Udstationering af arbejdstagere (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Elisabeth Schroedter for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om anvendelse af direktiv 96/71/EF om udstationering af arbejdstagere.
Elisabeth Schroedter 
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Udstationeringsdirektivet er et af de vigtigste direktiver for den frie udveksling af tjenesteydelser. På den ene side bliver det muligt med fri konkurrence blandt servicevirksomhederne i hele Europa med dette direktiv, på den anden side indeholder det klare regler for beskyttelse af de udstationerede arbejdstagere. Her fastsættes minimumsstandarder, der gælder for alle. Og alligevel skabes der tilstrækkelig fleksibilitet, således at disse standarder kan gennemføres i de forskellige nationale systemer. Det centrale princip i direktivet er samme mindsteløn og samme minimumsbetingelser for samme arbejde samme sted. Der skabes dermed retfærdige konkurrencebetingelser for de lokale virksomheder. Der er imidlertid brug for engagement fra alle sider med henblik på en vellykket gennemførelse for udstationeringsdirektivet, og det gælder fra alle sider og på alle niveauer!
Jeg vil gerne takke de kolleger, som har arbejdet med på denne betænkning, for deres engagement og især for deres uendelige tålmodighed ved forhandlingerne. Jeg vil også gerne takke medarbejderne i udvalgets sekretariat, i Tabling Office, i grupperne og på medlemskontorerne for deres indsats og de ikke optalte ekstra arbejdstimer.
Denne betænkning er en fælles betænkning. Den får støtte på tværs af grupperne, og det er, fordi alle har flyttet sig, og der i sidste blev fundet kompromiser i sagens interesse. I sit engagement for udstationeringsdirektivet tilbageviser Parlamentet Kommissionens forsøg på at begrænse medlemsstaternes kontrolforanstaltninger i retningslinjerne. For medlemsstaterne spiller en særlig rolle. De sikrer ved hjælp af deres kontrolmekanismer, at minimumsarbejdsbetingelserne for de udstationerede arbejdstagere overholdes. Og det skal også være muligt for dem uden begrænsninger i fremtiden.
Kommissionen vil ikke være overrasket over vores kritik af retningslinjerne. For med retningslinjerne forfølger den ikke noget andet mål end at genindføre indholdet i artikel 24 og 25 i det oprindelige forslag fra Kommissionen til udstationeringsdirektivet ad bagvejen. Parlamentet havde imidlertid annulleret begge artikler med stort flertal, og Rådet havde godkendt annulleringen, for arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer, regeringer og parlamentsmedlemmer ønsker ikke at bytte den frie udveksling af tjenesteydelser ud med arbejdstagernes grundlæggende rettigheder. Tværtimod er der en bred alliance, der er overbevist om, at det kan lykkes EU at kombinere begge dele med hinanden, og at denne kombination udgør præcis det, som vi kalder det sociale Europa.
Vi forventer, at Kommissionen tager både det tydelige votum fra februar og votummet i forbindelse med denne betænkning alvorligt og indretter sit arbejde derefter. Det betyder også, at vi forventer, at Kommissionen i forbindelse med vurderingen af de spørgeskemaer, som den sendte til medlemsstaterne i går, tager afgørende hensyn til Parlamentets holdning, som kommer til udtryk i denne betænkning. Det kan ikke være rigtigt, at Kommissionen sætter spørgsmålstegn ved de krav fra medlemsstaterne, som er indrettet på, at minimumsarbejdsbetingelserne virkelig også bliver overholdt.
Desuden har EF-Domstolen gjort det klart, at krav, som er nødvendige til sikring af minimumsarbejdsbetingelserne, ikke står i vejen for den frie udveksling af tjenesteydelser. Og netop det understreges i denne betænkning. Det har f.eks. vist sig i praksis, at det i modsætning til Kommissionens udlægning foruden arbejdstidsdokumentation kan være nødvendigt med lønningsdokumenter for at sikre arbejdstagernes ret til deres mindsteløn. Dermed vil det også være nødvendigt med en juridisk repræsentant i fremtiden, der står til rådighed som forhandlingspartner i overenskomstforhandlinger i henhold til artikel 3, stk. 8, i udstationeringsdirektivet, eller som skaber mulighed for sådanne forhandlinger som befuldmægtiget for den effektive tilsendelse af officielle dokumenter. Foranstaltninger, som anvendes til forudgående afklaring og til information om overholdelse af minimumsbeskæftigelsesbetingelserne, er et vigtigt instrument til gennemførelse af direktivet.
For så vidt håber jeg, at engagementet fra så manges side i denne betænkning virkelig har kunnet betale sig, og at Kommissionen nu også ubegrænset accepterer, at der kan sikres lige løn for samme arbejde samme sted overalt i EU!
Vladimír Špidla
Mine damer og herrer! Formålet med direktivet om udstationering af arbejdstagere er at kombinere virksomhedernes rettigheder til at levere grænseoverskridende tjenester med rettighederne for arbejdstagere, der er udstationeret midlertidigt. Målet er at sikre, at den grundlæggende fri bevægelighed bevares for både arbejdstagere og tjenester, og at social- og arbejdsmarkedslovgivningen, der sigter mod at beskytte medarbejderne, overholdes.
10 år efter vedtagelsen af dette direktiv er der fortsat problemer med at anvende det. Først og fremmest modtager arbejdstagerne og de ansatte utilstrækkelige informationer om deres rettigheder og forpligtelser. Et andet problem er det manglende administrative samarbejde mellem oprindelseslande og værtslande, hvilket igen kan opfattes som mangel på gensidig tillid. Endelig har de tilsynsforanstaltninger, som nogle medlemsstater har indført, ført til frygt for protektionisme.
Myndighederne i værtslandene har fået tildelt en vis tilsynsret, selv om den også har sine begrænsninger. Disse tilsyn skal udføres korrekt, uden forskelsbehandling, og uden at begrænse friheden til at levere tjenesteydelser inden for rammerne af det indre marked. For at præcisere dette punkt fandt Kommissionen det hensigtsmæssigt at vedtage hovedprincipperne den 4. april.
De nationale instanser skal give udstationerede arbejdstagere og tjenesteudbydere adgang til effektive metoder til at indsamle oplysninger om de gældende arbejdsbetingelser i værtslandet. De skal også samarbejde på en retfærdig måde. I den forbindelse føler Kommissionen, at den bør erindre medlemsstaterne om deres forpligtelser, og opfordrer dem til at indføre mere effektive ressourcer.
Jeg er klar over, at diskussionen i Parlamentet om udstationering af arbejdstagere har været kompliceret, og at en lang række forskellige synspunkter er kommet til udtryk. Dette viser, hvor vanskeligt det er at finde en balance mellem at sørge for beskyttelsen af arbejdstagerne på den ene side og friheden til at levere tjenester på den anden.
