Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Vecchi
Hr. formand, for så vidt angår protokollen fra mødet i går, som vi har fået omdelt her til morgen, vil jeg gøre opmærksom på, at mit navn ikke figurerer på tilstedeværelseslisten. Dette skyldes givet en forglemmelse fra min side - jeg har sikkert glemt at underskrive listen - men da jeg dog var tilstedeværende, således som husets tjenester let kan bekræfte, anmoder jeg om optagelse af mit navn på listen over de tilstedeværende under mødet i går.

Evans
Hr. formand, det er det samme, som hr. Vecchi sagde: Mit navn står ikke i protokollen, men jeg var til stede i går.

Hallam
Hr. formand, jeg ville blot lige gøre en enkelt ting klart med hensyn til protokollen. De husker måske, at jeg i går rejste en sag i henhold til forretningsordenens artikel 3 om Parlamentets immunitet og privilegier. I henhold til protokollen foreslog formanden »Hallam at sende en skrivelse til formanden for Belgiens Repræsenteretkammer for at anmode om at få dette spørgsmål belyst«. Så vidt jeg husker, og som det fremgår af dette dokument fra mødetjenesten, lovede formanden selv at foretage det videre fornødne. Jeg håber meget, at formanden vil gå videre med denne klage på vegne af Parlamentet og på mine vegne som medlem af dette - og ikke på mine vegne som enkeltperson.

Formanden
Jeg tager Deres bemærkning til efterretning, hr. Hallam.
(Protokollen godkendtes)

Colom i Naval
Hr. formand, i det dokument med spørgsmål til spørgetiden til Kommissionen, der er opført på dagens dagsorden, figurerer et spørgsmål, jeg har stillet om en national lovs overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne om fri konkurrence. Selv om dette spørgsmål falder ind under kommissær Van Mierts sagsområde, er det ikke opført under den del, som denne skal besvare, men under afsnittet »andre spørgsmål«, selv om spørgsmål, som er blevet indgivet senere end mit, er opført blandt dem, kommissær Van Miert skal besvare. Jeg vil gerne have oplyst, hvordan denne mærkværdige situation er opstået.

Formanden
Jeg tager Deres forespørgsel til efterretning, hr. Colom i Naval. Vi kan få opklaret sagen, når vi møder Kommissionen i spørgetiden.

Ephremidis
Hr. formand, et mere generelt spørgsmål til forretningsordenen, som jeg er nødt til at tage op. Når vi medlemmer af Parlamentet rejser spørgsmål for Præsidiet, må dette også give os et svar, hvad enten det er positivt eller negativt. Dette er ikke sket i følgende tilfælde: Jeg er medlem af delegationen for Kasakhstan og de øvrige centralasiatiske republikker og faktisk næstformand for denne delegation. Den europæiske del af delegationen mødtes før den 1. maj og besluttede, at vi skulle rejse til området i perioden 2. 9. maj. Da jeg fik oplyst, at der ikke ville blive tolket til græsk, sagde jeg, at dette gjorde det meget vanskeligt, og at jeg ikke kunne tage af sted og være både døv og stum. Delegationens formand sagde, at han ville undersøge sagen og give mig et svar. En uge senere fik jeg det svar, at han ikke kunne gøre noget for at skaffe en tolk. Jeg sendte så en skrivelse til Parlamentets formand, hvori jeg meddelte, at jeg ikke kan rejse med en sådan delegation, hvor jeg ikke kan deltage i forhandlingerne. Jeg fik at vide, at jeg i hvert fald sagtens kunne tale græsk og blive forstået, men drøftelserne ville foregå på russisk og engelsk, som jeg ikke ville forstå et ord af, da jeg ikke har de samme evner, som De har, der kan tale alle disse sprog. Så jeg svarede, at det ikke var godt nok. Herefter har jeg ventet på et svar fra Parlamentets formand, men har ikke hørt noget om, hvorvidt min anmodning kan imødekommes, og hvis ikke, hvorfor. I mellemtiden har rejsen naturligvis fundet sted, og jeg vil anmode Dem om at informere formanden om dette, så jeg kan få et svar. Jeg erkender, at dette er et personligt spørgsmål; men det er også et mere generelt anliggende, som vedrører os alle.

Formanden
Hr. Ephremidis, Præsidiet ønsker - og har tradition for - at gøre, hvad det kan, for at hjælpe alle medlemmer med de problemer, de rejser. Jeg vil naturligvis sørge for, at dette også sker i Deres tilfælde.

Afgørelse om uopsættelig forhandling
von Wogau
Hr. formand, som De lige sagde, har udvalget allerede afsluttet behandlingen af denne betænkning, og vi kan som Parlament støtte den uopsættelige forhandling.
(Uopsættelig forhandling vedtoges)

Velkomstord
Formanden
Det er mig en glæde at kunne byde velkommen til 23 vindere af stilekonkurrencen om »Europa mod racismen«, som har taget plads i Europa-Parlamentets officielle loge. Vinderne af konkurrencen kommer fra alle 15 EU-lande, og konkurrencen fandt sted i Europa-Parlamentets regi og var udskrevet af Informations- og Dokumentationscentret som led i Det Europæiske År mod Racisme.
Jeg byder de unge velkommen med ønsket om et behageligt ophold i Strasbourg.

Økologisk produktion af landbrugsprodukter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0156/97) af Barthet-Mayer for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning (EF) om indføjelse af bestemmelser om animalsk produktion i forordning (EØF) nr. 2092/91 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler (KOM(96)0366 - C4-0481/96-96/0205(CNS)).

Barthet-Mayer
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det økologiske landbrug omfatter i Den Europæiske Union ca. 1 mio ha og udgør 1 % af den samlede landbrugsproduktion. På ti år er det dyrkede areal tidoblet. Det biologiske landbrug udgør et realistisk - og i dag troværdigt - alternativ til det intensive landbrug. Det har ikke den negative indvirkning på miljøet som det intensive landbrug, og som følge af dyrkningsmetoderne undgås overproduktion med samme dyrkede areal. I betragtning af disse fordele ville det være passende, hvis man gjorde en stor indsats for at fremme de økologiske landbrug.
Forordning 2092 fra 1991 indeholder bestemmelser vedrørende produktion og markedsføring af såvel forarbejdede som uforarbejdede vegetabilske økologiske produkter. Den betænkning, vi i dag drøfter, tager sigte på at udvide disse bestemmelser til også at gælde animalsk økologisk produktion.
Lad os se på baggrunden for Kommissionens forslag: forslaget blev fremsat i 1996, da BSE-krisen var på sit højeste. Hvis de græsædende dyrs foder havde været naturligt, dvs. udelukkende på basis af foderstoffer og planter, havde vi ikke haft denne krise. Man ville således have sparet store udgifter på landbrugsprojektet, som f.eks. kunne være brugt til at supplere de små bedrifters indtægter, til agro-miljø-foranstaltninger, til forskning, til at hjælpe unge nyetablerede landmænd, til at supplere landmændenes pensioner eller til at fremme eksporten af kvalitetsprodukter. Men skaden er desværre sket.
Lad os snarere se lidt på det økologiske landbrugs særkender, nemlig følgende: Det er et helt frivilligt tiltag fra landmandens side. Det er det mest udviklede, det stærkeste og det bedst kontrollerede kvalitetsmærke fra producent til forbruger, selv om der stadig er ting, der kan forbedres. Denne metode skal ses som en ekstra, men samtid anderledes kvalitetsbetegnelse end de beskyttede geografiske bestemmelser, de beskyttede oprindelsesbestemmelser og specificitetsattesteringer. Og metoden er genstand for en voksende interesse fra forbrugernes side. Det er alt i alt en bæredygtig produktionsform.
Hvad angår udvidelsen af bestemmelserne til også at omfatte den animalske økologiske produktion, har vi været så heldige at råde over en god udgangstekst fra Kommissionens side. Det har ikke desto mindre været nødvendigt dels med en række præciseringer for at gøre teksten anvendelig, dels med nogle forbedringer for at gøre den rummeligere og mere fremtidsorienteret. Det gælder vist nok for akvakultur og de nye former for opdræt af f.eks. snegle, frøer, strudser, bisonokser og vildt, for hvilke tekstens anvendelsesområde bør udvides.
Jeg har ønsket, at teksten forblev tilstrækkelig generel, således at der ikke var hindringer for anvendelsen; mit sigte har været at udstikke principperne for økologisk opdræt uden at komme med en detaljeret beskrivelse.
Jeg har også ønsket, at teksten forblev smidig nok til at blødgøre betingelserne i forbindelse med omlægningen af driften eller tackle alt for outrerede økologiske holdninger. Men for at sikre sammenhæng i forordningen og for at følge den holdning flertallet af mine kolleger i Landbrugsudvalget gav udtryk for under meningsudvekslingen, har jeg lagt en fast linje, hvad angår produktionsformerne og især kontrolforanstaltningerne. Der foreslås således en bedre bestemmelse af kontrolforanstaltningerne og af mulighederne for at kontrollere produktionen, en styrkelse af beskyttelsen af forbrugerne, et forbud imod genetisk modificerede organismer, genetiske manipulationer og virale levende vacciner. Dette er forbud, som forbrugerne forventer på dette særlige område, og som er i overensstemmelse med det økologiske landbrugs grundlæggende principper. Men der tages også i betænkningen hensyn til nødvendigheden af at beskytte de traditionelle produktionsformer såsom grise, kvæg, kapuner, gæs og opfedede ænder.
I hovedtræk kan man sige, at den ændrede forordning både er strengere med hensyn til kontrolforanstaltningerne og produktionsformerne og smidigere med henblik på at lette omstillingen af driften. Men forordningen forstærker harmoniseringen af reglerne og forebygger konkurrenceforvridning mellem medlemsstaterne og regionerne. Den konsensus, der blev opnået vedrørende betænkningen i Landbrugsudvalget har gjort det muligt at nedbringe det oprindelige antal ændringsforslag på 314 til 100.
Der er imidlertid et problem, som bør løses. Der er behov for en bevilling, der er tilstrækkelig stor til at Kommissionen rent faktisk kan løse sine kontrolopgaver i medlemslandene og sikre overvågningen af det ensartede system for medlemslandene og tredjelande. Kommissionen råder i øjeblikket kun over to tjenestemænd til at varetage disse opgaver. De mangler, som undersøgelsesudvalget vedrørende BSE har fundet, bør ikke også opstå i forbindelse med det økologiske landbrug. I mangel af et tilstrækkeligt budget vil iværksættelsen af forordningen ikke kunne kontrolleres korrekt, og der vil være frit spil for importsvig.
Til sidst vil jeg som ordfører nævne, at to af ændringsforslagene generer mig, fordi de bringer forstyrrelse i en ellers harmonisk helhed. Jeg vil derfor indtrængende anmode forsamlingen om at forkaste ændringsforslag nr. 25, som stryger indsætningen af »desinfektionsmidler«, samt ændringsforslag nr. 85, som fjerner fælles normer, hvad angår belægningsprocenten ved fjerkræopdræt. Til gengæld vil jeg opfordre til, at man støtter mine ændringsforslag nr. 101 vedrørende budgettet, nr. 102 vedrørende genindførelsen af »fjerkrænormer«, nr. 103 og især nr. 104 vedrørende budgettet, som jeg nævnte for et øjeblik siden.
Hr. kommissær, for nylig kunne jeg i Østrig, hvortil jeg var inviteret af min kollega, fru Schierhuber, beundre det arbejde, som dér er blevet udført inden for økologisk landbrug, et arbejde, De har ydet et bidrag til. Det er mit håb, hr. kommissær, at De vil gøre det muligt for hele Europa at følge Deres lands eksempel.

Tamino
Hr. formand, som allerede nævnt af ordføreren og særlig efter BSE-sagen er forbrugerne i hele Europa i dag i langt højere grad end tidligere foruden i omkostningerne også interesseret i produkternes kvalitet, og særlig de anvendte fremstillingsmetoder. For at indgyde forbrugerne tillid er det derfor nødvendigt at levere dem garanterede og certificerede produkter. Et nyt europæisk regelsæt, der gør det muligt på hele Den Europæiske Unions område klart og ensartet at certificere økologiske animalske produkter, er et betydeligt fremskridt i denne retning.
Vi må derfor sige, at det er med beklagelse, at vi har været vidne til den forsinkelse, hvormed Kommissionen har forelagt et forslag til opfølgning af forordningen om det økologiske landbrug, også for så vidt angår den økologiske animalske produktion. Dette dokument skulle nemlig have været forelagt allerede den 1. juli 1992, men forelæggelsen blev udsat til den 30. juni 1995, men vi fik den til syvende og sidst først den 26. juli 1996. Men nu ligger dokumentet for os, og vi finder det af stor betydning, også selvom det kræver ændringer, der går i retning af det, som ordføreren allerede har redegjort for. Også Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse har fremsat ændringsforslag, som for en stor dels vedkommende senere er blevet godtaget af Landbrugsudvalget, og jeg vil her særlig erindre om de ændringsforslag, i bemærkningerne til hvilke det omtales, at det traditionelle landbrug har haft en stor negativ indflydelse på miljøet og ligeledes forbrugernes sundhed, og at det i dag er nødvendigt - og der er her tale om et særdeles vigtigt ændringsforslag - at forstå, at hele den fælles landbrugspolitik gradvis skal nyorientere sig i retning af en mere økologisk vegetabilsk og animalsk produktion. Vi finder følgelig, at det økologiske landbrug skal vise, i hvilken retning hele landbruget skal bevæge sig.
Vi skal endvidere udtrykkeligt gøre opmærksom på ændringsforslagene vedrørende genetisk modificerede organismer, som ikke må indgå i hverken det økologiske landbrug eller det økologiske opdræt, samt alle de ændringsforslag, der vedrører forsvaret for dyrenes velfærd, herunder særlig de uundværlige forhold vedrørende deres eksistens, dvs. plads, fodring, transport og slagtning. Jeg håber, at alle disse ideer vil blive godtaget af forsamlingen, og at der således kan skabes et fremragende regelsæt til fordel for dyrene og forbrugerne.

Fantuzzi
Hr. formand, fru Barthet-Mayer har udført sit arbejde seriøst og kompetent. Jeg finder, at dette har ført til en betænkning, der styrker og forbedrer Kommissionens forslag, og som giver et reelt bidrag fra Europa-Parlamentets side til den økonomiske værdi af disse produkter. Ordføreren skal derfor have De Europæiske Socialdemokraters Gruppes fulde støtte og tak. Kommissionen skulle allerede for længst have fremsat disse forslag. I forordning 2092/91 fastsattes, måske en smule for naivt og optimistisk, den 1. juli 1992 for udbygningen af den oprindelige del af forordningen til at omfatte animalsk produktion, og efter den 1. juli 1992 er vi - som flere af kollegerne allerede har erindret om - nået frem til 1997, dvs. at der er gået fem år for at udfylde et retligt tomrum og give en harmoniseret ramme for beskyttelse, anerkendelse og nyttiggørelse af de konkrete erfaringer som landbrugerne og de forskellige operatører i de seneste har indvundet på dette område.
Hr. kommissær, jeg håber, at denne forsinkelse fra Kommissionens side alene skyldes objektive tekniske vanskeligheder og ikke en kronisk undervurdering af den økologiske produktions og kvalitetsproduktionens betydning. Vi har flere gange her i salen haft lejlighed til at give udtryk for, i hvor ringe grad hele den fælles landbrugspolitik til trods for de principielle erklæringer endnu er rettet mod kvalitetspolitikken, og hvorledes der fortsat er tale om en massiv kvantitativ orientering, der endnu tilskynder til en intensivering af produktionen og stadig højere udbytter med fordrejninger af finansieringen og skadelige konsekvenser for miljøet og forbrugeren til følge.
Man må stærkt imødegå disse tendenser og ikke endnu engang udsætte det hele, således som man gjorde i 1992, for de internationale forpligtelser, der er og senere vil blive påtvunget os. Det økologiske landbrug står nu for noget avanceret og betydningsfuldt som led i et omslag i udviklingen. Men man skal ikke gøre sig falske forhåbninger. Der er og må fortsat være tale om en mindre del, om noget noget sekundært i det europæiske landbrug og et frivilligt og ansvarligt valg, der træffes af producenten og opdrætteren. Ingen af os kan forestille os, at det kan udvikles ved magtbud fra oven. Men vi skal fremme de øjeblikkelige tendenser, der ser en holdbar udvikling i udviklingen af den økologiske produktion. Som nævnt af ordføreren står vi nu ikke længere udelukkende over for erfaringer af lokal betydning, der f.eks. angår de lokale markeder, men over for erfaringer, der dækker et stort og samlet område, hvorpå den store organiserede handel ofte er forgangsmand.
Denne forordning betyder derfor en impuls til dette marked til at skabe en produktion uden garanterede priser eller tilskud på godt og på ondt, men giver den forbruger, der er rede til at betale noget mere for en fuldstændig garanti for sin sikkerhed og sundhed og for respekten for miljøet og landområderne, et frit valg. Vor gruppe kan derfor tiltræde denne betænkning og vil gå ind for den under afstemningen i dag.

Ebner
Hr. formand, mine damer og herrer, også på vegne af Det Europæiske Folkepartis Gruppe støtter jeg dette supplement til den allerede eksisterende forordning, som Kommissionen har foreslået, og de fleste af de ændringsforslag, som Landbrugsudvalget og ordføreren har stillet. Kødmarkedet er stødt på store vanskeligheder frem for alt som følge af forbrugernes foruroligelse på grund af BSE-krisen og på grund af diskussionerne om forholdene inden for dyreavlen samt på grund af overproduktionen. Den hurtige forværring af situationen på markedet ses navnlig på baggrund af en stærk forbrugsnedgang. Da forbrugerne viser en voksende interesse for økologiske produkter - både for så vidt angår kvalitet og udbud - bør den animalske produktion derfor tilpasses forbrugsniveauet bedre. Det kræver en grundlæggende ændring af systemerne til kvalitetskontrol og en ny politik vedrørende forbrugerbeskyttelse.
På lang sigt tror jeg, at forbrugernes ønske om levnedsmidler, der er produceret i overensstemmelse med miljøet, åbner betydelige muligheder for landbrugssektoren, navnlig også i de ugunstigt stillede områder i syd. Men det er desværre en illusion at tro, at hele landbruget i Europa kan blive økologisk. Markedet for økologiske produkter er på nuværende tidspunkt generelt set begrænset, og en udvidelse af sådanne produktioner bør støttes ved hjælp af offentligt finansierede programmer, som belønner landmændene for nøje fastsatte miljøpolitiske præstationer.
Overgangen til økologisk landbrug bør være landmandens egen afgørelse og bør, for at der kan sikres et godt resultat, ske gradvis, dvs. som en flydende og trinvis overgang, da vi i modsat fald risikerer, at det ikke modtages positivt, og der indtræder en demotivering. Niveauet er i forvejen allerede nu meget højt, hvilket ikke kun kan vurderes positivt.
Det er også ubetinget nødvendigt og vigtigt at få en definition af integreret landbrug for at give dette område mere vind i sejlene. I denne henseende fortjener kommissæren tak for hans forståelse. Han har allerede i sine tidligere embeder i sit hjemland Østrig gjort et fremragende stykke arbejde på dette område.
Jeg anser det for at være ubetinget nødvendigt, at vi åbner afsætningskanaler for økologiske produkter og fremmer finansieringen i denne henseende, navnlig i ugunstigt stillede områder, frem for alt i syd. Jeg mener også, at EU bør finansiere reklamekampagner for økologiske produkter, og det af hensyn til folkesundheden, men også for at iværksætte foranstaltninger til fordel for kvalitet og mod overproduktion.

Santini
Hr. formand, blandt de ca. 50.000 landbrugsbedrifter i Europa, som kan betegnes som »økologiske«, findes de 15.500 i Italien. Og faktisk er de fire talere, som har haft ordet indtil nu, alle italienere, idet hr. Ebner vel talte på sit modersmål, men dog er italiensk statsborger. Dette er således et vidnesbyrd om den stærke bevidsthed om denne form for landbrug, der findes i vort land. Men vi er nu - det er rigtigt at sige det - for længst kommet over det stadium, hvor der var tale om noget nyt, og vi var nysgerrige og eksperimenterende. Vi er gået fra det økologiske vegetabilske landbrug over til systemer for økologisk opdræt efter den samme filosofi, som har to sider, nemlig først og fremmest respekten for de organoleptiske egenskaber og dernæst de højere indkomster, som denne form for landbrug sikrer.
Det økologiske landbrug har nu sine egne økonomiske parametre, som det selv har skabt. Dette sikrer produktion også i følsomme og vanskelige miljøområder, som f.eks. naturparkerne og de vanskeligt tilgængelige områder i bjergene, det gør det muligt at genoptage dyrkning af afgrøder og traditioner, der har været indeklemt i det intensive og videnskabelige landbrug, det begrænser omkostningerne på grund af lavere udgifter til behandling af afgrøderne og det mindskede behov for arbejdskraft.
Men det økologiske landbrug er ikke en ren og skær tilbagevenden til fortiden og ikke en opgivelse af landbruget, der skal sættes i modsætning til braklægningen. Der er ganske enkelt tale om en ny udviklingsmodel, som har sit udgangspunkt i forskningen og går over en kulturel snarere end en dyrkningsmæssig praksis og fører til et rent og gennemskueligt forhold til forbrugeren. Det rosværdige resultat er at nå frem til en harmonisering af forordningen om den økologiske vegetabilske produktion med de mere forfinede kriterier vedrørende den animalske produktion. Dette er, vil jeg sige, det mest rosværdige træk ved betænkningen af Barthet-Mayer - som også skal have tak fra hele min gruppe - og særlig rosværdige er de principper, på hvilke betænkningen bygger.
Endelig kan vi med sandhed slutte med håbet om, at dette forslag til forordning kan blive et klart og forhåbningsfuldt svar på den bitterhed og de skygger, der har hvilet over landbruget efter den dramatiske BSE-sag, der tvang hele den europæiske zooteknik i knæ, men som først og fremmest, måske uafhjælpeligt, har slået det ømtålelige tillidsforhold mellem producent og forbruger i skår.

Anttila
Hr. formand, kære kolleger, mine lykønskninger til betænkningens ordfører fru BarthetMayer. Et stigende antal forbrugere ønsker økologisk producerede landbrugsprodukter og levnedsmidler. Denne efterspørgselsstigning er ved at skabe helt nye markeder med højere producentpriser for landbrugsprodukter. I EU har man jo i årevis forsøgt at skabe en større balance mellem produktionen og forbruget af landbrugsprodukter. Dette var også hensigten med 1992-reformen af den fælles landbrugspolitik. En økologisk og mindre intensiv produktionsmetode for jord, planter og dyr, bidrager til opnåelsen af en større balance mellem udbuddet af og efterspørgslen efter landbrugsprodukter.
De ubestridelige fordele ved økologisk produktion bygger på stramme begrænsninger for anvendelsen af den slags gødning og pesticider, der har en skadelig indvirkning på miljøet, eller som efterlader rester i landbrugsprodukterne. Den økologiske landbrugsproduktion bør pålægges tilstrækkeligt dækkende, strenge og fælles normer, som enhver producent-, forædlings- eller handelsvirksomhed, der ønsker at vælge en økologisk produktionsmetode, forpligter sig til at overholde. Ved overholdelsen af bestemmelserne kræves der åbenhed, høj moral og etik i erhvervsudøvelsen fra hvert led i produktionskæden. BSE-krisen viste jo helt klart, hvad der sker, når etikken i erhvervsudøvelsen og overvågningen svigter. Den afslørede også, hvor vigtigt det er at overvåge, at bestemmelserne overholdes.
Den Liberale Gruppe mener, at det er særdeles vigtigt med en økologisk, miljøvenlig landbrugsproduktion, som kan bruges til at imødekomme den stigende efterspørgsel fra forbrugerne. Vi anser det for nødvendigt, at der indføres en så klar kvalitetsmærkning af disse produkter som muligt. Forbrugerne skal have tilstrækkeligt med oplysninger, for at de kan træffe deres egne valg. Forbrugeren bør altid oplyses om produktets oprindelse, produktionsmetode og forarbejdning.
Betænkningen er som følge af de utallige afstemninger i udvalget på nogle punkter selvmodsigende og ulogisk. Jeg havde virkelig håbet, at vi ville få mere tid til at samarbejde om at gøre betænkningen mere sammenhængende. Betænkningen indeholder på enkelte områder detaljerede bestemmelser, og på andre områder mangler der fuldstændig konkrete bestemmelser. Desuden lægges der for meget vægt på bl.a. overnaturlige behandlingsmetoder såsom homøopati og fytoterapi. Betænkningen indeholder efter vores mening alt for mange undtagelsesbestemmelser, der svækker det miljøvenlige og økologiske aspekt i produktionen alt for meget og dermed mindsker den økologiske produktions troværdighed. I Finland, hvor der er enestående muligheder for økologisk produktion, kræves der for eksempel en treårig overgangsperiode, hvis man ønsker at gå over til økologisk produktion, mens det ifølge betænkningen er nok med en overgangsperiode på 12 måneder. I nogle tilfælde er det tilladt at anvende foder, der bruges som foder i den intensive produktion. Sådanne undtagelser ville ikke blive accepteret inden for traditionel økologisk produktion. I traditionelt økologisk landbrug skal også foderproduktionen foregå på det enkelte landbrug, da foder, der går gennem flere led, medfører en yderligere risiko.
Afslutningsvis, hr. formand, en lille bemærkning om oversættelsesfejl. Den finske oversættelse indeholdt i meget lang tid ordene spildevand og affald, når der var tale om gødning og urin fra kvæg.

Formanden
Fru Anttila, det var et af Deres første indlæg her i Parlamentet, så jeg ville ikke afbryde Dem. Jeg vil imidlertid anmode Dem om for eftertiden at tilpasse Deres indlæg til den tid, De har til rådighed, da De ellers bringer mødeformanden i en vanskelig situation.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, jeg håber, at De også viser overbærenhed med dem, der taler meget, for når man har meget at sige, behøver man også meget tid. Det er vigtigt, at vi i dag omsider behandler forordningen om økologisk landbrug med hensyn til den animalske produktion. Heldigvis er man i praksis allerede kommet længere end inden for politikken. Her fastsættes der ikke nogen retningslinjer, men derimod rekonstrueres udviklingstendenserne. Hr. Fischler, De og Deres land kan man komplimentere, for her er allerede 10 % af bedrifterne gået over til økologisk landbrug, og mange har til hensigt at gøre det samme. I Deres land kan man allerede tale om, at økologisk landbrug ikke længere er nogen niche, men bliver til »normalt landbrug«. På baggrund heraf ser man, hvad en udvikling, som vi egentlig alle må glæde os over, kan føre til med politisk støtte.
Også de økologiske sammenslutninger har foretaget kontrol, for det er jo hidtil ikke gået uden kontrol, og der har i praksis været en udvikling blandt forbrugerne, som helt klart er interesserede i disse produkter, og også forbrugernes købsadfærd er - om end tøvende - rettet mod disse produkter. Dette er den mest konsekvente form for miljøbeskyttelse og også den mest konsekvente form for forbrugerbeskyttelse. Derfor har vil stillet forslag om, at artikel 101 vælges som retsgrundlag, hvilket kun er konsekvent, og hvilket De forhåbentlig accepterer. Vi vil undersøge spørgsmålet i morgen i Retsudvalget og derpå stemme om det. Skulle dette retsgrundlag ikke blive vedtaget, vil vi skulle behandle ændringsforslagene.
Som bekendt forkastes genteknologien. Så vidt jeg ved, har Kommissionen endnu ikke opnået enighed her. Derfor vil vi anmode om henvisning til fornyet udvalgsbehandling, såfremt man holder fast ved artikel 43 som retsgrundlag, for at De ikke får mulighed for at beslutte Dem til ikke at holde Dem til vort fremskridtsvenlige forslag. Så vil vi skulle acceptere en diskussion om dette spørgsmål. Jeg anser det for at være særdeles vigtigt og håber, at også Parlamentet følger vort forslag.

Nicholson
Hr. formand, jeg vil også gerne her i dag takke ordføreren og komplimentere hende for hendes betænkning. Vi har her i dag lejlighed til at drøfte et emne, som ligger os alle meget på sinde, og til at give udtryk for vore synspunkter om udviklingen af det økologiske landbrug. Uanset hvilken baggrund vi har, forstår vi alle, at udviklingen af det økologiske landbrug utvivlsomt vil være til gavn for alle parter.
Jeg vil også gerne sige, at vi under forhandlingerne her om dette emne må sikre, at vi ser realistisk på udviklingen af det økologiske landbrug og ikke glemmer produktionsomkostningerne. Det vil ikke være til gavn for det økologiske landbrugs fremtid, hvis vi fastlægger så strenge regler, at forbrugeren ikke har råd til at købe de produkter, der bliver fremstillet. Der skal findes en balance her: Produktionsomkostningerne må ikke blive alt for høje, for det ville efter min vurdering hindre os i at nå målet med hele denne øvelse.
Der skal være ensartede regler i samtlige medlemsstater, og medlemsstaterne skal i højere grad støtte og fremme yderligere udvikling, specielt ved at hjælpe unge landbrugere, som ønsker at gå over til økologisk landbrug. Det bliver de yngre landbrugere, der går over til økologisk landbrug, som kommer til at tage denne kolossale udfordring op. Så der skal støtte til fra medlemsstaternes side.
Jeg håber, at hr. Fischler og Kommissionen vil sikre, at alle medlemsstaterne til en vis grad behandler udviklingen af det økologiske landbrug på samme måde. Det har ikke tidligere været tilfældet, fordi der er forskellige støttestrukturer i de forskellige medlemsstater. Der har i mit eget område i Nordirland været klaget over, at folk, der ønsker at gå over til økologisk landbrug, ikke får - og ikke kan få - den støtte, de har brug for. Det ville klæde os alle at sikre, at vi bliver i stand til at nå disse mål, som jeg finder uhyre betydningsfulde.
Det er ikke realistisk at tro, at økologiske landbrugsmetoder kan give os alle de fødevarer, vi har brug for i Den Europæiske Union, men vi må arbejde på at øge det økologiske landbrugs procentvise andel. Vi må sikre, at husmødrene får dette alternativ, således at de frit kan vælge de levnedsmidler, de ønsker at købe til deres familier.
Det glæder mig meget at støtte denne betænkning, og jeg går stærkt ind for ordførerens realistiske holdning. Jeg ville så afgjort ikke støtte noget, der ville indebære, at der blev lagt et for stærkt pres på de mennesker, der ønsker at gå over til økologisk landbrug, men finder, at det er svært at komme i gang.

