Stigende fødevarepriser i udviklingslandene (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Gay Mitchell for Udviklingsudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om etablering af en facilitet med henblik på hurtig reaktion på de kraftigt stigende fødevarepriser i udviklingslandene - C6-0280/2008 -.
Gay Mitchell
ordfører. - (EN) Hr. formand! Fødevarefaciliteten begyndte som et forslag fra Kommissionen på baggrund af de stigende fødevarepriser, som fremprovokerede opstande i visse lande, om at bruge 1 mia. EUR af den resterende landbrugsstøtte til at afhjælpe situationen i udviklingslandene gennem rå- og hjælpestoffer og sikkerhedsnetforanstaltninger. Det forventedes, at pengene i denne form fuldstændig var i tillæg til eksisterende udviklingsmidler. Nu, fem måneder senere, har vi vores milliard, men det er i en helt anden form end oprindelig forventet.
Forrige fredag deltog jeg i et forligsmøde om budgettet med mine kolleger fra Budgetudvalget og Rådet, hvor vi endelig nåede frem til en kompromisaftale om finansieringen af forordningen om fødevarefaciliteten. Der blev opnået enighed om de sidste udestående punkter den efterfølgende mandag på et trepartsmøde mellem Parlamentet, Kommissionen og Rådet.
Den endelige kompromisfinansiering ser sådan ud: 1 mia. EUR finansieres over en periode på tre år, 2008-2010, via fleksibilitetsinstrumentet, som tegner sig for 420 mio. EUR; omlægning under udgiftsområde 4, "Eksterne foranstaltninger", som giver endnu 240 mio. EUR; udvidelse af nødhjælpsreserven med 240 mio. EUR for 2008. Denne udvidelse kræver en revision af den interninstitutionelle aftale. Dette beløb er i tillæg til endnu 100 mio. EUR, der bruges af den eksisterende nødhjælpsreserve. Da nødhjælpsreserven består af bidrag fra medlemsstaterne, vil den nye finansiering kun være ekstra, hvis medlemsstaterne ikke kompenserer for deres bidrag ved en tilsvarende reduktion af de nationale budgetter.
Det er blevet antydet, at der er utilfredshed i bl.a. Udenrigsudvalget om delfinansieringen af dette fra Stabilitetsfonden. Udenrigsudvalget er muligvis utilfreds med dette, men dette var sandsynligvis noget nær den bedste aftale, vi kunne opnå under de gældende omstændigheder.
Selv om jeg støtter det kompromis, vi nu har opnået, er det vigtigt for mig at nævne manglerne i processen og resultatet af hensyn til både ærlighed og klarhed - som jeg tidligere har gjort det - den groteske situation, hvor regeringer i hele verden yder milliarder af dollar for at redde bankerne, men skal lede dybt og længe i de 27 medlemsstaters og EU's budgetter for at finde 1 mia. EUR til de fattigste mennesker i verden.
Jeg tror, vi har gjort det så godt, vi kunne på 100 dage. Vi har fundet pengene, og vi har sat forordningen sammen, men det er ikke en helt ekstra milliard. Det anføres bl.a. i denne betænkning, at kompromisteksten allerede er godkendt af alle medlemsstater i COREPER, og at de vigtigste elementer fra min betænkning og ændringsforslagene fra mine kolleger i Udviklingsudvalget er medtaget i den.
Forordningen er tidsbegrænset. Den gælder nu indtil udgangen af 2010. Den fokuserer på at overvinde den kortsigtede krise. Dens målsætninger er at sætte skub i landbrugsproduktionen. Den opponerer mod spredningen af midler ved at begrænse dens anvendelse til en begrænset liste over højt prioriterede lande. Den udvider også omfanget af mulige gennemførelsesorganisationer og sikrer parlamentarisk ansvarlighed. Der er føjet to begrundelser til forordningen, som vil bidrage til at sikre dens korrekte gennemførelse.
Når alt kommer til alt, har vi efter min mening gjort vores bedste i samarbejdet mellem Rådet, Parlamentet og Kommissionen. Vi har gjort det på 100 dage. Vi har fremlagt retsakten for Parlamentet. Vi vil stemme om den i morgen. Det er allerede aftalt. Vi har fundet pengene. Jeg vil i den forbindelse rose det samarbejde, vi har haft med Rådet og Kommissionen, navnlig kommissær Michel, der virkelig ønsker, at disse penge skal være ekstra.
Jeg vil også gerne takke Udviklingsudvalgets sekretariat, navnlig Guido Van Hecken og Anne McLauchlan, og mit kontor, Eoin Ó Seanáin og Oliver O'Callaghan, som har været meget hjælpsomme i hele denne proces. Vi har, når alt kommer til alt, gjort det godt stykke arbejde og det bedste, vi havde mulighed for.
Formanden
Tak, hr. Mitchell, og tillykke med Deres betænkning om et meget vigtigt og beundringsværdigt emne, som vil forbedre Parlamentets omdømme i verden som en faktor for fremskridt og solidaritet.
Kommissær Michel har nu ordet. Ligesom fru Oviir, fru Goudin og undertegnede er han lige kommet tilbage fra den anden side af jorden 14 000 km væk, og han vil på vegne af Kommissionen fortælle os om det møde, vi havde under Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS/EF. Jeg kan se, De er i god form, hr. kommissær.
Louis Michel
medlem af Kommissionen. - (FR) Hr. formand, hr. Mitchell, mine damer og herrer! Fødevarekrisen har en alvorlig indvirkning på udviklingslandene.
Som De har sagt, og som De har vist med Deres handlinger, mener jeg også, at Europa havde en moralsk forpligtelse til at handle hurtigt, og det gælder så meget desto mere, fordi krisen er blevet ledsaget af en meget alvorlig finansiel og økonomisk krise, hvis katastrofale følger for udviklingslandene vi desværre snart vil kunne beregne, selv om de meget vel som et minimum kan omfatte annullering af offentlig udviklingsbistand. Vi får dog mulighed for at vende tilbage til dette emne.
Det lader til, at vores tre institutioner - Parlamentet, Rådet og Kommissionen - har løst udfordringen ved at arbejde hurtigt med denne facilitet med henblik på hurtig reaktion på de kraftigt stigende fødevarepriser i udviklingslandene.
Jeg vil takke Dem på vegne af formand Barroso og Kommissionen. Jeg vil rette en særlig tak til ordføreren, hr. Mitchell, for hans enestående arbejde, og til hr. Böge og hr. Le Foll for deres bidrag på vegne af henholdsvis Budgetudvalget og Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.