Det glæder mig, at jeg i den betænkning, som Parlamentet har stemt om, har fundet mange lighedspunkter med den holdning, som Kommissionen gav udtryk for i sin meddelelse fra den 4. april. Der er imidlertid en række punkter, som jeg gerne vil nævne specifikt, og hvor man bør vedtage en klar holdning.
Jeg kan ikke erklære mig enig i, at Kommissionen vil forsøge at medtage de slettede artikler 24 og 25 fra det oprindelige servicedirektiv ved hjælp af sin meddelelse. Det er ikke tilfældet. I sin meddelelse fortolker Kommissionen gældende lovgivning, men indfører ikke ny lovgivning, for det kan ikke lade sig gøre ved hjælp af meddelelser fra Kommissionen, ikke engang formelt, idet dette hører under lovgivningsprocessen. Denne påstand er ikke i overensstemmelse med virkeligheden bag Kommissionens fortolkning. Jeg vil gerne endnu en gang understrege, at Kommissionen i sin meddelelse ikke indfører en ny lovgivning, som disse artikler skal baseres på, men fortolker gældende lovgivning, der omfatter vigtige afgørelser fra Domstolen i Luxembourg.
De afgørelser fra Domstolen, som der henvises til i Kommissionens meddelelse, forhindrer nationale instanser i at indføre krav om, at tjenesteudbydere, der udstationeres i andre medlemsstater, skal have et kontor eller en repræsentant i deres land. Ifølge retspraksis skal en medlemsstat, der er værtsland for udenlandske tjenesteudbydere, for at overholde solidaritetsprincippet angive, at der skal forefindes dokumentation på arbejdspladsen vedrørende det pågældende arbejde og navnlig arbejdsrapporter eller dokumenter vedrørende sundhed, sikkerhed og beskyttelse af arbejdstagerne på arbejdspladsen.
I sin tolkning begrænser Kommissionen på ingen måde medlemsstaternes muligheder for at udføre et effektivt tilsyn, og ingen af de førnævnte artikler har dette formål. Det er min holdning, at Kommissionen i sin tolkning virkelig har forsøgt at finde frem til og forstå den egentlige substans og ånd i de enkelte domstolsafgørelser. Kommissionen lægger stor vægt på, at direktivet gennemføres korrekt og har udvidet dets dækningsområde ud over denne gennemførelse. Den har allerede påbegyndt arbejdet med en rapport, der skal indeholde en vurdering af situationen et år efter offentliggørelsen af retningslinjerne. Med henblik herpå har Kommissionen udsendt et spørgeskema til de nationale instanser og arbejdsmarkedets parter. Den har også oprettet et websted om de juridiske og praktiske spørgsmål i forbindelse med udstationering af arbejdstagere, og her oprettede den for nylig et forum, hvor alle europæiske borgere kan komme med forslag og bemærkninger.
Under forsæde af Kommissionen har en gruppe nationale eksperter desuden udarbejdet principper for bedste praksis, hvor man indfører en række regler på området administrativt samarbejde samt en enhedsformular, der gør det muligt at forenkle informationsudvekslingen mellem kontaktpunkter. Kommissionen tager naturligvis alle Parlamentets synspunkter til efterretning, og den foreliggende betænkning er et vigtigt dokument for Kommissionen.
Małgorzata Handzlik 
Hr. formand! Jeg vil gerne takke fru Schroedter for hendes betænkning. Jeg må desværre sige, at Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender ikke tog hensyn til det, jeg opfatter som det vigtigste af det, vi vedtog gennem min udtalelse fra Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse. Desuden havde vi i gruppe B ikke mulighed for at udveksle oplysninger om eller drøfte vigtige spørgsmål.
I sin betænkning medtog ordføreren mange bekymrende og ofte modstridende elementer. I dag vil jeg fokusere på de mest betydningsfulde problemer. Der er ikke tale om nye problemer, og de er allerede blevet drøftet indgående under arbejdet med servicedirektivet. Beklageligvis blev det besluttet, at løsningerne på disse problemer ikke skulle medtages i direktivet, kun i Kommissionens vejledning om udstationering af arbejdstagere. Jeg finder disse retningslinjer nyttige, fordi de vedrører de problemer, som tusinder af virksomheder møder dagligt, når de udstationerer deres arbejdstagere.
Et af disse problemer er kravet fra værtslandet om en juridisk repræsentant i stedet for blot at udstationere en arbejdstager, der kan fungere som arbejdsgiverens repræsentant. Dette krav har vidtrækkende konsekvenser, fordi oprettelsen af en juridisk repræsentant hører ind under princippet om fri etableringsret og ikke frihed til levering af tjenester. Det udgør desuden en betydelig økonomisk omkostning for arbejdsgiverne.
Det forhold, at værtslandet kræver, at der fremlægges en række dokumenter i forskellig udstrækning, udgør også et problem. I praksis klager virksomhederne over, at værtslandets myndigheder misbruger dette krav og insisterer på dokumenter, der ikke har relevans for det udførte arbejde.
Kravet vedrørende levering af informationserklæringer om udstationering af arbejdstagere udgør et yderligere problem. Nogle lande insisterer på at modtage disse oplysninger mange måneder inden udstationeringsperiodens start, og det forholder sig ofte sådan, at disse erklæringer behandles som godkendelser. Denne form for praksis er meget besværlig for tjenesteudbyderne.
Det sidste vigtige spørgsmål, jeg gerne vil henlede opmærksomheden på, fremhæves ofte af virksomhederne, og det drejer sig om den meget strenge kontrol af polske virksomheder ...
(Formanden afbrød taleren)
Raymond Langendries
Hr. formand! Jeg vil først takke fru Schroedter for det omfattende og fremragende arbejde, hun har udført i forbindelse med udarbejdelsen af denne betænkning, og særlig for hendes indsats for at sikre den bredest mulige enighed om en tekst, der er vigtig af flere grunde.
Hun har også understreget det nyttige arbejde, som et stort flertal af medlemmerne af Parlamentet har udført under forhandlingen og afstemningen om udkastet til tjenesteydelsesdirektivet. Det var nyttigt, fordi Parlamentet ved at stemme for vigtige ændringsforslag, der sikrer fuld respekt for de beføjelser og områder, som direktivet om udstationering af arbejdstagere omfatter, sikrede den vigtige rolle, dette direktiv skal spille på et tidspunkt, hvor vi i et EU med 25 medlemsstater oplever og kommer til at opleve en stor stigning i levering af tjenesteydelser samt i arbejdstagernes mobilitet. Betænkningen sikrer også - og jeg mener, at et flertal i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender var enige om dette - vores kompetence på områder, som retmæssigt tilhører os.
Et direktiv, som er blevet forstået rigtigt, gennemført rigtigt, og hvis virkninger er blevet rigtigt kontrolleret, bør sikre den rigtige balance mellem fair konkurrence og garanteret respekt for arbejdstageres rettigheder. De grundlæggende regler skal være strenge og retfærdige. De skal også sikre gennemsigtighed og sikkerhed for arbejdstagere, både hvad angår levering af tjenesteydelser og fri bevægelighed.