Raschhofer
Hr. formand, mine damer og herrer, for mennesket er der to områder, der er livsvigtige og i sidste instans vigtige for deres overlevelse: dets miljø og dets ernæring. I vor nuværende særdeles mekaniserede verden er det nødvendigt, at vi forbinder disse to områder. Der er således behov for en helhedsbetragtning og ikke kun et øjebliksbillede af det ene eller det andet område. Dette forordningsforslag er et retningsgivende forsøg, da det inden for det økologiske landbrug tilstræber en udligning mellem produktivitet på den ene side og økologisk ligevægt på den anden side.
Navnlig BSE-krisen har vist os, hvad et landbrug, der udelukkende er mængdeorienteret, med alle dets udvækster som f.eks. transport af levende dyr fører til. En omlægning af systemet med henblik på økologisk husdyrhold og kvalitetskontrol er derfor ikke kun et vigtigt skridt for landmanden, men navnlig også for forbrugeren. Mange gode hensigter ligger imidlertid fjernt fra virkeligheden.
Anvender man forslaget på biavl, så står det fast, at der næsten ingen steder i Centraleuropa vil være økologisk biavl, da ingen kan opfylde kriterierne. Betragter man derimod mange udviklingslandes lemfældige anvendelse af mærkninger i forbindelse med honning, viser det absurde i dette system sig hurtigt. En mærkning er jo kun virkelig på sin plads, når der også er fastsat en streng kontrol, så forbrugeren også kan stole på, at produktet indeholder det, der er anført på mærkningen.
Det er fortsat et spørgsmål, om man ved anvendelse af genetisk modificerede organismer i det hele taget kan tale om økologisk landbrug. Efter af ca. 1, 2 mio østrigere - ca. en fjerdedel af de valgberettigede østrigere - har støttet folkeafstemningen mod genteknologi, vil den østrigske forbruger sikkert vanskeligt kunne dele denne opfattelse.

Needle
Hr. formand, mine damer og herrer, et af de erklærede formål med den aktuelle revision af traktaterne er at bringe Europa tættere på borgerne. Hvis det ikke skal være den rene retorik, men også skal komme til udtryk gennem praktiske foranstaltninger med henblik på at give europæerne den bedst mulige livskvalitet, er offentlighedens krav om sunde, sikre fødevarer til en pris, man kan betale, et område, hvor det ville være klogt af EU-institutionerne at gøre en indsats, der kan ses. Det er derfor desværre - som det allerede er blevet sagt - ironisk nok, at på trods af at der er stillet forslag om regler for afgrøderne inden for det økologiske landbrug for adskillige år siden, så er det først nu, Kommissionen i kølvandet på en stribe sundhedskatastrofer på kødområdet vågner op til dåd med hensyn til den animalske produktion. Det er dog bedre sent end aldrig med disse forhandlinger, og den tekst, der er kommet ud af det, er jo et værdifuldt forsøg på at identificere, regulere og fremme bæredygtige landbrugsmetoder, som frembyder potentielle fordele for vort miljø, vore forbrugere og vore producenter, plus naturligvis for dyrene.
Det er værd at bemærke, at de tidligere regler for afgrøderne har været genstand for en lang række ændringer. Som det er fremgået af Parlamentets komplekse kommentarer, er det sandsynligt, at det bliver både ønskværdigt og nødvendigt, at der sker en yderligere udvikling på dette felt. Forbrugerne kræver i stadig stigende grad simple informationer om deres kød, deres æg og deres honning, og de bør have mulighed for at opnå international beskyttelse og få en rådgivning, de kan fæste lid til. Jeg hørte for nylig fra en større supermarkedskæde, at en fjerdedel af de æg, som denne kæde sælger, nu stammer fra høns, som ikke er burhøns. Så det er åbenbart, at der findes en efterspørgsel, men hvad er den rigtige definition på æg fra fritgående høns eller landæg eller skrabeæg? Der er indbydende mærkater på oksekød og lammekød, hvoraf det fremgår, at dyrene er opdrættet på græs, men betyder det, at det er sket i hele deres levetid, eller gælder det kun en del af tiden? Og hvilke kemikalier har de fået ved siden af?
Man har i denne betænkning forsøgt at tage fat på en sådan bred vifte af vanskelige, tekniske spørgsmål. Der er tale om en mærkbar forbedring af Kommissionens tekst, og vi må takke fru Barthet-Mayer for det store arbejde, hun har lagt i betænkningen. Men hvis vi vil gøre en seriøs indsats for at gøre disse økologiske processer konkurrencedygtige, så skal der stadig gøres en yderligere indsats. Vi kan opmuntre producenterne til at holde op med at betragte dyrene som blot produktionsenheder og opstille høje normer for dyrenes velfærd og den veterinære pleje inden for landbruget og under transport. Jeg vil derfor bede Dem om at støtte ændringsforslag nr. 107, 108 og 109. Vi kan argumentere for økonomiske stimuli. Vi kan sænke produktionsomkostningerne ved at sænke input og behandling, og det har central betydning, at vi kan øge antallet af beskæftigede inden for denne sektor. Det kræver politisk vilje og handling til fælles bedste, så jeg håber, at Kommissionen her i dag vil vise, at den ser dette som en begyndelse og ikke som afslutningen, og at den også vil opfordre medlemsstaterne til at gøre en indsats.

Keppelhoff-Wiechert
Hr. formand, hr. kommissær Fischler, landbruget i EU har ingen fremtid, hvis vi kun slår til lyd for den økologiske produktion og betragter det konventionelt drevne landbrug som en udgående model. Det irriterer mig også, og det er vildledende, når mange til stadighed udpensler BSE som en trussel fra det intensive landbrug - i mit hjemland blev det seneste BSE-tilfælde opdaget på en økologisk bedrift.
Jeg vil gerne komplimentere ordføreren, fru Barthet-Mayer. Med forslaget om at medtage området animalske produkter i den eksisterende EU-forordning har Kommissionen taget et vigtigt skridt til en omfattende regulering af den økologiske produktion. Som led i denne produktion er de animalske produkter, dvs. hovedsagelig mælk og kød, af særdeles stor betydning, da der her generelt opnås den største værditilvækst inden for landbrugsproduktionen. Med henblik på en bæredygtig udvikling af den økologiske produktion i EU er det derfor af afgørende betydning, at der fastsættes lovbestemmelser til dette område. I den forbindelse må vi imidlertid gøre os klart, at denne produktionssektor endnu er i sin vorden, og det drejer sig derfor om at finde frem til bestemmelser, som gør det muligt for landbrugsbedrifterne, forarbejdningsvirksomhederne og detailleddet at opbygge dette markedssegment hurtigt og uden for høje omkostninger.
Det store antal ændringsforslag, der er stillet til forslaget under Parlamentets drøftelser, viser, at vi her ikke kun har at gøre med et komplekst emne, men også med en meget kompliceret lovtekst. Efter min gruppes opfattelse vil det derfor være meget glædeligt, hvis det lykkes os at forenkle forslaget væsentligt og også gøre det forståeligt for landmændene på bedrifterne. Flere detailbestemmelser betyder altid flere omkostningskrævende kontrolforanstaltninger.
Et væsentligt kriterium for den økologiske produktion er uden tvivl, at der i videst mulige omfang kun anvendes foder, der er dyrket økologisk. Det bør derfor være målet inden for rammerne af passende overgangsperioder at sikre, at der rent faktisk udelukkende anvendes økologisk foder. I denne forbindelse har jeg ikke megen tiltro til Kommissionens ide om, at det af de økologiske bedrifter skal kræves, at de har en i realiteten selvstændig produktion. EU-forordningen på det økologiske område må ikke være nogen tumleplads for maksimale forestillinger, men skal derimod bestå af fornuftige retlige rammer. Hvis nogen ønsker at gå ud over dette med særlige krav, skal dette stå vedkommende frit. Men det må ikke ved tvang pålægges alle andre.
I den korte tid, jeg har til rådighed, kan jeg naturligvis kun komme ind på nogle særlig vigtige punkter. Deriblandt hører spørgsmålet om, hvorvidt der i forbindelse med den økologisk produktion rent faktisk er behov for nye yderligere bestemmelser om belægningsgraden. Det centrale punkt er jo at sikre en bæredygtig belægningsgrad pr. hektar inden for den økologiske produktion. Og dette er sikret på grundlag af henholdsvis de eksisterende bestemmelser om belægningsgraden og grænserne i henhold til kvælstofdirektivet. Jeg går derfor ind for, at grænsen for kvælstof fastsættes i overensstemmelse med kvælstofdirektivet eller en generel øvre grænse på 2 storkreaturenheder pr. hektar. En væsentlig manko er ganske givet den præcision, der stadig mangler mange steder. Generelle beskrivelser eller ønskeforestillinger burde ikke høre hjemme i denne lovtekst. I EU-forordningen på det økologiske område bør vi kun have præcise bestemmelser, som også er juridisk bindende. I modsat fald medvirker vi til at gøre producenter og forbrugere usikre. Jeg er også imod bestemmelser, der ikke kan gennemføres i praksis, som f.eks. i forbindelse med honning.
Min tid er gået, men jeg kan dårligt forestille mig, hr. kommissær, at vi i forbindelse med honning opbygger en færdselsregulering for bierne med oplysningstavler, som viser, hvor de skal flyve hen, og hvor de ikke skal flyve hen. Det ville igen være en sand lækkerbisken for den tyske presse!

Guinebertière
Hr. formand, det økologiske landbrugs nuværende plads og potentielle udvikling er fremstillet præcist og detaljeret i hr. Barthet-Mayers betænkning, og jeg vil gerne lykønske denne med det fine resultat.
Det økologiske landbrugs potentielle udvikling er forbundet med behovet for sikkerhed og kvalitet samt forbrugernes tillid til fødevarerne, med forbrugernes interesse for miljøet, med sikringen af dyrenes velfærd, med forbrugernes afvisning af genetisk modificerede organismer og af anvendelsen af syntetiske kemiske produkter.
Det økologiske landbrug udgør et alternativ for de landmænd, der interesserer sig for livs- og arbejdskvalitet, og som ønsker en landbrugsproduktion, der i højere grad tager hensyn til det naturlige miljø. Det økologiske landbrug gør det således muligt at bevare et tæt socioøkonomisk netværk i sårbare landbrugsområder, hvor der er en stærk bevidsthed om landbrugets rolle og ansvar i forbindelse med bevarelsen af økosystemet og af den biologiske mangfoldighed, samtidig med at der produceres sunde kvalitetsprodukter.
Suppleret med kompromisændringsforslagene udgør betænkningen en sammenhængende helhed, som vi vil stemme for, og den således ændrede forordning vil gælde umiddelbart i alle medlemsstaterne uden konkurrenceforvridning. De franske økologiske landbrugere er for deres vedkommende tilhængere af indførelsen af tærskelværdier, hvad angår antallet af dyr pr. ha, belægningsgraden, overholdelsen af begrænsningerne for behandling med medicin, den fodermængde, der bør stamme fra økologisk landbrug, begrænsningerne for behandling med syntetiske allopatiske produkter og en minimumsalder ved slagtning.
Udviklingen af det økologiske landbrug er kun mulig, hvis forbrugerne også har tillid til systemerne for kontrol og certificering af produkterne. De enkelte stater har således alle en rolle at spille med hensyn til denne sikkerhed, og det naturligvis i samspil med Kommissionen. Men vi bør være på vagt, fordi en alt for hurtig udvikling af det økologiske landbrug vil kunne gøre det sårbart. Dette er et forhold, vi bør være opmærksomme på, og fru BarthetMayers seriøse arbejde vil kunne hjælpe os med dette, og vi agter da også at stemme for betænkningen.

Mulder
Hr. formand, min gruppe vil også gerne giv udtryk for sin respekt for fru Barthet-Mayers entusiastiske arbejde. Det er blot en skam, at der stadig er så mange ændringsforslag. Landbrug, hr. formand, må opfylde kundernes krav. Det er tydeligt, at der er en stigende efterspørgsel efter biologisk-dynamiske produkter, og det er derfor logisk, at Kommissionen har foreslået en ordning for at forhindre konkurrenceforvridning. Dette forekommer os essentielt i denne ordning. Vi må fastlægge regler, således at disse i videst muligt omfang kan anvendes på samme måde overalt i Den Europæiske Union.
Regioner er imidlertid ikke ens, og derfor vil jeg også plædere for, og det er også blevet sagt i forskellige ændringsforslag, at der bliver tale om en vis fleksibilitet for bestemte regioner. Jeg tror, at der også i overgangsperioden må være en vis fleksibilitet. Denne periode kan ikke være ens overalt, og den må være så kort som muligt for at opmuntre landmændene til at gå over til bio-dynamisk produktion.
Jeg er fuldstændig enig med fru Keppelhoff i, at det ikke er logisk, at alle produkter skal komme fra egen bedrift. Der, hvor det kan lade sig gøre at slutte sig sammen for at arbejde sammen med andre landmænd, må dette stimuleres. Selvforsyning er faktisk forkert.
Til slut, hr. formand, er det essentielt, at der kommer et europæisk logo for bio-dynamiske produkter, som er almindelig anerkendt og bliver genkendt i Den Europæiske Union. Det samme må også gælde, og det har hr. Ettl allerede sagt, for produkter fra det integrerede landbrug. Jeg håber at kunne offentliggøre en initiativbetænkning herom senere på året.

Iversen
Hr. formand, jeg er glad for, at vi i dag kan diskutere et forslag på landbrugsområdet, som for en gangs skyld går i den rigtige retning. Kommissionens forslag om at medtage dyr i direktivet om økologisk produktion er selvfølgelig en reaktion på forbrugernes krav. Et krav, der er blevet forstærket af kogalskabskrisen. Med dette forslag har vi en mulighed for at give flere landmænd det skub, der kan få dem til at gå over til økologisk drift, og samtidig gavner vi miljøet. Derfor er det så vigtigt, at der i de regler, vi opstiller for de europæiske økologiske landbrug, er en ordentlig balance mellem omstillingstid og kvalitetsvurdering. Jeg mener hermed, at det ikke nytter noget at kræve tre års omstillingstid, før landmanden kan sælge sine varer som økologiske eller bruge sine afgrøder til økologisk foder. Efter min mening skal reglerne ikke gøre det nærmest utopisk at være landmand, nej, de skal gøre det muligt for mange landmænd at leve af det økologiske brug. Det må være det, der er meningen med forslaget.
Der er stor efterspørgsel blandt forbrugerne efter varer, der ikke er genetisk modificerede. De økologiske landmænd i Europa ønsker ikke genetisk modificerede organismer i deres varer, og forbuddet er allerede indarbejdet i codex alimentarius. Det er efter min mening et ønske, vi skal støtte, fordi de bliver de eneste varer, i forbindelse med hvilke vi ved, at der i hvert fald ikke bliver anvendt genetisk modificerede organismer. Jeg tror, at det er væsentligt, at vi er meget lydhøre over for de krav, der fremsættes på dette område.
Derudover vil jeg gerne sige, at forbrugerne selvfølgelig skal have sikkerhed for, at de varer, de køber som værende økologiske, virkelig også er økologiske. Derfor skal vi have en kontrol med de økologiske varer, som fungerer, og endelig er det en fordel at have et fælles EU-mærke, der kan sikre, at forbrugerne kan genkende de varer, der på EU-plan er godkendt som værende økologiske. Det tror jeg er yderst vigtigt, hvis vi overhovedet skal gøre os nogen forhåbning om, at der skabes tillid til dette. Kun på den måde kan man være sikker på, at forbrugerne ved, hvad de får for pengene.
Jeg vil gerne slutte med at sige, at jeg synes, at ordførerens forslag er godt, og at vi som så mange andre endnu en gang bør takke ordføreren.

Redondo Jiménez
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, formålet med dette forslag er at nå de samme mål som med forordning 2092/91, som kun omhandlede vegetabilsk produktion, medens anvendelsesområdet nu udvides til at omfatte animalsk produktion med henblik på at fastsætte lige konkurrencebetingelser for Den Europæiske Unions produkter i den økologiske landbrugssektor og sikre den frie bevægelighed for økologiske produkter inden for Den Europæiske Union. Desuden er sigtet at forbedre forbrugernes tillid til de omhandlede produkter og fremme en landbrugsaktivitet, som kan imødekomme en stigende efterspørgsel fra forbrugernes side og yderligere indebærer en merværdi for miljøet.
I forslaget defineres de grundlæggende krav til økologisk animalsk produktion, såsom bestemmelser vedrørende tilpasning af produktionsmetoder til jorden, særlige regler for hovedparametrene for opdræt, såsom bestemmelser om, hvor dyrene skal stamme fra, omlægning af bedrifter til økologisk produktion, dyrenes foder, forebyggelse med henblik på at sikre dyrenes velvære og sundhed, behandling samt husning og røgt af dyrene. Jeg må imidlertid henlede opmærksomheden på, at nogle af bestemmelserne er for upræcise, da de for mange arters vedkommende blot er principerklæringer, som ikke omsættes i objektive krav, som skal opfyldes af producenterne og kontrolleres af myndighederne og kontrolorganerne.
Endvidere er graden af specifikation og de fastsatte krav ikke ensartede for de forskellige dyrearter, for så vidt som de f.eks. for fjerkræs vedkommende er specificeret ned i de mindste detaljer, medens der ikke er foretaget nogen form for præcisering for de øvrige arters vedkommende. Således er der ikke fastsat kriterier og bestemmelser for visse dyrearter, som kan gøres til genstand for husdyrbrug, som f.eks. kaniner. Under alle omstændigheder var forslaget imødeset med utålmodighed, for selv om der findes nationale regler for økologisk produktion, forekommer det at være nødvendigt med regler på unionsplan, som harmoniserer denne type produktion under hensyntagen til den fleksibilitet, der er nødvendig for at sikre respekten for de regionale forskelle.
Jeg vil endvidere understrege, at i mit land, Spanien, er de rette betingelser for udvikling af økologisk animalsk produktion til stede, da der her stadig findes en omfattende genetisk arv af indfødte racer - okser, får, geder, svin - der for størstedelens vedkommende er tilpasset det naturlige miljø, hvilket gør dem velegnede til at fungere inden for rammerne af ekstensiv drift. Sådanne økologiske produktionsformer er gennemført for fjerkræ, og der findes desuden traditionel biavl, som frembringer produkter af høj kvalitet på grund af mængden og varieteten af den nektarbærende flora.
Vedtagelsen af nærværende forordningsforslag må anses for positivt for den økologiske produktionssektor og gavnligt for forbrugerne, idet der kan forudses en stigende efterspørgsel efter produkter hidrørende fra økologisk landbrug, og for så vidt som det kan bidrage til at fremme udviklingen af blandede bedrifter med både dyr og planter, hvilket er en fordel i denne type landbrug. Men, mine damer og herrer, vi må undgå vægelsindethed. Som hr. Fantuzzi og fru Keppelhoff-Wiechert har påpeget, er økologisk landbrug en sekundær aktivitet, som supplerer det traditionelle landbrug, og som nu så småt begynder at udvikle sig i større skala, en udvikling, som vores gruppe beslutsomt støtter. Tak, fru Barthet-Mayer.

Poisson
Hr. formand, kære kolleger, allerførst vil jeg lykønske fru Christine Barthet-Mayer med hendes meget komplette og meget direkte betænkning vedrørende det økologiske landbrug, som er et område, der tilhører fremtiden.
Efter kogalskabskrisen har vi set en voksende bekymring hos de europæiske forbrugere med hensyn til kvaliteten og oprindelsen af fødevarerne. På tærsklen til det 21. århundrede, hvor man taler meget om udvidelsen mod øst, om en reform af den fælles landbrugspolitik, om Cork-konferencen og om et bæredygtigt landbrug, udgør det økologiske landbrug et alternativ, der bør udnyttes af de landmænd, der ønsker at bevare og genfinde en livskvalitet og en bestemt måde at arbejde på gennem en produktion, som er mindre intensiv, og som i højere grad tager hensyn til den naturlige cyklus.
Det økologiske landbrug gør det endvidere muligt at bevare og revalorisere områder, der er i tilbagegang, eller som helt er opgivet. Det økologiske landbrug har i de senere år vundet anerkendelse. Den tid er forbi, hvor man betragtede den økologiske landmand som en sympatisk sværmer. I dag udvikler det økologiske landbrug sig støt og harmonisk, idet markedet for økologiske produkter vokser med 15 % om året. Derfor bør vi som ansvarlige valgte repræsentanter opstille nogle meget præcise regler og kontrolforanstaltninger og sikre en seriøs certificering af produkterne med henblik på at give forbrugerne sikkerhed for produktionsformen og de økologiske produkters oprindelse.
Det økologiske landbrug er stadig ikke særligt udviklet på verdensplan og det europæiske økologiske landbrug forbliver et pionerområde. Derfor vil jeg stemme for denne meget tekniske, men stærk nødvendige betænkning til fordel for landbruget i almindelighed og i Europa i særdeleshed.

Olsson
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske fru Barthet-Mayer med en god betænkning. Dernæst vil jeg gerne standse op et øjeblik og tænke over ordenes betydning, for vi anvender jo betegnelsen økologisk landbrug om noget, som kun omfatter én procent af landbrugsproduktionen. Det viser faktisk kun, at vort samfund er meget syntetiseret, og at vi har alt for stor tillid til ikke-bæredygtige produktionsmetoder. I den sammenhæng er det økologiske landbrug naturligvis et vigtigt supplement, en spydspids i udviklingen.
Jeg kan oplyse, at man i Sverige, om end ikke med lige så stor succes som i hr. Fischlers Østrig, for nogle år siden satte den målsætning igennem, at den økologiske produktion ved århundredskiftet skulle udgøre 10 procent. Dette nærmer vi os nu i hurtig takt, og det finder jeg meget tilfredsstillende.
Det gælder om at skabe et regelsystem, som er meget enkelt. Jeg har et særstandpunkt, når det gælder genteknologi, idet jeg tror på genteknologien som sådan. Men da man endnu ikke kan skelne mellem god og dårlig genteknologi, bliver man nødt til at sige, at alle genmodificerede organismer skal være forbudt i den økologiske produktion. Det er ikke nogen selvfølge, at det skal være sådan i al fremtid, da genteknologien i andre sammenhænge kan hjælpe os bort fra ikke-naturlige metoder.
Jeg vil gerne slutte med at sige, at vi ikke må være for besværlige, for pernitne. Undertiden opstår der nemlig en uhellig alliance mellem de største tilhængere og de største modstandere af økologisk produktion; de ønsker at gøre regelsystemet alt for kompliceret og besværligt. Jeg går ind for, at vi tilstræber hårde, men enkle regler og et stadig mere udbredt økologisk landbrug.

Hardstaff
Hr. formand, jeg vil også gerne komplimentere fru Barthet-Mayer for hendes glimrende betænkning og specielt for hendes indsats med udarbejdelse af kompromisændringsforslag for at tage højde for de mange yderligere ændringsforslag, som er blevet stillet til Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.
Der har gennem 25 år været en stigende bekymring i Europa over den måde, hvorpå vi producerer vore levnedsmidler med henblik på konstant at øge produktionsniveauet. Bekymringerne går især på spørgsmålet om, hvorvidt det, der burde være grundlaget for menneskers gode helbred - vore fødevarer - i virkeligheden bidrager til at nedbryde vort helbred på grund af overdreven brug af pesticider, ukrudtsmidler, kunstgødning, kunstige hormoner, rutinemæssig anvendelse af antibiotika og uhensigtmæssigt dyrefoder. Som følge heraf lider mange af de dyr, vi spiser, også under en dårlig sundhedstilstand, og de har i mange tilfælde endvidere nogle grusomme levevilkår. Alt dette har skabt en interesse for det økologiske landbrug som en metode, der kan sikre, at der produceres helt sunde fødevarer.
De forslag, vi får forelagt, drejer sig i vid udstrækning om regler, der kan skabe sikkerhed for, at den forbruger, der køber økologiske animalske produkter, virkelig får nogle fødevarer, der er fremstillet på en naturlig måde af dyr, der er opfodret med sundt, naturligt foder og opdrættet efter en ekstensiv metode på humane betingelser. Betænkningen handler ikke specielt om dyrenes velfærd som sådan, men drejer sig om god røgt og pleje og om at undgå, at dyrene bliver udsat for unødvendige stressfaktorer. Der er mange forbrugere, der er bekymrede såvel over den måde, hvorpå dyrene bliver opdrættet, som over den måde, de bliver transporteret på. Jeg vil derfor indtrængende opfordre til, at man støtter ændringsforslag nr. 107, 108 og 109 om transport af dyr og pladsforhold ved kyllingeproduktion og kalveopdræt.
Det ligger fast, at det europæiske landbrug ikke bliver fuldstændig økologisk. Men ved at skabe et eksempel med opdræt på sunde, dyrevenlige betingelser viser de landbrugere, der følger denne vej, andre landbrugere, hvad der kan gøres. Der er allerede en tendens inden for agerbruget i retning af integreret afgrødestyring, som i store træk er baseret på økologiske principper, skønt det ikke er 100 % økologiske metoder. Der ligger to mønsterbrug i min valgkreds, i Lincolnshire. Jeg håber, at de foranstaltninger, som Parlamentet får forelagt her i dag, på samme måde vil fremme ikke blot rent økologisk animalsk produktion, men også generelt forbedret opdræt hos ikkeøkologiske landmænd, i særdeleshed kyllingeproduktion og kalveopdræt, i overensstemmelse med efterspørgselen fra forbrugerne.

Cunha
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, som bekendt tager det foreliggende forslag til forordning sigte på at udvide den eksisterende forordning fra 1991 om vegetabilske økologiske produkter til at gælde animalsk produktion og animalske produkter. Det må beklages, at forslaget fremsættes med flere års forsinkelse, men som man siger: bedre sent end aldrig.
Som flere talere allerede har været inde på, er fastsættelsen af bestemmelser for og fremme af biologisk produktion og ekstensivt landbrug ikke i sig selv en mirakelløsning på det europæiske landbrugs problemer. Man må gøre sig klart, at af rent tekniske grunde er en sådan produktion i mange situationer ikke mulig, navnlig ikke i områder med små og meget små landbrugsbedrifter.
Endvidere må man gøre sig klart, at biologisk landbrug som regel indebærer højere produktionsomkostninger, i hvert i opstartsfasen, og derfor er det hovedsagelig de mere købekraftige forbrugere, der er i stand til at aftage disse produkter. Men på trods heraf tegner biologisk produktion et lovende perspektiv for det europæiske landbrug af især tre årsager: for det første fordi forbrugerne har tillid til det, selv om det ikke er den eneste sikre produktionsform; for det andet fordi det er en god måde at valorisere produktive ressourcer, driftsformer og regioner, som ellers vanskeligt ville kunne klare konkurrencen, især efter indgåelsen af GATT-aftalen; for det tredje fordi denne produktionsform i højere grad respekterer miljøet og dermed bidrager til at påvise, at det er muligt på samme tid at producere og sikre miljøet.
Som sagt vil ingen enkeltstående politik i sig selv kunne løse problemerne for et så heterogent landbrug som det europæiske. Hverken biologisk landbrug, kvalitetspolitik, pris- og markedspolitik eller strukturpolitik vil i sig selv kunne løse problemerne. Alle disse politikker er nødvendige, men de skal afbalanceres og samstruktureres. Med henblik herpå er det nødvendigt, at den fælles landbrugspolitik udvikler en større ligevægt mellem de forskellige komponenter, da den både før og nu er fundamentalt uafbalanceret, som det fremgår af det faktum, at 90 % af budgettet er viet til pris- og markedskomponenter, men kun 10 % til strukturpolitik og en meget lille del til kvalitetspolitik og biologisk produktion.
Desuden er det nødvendigt at videreudvikle politikken til udvikling i landdistrikter, som er endnu en vigtig dimension i en fremtidig afbalanceret fælles landbrugspolitik, der kan opfylde behovene i alle de europæiske landbrugssystemer og ikke kun i nogle. Endelig minder jeg om vigtigheden af at indføre krav om troværdig certificering fra producentorganisationernes side og af at sikre, at der i forbindelse med den næste GATT-runde indføres ensartede regler for biologisk produktion for alle handelsparterne med henblik på at undgå konkurrenceforvridende aktiviteter fra tredjelandes side.
Til sidst vil jeg takke fru Barthet-Mayer for hendes seriøse, grundige og professionelle betænkning.

