imidlertid mener, at dette er tilfældet, vil han helt sikkert være enig i den betydelige svækkelse af instrumentet til undersøgelse af de eksisterende aftaler, som vi stemte om i et ændringsforslag, samt i begrænsningen af grundene til inddragelse af tilladelser til fire klare kriterier.
Dette bringer mig til mit sidste punkt: Det er blevet gjort meget klart i disse drøftelser og i forbindelse med udvalgets arbejde, at der er forskellige interesser på spil her, afhængigt af hvor mange bilaterale aftaler ens eget land har indgået. Det er derfor, at det er godt, at der klart fastlægges en overgangsperiode i dette direktiv.
John Bufton
(EN) Fru formand! Ud af ca. 2 500 bilaterale investeringsaftaler i verden vedrører 1 500 EU's medlemsstater. Handel og investeringer i udlandet er afgørende for den økonomiske genopretning. Jeg tvivler på, om mange udenlandske markeder har tillid til handelspakker med EU i lyset af den skrantende euro og Kommissionens fejlslagne forsøg på at redde tre af medlemsstaternes økonomier. Hvilken virkning vil EU's enekompetence på bilaterale investeringer have på medlemsstaterne?
Det Forenede Kongerige har et handelsunderskud med EU og er afhængig af forhandlinger med tredjelande, hvoraf mange har eksisteret i mange år og er relateret til vores Commonwealth.
Jeg er forfærdet over, at EU søger at indføre et instrument, som tilbyder nationale pakker på EU-plan med flertalsafstemning, hvilket underminerer de enkelte medlemsstaters mulighed for at få eller beholde fordele, som kan være væsentlige for de nationale økonomier. Jeg vil gerne spørge Kommissionen, om den rent faktisk anerkender princippet om, at aftaler skal overholdes, i den internationale ret.
Georgios Papastamkos
(EL) Fru formand! Vedtagelsen af en fælles politik for udenlandske investeringer, som sikrer lige behandling af alle europæiske investorer, er et meget vigtigt skridt. Indtil det bliver muligt at indgå investeringsaftaler på EU-plan, skal det imidlertid forhindres, at der bliver et juridisk tomrum - den retsusikkerhed, hr. Caspary henviser til, og de europæiske investorer skal have den nødvendige retssikkerhed. Jeg vil gerne påpege, at lovgivningen i Unionens medlemsstater sammen med fælles lovgivning giver investorer fra tredjelande alle de garantier, de har brug for. På den anden side skal de eksisterende bilaterale aftaler, der anvendes af de enkelte medlemsstater i Unionen, forblive i kraft, hvis der skal skabes et højt beskyttelsesniveau for europæere, der investerer i tredjelande.
Forslaget til beslutning skaber efter min mening ikke den nødvendige retssikkerhed på nogen måde. Jeg henviser især til spørgsmålene vedrørende: For det første er der Kommissionens skønsbeføjelser til at inddrage tilladelsen til at opretholde eksisterende aftaler eller godkende nye forhandlinger om ændring af eksisterende eller oprettelse af nye aftaler. For det andet bestemmelsen om gennemgang af den retslige ramme inden for fem år, og for det tredje de ekstremt tidskrævende procedurer for oprettelse af nye aftaler. De ændringsforslag, som Udvalget om International Handel har vedtaget, er efter min mening et skridt i den rigtige retning. Jeg gentager: Målet bør være at opretholde de eksisterende bilaterale aftaler og forenkle proceduren til oprettelse og anvendelse af nye bilaterale aftaler.
Elena Băsescu
(RO) Fru formand! Medlemsstaternes investeringspolitikker skal harmoniseres på EU-plan som led i en fælles handelspolitik. Medlemsstaterne bør sikre, at bilaterale investeringsaftaler er forenelige med Unionens udviklingspolitikker. Kommissionen skal gradvist erstatte de eksisterende aftaler med nye, som vil omfatte et ideelt system til beskyttelse af investeringer. Da direkte udenlandske investeringer af natur er risikable, skal der garanteres et højt retssikkerhedsniveau i overgangsperioden.