Hvis et direktiv skal forstås rigtigt, skal der gøres en stor indsats for at forklare og informere og forenkle administrative forhold. Et rigtigt gennemført direktiv skal selvfølgelig sikre, at retten til fri bevægelighed og principperne om ligebehandling opfyldes, og det skal forfølge mål for harmonisering af arbejdsforholdene og sociale systemer. Et direktiv, hvis virkninger er blevet rigtigt kontrolleret, er et godt redskab til bekæmpelse af de antieuropæiske følelser, som kan opstå på grund af tilstedeværelsen i befolkningen af arbejdstagere, der behandles som varer, flyttes rundt efter forgodtbefindende og udnyttes på de mest usle betingelser.
Anne Van Lancker
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil allerførst takke ordføreren for hendes store indsats og hendes vilje til at lytte. Jeg kan sige Dem, at min gruppe i mellemtiden anser betænkningen for at være afbalanceret. Hr. kommissær! Min gruppe vil med denne betænkning især opmuntre Dem til at træffe foranstaltninger for at få udstationeringsdirektivet overholdt i praksis. Vi beder ikke om en revidering af direktivet, for lovgivningen er faktisk udmærket, men vi ved alle sammen, at arbejdstagere, som midlertidigt arbejder i et andet land, i praksis ofte udnyttes nådesløst, og vi synes, at denne udnyttelse skal ophøre.
Derfor skal der skabes mere samarbejde mellem de forskellige medlemsstaters inspektionstjenester. Vi anmoder følgelig Kommissionen om at gøre noget for at skabe et velfungerende net af inspektionstjenester. Også videreformidlingen af information om rettigheder og pligter til arbejdstagere og virksomheder skal forbedres. Hr. kommissær! Vores gruppe er i mellemtiden meget tilfreds med Deres tilsagn om at udbygge et veldokumenteret websted, udarbejde ensartede formularer og udveksle gode metoder.
Jeg har endnu en bemærkning om de retningslinjer, som Kommissionen har udarbejdet, idet det er lykkedes Parlamentet at forhindre, at tjenestedirektivet udhuler udstationeringsdirektivet. Jeg vil gerne opfordre kommissæren til ikke at skabe forvirring mellem dels forsøg på at forenkle administrationen, hvilket vi helhjertet støtter, dels tvivl om de krav, som er nødvendige for styringen og kontrollen. Derfor fortsætter vi med at forsvare, at medlemsstaterne stadig skal have ret til at kræve, at der udpeges en repræsentant for virksomheden, men også stille krav i forbindelse med dokumenter og registreringssystemer. Vi skal i fællesskab arbejde på, at bureaukratiet og udnyttelsen bringes til ophør.
Ona Juknevičienė
Hr. formand, en ånd af protektionisme og økonomisk nationalisme er ved at finde rodfæste i visse lande inden for Fællesskabet. Dette hindrer international samhandel og fri bevægelighed for kapital og arbejdskraft. Protektionister har en negativ indstilling, ikke kun over for konkurrence fra Asien, men over for alle former for udenlandsk konkurrence. Det er en kortsigtet indstilling. Vi ved alle, at konkurrence er motoren bag de økonomiske fremskridt, mens protektionisme fører til økonomisk og social tilbagegang.
Opstillingen af kunstige, bureaukratiske forhindringer for gennemførelsen og anvendelsen af direktivet om udstationering af arbejdstagere er en af de måder, som protektionismen manifesterer sig på.
Denne situation skader ikke kun vores egne, men hele Fællesskabets interesser og er et brud på borgernes grundlæggende rettigheder; først og fremmest friheden til at levere tjenester og den fri etableringsret. Disse rettigheder er knæsat i EF-traktaten og i direktivet om udstationering af arbejdstagere, men medlemsstaterne ignorerer dem. En sådan adfærd undergraver Fællesskabet.
Jeg vil stemme for afskaffelsen af bureaukratiske forhindringer, således at landegrænser ikke hæmmer erhvervsudviklingen i Fællesskabet, og så folk frit kan vælge, hvor de gerne vil arbejde. De skal også kunne være sikre på ikke at blive udnyttet eller forskelsbehandlet, når de arbejder i udlandet.
Ilda Figueiredo
Hr. formand! Det er velkendt, at mange arbejdstagere fra EU's medlemsstater, f.eks. Portugal, stadig udsættes for diskrimination, når de arbejder i andre lande, der også er medlemmer af EU, men hvor lønningerne er højere. Ifølge direktivet om udstationering af arbejdstagere er det værtslandet, der har det fulde ansvar for at sikre, at de udstationerede arbejdstagere får deres beskyttelse og rettigheder sikret. Det er således forpligtet til at træffe foranstaltninger for at forhindre, at mindstestandarderne bliver omgået, så der opstår forskelsbehandling. Det rammer nemlig til syvende og sidst alle arbejdstagere, både de udstationerede og værtslandets egne.
Virkeligheden har dog vist os, at direktivet ignoreres flere steder trods talrige klager både i konkrete sager og fra Parlamentets talerstol, som vi flere gange fremført. Direktivet overholdes ikke, og det må der gøres noget ved, og vi kan derfor ikke acceptere Kommissionens forslag om på vigtige områder at begrænse de mindstekrav, som medlemsstaterne kan stille til virksomhederne, hvilket i øvrigt ligger i forlængelse af forslaget til direktiv om oprettelse af et indre marked for tjenesteydelser.
Selv om vi støtter betænkningen, vil vi dog også gerne beklage den pression, som Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater udøvet, og de forslag, som den har stillet for at hindre en tydeliggørelse af vigtige elementer i direktivets gennemførelse. Det gælder således ændringsforslagen om at udelade forskellige af betænkningens punkter, hvor forsøgene på at fjerne punkt 13 og dele af punkterne 26 og 29 var særlig alvorlige. Vi for vores del bakker op om ordførerens arbejde, ligesom vi støtter, at en række andre forslag vedtages, der skal sikre, at direktivet efterleves.
Konrad Szymański
for UEN-Gruppen. - (PL) Hr. formand! Da man nåede frem til det skrøbelige kompromis om servicedirektivet, stod det klart, at man havde opnået det på bekostning af Den Europæiske Unions nye medlemsstater, hvis største konkurrencefordel på Unionens marked netop ligger inden for servicesektoren. Dette kompromis varslede døden for ethvert håb om lige muligheder på det fælles marked, som det blev skitseret i det oprindelige udkast til direktivet. Kommissionens vejledning om udstationering af arbejdstagere var en del af aftalen, der kan have indgydt de nye lande et vist håb. Ved fremlæggelsen af dagens betænkning sigter Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender mod at afskaffe selv denne lille og ikkebindende mulighed. Med denne betænkning tilstræber Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender at bevare et fuldkomment status quo vedrørende markedet for serviceydelser, selv om protektionisme og rendyrket chauvinisme er løbet løbsk på hele dette marked.