Piha
Hr. formand, rene levnedsmidler, der produceres tæt på forbrugerne, er for europæerne en vigtig værdi i sig selv. EU bør således fremme økologisk, dvs. organisk landbrugsproduktion og aktivt bestræbe sig på at finde metoder til at støtte denne produktion. Derfor skal der rettes en tak til betænkningens ordfører.
Fru Barthet-Mayers betænkning er imidlertid præget af hastværk, og det fremgår måske også af resultatet, bl.a. af antallet af ændringsforslag. I betænkningen behandles der for mange små detaljer, uden at man har sat sig tilstrækkeligt ind i sagens baggrund. Eksempelvis er der ikke taget nok hensyn til EU's nordlige dimension.
For den enkelte borger minder EU allerede på nuværende tidspunkt i højere grad om et stort landbrugsprojekt end et stort helhedsorienteret europæisk samarbejdsprojekt. 60 % af EU's budget går nu til landbruget, og der er ingen grund til at øge denne andel. Hvis den allerede eksisterende landbrugsstøtte fordeles på en ny måde kan der imidlertid findes nye metoder til også at støtte den økologiske landbrugsproduktion på unionsplan. Initiativerne til indførelse af en ensartet beskatning er imidlertid for vidtrækkende. Europa-Parlamentet bør nu og da huske på »hold your horses«-princippet, idet beskatningen i overensstemmelse med nærhedsprincippet stadig bør være et nationalt anliggende.
Hvis det økologiske landbrug skal gøre sig fortjent til støtte, bør det baseres på anvendelsen af naturlige metoder. Derfor bør man f.eks. forbyde anvendelsen af planter, der stammer fra genetisk modificerede organismer, i levnedsmidler og i forarbejdede produkter, da der endnu ikke er tilstrækkelig viden om virkningerne heraf.
Betænkningen omhandler også dyretransporter. I hvert fald for den finske forbruger er det vigtigt at have sikkerhed for, at transporterne gennemføres etisk korrekt på en sådan måde, at dyrene udsættes for mindst mulig stress. Selvom det er vanskeligt at foretage en harmonisering af de oplysninger, der skal fremgå af oprindelsesmærkningen, kræver i hvert fald den finske forbruger viden om, hvordan dyretransporterne gennemføres og om de dyrkedes produkters geografiske oprindelse, hvilket forbrugeren også efter min mening har ret til.
Finnerne er vant til i deres dyreopdræt at opretholde høje standarder, også for dyrenes vedkommende. Derfor indeholder betænkningen efter min mening nogle lidt hykleriske elementer. Det virker som om, at hvis gåselever ifølge en fransk gastronom er noget, der smelter på tungen, så tager man ikke i sidste ende dyrenes interesser særlig alvorligt. I vores standardiseringsiver glemmer vi ofte, at en europæisk standard ikke bringer ændringer med sig, men at en holdningsændring hos den europæiske borger vil skabe resultater.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, allerførst vil jeg også gerne takke ordføreren, fru Barthet-Mayer, men også Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter samt Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse mange gang for det fremragende arbejde. Udvalgene bestræbte sig på virkelig at forbedre forslaget, ikke kun med hensyn til grundlæggende aspekter, men også for så vidt angår mange tekniske detailspørgsmål. Efter at de grundlæggende bestemmelser for den økologiske produktionsmetode blev indført i 1991 med forordning 2092, har denne fået stadig større betydning i Den Europæiske Union. Desuden har forordning 2078 fra 1992 om produktionsmetoder i landbruget, der er forenelige med behovet for beskyttelse af miljøet og vedligeholdelse af naturen, ligeledes i væsentlig grad bidraget til denne udvikling. Der er imidlertid et presserende behov for, at den eksisterende ordning for vegetabilske produkter suppleres med bestemmelser for økologisk husdyrhold, for at alle økologiske levnedsmidler produceres i et klima med loyal konkurrence og forbrugeren tilbydes en høj grad af tillid.
I betænkningen lægges der stærk vægt på forbuddet mod anvendelse af genetisk modificerede organismer og produkter fremstillet på grundlag heraf inden for økologisk landbrug og ved forarbejdningen af økologiske produkter. Denne opfattelse deles af de økologiske producentsammenslutninger og de fleste medlemsstater. Derfor accepterer Kommissionen, at anvendelsen af genetisk modificerede organismer og produkter heraf ikke er i overensstemmelse med det, som forbrugeren på nuværende tidspunkt forventer af økologisk fremstillede landbrugsprodukter og levnedsmidler.
Derfor er Kommissionen rede til på baggrund af ændringsforslag nr. 8, 26 samt 24 og 28 sidste sætning at optage dette forbud i en betragtning i forordningen og i forordningens grundlæggende artikel 5 og 6. Dog skal begrebet genetisk modificerede organismer defineres præcist, og i den henseende skal der i forordningsteksten henvises til definitionen i direktiv 220/90 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer. Derved vil ændringsforslag nr. 13, 14, 35, 36, 41, 52, 63, 73 og 112 imidlertid blive overflødige, da dette forbud kun vil blive gentaget forskellige steder i betragtningerne og i de tekniske bilag.
Gentagelsen af dette forbud på nogle principielle steder i bilag I i overensstemmelse med ændringsforslag nr. 64 kan dog støttes. Dette gælder principielt også for ændringsforslag nr. 97 og 99, for så vidt som de tilpasser bestemmelserne i bilag VI til det generelle forbud i artiklerne i forordningen.
Som retsgrundlag, mine damer og herrer, anser Kommissionen artikel 43 for at være passende. For det første vedrører denne foranstaltning nemlig i første række regulering og fremme af den økologiske produktionsmåde, og den har således ingen sundhedspolitiske målsætninger. For det andet drejer det sig om at integrere aspektet animalsk produktion i en eksisterende retlig ramme, i en eksisterende forordning, nemlig om økologisk landbrug. Derfor bør efter vor opfattelse også retsgrundlagene være kohærente. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag nr. 110.
Ændringsforslag nr. 21 og 87 kan jeg acceptere, for så vidt som forordningens mærknings- og kontrolbestemmelser omgående udvides til at omfatte animalske produkter af arter, som der først på et senere tidspunkt udarbejdes præcise opdrætsregler for. Derimod mener jeg, at der er behov for en yderligere indgående undersøgelse af ændringsforslag nr. 20 om udvidelse af ordningen til at omfatte mærkning og markedsføring af økologisk foder af animalsk oprindelse og ændringsforslag nr. 23 og 29 om særlige foranstaltninger for overtrædelses- og sanktionsbestemmelser.
Desuden frygter jeg, at hele gennemførelsen af forordningen vil blive overbelastet som følge af de yderligere betingelser i disse ændringsforslag, da Kommissionen og medlemsstaterne kun har begrænsede midler og muligheder til rådighed i denne forbindelse. Kommissionen er dog rede til endnu en gang at tage disse punkter under overvejelse som led i en fremtidig revision af forordningen.
Ændringsforslag nr. 22 om forbedring af beskyttelsen af visse udtryk, som ofte anvendes til at betegne økologiske produkter, kan jeg kun hilse velkomment. Første del af ændringsforslag nr. 24 og 113 om udeladelse af henvisningerne til omlægningen i forbindelse med mærkningen af animalske produkter kan jeg acceptere, og det samme gælder ændringsforslag nr. 30 vedrørende sporingen af animalske produkter i hele produktions- og markedsføringsprocessen.
Lad mig med hensyn til indførelsen af et EF-logo forsikre Dem om, at Kommissionen snarest muligt vil gå i gang med forberedelserne. Den dato, der er nævnt i ændringsforslag nr. 31, nemlig den 1. januar 1998, forekommer mig imidlertid at være urealistisk og kan derfor ikke accepteres. Heller ikke forslaget i ændringsforslag nr. 32 med hensyn til også at anvende det officielle logo i forbindelse med produkter fra tredjelande kan Kommissionen støtte, da hverken den eller medlemsstaterne har en stående og direkte kontrol med den præcise anvendelse af bestemmelserne og overvågningen deraf i tredjelande.
Ændringsforslagene om tilvejebringelse af de nødvendige budgetmidler til gennemførelse af forordning 2092 har jeg med interesse taget til efterretning. Uden et præcist overslag over de pågældende midler kan jeg ganske vist ikke formelt acceptere disse ændringsforslag, men jeg vil sørge for, at der foreslås passende midler som led i de normale budgetprocedurer, og jeg håber så også på støtte fra Parlamentet, for at de nødvendige midler til denne sektor rent faktisk kan stilles til rådighed.
Lad mig til sidst over for Parlamentet udtrykke min fulde anerkendelse af, at det ikke skyr nogen anstrengelse for meget indgående at undersøge de talrige tekniske krav til det økologiske husdyrhold. For Kommissionen indeholder ændringsforslag nr. 5, 6, 9, 10, 11, 16, 19, 22, 27, 34, 47, 48, 49, 55, 56, 60, 62, 66, 67, 69-72, 74, 75, 82, 88, 93, 94, 111, 116, 119, 124 og 125 tekniske eller redaktionelle forbedringer af det oprindelige forslag, og den overtager dem gerne enten uændret eller i princippet eventuelt med en mere egnet formulering.
Derimod kan Kommissionen ikke støtte de tekniske eller redaktionelle forbedringer i ændringsforslag nr. 1, 4, 12, 15, 17, 18, 25, 33, 38, 40, 41, 46, 51, 54, 57, 61, 65, 77-80, 85, 90, 95, 96, 98, 100, 102, 105-109, 114, 115, 118 og 120-122.
Vi kan til dels acceptere ændringsforslag nr. 2, 3, 7, 37, 42-45, 50, 52, 53, 58, 59, 63, 68, 76, 81-84, 86, 87, 89, 91, 92, 103, 117 og 123, men også her i givet fald med mere egnede formuleringer.
Mine damer og herrer, Kommissionen er overbevist om, at når denne forordning er vedtaget, vil den bidrage til den videre udvikling af det økologiske landbrug i Fællesskabet og således imødekomme forbrugernes stigende interesse for disse produkter.
Lad mig afslutningsvis endnu en gang takke Dem, fru Barthet-Mayer, for Deres indsats ved udarbejdelsen af denne fortræffelige betænkning og Parlamentet for dets særdeles positive indlæg under denne forhandling.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Fischler.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder først sted i morgen, da det er nødvendigt at afvente Retsudvalgets udtalelse om ændringen af retsgrundlaget for denne betænkning.

Landbruget og dets producentsammenslutninger
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0132/97) af Redondo Jiménez for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om:
I.forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet (KOM(96)0058 - C4-0234/96-96/0044(CNS)); II.forbedring af vilkårene for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter (KOM(96)0058 - C4-0235/96-96/0045(CNS)); III.producentsammenslutninger og foreninger af sådanne (KOM(96)0058 - C4-0236/96-96/0046(CNS)).
Redondo Jiménez
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, forslaget er i overensstemmelse med det kompromis, som blev indgået af Kommissionen i november 1994 i forbindelse med godkendelsen af forordning 2843/94 om kodificering af forordningerne vedrørende mål 5a, idet disse bestemmelser var blevet ændret over 12 gange siden vedtagelsen, så de gældende tekster er vanskelige at læse og lidet forståelige for dem, der ikke er specialister i landbrugsstrukturpolitikken. Hensigten med dette forslag er at ændre forordning 2328/91 om forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet, forordning 866/90 om forbedring af vilkårene for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter og forordning 1360/78 om producentsammenslutninger og foreninger af sådanne.
Desuden indeholder forordning 2328/91 bestemmelser om ydelse af udligningsgodtgørelser i ugunstigt stillede landbrugsområder, hvorimod kriterierne for definitionen af disse områder findes i Rådets direktiv 268 fra 1975, og det forekommer således hensigtsmæssigt at integrere denne forordning i den nye version af forordning 2328/91. Der er således foretaget ændringer, som forenkler teksten og letter forståelsen, og der er bibeholdt en opdeling i afsnit og underafsnit svarende til de områder, som er omfattet af de nye artikler for at undgå at belaste brugernes hukommelse, og endvidere flyttes støttebeløbene i forordning 2328 til et bilag for at lette deres regelmæssige ajourføring.
Disse bestræbelser på en nyopstilling af teksterne og på at gøre dem mere læselige og forståelige er mere vidtrækkende end en egentlig kodificering, både på grund af omfanget af ændringerne og på grund af den nye udgave af forordningen om forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet, og vi står således ikke over for en kodificering, men en omformulering, og der stilles derfor et ændringsforslag herom til de tre forslag til forordning, som vedrører disse forhold. Desuden stilles der en række ændringsforslag, som ikke indebærer grundlæggende ændringer, men som præciserer og forbedrer teksternes indhold og letter anvendelsen.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på de ændringer, som vedrører forordningen om forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet, som omhandler følgende: for det første en forbedring af definitionen af »direkte salg af gårdprodukter fra egen bedrift«, idet bedriften kan være beliggende på et vanskeligt tilgængeligt sted, og derfor må have tilladelse til at sælge produkterne i et dertil indrettet og let tilgængeligt lokale, under forudsætning af at der kun sælges produkter fremstillet på bedriften. For det andet foreslås det, at et begrænset vandforbrug i forbindelse med energibesparelser kan anvendes som et kriterium for at modtage investeringsstøtte til tilpasning af bedrifterne. Alle kender til de strukturproblemer, der er forbundet med tørke, og alt, hvad der kan anspore til begrænsning af vandforbruget, bør udtrykkeligt anføres i denne tekst. For det tredje foreslås en undtagelse fra reglen om, at der ikke kan ydes støtte til svineavl, idet den ekstensive svineavl i bjergegne, som f.eks. det iberiske svin i Spanien, bør være undtaget fra denne begrænsning, eftersom de gavner økosystemet i produktionsområdet og ikke forurener i form af gødning. For det fjerde bør definitionen af udelukkelsen af støtte til æg og fjerkræ suppleres med en henvisning til, at denne kategori er omfattet af forordning 2777/75. Og for det femte bør genetablering af strukturer, som er blevet ødelagt eller forringet som følge af naturkatastrofer, medtages under undtagelserne fra begrænsningerne i artikel 12, stk. 3.
Under alle omstændigheder vil jeg gerne takke Kommissionen for dens initiativ til en nyformulering af de retsakter, der vedrører landbrugsstrukturerne, fordi det bidrager til at konsolidere landbrugsstrukturpolitikken og styrke og afklare grundlaget herfor i lyset af to store udfordringer: den kommende reform af strukturfondene og udvidelsen med landene i Central- og Østeuropa. Strukturpolitikken bør være rygraden i landområderne, og landbrugets egentlige fundament vil hverken være turisme eller kunsthåndværk, men dyrkning af jorden og husdyravl, som med tilstrækkelige ressourcer til gennemførelse af de nødvendige strukturreformer vil kunne sikre landbrugets eksistens.
Hr. kommissær, hr. formand, mine damer og herrer, vi står over for en tekst, som ikke blot er en nyopstilling af de gældende tekster med henblik på at gøre dem mere læselige og forståelige, men en omformulering. Derfor har vi foreslået nogle ændringsforslag, som ikke indebærer grundlæggende ændringer, men tilstræber at forbedre teksterne og lette anvendelsen, og jeg anmoder Kommissionen og den tilstedeværende kommissær om at tage hensyn til dem, og om at Kommissionen afklarer sin holdning... nej, ikke afklarer - jeg ser en trækning i kommissærens ansigt - men at de bliver forstået korrekt og accepteret af Kommissionen, indtil tiden er inde for en virkelig gennemgribende reform af disse retstekster, hvoraf nogle nu er lettere antikverede.

Fantuzzi
Hr. formand, fru Redondo har gjort et godt stykke arbejde. Der er naturligvis tale om et forslag om kodificering af tre forordninger og følgelig om noget meget teknisk. Jeg vil benytte mig af kommissærens tilstedeværelse til at stille to spørgsmål. Det første angår efter min opfattelse en eftertanke i realiteten vedrørende de foranstaltninger, der omfatter mål 5a. Denne kodifikation viser efter min opfattelse alene en vis forsinkelse. Vi bygger på et formelt synspunkt, men fra et reelt synspunkt begynder mål 5a-områderne at vise tegn på tidens tand. Der bør på ny ske en samlet overvejelse af, hvorledes forordningerne er blevet brugt, og de krav til fornyelse, der findes. Man bør f.eks. overveje forordning nr. 2328 - om foranstaltningerne for de unge, der er mere eller mindre forældede - eller forordning nr. 866. I dag angår foranstaltningerne til tilpasning af strukturerne for forædling og afsætning ikke længere investeringer i nye materielle anlægsaktiver. Det er ofte nødvendigt at investere i immaterielle anlægsaktiver, i varemærker og i allerede eksisterende strukturer, der er udelukket fra anvendelsesområdet for denne forordning, hvilket skader dens effektivitet.
Dette var det første punkt, som altså angik fortiden. Det andet spørgsmål vedrører fremtiden, hr. kommissær. Jeg vil ikke gå uden for emnet og ej heller give mit indlæg overskriften f.eks. »at glemme Cork«, men det forekommer mig, at mål 5a efter dette forum vedrørende den indbyrdes samhørighed ikke længere har nogen fremtid. Jeg vil derfor bede Dem om en smule afklaring, idet de to store retningslinjer, emnemæssigt såvel som geografisk, i det væsentlige vil udelukke en fornyet fremsættelse af tværgående foranstaltninger, som f.eks. mål 5-foranstaltninger.
Det synes rent ud sagt, som om der er nogen, der vil afskaffe selve begrebet landlighed som en særlig kategori inden for strukturforanstaltningerne. Jeg er en smule overrasket over alt dette, og spørger derfor mig selv, om konferencen i Cork i det væsentlige var et påskud til at holde weekend, eller om den virkelig skal blive et strategisk redskab for strukturfondenes fremtid? Det forekommer mig nemlig, at der her er tale om en meget betydningsfuld ukendt faktor. Fra dette synspunkt anmoder jeg Dem derfor, hr. kommissær, om at benytte lejligheden i dag til at give os en redegørelse, der kan tjene os til en smule nytte.

Keppelhoff-Wiechert
Hr. formand, hr. kommissær, forordningen om forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet er den centrale forordning med hensyn til landbrugsstrukturernes tilpasning. Denne investeringsstøtte til de enkelte bedrifter er meget vigtig, og foranstaltningerne til fremme af unge landsmænds etablering er en stor hjælp. Igangsætningsstøtten til indførelse af et driftsbogholderi, hvis det virkelig endnu ikke findes, eller til unge landmænd er efter min opfattelse uundværlig.
Foranstaltningerne bør i forstærket grad støtte landbrugsindkomsterne i de ugunstigt stillede områder og bjergregionerne, for i sidste instans er det også Deres politiske tilgang, hr. kommissær, at give det almindeligt udbredte landbrug i EU den størst mulige chance. Sammenslutninger af bedrifter, dvs. kooperativer, får efter min opfattelse en stadig større betydning: dels som følge af det stigende konkurrencepres, dels som følge af den hyppige mangel på tilstrækkeligt personale i spidsbelastningsperioder og de stigende maskinomkostninger pr. hektar. Ved omlægningen af mange landbrugsbedrifter er dette tættere samarbejde tvingende nødvendigt og accepteres også i stigende grad af unge landmænd.
Kommissionen tager fat på dette i forordningsforslaget, hvilket jeg udtrykkeligt glæder mig over. Vedrørende artikel 6, stk. 4, vil jeg gerne navnlig henvise til et ændringsforslag. Vi ønsker investeringsstøtte til bedrifter, som ligger i regioner, hvor det samlede antal af pladser til svin påviseligt er faldet. Investeringsstøtten bør ikke resultere i, at antallet af oprindelige pladser til svin i denne region overskrides. Men når vi gang på gang slår til lyd for den regionale produktion, når vi ønsker at undgå transport over lange afstande, når udnyttelsen af kapaciteten på de eksisterende slagterier kun er fornuftig, bør også dette ændringsforslag accepteres.
I forbindelse med uddannelsesforanstaltningerne - det kan De let forestille Dem - ønsker jeg naturligvis, at der tages særligt hensyn til vore landbokoner, da det direkte salg jo fortrinsvis er deres arbejde. De ønsker med dette anliggende at styrke producenternes stilling på markedet og støtte dem over for handelsleddets stigende overmagt. Alt i alt er fru Redondo Jiménez' forslag fuldstændig ubestridt. Der blev kun foretaget små nuanceringer, og vi bør takke hende mange gange for arbejdet.

Rosado Fernandes
Hr. formand, det er evident, at enhver landbruger, når han ser så mange regler, forordninger og direktiver, berøves lysten til at investere, omstille og organisere sig. Man må vænne sig til henvisningerne til Cork - som hr. Fantuzzi talte om - en slags Vatikan II. Man må vænne sig til referencer af nærmest klerikal art. Det fremgår af de indlæg, vi har hørt i dag, at landene har forskellige kæpheste: nogle er længere fremme, andre ligger midt imellem og atter andre er længere tilbage.
For Portugals vedkommende er dette dokument imidlertid af største betydning, idet det tager sigte på at fremme tilpasningen af bedriftsstrukturerne, etableringen af producent- og markedsføringssammenslutninger - og dermed at fremme en koncentration af udbuddet - samt at lære landbrugerne at anlægge et mindre individualistisk syn på tingene, at markedsføre deres produkter i fællesskab og indse, at det er nødvendigt med samarbejde for at tackle udfordringerne fra de store industri- og handelsmagter i en verden, der i stigende grad globaliseres.
Efter min mening skal hele dette område forenkles og gøres til genstand for en årsberetning med henblik på at tilvejebringe viden om, hvorledes medlemsstaterne gennemfører direktiverne og de øvrige dokumenter og om gennemførelsesgraden, på samme måde som Revisionsretten gør det, for så vidt angår bekæmpelsen af bedrageri. Det er nødvendigt, at Europa-Parlamentet får større indsigt i, hvorledes medlemsstaterne i praksis, i marken, gennemfører disse foranstaltninger, som kun kan bidrage til at fremme rationaliseringen og moderniseringen af landbrugene. Jeg tilslutter mig fru Redondo Jiménez' ændringsforslag, som jeg også vil stemme for.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, den betænkning, vi behandler, er i det væsentlige en teknisk tilpasning, men indholdsmæssigt er den af afgørende betydning for udviklingen af rationaliseringen på landbrugsområdet. Det er det, vi diskuterer i dag, og jeg vil gerne gøre opmærksom på, hr. Fischler, at det er vigtigt at forlade den ensidige rationaliseringsstøtte og i stedet gå over til at fremme nyskabelser inden for den økologiske produktion, som vi talte om i forbindelse med den tidligere betænkning. Det ville være hensigtsmæssigt at udvide dette til at omfatte adgangen til markedet for de enkelte bedrifter, da det skaber arbejdspladser, mens der i forbindelse med rationalisering nedlægges arbejdspladser.
Også på området miljø og arbejdspladser foretages der i praksis en forøgelse af kapaciteten. Hvis man ser på praksis, har alle derefter 80 eller 100 pladser mere. Derfor skal der også trædes på bremsen her, og derfor kan jeg ikke støtte fru Redondos ændringsforslag, hvor det kræves, at i de tilfælde, hvor antallet af pladser til svin i alt ikke er steget, men er faldet, skal der igen ydes støtte til en forøgelse af kapaciteten, fordi det igen resulterer i en forskydning til fordel for den rationaliserede, agroindustrielle produktion. Det kan være noget andet i hendes land. Så skal man også tage højde for regionale betingelser. I modsat fald resulterer det hos os i en overflytning af pladserne til svin til den agroindustrielle produktion med alle de følger, som vi nu igen kan iagttage i forbindelse med pesten.

Raschhofer
Hr. formand, det forelagte forordningsforslag er et skridt til forbedring af landbrugsstrukturerne. Man erkender, hvor presserende denne foranstaltning er, når man ser på det nuværende systems præcision og effektivitet. Gyldigheden af præmissen »kvantitet i stedet for kvalitet« har ikke mistet sin glans. BSE var jo ingen tilfældighed, men derimod en systemimmanent følge.
Dog blev der dermed indledt en nytænkningsproces, som også den stærke landbrugslobby kun mere vanskeligt kan sinke. Det er i dette forslag derfor frem for alt vigtigt og positivt, at investeringsstøtte ikke kun anvendes til en forøgelse af produktionen, men også til en højnelse af kvaliteten. Støtten til diversificering af indkomstkilderne inden for turist- og håndværksmæssige aktiviteter styrker de små landbrugsbedrifters uafhængighed og levedygtighed. Producent- og afsætningssammenslutninger er måske også svaret på problemet med de mange landmænd, der opgiver erhvervet, og de dermed forbundne følger for arbejdsmarkedet.
Også på miljøområdet erkender man nødvendigheden af, at der gås nye veje, som er ubetinget nødvendige for en bæredygtig udvikling. Foranstaltninger til besparelser inden for energi- og vandforbruget samt til en jordforbedring skal støttes med de nødvendige midler og er således ikke kun interessante for borgeren, men også for landbruget. Konsolideringen af landbrugsstrukturerne er et fælleseuropæisk anliggende, som har betydning ud over den berørte erhvervskreds og som grundlag også fremover sikrer landmændenes overlevelse.

Santini
Hr. formand, der er tale om en reform af tre forordninger i én og samme betænkning, nemlig forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet, forbedring af vilkårene for forædling og afsætning af landbrugsprodukter, samt hvad jeg vil kalde for at give producentsammenslutninger og foreninger af sådanne liv og vitalitet. I sandhed et godt kup! Formålet var ærgerrigt, og det må siges at være lykkedes ordføreren at opnå dette på en klar og praktisk måde - og hvad der også skal bemærkes - takket være et forudgående arbejde med forenkling i Kommissionens juridiske tjenestegrene. Til disse prisværdige bestræbelser for at lette borgerens forståelse af disse regler, slutter sig de ændringsforslag, som går helt ned på teknisk eksemplificeringsniveau, f.eks. når der er tale om fremhævelse af kriterierne for den direkte afsætning af produkter for at gøre livet lettere for både producenten og forbrugeren, men ved forskrifter, som skaber en nær forbindelse mellem landbrugsejendommen og enhver form for afsætningsaktivitet. Af stor betydning er det punkt, hvorpå der tilskyndes til energibesparelse, også gennem en, om man vil, lidt banal form for rationel distribuering og økonomisering med vandressourcerne.
Prisværdigt er princippet om fremme af svineavlen i bjergområderne, mindre prisværdigt er derimod princippet om alene at yde støtte til virksomheder, der har afgjort for store tilliggender til drift af, hvad der kan anses for landbrug af betydning i bjergområderne.
Min gruppe vil stemme imod disse ændringsforslag, fordi den form for aktiviteter, der nævnes i de pågældende tre forordninger, i højere grad omhandler ganske små landbrug end de ekstensive landbrug.
Prisværdige er de konklusioner i betænkningen, hvori der opfordres til under enhver form for fornyelse at tage hensyn til de to store udfordringer, som venter den forestående reform af den fælles landbrugspolitik, dvs. åbningen over for de central- og østeuropæiske lande og reformen af strukturfondene.
Endvidere er det rimeligt på ny at erindre om modellen for de mangesidige landbrugsbedrifter, særlig i bjergområderne, hvor forskellige former for økonomisk aktivitet samles, men hvoriblandt den aktivitet, der er snævert forbundet med arbejdet i markerne, altid skal være et fremtrædende og karakteristisk træk. Jeg taler kort sagt om turismen, landturismen og håndværket som de mest fremtrædende, men der skal fortsat først og fremmest være tale om selve landbruget.

Novo
Hr. formand, mine damer og herrer, uanset de underliggende motiver er det sikkert og vist, at mange af de retningslinjer, der er omhandlet i det foreliggende regelsæt, ligger tæt på de synspunkter, vi længe har gjort gældende.
Med henblik på en gennemgribende ændring af den aktuelt uretfærdige fordeling af støtten er det afgørende at fastsætte bestemmelser om prioriteret støtte til småproduktioner og familiebedrifter og at begrænse og endog fjerne støtten til produktion af overskudsprodukter.
Endvidere er det nødvendigt at videreudvikle den herskende tendens til at yde støtte til differentiering af indkomstkilderne for landbruget i de mest ugunstigt stillede områder, som er karakteriseret ved en udpræget smådriftsstruktur og/eller fremskyndede ørkendannelsesprocesser.
Vi takker ordføreren for den fremragende betænkning og tilslutter os hendes ændringsforslag, herunder forslagene om støtte til anlæg af infrastrukturer med sigte på at begrænse vandforbruget i landbruget, undtagelser for ekstensiv landbrugsproduktion, som f.eks. ekstensiv svineavl, samt forslaget om støtte til genopbygning af infrastrukturer, der er ødelagt eller forringet af naturkatastrofer.
For så vidt angår udligningsgodtgørelser i ugunstigt stillede landbrugsområder, mener vi, at forslaget om et støtteberettiget mindstearal på to hektar er dybt uretfærdigt og i modstrid med essensen i de positive retningslinjer i de nye retsakter og ændringsforslag, da det vil medføre, at en stor del af landbrugsbedrifterne i de sydlige lande og regioner, bl.a. Portugal, udelukkes.
Derfor opfordrer vi ordføreren til sammen med os at tage initiativ til at forelægge et mundtligt ændringsforslag om at lade den omhandlede bestemmelse om et mindsteareal på to hektar udgå.
Uden at benægte nødvendigheden af en diversificering af aktiviteterne i landområderne, skal det understreges, at landområdernes fremtid primært ligger i permanent udvikling af landbruget og viljen til at yde støtte til sociostrukturelle forbedringer af landbrugsproduktionen, som kan skabe værdige levevilkår for alle landbrugere og i særdeleshed for dem, hvis bedrifter er beliggende i perifere og svagt udviklede områder.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, på Kommissionens vegne vil jeg gerne allerførst takke Dem, fru Redondo Jiménez, og Deres kolleger i Landbrugsudvalget mange gange for betænkningen om det foreliggende kommissionsforslag. Det glæder mig, at Landbrugsudvalget ser med tilfredshed på Kommissionens initiativ med hensyn til at omformulere tre landbrugsstrukturforordninger.
Dette omfatter visse mindre ændringer af ren sproglig og formel art. Det er Kommissionens mål at udforme forordningerne mere forståeligt og gennemsigtigt uden at ændre indholdet. Som en konsekvens heraf forkastes derfor væsentlige indholdsmæssige ændringsforslag til forordningerne. En debat om indholdsmæssige ændringer bør føres adskilt fra det nuværende forslag. Lad mig her tale i forlængelse af det, hr. Fantuzzi sagde. Det forholder sig helt sikkert ikke således, at det, der blev diskuteret i Cork, kun var tomme ord, derimod støtter jeg fortsat de konklusioner, man nåede frem til i Cork, nemlig at vi i princippet også i fremtiden har brug for en udvikling af landbruget overalt, hvor der findes landdistrikter. Jeg beder Parlamentet om fortsat at støtte mig i denne bestræbelse.
I betragtning af, at det her drejer sig om en omformulering, forkastes ændringsforslag nr. 3-9 og 15. Af samme grund er henvisningen til nye ændringer i ændringsforslag nr. 1 ikke på sin plads. Alt dette går ud over en omformulering af de gældende bestemmelser. Derimod er vi taknemlig for præciseringerne og korrektionerne i ændringsforslag nr. 2 og 10-14, som entydigt forbedrer den nuværende ordlyd. Disse ændringsforslag går i retning af en omformulering af de gældende bestemmelser.
Hvis vi ønsker at holde fast ved ideen om en omformulering, har Kommissionen og Parlamentet her en glimrende mulighed for at bidrage til at præcisere og forenkle landbrugsstrukturpolitikken.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Fischler.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Foreløbigt budgetforslag 1998 (forelæggelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens forelæggelse af det foreløbige budgetforslag for regnskabsåret 1998.