Som De ved, beklager vi afvisningen af at bruge de tilgængelige margener under udgiftsområde 2. Vi er dog stadig realistiske som følge af udsigterne til en aftale om en god tekst. Jeg må sige, at den kompromistekst, De vil stemme om i morgen, er en god tekst: på den ene side fordi den omhandler Deres og Rådets ændringsforslag på en ordentlig måde, og på den anden side fordi den fastholder de tre centrale elementer i vores holdning.
For det første en reaktion på 1 mia. EUR, og ingen har tilsyneladende for alvor sået tvivl om vores beregning af behovene. For det andet har det hele tiden stået klart, at dette skulle koncentreres over en meget kort periode. Vi foreslog en periode på to år, men kunne acceptere tre. Endelig var målet at genoplive landbrugsproduktionen i de lande, der er værst ramt af prisstigningerne. Det var med andre ord at redde høsten i den nærmeste fremtid.
Hvad er de næste skridt efter Deres afstemning i morgen og Rådets afgørelse den 16. december? Jeg tror, det vigtigste bliver den praktiske gennemførelse. I januar 2009 vil Kommissionen fremlægge forslag til de indledende afgørelser om projektfinansiering, fordi vi efter min mening tydeligvis skal sætte skub i tingene meget hurtigt. Hovedmålet er at redde landbrugsproduktionen fra høsten i 2009. Vi vil gøre alt, hvad der er muligt for at sikre, at de fleste finansielle forpligtelser realiseres i 2009 og har en indvirkning på rå- og hjælpestoffer f.eks. for 2009-sæsonen.
Som aftalt vil den overordnede plan for gennemførelse af faciliteten blive fremsendt til Dem i nærmeste fremtid og under alle omstændigheder inden udgangen af april 2009. Denne facilitet blev til virkelighed takket være den politiske vilje i vores tre institutioner, og dens hurtige, effektive gennemførelse vil klart kræve den samme delte vilje.
László Surján
ordfører for udtalelsen fra Budgetudvalget. - (HU) Hr. formand! Budgetudvalget var bekendt med EU's moralske ansvar over for lande, der er i vanskeligheder. De behøver dog ikke ét sekund beklage, hr. kommissær, at vi ikke kunne finde pengene til dette noble formål under kapitel 2.
Der er ingen grund til at beklage det, fordi vi har de samme moralske forpligtelser over for de europæiske landbrugere, som vi i månedsvis har fortalt, at der ikke er penge til hverken det ene eller det andet, og landbrugerne i de nye medlemsstaterne skal vente 10 år, inden de opnår ligebehandling. Midlerne skal findes andre relevante steder, og som ordføreren har sagt, er det lykkedes for os. Jeg mener, vi har gjort et godt stykke arbejde, og at vi kan være stolte af det.
Budgetudvalget havde også et andet problem. Vi var - som kommissæren også har sagt - ikke overbeviste om, at Kommissionen handlede hurtigt, og Parlamentets forslag er på enhver måde hurtigt. Vi fandt det beklageligt, at begrebet mikrokredit ikke blev nævnt i det oprindelige materiale. Budgetudvalget mener, at der er vanskeligt fra Bruxelles eller hovedkvarterne for en anden international institution at afgøre, hvordan en eller anden region eller landbruger, der er i vanskeligheder, kan finde en vej ud af vanskelighederne.
Mikrokreditsystemet har vist sig meget effektivt og har hjulpet mange lande i vanskeligheder, og vi er taknemmelige for, at Udviklingsudvalget har accepteret Budgetudvalgets anbefalinger i denne henseende. Jeg kan ikke garantere, hr. kommissær, men jeg kan med al sandsynlighed forudsige, at afstemningen i morgen vil være til Deres og alle berørte parters fulde tilfredshed.
Stéphane Le Foll
ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. - (FR) Hr. formand! Jeg skal gøre det kort. Jeg vil først takke hr. Mitchell for hans arbejde. Jeg vil også takke kommissæren for hans engagement og sige, at fødevarekrisen ikke vil kan overvindes på to eller tre år, men vil være et problem i de kommende år.
Jeg vil som repræsentant for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter tilføje et punkt. Det er, at i 15 år er andelen af udviklingsbistand direkte til landbruget faldet konstant. Som hr. Diouf sagde, er den faldet fra 15 % til 4 %. Det er tid til at overveje, at udvikling også betyder støtte til landbruget, og hvis denne facilitet skal give mening i fremtiden, så er det den mening, jeg personligt vil tillægge den.
Colm Burke
for PPE-DE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Jeg vil gerne takke hr. Mitchell for hans betænkning. Jeg glæder mig over oprettelsen af denne fødevarefacilitet for verdens fattigste landbrugere, der endelig er opnået enighed om efter lange forhandlinger.
Nogle medlemmer af Rådet ville ikke afsætte ikkeanvendte landbrugspenge til at støtte udviklingslandene. Mens en sjettedel af verdens befolkning nu sulter, holdt visse medlemsstater i Rådet sig tilbage (selv om de fleste medlemmer gik ind for at bruge landbrugsstøtten) med en begrundelse om, at det kunne skabe præcedens.
Pengene er blevet fundet et andet sted og ydes over tre år fra 2008 til 2010 i stedet for over en toårig periode. Desværre var behovet for disse penge størst for et par måneder siden, hvor priserne himmelflugtede. Fødevarepriserne stiger ikke længere i nogle af disse lande.
Siden fødevarepriserne begyndte at stige, er antallet af mennesker, der sulter, steget til næsten 1 mia. I år blev 100 mio. mennesker drevet ud i fattigdom som følge af fødevare- og brændstofkrisen, og tallet fortsætter med at stige. Befolkningerne i udviklingslandene bruger op til 80 % af deres indkomst på mad, hvilket understreger grunden til, at fødevarepriserne skal være tilgængelige.
Fødevarefaciliteten vil bidrage til at imødekomme visse kortsigtede behov ved at levere rå- og hjælpestoffer og ved at styrke sikkerhedsnettene. Der vil dog omgående komme en ny fødevarekrise, medmindre EU's medlemsstater og andre rige lande løser de strukturproblemer, der har givet fødevarekrisen næring.
Josep Borrell Fontelles
Hr. formand! Tillykke, hr. kommissær! Uden Deres totale engagement i denne sag, ville den ikke have fået denne tilsyneladende lykkelige afslutning. De har hele tiden kæmpet for at nå dette mål. Jeg takker også min kollega, ordføreren, hr. Mitchell. De har sammen reddet EU fra den latterliggørelse, der ville have været resultatet, hvis vi ikke havde kunnet finde denne milliard, efter at vi har lovet det så ofte så mange steder i verden.
Måske det ikke lige præcis er en milliard, og måske den ikke er helt ekstra, selv om en stor del af den er. Den kommer ikke fra landbruget, som Kommissionen havde foreslået, og den kommer ikke på kun ét år, men på to eller tre. Den virkelige verdens mangler forhindrede Dem dog ikke i at nå det mål, De selv havde fastsat med, må jeg sige, hjælp fra Udviklingsudvalget og De Europæiske Socialdemokraters Gruppe.