Ifølge Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation er fordelen ved denne chauvinisme f.eks., at den er arbejdstager-relateret og er indført under overvågning af fagbevægelsen. Personligt er tvivler jeg på, at det overhovedet har noget som helst at gøre med ægte fordele for arbejdstagerne. I bund og grund tjener strenge administrative og arbejdsmarkedsmæssige og sociale krav kun til at nægte folk adgang til arbejde. Det var, hvad der skete i Vaxholm-sagen og i sagen med den polske firma Zojax. Begge virksomheder blev tvunget til at trække sig fra gennemførelsen af projekter, og dette førte til tab og afskedigelser. De svenske fagforeningsfolk tog det imidlertid helt roligt, fordi de afskedigede var udenlandske arbejdstagere, navnlig letter og polakker. Jeg vil minde de svenske fagforeningsfolk og Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om, at de pågældende udlændige er borgere og virksomheder, der har krav på overholdelse af alle deres rettigheder, og som var blevet lovet lige muligheder på det fælles marked i forbindelse med tiltrædelsen.
Det er korrekt, at kravene i artikel 3 i direktivet er minimumskrav, men mener Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender ikke, at det er på høje tid at indføre øvre grænser for sådanne krav, både i forbindelse med krav baseret på lovgivning og krav baseret på kollektive overenskomster? Mener udvalget ikke, at disse krav ofte er kamuflage for den rene skinbarlige protektionisme? Kravet om at lade sig registrere, oprette en juridisk repræsentation i værtslandet og stille social og arbejdsmarkedsmæssig dokumentation til rådighed på stedet bruges alle af myndighederne som påskud for at gøre tingene vanskelige. De tjener alle et eneste formål, nemlig at beskytte det nationale marked mod murere, bagere, træslibere og mange andre slags arbejdstagere, som nu helt med rette føler sig svigtet. Deres forventninger om lige rettigheder på Unionens marked rystes nu af den barske virkelighed.
Hvis betænkningen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender vedtages i sin nuværende form, vil det sende et klart signal til medlemsstaterne, nemlig at de kan handle præcis, som de vil på det fælles marked for tjenester. Det vil også betyde, at man giver køb på det skrøbelige kompromis, som man nåede frem til om servicedirektivet. Derfor appellerer jeg til, at man bakker op om ændringsforslagene fra en gruppe medlemmer fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater og fra Gruppen Union for Nationernes Europa, for denne betænkning fortjener ikke vores støtte uden disse ændringsforslag.
Derek Roland Clark
Hr. formand! Når folk arbejder på kortfristede kontrakter i andre lande end deres eget, giver det indlysende fordele for alle parter. Så jeg går fuldt og helt ind for udstationering af arbejdstagere - men dette er ikke måden. I punkt 19 i betænkningen siges det, at dette ikke kan opnås gennem et kæmpemæssigt bureaukrati, men omkring 35 af 49 punkter indeholder referencer til love, regler, overtrædelsesprocedurer, sager ved EF-Domstolen og håndhævelse gennem sanktioner.
Hvis man skal dømme efter dette forslag, overrasker det mig ikke, at kommissæren for Industri er bagud for planen i sine bestræbelser på at forenkle EU-lovgivningen! For endnu en gang har vi et forslag, der indeholder en bunke regler og bestemmelser, som bakkes op af så mange henvisninger til sanktioner og overtrædelsesprocedurer, at ordføreren må fortvivle i forsøget på at nå frem til et forslag, der er let at anvende, retfærdigt for alle, men samtidig er effektivt.
Da dette blev drøftet i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender for et stykke tid siden, var medlemmerne forfærdede over at høre om tilfælde af grov udnyttelse af udstationerede arbejdstagere. Dette skal stoppes, men hvad gør medlemsstaterne? Hvad gør fagforeningerne? Det er trods alt sandsynligt, at de lokale arbejdstagere også blev udnyttet. Blev de udstationerede arbejdstagere ansat, fordi de lokale arbejdstagere nægtede at acceptere de tilbudte betingelser?
Nøglen ligger i betragtning L på side 5 i betænkningen, hvor man taler om at forebygge omgåelse af nationale standarder. Når de nationale standarder fremhæves på denne måde, har vi da overhovedet behov for et EU-direktiv? Hvorfor overlades det ikke til medlemsstaterne, hvis det er deres regler, der styrer situationen? Et EU-direktiv vil være en byrde for alle parter og skabe forsinkelser, mens det eneste, vi ønsker, er at få folk i arbejde. Det er trods alt ikke nogen ny situation. Udstationerede arbejdstagere opstod ikke på grund af EU. De fandtes, før EU fandtes. Min egen bror, engelsk som jeg selv, var teknisk tegner. Han blev selvstændig, fik en kontrakt med Volkswagen og arbejdede i Tyskland i adskillige år. Han havde ingen problemer overhovedet, men det var, inden Det Forenede Kongerige kom med i EF.
Så jeg gentager, at vi ikke har brug for dette direktiv. Medlemsstaterne er udmærket i stand til at forvalte deres egne anliggender inden for Den Europæiske Unions nuværende forordninger - kort sagt subsidiaritet. Kan De huske det?
Milan Cabrnoch
(CS) Hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke alle, der har bidraget til denne betænkning. Udstationering af arbejdstagere er et af de vigtige spørgsmål, som EU skal løse, hvis Unionen skal nå sit mål om at færdiggøre det indre marked med fri bevægelighed for personer og frihed til at levere tjenester på tværs af grænserne. Jeg er beæret over at tage ordet foran hundreder af mine kolleger i Parlamentet på dette vigtige tidspunkt.
Kommissionens meddelelse har til formål at liberalisere leveringen af tjenester og udstationeringen af arbejdstagere samt at afskaffe de unødvendige restriktioner og den protektionisme, der er fremherskende i nogle medlemsstater. Fru Schroedter benytter imidlertid den modsatte metode i sin betænkning. Ordføreren lægger uforholdsmæssig stor vægt på beskyttelsen af arbejdstagerne og indfører til gengæld protektionistiske foranstaltninger, der hæmmer friheden til at udstationere arbejdstagere. Den nuværende praksis stiller arbejdstagere fra de nye medlemsstater klart ringere. Virksomheder fra de gamle medlemsstater har mulighed for at udbyde tjenester overalt på EU's marked og i deres oprindelsesland. Virksomheder fra de nye medlemsstater har derimod ikke denne mulighed eller er underlagt tidsmæssige restriktioner og en række administrative hindringer og protektionistiske foranstaltninger, som i realiteten forhindrer deres udstationerede arbejdstagere i at være konkurrencedygtige og i frit at kunne levere tjenester til markedet på samme betingelser som arbejdstagere fra værtslandet. Her i salen hører vi stadig folk udtrykke frygt for den polske blikkenslager og alt det, han symboliserer.