I denne henseende støtter jeg den model med sideløbende ordninger, som Kommissionen og ordføreren har vedtaget. Det er afgørende, at bilaterale aftaler vedbliver at være gældende, og at medlemsstaterne har ret til at indgå uafsluttede aftaler og indgå i forhandlinger om nye aftaler. Endelig støtter jeg, at der fastlægges en tidshorisont med en frist for overgang fra medlemsstaternes bilaterale aftaler til EU's internationale aftaler.
Jaroslav Paška
(SK) Fru formand, hr. kommissær! Beskyttelse af EU's medlemsstaters grænseoverskridende investeringer er blevet et ekstremt komplekst og følsomt emne efter vedtagelsen af Lissabontraktaten.
Flere end 1 200 bilaterale investeringsaftaler indgået af medlemsstaterne under forskellige, ofte uforenelige, retssystemer skal placeres i EU's regi uden at svække de involverede parters rettigheder. Den eneste mulige vej ud af den retlige stagnation, der er skabt ved overdragelsen af medlemsstaternes beføjelser til EU, synes at være et princip, som lader begge aftaler eksistere sideløbende i en overgangsperiode, for at give medlemsstaterne mulighed for at genforhandle eksisterende bilaterale aftaler eller, i overensstemmelse med EU's investeringspolitik, at indgå uafsluttede aftaler.
Et godt samarbejde mellem Kommissionen og medlemsstaterne skal stadig bevares i denne proces, så retssikkerheden for investorerne og de kontraherende parter ikke på nogen måde forringes.
Karel De Gucht
Fru formand! Jeg vil blot gerne berøre det spørgsmål, som flere medlemmer af dette Parlament har rejst, nemlig om forenelighed med EU's politikker. Vi sigter mod at være fleksible og opnå et godt kompromis for overgangsforordningen.
Disse ændringsforslag går endnu længere end Kommissionens oprindelige forslag til forordningen, da de udvider omfanget af gennemgangen og de inddragelsesmekanismer, som allerede er årsag til stor bekymring for medlemsstaterne og mange parlamentsmedlemmer. Disse nye kriterier, som er relateret til uforenelighed med Unionens etablerede politikker eller generelle principper i traktatens artikel 21, kunne opfattes som en metode til at åbne mulighed for alle mulige slags supplerende krav, som de eksisterende investeringsaftaler skal opfylde. Jeg mener, at en sådan fremgangsmåde vil blive stærkt kritiseret af medlemsstaterne, fordi den øger retsusikkerheden for de investorer, der er omfattet af disse aftaler.
For at vende tilbage til de næste trin i denne procedure mener jeg, at morgendagens afstemning vil være et vigtigt signal til alle berørte parter i denne proces, og især også for Rådet med hensyn til lovgivningsproceduren. Resultatet af morgendagens afstemning vil blive drøftet med ministrene i den offentlige forhandling næste fredag. Næste fredag vil vi afholde et møde i Rådet (udenrigsanliggender) om handel, og dette vil være et af de emner, vi vil drøfte.
Jeg håber, og jeg tror, at Deres stemmer vil danne grundlag for en aftale. Jeg kan forstå, at der i morgen skal være en afstemning om ændringsforslagene og om betænkningen i det hele taget, men - som hr. Caspary bl.a. har sagt - jeg håber, at dette ikke vil forhindre os i at indgå en hurtig aftale ved andenbehandlingen.