Det er ikke mange penge: kun 1 EUR til hvert fejlernæret menneske i verden, 1 EUR pr. sultent menneske. Det kan dog hjælpe, hvis deres antal reduceres i fremtiden, og hvis medlemsstaterne ikke trækker de ekstra midler, som de har skullet ydet til denne nødhjælp, fra deres udviklingsstøtte.
Jeg opfordrer derfor alle medlemsstaterne til ikke at reducere det ekstra beløb, der er tilvejebragt, ved at skære ned i deres nationale budgetter. En medlemsstat har allerede antydet, at den vil gøre det. Andre, f.eks. Spanien, har givet udtrykkeligt tilsagn om ikke at ville gøre det. Der er ingen mening med at stjæle fra Peter for at betale Paul, med andre ord at flytte penge, så man til sidst har samme beløb. Jeg er sikker på, at kommissæren vil være den første til at klage, hvis det sker.
Kyösti Virrankoski
for ALDE-Gruppen. - (FI) Hr. formand! Jeg vil gerne takke hr. Mitchell for hans fremragende betænkning. Min gruppe har altid været fortaler for hurtig fødevarehjælp. Kommissionen fremsatte sit forslag om hjælp til en værdi af 1 mia. EUR i juli. Det var desværre i strid med principperne i den interinstitutionelle aftale om budgetdisciplin. Det var overraskende, da Kommissionen traditionelt er traktatens og lovgivningens vogter. Det var først i budgetforligsfasen, at Kommissionen ændrede sit forslag, så det blev i overensstemmelse med den eksisterende lovgivning. Det var på det tidspunkt, at der blev opnået en aftale.
Det franske formandskab fortjener også vores taknemmelighed. Det lykkedes for det at overtale medlemsstaterne til at vedtage holdningen om fødevarehjælp. 760 mio. EUR ud af 1 mia. EUR er nye penge og en klar sejr for Parlamentet.
Et problem er at sikre, at hjælpen når frem til den ønskede destination. Skeptikere hævder, at kun en del af hjælpen når frem til destinationen, mens størstedelen forbliver i hænderne på mellemmænd. Dette problem skal overvåges nøje. Et problem i landbruget i udviklingslandene er ikke den manglende tilgængelighed af gødning og såsæd, men manglen på uddannelse og de primitive arbejdsmetoder, redskaber og anlæg. Det vil ikke blive løst på et år med 1 mia. EUR. Derfor er fødevarehjælp primært et signal om, at udviklingssamarbejde skal prioritere udviklingen af landbruget og styrkelsen af fødevareproduktionen.
Landbruget i udviklingslandene praktiseres ofte under vanskelige forhold, typisk på ufrugtbar jord og i et barsk klima. Sådanne omstændigheder kræver en usædvanlig høj grad af faglig knowhow og avancerede landbrugsmetoder. Erhvervsuddannelse skal derfor udvikles. I øjeblikket er der næsten igen. Produktionsmetoder skal tilpasses de grænser, som fattigdommen pålægger. Det er ikke muligt at gå direkte plov til højteknologisk traktor. Landbrugsudvikling skal ske ét skridt ad gangen.
Marie-Hélène Aubert
for Verts/ALE-Gruppen. - (FR) Hr. formand! Nu hvor mine kolleger har mindet os om det ret vanskelige forløb for dette fremragende initiativ, vil det forhåbentlig antage en mere konkret form.
Jeg har et spørgsmål til Kommissionen om to punkter. For det første siges det, at en del af finansieringen af de ekstra midler tilvejebringes fra de midler, der er afsat til stabilitetsinstrumentet, som blev etableret med henblik på konfliktforebyggelse og fredsbevaring. Denne omlægning er efter min mening meget problematisk. Er den blevet bekræftet? Hvis det er tilfældet, planlægges der så nogen kompensation? Jeg kan forestille mig, at De også uden tvivl er bekymret for den langsigtede fremtid for dette instrument mod ustabilitet.
For det andet: Når denne 1 mia. EUR nu er blevet tilvejebragt, hvilke kanaler vil så blive brugt til at sikre, at midlerne hurtigt og effektivt når frem til de mange forskellige og vidt spredte aktører på området, f.eks. de mange hundrede familiebaserede landbrugsorganisationer? Hvordan vil De arbejde direkte sammen med disse aktører lokalt og undgå det spild og tab, der som bekendt er forbundet med tilstedeværelsen af mange forskellige mellemmænd?
Wiesław Stefan Kuc
for UEN-Gruppen. - (PL) Hr. formand! EU forsøger at skabe en facilitet, der vil sætte EU i stand til at yde hurtig hjælp til de fattige og underudviklede lande for at sikre, at deres befolkninger kan overleve, hvis fødevarepriserne stiger. I den sammenhæng har vi sagt, at fødevaremanglen er permanent i disse lande og ikke kun skyldes fejlslagne høstudbytter eller spekulative stigninger i fødevarepriserne. Det betyder derfor, at kortsigtede reaktioner og kortsigtet fødevarehjælp ikke vil løse problemet.
Tilbud om uddannelse og indførelse af nye produktionsmetoder, bedre såsæd og gødning, som FAO og Verdensbanken har talt for i årevis, har ikke givet de forventede resultater. Denne 1 mia. EUR som en facilitet til støtte for en hurtig reaktion på de kraftigt stigende fødevarepriser i udviklingslandene står derfor ikke i forhold til de forventede resultater, navnlig ikke i betragtning af den måde, FN arbejder på.
Det bemærkede og indså hr. Mitchell, ordføreren, men ordførerne for de rådgivende udvalg og Budgetkontroludvalget forstod det tilsyneladende ikke.
Konstantinos Droutsas
Fru formand! Den globale fødevarekrise og de skyhøje priser er resultatet af omdannelsen af mad til en almindelig vare, et objekt for kapitalistisk spekulation i stedet for et middel til overlevelse. Ved at uddele minimale midler og afsætte en del af sin tid ønsker EU farisæisk at vaske sine hænder, hvad angår ansvaret for det, der officielt er beskrevet som en forbrydelse mod menneskeheden. Vi er overbeviste om, at disse penge vil ende i lommerne på de multinationale selskaber, der styrer udviklingsprogrammerne. Løsningen på dette problem kræver respekt for retten til fødevaresikkerhed og -tilstrækkelighed, støtte til små og mellemstore landbrugere og omstrukturering af de lokale og regionale markeder. Vi har kort sagt brug for en grundlæggende ændring af den fælles landbrugspolitik, som i øjeblikket fremmer overdragelse af jord til de få, ukontrolleret udnyttelse af naturressourcerne og erstatning af fødevareafgrøder med andre planter.