Fru Schroedters betænkning undergraver de grundlæggende værdier, som EU er baseret på, og fører på ingen måde til gennemførelsen af vores fælles mål, nemlig at færdiggøre et ensartet indre marked. Derfor vil jeg opfordre Dem, mine damer og herrer, til at stemme imod denne betænkning.
Jan Andersson
(SV) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg vil begynde med at takke ordføreren for et meget fint arbejde.
Som mange andre har sagt, er dette et vigtigt direktiv for den frie bevægelighed, men også for beskyttelsen af arbejdstagerne. Der er adskillige mangler - det ved vi fra undersøgelserne - hvad angår information, muligheden for at udøve kontrol og samarbejdet mellem medlemslande.
Lad mig slå fast, at vi ikke er for protektionisme, men for åbne grænser. Vi er for ligeværdig konkurrence mellem virksomheder, men vi er også for ligebehandling af arbejdstagere. Det er det, det handler om - ligebehandling. Nu er nogle af de medlemmer, der henviste til Vaxholm-sagen, gået. Det handlede netop om, at lettiske arbejdstagere ikke skulle behandles værre end svenske arbejdstagere. De skulle nyde præcis samme behandling, ikke værre, men præcis samme behandling.
Et spørgsmål, hvor der har hersket uenighed mellem os og Kommissionen, vedrører betydningen af en repræsentant. De foreslår, at det skal være tilstrækkeligt, at man har en forbindelse til nogen at forhandle med, som findes i et andet land. Det bliver utrolig bureaukratisk og utrolig svært. En repræsentant skal kunne kommunikere i de lande, som fører forhandlingerne, og her skal man have nogen, der har forhandlingsmandat. Man skal også kunne kommunikere med arbejdsmiljømyndigheder og andre. Andet er aldeles umuligt. Der er ingen retssag, som modsiger det, jeg siger. Arblade-sagen handlede om noget andet. Den handlede om dokumenter, som skulle opbevares i fem år i henhold til belgisk lov og derfor ikke er relevant i forbindelse med det, Kommissionen siger.
Jeg håber også, at vi får dette udstationeringsdirektiv til at fungere godt i samfundet, men så skal det omfatte disse dele.
Marian Harkin
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske ordføreren med denne betænkning. På grund af den begrænsede tid vil jeg udelukkende koncentrere mig om de irske erfaringer, men de er bestemt også relevante for denne forhandling.
Kommissæren sagde, at Irland ikke har vedtaget specifikke omsætningsforanstaltninger og ikke handler i overensstemmelse med de kriterier, der er fastlagt gennem EF-Domstolens retspraksis. Så ud over alle de øvrige problemer, som ordføreren fokuserer på - og jeg har ikke tid til at remse dem op - lader det til, at vi i Irland ikke har retssikkerhed til at kunne gennemføre direktivet korrekt.
De seneste begivenheder i Irland har vist, hvor meget vi har brug for en fuldstændig gennemførelse af dette direktiv: med GAMA, et tyrkisk byggefirma, der snyder nogle af sine udenlandske arbejdstagere; den irske færgeskandale, hvor de eksisterende arbejdstagere blot blev erstattet med udenlandsk arbejdskraft til den halve løn og med ringere arbejdsbetingelser - jeg kan måske tilføje, at dette er en af grundene til, at jeg støtter et direktiv om færger; og i dag har vi champignonsektoren i Irland, der indrømmer, at nogle af dens medlemmer betaler halvdelen af mindstelønnen til deres udenlandske arbejdstagere.
Mit sidste punkt er, at det ikke kun er de udstationerede arbejdstagere, der lider: Det er alle arbejdstagere, herunder de irske, det kommer til at betale prisen på et senere tidspunkt, når mindstelønnen bliver underbudt og mistænksomhed og mistillid vil erstatte solidariteten mellem arbejdstagerne. Kommissæren sagde tidligere, at det er vanskeligt at beskytte arbejdstagerne og samtidig sikre fri bevægelighed for tjenester; men uanset hvor vanskeligt det er, er vi nødt til at gøre det.
Gabriele Zimmer
(DE) Hr. formand! Først et par anerkendende ord fra mig til ordføreren for det arbejde, hun har udført. Udstationeringsdirektivet har altid været heftigt omdiskuteret og bliver det fortsat. Det er ikke kun det land, jeg kommer fra, der ikke hidtil har været parat til at gennemføre direktivets gyldighedsområde i det samlede erhvervsliv. I Tyskland gælder direktivet kun inden for bygningsindustrien og lignende industrier.
Jeg vil gerne dreje diskussionen om betænkningen hen på tre aspekter: Ordføreren understreger, at arbejdsmarkedets parter skal styrkes for at forhindre, at overenskomstmæssigt regulerede standarder undermineres. Det betyder dog ikke, at der med de aftaler, der bliver indgået mellem medlemsstater og arbejdsmarkedets parter, rent faktisk garanteres eksistenssikrende indkomster. Det skal undersøges i denne sammenhæng, hvorvidt minimumsstandarder overhovedet opfylder kravet om decent work i de enkelte medlemsstater.
Ikke med urette påpeger fru Schroedter også, at det er vanskeligt at skelne mellem selvstændige og arbejdstagere. Imidlertid bør vi ikke glemme i forbindelse med den nødvendige definition og afklaring af status for de såkaldte proformaselvstændige, at det handler om mennesker her, som er mest isoleret og tjener mindst. De skal sættes i en situation, som giver dem rettigheder, og hertil hører også retten til en eksistenssikrende, værdig indkomst.
Gennemførelsen af den frie udveksling begrundes i de pågældende direktiver altid med det argument, at der i sidste ende skal være noget til forbrugeren. Ved første øjekast synes udstationeringsdirektivet ikke at have meget at gøre med forbrugerbeskyttelse. Perspektivisk - her er jeg sikker - vil det ændre sig. Forbrugernes interesse er ikke længere kun rettet mod varens kvalitet i sig selv. Og på den måde går forbrugerbeskyttelse i dag også forud for importprodukter, hvor der gemmer sig børnearbejde bag.
Udvekslingen af varer og tjenesteydelser skal have social kvalitet. Den, der er involveret heri, skal have ret til eksistenssikrende minimumsstandarder, rimelige arbejdsbetingelser og arbejdsbeskyttelse.
Thomas Mann
(DE) Hr. formand! I februar blev der udarbejdet et kompromis i forbindelse med tjenesteydelsesdirektivet mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Her blev artikel 24 og 25 annulleret, hvori der kun var fastsat en overfladisk kontrol af de udstationerende virksomheder og arbejdstagere. Vi kunne sikre, at både sort arbejde og løndumping vil blive bekæmpet mere effektivt.