Liikanen
Hr. formand, de offentlige administrationer i hele Unionen gør en seriøs indsats for at opnå og fastholde et stabilt finansielt miljø. Fællesskabets budget skal stemme overens med disse anstrengelser. Samtidig skal man respektere de forpligtelser, der er indgået, og den europæiske merværdi i fællesskabsbudgettet skal forbedres.
Forberedelserne til udvidelsen må begynde med Fællesskabets budget for 1998. Der er gradvis opbygget visse marginer for at lette udvidelsen med begrænsede ressourcer. Men der skal også snart tages højde for de krav, udvidelsen stiller, i selve substansen i Fællesskabets programmer. Programmerne skal være af en art, så de kan gennemføres effektivt i hele det udvidede Fællesskab.
I slutningen af 1996 vedtog Kommissionen efter den nye procedure, der er fastlagt i sammenhæng med SEM 2000, en streng holdning til forberedelserne til det foreløbige budgetforslag. Den besluttede at holde det foreløbige budgetforslag så tæt som muligt på 3 %. Under hensyntagen til den fulde budgettering for strukturaktiviteterne som vedtaget i Edinburgh, indebærer dette en maksimal vækst på 0, 5 % for de øvrige udgiftsområder.
Kommissionen var også enig i, at allokeringen af økonomiske og menneskelige ressourcer skulle integreres helt. Med hensyn til de menneskelige ressourcer blev der truffet en specifik beslutning om for andet år i træk at fastfryse det samlede personaletal - bortset fra en lille stigning på grund af udvidelsen - og om at iværksætte en obligatorisk reorganiseringsøvelse. Jeg vil gerne have lov til at fremhæve dette sidste punkt; denne gang reorganiserer Kommissionen virkelig de menneskelige ressourcer for bedre at kunne varetage den politiske prioritering, som Kommissionen og budgetmyndigheden har fastlagt.
Den 13. marts 1997 vedtog Europa-Parlamentet sine retningslinjer for budgetproceduren for 1998. På grundlag af et forslag fra ordføreren, hr. Tillich, tilkendegav Parlamentet, at det var rede til at indgå en aftale med Rådet om en generel stigningsprocent for budgettet. Men som De jo ved, er der en række betingelser knyttet til en sådan aftale. Parlamentet har i særdeleshed understreget, hvor væsentligt det er at opnå reelle besparelser med hensyn til landbrugsudgifterne på den obligatoriske side.
Tidligt i april måned besluttede finansministrene under det uformelle Økofin-møde at gå mere aktivt ind i beslutningerne om Fællesskabets budget. Dette blev i går fulgt op med diskussioner på Økofin-mødet i Bruxelles. Denne øgede medvirken fra finansministrenes side ligger i tråd med Europa-Parlamentets beslutning vedrørende budgettet for 1997.
Et væsentligt aspekt, der var enighed om under det uformelle Økofin-møde, var, at den strenge budgetdisciplin skal gælde for alle udgiftsområder i det finansielle overslag. Man anerkendte også, at den interinstitutionelle aftale skulle respekteres. Sidst i april måned vedtog Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet at overføre forpligtelsesbevillinger på ECU 500 mio. til strukturaktiviteterne fra 1998 til 1999; og som Kommissionen sagde, vil dette ikke være til gene for den faktiske gennemførelse af programmerne.
Under hensyntagen til disse faktorer var Kommissionen den 30. april 1997 i stand til at vedtage et foreløbigt budgetforslag, der lå ganske på linje med de målsætninger, der var fastlagt i januar måned. Forpligtelsesbevillingerne kommer til at stige med 2, 4 %; betalingerne med under 2, 9 % i forhold til budgettet for 1997. På grundlag af den interinstitutionelle aftale og de justeringer, der var vedtaget i slutningen af april måned, kommer forpligtelsesbevillingerne til strukturfondene til at stige med 6, 5 %.
Med hensyn til betalingsbevillingerne betragter Kommissionen en stigning på 8 % som et minimum for at kunne opfylde forpligtelserne. Det faktiske behov for betalingskreditter afhænger naturligvis af de regninger, Kommissionen præsenterer. For udgiftsområde 1, Landbrug, 3, Interne politikker og 4, Eksterne politikker, har omhyggelige forarbejder vist, at det er muligt at begrænse væksten til 0, 5 %.
Efter mødet i Økofin i går indeholder dagens aviser en række opfordringer til at skære væksten i budgettet ned til 0. Jeg vil her blot gerne sige, at hvis vi taler om at beskære betalingskreditterne uden ændring af de underliggende forordninger og forpligtelser, så taler vi ikke om reelle besparelser, men meget ofte blot om prognoseændringer. Virkelige besparelser kræver normalt ændringer af forordninger.
I budgetforslaget for de administrative udgifter, udgiftsområde 5, skal der tages højde for den stærke stigning i samtlige fællesskabsinstitutioners pensionsforpligtelser. Stigningstakten kommer næste år til at overstige 11 %. Parlamentet har jo kommenteret dette forhold, og Kommissionen kommer med en reaktion på grundlag af Parlamentets betænkning om budgettet for 1997.
Som en delvis opvejning er alle andre udgiftsposter blevet fastfrosset på samme niveau som i 1997. Hvis de øvrige institutioner også følger denne linje, kan den samlede stigning under udgiftsområde 5 holdes på 1, 1 %. Alt i alt er Kommissionens forslag helt i tråd med tendenserne i de offentlige udgifter på nationalt plan.
Jeg kommer nu til nogle specifikke punkter i budgettet. For landbruget kan udgiftsstigningen kun begrænses til 0, 5 %, hvis Kommissionens forslag om at sænke støtten pr. hektar til kornproducenterne bliver vedtaget. Denne beslutning er vigtig af landbrugspolitiske hensyn, men den er også et meget væsentligt signal at udsende for budgettet for 1998. Det er vigtigt, at vi kommer i gang med at indføre reelle besparelser inden for denne sektor. Som jeg sagde før, må virkelige besparelser være baseret på ændringer i de underliggende forordninger, ikke blot på ændrede prognoser.
Inden for udgiftsområde 3 og 4 indebærer Kommissionens foreløbige budgetforslag en fortsat skærpelse af udgiftsprofilen. Som beregnet foreslås det under udgiftsområde 3, at der vedtages et fjerde rammeprogram på forskningsområdet, og at vi mobiliserer yderligere midler til transeuropæiske net samt små og mellemstore virksomheder. Uddannelse og videreuddannelse, den tredje søjle, forbrugerbeskyttelse og miljø bliver også styrket. Efter min opfattelse er Parlamentet i de fleste tilfælde enig i denne prioritering. Der kan måske være mindre forskelle i fortolkningen af visse detaljer.
Under udgiftsområde 4 videreføres Fællesskabets eksterne samarbejdsaktiviteter efter de retningslinjer, der blev fastlagt på Rådets møde i Cannes. Et vigtigt element på dette felt er ændringerne af PHARE som forberedelse til optagelse. Jeg ved, at man har haft en lang række diskussioner om dette emne i Budgetudvalget. Ændringerne af dette program har kolossal betydning her i år og ligeledes for gennemførelsen af næste års budget.
Udfaldet af hele budgetøvelsen afhænger af samarbejdet mellem budgetmyndighedens to parter. Hver af parterne må tage et ansvar for at få vedtaget et budget for Fællesskabet for 1998, som kan bidrage til at skabe et stabilt finansielt miljø og samtidig styrke de centrale europæiske politikker. Kommissionen håber, at drøftelserne mellem budgetmyndighedens to parter kan være medvirkende til, at vi når dette mål.

Tillich
Mange tak, hr. formand. En hjertelig tak til kommissær Liikanen for hans forelæggelse af det foreløbige budgetforslag og den redegørelse, han netop afgav i plenum.
Efter et første studium af det forhåndenværende materiale vil jeg gerne som hovedordfører afgive en første udtalelse om Kommissionens foreløbige budgetforslag for 1998. Kommissionen følger sin beslutning vedrørende retningslinjerne fra januar 1997. Den har fastsat en forhøjelse på 0, 5 % inden for alle udgiftsområderne på budgettet undtagen udgiftsområde 2, hvor den holder sig til beslutningerne fra Edinburgh og tilgodeser strukturfondene i overensstemmelse hermed. Dette resulterer i en forhøjelse af budgettet for 1998 på 3 %, hvilket i realiteten efter fradrag af stigningen i BNP svarer til en nulvækst på budgettet.
Europa-Parlamentet understregede i sine retningslinjer, at det er interesseret i et budget med europæisk merværdi, og at det kun vil følge Kommissionen og Rådet i tilfælde af en moderat budgetforhøjelse, hvis Rådet inden for alle udgiftsområder vælger en moderat budgettildeling, og det ikke kun i forbindelse med betalingernes - det hørte jeg heldigvis også Dem sige - men også i forbindelse med forpligtelserne. Endvidere har vi også en række uafklarede problemer, som vi gerne vil have løst sammen med Rådet inden afslutningen af budgetproceduren for 1998. Rådet ved, hvad det drejer sig om: Det er spørgsmålene om de stadig uafklarede problemer med retsgrundlagene, klassifikationen af udgifter og de interinstitutionelle aspekter i forbindelse med budgetposterne som led i anden og tredje søjle. Vi ønsker at finde en løsning her sammen med Rådet.
Kommissæren gjorde opmærksom på, at Kommissionens foreløbige budgetforslag nærmer sig Parlamentets mål i retningslinjerne. Også Parlamentet ønsker med Den Europæiske Unions budget for 1998 at yde et afgørende bidrag til bekæmpelsen af arbejdsløsheden og udnytte de små og mellemstore virksomheders potentiale med hensyn til at skabe varige arbejdspladser.
Vi er også på linje i spørgsmålet om indledningen af processen med henblik på Den Europæiske Unions udvidelse, hvilket sikkert vil glæde mange kolleger i Parlamentet og naturligvis også de berørte i Den Europæiske Union. Også støtten til ungdoms-, uddannelses- og kulturprogrammer blev der taget højde for i det foreløbige budgetforslag.
Også et par principielle bemærkninger til Rådets repræsentanter, der ikke er til stede: Den Europæiske Unions budget for 1998 har en lavere stigningstakt end de fleste nationale budgetter i Den Europæiske Union, og medlemsstaterne bør ikke betragte Den Europæiske Unions budget som den eneste sparebøsse, derimod bør de alligevel gøre deres hjemmearbejde på de nationale budgetter. Man rammer ganske vist ikke borgeren direkte med det europæiske budget, men hvis man påtænker at dræne Den Europæiske Union i finansiel henseende, vil det også resultere i en manglende støtte fra borgernes side til Den Europæiske Union.
Nu et par bemærkninger til de enkelte udgiftsområder: Min kompliment, hr. kommissær, fordi De har sat Deres synspunkter igennem, og fordi De har sat samme stramme budget igennem i forbindelse med udgiftsområde 1 som på de andre udgiftsområder. Nu er det i realiteten op til Rådet at vedtage de 1, 35 mia ECU som besparelse, og det ville rent faktisk være en ægte besparelse. Vi har også med gentlemanaftalen, på forslag af Dem, sammen med Rådet åbnet en reel mulighed for på grundlag af de aktuelle data i efteråret 1997 at foretage en ægte reel budgettildeling på landbrugsområdet til overslagene for 1998.
De har som sagt holdt Dem til beslutningerne fra Edinburgh og foretaget en forhøjelse af strukturfondene, som det blev besluttet. Jeg sagde allerede til Dem i går aftes under drøftelsen i Budgetudvalget, at Kommissionens forslag om allerede nu under udgiftsområde 2 at indføre en negativ reserve til sikring af fredsinitiativet i Irland er en usædvanlig foranstaltning. Den er ganske vist fastsat i traktaten, men De ved, at det naturligvis vil føre til konflikter i Parlamentet og også i Rådet. Jeg mener, at dette instrument er uegnet, og vi vil skulle behandle dette spørgsmål yderligere.
Hvad angår udgiftsområde 3, er en noget anden betragtningsmåde end Deres ligeledes interessant.
Hvis man betragter de enkelte budgetposter ud fra det aspekt, hvilke budgetposter der er omfattet af fælles beslutningstagning, konstaterer vi en forhøjelse på 2, 6 %. Ser vi på de flerårige programmer, har De en besparelse på 1 %. Ser vi på de budgetposter, som er af en årlig art, og som for de fleste vedkommende er opført på Den Europæiske Unions budget på forslag af medlemmer af Europa-Parlamentet, har De foreslået en nedskæring på 16 %, men i forbindelse med Deres egne forslag, dvs. de budgetposter, der er opført på Kommissionens initiativ, har De på det foreløbige budgetforslag for 1998 fastsat en forhøjelse på 40 %. Det er naturligvis ikke helt logisk, hr. kommissær!
Nu vedrørende spørgsmålet om veterinærkontoret. Jeg lagde under gennemgangen mærke til, at De i princippet slet ikke fastsætter noget til dette i det foreløbige budgetforslag for 1998. Jeg kan ikke forestille mig, at De kun har brug for personale, for det underrettede De os jo allerede om i forbindelse med tillægsbudgettet. Men kontoret vil jo også få brug for tekniske faciliteter til sit arbejde. Her er De os stadig svar skyldig med hensyn til, hvorfor der overhovedet ikke er fastsat noget her.
Under udgiftsområde 3 har De i forbindelse med de transeuropæiske net foretaget en forhøjelse, som endog går ud over det resultat, der blev opnået i Forligsudvalget mellem Europa-Parlamentet og Rådet. Det er så meget desto mere uforståeligt, da vi ved, at der naturligvis i forbindelse med de transeuropæiske net tales meget om formålet med dem, og derfor kræver en forhøjelse på 123 mio, dvs. hele 34-35 %, naturligvis en forklaring.
På det socialpolitiske område har Kommissionen allerede foreslået betydelige nedskæringer. Vi kender jo de små trick fra Rådets side, som vil praktisere det flere gange. Det vil ikke være acceptabelt for Europa-Parlamentet.
Lad mig også knytte en bemærkning til informationspolitikken. Jeg mener, at Kommissionen med sit foreløbige budgetforslag her har taget en elevatortur. De foretager principielt en nedsættelse på 3 mio og i forbindelse med den generelle informationspolitik en forhøjelse på 1, 5 mio. Men De ved, at vi netop i forbindelse med den generelle informationspolitik fortsat har 11 mio i reserven. Deres kommissærkollega, hr. Oreja, har siden februar skullet forelægge en kommissionsrapport om, hvordan den ønsker at anvende disse midler for omsider at få dem flyttet fra reserven til budgetposterne. Derfor beder jeg Dem om at oplyse hr. Oreja om, at vi stadig venter her, og at vi ikke agter at bevæge os her, såfremt Kommissionen ikke gør sit hjemmearbejde.
Kun lige en enkelt bemærkning til udgiftsområde 4, hr. formand. Det kan konstateres, at Kommissionen i forbindelse med de transeuropæiske net, dvs. på Parlamentets initiativ, svarer på den måde, at den her i princippet foretager en nedskæring, mens vi sidste år opførte de 100 mio til det grænseoverskridende samarbejde for at få etableret en forbindelse fra de transeuropæiske net til Østeuropa. Der er endnu ikke sagt det sidste ord i denne sag. Jeg mener, at Kommissionens egne tjenestegrene også her skal forelægge et egnet forslag. Denne løsning, som den nu har forelagt, hvorefter dette generelt afspejles i PHARE, er ikke nogen intelligent løsning. Parlamentet vil skænke dette spørgsmål særlig opmærksomhed.
Hvad angår spørgsmålet om subvention til støtte af europæiske institutioner, mener jeg, hr. kommissær, at De er gået noget udifferentieret frem her, for ikke at sige med leen. De har ganske enkelte nedskåret visse budgetposter og forhøjet andre, som der sikkert kan siges meget om. Vi blev i januar enige om, at De forelægger os en rapport, og De sagde til mig i går aftes, at De vil gøre det næste år. Denne procedure gentager sig hvert år. Jeg vil opfordre Dem til og bede Dem om rent faktisk at forelægge denne rapport i år som led i budgetproceduren for 1998. Så har vi begge et generelt grundlag for, hvordan vi kan gå i kast med disse budgetposter. Vi kan naturligvis også drøfte det med de enkelte kolleger og udvalg.
Vor lykønskning i anledning af SEM 2000 og MEP 2000. Det er den rigtige vej. Her vil vi først få resultaterne at se på mellemlang og lang sigt. Dette kan jeg endnu ikke sige noget om i dag. Vi vil sandsynligvis heller ikke under budgetproceduren for 1998 nå frem til principielle resultater. Det foreløbige budgetforslag, der nu er forelagt, er et første skridt. Jeg håber, at det ud fra hensynet til den europæiske skatteborger i fællesskab vil lykkes os inden årets udgang. Europa-Parlamentet har forpligtet sig til dette, og vi er rede til at yde et realistisk bidrag til budgettet for 1998.

Liikanen
Hr. formand, jeg har et par kommentarer til hr. Tillich' ord.
Hvad veterinærkontoret angår, er kravene dækket af det tillægs- og ændringsbudget, som Kommissionen har stillet forslag om. Hvis dette bliver vedtaget, må der udsendes en ændringsskrivelse vedrørende næste års budget. Sådan er proceduren. Med hensyn til budgettet for 1998, omfatter vor indikative planlægning også en del af de menneskelige ressourcer til veterinærkontoret. Så hvis det bliver vedtaget, vil veterinærkontoret blive prioriteret meget højt med hensyn til menneskelige ressourcer.
For det andet må jeg sige, at jeg med hensyn til subsidierne måske ikke udtrykte mig helt tydeligt nok i går. Det er ikke vor hensigt at udskyde det hele til næste år; vi er rede til at komme med oplysninger til Budgetudvalget her i år. Jeg talte om behovet for at få et klarere og mere gennemskueligt system, når vi træffer beslutning om subsidier. Vi har for mange kilder, der yder subsidier efter forskellige kriterier; en velfungerende budgetadministration forudsætter altid, at reglerne er klare, ens for alle og gennemskuelige, således at enhver organisation, der søger om tilskud, ved, hvordan landet ligger. Den offentlige kontrol ville også blive stærkt forenklet. Vi er villige til at vende tilbage til dette emne på et senere tidspunkt.
Med hensyn til de sociale aktioner vil jeg gerne sige her, at under udgiftsområde 2 ligger stigningerne i ressourcerne til Socialfonden på omkring ECU 1 mia. næste år, så det er en sag med stor betydning. For udgiftsområde 3 er vort problem den retssag, som stadig ikke er afgjort. Det er derfor, vi for de aktioner, der har tilknytning til retssagen, indtil videre ikke har været i stand til at stille forslag om yderligere midler. Med hensyn til informationspolitikken skal jeg overbringe hr. Ortega en besked. Jeg er vis på, at vi får meget at drøfte i sammenhæng med disse sager i år.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Liikanen.
Forhandlingen er afsluttet.

Emissioner fra ikke-vejgående maskiner
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0136/97) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om foranstaltninger mod emission af forurenende luftarter og partikler fra forbrændingsmotorer til montering i mobile ikke-vejgående maskiner (C4-0072/97-95/0209(COD)) (Ordfører: Kenneth Collins).

Kenneth Collins
Hr. formand, det er en stor ære at få ordet for at tale her om et så fascinerende emne. Det sker kun én gang i livet, at folk får lejlighed til at holde en tale om foranstaltninger mod emission og forurenende luftarter og partikler fra forbrændingsmotorer til montering i mobile ikke-vejgående maskiner.
Jeg er overbevist om, at hvis Tolstoy var kommet på en sådan titel, ville den europæiske litteraturhistories gang være blevet en ganske anden. Det drejer sig rent faktisk om et stykke lovgivning, der ligger på linje med Parlamentets ønske om at begrænse emissionerne fra motorkøretøjer, som forårsager enorme skader på det naturlige miljø og menneskers helbred. Formålet med denne lovgivning er at reducere emissionen af forurenende luftarter fra forbrændingsmotorer, specielt nitrogenoxid og partikler, og begrænse ikke-vejgående maskiner. For dem af Dem, der er samlere, handler dette her faktisk om traktorer og mejetærskere, skønt jeg ikke forstår, hvorfor Kommissionen ikke sagde det. De er ikke beregnet til brug på vejene, men det betyder ikke, at de ikke er en kilde til skader, og derfor er det nødvendigt med en regulering på dette felt, hvor der hidtil ikke har været regler.
Det er positivt og ukontroversielt, og vi er alle enige, blot med en enkelt undtagelse. Vi taler her i dag ikke alene om en sag med en titel, som ingen kan forstå eller virkelig gå ind i, vi taler også om komitologi. Det er naturligvis en sag, som måske ikke ligefrem har været udslagsgivende for det britiske valg, og ikke kommer til at afgøre det franske valg eller være bestemmende for ret meget andet, men som alligevel er vigtig. Komitologi handler om, hvordan tekniske beslutninger bliver truffet i politiske spørgsmål, eller hvordan politiske beslutninger bliver truffet i tekniske spørgsmål. Det er dette meget vanskelige område, det handler om.
Ved førstebehandlingen godkendte Parlamentet dette forslag helt uden ændringsforslag, fordi vi mente, at det var ukontroversielt, og der var ingen politiske grupper, der havde særlig stærke følelser i den forbindelse. Vi syntes, at det var en værdig sag, og GD XI og fru Bjerregaard kom med et forslag, som vi alle godkendte. Imidlertid blev det derefter forelagt Rådet, som så nærmere på komitologiprocedurerne og ændrede dem. Da sagen igen blev forelagt for Parlamentet, opdagede vi, at komitologiudvalget var ændret fra type 1, det vil sige et rådgivende udvalg, til type 2B, en forvaltningskomité. For den udenforstående iagttager har dette nok ikke den store betydning - det er blot de grå bureaukrater i Bruxelles, der driver deres spil igen. Men det har rent faktisk stor betydning, for denne ændring gør Fællesskabets beslutningsproces mere uigennemskuelig og resulterer i en ringere grad af ansvarlighed, og derfor kan vi ikke godtage den. Vi er fast besluttede på at gå tilbage til den oprindelige løsning, og vore ændringsforslag skal tjene dette formål.
Der er blot en ting til, jeg gerne vil sige. Der er et ændringsforslag af hr. Lannoye fra De Grønne vedrørende økonomiske instrumenter, og der fastlægges i dette ændringsforslag betingelser for mulige økonomiske instrumenter og skattemæssige incitamenter. Da dette forslag var oppe i udvalget, gik jeg ind for det, og udvalgets beslutning afspejler dette. Man har senere påpeget over for mig, at det giver medlemsstaterne visse problemer, fordi det er for restriktivt, idet det hæmmer medlemsstaternes muligheder for at forbedre situationen med hensyn til deres eget miljø. Det kan derfor meget vel tænkes, at medlemmerne, når de skal stemme om dette - og jeg kan jo se, at de alle lytter uhyre opmærksomt til mig her, rundt om i hele Parlamentet - kommer til at ændre holdning. Det kan endda tænkes, at de måske ikke støtter Miljøudvalgets indstilling med hensyn til dette ene ændringsforslag.

Dybkjær
Hr. formand, jeg skal ikke koncentrere mig om det første ændringsforslag, som udvalgets formand jo på udmærket vis har redegjort for, men blot sige noget om afgifterne og åbenheden. Det er muligt, at man i forbindelse med ændringsforslag 2 ikke har fundet den fuldstændig rigtige formulering, men jeg synes, det er ærgerligt, hvis ændringsforslaget bliver forkastet, da jeg synes, det er nødvendigt, at vi koncentrerer os om at prøve at få nogle økonomiske instrumenter indført. Vi ved jo alle sammen og kommissæren bedre end nogen anden, at det synes næsten umuligt at få noget som helst igennem ved enstemmighed, og det, man så i det mindste kan håbe på, er, at de enkelte lande får lejlighed til at anvende nogle økonomiske incitamenter sådan, at vi heraf kan indhøste erfaringer.
Så er der ændringsforslag 3, som handler om åbenhed. Jeg synes, det er nødvendigt at understrege, at det på nuværende tidspunkt mere end nogen sinde er nødvendigt, at vi har åbenhed i beslutningsprocesserne, og jeg skal derfor opfordre kommissæren til at se velvilligt på dette forslag.

Bjerregaard
Hr. formand, Kommissionen vil gerne ved denne lejlighed takke Miljøudvalget og ordføreren, hr. Ken Collins, for den omhu, man har udvist i forbindelse med behandlingen af dette forslag, der er meget teknisk. Forslaget omfatter forskellige maskiner, bulldozere og gravemaskiner og mejetærskere, og det er af stigende betydning at nedbringe luftforureningen inden for denne sektor, som endnu ikke er reguleret. Forureningen fra denne kilde var allerede betragtelig i 1990, og ifølge prognoserne vil den i 2010 være næsten lige så stor som den, der er fra vejtransporten, eftersom forureningen fra sidstnævnte sektor aftager. Partikelforureningen vil være næsten lige så stor som fra samtlige vejkøretøjer, selv hvis vi forudsætter, at forslaget vedtages, og der sker en betydelig begrænsning af emissionerne fra motorerne i nye maskiner, herunder landbrugstraktorer. Mængden af nitrogenoxider vil være ca. 2/3 af mængden fra vejtransporten. Ifølge direktivforslaget skal der gradvis i to faser indføres strenge emissionskrav, og fase 1 træder i kraft i september 1998 og fase 2 gradvis mellem januar 2001 og 2003.
Den fælles holdning tager sigte på nedbringelse af emissionen af carbonmonoxid, nitrogenoxider, kulbrinter og partikler, således at den endelige nedsættelse af de tre sidstnævnte stoffer bliver på henholdsvis 50 %, 29 % og 67 %. I de seneste undersøgelser af luftkvaliteten i Europa i forbindelse med autoolie-programmet er nedbringelse af emissionerne af de nævnte stoffer fra alle kilder givet højeste prioritet.
Målene er høje i den fælles holdning, og når direktivet er endeligt vedtaget, vil det være det første eksempel på en lovgivning om begrænsning af emissioner fra mobile kilder, hvor man på begge sider af Atlanten følger samme principper. Hvis direktivet vedtages hurtigt, vil det være første gang nogen sinde inden for lovgivningen om luftforurening fra mobile kilder, at Europa - i hvert fald i en tid - er længere fremme end USA og den øvrige verden. Det viser, at den nye lovgivning ikke blot vil indebære miljøfordele og harmonisere det indre marked, men også forbedre EU's samhandelsmuligheder.
Kommissionen ser meget gerne, at forslaget vedtages endeligt i juni i år. Det skyldes de tidligere forsinkelser, og det betyder, at medlemsstaterne kun har seks måneder til at indarbejde direktivet i den nationale lovgivning. Industrien har kun ni måneder til at sørge for certificeringen af den vigtigste motorkategori, og der er kun tre år og tre måneder tilbage af stabilitetsperioden mellem fase 1 og 2 af emissionskravene for den vigtigste motorkategori. Det har ikke været muligt for os at stramme denne tidsplan yderligere, og derfor ville en forlængelse af den igangværende lovgivningsprocedure betyde en ændring og måske en gennemgribende ændring af forslaget.
Derfor - og det er også grunden til, at jeg har brugt lidt tid på indledningen - har Kommissionen fundet det hensigtsmæssigt at forholde sig fleksibel til nogle af Rådets ændringer og godkende ændringerne i den fælles holdning, da Kommissionen i denne sag først og fremmest har prioriteret en hurtig vedtagelse af teksten. Derfor håber jeg også, at drøftelserne af Parlamentets ændringsforslag vil medvirke til at undgå forsinkelser.
Min reaktion på ændringsforslag nr. 1 er ganske kort. Kommissionen kan naturligvis tilslutte sig indførelse af en ny betragtning om modus vivendi. Ændringsforslag nr. 2 genindsætter den oprindelige artikel fra Kommissionens forslag. Der opstilles rammer for, hvorledes medlemsstaterne kan indrømme afgiftsbegunstigelser med henblik på at tilskynde til hurtig indførelse af motorer, der opfylder strengere emissionskrav. Sletningen af denne artikel skal ses i følgende lys: Rådet erklærede, at vedtagelsen af direktivet ikke danner præcedens for fremtidige beslutninger om afgiftsbegunstigelser. Det betragter jeg selvsagt som vigtigt, for jeg deler både hr. Collins' og fru Dybkjærs ønsker om at anvende afgiftsmidlet. Der afholdtes en principdebat om dette emne som led i drøftelserne af autoolie-programmet, og lad mig ved denne lejlighed bemærke, at det ændringsforslag, vi behandler i dag, ikke er i overensstemmelse med den linje, Parlamentet lagde under debatten om autoolie-programmet, hvilket også ordføreren, hr. Collins, gjorde opmærksom på. Selv om rammeartiklen udgår, så forhindres medlemsstaterne ikke i at indføre afgiftsbegunstigelser i henhold til traktaten. Rammerne er hovedsagelig ønskværdige af hensyn til det indre marked. Set fra en miljøsynsvinkel er det ikke noget problem, hvis der ikke fastsættes sådanne rammer.
Kommissionen er på grundlag af ovenstående begrundelse af den opfattelse, at den ikke bør tilslutte sig ændringsforslag nr. 2, således som det er stillet, men som det er fremgået af mine bemærkninger, er jeg enig i den politiske hensigt.
Hvad ændringsforslag nr. 3 angår, vil jeg gerne understrege, at jeg personlig går stærkt ind for gennemsigtighed og offentlig adgang til administrative procedurer. At gøre udvalgsmøderne offentlige og offentliggøre dagsordener og protokoller vil imidlertid ikke være foreneligt med de gældende regler for udvalgs- og komitémøder. Det vil også sige, at jeg selvfølgelig ikke kan tilslutte mig dette alene. Den foreslåede ændring vil kræve, at gældende lovgivning om udvalg og komitéer ændres, og et sådant problem bør løses i forbindelse med andre tværgående spørgsmål. Derfor kan Kommissionen desværre ikke på nuværende tidspunkt tilslutte sig ændringsforslag nr. 3.
Ændringsforslag nr. 4 vedrører standardproceduren for udvalget for tilpasning til den tekniske udvikling. Kommissionen er principielt ikke imod Parlamentets forslag om at benytte et rådgivende udvalg. Imidlertid finder vi igen af hensyn til en hurtig vedtagelse, at et udvalg af type 2B, som blev indført i den fælles holdning, ikke skaber grundlæggende vanskeligheder for forvaltning og tilpasning af direktivet. Det er især tilfældet i den aktuelle situation, eftersom udvalget i det foreliggende direktiv er nært knyttet til det lignende udvalg, som er nedsat i forbindelse med rammedirektivet om typegodkendelse af motorkøretøjer. Kommissionen må derfor holde sig til den fælles holdning og kan beklageligvis ikke tilslutte sig ændringsforslag nr. 4.
Jeg håber, at disse bemærkninger, som har været ret udførlige, har bidraget til Parlamentets forståelse af baggrunden for Kommissionens beslutninger, og endelig håber jeg, at vi snarest kan få direktivet vedtaget, og først og fremmest at det hurtigt vil træde i kraft.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Bjerregaard.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Biocidholdige produkter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0137/96) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om markedsføring af biocidholdige produkter (C4-0006/97-00/0465(COD) (Ordfører: Kirsten Jensen).