Hélène Goudin
Fru formand! Fattigdom, elendighed og sult er det daglige lod for mere end 2 mia. medlemmer af jordens befolkning, som har mindre end to dollar at leve for om dagen. De nylige dramatiske stigninger i fødevarepriserne, især for ris, majs og andre basisfødevarer, er naturligvis en anden grund til, at mange mennesker ikke har nok mad. EU har også bemærket problemet og ønsker derfor at oprette en fond til at håndtere krisen.
Det spørgsmål, vi skal stille os selv, er, hvorfor vi accepterer EU's skadelige landbrugspolitik, som er en af de største skurke i denne forbindelse. Dens protektionistiske politik berøver fattige mennesker muligheden for at få en indtægt og dermed muligheden for at undgå sult. Parlamentet stemmer alligevel altid for den fælles landbrugspolitik. Det er en tragedie, og jeg spørger mig selv, om det er en bevidst eller ubevidst handling fra EU's side.
Czesław Adam Siekierski
- (PL) Fru formand! Vi ved alle, at mange mennesker, især mennesker, der lever i de allerfattigste udviklingslande, som følge af den fortsatte fødevarekrise oplever store vanskeligheder. I stedet for at opfylde FN's milleniumudviklingsmål falder yderligere millioner i fattigdom.
EU må ikke holde sig tilbage med at komme dem til hjælp. Jeg forventer, at de fleste af os i dette lokale er enig i det. Det er vores moralske pligt at støtte disse lande som udtryk for vores solidaritet med fattigere lande. Vi skal vise dem den rigtige vej til at overvinde krisen og hjælpe dem med at tilvejebringe den nødvendige fødevaremængde først og fremmest ved at støtte deres landbrugsproduktion.
Jeg vil også understrege, at der ikke kun er behov for hjælp uden for EU. I EU lider millioner også under problemet med højde fødevarepriser og fødevaremangel. Mens vi hjælper andre, f.eks. i Afrika, spørger jeg derfor, om vi ikke glemmer dem, der venter på vores hjælp lige i nærheden. Derfor skal vi støtte Kommissionens forslag om at øge midlerne til programmet for fødevareuddeling til Europas fattigste mennesker. Det er beklageligt, at nogle medlemsstater er modstandere af dette program.
Juan Fraile Cantón
- (ES) Fru formand! I forbindelse med den aktuelle krise har FN advaret os om den alvorlige situation, som 22 særlig udsatte lande befinder sig i, og Verdensbanken fortæller os, at de 850 mio. mennesker, der allerede sulter i verden, vil få følge af yderligere 100 mio. mennesker på grund af krisen.
Denne situation kræver en hurtig og fælles reaktion fra EU, og i juli foreslog Kommissionen en særlig finansieringsfacilitet med henblik på at hjælpe landbrugere i udviklingslandene og forsøge at afbøde de kraftigt stigende fødevarepriser.
Foranstaltningen søgte både at øge landbrugsproduktionen i de lande, der er værst ramt af virkningerne af prisstigningerne, så opfyldelsen af milleniumudviklingsmålene bringes i fare, og så vidt muligt at undgå ustabilitet og spændinger, der kan bringe resultaterne af investeringerne på de politiske områder for udvikling og fredsbevaring gennem flere år i fare.
Vi glæder os derfor over den aftale, der er opnået, og som opfylder et løfte om at yde yderligere 1 mia. EUR, der, som jeg sagde, blevet givet på højeste politiske niveau ...
(Formanden afbrød taleren)
Proinsias De Rossa
- (EN) Fru formand! Jeg vil lykønske alle, der har været involveret i denne betænkning, med det meget vigtige resultat: ordføreren Gay Mitchell, alle de politiske grupper - herunder min egen - og kommissær Michel.
Fødevarepriser og sammenbruddet i den globale økonomi vil få katastrofale følger for mennesker i udviklingslandene. Det anslås, at 40 mio. mennesker havner i fattigdom, hver gang verdens BNP falder med 1 %. Det er derfor særdeles vigtigt, at dette forslag om en reaktion på de kraftigt stigende fødevarepriser gennemføres omgående. Udviklingslandene har ikke skabt den nuværende finansielle og økonomiske krise. Hvis vi skal undgå at dømme endnu en generation af mennesker til ussel fattigdom og sult, skal vi undgå snæversynet nærighed på området for udviklingsbistand. Som det allerede er påpeget, kan tallet 1 mia. EUR virke stort, men det er ubetydeligt sammenlignet med de beløb, vi pumper i banker og vækstpakker. Jeg opfordrer indtrængende til, at denne betænkning gennemføres så hurtigt som muligt.
Silvia-Adriana Ţicău
- (RO) Fru formand! Rådet bør sikre større sammenhæng mellem de nationale og internationale politikker vedrørende problemet med at garantere fødevareforsyninger til befolkningerne.
Høje fødevarepriser har alvorlige følger for de fattigste befolkninger og bringer opfyldelsen af milleniumudviklingsmålene i fare. Indførelsen af den facilitet, der foreslås i forordningen, er et resultat af lavere landbrugsstøtte.
EU skal sætte skub i udvidelsen af landbrugsproduktionen på kort og mellemlang sigt i udviklingslandene, samtidig med at det skal reducere de negative konsekvenser af de stigende fødevarepriser for de fattigste dele af befolkningen i udviklingslandene.
EU-støtte må ikke blive brugt til at betale skatter, afgifter eller andre gebyrer. Samtidig skal denne forordning sikre beskyttelse til de europæiske landbrugere.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
- (DE) Fru formand! Vi har ødelagt landbruget i udviklingslandene ved at yde milliarder til eksportordninger, og vi har undermineret fødevaresikkerheden i disse lande. Hvis vi tror, at vi kan udligne dette med en milliard, er det latterligt! Denne ene milliard skal efter min mening udbetales - misforstå mig ikke - men 850 mio. mennesker, der sulter, skyldes ikke, at vi har haft høje fødevarepriser, men at vi har skubbet priserne ned på et så lavt niveau i disse lande med vores eksportordninger, så landbrug ikke længere kan betale sig. Subsistensøkonomi, selvejerdrift og selvforsyning er blevet ødelagt.
Hvis vi nu giver dem en milliard, vil det derfor ikke hjælpe. Det vil i stedet hjælpe med at ødelægge. Vi skal derfor være meget omhyggelige med hensyn til den måde, vi yder hjælpen på.
Jeg mener, vi på lang sigt skal styrke fødevaresikkerheden i disse lande. Det betyder, at vi skal stoppe eksportdumpingen på disse markeder.