Kommissionen har i de seneste måneder måttet lide tab. Nu forsøger den på ny at fremlægge de afviste holdninger ad udstationeringsdirektivets bagvej og går i nogle tilfælde ud over det, som EF-Domstolen har fastlagt. Og det i forbindelse med retningslinjer, hvor vi ikke kan gøre andet end at afgive en holdning. Det er ondskabsfuldt og sigter mod at tage magten fra os folkerepræsentanter. Retningslinjer vil sikkert blive brugt af EF-Domstolen i forbindelse med traktatbrudsprocedurer til at fælde domme, og de får dermed retligt bindende virkning.
Den tyske regering, vores partier, arbejdsmarkedets parter, arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer accepterer ikke de planlagte begrænsninger i vores udstationeringslov. Andre europæiske lande har lignende betænkeligheder. I Polen f.eks. er der næppe nogen indfødte på byggepladserne, der er i stedet for en del arbejdskraft fra ikkeEU-stater. Det er i høj grad nødvendigt at tillade mobilitet på det europæiske indre marked, men det skal frem for alt ske retfærdigt. Det opnår man ved effektiv kontrol.
Ethvert værtsland skal have ret til at forlange dokumenter og prøve beskæftigelsesbetingelser - indkomst, arbejdstid, hviletid, sikkerhed og sundhedsbeskyttelse. Den, der foregiver, at man har brug for færre dokumenter for at forhindre demokrati, ønsker i sandhed ikke nogen kontrol og skaber mulighed for illegalitet. Desuden skal der kunne gives meddelelser ved lovovertrædelser. Vi har altså brug for befuldmægtigede repræsentanter for den udstationerende virksomhed i henhold til det pågældende modtagerlands lovgivning.
Jeg hilser fru Schroedters betænkning velkommen. Hun har optaget mine ændringsforslag i kompromiser. På ét punkt er jeg dog ikke enig med hende, nemlig når det handler om, at definitionen af begrebet "arbejdstager" tilpasses således, at økonomisk afhængige selvstændige placeres i gruppen af proformaselvstændige. Jeg håber, at der er flertal for denne holdning i morgen.
Ieke van den Burg
(NL) Hr. formand! Jeg har i Udvalget om det Indre Marked forhandlet med fru Handzlik om denne sag på PSE-Gruppens vegne. Det er ærgerligt, at hun ikke mere deltager rigtigt i forhandlingen, men jeg synes, at jeg endnu en gang vil sige her, at vi faktisk lagde meget stor vægt på de problemer, som hun og også mange medlemmer af min gruppe fra de nye medlemsstater har bragt på bane, og at vi selvfølgelig erkender, at unødige barrierer, unødige bureaukratiske hindringer for den frie bevægelighed for tjenesteydelser og arbejdstagere skal fjernes. På den anden side har jeg også tilstrækkelig erfaring med, hvad der sker lovligt, ulovligt og delvis lovligt på arbejdsmarkedet, til at vide, at folk faktisk udnyttes der, og at der netop bl.a. bruges grænseoverskridende muligheder for udstationering til at omgå regler.
Derfor vil jeg gerne endnu en gang helt tydeligt gentage her, at vi ikke må kaste barnet ud med badevandet, men at vi skal finde en god balance. Jeg vil gerne endnu en gang over for hr. Clark, som åbenbart ikke ved, hvordan disse ordninger fungerer, fremhæve, at der er et subsidiaritetsprincip om, at det for arbejdsretten er reglerne i beskæftigelseslandet, der gælder. Medlemsstater er fuldstændig autonome på dette område, og dette udstationeringsdirektiv er kun ment som en undtagelse fra denne regel for at klare situationer, hvor arbejdstagere udstationeres på den anden side af grænsen og midlertidigt får lov at arbejde på deres egne betingelser, men med en vis minimumsbeskyttelse.
Netop kontrollen med dette og den kendsgerning, at det er så indviklet, gør det nødvendigt at have regler for også at have muligheder for kontrol, bedre muligheder for samarbejde mellem arbejdsinspektioner, og det gør også, at vi har brug for denne balance. Men også inden for rammerne af tjenestedirektivet vil jeg endnu en gang understrege, at der for denne arbejdsret ikke gælder noget hierarki af regler, at medlemsstaterne er autonome på dette område, og at reglerne for fri bevægelighed for tjenesteydelser ikke tilsidesætter dette.
Jacek Protasiewicz
(PL) Hr. formand! Muligheden for at udstationere arbejdstagere hænger nært sammen med de grundlæggende friheder i Den Europæiske Union. Den vigtigste af disse er fri bevægelighed for personer, tjenester og kapital. Direktivet om udstationering af arbejdstagere er derfor en logisk konsekvens af det indre markeds funktion i Den Europæiske Union. Der er ingen tvivl om, at situationen for Unionens økonomi måles gennem situationen for virksomhederne, navnlig de små og mellemstore virksomheder. Direktivet fra 1996 var især rettet mod smv'er og sigtede mod at forenkle principperne for at give dem mulighed for at konkurrere og udøve deres økonomiske aktiviteter uden for deres oprindelsesland. Intern konkurrence er vigtigt, hvis Unionen skal konkurrere med held på globalt plan, hvor den står over for konkurrence fra økonomierne i USA, Kina og Japan.
Jeg vil gerne takke fru Schroedter, fordi hun har turdet give sig i kast med et spørgsmål af så stor betydning for Europas fremtid. Jeg har gennemlæst hendes betænkning nøje. Desværre må jeg sige, at jeg er bange for, at dokumentet ikke helt er i overensstemmelse med mit syn på friheden til at levere tjenester på det indre marked, som jeg lægger så stor vægt på. Efter at have læst fru Schroedters udkast til betænkning har jeg fået mistanke om, at dens egentlige mål er at gøre det svært for virksomheder at udstationere arbejdstagere til at udføre en bestemt opgave, og dermed har den til formål at sanktionere den protektionistiske praksis, som medlemsstaternes regeringer har indført for at beskytte sig mod konkurrencens virkninger. Jeg vil gerne helt klart slå fast, at jeg henviser til konkurrencens positive virkninger. Samtidig støtter jeg Kommissionens og kommissærens personlige indsats for at sikre en bedre gennemførelse af direktivet i praksis. Jeg håber ikke, at der er nogen grund til at ændre det eller erstatte det med en ny retsakt. Jeg har tillid til, at kommissær Špidla er af samme formening.
Proinsias De Rossa
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne takke fru Schroedter for en meget fin betænkning.
Vi har brug for et effektivt direktiv for at beskytte arbejdstagere, der udstationeres midlertidigt til et EU-land. Det er vigtigt at vi undgår en situation, hvor laveste fællesnævner bliver det gældende. Men vi har et direktiv, der er fuldt af sorte juridiske huller, og som slet ikke anvendes i nogle lande.