Kirsten Jensen
Hr. formand, det er helt afgørende at få klarhed over, hvilke kemikalier der bruges i EU, og hvor og hvordan de bruges. Hundredtusinde forskellige kemikalier siges at være markedsført, men kun få har været igennem et godkendelsessystem med risikovurdering, og vi oplever igen og igen, at kemikalier kan have helt horrible virkninger på naturen. Tænk bare på debatten om mænds svindende sædkvalitet, der skyldes, at kemikalier opfører sig som kunstige hormoner. Miljøudvalget er urolig over ændringerne i bilag VI om vand. Vand er et overordentligt følsomt emne. Vi får hele tiden rystende historier om forureningen fra kilder, vi ikke troede kunne forurene, og vi må insistere på den størst mulige beskyttelse af vores vandressourcer.
Med forslaget til direktiv om biocider vil flere kemikalier skulle igennem en godkendelsesordning, og det er i sig selv meget positivt. Men glæden over direktivets formål generelt er blevet overskygget af hele behandlingen af sagen i Kommissionen og Rådet. Ved vedtagelsen af den fælles holdning fandt Ministerrådet og Kommissionen i fællesskab ud af, hvordan dele af direktivet kan fortolkes hen over hovedet på Europa-Parlamentet, som er medlovgiver. De skrev i referatet fra deres møde 14 erklæringer, som ikke blev vedføjet det lovforslag, som gik til andenbehandling i Parlamentet. Jeg har fra Kommissionen officielt modtaget tre af disse 14 erklæringer med den bemærkelsesværdige anmodning, at jeg skulle omgærde disse erklæringer, hvortil Kommissionen havde taget initiativ, med fortrolighed. Det kan ikke rigtigt lade sig gøre. Europa-Parlamentet praktiserer åben lovgivning. Det kunne andre EU-institutioner og nationale parlamenter og regeringer lære meget af. Her er vel at mærke ikke tale om egentlige hemmelige erklæringer, men bare om noget, der endnu ikke er offentliggjort. Det forventedes altså af Europa-Parlamentet, at det skulle arbejde videre med lovforslaget uden at kende Kommissionens og Ministerrådets fuldstændige hensigter, selv om det som medlovgiver og folkevalgt organ er direkte ansvarligt over for borgerne. Det er forkasteligt, at Rådet og Kommissionen forsøger at lovgive på denne måde ikke mindst i lyset af, at formanden for Rådet så sent som i december 1996 gik ind på fremover at sende alle erklæringer sammen med den fælles holdning til Parlamentet. Kommissionen og Ministerrådet skulle altså principielt være enige i, at Parlamentet skal have hele beslutningsgrundlaget forelagt samtidig med den fælles holdning, men tilkendegiver det ikke i praksis.
Helt generelt bør erklæringer undgås. Loven skal vise, hvad medlemslandene rent faktisk er nået til enighed om. Det værste ved erklæringerne er, at Europas borgere, der skal efterleve de regler og love, vi vedtager, ikke har en jordisk chance for at finde ud af, hvad reglerne reelt indeholder, og at erklæringerne giver mulighed for, at reglerne kan blive fortolket forskelligt i hvert medlemsland. Erklæringerne skaber bureaukrati og uklarhed og bør simpelthen ikke være en del af moderne lovgivning.
Der er også sket andre underlige ting i Rådets andenbehandling. Til den fælles holdning er der vedføjet to nye bilag, men det er vanskeligt at se meningen med disse bilag.
Som man vil vide, foreslog vi i Parlamentet de rammeformuleringer, som skulle give netop den grad af fleksibilitet, mange regeringer er ude efter. Rammeformuleringerne skulle give regeringerne mulighed for at koncentrere deres arbejde om de giftigste stoffer og bruge mindre tid på de mindre farlige. De to nye bilag skaber behov for at få afklaret følgende spørgsmål: Hvad menes der med lavrisiko? Risiko har med substans at gøre, men også med anvendelse. Ligesom i medicinens verden er doseringen afgørende. Betegnelsen lavrisiko giver indtryk af, at der udstedes en garanti for produktets uskadelighed, men netop miljøfarligheden tages der vel allerede højde for i den form for godkendelse af produkter, som Kommissionen lagde op til i sit oprindelige forslag.
Også det andet nye bilag rejser spørgsmål. For det første ser det ud, som om man ikke en gang kan finde ud af, hvad det skal hedde. Det, der på dansk hedder »almindelige handelsprodukter«, hedder på engelsk commodity products . På tysk hedder det noget helt andet, nemlig bestimmte Wirkstoffe . Fælles for disse meget forskellige benævnelser er, at de alle rummer urimeligt store muligheder for individuelle fortolkninger. Al den uklarhed har fået Miljøudvalget til at foreslå, at bilagene helt slettes.

Bowe
Hr. formand, jeg vil gerne støtte ordførerens indstilling ved andenbehandling med henblik på dette direktiv. Man søger med direktivet at indføre kontrolforanstaltninger for markedsføring og anvendelse af biocidholdige produkter i hele Den Europæiske Union; det drejer sig om en bred vifte af kemiske substanser, der bruges mod sygdomme, pestformer og andre problemer.
Vi ønsker, at der skal være fri handel med disse substanser, men samtidig vil vi bevare et højt beskyttelsesniveau, når det gælder borgernes sundhed og miljøet.
Jeg glæder mig specielt over indførelsen af et system med sammenlignende vurderinger, som kan sikre, at nogle af de ældre biocidholdige produkter bliver erstattet med sikre og mere miljøvenlige kemikalier, og at nye stoffer ikke kommer til at give nye problemer. Producenterne af sådanne stoffer bør inden for direktivets rammer have mulighed for at markedsføre forskellige produkter og konkurrere frit og retfærdigt, men også på en sikker måde, så vi sikrer respekten for miljøet.
Som min kollega, ordføreren, har jeg dog været bekymret over Rådets formulering af den fælles holdning og i særdeleshed over, at man har placeret mange af erklæringerne om, hvordan Rådet agter at fortolke bestemmelserne i dette forslag, i sine egne, private referater. Det var kun med nogen vanskelighed, at Parlamentet fik adgang til disse referater og fik mulighed for at gennemgå disse fortrolige erklæringer. Man må jo spørge: Hvad har Rådet at skjule? Hvad er det, det skammer sig over?
Mens der er en god portion logik i nogle af bestemmelserne i direktivet - for eksempel den forenklede procedure for visse, mindre farlige kemikalier, som er bedre kendte, mindre giftige og ikke udgør nogen alvorlig risiko - må man sikre sig, at disse procedurer ikke bliver misbrugt til ugunst for miljøet og den offentlige sundhed. Indtil jeg kan være sikker på dette, kan jeg kun være enig med ordføreren i, at disse procedurer ikke bør finde anvendelse, før vi har klare og gennemsigtige kontroller med den måde, hvorpå de bliver anvendt.
Direktivet udgør en potentiel mulighed for at opfylde alle parters behov, at beskytte miljøet og den offentlige sundhed, at give forbrugerne en række forskellige produkter, de kan vælge blandt, samtidig med at industrien får lov til at afsætte produkterne på markedet på frie og rimelige vilkår. Jeg ønsker, at direktivet skal opfylde disse behov, og jeg agter at prøve at hjælpe ordføreren med via forligsproceduren at sikre, at det bliver tilfældet.

Schleicher
Hr. formand, direktivet om biocider, som vi i dag behandler under andenbehandling, er et overbevisende eksempel på et nødvendigt europæisk lovgivningsarbejde. For biocider findes der i dag hverken på europæisk plan eller i medlemsstaterne en systematisk og fælles ordning. Dette direktiv udfylder således et retligt tomrum, som ikke kun er af stor betydning for miljø- og forbrugerbeskyttelsen, men som også skal sikre den frie handel i Europa.
Biocider er aktive stoffer som f.eks. desinfektions- og skadedyrsbekæmpelsesmidler, men også konserveringsog materialebeskyttelsesmidler. Indtil videre er der ca. 500 sådanne aktive stoffer på markedet i Den Europæiske Union, og ca. 5.000 produkter med disse aktive stoffer fremstilles i overvejende grad af mange små og mellemstore virksomheder. Efter at Europa-Parlamentet under førstebehandlingen i mange ændringsforslag havde dokumenteret talrige, også grundlæggende kritikpunkter af det forslag, Kommissionen havde forelagt, anser jeg nu også på min gruppes vegne den fælles holdning for at være en vellykket balanceakt, som på en afbalanceret måde tager hensyn til interesserne blandt alle parter, og som vor gruppe fuldt ud støtter.
De genfremsatte ændringsforslag anser vi i det store og hele for at virke mod hensigten, og vi vil ikke støtte dem. Der er dog én ting, der bekymrer os, og som gør os opmærksomme og også mistroiske, og det var ordføreren og hr. Bowe jo allerede inde på. Det er de problemer, som fru Jensen betegnede som Kommissionens erklæringer i Rådets mødeprotokol. For så vidt som disse protokolerklæringer drejer sig om tekniske vejledninger, som mangler at blive udarbejdet, og optagelsen af aktive stoffer i bilag I, kan dette måske godt accepteres. Men disse protokolerklæringer kan ikke accepteres, når de så at sige indeholder en fortolkning af de enkelte artikler i direktivet. Disse protokolerklæringer har ingen retlig status i lovgivningsmæssig henseende, da de ikke indgår i lovgivningen som sådan; de skal imidlertid fortolke visse forhold og har dermed alligevel juridiske virkninger for lovteksten. Dette er en form for lovgivning, som ikke er indeholdt i nogen traktatmæssigt forankret lovgivningsprocedure, og som Europa-Parlamentet ikke kan acceptere.
Derfor bestræber min gruppe sig også på som led i forligsproceduren at sørge for, at disse protokolerklæringer enten forsvinder eller indarbejdes som indhold i den eksisterende lovtekst. Derfor støtter min gruppe nogle ændringsforslag for at få mulighed for en forklaring i Forligsudvalget. Fru kommissær Bjerregaard, jeg beder Dem indtrængende om endnu en gang her i plenum at fortælle os, hvad hensigten med denne form for protokolerklæringer er. Hvis denne løsning, der i og for sig er vigtig og også i sin foreliggende form er god, nu træder i kraft med forsinkelse, skyldes dette Kommissionens og Rådets adfærd og ikke Parlamentet. Denne forligsprocedure kan være overflødig, hvis vi forinden sørger for klarhed. Derfor er vi meget interesserede i, fru kommissær, hvad De siger i den henseende.

Baldi
Hr. formand, kære kolleger, der er her tale om Rådets fælles holdning fastlagt den 20. december sidste år med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om markedsføring af biocidholdige produkter. Som det vil erindres, forstås der ved biocidholdige produkter en række meget forskelligartede produkter, herunder desinficerende midler, insektdræbende og svampedræbende midler, konserveringsmidler, træbeskyttelsesmidler og midler til behandling af tekstiler og murværk. De indeholder alle et aktivt stof, som er det, det drejer sig om at kontrollere på grund af den daglige brug og spredning af de produkter, der indeholder disse aktive stoffer. Man forstår derfor direktivets rækkevidde.
Man regner med, at der faktisk findes over 14.000 insektdræbende midler, og at disse markedsføres foruden af visse internationale koncerner af tusinder og atter tusinder af små og mellemstore virksomheder, særlig i Italien, hvor disse tegner sig for 70 % af produktionen. Direktivet har i det væsentlige to formål, nemlig 1) harmonisering af det interne marked for biocider og 2) et højt beskyttelsesniveau for mennesker og miljø.
Den fælles holdning, der er vedtaget med enstemmighed, er blevet godtaget af Kommissionen, fordi de ændringer, der er indført, ikke ændrer hverken ved direktivets indhold eller funktion. Yderligere afklarer eller forenkler medlemsstaternes forslag visse sider af godkendelsesproceduren.
Den endelige affattelse af den fælles holdning er mere forståelig og praktisk og fremhæver hovedformålene med forslaget, nemlig beskyttelsen af mennesker og miljø, samtidig med at det giver ret til fri handel med biocider.
Gruppen Union for Europa går ind for den fælles holdning og visse af de ændringsforslag, der i dag er fremsat i salen, men er absolut imod ændringsforslag nr. 17, 18 og 19, mod nr. 17, fordi dette går ud på at nedsætte gennemførelsesfristen med seks måneder - direktivet er meget indviklet, og selvom der blev givet en frist på 18 måneder hertil, ville det ikke blive overholdt af visse medlemsstater - og mod forslag nr. 18 og 19, fordi disse ville rokke væsentligt ved ligevægten i direktivet, og det vil blive vanskeligt for Rådet at vedtage dem.

Dybkjær
Hr. formand, Den Liberale Gruppe vil stemme for udvalgets ændringsforslag. Jeg håber, at der bliver det fornødne antal stemmer for disse ændringsforslag og imod De Grønnes, ikke på grund af fundamental uenighed om det hele, men fordi det er nødvendigt med en koncentration på nuværende tidspunkt. Så vil jeg i øvrigt ligesom andre talere koncentrere mig om erklæringerne. I gamle dage blev internationale forbindelser varetaget af en elite af diplomater. Kunsten bestod i at navigere mellem venner og fjender. Hemmelighedskræmmeri var dagens orden, og almindelige mennesker var der i hvert fald ingen, der overvejede at spørge til råds. Sådan har det også været i det meste af Unionens historie, og det viser sig gang på gang, at det er vanskeligt at ændre på denne tingenes tilstand. Senest har vi set det i forbindelse med dette direktiv, som ellers er langt og indviklet nok i sig selv og derfor for så vidt kunne rumme det hele.
Rådets mange hemmelige erklæringer viser, at man i Rådet stadig tror, at det europæiske samarbejde er noget, der skal varetages af en lille elite. Man skulle ellers tro, at de mange opinionsundersøgelser, der alle viser den manglende folkelige opbakning, kunne få Rådet på andre tanker. Men sådan er det altså ikke. Det er utroligt, at det skal være nødvendigt at minde Rådet om, at den demokratiske udvikling og ikke mindst udviklingen i EU har medført, at åbenhed og inddragelse af befolkningen er blevet en nødvendig, men selvfølgelig ikke tilstrækkelig forudsætning for legitimiteten af de beslutninger, der træffes.
Det er også udtryk for en komplet mangel på respekt for Europa-Parlamentet - den eneste direkte folkevalgte institution i EU - at det skal sidde og behandle fælles holdninger fra Rådet, der ikke indeholder alt det, der er besluttet. Rådets argument er, at erklæringerne kun fungerer som forklaringer til lovteksten, men hvorfor er de så så hemmelige? Hvorfor skal vi andre foreholdes disse forklaringer? Det ville bestemt have været rimeligt, hvis de var indarbejdet i præambelen eller andre steder, så var de måske også blev mere direkte forståelige. Det er ikke mærkeligt, at der er en udbredt EU-skepsis blandt borgere, når en del af lovteksterne er hemmelige. Rådets fremgangsmåde er således direkte undergravende for hele EU's legitimitet.

Lannoye
Hr. formand, jeg vil allerførst erklære mig enig med de kolleger, der beklager den fuldstændige mangel på transparens ved behandlingen af dette spørgsmål, som er særdeles vigtigt. Biociderne vedrører nemlig hundreder af produkter, som i forskelligt omfang udgør en risiko for levende væsener. En række af disse risici er acceptable, medens andre ikke er det. Jeg tænker især på de stoffer, som akkumuleres biologisk, som er persistente, som har en mutagen kræftfremkaldende virkning, og som ligefrem griber ind i pattedyrenes hormonsystem, herunder navnlig hos mennesket.
Disse produkter burde hurtigst muligt forsvinde fra markedet. Men hvad udvirkes der ved den fælles holdning, i øvrigt på grundlag af Kommissionens oprindelige forslag? Jo, man sikrer den frie bevægelighed for disse stoffer, og specielt for de kræftfremkaldende stoffer uden på nogen måde at sigte imod at omlægge produktionen til stoffer med en lav risiko for mennesker og miljø. Miljøudvalget har kun delvis ændret på dette forhold.
Vi vil naturligvis støtte de ændringsforslag, Miljøudvalget har stillet, men finder, at man også nødvendigvis bør indføje en række yderligere ændringsforslag, som vi på ny har fremsat. Og jeg er forbløffet over at erfare PPEGruppens holdning, der på forhånd afslår at støtte nogen ændringsforslag, selv Miljøudvalgets. Jeg vil betegne en sådan holdning som skandaløs i et spørgsmål som det foreliggende.
Jeg vil henlede opmærksomheden på de tre vigtigste ændringsforslag, vi har fremsat. Jeg tænker på ændringsforslag 32, der er yderst fornuftigt, og ifølge hvilket optagelsen af et produkt på listen over godkendte produkter bør nægtes eller trækkes tilbage, når der allerede findes et andet produkt på markedet, der frembyder mindre risiko, eller en anden metode, der gør det muligt at nå samme mål. Det forekommer logisk.
Med ændringsforslag nr. 34 og 37 indføres princippet om nægtelse af godkendelse af alle produkter, der betragtes som kræftfremkaldende, og for hvilke der ikke findes en uskadelighedstærskel.
Endelig kræves det i ændringsforslag nr. 38 og 39, at det dossier, der skal vedlægges ansøgningen om godkendelse, skal indeholde oplysninger ikke kun vedrørende det pågældende aktive stof, men også vedrørende nedbrydningsprodukterne. Vi ved, at mange af nedbrydningsprodukterne undertiden er farligere end det oprindelige produkt. Det er derfor ulogisk, at sådanne oplysninger ikke figurerer i dossieret i forbindelse med anmodningen om godkendelse.
Dette er en række forslag, som er langt fra at være ekstreme eller outrerede, og som vi godt kunne ønske os, at forsamlingen som helhed støttede.

Breyer
Hr. formand, direktivet er ikke, som hr. Paul Lannoye allerede var inde på, i overensstemmelse med de miljøpolitiske kriterier. Det er egentlig meget vigtigt, men det giver intet som helst incitament til at begrænse anvendelsen af biocider. I det indre marked er der allerede 450 kemiske aktive stoffer og 10.000 biocidholdige produkter, hvoraf de færreste godkendes efter den metode, der er foreslået i direktivet.
EU begrænser sig hovedsagelig til at harmonisere industriens konkurrencemuligheder i stedet for at sikre den størst mulige miljø- og sundhedsbeskyttelse i forbindelse med disse stoffer og anvendelsen af dem. Det drejer sig om her at forankre substitutionsprincippet, dvs. at de skadelige produkter erstattes med mindre skadelige produkter. Dette er, som Paul Lannoye allerede har sagt, et af de vigtigste kriterier. Dette ville også omsider muliggøre konkurrence i forbindelse med godkendelsen. Det må derfor dreje sig om, at Den Europæiske Union overtager den svenske lovgivning, som netop i forbindelse med denne godkendelse har et konkurrenceprincip.
Godkendelseskriterierne for biocider indeholder særdeles mange smuthuller, men det vigtigste for os er, at der for mange biocider ikke findes nogen minimumsværdi for kræftfremkaldende bestanddele. Disse stoffer er kræftfremkaldende selv i lave koncentrationer, og biocider med kræftfremkaldende bestanddele burde omgående forbydes på markedet, for netop fordi biocider anvendes i så stor målestok, må det være vort mål at forbyde kræftfremkaldende stoffer i biocider og dermed på markedet.
Desuden går vi stærkt ind for en mærkningspligt for biocider. Det må således handle om at beskytte forbrugerne og garantere miljøbeskyttelsen og ikke om at give biocidindustrien fripas.

Bjerregaard
Kommissionen vil gerne takke Miljøudvalget og især dets ordfører, fru Kirsten Jensen, for det store arbejde, der er lagt i dette forslag. Det er det afsluttende led i EU's lovgivning om kemiske stoffer og på den baggrund også et meget vigtigt forslag. Derfor bliver jeg nødt til at fremsætte nogle bemærkninger. Først om forslaget mere generelt og de perspektiver, der ligger i det, og til slut vil jeg vende tilbage med nogle bemærkninger om det, der har vist sig at være den mere politiske debat her i Parlamentet i dag omkring de hemmelige erklæringer.
Formålet med forslaget er at harmonisere det indre marked for biocidholdige produkter og de aktive stoffer deri og at opnå en høj grad af beskyttelse af mennesker og miljø. Forslaget omfatter en lang række produkttyper bl.a. desinficerede midler, træbeskyttelsesmidler, insektmidler og anti-fouling-produkter. I den sidste ende vil kun de aktive stoffer, der er optaget på listen i et bilag til direktivet, kunne bruges lovligt i sådanne biocidholdige produkter. Afgørelse om optagelse i bilaget vil blive truffet på EU-plan med udgangspunkt i en fuldstændig risikovurdering, der bygger på oplysninger fra industrien.
Når direktivet er vedtaget, vil de eksisterende aktive stoffer blive gennemgået med henblik på en vurdering af, om de kan optages på listen i bilag I. Gennemgangen forudsætter, at branchen fremlægger oplysninger, og også de evalueres i medlemsstaterne. Der skal senere vedtages en kommissionsforordning om denne gennemgang. Direktivet skal tillige harmonisere de nationale godkendelsesordninger for biocidholdige produkter, idet det indføres fælles principper for vurderingen. Medlemsstaterne skal derefter gensidigt anerkende sådanne godkendelser. Under førstebehandlingen støttede Parlamentet grundprincipperne i forslaget og fremkom med en række forslag til forbedringer i form af 64 vedtagne ændringsforslag. De fleste af dem indgår i den fælles holdning og for de flestes vedkommende på Kommissionens initiativ.
Jeg vil nu redegøre for Kommissionens holdning til Parlamentets ændringsforslag her ved andenbehandlingen. Der er stillet 41 ændringsforslag, og af dem kan Kommissionen acceptere de 21 helt, delvis eller principielt. Ændringsforslag nr. 18 og 19 går ud på, at de såkaldte forenklede procedurer for biocidholdige lavrisikoprodukter og almindelige handelsprodukter bortfalder, idet de nye bilag IA og IB udgår. Indførelse af de to procedurer er et af Rådets vigtigste bidrag i den fælles holdning. Kommissionen tilsluttede sig dette, da indføjelsen af disse bilag efter dens opfattelse som helhed vil gøre direktivet mere effektivt, uden at beskyttelsesniveauet for mennesker, dyr og miljø forringes. Fordelene er, at der sættes fokus på de farligste stoffer, at der er en enklere procedure for mindre farlige produkter, og der er mulighed for, at aktive stoffer, der kun i ringe grad benyttes som biocider, kan inddrages i direktivets anvendelsesområde og dermed kontrolleres. Jeg skal i denne forbindelse understrege, at aktive stoffer skal gennem samme evalueringsprocedure for at blive optaget i bilag IA og IB som for at blive optaget i bilag I. Derfor kan ændringsforslag nr. 18 og 19 ikke accepteres.
Kommissionen kan ikke acceptere, at de forenklede procedurer udgår, men er godt tilfreds med ændringsforslag nr. 2 og 10, som styrker kontrollen med disse procedurer.
Så er der ændringsforslagene vedrørende biocidholdige produkter baseret på mikroorganismer. Jeg vil først berolige Dem alle. Biocidholdige produkter baseret på mikroorganismer er omfattet af direktivet. Definitionen i artikel 2 af, hvad der forstås ved henholdsvis biocidholdige produkter og aktive stoffer, er helt tydelig i denne henseende. Mange af ændringsforslagene 4, 5, 6, 7, 9, 10 delvis, 11 og 31 delvis, indfører i forskellige artikler specifikke henvisninger til bilag IVA og IVB, som indeholder oplysningskrav vedrørende aktive stoffer og produkter baseret på mikroorganismer. Kommissionen finder alle disse ændringsforslag nyttige og acceptable undtagen nr. 31, der kun kan accepteres delvis.
Så er der ændringsforslag vedrørende udvalgsprocedure og initiativer fra Kommissionen. Hensigten med ændringsforslag nr. 15 og 16 er at skifte fra udvalgsprocedure 2B og 3B til henholdsvis 1 og 3A. En næsten tilbagevenden til Kommissionens oprindelige forslag. Kommissionen forsvarede sin holdning i Rådet, men blev nedstemt med enstemmighed. Efter Kommissionens opfattelse vil direktivet med Rådets tekst ganske vist kunne håndteres, men den mener, at direktivet med Parlamentets ændringsforslag vil kunne håndteres lettere og mere effektivt. Disse ændringsforslag er acceptable bortset fra, at formuleringen nøje skal følge Rådets afgørelse 87/373/EØF, og at henvisningerne til artikel 29 og 33 ikke skal udgå.
Ændringsforslag nr. 25 og 31 kræver, at Kommissionen på et senere tidspunkt tager initiativ til revision og udvidelse af bilag VI, især indarbejdelse af henstillinger fra Den Internationale Søfartsorganisation, IMO. Det foreslås, at man som retsgrundlag for initiativerne benytter traktatens artikel 189B. Kommissionen er egentlig ikke uenig i målene med ændringsforslagene, men sådan som de er formuleret, finder Kommissionen, at de begrænser dens initiativret. Derfor kan ændringsforslagene accepteres i princippet.
Alle de øvrige ændringsforslag er af teknisk karakter. De har til formål at afklare og forbedre de enkelte bestemmelser i forslaget eller lette den daglige anvendelse af direktivet, og på dette sene tidspunkt lige før en afstemning vil jeg ikke komme nærmere ind på dem, men blot opremse Kommissionens holdning. Kommissionen kan godkende ændringsforslag 3, 13, 14, 20, 23, 24 og 26 undtagen den del, som kræver en sletning af bilag I og IA og IB. Kommissionen kan også i princippet godkende ændringsforslagene 8 og 12. Kommissionen kan ikke godkende ændringsforslagene 1, 17, 21, 22, 27-30 og 32-41.
Det var om ændringsforslagene og det egentlige indhold af selve forslaget, men jeg vil også fremsætte et par bemærkninger om erklæringerne til Rådets mødeprotokol, som optog en stor del i debatten. Kommissionen forstår godt, at Parlamentet har vanskeligheder med disse erklæringer. Problemet drejer sig ikke kun om miljøforslagene, men er horisontalt og må selvfølgelig løses horisontalt. Rådet er, som det er fremgået af debatten, i allerhøjeste grad indblandet, og det er derfor bedst at løse problemet i forbindelse med trilogen. Det er Kommissionens politik at begrænse antallet af erklæringer til Rådets mødeprotokol. De bør indarbejdes i selve teksten eller i betragtningerne, sådan som Parlamentet også har understreget det her i dag.
Ordføreren, fru Kirsten Jensen, henviste også til trilogen i december 1996, og her gentog Kommissionen sit ønske om, at Rådet skulle underrette Parlamentet om eventuelle erklæringer til mødeprotokollen, som var knyttet til den fælles holdning. I denne forbindelse vedtog Rådet den 25. marts 1997 retningslinjer for proceduren for forelæggelse af sådanne erklæringer. Samtidig er Kommissionen fortsat villig til uafhængig af Rådet at opfylde sin forpligtelse til at underrette Parlamentet ved at sende det sine egne erklæringer, sådan som vi nu har gjort det.
Biocidforslaget, som vi behandler her i dag, blev uheldigvis forelagt i en overgangsperiode, hvor der ikke rigtig fandtes nogen regler. Der måtte altså findes en ad hoc-procedure, og det er grunden til, at det tog en tid for Kommissionen at fremsende erklæringerne. Jeg ønsker i denne forbindelse at takke Parlamentet og ikke mindst Miljøudvalget, fordi de har valgt ikke at udsætte andenbehandlingen af dette forslag, men i stedet indarbejde erklæringerne. Kommissionen går helt og holdent ind for gennemsigtighed, og dens holdning er, at erklæringerne ikke bør være fortrolige. Ikke desto mindre må Kommissionen selvfølgelig respektere den fortrolighed, som Rådets drøftelser og Rådets mødeprotokol ifølge Rådets adfærdskodeks af 2. oktober 1995 er omgivet af. Det var i denne ånd, Kommissionen bad Parlamentet om ikke at gøre erklæringernes tekst tilgængelig for offentligheden på det nuværende stade i proceduren. I det konkrete tilfælde med biocidforslaget stiller Kommissionen sig positiv til den pragmatiske fremgangsmåde, Parlamentet har foreslået, og som går ud på at indføje erklæringernes indhold i ændringsforslagene, der som allerede nævnt alle kan accepteres, nogle få dog kun principielt og/eller delvis.
Som konklusion vil jeg gerne gentage, at Kommissionen støtter den fælles holdning. Jeg er overbevist om, at den har fundet balancen mellem direktivets to målsætninger, det indre marked og et højt beskyttelsesniveau. Kommissionen kan acceptere de ændringsforslag, der både vil forbedre selve teksten og visse aspekter af dens brug. Derimod kan vi ikke acceptere de ændringsforslag, der efter Kommissionens opfattelse vil forstyrre den gode balance, der er opnået under Parlamentets førstebehandling og i Rådets fælles holdning. Til slut vil jeg endnu en gang takke alle dem, der har været med til at udarbejde ændringsforslagene, og dem, der har været til stede under den sidste del af debatten.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Bjerregaard.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Afstemning
Green
Fru formand, der har været store diskussioner om ændringsforslag nr. 1. Jeg må måske have lov til at gøre det klart, hvordan min gruppe stiller sig. Denne betænkning handler om lobbyvirksomhed. Dette ændringsforslag drejer sig om medlemmernes assistenter. Som De ved, er Lehne-betænkningen, som specifikt omhandler medlemmernes assistenter, til behandling i Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet. Jeg vil gerne gøre det ganske klart, at min gruppe har presset på for at få dette spørgsmål behandlet i den foreliggende betænkning, men vi forstår, at der er nogle andre grupper, som ikke er glade for det. Hvis vi kan få et klart tilsagn fra andre grupper, og det gælder specielt Det Europæiske Folkepartis Gruppe, om at dette kommer med i Lehne-betænkningen, så er vi parate til at afholde os fra at stemme om denne betænkning. Jeg ville gerne have en kommentar fra hr. Martens til ændringsforslag nr. 1.

Martens
Fru formand, som svar på hvad fru Green sagde, er vi faktisk af den opfattelse, at dette punkt bedst placeres i vor kollega hr. Lehnes betænkning. Derfor er vi rede til at afholde os fra at stemme om ændringsforslag 1. Vi mener, at det er en bedre fremgangsmåde, hvis punktet om medarbejdere og assistenter bliver behandlet i hr. Lehnes betænkning; vor gruppe vil afholde sig fra at stemme om ændringsforslag 1.

Pasty
Fru formand, jeg vil blot gøre opmærksom på, at der er ni grupper her i Europa-Parlamentet og ikke kun to. Hvad vores gruppe angår, vil vi stemme for ændringsforslag nr. 1, idet vi dog er klar over, at det ikke vil have nogen mulighed for at blive vedtaget, eftersom de to andre grupper har besluttet, at de vil afholde sig fra at stemme. Men jeg mener, at udvekslingen af synspunkter for fremtiden bør finde sted mellem samtlige gruppeformænd.
Vedrørende ændringsforslag nr. 15
Formanden
Man har anmodet mig om at udskille ordene »gave eller« og »eller institutionens tjenestemænd«. Jeg sætter resten af punktet under afstemning.
(Resten af punktet forkastedes) Da resten af punktet er forkastet, kan jeg ikke se, hvorledes vi kan stemme om de udskilte ord.