Louis Michel
medlem af Kommissionen. - (FR) Fru formand! Efter denne og nogle af de andre indlæg vil jeg gerne gøre én vigtig ting meget klar. Dette beløb på 1 mia. EUR er på ingen måde en strukturel reaktion på det problem, som fødevarekrisen skaber i udviklingslandene.
Det er i realiteten en hurtig reaktion, der er tænkt som en nødforanstaltning for at redde den kommende høst, dvs. høsten i 2008-2009 - jeg tror, vi snarere skulle tale ordentligt om dem i 2009, 2010 og måske 2011.
Jeg vil også tilføje, at den dybere idé er, at denne hurtige reaktionsevne - på et tidspunkt i fremtiden naturligvis - kunne blive permanent. Ved at sige det vil jeg helt sikkert bekymre nogle medlemsstater. Jeg må derfor sige, at dette er en hurtig, intakt reaktion. Det er ikke den strukturelle reaktion.
Hr. Le Foll henviste grundlæggende til den strukturelle reaktion, da han udtrykte berettiget bekymring over, at andelen af udviklingsbistand til landbrug og udvikling af landdistrikterne i årevis er blevet mindsket konstant. Jeg vil undlade at besvare spørgsmålet om ansvaret for dette. Det internationale samfund har, om end uden tvivl i god tro, efter min mening til en vis grad bidraget til denne reduktion. Vi skal så nu igen fokusere på dette spørgsmål. Der er sket fremskridt. Jeg har allerede haft mulighed for at fremlægge nogle tal for Dem. Den Niende Europæiske Udviklingsfond: Fire lande valgte landbrug og udvikling af landdistrikterne, som de ville fokusere på eller koncentrere sig om i deres samarbejde med Kommissionen. Fire, som repræsenterer 650 mio. EUR, i Den Tiende Europæiske Udviklingsfond, og efter mange drøftelser, mange forslag og stor vedholdenhed er vi nu nået op på 1,25 mia. EUR for 25 lande. 25 lande er dog kun en tredjedel af totalen. Der er stadig meget at gøre.
I forlængelse af hr. Le Folls bemærkning tilslutter jeg mig den idé, som nogle af EU's udviklingsministre har fremlagt, nemlig at budgetterne for bilateral udviklingsbistand med fokus på landbrug skal stige fra et gennemsnit på 10-15 %. Disse tal skal naturligvis drøftes. Det vil selvfølgelig muliggøre strukturelle reaktioner. Dette beløb på 1 mia. EUR er derfor ikke tænkt som en strukturel reaktion, i det mindste ikke i stor udstrækning. Det er tænkt som en nødforanstaltning.
Jeg må sige, at henvisningerne til de europæiske landbrugeres situation sammenlignet med de små landbrugere i udviklingslandene giver mig et moralsk problem. Det er for det første efter min mening forkert at sammenligne dem. De europæiske landbrugere, eller i hvert fald familiebrugene, står over for en række problemer, men hvad var udgangspunktet for vores forhandling om de 1 mia. EUR? Udgangspunktet var idéen om, at kompensationsordningen vedrørende prisfald og tabt indtjening for europæiske landbrugere ikke længere tjente et formål, fordi priserne var steget. Idéen om at fordele de midler, der var afsat til europæiske landbrugere, men som ikke havde vist sig nødvendige, til disse andre lande, blev derfor - ganske symbolsk - fremsat.
Situationerne kan ikke sammenlignes. Det mener jeg virkelig ikke. Jeg mener naturligvis, at Europas forbrugere og borgere har ret til vores fulde omtanke, og jeg beklager endvidere, at det er så vanskeligt at hjælpe de mennesker i Europa, der har brug for hjælp, især med hensyn til den bistand, der aktuelt drøftes, og hvor der tilsyneladende kun er opnået begrænset fremskridt.
Vi skal ikke skabe en sammenhæng, og vi skal ikke gøre vores foranstaltninger til fordel for nogen afhængige af vores evt. parallelle foranstaltninger til fordel for andre. De to ting er ikke det samme. De er virkelig ikke det samme. Vi taler for det første ikke om de samme niveauer af fattigdom, og jeg mener for det andet, at vi fortsat skal optræde på en ensartet måde.
Dette er et grundlæggende spørgsmål, som i sin essens indrammer problemet med den europæiske politiks ensartethed, hvad angår landbruget. Problemet blev nævnt af hr. Borrell. Det er klart, at det reelle aktuelle problem, som vi nu skal overvåge meget omhyggeligt, og som kræver, at vi er særdeles imødekommende, både i Parlamentet - som helt sikkert vil handle på denne måde - i Kommissionen, endda blandt visse medlemmer af Rådet, vedrører vores medlemsstater, som har accepteret denne formel, og en række andre medlemsstater, der er blevet tvunget til at acceptere den, fordi vi har måttet kæmpe. Jeg takker inderligt Parlamentet, fordi dette ikke ville have været muligt uden det. På et vist punkt troede jeg ikke, at det var muligt, fordi de fremsatte argumenter blev mere og mere bestikkende og var på grænserne af intellektuel ærlighed.
Der kræves naturligvis, hr. Borrell, fuldstændig bevågenhed for at overvåge, om medlemsstaterne eller nogle af medlemsstaterne kompenserer for den forpligtelse, de har påtaget sig her. Hvis det sker, vil det være intet mindre end tåbeligt, og vi vil uden tvivl være nødt til at fortsætte vores arbejde.
Jeg er lige kommet tilbage fra Doha. Jeg må indrømme, at jeg er alt andet end vild optimistisk med hensyn til stigningen i den offentlige udviklingsbistand. Jeg må sige, at efter et møde, der har varet i timevis - og jeg indrømmer, at jeg kan have et ret utålmodigt sind, men jeg kan dog styre mine følelser - kan det være svært at acceptere det. Det er svært at acceptere ond tro og taler, der siger, at der er behov for mere offentlig udviklingsbistand, når der udformes en passende tekst for igen at bekræfte tidligere forpligtelser, og der så lige pludselig ikke længere er enighed, og folk opfinder alle mulige grunde til ikke at påtage sig forpligtelsen eller under alle omstændigheder lader så mange bagdøre stå åbne, at de kan flygte fra deres ansvar og forpligtelser på den mest æreløse måde. Vi skal derfor kæmpe. Det skal vi ikke nære nogen illusioner om. Vi skal beskylde, eksponere, opfordre de ansvarlige til at leve op til deres ansvar og især - fordi jeg indrømmer, at jeg ikke kan holde det ud længere - udrydde og nedbryde tvetungetheden, fordi det værste ved det hele er, at de taler om den mest fantastiske generøsitet, men samtidig på forræderisk vis gør alt, hvad de kan for ikke at opfylde deres forpligtelser. Vi har derfor ikke set en sådan opførsel for sidste gang, det er jeg sikker på.