Trods den gode indsats fra kommissær Špidla tror jeg ikke, at retningslinjer vil kunne afhjælpe disse mangler. Mange af vores lande modsætter sig de nødvendige ændringer af lovgivningen. Konsekvenserne er skandaler af den slags, der allerede har været nævnt, som katastrofen med de irske færger. Mens skibenes besætninger er udelukket fra direktivet om udstationering af arbejdstagere, modsætter den irske regering sig også gennemførelsen af færgedirektivet, som ville beskytte disse arbejdstagere.
Det haster med at få indført en juridisk ramme, så vi effektivt kan forhindre, at vi havner på laveste fællesnævner, får ubillig konkurrence, og endda at fremmedhadet stikker sit grimme hoved frem. Vi har brug for klarhed og sikkerhed om definitionen af arbejdstagere, og vi må sætte en stopper for falske selvstændige. Vi har brug for retten til at anvende klart definerede højere minimumstandarder, tilstrækkeligt mange inspektører til at sikre overholdelsen og sanktioner, som er mulige at håndhæve, i tilfælde af manglende overholdelse af EU-lovgivningen. Jeg mener også, at vi har brug for beskyttelse af folk, der gør opmærksom på overtrædelser, dem, der afslører det misbrug, der finder sted under den eksisterende ordning.
Jeg vil gerne erindre dem, der kritiserer Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og mig i denne sag, om, at jeg repræsenterer et land, der har åbnet sine grænser for alle 10 nye medlemsstater, fuldt og frit. Vi er nu blevet tvunget til at lukke vores grænser for Bulgarien og Rumænien på grund af misbrugen af indvandret arbejdskraft og følgevirkningerne for arbejdstagere i Irland. Det er ikke let at løse dette spørgsmål, og dette er bestemt ikke et forsøg på at indføre protektionisme i de 15 "gamle" medlemsstater.
José Albino Silva Peneda
(PT) Hr. formand, hr. kommissær! Det indre markeds dynamik har medført en øget bevægelighed blandt arbejdstagerne og har medvirket til, at de europæiske virksomheder kan udvikle deres aktiviteter ud over landegrænserne.
Denne øgede bevægelighed skyldes også, at virksomhederne kan udstationere nogle af deres ansatte i em anden af EU's medlemsstater med henblik på midlertidig beskæftigelse. Erfaringerne indtil dato lader dog meget tilbage at ønske. For Portugals vedkommende har udstationering af arbejdstagere særlig inden for byggeriet ikke været nogen succes. Der er blevet afsløret mange tilfælde af udnyttelse af portugisiske arbejdstagere i Spanien, Frankrig, Storbritannien og Holland. Det er sket, fordi der er en afgrund mellem direktivet fra 1999, der fastlægger en balance mellem tjenesteydelsesfriheden og sikringen af de udstationerede arbejdstageres rettigheder, og dets gennemførelse i praksis.
Ud over det forhold, at medlemsstaterne fortolker direktivet forskelligt, er der også andre praktiske vanskeligheder med dets gennemførelse, der har medført flere barrierer, mere bureaukrati og større træghed i processen. Den manglende kontrol med direktivets gennemførelse er i øvrigt slående. Underleverance er et pinagtigt eksempel på et meget hyppigt forhold, som direktivet ikke tager højde for. Det her medført en uacceptabel ansvarsforflygtigelse, hvilket altid - jeg gentager, altid - er til skade for de udstationerede arbejdstagere.
Jeg støtter fru Schroedters betænkning, fordi jeg mener, at værtslandet, i nært samvirke med myndighederne i oprindelseslandet, har pligt til at sikre, at de arbejdsbetingelser, som direktivet opstiller, nøje overholdes, så kontrollen og bekæmpelsen af ulovlig praksis bliver mere effektiv.
Der er derfor behov for større gennemsigtighed og mere information om rettigheder og pligter, når virksomhederne benytter udstationering af arbejdstagere. Jeg støtter også fru Schroedters betænkning, fordi der bør vedtages justeringer, der gør det muligt at sikre, at direktivet støttes, overvåges og gennemføres bedre og mere systematisk.
Françoise Castex
(FR) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Vi skal anerkende, at der rent faktisk eksisterer et europæisk arbejdsmarked, særlig inden for tjenesteydelser, som i højere grad end noget andet område, indebærer udstationering af arbejdstagere. Vi kan tilslutte os det, men ikke under alle omstændigheder og ikke med fare for social dumping. Arbejdskraft er ikke en handelsvare og kan ikke underkastes reglerne for fri konkurrence. Vi gav udtryk for denne bekymring under forhandlingen om tjenesteydelsesdirektivet, og som De understregede, forkastede Parlamentet artikel 24 og 25 i dette direktiv, som netop omhandler en lettelse af betingelserne for udstationering af arbejdstagere. Det er imidlertid ikke acceptabelt, at Kommissionen sætter spørgsmålstegn ved denne stilling og ser bort fra Parlamentets kritik.
Direktivet om udstationering af arbejdstagere er blevet dårligt gennemført i medlemsstaterne og opfylder ikke målene i det. Det være sig, hvad det vil, men bør lovgivningen slækkes som følge heraf, eller bør der tværtimod gøres mere for at tilskynde medlemsstaterne til at gennemføre det? Jeg tror ikke, at forpligtelsen til indberetning, effektiv kontrol og opbevarelse af dokumenter fører til nytteløst bureaukrati, når det drejer sig om at beskytte udstationerede eller lokale arbejdstageres sociale rettigheder. En slap holdning på dette område er kun til gavn for svindlere. Endvidere bør styrkede restriktioner og truslen om økonomiske sanktioner have en afskrækkende virkning.
Derfor støtter jeg denne betænkning og opfordrer indtrængende Kommissionen og medlemsstaterne til at løse problemerne med at gennemføre direktivet, som vi ikke ønsker at få ændret på dette stadium.
Csaba Őry
(HU) Hr. formand! Flere talere har påpeget, at direktivet om udstationering af arbejdstagere og servicedirektivet hænger nært sammen. Derfor beklager jeg, at vi ikke skal behandle dem samlet i november, selv om det ville have været logisk og fornuftigt.
Med hensyn til vores synspunkt er der en vigtig filosofisk forskel mellem den fremgangsmåde, som medlemmerne fra socialisterne og Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance har udtrykt. Vi lægger vægt på at styrke økonomien og få den op i fart, for uden en fremskyndelse af udviklingen kan vi ikke skabe nye arbejdspladser, og vi kan ikke sikre langsigtet finansiering af de store sociale velfærdssystemer eller sikre de sociale værdier i Europa. Det bliver umuligt at skabe fremskridt i retning af balance mellem arbejde og familieliv eller i retning af at forbedre de små og mellemstore virksomheders konkurrenceevne. Derfor vil vi ikke have tilstrækkelige ressourcer til at håndtere de massive nedskæringer, der skyldes udflytning af virksomheder, på europæisk plan.