Ford
Fru formand, der er vist lidt uklarhed her. Jeg tror ikke, at alle var klare over, at vi stemte om den del minus de to undtagelser og ikke omvendt. Jeg ved ikke, om vi kan gentage afstemningen, men der var lidt uklarhed.

Formanden
Er det den almindelige opfattelse, at der har hersket forvirring? Jeg gav ellers klart udtryk for, at jeg udskilte ordene »gave eller« og »eller institutionens tjenestemænd«, og at jeg satte resten af teksten under afstemning. Og afstemningen foregik efter min opfattelse helt gnidningsløst. Hvis De ønsker en bekræftelse, kan jeg gentage, at vi stemmer om hele punktet minus ordene »gave eller« og »institutionens tjenestemænd«.
(Punktet forkastedes)

Aelvoet
Fru formand, det var i forbindelse med de to ting, der skal udelades. Det ene gik på tjenestemændene. Dette er indlysende, fordi det er forbudt i henhold til vedtægten for tjenestemænd, medens det andet, alle gaver, er et andet element. Jeg mener, at der bør afholdes delt afstemning. Først stemmer vi om gaver og så først derefter om tjenestemændene. Men set i lyset af, at der i mellemtiden ikke længere er noget flertal for basisdokumentet, er den kommentar nu overflødig.
(Forslaget til afgørelse vedtoges)

Brendan Donnelly
Den aftale, vi indgik i går, gik ud på, at vi skulle gå videre med forhandlingen, men at min gruppe ville anmode om, at betænkningen blev henvist til fornyet behandling i lyset af forhandlingen. Jeg vil hermed gerne formelt anmode herom.
(Fornyet udvalgsbehandling vedtoges)

Novo
Fru formand, artikel 18 i forslaget til forordning om forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet, dokument 96/0044(CNS), fastsætter nogle yderst restriktive betingelser for ydelse af udligningsgodtgørelser, der kun omfatter bedrifter på over to hektar generelt og over to hektar for visse områder i Italien, Frankrig, Spanien, Grækenland og Portugal.
På denne baggrund ønsker jeg at fremsætte et mundtligt ændringsforslag til artikel 18, stk. 1, gående ud på at udtrykket i første afsnit »mindst tre hektar anvendeligt landbrugsareal« udgår, og at hele afsnit 2 i artikel 18, stk. 1, udgår.

Formanden
Alle har kunnet høre det mundtlige ændringsforslag stillet af hr. Novo. Er der mindst tolv kolleger, der gør indsigelse imod, at ændringsforslaget sættes under afstemning?
(Forsamlingen indvilligede i, at det mundtlige ændringsforslag blev sat under afstemning)

Redondo Jiménez
Fru formand, jeg havde allerede bedt om ordet, da hr. Novo forelagde det mundtlige ændringsforslag, for at sige, at ordføreren tilslutter sig afskaffelsen af de begrænsninger, der henvises til i hans mundtlige ændringsforslag vedrørende artikel 18.
(Ved successive afstemninger vedtoges de tre forslag til lovgivningsmæssig beslutning)

Ahlqvist, Theorin og Wibe
Vi mener, at de nu forelagte adfærdsbestemmelser for lobbyister er udmærkede. De ville imidlertid have været endnu bedre, hvis de havde omfattet det forslag, som vor partifælle hr. Metten fra Nederlandene fremsatte i Udvalget for Forretningsordenen. Dette forslag drejede sig om, hvad der skulle stå i de rapporter, som lobbyisterne hvert år skal indgive for at få fornyet deres adgangskort, og hvori de skal gøre rede for, hvordan de har forsøgt at påvirke beslutningsprocessen i Parlamentet. Ifølge hr. Mettens ændringsforslag skulle rapporterne som et minimum indeholde oplysninger om, hvilke sager de har forsøgt at få indflydelse på, og for hver enkelt sag hvilke personer (medlemmer, assistenter og tjenestemænd) de har kontaktet, og hvilke økonomiske eller andre midler de har anvendt i dette øjemed.
Det havde været meget positivt, om en sådan regel også havde kunnet indføjes i Parlamentets forretningsorden.

Blak og Kirsten Jensen
Det er glædeligt, at vi nu endelig har politisk flertal i Parlamentet for at tage konsekvensen af det adfærdskodeks, vi vedtog sidste sommer, og ændrer Parlamentets forretningsorden, så vi får klare regler for, hvordan lobbyister skal arbejde i Parlamentet. Det er vores håb, at den nye forretningsorden ikke vil blive set som et angreb på hverken lobbyister eller assistenter, men at den kan gøre det muligt for os at samarbejde under ordnede forhold. Det har vi manglet i mange år.

Eriksson, Sjöstedt og Svensson
Vi har stemt for betænkningen af hr. Ford. Vi betragter den som et skridt på vejen til at fjerne den utilbørlige påvirkning, som stærke, velbeslåede interessegrupper øver på Europa-Parlamentets arbejde. Et parlament, som er sit navn værd, skal tage hensyn til den politiske helhed og ikke lade sig styre af enkelte kapitalstærke særinteresser.
Vi har også stemt for ændringsforslag nr. 15. Det er faktisk absurd, at det ikke er forbudt at give Parlamentets medlemmer, assistenter og tjenestemænd gaver og ydelser; det undergraver institutionens integritet og troværdighed. Men på baggrund af den nuværende, ganske vist absurde, EU-virkelighed er det dog bedre end ingenting, at der nu skal gives oplysning og være fuld offentlighed om samtlige gaver og ydelser.

Fayot
Ford-betænkningen drejer sig om en adfærdskodeks for repræsentanter for interessegrupper i Europa-Parlamentet.
Selv om vi er enige om, at lobbyerne er en god informationskilde for medlemmerne af Parlamentet, har vi også pligt til at gøre beslutningsprocessen og dermed den måde, hvorpå lobbyerne forsøger at påvirke processen på, så gennemsigtig som muligt. Med andre ord bør ethvert forsøg på at påvirke beslutningsprocessen, dvs. alt ud over information, gøres synligt.
Vi anmoder derfor de tusinder af lobbyister, der cirkler omkring Europa-Parlamentet, om at opstille nogle faglige etiske regler og at holde sig til disse. En sådan adfærdskodeks bør under alle omstændigheder forudsætte den rette indstilling hos alle implicerede parter. Jeg skal minde om, at Udvalget for Forretningsordenen for indeværende udfolder store bestræbelser på at skabe betingelserne for så stor en gennemsigtighed som muligt i Europa-Parlamentets relationer udadtil.
En af de væsentlige bestemmelser består i, at medlemmerne af Parlamentet anmodes om selv at oplyse om alle gaver, de modtager, og om alle ekstraindtægter, hvilket i princippet burde dække alt, hvad der modtages udefra. Denne forpligtelse følger af reglerne i Nordmann-betænkningen, som vi vedtog i 1996. Jeg skal også minde om, at vi arbejder på regler omkring europa-parlamentsmedlemmernes medarbejdere og de tværpolitiske grupper, og at disse regler vil supplere adfærdskodeksens indhold.
Under alle omstændigheder vil denne adfærdskodeks kun være til nogen nytte, hvis kvæstorerne kontrollerer gennemførelsen. Men stikordet er selvjustits, nemlig de etiske regler alle bør acceptere frivilligt med henblik på at sikre gennemsigtigheden i Europa-Parlamentets arbejde.

Hautala
Tanken om, at repræsentanter for interessegrupper, der på mange måder har indflydelse i Parlamentet, årligt skal gøre rede for deres arbejde, fortjener støtte. Forslagene er dog ikke helt dækkende, da en del af dem er næsten helt umulige at kontrollere, hvilket f.eks. gælder forslaget om, at parlamentets dokumenter ikke må overdrages til tredjemand mod betaling.
Betænkningen burde have været suppleret med et krav om, at repræsentanter for interessegrupper skal give oplysninger til Parlamentets officielle register om alle bidrag og gaver, som de skænker Parlamentets medlemmer eller medarbejdere.
Repræsentanterne for interessegrupperne kan dog ikke alene drages til ansvar for, at overvågningen af disse repræsentanter bliver lagt i acceptable rammer. Parlamentets medlemmer kan ikke unddrage sig, at de har det største ansvar.
Parlamentet har tidligere vedtaget Nordmann-betænkningen, hvori Parlamentets medlemmer blev forpligtet til at rapportere om de bidrag, som de modtager. Det blev forbudt at modtage gaver. Det er på tide at undersøge gennemførelsen af disse krav. Det er en skødesynd fra Parlamentets side, når det indfører bestemmelser, som det ikke engang forsøger at kontrollere gennemførelsen af.

Lindqvist
Betænkningen går i den rigtige retning, og jeg har derfor stemt for den. EU's organisation skal være præget af såvel integritet som åbenhed. Der skal være strenge regler for lobbyvirksomhed, således at den demokratiske proces ikke fordrejes. Der skal være streng kontrol med eventuelle forsøg på utilbørlig påvirkning af beslutningstagere i EU. Ikke-profitorienterede organisationer såsom miljø-, freds- og solidaritetsbevægelser skal også have mulighed for en aktiv oplysningsvirksomhed.
Der bør ydes en særlig økonomisk støtte til sådanne organisationers Europa-aktiviteter. Der bør anvendes en høringsprocedure for at give interesse- og ikke-profitorienterede organisationer mulighed for at fremføre deres synspunkter i en mere organiseret form.
Det er en forudsætning for at kunne give lobbyister af forskellig art lige vilkår, at samtlige EU-institutioner skal overholde et offentlighedsprincip, der gør det muligt at få de stillet de oplysninger, som der anmodes om, til rådighed.
Indstilling ved andenbehandling / Ken Collins (A4-0136/97)
Fitzsimons
Efter vedtagelsen af EU-reglerne om vejgående køretøjer har der hidtil manglet lovgivningsregler om mobile ikke-vejgående maskiner.
Kommissionens forslag til direktiv herom har til formål at opfylde behovet for regulering af dette område.
Man søger at opnå en væsentlig reduktion af luftforurening, som skyldes emission af forurenende luftarter og partikler fra forbrændingsmotorer til montering i mobile ikke-vejgående maskiner.
De omhandlede maskiner er bestemt for industri og landbrug, eksempelvis mobile kraner, bulldozere, gaffeltrucks, vedligeholdelsesudstyr, etc.
Der fastsættes i Kommissionens forslag visse krav og regler for sådanne emissioner, og disse tænkes gennemført i to faser.
Første fase: Fra juni 1997 til december 1998. Anden fase: Fra januar 2001 til december 2003.
Formålet med dette direktiv er inden år 2003 at opnå reduktioner for nitrogenoxid på 42 % og for kulbrinter på 29 %.
Disse bestemmelser kan eventuelt alene omfatte nye maskiner, der markedsføres efter de ovennævnte datoer.
Som medlem af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse støtter jeg direktivet i dets helhed.
Indstilling ved andenbehandling / Kirsten Jensen (A4-0137/97)
Jackson
Man ønsker med ændringsforslag nr. 18 og 19 i indstillingen ved andenbehandling om forslaget til direktiv om markedsføring af biocidholdige produkter at sikre, at direktivets bilag IA og bilag IB udgår. Disse bilag skulle åbne mulighed for, at man kan følge en forenklet procedure for biocidholdige lavrisikoprodukter og for visse handelsprodukter. De britiske medlemmer af Det Europæiske Folkepartis Gruppe deler den ængstelse, der er kommet til udtryk, fordi disse bilag kun optræder som overskrifter i den fælles holdning. Vi mener dog, at der er grundlag for at vedtage en forenklet procedure i visse tilfælde, forudsat at der er foretaget en grundig risikovurdering, og at der ikke er tale om en sænkelse af beskyttelsesniveauet for mennesker og miljø . Hvis vi sikrer, at kontrolforanstaltningerne er rimelige i forhold til det risikoniveau, man er nået frem til, vil vi få mulighed for at koncentrere ressourcerne, hvor der er størst brug for dem, og det ville kunne lette industriens bureaukratiske byrde.
Betænkning af Anastassopoulos (A4-0119/97)
Kirsten Jensen, Blak, Sindal og Iversen
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for Europa-Parlamentets betænkning om Kommissionens hvidbog om retlig beskyttelse af krypterede tjenester i det indre marked (høring om behovet for en EF-foranstaltning). Piratvirksomheden inden for den audiovisuelle sektor er desværre for opadgående, hvilket betyder, at ophavsrettigheder i stigende grad bliver krænket. Det er principielt uacceptabelt, at produkter anvendes ulovligt. Hertil kommer, at piratvirksomhed forøger prisen på bl.a. krypterede tv- og radioprogrammer, hvorfor de forbrugere, der lovligt modtager disse programmer, kommer til at betale en højere pris.
EU-medlemsstaternes lovgivning på området er meget uensartet og i mange tilfælde utilstrækkelig. Samtidig er markedet for audiovisuelle produkter kendetegnet ved at være grænseoverskridende. På den baggrund finder vi, at der er behov for en EU- eller international løsning vedrørende retlig beskyttelse af krypterede tjenester. Når det er sagt, er det vigtigt at understrege, at en lovgivning på området skal tage højde for ikke alene udbydernes, men også forbrugernes interesser. Det indebærer for det første, at der skal fastlægges grænser for, hvor mange og hvilke tjenester der kan omfattes af kryptering. For det andet skal man undgå, at udbydere af krypterede tjenester opnår en så høj grad af retlig beskyttelse, at de får en monopollignende stilling på forskellige delmarkeder.
Betænkning af Palacio Vallelersundi (A4-0155/97)
Ahlqvist, Theorin og Wibe
Nærhedsprincippet blev indført som et politisk princip ved artikel 3 B i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab; det indebærer, at foranstaltninger på de områder, som ikke henhører under Fællesskabets enekompetence, skal træffes på det lavest mulige niveau. Nærhedsprincippet er ikke, som et supplement til artikel 235, et nyt middel, hvormed Fællesskabet kan skaffe sig magt på bekostning af medlemsstaterne.
Vor grundlæggende holdning er, at Sverige er trådt ind i et mellemstatsligt samarbejde, og at der ikke skal underlægges fællesskabsretten nye områder. Derfor bliver vi nødt til at gå imod beslutningsforslagets punkt 2 og 12. At nærhedsprincippet er blevet anvendt til at forhindre, at nye områder, såsom kultur, medier, energi og forskning, er blevet underlagt fællesskabsretten, anser vi nærmest for at være på linje med vor politik.

Fitzsimons
Da Maastricht-traktaten trådte i kraft i efteråret 1992 var én af de væsentligste henstillinger, den omfattede, at subsidiaritetsprincippet skulle indarbejdes i de centrale europæiske politikker og programmer.
Det betød ganske enkelt, at de lokale myndigheder og lokalsamfundene skulle have et større ord at sige om anvendelsen af europæiske midler i deres områder.
Jeg går stærkt ind for denne tanke, for lokalsamfundene kan samordne deres kreative talenter og skabe beskæftigelse i deres lokalområder.
Europa har brug for decentralisering, og vi bør støtte, forny og udvide ordninger, der vender den tunge ende opad, som for eksempel Leader 11 og det såkaldte County Enterprise Board -system.
Det er for stor en del af forbruget af de europæiske midler, der er lagt i hænderne på Europa-Kommissionen eller centrale ministerier som Finansministeriet eller Miljøministeriet.
Det skuffer mig at se, at Generaldirektorat XVI, Europa-Kommissionens regionalpolitiske afdeling, er inde i nogle meget detaljerede overvejelser om at sætte en stopper for Leader-ordningen, når den udløber i 1999.
Det ville være et alvorligt tilbageskridt, et slag i ansigtet på landbrugssamfundene, og det ville være udtryk for, at man forkaster EU's subsidiaritetsprincip, hvor man forsøger at få involveret alle samfundslag i gennemførelsen og administrationen af de europæiske politikker.
Gruppen Union for Europa i Europa-Parlamentet ønsker at opnå en udvidelse af de EU-initiativer, der vender den tunge ende opad, både når det gælder landbrugsordninger og ordninger for byområderne, og vi ønsker ikke at lade disse programmer blive udvandet på nogen som helst måde.
Den Europæiske Union er stadig for centraliseret, og Unionen skal bringes tættere på borgerne.

Gahrton, Holm, Lindholm og Schörling
Nærhedsprincippet er et vigtigt princip i EU. Derfor er vi meget skuffede og samtidig forbavsede over, at ordføreren har så negativ en holdning til det. Fra svensk side fremhæves nærhedsprincippet som en garanti for, at de nationale og lokale demokratier ikke vil blive fuldstændig tilsidesat af EU.
Vi mener, at det skal betragtes som et grundlæggende princip, som derfor skal anvendes ofte. Vi vil gerne understrege, at EU kun skal beskæftige sig med det, som er omfattet af dets kompetenceområde, sådan som de nationale regeringer har bestemt. Nærhedsprincippet skal begrænse EU's muligheder for at underlægge sig nye områder, sådan som det ellers ofte kræves i alle mulige grøn- og hvidbøger.
Ordføreren mener, at nærhedsprincippet har været til ulempe for EU, men det er vor faste overbevisning, at det for medlemsstaterne, og i særdeleshed for den almindelige befolkning, udelukkende har været til gavn. Medlemsstaterne skal tilstræbe at anvende deres demokratiske instrumenter på alle de områder, hvor EU ikke har beslutningskompetencen. Klarhed er alfa og omega i denne proces. Derfor mener vi, at nærhedsprincippet bør udmøntes i konkrete bestemmelser og gives et konkret indhold.

Kristoffersen
Jeg hilser med tilfredshed, at Kommissionen som følge af Maastricht-traktaten er blevet tvunget til at forholde sig konkret til nærhedsprincippets praktiske udformning. Der er endnu meget at gøre for at sikre, at traktatens ånd og bogstav på dette område bliver efterlevet. Derfor vil jeg gerne minde om, at dette ikke alene er en forpligtelse, som retter sig mod Kommissionen. Alle EU's institutioner er forpligtet af nærhedsprincippet, og så sandelig også vi 626 parlamentarikere. Det hjælper ikke, at vi holder flotte taler om nærhedsprincippet, hvis man - i sager som man selv brænder for - er klar til at se stort på princippet. Jeg håber, at Kommissionens tre rapporter vil bidrage til, at vi også her i Europa-Parlamentet fremover tager nærhedsprincippet mere alvorligt.

Lindqvist
Nærhedsprincippet drejer sig om, hvilke spørgsmål der skal behandles på henholdsvis unionsplan og af medlemsstaterne. I medlemsstaterne kan der være tale om det nationale, det regionale eller det lokale niveau. Nærhedsprincippets formål må være, at så mange spørgsmål som muligt behandles så tæt på borgerne som muligt.
Derfor er det en selvfølge, at man som det første altid overvejer, om et givet spørgsmål er noget, som Unionen skal beskæftige sig med eller ej. Det er helt forkert, sådan som udvalget har gjort, at betegne dette som et påskud til at »renationalisere« eller fuldstændigt overføre spørgsmålet til det mellemstatslige plan. Det må tværtimod siges at være nærhedsprincippets formål.

Souchet
Min gruppe har ikke stemt for betænkning af Palacio Vallelersundi på grund af det selvmodstridende indhold; betænkningen indeholder nemlig både det ypperste og det ringeste, som om der havde stået to vidt forskellige personer bag.
Betænkningen indeholder en glimrende juridisk analyse af nærhedsprincippet. I punkt A, B og C gøres der meget passende opmærksom på, at Fællesskabet er baseret på beføjelser, som udtrykkeligt er tillagt det, for så vidt som dets beføjelser ikke forudsættes, men fortsat er en undtagelse i forhold til medlemsstaternes beføjelser, hvilket forudsætter, at fællesskabsinstitutionerne ikke blander sig i de anliggender, som henhører under medlemsstaternes kompetence.
I betænkning af Palacio Vallelersundi gøres der endvidere opmærksom på den manglende rigorisme, Kommissionen afslører i de forskellige rapporter om anvendelsen af nærhedsprincippet. Spørgsmålet om overholdelsen af nærheds- og proportionalitetsprincipperne - der er grundlæggende principper i Den Europæiske Union - blandes sammen med begreberne enkelthed og klarhed i lovgivningsteksterne.
Det er ligeledes med rette, at ordføreren kritiserer Kommissionens tilbøjelighed til at tiltage sig enekompetence med hensyn til Fællesskabets »lovgivning«.
Det er med overraskelse, man konstaterer, at betænkningen på grundlag af en så træffende analyse på ingen måde anbefaler, at der vedtages foranstaltninger, der effektivt vil kunne rette de fejl, der påpeges.
Angående det vigtige spørgsmål om kontrollen med anvendelsen af nærhedsprincippet stiller man sig i betænkningen tilfreds med den nuværende situation, selv om denne indebærer en lang række overtrædelser af nærhedsprincippet, hvilket bl.a. blev påpeget i det indlæg hr. Berthu den 2. januar 1995 afgav i sin egenskab af næstformand for Europa-Parlamentets Udvalg om Institutionelle Spørgsmål. Hverken institutionernes selvjustits eller EF-Domstolen er i stand til at sikre den reelle overholdelse af nærhedsprincippet. For at være effektiv og fuldt demokratisk bør kontrollen derfor foretages af ikke-fællesskabsinstanser og i første række af de nationale parlamenter. Men de nationale parlamenter fremstilles i betænkningen i et restriktivt, underordnet og negativt lys, idet man nøjes med at beklage, at disse parlamenter ofte undlader aktivt at påse, at fællesskabsdirektiverne gennemføres i national ret.
Det må endvidere beklages, at betænkningen indeholder en særpræget fortolkning af unionstraktatens artikel 3 B, idet man anfører, at fællesskabsaktionerne i princippet er de forskellige staters individuelle aktioner overlegne, hvad angår effektivitet (begrundelsen, pkt. 2), i stedet for at foreslå en ændring, hvorved anvendelsen af nærhedsprincippet gøres almindeligt gældende, uanset arten af de beføjelser, der udøves på fællesskabsplan. Hvis nærhedsprincippet er et grundlæggende princip i Unionen er det nemlig helt forkert, at Maastricht-traktaten indskrænker anvendelsesområdet til de delte beføjelser og dermed skaber en særskilt område, nemlig enekompetenceområdet, hvor nærhedsprincippet ikke gælder.
Det er i borgernes og i de enkelte medlemsstaters interesse, at man regelmæssigt undersøger, hvorledes nærhedsprincippet anvendes på alle kompetenceniveauer, idet man begynder med dem, der er længst fra borgerne og de mindst kontrollerede, og som derfor løber den største risiko for bureaukratisering og overregulering. Men langt fra at komme med sådanne anbefalinger, gives der i betænkning af Palacio Vallelersundi tværtimod udtryk for en fastlåst holdning, idet der anmodes om, at man inden for rammerne af regeringskonferencen ikke tager formuleringen af artikel 3 B op til fornyet overvejelse.
Endelig står kritikken af den mellemstatslige metode, der betegnes som ineffektiv og lidet demokratisk, i fuld kontrast til den globale approach, der blev vedtaget på Edinburgh-topmødet, ifølge hvilken der helst bør vælges fællesskabsaktioner, der fremmer samarbejdet mellem medlemsstaterne, idet det lader til, at proceduren med enstemmighed eller henstillinger bedre beskytter borgernes rettigheder end proceduren med flertal, hvor mindretallets vilje tilsidesættes.

Formanden
Hermed er afstemningstiden afsluttet.
(Mødet udsat kl. 12.40 og genoptaget kl. 15.00)

Velkomstord
Formanden
Kære kolleger, det er mig en glæde at byde velkommen til en delegation fra Republikken Georgiens parlament under ledelse af Giorgi Kobakhidze, næstformand i parlamentet og formand for dets delegation for forbindelserne med Den Europæiske Union, som har taget plads i den officielle loge.
Jeg skal minde om, at der er tale om det fjerde møde mellem Europa-Parlamentets delegation og delegationen fra Georgiens Parlament, og at det er det første møde, vi holder siden ratificeringen af samarbejds- og partnerskabsaftalen.
Jeg må sige, at vi lægger stor vægt på de forbindelser, vi har med Deres delegation og herigennem med det georgiske folk.
Jeg tvivler ikke et øjeblik på, at de møder og samtaler, der vil finde sted, vil være særdeles nyttige, og jeg ønsker Dem hjerteligt velkommen til Europa-Parlamentet i Strasbourg.

Fællesskabets miljølovgivning
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0109/97) af Kenneth Collins for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om meddelelse fra Kommissionen om gennemførelse af EF's miljølovgivning (KOM(96) 0500 - C4-0591/96).

Kenneth Collins
Fru formand, det er anden gang i dag, jeg tager ordet for at tale til et utroligt velbesat Parlament. Det, jeg nu vil tale om, er gennemførelsen og håndhævelsen af den europæiske miljølovgivning.
Jeg vil lægge ud med straks at sige, at billedet af medlemsstaternes gennemførelse af denne lovgivning er uhyre broget. I henhold til den 13. årlige beretning om avendelsen af Det Europæiske Fællesskabs lov, blev Kommissionen i 1995 underrettet om 265 overtrædelser af loven, på trods af at der eksisterer mere end 200 lovinstrumenter til beskyttelse af miljøet i Unionen. Så problemet er reelt nok. Parlamentet har i en række år været specielt årvågent over for muligheder for at øge gennemførelsesniveauet i lyset af den betydning, dette har for miljøet og for virksomhedernes økonomiske performance i medlemsstaterne.
Hovedproblemerne er fortrolighedsprincippet i Rådet, kompromistekster, som i visse tilfælde er svage og ikke er koordineret godt, og at miljøreglerne i nogle tilfælde ikke har været ordentligt kodificeret. Med hensyn til fortrolighedsprincippet i Rådet har man for ganske nylig sagt til mig, at jeg aldeles ikke ville give et dækkende billede af situationen her i dag, hvis jeg ikke benyttede lejligheden til at nævne Rådets erklæringer. Dette aspekt blev behandlet tidligere på dagen, men jeg fik for ganske kort tid siden den besked, at dette forhold er så væsentligt, at jeg bør nævne det igen. Det har jeg nu gjort, så jeg har holdt mit ord.
Håndhævelsen kan være en brydsom opgave. Et enkelt direktiv kan nødvendiggøre, at der skal vedtages adskillige love på nationalt og regionalt plan. Og jo mere kompleks en sag bliver, jo mere sandsynligt er det, at der kan opstå et røgslør, så man undviger det centrale spørgsmål om håndhævelsen. Vi er nødt til at finde ud af, hvor problemerne ligger, og det er Kommissionens pligt at sørge for at overvåge håndhævelsen. Kommissionen har det ikke let, for på trods af alle rygter har den absolut ikke noget stort personale til at klare denne opgave. Den er nødt til at sætte sin lid til indberetninger fra borgere eller interessegrupper, for den kan ikke altid skaffe korrekte eller udtømmende informationer fra medlemsstaterne. I nogle tilfælde er medlemsstaterne ikke klare over, hvordan landet ligger, og i visse situationer er man tilbøjelig til at tro, at de måske ikke ønsker, at alle skal have mulighed for at konstatere, hvor langt de selv er kommet med tingene. Så det kan ikke nægtes, at vi har et problem.
Med den strategi, vi foreslår, ønsker vi at prøve at spille på en hel række strenge. Vi mener, at vi i første omgang har brug for mere gennemskuelighed. Borgerne er berettigede til at vide, hvilke love der vedtages, og de har ret til at tro på, at alle relevante love bliver ordentligt håndhævet. Så vi har et behov for at forbedre den almindelige borgers adgang til at gå rettens vej i hele Den Europæiske Union. Vi vil opfordre til, at enhver form for miljølovgivning bliver behandlet efter medbestemmelsesproceduren og afgjort ved kvalificeret flertal i Rådet. Vi mener, at dette vil gavne såvel demokratiet som gennemskueligheden, og at det vil sikre, at det bliver lettere at skaffe sig ordentlige informationer. Vi ønsker at højne kvalitetsniveauet for de informationer, der bliver lagt frem, og vi ønsker, at medlemsstaterne skal indgive indberetninger om den faktiske gennemførelse og håndhævelse, og ikke blot omsætte det til lovgivningen i disse medlemsstater.
Vi mener, at det er nødvendigt at kodificere den eksisterende lovgivning, således at denne bliver forståelig og sammenhængende. Man oplever kun alt for ofte, at sammenhængen kun fremgår, hvis man råder over et helt bibliotek af EF-Tidende. Vi mener naturligvis, at der skal sikres tilstrækkelige ressourcer til gennemførelsen. Der er ingen mening i at tvinge Kommissionen til at gøre en større indsats, hvis ressourcerne ikke strækker til, og hvis budgettet ikke indeholder en bevilling til gennemførelsen af miljølovgivningen. Vi mener, at inspektionsvirksomheden skal udbygges, og at sanktionerne skal skærpes, og samtlige medlemsstater må have et tilsyn - hvilket ikke er tilfældet nu - som Kommissionen kan overvåge på unionsplan i samarbejde med Det Europæiske Miljøagentur på den ene side og IMPEL-nettet på den anden.
På det lokale plan bør de medlemsstater, hvor sådanne kontorer bliver placeret, ikke påligne disse kontorer økonomiske byrder, der begrænser deres muligheder for at arbejde effektivt. I mit eget land blev det skotske Miljøbeskyttelseskontor oprettet for lidt over et år siden, og det blev for en måneds tid siden opdaget, at dette kontor faktisk skal betale omkring 10 % af sit budget i skat, fordi embedsmændene har sjusket med formuleringen af lovgivningen i første omgang. Det er en vanvittig situation, som man ikke bør opmuntre medlemsstaterne til at kopiere i fremtiden.
Betænkningen her fik støtte på kryds og tværs af partierne i udvalget. Den har stor betydning, og det, at der ikke er kommet så mange ændringsforslag, betyder ikke, at den er ligegyldig. Der er kun to ændringsforslag, og jeg vil støtte det forslag, som fru Roth-Behrendt har stillet. Skønt jeg mener, at forslaget fra hr. Florenz er positivt, kan jeg ikke støtte det, fordi jeg finder, at det indebærer en unødvendig begrænsning af det enkelte menneskes og agenturernes manøvrefrihed.