Bistanden skal nå den tiltænkte destination, hr. Virrankoski, og jeg er fuldstændig overbevist, at den i det tilfælde, vi drøfter, vil gøre det. Vi skal alligevel på en måde kræve ensartethed i den kamp, vi vil kæmpe sammen. Når vi siger, at bistanden skal nå den tiltænkte destination, sender vi det værst tænkelige budskab til offentligheden, som vi har brug for, fordi den skal hjælpe os med at tilskynde medlemsstaterne til at øge deres offentlige udviklingsbistand.
Vi skal holde op med at sige det første, vi kommer til at tænke på i forbindelse med dette spørgsmål. Jeg mener, at den offentlige bistand, der uddeles af Kommissionen under Deres kontrol og under alle de ansvarlige institutioners kontrol, når frem til den tiltænkte destination. Vi kan drøfte vores procedurer, vores regler, den kendsgerning, at der skal gennemføres høringer, revisioner, undersøgelser osv., og at dette i en vis henseende har en pris, at det kræver penge, men på den anden side er det uden tvivl den pris, der skal betales for ægte kontrol, og det er også den pris, der skal betales for at sikre et minimumsniveau af kvalitet i leveringen af tjenesten.
Vi skal derfor vide, hvad vi ønsker, men jeg tror ikke, De kan sige, at bistanden ikke vil nå den tiltænkte destination. I det aktuelle tilfælde kan jeg bekræfte, at alt dette er blevet bekræftet og kontrolleret, og at vi har alle de procedurer, som både De og jeg kender. Jeg er derfor absolut overbevist om, at vi ikke skal være for bekymrede over dette.
Gennem Deres spørgsmål eller forslag, fru Aubert, giver De efter min mening grundlæggende udtryk for det, der for mig sandsynligvis er en af de negative sider, en af de få egentlig negative sider, af aftalen, fordi De med hensyn til stabilitetsinstrumentet har forstået, at det, der tages fra stabilitetsinstrumentet, er penge, som ikke nødvendigvis kan anvendes til andre formål, og det er grundlæggende, for at sige sandheden, en ændring. Det er desuden det, som forhindrer os - eller i hvert fald mig - i at sige, at dette er et ekstra beløb på 1 mia. EUR. Vi kan ikke reelt sige, at dette er et ekstra beløb på 1 mia. EUR, og hr. Mitchell har den intellektuelle ærlighed til at understrege dette. Helt objektivt mener jeg dog, at det ikke bør forhindre os i at være tilfredse, fordi jeg forventede faktisk ikke, at vi ville nå så vidt.
240 mio. EUR vil altså blive omlagt fra stabilitetsinstrumentet, heraf 70 mio. EUR i 2009. Det tilgængelige beløb vil generelt være på 2008-niveauet, som er på 135 mio. EUR. Dette er dog i virkeligheden ikke et argument. Alt andet lige er det selvfølgelig et argument. Hvis nye krav blev pålagt dette instrument, ville vi have et problem. Hvad angår 2010, er Kommissionen gennem budgetforligsfasen blevet opfordret til at fremlægge et revideret finansielt program med henblik på at sikre den ønskede progression af de beløb, der er planlagt for perioden 2010-2013, samtidig med at vi bevarer et uændret årligt margenniveau. Det reviderede program vil blive fremlagt inden for rammerne af den årlige politikstrategi, og vi vil naturligvis overvåge det nøje.
Med hensyn til Deres spørgsmål om gennemførelse: Afhængigt af landet vil valget blive truffet på grundlag af effektivitetskriterier. Hvem vil samarbejde om dette? Naturligvis de internationale og regionale organisationer, landene selv, staterne og de decentrale myndigheder, ngo'erne samt medlemsstaternes agenturer. Hvis der tilføjes flere typer af operatører, sker det på Parlamentets anmodning. Jeg indrømmer, at jeg personligt var imod dette, men det var Deres ønske, og jeg kan forstå det. Kriteriet vil være baseret på effektivitet, men hvis vi vil handle hurtigt, skal De vide, at det kan vi bedst gøre ved som en prioritet at samarbejde med de organisationer, der er etableret netop med dette formål, og som vi grundlæggende kan handle hurtigere sammen med, fordi vi har regler for samarbejdet med disse institutioner, der kan sikre hurtig handling. Jeg kan dog forsikre Dem, at vi fuldt ud vil deltage i denne indsats, som det er fastlagt af Parlamentet og i den endelige aftale.
Jeg mener, at Europa har vist, at det kan stå mål med udfordringen, fordi vi taler her om det beløb på 1 mia. EUR, der er afsat til denne hurtige reaktion for at redde høsten. Jeg vil minde Dem om de hundrede millioner euro, der allerede er frigivet og brugt, og som vi fortsat skal bruge inden for rammerne af vores humanitære udviklingsbistand og fødevarenødhjælp. Europa har været særdeles lydhør på disse områder. Jeg vil blot minde Dem om - og det glæder mig - at Europa i 2007 tegnede sig for 46 mia. EUR om året. Jeg vil gerne se en anden donor yde lige så meget udviklingsbistand.
Hr. Droutsas' bemærkning om, at EU vasker sine hænder i denne sag, og at alt vil blive opslugt af mellemmænd, er et synspunkt, jeg ikke deler, og som forekommer mig noget overdrevet. Jeg siger ikke, at det hele er fuldstændig forkert. Det er f.eks. klart, at vi kan debattere prisen på gødning og såsæd. Vi kan forsøge at se objektivt på dette spørgsmål. Det vil sandsynligvis ikke være spild af energi, hvis vi som en del af den strukturelle reaktion forsøger med udgangspunkt i de store internationale organisationer - og det er noget, jeg tænker mere og mere på - at forhandle med flere af disse førende selskaber, som grundlæggende producerer særlig effektiv såsæd, men til en meget høj pris. Det samme gælder for gødning. Der er initiativer, som vi bestemt bør overveje, ikke mindst idéen om f.eks. at producere gødning lokalt. Der er steder, hvor dette kan lade sig gøre. Vi kunne også etablere forsyningskorridorer, så transportomkostningerne kunne reduceres betydeligt. Jeg mødtes for nylig med en producentorganisation for at få et indtryk af, hvad de var parate til at gøre, og vi vil også afholde et møde mellem dem og vores erhvervsforum for at se, hvordan de kan bidrage til vores strategi for strukturel reaktion. Det er efter min mening vigtigt.