Carl Schlyter
Fru formand! Jeg vil gerne takke alle, som har deltaget i forhandlingen. Den har været vanskelig. Nogle punkter, som blev omtalt af fru Quisthoudt-Rowohl og andre, var relateret til sikkerhed og retfærdighed. Det er præcist det, vi alle er enige om: Investeringer skal være retfærdige, folk skal behandles retfærdigt, og vi skal have et rimeligt sikkerhedsniveau. Samtidig kan vi ikke overbeskytte dem som småbørn. Det er nogle gange som et minefelt: Nogle gange bliver vi ramt, og vi bliver mere opmærksomme. På den anden side skal risiciene være rimeligt forudsigelige, og vi skal kunne forstå, hvilke risici vi tager. Hvis vi er for overbeskyttende, vil vi bevare vores gamle industrier og gå glip af de ændringer og den fornyelse, vi har brug for, fordi vi er bange for at træffe nye beslutninger. Det ville være uheldigt. Derfor forstår jeg ikke helt kommissærens kritik af nogle af de kompromiser, der er blevet fremlagt igen her, da vi henviser til traktaten, og det er Dem, som fortolker, hvordan den skal anvendes. Vi er klar over, at De ikke kan gennemgå alle aftaler og sætte spørgsmålstegn ved alt, men kun kan se på alvorlige overtrædelser.
Det er også godt, at vi er enige om, at artikel 5 og 6 skal bevares. Det ville være uheldigt, hvis Kommissionens eneste middel til at få afprøvet en aftale var at anlægge sagen ved Domstolen. Hvis Kommissionen rejser tvivl om en aftale, og Domstolen siger, at aftalen er ugyldig, ville hundredvis af aftaler pludselig uden varsel blive ugyldige. Det ville helt sikkert ikke være noget, der ville skabe retssikkerhed. Det er vigtigt, at artikel 5 og 6 bevares.
Jeg er fuldstændig enig med hr. Caspary i, at vores forhandlinger bør gennemføres hurtigt. Uanset hvordan afstemningen i morgen går, er det vigtigt, at vi gennemfører forhandlingerne hurtigt. Jeg har allerede talt med det ungarske formandskab, og det er parat til at behandle dette anliggende, så snart vi har stemt. Det kan også forestille sig en beslutning ved førstebehandlingen, men det ser ikke ud til, at det vil være tilfældet her.
Jeg tror ikke, at Earl of Dartmouth skal bekymre sig om, at De Grønne vil overtage investeringspolitikken. Der er mange kræfter, der ønsker at bevare det nøjagtigt, som det har været i de seneste 50 år. Jeg må sige, at selv om De beundrer vores politiske evne til at få forslag igennem, bør de ikke overdrive. Jeg må sige, at jeg beundrer Deres retoriske evner. Hvis vi havde dem kunne vi måske få endnu mere grøn politik igennem.
Som jeg allerede har sagt, må vi stemme i denne uge og se, hvordan det går. Jeg vil gerne takke de involverede samt det ungarske formandskab, som jeg har mødtes med ved en række lejligheder.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag den 10. maj 2011.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Andreas Mölzer
Der er gjort forsøg fra både WTO's og OECD's side på at indføre omfattende multinationale regler for direkte udenlandske investeringer, eller FDI, gældende for alle økonomiske sektorer. Den retlige beskyttelse, som de bilaterale investeringstraktater (BIT) vil give, er vigtig for at sikre, at virksomheder tilskyndes til at investere i udlandet, hvilket kan koste mange millioner. EU både modtager og foretager direkte udenlandske investeringer. Vi må se, om tiltagene til at samordne de godt 200 BIT'er i EU endelig kan løse problemet med, at bindende BIT-voldgiftsafgørelser baseret på international ret skaber forpligtelser for investorer i medlemsstater, hvilket giver anledning til EU-traktatbrudsprocedurer. Direkte investeringer er helt sikkert ikke det mirakelmiddel, som de blev gjort til under den økonomiske forandring i Central- og Østeuropa for eksempel. Selv om man kan glæde sig over større forudsigelighed med hensyn til FDI-muligheder for EU-investorer, bør de potentielle negative aspekter af investeringspolitikken, f.eks. lokalbefolkningens frygt for afskedigelser og lønnedskæringer som følge af outsourcing og flytning af produktionen, ikke fejes ind under gulvtæppet. Samtidig skal vi gøre det klart over for udviklingslandene, at FDI kun kan forbedre levestandarden, hvis de grundlæggende institutionelle krav opfyldes, som f.eks. klare ejendomsrettigheder, et uafhængigt retssystem og politisk stabilitet. Jeg mener, at der mangler ærlighed med hensyn til denne pseudohumanitære udviklingsbistand.