Gebhardt
Fru formand, hr. Collins, når der er indgivet så få ændringsforslag, skyldes det vel også, at De har udarbejdet en særdeles god betænkning, og der derfor næppe er noget at tilføje, og det, som vi har foreslået i Retsudvalget, har De jo også overtaget i Deres betænkning, således at vi ikke havde nogen problemer med det.
De sagde, at der er meget store problemer med gennemførelsen og anvendelsen af miljølovgivningen i Den Europæiske Union. I modsætning til andre lovgivningsområder findes der ingen reel, økonomisk interesseret lobby, som sørger for, at denne miljølovgivning også rent faktisk gennemføres i medlemsstaterne. Derfor er det nødvendigt at få instrumenter, for at vi også rent faktisk kan komme videre, og blandt disse instrumenter hører også de, der i første række bidrager til gennemskuelighed. Ordføreren understregede det også allerede. Derfor har Retsudvalget f.eks. foreslået foranstaltninger til at forbedre gennemskueligheden, såsom gennemførelsesoversigter, mere intensive konsultationer, klarhed i forbindelse med formulering af lovgivning osv. Det er af særdeles stor betydning på dette område.
Korrespondancen mellem Kommissionen og medlemsstaterne skal i videst muligt omfang gøres offentligt tilgængelig. Det er egentlig et af de centrale spørgsmål, vi skal tage fat på. Det er klart, at ikke al korrespondance kan offentliggøres, men Europa-Parlamentet skal i det mindste vide, når artikel 169 anvendes. Det skal have at vide, at denne artikel anvendes, hvornår og i hvilken form. Vi ønsker ikke den egentlige korrespondance, men oplysningerne, og vi ønsker, at der også rent faktisk gøres noget på dette område.
Til gennemførelsen af miljølovgivningen hører imidlertid også, at der stilles midler til rådighed som led i lovgivningen. Derfor foreslår Retsudvalget også, at Kommissionen skal drage omsorg for, at dens lovgivningsforslag indeholder bestemmelser, som forpligter medlemsstaterne til at iværksætte effektive, egnede og relevante sanktioner i tilfælde af overtrædelse af EF's miljølovgivning. Det er det andet centrale aspekt af det, vi har behov for, og som vi skal tage fat på.
Endelig - det var De også inde på i Deres indlæg, hr. ordfører - drejer det sig om Miljøagenturet. Kommissionen opfordres til at styrke samarbejdet med Miljøagenturet, fordi det netop er Miljøagenturet, der har de oplysninger, som er nødvendige for lovgivningen. Disse oplysninger er rent faktisk af stor værdi og kan i høj grad hjælpe Kommissionen videre.

White
Fru formand, jeg er borger i Den Europæiske Union, samtidig med at jeg er medlem af Europa-Parlamentet her. Jeg vil gerne have lov til at ridse de regler op, som den almindelige borger - som for eksempel mig selv - kan følge, hvis han eller hun ønsker at klage til Kommissionen.
Det er ganske simpelt. Hvis man har en klage, kan man få en formular hos et af Kommissionens kontorer - i mit tilfælde i London. Der står i formularen, at man kan indgive en klage »efter fortrolighedsreglerne«. Der er ingen, der forklarer, hvad det betyder. Jeg bad om en forklaring og fik at vide, at det var »den praksis, vi normalt følger«. Men det er faktisk en dårlig praksis, hvis det betyder, at borgeren ikke har mulighed for at blive orienteret frit og åbent og ikke i hemmelighed.
Desværre gik det sådan, da jeg som borger indgav en klage over situationen i området ved floden Severns udmunding, som min valgkreds grænser op til, at jeg ikke modtog tilfredsstillende informationer om behandlingen af min klage. Selv her i dag er jeg ikke klar over, om sagen er åben eller lukket. Jeg ved ikke, hvilken korrespondance der er ført mellem mit lands tidligere regering og Kommissionen. Og det er forkert, for jeg skal rapportere tilbage til mine vælgere. Det kan ikke lade sig gøre, for skønt jeg stregede henvisningen til fortroligheden ud i min individuelle klage, så har man ikke givet mig detaljerede oplysninger om, hvordan det går med denne klage.
Så punkt 10 i hr. Collins' ellers glimrende betænkning er ikke tilstrækkeligt. Vi må som Parlament og som almindelige borgere have regelmæssige informationer fra Kommissionen. Der findes jo faktisk nogle interne arbejdsregler, som kræver, at Kommissionen skal holde borgerne orienteret. Indtil Kommissionen overholder sin egen forretningsorden, og medmindre den gør det, lever den ikke op til sit ansvar. Mon ikke der er grund til at overveje, om manglende overholdelse af dens egen forretningsorden måske udgør en sag for den europæiske ombudsmand? Det kunne jo være noget, vi burde se nærmere på ved en senere lejlighed.

Jackson
Fru formand, vi i Det Europæiske Folkepartis Gruppe mener, at Collins-betænkningen er glimrende, så vidt som den nu går, men vi har vore forbehold med hensyn til punkt 11, hvor vi har stillet et ændringsforslag, og hvor vi håber, at hr. Collins kommer på bedre tanker.
Der ligger jo helt klart et meget alvorligt problem her: Der bliver vedtaget love om miljøet, men derefter lader man bare hånt om det vedtagne. Der indføres krav om indberetning, men dem ser man bort fra. Hr. White indgiver åbenbart en klage fra sin valgkreds i England, og hans klage bliver væk eller den bliver glemt, og han hører ikke noget om den. Der er ingen i Bruxelles, der reelt kan sige, at de ved, hvordan eller hvorvidt loven bliver håndhævet, selv ikke inden for miljøpolitikkens helt centrale sektorer som håndteringen af farligt affald, hvor Europa-Kommissionen indtil i dag kun har modtaget indberetninger fra seks af de femten medlemsstater. Faktisk kan man her i den georgiske delegations nærværelse sige, at vi desværre ikke er et særligt strålende eksempel på, hvordan man skal anvende europæisk miljølovgivning.
Der er indført bøder under traktatens artikel 171. Det har været en stor opgave at få dette indarbejdet i teksten; det er endnu ikke lykkedes at få denne mulighed bragt i anvendelse i praksis. Jeg håber, at miljøkommissæren i sit svar måske vil være i stand til at give os nogle helt dugfriske nyheder om, hvordan det går med de sager i henhold til artikel 171, som Kommissionen tilsyneladende annoncerede i januar måned mod en række medlemsstater, som efter tur har siddet Domstolens afgørelser overhørig siden 1990.
Så jeg er i det store og hele enig i hr. Collins indstillinger. Det er specielt interessant, at hr. Collins har foreslået, at vi skal forsøge at få lanceret en form for tilsyn, der skal inspicere inspektørerne - en lille styrke, som måske er i stand til at gå rundt og undersøge, om medlemsstaterne nu også selv omsætter lovens ord til handling.
Der er tre steder, hvor jeg gerne vil styrke de ting, der står i betænkningen. Vi kan ikke blive ved med at forlade os på individuelle klager som dem, der er blevet omtalt her, på inspektion eller selvinspektion - og her er det indberetningskravet, jeg tænker på. Mine tre punkter er følgende: For det første er der omkostningerne. En af de store mangler i forbindelse med Kommissionens holdning til miljølovgivningen er, at man lader til at være parat til at se bort fra, hvad lovgivningen kommer til at koste. Det virkelige problem er: Kommer en vurdering af omkostninger og indvirkning til at fungere? Dette behøver ikke at være gældende for enhver form for lovgivning, men vi medlemmer af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse har konstateret, at når der udarbejdes en vurdering af omkostninger og indvirkning, så er det enten utrolig vanskeligt for Kommissionen at bruge den til noget, eller den er fuldstændig uden værdi, som tilfældet er med vurderingen af indvirkningen vedrørende badevandsdirektivet.
Jeg vil derfor spørge Kommissionen, om ikke det vil være bedre, hvis vi anvender medbestemmelsesproceduren for hele miljølovgivningen - det er ganske sandsynligt - hvis Kommissionen på et eller andet stadium, enten ved det foreløbige forslag eller i forbindelse med den fælles holdning, opfordrer medlemsstaterne til at angive deres vurdering af omkostningerne ved en gennemførelse af lovgivningen inden for deres territorium. Det skulle være en vurdering, som hver medlemsstat offentliggjorde. Så kunne der komme en diskussion i gang. Der ville formentlig lyde stærke protester fra ikke-statslige organisationer, men vi ville i det mindste få sagen ud i lyset, og jeg håber da, at Kommissionen synes om denne tanke.
For det andet er der gennemskueligheden: Kommissionen bør være mere ærlig over for Parlamentet i forbindelse med de problemer, den har med medlemsstaterne. Jeg kan ikke se noget formål med at bevare fortroligheden, hvis det eneste, man opnår hermed, er at gøre det sværere at sikre, at loven bliver overholdt. Som eksempel kan jeg nævne, at den franske præsident den 19. juli 1996 lod sit kontor udsende en pressemeddelelse, hvori der stod, at man ville suspendere gennemførelsen af habitatsdirektivet i Frankrig. Vi medlemmer af Europa-Parlamentet kan takke min nederlandske kollega, hr. Eisma, for, at han stillede et skriftligt spørgsmål i EF-Tidende, så dette kom for en dag. Jeg må indrømme, at jeg ikke vidste, at dette var sket. Der var ikke nogen af mine franske kolleger, der gjorde mig opmærksom på det, og det rigtige ville have været, hvis Kommissionen var kommet til Europa-Parlamentet igen og havde sagt: Se, I må hjælpe os! Franskmændene har ensidigt suspenderet anvendelsen i Frankrig af et helt direktiv, som Parlamentet har været med til at vedtage. Det ville i det mindste have betydet, at den franske regering blev stillet til ansvar for sin handlemåde. Som det ser ud nu, er gennemførelsen af dette direktiv stadig suspenderet i Frankrig, og det er fuldstændig uacceptabelt.
For det tredje er der endelig udvidelsen: Hvordan skal vi forholde os i forbindelse med udvidelsen? Vi kommer enten til at stå med en uendelig lang række undtagelser i forhold til den eksisterende miljølovgivning, eller vi får en situation, hvor nye medlemsstater accepterer den nuværende lovgivningsmasse - det, man kalder acquis communautaire - og så ingenting gør for at efterleve den.
Mit sidste forslag går ud på, at når Kommissionen forelægger ny lovgivning for Parlamentet - og det burde den i virkeligheden være begyndt at gøre den 1. januar 1997 - så bør forslagene indeholde en vurdering af indvirkningen på udvidelsen. Vil det være muligt selv for de mest håbefulde medlemsstater at overholde de tidsfrister, vi fastsætter, for eksempel i auto-oliedirektiverne eller her for nylig i det direktiv, jeg er ordfører for, direktivet om opfyldning? De kan ikke engang leve op til det direktiv i Østtyskland. Det er ganske usandsynligt, at de tidsfrister, som Kommissionen foreslår der, ville kunne overholdes i Polen, Ungarn, etc. Vi har brug for en vurdering af indvirkningen på udvidelsen for al den miljølovgivning, Parlamentet får forelagt fra nu af.

Baldi
Fru formand, stillet over for de mangler, der er konstateret ved gennemførelsen af Fællesskabets miljølovgivning i medlemsstaterne - over en femtedel af overtrædelserne af fællesskabsretten i 1995 vedrørte miljøet - fremsender Kommissionen denne meddelelse om forbedring af gennemførelsen af lovgivningen på området i Den Europæiske Union. Tanken er at vække til eftertanke over de måder, hvorpå man kan sikre overholdelsen af fællesskabslovgivningen, uden at Kommissionen behøver systematisk at gribe til at anlægge sager mod medlemsstaterne ved EF-Domstolen.
Selvom det er umuligt for Kommissionen at overvåge gennemførelsen i marken af fællesskabsreglerne, fremsætter den dog forslag med henblik på at rationalisere gennemførelsen af lovgivningen og give Europas borgere de nødvendige oplysninger og beføjelser til at overholde miljøbestemmelserne.
I meddelelsen omtales ligeledes tilrettelæggelse af omfattende rådslagninger, førend der udarbejdes lovgivning på miljøområdet, samt offentliggørelse af en årlig beretning om gennemførelsen af miljøbestemmelserne i medlemsstaterne.
I sin betænkning kræver hr. Collins, som jeg takker for et fremragende stykke arbejde, at Kommissionen iværksætter forskellige supplerende initiativer, som vi er enige i, og som jeg kort vil opregne. For det første en kodificering af Fællesskabets miljøbestemmelser, for det andet årlig afsættelse af en procentdel af midler på fællesskabsbudgettet til gennemførelse af Fællesskabets miljølovgivning, for det tredje oprettelse af et system med inspektører, for det fjerde opmærksomhed fra Kommissionens side ved udarbejdelsen af lovgivningen over for høringsprocessen, som bør være omfattende og systematisk, for det femte anvendelse af proceduren med fælles beslutningstagning på hele miljølovgivningsområdet, som Regeringskonferencen bør tage sig af, og for det sjette et snævert samarbejde med Det Europæiske Miljøagentur, som sammen med Kommissionen og medlemsstaterne skal overvåge effektiviteten af de foranstaltninger, som i tidens løb vedtages i de enkelte lande, samt endelig indførelse af en miljøombudsmand eller en domstol for styring af miljø- og områderessourcerne.

Dybkjær
Jeg ønsker også at takke Kommissionen for meddelelsen og ordføreren for det arbejde, han har gjort. Det er meget vigtigt, at vi beskæftiger os med gennemførelsesprocesserne. Hvad er det rent faktisk, vi får ud af den lovgivning, som ind imellem kan være så besværlig? Hvad får vi ud af den i praksis? Derfor synes jeg, at det ville være rart, hvis vi kunne få et eller andet fingerpeg fra Kommissionen om, hvor meget den vil sætte igennem og gennemføre på nuværende tidspunkt, og fremfor alt hvilken tidsplan den har. For fru Jackson har ganske rigtigt sagt, at vi er noget bekymrede for lovgivningen på miljøområdet. Udvidelsen vil rent faktisk betyde, at vi bliver sat tilbage i vore muligheder for at gennemføre ny miljølovgivning. Og vil vi overhovedet kunne få bare den eksisterende lovgivning igennem over for de nye lande inden for en rimelig tidsfrist?
Jeg synes, at Kommissionen i sin meddelelse er rimelig kontant med hensyn til, hvad den selv kan, men den er naturligvis noget mere beskeden, når det drejer sig om, hvad man kan gøre over for medlemslandene. Derfor tror jeg trods alt, det er vigtigt, at vi får præciseret en lidt kraftigere og lidt hårdere linje over for medlemslandene. Så vidt jeg kan se, er hr. Collins' punkt 4 i virkeligheden en opfyldelse af Kommissionens meddelelse eller statement på side 19, nemlig årsberetningerne. Jeg tror, det er en yderst vigtig del af hele denne proces, at vi rent faktisk kan gennemskue, om miljølovgivningen er notificeret, sådan at ordene i det mindste er i orden, men det, der er nok så vigtigt, er selvfølgelig, at vi rent praktisk kommer i gang med selve kontrollen af miljølovgivningen.
Det fører mig til punkt 2, nemlig spørgsmålet om tilsynsopgaverne. Det er vel her, det virkelig svage punkt er i Unionen. Derfor synes jeg også, at det, hr. Collins nævner i punkt 6, er vigtigt, nemlig at vi bliver nødt til at fastlægge retningslinjer med bestemmelser om tilsynsopgaver af et vist minimum, muligvis i de enkelte medlemsstater, da vores miljølovgivning ellers overhovedet ikke fører til noget som helst.
Det sidste punkt, jeg skal nævne her, er spørgsmålet om klageadgang. Jeg tror, at det er yderst vigtigt, at vi giver mulighed for udbredt klageadgang, fordi denne i realiteten er vores bedste allierede, når vi skal prøve på at gennemskue lovgivningen. Jeg synes, det er vigtigt, at vi støtter klageadgang i så vidt omfang som muligt, fordi NGO'er og andre enkeltpersoner i de enkelte lande vil være vores bedste allierede, når vi skal vurdere, hvordan miljølovgivningen gennemføres i praksis, hvilket Kommissionen sådan set også har antydet.

González Álvarez
Fru formand, fru kommissær, vi kan ikke gøre andet end at gentage, hvad vi allerede har sagt, for så vidt som vi tilslutter os hr. Collins' betænkning. Vi tilslutter os hans analyse af virkningerne af gennemførelsen eller den manglende gennemførelse af fællesskabsretten i de forskellige medlemsstater, og vi tilslutter os ligeledes hans forslag til udbedring af situationen.
Sandheden er, at såfremt det indre markeds regler krænkes, rettes der straks en anklagende pegefinger mod den medlemsstat, der har gjort sig skyldig i en sådan overtrædelse. Men når miljølovgivningen, som det ofte sker, overtrædes, rettes der ingen anklagende pegefinger mod de skyldige medlemsstater.
Derfor er det yderst relevant, hvad hr. Collins siger om de skadelige virkninger af kravet om enstemmighed i Rådet og Rådets hemmelighedskræmmeri på beslutningsprocessen på miljøområdet. Klageprocedurerne er bureaukratiske, ufleksible og langsommelige. Borgere, der ønsker at indgive klage, bliver frustrerede, og det skal i den forbindelse bemærkes, at ifølge WWF kommer 80 % af de klager, Kommissionen har registreret, fra borgerne eller sammenslutninger af borgere.
Det samme gælder for den brevhemmelighed, som omfatter den officielle korrespondance mellem Kommissionen og medlemsstaterne. Vi er bange for, at denne undertiden dækker over medlemsstaternes manglende interesse og politiske vilje til at udbedre forholdene. Det er evident, at Kommissionen mangler de menneskelige ressourcer, idet GD XI's kontor for juridiske anliggender i øjeblikket er bemandet med 15 ansatte, der behandler 600 sager om året. Et stort problem er desuden manglen på et inspektionskorps i Kommissionen, som kan føre tilsyn med, om lovgivningen overholdes i medlemsstaterne og anmelde overtrædelser.
Der er således stærkt behov for en koordinering af Kommissionen med Miljøagenturet, oprettelse af et inspektørkorps og for at hemmelighedskræmmeriet bringes til ophør. De ufleksible, bureaukratiske og langsommelige procedurer, som ikke-statslige miljøorganisationer skal igennem for at komme i kontakt med Kommissionen eller Udvalget for Andragender er reelle hindringer for opfyldelse af fællesskabsretten og må ændres.
I weekenden var jeg på indbydelse af en platform til forsvar for Doñana-parken, et reservat for biosfæren og menneskehedens arv, i Andalucía. Der foregår ikke mindre end tre urbaniseringstiltag, hvoraf det ene et er luksusbyggeri, som ødelægger parkens integritet, og en dæmning i floden Guadalquivir vil gøre det af med området omkring flodudløbet.
Undersøgelserne og vurderingerne af miljøindvirkningen er ikke seriøse, og man stikker befolkningen blår i øjnene med løfter om jobskabelse. For det er meget få arbejdspladser, der skabes med sådanne urbaniseringer, hvorimod der kommer langt mere fremtidsrettet kvalitetsbeskæftigelse ud af det, når man udnytter de menneskelige ressourcer og landets egen rigdom. Hvis Kommissionen eller det berørte land, Spanien, ikke hindrer det, vil der ske store skader på en park, som ikke alene er andalucisk og spansk, men europæisk og en del af menneskehedens arv.
Når man oplever noget sådant, - ligesom da jeg i Grækenland med egne øjne så, hvad der sker med floden Acheloos - bliver man klar over, at det er uomgængelig nødvendigt med sådanne foranstaltninger, som hr. Collins foreslår i sin betænkning for at undgå ødelæggelser af vore naturområder, hvilket jeg med stor beklagelse må sige er ved at ske i Spanien.

Breyer
Fru formand, mine damer og herrer, også vor gruppe komplimenterer hr. Collins for hans betænkning. Jeg mener, at det nu må handle om virkelig at gøre fremskridt i forbindelse med miljølovgivningens gennemførelse. Men i modsætning til den tidligere taler mener vi ikke, at det her kun drejer som om en utilstrækkelig personalekapacitet hos Kommissionen, men Kommissionen mangler også den politiske vilje til at gennemføre miljølovgivningen. Ofte er dens handlinger begrundet i politisk opportunitet.
Hvorfor skal gennemførelsen af miljølovgivningen ikke også gælde i Kommissionen? Hvordan kan det være, at der oprettes transeuropæiske net, hvilket medfører, at der kommer endnu flere motorveje, selv om vi ved, at CO2 indholdet derved vil stige? Hvordan kan det være, at der i medlemsstater som Forbundsrepublikken blev indført en lov om fremskyndet procedure, en klar overtrædelse af miljøindvirkningsvurderingen eller også af fugledirektivet? Her er det Kommissionens opgave virkelig at tage hensyn til miljøet og ikke lade politisk opportunitet råde. Det må også handle om, at der fremover indledes flere sager på grundlag af artikel 189. Kun i så fald bliver Kommissionen også troværdig.
Det har også vist sig, at proceduren på grundlag af artikel 171, som Kommissionen for første gang har gennemført mod Forbundsrepublikken, var meget hensigtsmæssig. Vi behøver bøder, da de viser sig at have virkning.
Det må ikke være sådan, at medlemsstaterne ganske enkelt lister sig uden om miljølovgivningen, derimod skal det være sådan, at den rent faktisk gennemføres. Men også i den forbindelse gælder det om at give de ikkestatslige organisationer flere muligheder, og dermed mener vi de internationale ikke-statslige organisationer og også fysiske personer.
Miljøet er vort alles gode, og fordi miljøet er vort alles gode, bør det være muligt for enhver at indbringe klage i tilfælde af overtrædelser af den gældende miljølovgivning. Miljøet er livsnødvendigt for de efterfølgende generationer, og det skal derfor også være muligt at indgive klage. Kun i så fald kan vi også sørge for, at der her øves et stærkere pres.
Sammenfattende kan det siges, at Kommissionen skal udvise mere politisk vilje til at gå strengere og mere strikt til værks her. Kommissionen skal også sørge for, at miljølovgivningen overholdes, og klagemulighederne skal forbedres, da miljøet jo tilhører os alle. Den, der ikke gennemfører miljølovgivningen, skal så også kunne sagsøges.

Blokland
Fru formand, ærede kolleger, fru kommissær, den elendige håndhævelse af den europæiske lovgivning har forfulgt os i årevis. Årsberetningen om gennemførelsen af fællesskabsretten viser os da også, at det står skralt til også med miljødirektiverne.
Formelt kan man naturligvis sige, at det er Kommissionens ansvar, men så slipper man selv lidt for nemt om ved det. Ganske vist er Kommissionen i henhold til artikel 155 traktatens og den afledede lovgivnings vogter, men man kan umuligt laste den for, at det ikke er alt i medlemsstaterne, der går lige ordentligt for sig. Kommissionens ansvar er stort, når det drejer sig om overførelsen af europæisk ret til national ret, men det er på den anden side klart, at håndhævelsen i sidste instans er medlemsstaternes sag.
Overalt i Europa sker der nemlig i princippet det samme. Regler bliver ganske vist vedtaget, men de bliver ikke efterlevet. Disse reglers kvalitet kan der her og der udsættes en del på, men det er ikke her, det største problem ligger. Problemet ligger i den mangelfulde og især ulige måde, hvorpå man kontrollerer, at de efterleves.
I hvert land har man i årenes løb oprettet sine egne inspektionsorganer. I det ene land bliver disse organer holdt i stram politisk snor, i det andet er de fuldstændig uafhængige. Dette veksler i øvrigt også fra miljøtema til miljøtema. I visse tilfælde bliver kontrollen endog lagt ud til erhvervslivet eller til et konsulentbureau. Jeg tænker for eksempel på miljøkontrollen (audit).
Efter min opfattelse ville det rent gennemførelsesmæssigt være en kæmpe gevinst, hvis samtlige inspektionsorganer fik en ægte uafhængig status. Det forekommer stadigvæk alt for hyppigt, at der er tale om en effektiv kommandovej mellem politikerne eller myndighederne og inspektionsorganerne. Hvis miljøinspektionen under udøvelsen af sine opgaver er bundet på hænder og fødder til et politisk organ, så kan man godt glemme alt om en effektiv kontrol. Så er fundamental grundlæggende kritik af politikerne ikke mere på dagsordenen, og dette er skæbnesvangert for miljøpolitikken. Det sker stadig for tit, at forskningsresultater bliver skjult, eller at publikationer endog bliver tilbageholdt. Dette er måske meget bekvemt for den politisk ansvarlige, men miljøet får det ikke bedre af det.
Jeg ville derfor være for, om Kommissionen især ville vurdere medlemsstaternes inspektionsorganers uafhængighed. Det er efter min opfattelse en umulig opgave for Kommissionen at behandle alle disse forskellige miljøinspektoraters konkrete kontrolaktiviteter, men en vurdering af deres formelle og konkrete uafhængighed forekommer mig at være det første krav.
En sidste bemærkning vedrører hr. Florenz' ændringsforslag. Dette forekommer mig at være en klar forbedring, der falder fint i tråd med udviklingen i praksis. I den forbindelse er det så nødvendigt, at begrebet »interesserede« ikke fortolkes for snævert, således som hr. Collins tilsyneladende frygter. Hvis det af retspraksis skulle fremgå, at dette for ofte fører til en snæver fortolkning, vil jeg heller ikke støtte hr. Florenz. Jeg vil gerne høre fru Bjerregaards mening herom.

Van Putten
Fru formand, Europa har mere end 200 miljølove. Der kunne uden problemer komme en hel bogreol til, men spørgsmålet er, om dette er fornuftigt på nuværende tidspunkt. Er det ikke først tid at sørge for en ægte gennemførelse af det, vi allerede har. Det er nu præcis det, Collins-betænkningen handler om. Efter min opfattelse måske et af de vigtigste emner, som vi har haft til behandling her i Parlamentet i de sidste otte år.
Spørgsmålet er, om alt det arbejde fra hundreder af parlamentarikere, ministre, tusinder af embedsmænd, NGO'ere i deres rolle som vagthund, og medierne, som regelmæssigt rapporterer om al denne lovgivning, også virkelig fører nogetsteds hen. Finder denne implementering sted? Hr. Collins' svar er: dette er i høj grad spørgsmålet. Det er altså, igen, spørgsmålet, om det ikke er meningsfyldt at se på gennemførelsen. Muligvis skal vi også overveje en yderligere skærpelse af de 200 regler, men vi bør først og fremmest kaste os over gennemførelsen og håndhævelsen. Denne håndhævelse ligger, uagtet at Kommissionen råder over artikel 155 i traktaten, især i medlemsstaternes hænder. Kollegerne har allerede henvist hertil. Hr. Collins angiver også klart, at manglerne er legio. Dette skyldes nok en gang de forskellige fortolkninger af begreber, såsom ved affald. Noget kan være affald i den ene medlemsstat, i den anden falder det ind under en anden kategori. Eller det skyldes de indviklede procedurer. Men den generelle konklusion er, at indtil nu mangler vi fuldstændig et system med uafhængig og ligeværdig kontrol på medlemsstatsplan. Også min kollega hr. Blokland har med rette peget herpå. Dette er dog noget af en konstatering, især når vi samtidig må slå fast, at miljøproblemer netop par excellence er uindbudt grænseoverskridende og dermed efter min opfattelse burde være nummer et i den europæiske politik. Selvom vi i morgen skulle beslutte, at vi alle sammen igen simpelthen vil fortsætte som medlemsstater og afskaffe Europa, så er miljøet uindbudt grænseoverskridende. Dette gør jo just miljøpolitik til sådan en vigtig europæisk politik.
Inden for denne ramme beder jeg da også om, at man bider særlig mærke i en god udvikling på dette område. Vi taler tit om dystre udviklinger i Europa, men der er også en behagelig, og det er IMPEL-nettet, netværket af implementation of environmental legislation . Dette begyndte uformelt. Embedsmænd fra de forskellige medlemsstater satte sig sammen og besluttede, at de måtte arbejde sammen. Dette netværk er interessant forstået derhen, at det allerede har vist sig, at i de arbejdsgrupper, som i mellemtiden er blevet nedsat, har man sat sig sammen og har for eksempel på affaldsområdet været i stand til at drage gedigen svig og uhæderlig praksis frem i dagens lys. Jeg vil også gerne spørge Kommissionen, om den omgås med planer om at skærpe, udbygge og understøtte dette netværk yderligere i en EU-ramme under ledelse af the Inspectorate of the Inspectorates ? Jeg tror, at dette er en god vej.

Florenz
Fru formand, fru kommissær, hvis det er rigtigt, at vi her beklager os over, at vi i Europa har mere end 200 direktiver, som ganske vist i deres grundlæggende tendens fører til et enkelt mål, men vi må konstatere, at vi på nationalt plan har store problemer med overførselen og frem for alt med gennemførelsen, så må man på et eller anden tidspunkt stille sig selv det spørgsmål, hvad vi egentlig gør forkert. Altid kun gang på gang at beklage sig over denne omstændighed og udarbejde en betænkning derom, som jeg i vidt omfang kan støtte, det alene bringer os vel ikke videre.
Vi har i forbindelse med miljøpolitikken i Europa det samme problem som i min egen familie. Når mine børn, min hustru og jeg taler om miljøpolitik, er vi umiddelbart alle begejstrede. Men når jeg så foreslår at indføre materielle værdier, falder begejstringen overalt. Nøjagtigt det, mine damer og herrer, er i særdeles vid udstrækning også sket her i Europa i de seneste år. Vi gjorde en god begyndelse med IPPC-direktivet, som havde til formål at indføre integrerede godkendelsesprocedurer i Europa. I sidste instans skulle industrivirksomhederne ikke længere have mulighed for at gøre luften ren og til gengæld lede skidtet ud i vandet, der skulle derimod være en global strategi. Vi opbød så lidt styrke, at vi i sidste ende kun fik gennemført latterlige administrative bestemmelser og næppe en eneste materiel værdi. Det er netop det, vi har brug for, fru van Putten, når De siger, at Europas miljø er en grænseoverskridende politik.
Vi skal fastsætte materielle værdier, og her er vi kommet i tanke om et nyt trick: Vi siger ikke længere 0, 01 eller lignende, derimod angiver vi BAT, bedst tilgængelig teknologi. Det er et fantastisk miljøpolitisk slagord, men hvad det betyder i Europa, er der blot ingen, der definerer, og så må vi heller ikke undre os over, at smuthullerne udnyttes. Og hvis jeg repræsenterede et industrianlæg, havde jeg til opgave at finde en fordelagtig løsning. Vi skal således definere, hvad BAT er. BAT er helt sikkert ikke det, der findes på universiteter eller i forskningsundersøgelser, men det er også mere end det, der har hørt til praksis i 20 år. Her, fru kommissær, skal De sætte Dem igennem over for andre sværvægtskommissærer - enhver ved så, hvem jeg mener - og omsider indføre kvalitetsmål med parametre for emissionerne og kvalitetsniveauet. Vi har ikke brug hans tåbelige forslag om en vand- og flodstyring, men vi har brug for et forslag, som fastsætter, hvilke gifte der ikke længere bør være i dette vand. Vore medlemslande er tilstrækkeligt kloge, intelligente og ansvarsbevidste til selv at kunne fastlægge forvaltningen. Men kriterierne for, hvad der må være og ikke må være i dette vand, skal komme fra Europa!
Vi må ikke, når vi giver et så stort spillerum, undre os over, at fortolkningsmentaliteten fra år til år bliver en anden. På vandpolitikområdet har vi 55 direktiver. Hvilke små virksomhedsejere, som jeg også regner mig selv blandt, skal kunne håndtere 55 regelsæt i Europa? Jeg kan knap nok håndtere tre! Derfor er det vigtigt, at vi her fatter mod og angiver retningen med parametre, men så overlader målene såvel som vejene til disse mål til medlemslandene.
Naturligvis er der forskellige gennemførelsestider. Det er intet kunststykke at overføre en europæisk lov til national lovgivning i Grækenland. I mit land, hvor vi som bekendt har flere 'medlemslande', 15 eller 16, varer det noget længere. Den generelle strategi er imidlertid af afgørende betydning for mig, og jeg vil foreslå, at vi foruden de statslige kontrolorganisationer, som vi har, og som vi støtter, gør os tanker om, hvorvidt der ikke findes en ny mulighed.
Jeg mener, at vi i Europa har en alt for detaljeret styring og på den anden side for få motiverende elementer. Jeg ville vende det om. Jeg ville fastsætte målene meget strengt, men ved hjælp af motiverende instrumenter - det kan sagtens være skattemæssige instrumenter - sørge for, at vi får en anden slags kontrol. Medlemslandene har som bekendt kompetence her, og vi skal gøre medlemslandene interesserede i at gennemføre denne kontrol. Den, der altid kun trues med statsadvokaten, kan ikke vindes for en miljøpolitik, derimod er nøjagtigt det modsatte tilfældet.
Jeg foreslår, at vi gør os tanker om en europæisk teknisk kontroltjeneste på miljøområdet, der - ligesom bilerne i mit land kontrolleres hvert 2.-3. år - i en privatøkonomisk organisation udsteder de nødvendige certifikater til økonomiske og fiskale instrumenter. Endnu en bemærkning: Jeg går selvfølgelig ind for, at borgerne kan klage. Men jeg går ikke ind for, at personer, som bor tusinder af kilometer fra et nyt byggeprojekt, og som slet ikke har noget at gøre med det, også kan klage. De, som det berører, og som bor i regionen, er hjertelig velkomne, de bør benytte sig af retten. Men en byggetilladelse i den nordlige del af mit land må ikke blokeres af en klageret, som udvikles 1.500 km længere sydpå.