Jeg er ofte enig med Dem, fru Goudin, men jeg må sige, at jeg ikke mener, at protektionistiske politikker er løsningen i de lande, der står over for dette problem. Jeg mener tværtimod, at det, der ville være interessant - fordi jeg mener, at vi med protektionistiske politikker risikerer at skubbe alt ud af balance eller i det mindste ikke at reagere på problemerne på regionalt plan, selv om dette er en økonomisk dimension, jeg ikke vil komme ind på nu - som jeg ville støtte Dem i, og som vi aktuelt arbejder intensivt med, navnlig under det franske formandskab, er følgende spørgsmål: Hvordan kan vi tilrettelægge den særlige karakter af landbruget i udviklingslandene på samme måde - vi har tilsyneladende kort hukommelse i Europa - som Europa har gjort for sit landbrug? I Europa har vi aldrig betragtet landbruget som en produktionstype eller et økonomisk produkt, der er identisk med alle andre økonomiske produkter. Landbruget har altid fået særbehandling. Jeg vil ikke sige, at det er mit endelige valg, men når vi ser på regionale fælles landbrugspolitikker, er de efter min mening forsøgsobjekter, som det ville være interessant hurtigt at bringe frem naturligvis ikke med henblik at skabe protektionisme, men beskyttelse, hvilket er noget helt andet. Jeg foretrækker begrebet beskyttelse frem for protektionisme og den ængstelse, dette begreb skaber.
Endelig vil jeg igen - jeg håber, jeg har dækket så mange emner som muligt - takke Dem for aftalen og for Deres engagement. Uden Dem ville dette ikke have været muligt. Vi har netop på overbevisende vis demonstreret, at det er vanskeligt for medlemsstaterne at stå fast, når Parlamentet og Kommissionen arbejder i harmoni.
Gay Mitchell
ordfører. - (EN) Fru formand! Jeg takker kommissæren, formanden og de øvrige medlemmer, der har talt, for deres venlige ord om mit bidrag til denne betænkning. Jeg vil også gerne takke Reimer Böge for hans arbejde i Budgetudvalget for at fremme den og min skyggeordfører, Thijs Berman, som har været en stor støtte og hjælp i denne proces.
I udviklingslandene dør 78 børn ud af 1 000 i fødslen. I EU er tallet fem ud af 1 000 i gennemsnit. Det var tidligere 45 ud af 1 000 lige efter Anden Verdenskrig i Irland. Vi har fået tallet ned på 78 i udviklingslandene, og vi kan få det ned på det, der tidligere var raten i Irland, og til det, der nu er raten i Irland, med beslutsomhed og engagement.
Hvis de overlever fødslen, dør 2 mio. af disse børn, inden de bliver fem år, af mangel på vacciner, der har været tilgængelige i Vesten i mere end 30 år. I den sammenhæng, og når man tænker på den sult, som disse børn vil blive udsat for, manglen på uddannelsesmuligheder og manglen på sundhedsfaciliteter, er nogle af indlæggene denne aften på grænsen af umenneskelighed. Medlemmer, der spiller for deres nationale gallerier på bekostning af disse mennesker, er frastødende, og det er på tide, at det siges meget klart.
Inden 2050 vil befolkningen på jorden være vokset fra omkring 6 mia. mennesker til omkring 8 mia. 90 % af disse mennesker vil blive født i det, vi nu kalder udviklingsverden. Hvis disse mennesker fortsætter med at leve under deres nuværende vilkår, vil det være årsag til den tredje verdensbrand på jorden, som vil forårsage enorme folkevandringer og problemer.
Hvis vi på den anden side investerer og samarbejder solidarisk med disse mennesker, vil de blive vores handelspartnere. Det er disse muligheder, som vi har, og derfor er det efter min mening vigtigt, at vi kan reagere med en facilitet som denne.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag den 4. december kl. 12.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Jean-Pierre Audy  
Jeg støtter dette initiativ, som giver EU et nyt udviklingspolitisk instrument til at løse de centrale problemer i forbindelse med den stigning i fødevarepriserne, som har skabt opstande, uro og ustabilitet i flere lande, og som har truet mange års investeringer i politik, udvikling og fredsbevaring.
Fattigdommen er blevet forværret for flere hundrede millioner mennesker. Fremskridtet hen imod opfyldelsen af milleniumudviklingsmålene er blevet undermineret. EU planlægger at finansiere 10 % af det krævede beløb på 18 mia. EUR, dvs. 1,8 mia. EUR, og forudsat at finansieringen allerede er tilgængelig, kræves der en ekstra pakke på 1 mia. EUR. Jeg er dog ikke enig i Kommissionens forslag om at bruge midler, der er reserveret til landbruget, og jeg håber, at Rådet vil gå imod det og vil nå frem til et kompromis om finansieringen. Politisk vil det være en katastrofe, hvis de europæiske borgere ved hjælp af finansielle midler - eller værre ved hjælp af symboler - kommer til at føle, at vores udviklingspolitik, navnlig med hensyn til sult, skal føres på bekostning af den fælles landbrugspolitik, som er et helt andet emne.
Constantin Dumitriu  
Kommissionens forslag fremlægger efter min mening et begrænset antal muligheder, hvad angår den måde, som finansiel bistand kan ydes på, da det anfører, at initiativerne udelukkende skal gennemføres med hjælp fra regionale og globale organisationer. Jeg kan forstå motiverne bag disse begrænsninger, men jeg støtter aktiv inddragelse af alle berørte parter: forbrugere, producenter og også offentligheden.
Det siger sig selv, at landbrugsforholdene varierer i udviklingslandene. Faciliteten skal dog tilpasses de specifikke lokale forhold med henblik på at konsolidere og strømline markederne. Små landbrugere skal beskyttes mod udviklingen af evt. dominerende positioner på markedet.
Indførelsen af en facilitet af denne type er gavnlig og giver et incitament til landbrugerne i udviklingslandene. Den er også passende i lyset af den aktuelle økonomiske og finansielle krise. Jeg vil dog understrege vigtigheden af betingelsen om, at midlerne skal fordeles som et supplement, der ikke skader de udviklingsaktiviteter, der kræves på andre områder. Vi skal strengt overholde de forpligtelser, vi har påtaget os. Vi skal også beskytte landbrugere, især fra de nye medlemsstater, der stadig ikke nyder samme støtte som landbrugere fra de andre 15 medlemsstater.
Siiri Oviir  
I årevis har eksperter i retten til mad i FN, Verdensbanken og Den Internationale Valutafond advaret den globale offentlighed om risikoen for hungersnød.
Samtidig med at de rige vestlige lande brænder mad, sulter mere end 850 mio. mennesker i resten af verden. Hvert femte sekund dør et barn på under 10 år af mangel på mad. Den hurtige stigning i fødevarepriserne påvirker hver dag 2,1 mia. mennesker i verden, hvoraf mange forsøger at overleve på mindre end 2 USD om dagen.