Spørgsmålet er så, om vi ønsker at hæmme eller styrke økonomiens ydeevne. I løbet af forhandlingen om direktivet om udstationering af arbejdstagere virkede det på mig, som om vi ønsker at hæmme den, og det er ikke noget godt tegn for fremtiden. For blot at nævne det mest slående problem er kravet om virksomhedsrepræsentanter helt i modstrid med den fri levering af tjenesteydelser. Dette udgør i praksis en alvorlig konkurrencemæssig ulempe. Det vil kræve, at man opretter en lokal repræsentation, hvilket er dyrt, meningsløst og upraktisk. Derfor vil jeg gerne henlede Deres opmærksomhed på, at vi anser ændringsforslag 7 for væsentligt. Hvis det ikke bliver vedtaget, vil vi ikke stemme for direktivet. Jeg vil bede Dem tage dette i betragtning ved afstemningen.
Harald Ettl
(DE) Hr. formand! Jeg ville ønske, at vi ikke længere havde brug for udstationeringsdirektivet. Det ville helt sikkert også være i overensstemmelse med Deres forestillinger, hr. kommissær. Jeg ved heller ikke, om arbejdstagerne kan beskyttes tilstrækkeligt mod udnyttelse ved denne lov. Vi har imidlertid ikke noget andet eller adækvat instrument for det europæiske arbejdsmarked til at forebygge problemer.
Det står fast, at de vigtigste punkter i udstationeringsdirektivet kun fungerer betinget - dette gælder både for den grænseoverskridende forkyndelse af forvaltningsstraffe og for myndighedssamarbejdet. Desuden fører den manglende registrering af tillæg som ofte væsentlig bestanddel af lønnen til yderligere løndumping.
Et minimumskrav til udstationeringsdirektivets funktion bliver vel, at der bør stå en person til rådighed, der kan fungere som repræsentant for den udstationerende virksomhed for at kunne sikre direktivets anvendelse.
Vladimír Špidla
Mine damer og herrer! Jeg skal fatte mig i stor korthed, for klokken er allerede fem minutter over midnat, og jeg mener, at vi skal overholde alle bestemmelser til punkt og prikker, herunder arbejdstidsdirektivet og anden gældende EU-lovgivning.
Så det bliver ganske kort. Et centralt spørgsmål, som blev taget op to gange under denne forhandling, er, at Kommissionen i sin meddelelse forsøgte at genindsætte artikel 24 og 25, som var taget ud af servicedirektivet. Jeg vil gerne påpege, at dette er en misforstået opfattelse, for artikel 24 og 25 er baseret på oprindelseslandsprincippet, som går ud på, at det er oprindelseslandet, der har ansvaret for kontrollen. Dette står ikke i meddelelsen, fordi meddelelsen helt korrekt er baseret på den nuværende juridiske situation, hvor ansvaret for kontrollen ligger hos de lande, hvor arbejdstagerne er udstationeret, dvs. de lande, der er værtslande for arbejdstagerne.
Jeg vil gerne sige, at jeg ved forhandlingen bemærkede, at vi er enige om, at direktivet fungerer på et givet tidspunkt, men det er af vital betydning, at vi intensiverer bestræbelserne på at sikre en konsekvent anvendelse. Hovedproblemet lige nu er, at det anvendes inkonsekvent, navnlig ved grænseoverskridende samarbejde mellem de enkelte medlemsstater. Kommissionen har i sin meddelelse taget skridt i retning af en løsning på dette problem - og jeg mener, at det er vores pligt at gøre det så grundigt og så hurtigt som muligt. Jeg vil ikke komme med en udtalelse om de enkelttilfælde, der har været nævnt som en kritik af direktivet eller af Kommissionen, ikke fordi jeg ikke kan, men snarere fordi jeg respekterer tolkenes arbejdstidsregler.
Jeg har en generel bemærkning her til sidst. I sin meddelelse fortolkede Kommissionen for det første domstolsafgørelsen fra Luxembourg, og denne tolkning var korrekt. Ud fra sine forpligtelser som traktaternes vogter formulerede den efterfølgende synspunkter om en række spørgsmål. For det tredje foreslog den, og gør det stadig, nødvendige skridt til at forbedre gennemførelsen af direktivet.
Jeg har en allersidste bemærkning. Det er et grundprincip for en retfærdig rettergang under retsstatsprincippet, at al lovgivning - i dette tilfælde direktivet - kun kan bruges til det formål, som den er udarbejdet til. Formålet med dette direktiv er at beskytte udstationerede arbejdstagere, ikke at begrænse friheden til at levere tjenester. I henhold til denne generelle struktur og til proportionalitetsprincippet begrænser denne meddelelse således ikke medlemsstaternes mulighed for at foretage deres egne inspektioner og begrænser heller ikke deres mulighed for at udføre deres pligter. Grundreglen om proportionalitet gælder naturligvis og betyder, at de opstillede forpligtelser skal stå i rimeligt forhold til målet og de forskellige sager skal vurderes enkeltvis, hvilket også fremgår af meddelelsen.
Mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke Dem for, at Parlamentet har viet dette spørgsmål sin opmærksomhed. Jeg er overbevist om, at dette er et af de vigtigste direktiver vedrørende EU's arbejdsmarked. Det er vores pligt at tolke det korrekt og præcist og omsætte det til praksis så hurtigt og effektivt som muligt. Jeg vil gerne takke fru Schroedter for hendes betænkning, fordi den utvivlsomt udgør et skridt fremad i den proces, jeg nævnte tidligere, nemlig den fuldstændige gennemførelse af direktivet på en sådan måde, at det kan opfylde målsætningen. Ærede medlemmer, mange tak skal De have.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 11.30.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
John Attard-Montalto
(EN) I aften diskuterer vi betænkningen om gennemførelse af et direktiv om udstationering af arbejdstagere, idet vi er klar over, at direktivet om udstationering af arbejdstagere i første række vedrører en garanti for fri bevægelighed for personer og tjenester, og for det andet, at udstationerede arbejdstagere er underlagt de bestemmelser og betingelser vedrørende mindsteløn, arbejdsbetingelser, sundhed og sikkerhed, der er gældende i værtsmedlemsstaterne.
Hovedproblemet ved direktivet vedrører gennemførelsen. En af de vigtigste hindringer er behovet for at tilpasse definitionen af "ansatte", så der kan foretages en klar sondring i forhold til "selvstændiges" status i forbindelse med den nationale arbejdsmarkedslovgivning. Et andet problem er, at direktivet ikke er omsat i alle medlemsstater og ej heller gennemføres i praksis i en række medlemsstater. Det er ligeledes tydeligt, at disse arbejdstagere ikke engang kender deres rettigheder, og derfor opfylder vi ikke direktivets målsætning. Jeg har mødt mange maltesere, der arbejder i de øvrige medlemsstater, og de aner intet om deres rettigheder i henhold til dette direktiv. Så når vi skal gøre direktivet meningsfuldt, må vi ikke være tvetydige.