Den stadige udvidelse af biobrændstofproduktionen har bidraget til stigningen i fødevarepriser, som igen har haft store indvirkninger på befolkningerne i verden. Prisen på fødevarer er steget kraftigt på verdensmarkedet, fordi et stadig større areal af landbrugsjorden bruges til at dyrke olieplanter, der bruges som råstof i produktionen af biobrændstof (for at producere 50 l brændstof skal der f.eks. bruges 200 kg majs, som kan brødføde et barn i Zambia eller Mexico i et helt år). Flere lande har desuden været udsat for tørke eller oversvømmelse, som har mindsket deres høstudbytte betydeligt.
EU bør efter min mening være villig til at yde et større bidrag til opfyldelsen af FN's milleniumudviklingsmål: at halvere hungersnøden i verden inden 2015.
Jeg glæder mig over Kommissionens initiativ om at bidrage med 1 mia. EUR til bekæmpelse af fødevarekrisen. Det vil sætte EU i stand til at yde fødevarebistand til de mest udsatte mennesker med henblik på at opfylde deres primære ernæringsmæssige behov og bidrage til forbedringen af udviklingslandene kapacitet til at producere deres egne fødevarer.
I øjeblikket produceres der kun en relativt begrænset mængde motorbrændstof af spiselige afgrøder i Europa. Vi bør dog ikke ofre menneskeføde udelukkende af hensyn til "grøn energi". I stedet skal vi støtte videnskabelig forskning, der har til formål at producere motorbrændstof af alternative kilder. Det vil hjælpe med at undgå en stigning i fødevarepriserne og også med at forhindre hungersnød og global opvarmning.
Bogusław Rogalski  
De sidste to år har vi oplevet en eskalering af priserne på landbrugsprodukter og fødevarer. Disse ændringer har især ramt de økonomisk dårligst stillede lande og lande i krig hårdt.
Omkring 2,1 mia. mennesker i verden skal overleve på mindre end 2 USD om dagen, hvilket betyder, at de bruger omkring 50 % af deres indkomst på mad. Det er disse mennesker, der er mest udsatte for sygdom og død som følge af rekordpriserne på deres basisfødevarer, nemlig kornprodukter som ris, majs og hvede. Det har direkte indvirkning på antallet af mennesker, der sulter, som steg med endnu 50 mio. i 2007 alene. Krisen intensiveres yderligere af den negative indvirkning af klimaændring og manglen på naturlige ressourcer, som f.eks. vand og energi.
Som en del af vores bistand og vores forsøg på at løse dette vigtige problem skal vi investere de planlagte midler, så vi forbedrer adgangen til landbrugsproduktionsressourcer og -tjenester og øger landbrugsproduktionskapaciteten for at opfylde udviklingslandenes grundlæggende fødevarebehov.
EU skal også øge landbrugsudgifterne, fordi de 4 %, der indtil videre er afsat til udviklingspolitikken, bestemt er for lidt.
Det er lige så vigtigt, at vi vender tilbage til minimal regulering af de internationale markeder for at sikre forsyningen og i det mindste relativ stabilitet af hensyn til forbrugere og producenter i hele verden.
Toomas Savi  
skriftlig. - (EN) Jeg glæder mig over den rettidige betænkning om forslag til en forordning om etablering af en facilitet med henblik på hurtig reaktion på de kraftigt stigende fødevarepriser i udviklingslandene. I år har verden været rystet af kriser, der har kostet de fattigste befolkninger i verden dyrt.
Det foreslås, at der bruges 1 mia. EUR til at forbedre deres situation i perioden 2008-2009, hvilket er en ganske betydelig sum i EU-budgettet. Jeg vil dog minde Dem om, at den største del af EU's humanitære støtte og udviklingsbistand ikke forvaltes af Kommissionen, men af medlemsstaterne. Hvis medlemsstaterne opfyldte deres forpligtelser med hensyn til milleniumudviklingsmålene, ville det ikke være nødvendigt, at Kommissionen traf en sådan foranstaltning.
Ordføreren har med rette påpeget, at man ikke kan ønske mere effektive fælles politikker uden at stille de nødvendige budgetressourcer til rådighed, og alligevel tøver medlemsstaterne med at gøre det.
Efter min mening burde medlemsstaterne begynde at samle deres ressourcer i Kommissionens regi med henblik på at gennemføre en effektiv fælles humanitær- og udviklingspolitik.
Daniel Strož  
skriftlig. - (CS) Hvad angår betænkningen om etablering af en facilitet med henblik på hurtig reaktion på de kraftigt stigende fødevarepriser i udviklingslandene, mener jeg bestemt, at den bør vedtages, da udviklingslandene har brug for denne form for hjælp. Samtidig vil jeg dog påpege, at betænkningen blandt de mange årsager til krisen undlader at medtage én, som efter min mening er langt vigtigere end det øgede forbrug af kød i Kina og Indien eller tørken i Australien. Jeg minder Dem om, at fødevarepriserne også stiger i EU, og det er indlysende, at de konstante stigninger skyldes de stigende energipriser, der igen skyldes de multinationale energiselskabers stigende overskud. Nyliberalisme er blevet modellen for alle EU's politikker, men den vil i realiteten ikke løse fødevareproblemet noget sted i verden.
Anna Záborská  
De rekordhøje priser på basisfødevarer, som har en alvorlig indvirkning på antallet af mennesker, der sulter i verden, skyldes flere velkendte faktorer. Bortset fra den konkrete situation i visse lande (f.eks. Kina og Indien) omfatter disse faktorer globale klimaændringer, skiftet fra dyrkning af afgrøder til menneskeføde til dyrkning af afgrøder til biobrændstofproduktion og de små kornlagre i verden.
I den forbindelse er det efter min mening vigtigt, at EU udvikler en forenet, koordineret og effektiv reaktion. Jeg glæder mig over Kommissionens forslag om at oprette en fond for håndtering af fødevarekrisen, navnlig på et tidspunkt, hvor fødevarepriserne øger udgifterne til den fødevarebistand, som flere og flere mennesker har brug for. Vi må ikke glemme, at vi bruger EU-skatteydernes penge til udviklingsbistand. Hverken de drastiske stigninger i fødevarepriserne i udviklingslandene eller konsekvenserne af disse stigninger for de fattigste mennesker kan begrunde, at vi ikke sikrer en effektiv og gennemsigtig fordeling af disse midler. Som følge af de ustabile regeringer i mange udviklingslande, krænkelserne af demokrati og korruption er jeg meget tilbageholdende med at styrke deres nationale budgetter. Jeg foretrækker at støtte projekter og programmer, der forvaltes af ikkestatslige eller halvstatslige organisationer, konsortier eller sammenslutninger, der repræsenterer disse. For to år siden fremsatte jeg et forslag, som blev vedtaget på plenarmødet, om, at bistand skulle overvåges, vurderes og derefter godkendes to gange om året af Kommissionen, de lokale myndigheder og bistandsmodtagerne.