Riis-Jørgensen
Fru formand, Den Liberale Gruppe lægger vægt på tre punkter i beslutningen fra Collins, som vi anser for meget vigtige. Det første er punkt 15, hvor Kommissionen opfordres til at stille forslag om konsekvent og rettidig anvendelse af EF-traktatens artikel 171 på overtrædelser af miljølovgivningen. Jeg vil gerne høre Kommissionens reaktion på dette forslag i vores beslutning, fordi konsekvent og rettidig anvendelse af artikel 171 er jo noget, vi hidtil har manglet. Jeg vil desuden gerne spørge kommissæren, hvornår vi kommer til at opleve, at Kommissionen anvender artikel 171. Jeg ved, at man er nået så vidt, så man har udregnet bødens eventuelle størrelse, men jeg har endnu ikke set - og det er måske, fordi jeg ikke er godt nok orienteret - forslag til eller retningslinjer for, hvornår man vil indklage det første land ifølge artikel 171, så man undgår, at forbrydelser på miljøområdet kan betale sig.
Den anden ting er ændringsforslaget fra Roth-Behrendt, som vi støtter meget i Den Liberale Gruppe. Personlig så jeg gerne, at erklæringer generelt blev afskaffet, men så længe erklæringerne er der, bør de i hvert fald offentliggøres. Jeg hørte med glæde kommissærens indlæg før afstemningen her i formiddag, hvor kommissæren sagde, at hun klart støtter os i denne holdning.
Og endelig en tredje ting. Det vedrører punkt 4 i beslutningsforslaget, hvori der henvises til offentliggørelsen af en årsberetning om overtrædelser på miljøområdet. Der vil jeg henstille til, at vi måske fik nogle idéer fra Monti omkring det indre marked. Eventuelt kunne man lave en slags scoringsliste - nu ved jeg ikke, hvor mange af de tilstedeværende, der spiller fodbold - men altså en scoringsliste over lande, som overholder reglerne, og således udskrive en lille konkurrence landene imellem.

Ribeiro
Fru formand, gennemførelsen af EF's miljølovgivning involverer eksplicit eller implicit vigtige spørgsmål for det europæiske projekt. Den foreliggende betænkning af hr. Collins, som jeg komplimenterer ham for, giver et godt grundlag for overvejelserne herover.
Lad os begynde med fællesskabsplanet. Efter løsrevne og mere eller mindre vidtrækkende retningslinjer for velmenende, men inkonsekvente, handlingsprogrammer, oprettelse af en Samhørighedsfond, der kun omfatter støtte til miljøforbedringer i fire lande, gik man over til at etablere en egentlig EF-ret. Denne var et resultat af konstateringen af risikosituationer, hvor Kommissionen registrerede hundredvis af overtrædelser af den spredte miljølovgivning på grundlag af klager, forespørgsler og andragender og i nogle tilfælde forhold, som Kommissionen selv afslørede, hvilket gælder for omkring 20 % af de overtrædelser, der registreredes i 1996.
Ved årets slutning var der mere end 600 klager og overtrædelsesprocedurer på miljøområdet mod medlemsstater sammenlignet med under 300 anmeldelser i 1995. Gennemførelsesprocessen omfatter imidlertid omsætningen i national lovgivning. Og det er skuffende, fordi forsinkelsen og den permissive holdning til overtrædelser af de i fællesskabsinstanserne fastsatte frister er meget mere markant end på andre - miljøskadelige - områder, hvor der normalt handles hurtigt. Endvidere er størstedelen af EF-miljølovgivningen ikke direkte anvendelig i staterne, men kræver nationale gennemførelsesforanstaltninger, tilpasning og tilrådighedsstillelse af ressourcer. Og når medlemsstaterne ikke udviser særlig stor iver efter at gennemføre de bestemmelser, de selv har fastsat, vil de være endnu mindre tilbøjelige til at gennemføre foranstaltninger, de har fået pålagt.
Portugal er ingen undtagelse, men snarere et illustrativt eksempel på dette forhold. En del af den portugisiske miljølovgivning er afledt i den forstand, at den er et resultat af Portugals forpligtelse til at omsætte miljødirektiver. Og det er sigende, at nogle af de direktiver, som en stor del af klagerne over overtrædelser vedrører, omhandler områder, hvor Portugal ikke har nogen form for regulering: beskyttelse af naturlige habitater, beskyttelse af vandet mod forurening forårsaget af nitrater hidrørende fra landbruget, bortskaffelse af affald, renovation, behandling af emissioner fra forbrændingsanstalter, vandkvalitet.
Dette viser, hvor stor en rolle det lokale plan spiller, ligesom det viser fordelen ved at sammenknytte miljøproblemer med lokalsamfundenes behov og karakteristika. Inddragelsen af lokale politiske partier og myndigheder, miljøorganisationer og andre ikke-statslige organisationer og sammenslutninger af lokalbefolkningen, er afgørende for miljøpolitikken og bør anerkendes som et absolut vigtigt element med henblik på en virkelig tilpasning af direktiverne. I realiteten kan de sprecifikke problemer i de enkelte regioner ikke indpasses i fælles direktiver omfattende femten stater med yderst forskelligartede forhold.
Det er uomgængelig nødvendigt at prioritere infrastrukturer, decentralisering af midlerne og et tæt og målrettet samarbejde med lokalmyndighederne, da en reel omsætning af fællesskabsretten og gennemførelsen af den kun på den måde vil være realistisk. Vil dette være foreneligt med den åbenlyst fremherskende tendens til at øge centraliseringen af politikker og midler, og som på bekostning af andre løsningsmuligheder prioriterer alt, hvad der vedrører ØMU, fælles valuta, centralbank og fælles budgetpolitikker?
EF's miljølovgivning må ophøre med at have karakter af påskud og alibi, og det vil først ske, når den opfylder kravene om stringens og anvendelighed på baggrund af en tilpasning til de konkrete forhold.
Hr. Collins' betænkning går i den rigtige retning - hvilket jeg komplimenterer ham for - men jeg mener dog, at den burde gøre det endnu mere eksplicit. Derfor dette indlæg!

McKenna
Fru formand, når man lytter til en række af talerne her i dag, så er en af de mest effektive foranstaltninger, EU har til sin rådighed, at idømme medlemsstaterne bøder, hvis de ikke lever op til deres forpligtelser under EU-lovgivningen. Det står fast, at bøder vil give et positivt og hurtigt resultat. Denne mulighed bør anvendes oftere og i større udstrækning.
Jeg kommer fra et land, som har gjort det meget dårligt med hensyn til sine forpligtelser i henhold til EU's miljølovgivning. Vor regering har igen og igen søgt om stadig stigende tilskud fra struktur- og samhørighedsfondene uden at føle, at EU har nogen form for ret til at se nærmere på, hvordan pengene bliver brugt. Forslaget om et spildevandsanlæg ved Galway-bugten sidste år var et typisk eksempel. Miljøministeren søgte oprindelig om EU-midler til opførelse af dette anlæg, skønt det ville blive placeret i et særligt beskyttet område for vilde fugle. Da EU's kommissær for regionerne afslog at støtte projektet af miljømæssige årsager, mente miljøministeren, at EU ikke skulle blande sig i Irlands planlægning. Efter et intenst pres fra offentligheden gik han faktisk med til at ændre udformningen af anlægget.
Senere tog EU-Kommissionen det første skridt til en retsforfølgelse af Irland for utilstrækkeligt tilsyn og kontrol med landbrugets vandforurening. Kommissionen sagde, at Irland ikke havde indarbejdet alle kravene i EU's direktiv om nitratforurening i den irske lovgivning. Affald fra landbruget har lammet nogle af Irlands vigtigste søer. Det fremgik af en undersøgelse, som Lough Corrib Angling Federation havde foranstaltet, at irske statskontorer ikke beskæftigede sig med meget andet end en politik, der gik ud på at føre tilsyn med, at der intet bliver gjort for søerne i vest.
Når det gælder vurderinger af indvirkningen på miljøet, har Irland indtaget et minimalistisk standpunkt. Myndighederne har ikke søgt at få foretaget en sådan vurdering af det massive Hilton Hotel-projekt, der er planer om at gennemføre midt i Dublin, skønt der står i et revideret EU-direktiv, der blev vedtaget af miljøministrene i marts måned, at der skal gennemføres sådanne vurderinger for store byudviklingsprojekter.
Den eneste måde, hvorpå vi kan få regeringerne til at respektere EU-lovgivningen, er ved at give dem bøder, hvis de ikke gør det. Jeg ved, at der er mange organisationer i Irland, som kæmper for disse ting, der virkelig ville være glade for det.

De Clerq
Fru formand, situationen vedrørende gennemførelsen af Fællesskabets miljølovgivning er således yderst utilfredsstillende, og tilstanden er sandsynligvis langt alvorligere end anført i betænkningen. Retsudvalget plæderer da også i sin udtalelse for, at opmærksomheden ikke blot koncentreres om omsætning af direktiverne i national ret, men lige så væsentlig er kontrollen med anvendelsen af de allerede omsatte direktiver. Der er jo kun eet alternativ til miljøbeskyttelse, kontrol af vort omgivende miljø og en bæredygtig udvikling. Enten griber vi det an via en global europæisk indfaldsvinkel, eller også lykkes det slet og ret ikke.
Den rigtige og korrekte anvendelse af miljøreglerne har jo også andre følger. Det går ikke an, at bestemte medlemsstater ikke anvender den i fællig vedtagne miljølovgivning for på denne måde at opretholde eller erhverve en gunstigere konkurrenceposition. Den økonomiske integration må ikke gå fløjten på grund af nationale forskelle på områder, hvor dette er totalt upassende. Derfor vil jeg advarende sig, at vi i al fald må passe på med at skabe manglende økonomisk stabilitet som følge af, at medlemsstaterne ikke omsætter eller gennemfører Fællesskabets miljølovgivning, eller at de gør det på ukorrekt vis.

Bjerregaard
Fru formand, jeg vil gerne begynde med at takke Parlamentet for dets betænkning om meddelelsen om gennemførelse af EF's miljølovgivning. Det fremgår af betænkningen, at dette spørgsmål ikke blot har min, men også Miljøudvalgets store interesse og prioritet. Derfor vil jeg gerne takke udvalget og selvfølgelig udvalgets formand og ordfører for det store konstruktive arbejde, der er lagt i denne betænkning. Det har også været rart at se, at både Regionsudvalget og Det Økonomiske og Sociale Udvalg i deres behandling af meddelelsen nåede til en positiv konklusion om Kommissionens henstillinger.
Det siger sig selv - og der er mange, der har været inde på det - at gennemførelse af Fællesskabets miljølovgivning er en altafgørende forudsætning for, at Fællesskabets politik kan være effektiv og således sikre og beskytte Europas miljø. Jeg tror, at det var fru Van Putten, der sagde, at dette måske er det vigtigste forslag, Parlamentet har behandlet i de sidste mange år. Der er meget på spil, eftersom Fællesskabet i de internationale forbindelser, hvis det skal være en troværdig medspiller i forhandlingerne om globale miljøspørgsmål, også skal kunne pege på egne resultater. Det har desværre ikke altid været tilfældet, hvad angår gennemførelsen af Fællesskabets miljølovgivning i medlemsstaterne, og flere af talerne har været inde på det. Parlamentet kender de utallige eksempler, og det kender de mange klager, der er kommet til Kommissionen ved henvendelser enten direkte fra individuelle medlemsstater via Parlamentets klageudvalg eller fra engagerede medlemmer af Parlamentet.
Jeg deler hr. Whites opfattelse af, at der må gøres noget ved problemerne i forbindelse med klagernes information, når en sag er under behandling. Kommissionen er i gang med at overveje de procedurer og den åbenhed, der er i tilknytning til artikel 169, bl.a. inspireret af Ombudsmandens iagttagelser. Som De ved, har jeg aldrig ment, at antallet af sager indbragt for Domstolen i medfør af traktatens artikel 169 kunne anses som et barometer for, hvorvidt vores egen politik for gennemførelse og håndhævelse var en succes. Kommissionen har altid arbejdet aktivt med det, men domstolssager er kun toppen af isbjerget, idet resten ofte smelter væk under Kommissionens trussel om at indbringe sagen.
Vi har nu set noget lignende ske i forbindelse med Kommissionens anvendelse af artikel 171 vedrørende bestemmelsen om bøder. Jeg forstår ikke helt, at det er undgået fru Riis-Jørgensens opmærksomhed, at vi rent faktisk har fem helt konkrete sager under behandling. Kommissionen traf nemlig den 29. januar 1997 beslutning om at genindbringe fem sager for Domstolen med krav om betydelige bøder til medlemslandene. Her ser truslen om en ny domstolsafgørelse ud til at kunne løse de årelange problemer. Det er jo godt, men selvfølgelig i det lange løb uacceptabelt, at det skulle tage så lang tid.
Som Parlamentet ved, er de nævnte fem sager alle fra miljøområdet, og som De også ved, er det de allerførste, der indbringes under denne nye traktatsbestemmelse, altså artikel 171. Kommissionen har til hensigt at bruge, og vi bruger, de beføjelser, der ligger her til at sikre en fuld overensstemmelse mellem Fællesskabets miljølovgivning og domstolsafgørelser. Jeg er enig i, at det er tiltrængt, at Kommissionen spiller en aktiv rolle.
Fru Jackson efterlyste nogle mere konkrete oplysninger om sagen, og som sagt er situationen den, at der er indbragt fem sager. Her regner vi med, at de tre næsten er løst, efter at de er kommet offentligt frem. To er det ikke, og vi regner med, at der er syv andre sager undervejs. Det er klart, at vi mener, at jo flere sager, vi kan få afsluttet undervejs, jo bedre, og vi betragter bødemidlet som en af metoderne til at opnå bedre resultater.
Kommissionens meddelelse handler imidlertid også om, hvorledes vi kan sikre en positiv og aktiv gennemførelse i medlemsstaterne. Her gav fru Jackson et udmærket eksempel under henvisning til habitat-direktivet. Jeg kan da sige, at vi fra Kommissionens side, så snart vi blev opmærksomme på den franske premierministers udtalelse, selvfølgelig også reagerede offentligt, ligesom vi også har taget sagen op over for de franske myndigheder. Jeg havde lejlighed til at nævne det som et eksempel sidst, jeg besøgte Miljøudvalget. Så vi følger bestemt op, når vi gøres bekendt med den slags erklæringer. Men derudover er vi selvfølgelig interesserede i at hjælpe medlemsstaterne med at løse den opgave, som de har foran sig. Grunden til, at vi har valgt denne approach, er, at jo tidligere i processen vi kan sikre gennemførelsen af miljøretten, jo bedre for miljøet. For som vi alle ved, så hjælper det ikke så meget at vinde domstolssager efter årelange forhandlinger, hvis skaden på miljøet allerede er sket.
Derfor indeholder den meddelelse, som vi behandler i dag, tre nyskabende forslag om inspektionsstandarder, acces to justice og administrativ klageadgang samt en række andre henstillinger til at forbedre de gældende mekanismer på fællesskabsplan og medlemsstatsplan. Parlamentets positive reaktion på disse tre nyskabende forslag er en stor opmuntring. Efter at have vedtaget f.eks. direktivet om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening, det såkaldte IPPC-direktiv, er det vigtigt, at Rådet sikrer, at dets medlemmer har det tilstrækkelige grundlag til at udføre de nødvendige inspektionsopgaver. Derfor er vi allerede gennem IMPEL-nettet, som flere også har nævnt her i dag, i gang med at opstille minimumskriterier for disse inspektioner. IMPEL-nettet, der omfatter repræsentanter fra håndhævelsesmyndigheder og agenturer i medlemsstaterne, er i besiddelse af den praktiske jordnære erfaring, der er nødvendig for dette forberedende arbejde. Retningslinjerne vil ikke kun blive begrænset til de opgaver, der er nødvendige for at sikre overholdelsen af IPPC-direktivet, men til alle Fællesskabets miljølovbestemmelser, hvor inspektion af emissioner er et nødvendigt led i gennemførelse og håndhævelse, sådan som hr. Florenz nævnte det.
Som bekendt foreslås det i Kommissionens meddelelse for så vidt angår de nævnte tre forslag ikke bindende lovgivning. Det har heller ikke været til diskussion inden for rammerne af Rådets foreløbige drøftelser af meddelelsen. Den approach, som er valgt i meddelelsen, indebærer, at man starter med en såkaldt blød lovgivning for at se, hvordan de nye idéer virker. Hvis det viser sig, at de er hensigtsmæssige, må de omsættes til bindende lovgivning. Jeg finder i og for sig fremgangsmåden velbegrundet, men politisk set er jeg enig med Parlamentet i, at vi ikke kan undgå at fastlægge bindende regler. Derfor har jeg glædet mig meget over Parlamentets forslag om, at der skal udarbejdes retsakter i løbet af Parlamentets indeværende valgperiode. Dette styrker selvsagt mit ønske om, at disse forslag på længere sigt bør omsættes til retligt bindende regler. Jeg tror, at jeg også hermed har besvaret hr. Florenz' første ændringsforslag.
Ud over områderne, hvor det er nødvendigt med en ny indsats, er der i Kommissionens meddelelse henstillinger til forbedringer på en række andre områder inden for gældende praksis og procedure. Det glæder mig, at der allerede er gjort betydelige fremskridt på disse områder. I Parlamentets betænkning opfordres medlemsstaterne f.eks. til at indføre uddannelsesordninger for de nationale kontrolorganer og tjenestemænd for at gøre dem fortrolige med Fællesskabets miljølovgivning. Kommissionen har allerede indledt sådanne uddannelseskurser på europæisk plan, og vi opfordrer medlemsstaterne til at tage tilsvarende initiativer i deres hjemlande og tilpasse dem til alle niveauer i administrationerne og retssystemerne.
I Kommissionens meddelelse foreslås det ligeledes, at Kommissionen i den sædvanlige årsberetning om gennemførelsen af EF's lovgivning skal offentliggøre et udvidet miljøkapitel, der mere specifikt behandler medlemsstaternes gennemførelse af Fællesskabets miljølovgivning med gennemførelsesfrist det pågældende år. Dette vil blive suppleret af en årsoversigt over Fællesskabets miljølovgivning med yderligere oplysninger om f.eks. IMPEL's aktiviteter, sådan som fru Van Putten bad om det, medlemslandenes resultater for så vidt angår rapporteringsforpligtelser, som findes i EU-lovgivningen, og oplysninger om forbindelserne med Det Europæiske Miljøagentur, sådan som bl.a. fru Gebhardt var inde på. Jeg håber, at disse publikationer vil imødekomme Parlamentets ønsker med hensyn til offentliggørelse af gennemførelse på EF-plan.
Både fru Dybkjær og fru Jackson rejste spørgsmålet om forbindelserne til de nye ansøgerlande i Øst- og Centraleuropa. Jeg er enig i, at det er et stort og vigtigt spørgsmål. Vi har faktisk ikke behandlet det indgående i forbindelse med denne meddelelse, og jeg synes, at vi bør finde en mulighed for at tage det op til en tilbundsgående drøftelse.
Vi deler alle ansvaret for fuldstændig gennemførelse og håndhævelse af l'acquis communautaire på miljøområdet. Ansvaret deles af medlemsstaterne, Kommissionen og Parlamentet. Jeg er taknemmelig for den ildhu og interesse, som mange i Parlamentet har udvist i årenes løb for at forbedre gennemførelsen.
Lad mig til slut fremhæve, at fordelene ved vores brede approach i forbindelse med gennemførelse af miljølovgivning klart blev påvist ved den offentlige høring, som blev tilrettelagt i fællesskab af Parlamentet og Kommissionen og afholdt for et år siden. Høringen forøgede betydeligt politikernes og borgernes bevidsthed om dette spørgsmål. Tilbage er der blot for mig at håbe, at Kommissionens meddelelse sammen med Parlamentets udmærkede betænkning kan overbevise Rådet om, at der er behov for væsentlige forbedringer med hensyn til gennemførelse og håndhævelse. Jeg glæder mig derfor til at kunne aflægge rapport om de fremskridt, der gøres på dette område.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Farerne ved ioniserende stråling
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0146/97) af Amadeo for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om forslag til Rådets direktiv om beskyttelse af personer mod den sundhedsfare, som er forbundet med anvendelse af ioniserende stråling til medicinsk bestråling, og om ophævelse af direktiv 84/466/Euratom (KOM(96) 0465 - C4-0548/96-96/0230(CNS)).

Amadeo
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, problemet om beskyttelsen af befolkningens og arbejdstagernes sundhed imod farerne ved ioniseret stråling har været drøftet siden 1959. Der har været talrige direktiver herom, og det sidste af disse var 29/Euratom, der blev vedtaget af Rådet i 1996. Dette direktiv beskæftigede sig dog i lighed med de foregående ikke med strålingsbeskyttelse i tilfælde af udsættelse herfor med medicinske formål. Det eneste forsøg i denne retning havde været direktiv 466 af 1984, der tilsigtede en udbygning af direktivet om de grundlæggende sikkerhedsregler og en forbedring af strålingsbeskyttelsen for patienter uden dog at se bort fra de mulige gunstige virkninger af brugen af denne bestråling.
Disse forhold giver uden tvivl et indtryk af den store betydning af det rådsforslag, som jeg har den ære at være ordfører for. Først og fremmest har der i forhold til 1984 været tale om en enorm stigning i antallet af bestrålinger under medicinske undersøgelser og behandlinger og samtidig er der i løbet af de sidste 10 år sket en eksplosion inden for de videnskabelige og teknologiske erfaringer. Desuden kan man ikke undlade at understrege, at der i løbet af dette tidsrum i medfør af artikel 129 i Unionstraktaten er blevet givet Fællesskabet særlige kompetenceområder inden for den offentlige sundhedssektor.
Jeg skal tillige nævne, at Rådets forslag til direktiv - også selvom fremskridtene på dette område sker med rivende hast og følgelig er svære helt at holde trit med - er meget velegnet, og at det er vigtigt at få det vedtaget hurtigst muligt. På samme tid må jeg takke Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse for det oprigtige engagement og det tempo, hvormed det har behandlet emnet. Jeg siger ligeledes tak fra hele Parlamentet og særlig fra mig personlig til alle, der har deltaget med største venlighed og kompetence i forbedringen af det forslag, vi her har til behandling.
Det højere civilisationsniveau i samtlige Fællesskabets lande rummer en udfordring også på dette område, og trykket i retning af udbredelse af høje niveauer for oplysning, undervisning og uddannelse af samtlige borgere - ansatte inden for sundhedssektoren, tekniske, faglige eller kommercielle operatører inden for sektoren, regeringernes ansvarlige inden for ledelsen af sundhedstjenester eller hospitalsinstitutioner eller myndigheder, der har til opgave at vejlede de små og store fællesskaber - er hele tiden stigende og kræver et stadig højere ansvarsniveau.
Budskabet er derfor ganske klart, nemlig 1) at nedsætte antallet af nødvendige medicinske bestrålinger ved brug af alternative metoder, der koster det samme, men hvis brug kræver mere tid, som f.eks. ekkografi, eller som er langt kostbarere, som f.eks. kernemagnetisk resonans, 2) at undgå brug af bestråling med henblik på unødvendige konstateringer, 3) at drøfte hver enkelt undersøgelse med den, der foreskriver den, og som skal angive de særlige implikationer for hver enkelt foreslået undersøgelse, og 4) en mere forsigtig brug af bestråling fra dens side, som udfører undersøgelsen - med andre ord radiologen - f.eks. med hensigtsmæssig og omhyggelig beskyttelse af de kritiske områder, der ikke skal undersøges, benyttelse af passende følsomt og former for teknik, der erstatter dem, der benyttes til den konventionelle radiologi, som f.eks. digitalteknikken, kvalitetskontrollen og individuelle optegnelser vedrørende de udførte undersøgelser. Herudover systematisk og rigtig brug af en medicinsk fysiker, der skal vurdere ethvert indgreb i udstyr, der benyttes til radioterapi. Denne medicinske fysiker skal desuden kontrollere egnetheden af udstyr, der anvendes til stråleterapi, på grundlag af forholdet mellem udsættelse for stråling og diagnostiske fordele samt fastlægge de maksimale og minimale referencekriterier, der skal overholdes.
Alt dette indføres, fordi vi på tærskelen til det tredje årtusinde finder, at livskvalitetskulturen påbyder os at tage alle initiativer til programmering, organisering, styring og overvågning med henblik på at tilbyde fuld sikkerhed for alle mod farerne ved bestråling, særlig farerne ved udsættelse for medicinsk bestråling.
De ændringsforslag, der er fremsat af Miljøudvalget - jeg bemærker med stolthed, at samtlige ændringsforslag er fremsat af dette udvalg - har til formål at skabe større klarhed og detaljering inden for de forskellige afsnit i direktivet, og jeg antager, at de er i overensstemmelse med den ånd, der har inspireret Rådet til at give disse regler. Jeg går følgelig i min betænkning ind for ændringsforslagene alene med en bemærkning vedrørende ændringsforslaget om radiologisk undersøgelse af gravide kvinder, fordi jeg finder, at det i disse tilfælde er mere hensigtsmæssigt at anvende alternative undersøgelsesmetoder, som f.eks. ekkografi og/eller kernemagnetisk resonans frem for at fastsætte bestemmelser om yderligere begrænsninger af brugen og omfanget af bestråling.

Graenitz
Fru formand, jeg vil gerne indlede med at takke ordføreren for hans arbejde. Jeg mener, at det er meget vigtigt at beskæftige sig meget indgående med dette spørgsmål. Jeg beklager overordentlig meget, at vi her behandler en betænkning, som blev udarbejdet på grundlag af Euratom-traktatens kapitel 3 om sundhedsbeskyttelse, og som kun giver os som Parlament mulighed for at afgive udtalelse, men ikke at kunne behandle dette meget vigtige spørgsmål i en procedure med fælles beslutningstagning.
Arbejdet på det medicinske område med røntgenstråler, med apparater, som arbejder med ioniserende stråler er, som ordføreren allerede var inde på, steget eksplosionsagtigt i de seneste år, og særdeles mange mennesker gennemgår i dag undersøgelser - screeninger, forebyggende helbredsundersøgelser - som ikke engang fandtes for 10-15 år siden.
Netop med hensyn til de forebyggende undersøgelser er det meget vigtigt på den ene side at kunne sige til personen: Vi vil i forbindelse med disse undersøgelser dosere apparaterne på en sådan måde, at De kun udsættes for den højst nødvendige strålingsbelastning. Men på den anden side skal det gøres helt klart, at disse undersøgelser kan bidrage til, at man opdager en væsentligt alvorligere sygdom på et tidligt tidspunkt og i givet fald endog kan gennemføre en behandling, som overflødiggør en operation.
Det er derfor meget vigtigt, at vi arbejder meget præcist på dette område, da undersøgelser af mennesker, der er syge, eller også af raske, der lader foretage røntgenundersøgelser, kan medføre meget graverende skader, hvis de indeholder for megen røntgenstråling. Vi ved alle på baggrund af disse medicinske apparaters udviklingshistorie, at der allerede har været en række tilfælde.
Det er også meget vigtigt at sige i denne forbindelse, at såvel i Kommissionens tekst som gennem Parlamentets forbedringer lægges der særlig vægt på, at kvalitetskontrollen sikres på de pågældende hospitaler og institutioner, og at de faguddannede også har den nødvendige uddannelse. I den henseende vil jeg gerne sige, at det er meget vigtigt for mig, at teksten indeholder de ord, der er anvendt i Kommissionens forslag, nemlig »den ansvarlige leder«. Disse er alt efter de enkelte medlemsstaters lovgivning læger eller personer, som efter at have afsluttet en uddannelse på studentereksamensniveau har gennemgået en treårig uddannelse, og som derfor er i stand til at betjene røntgenapparater og andre apparater.
Jeg mener, at vi i Parlamentet skal bestræbe os på, at netop de dele af sundheden, som står i forbindelse med bestrålingsmateriale, med røntgenstråler, snart udskilles fra Euratom-traktaten og optages i den almindelige traktat i det kapitel, hvor der behandles sundhedsspørgsmål.

Flemming
Fru formand, fru kommissær, det drejer sig om Rådets direktiv om sundhedsbeskyttelse, et vigtigt emne, og Parlamentet har desværre udelukkende ret til høring. Jeg siger det, fordi jeg anser det for at være nødvendigt gang på gang at understrege, at Parlamentet har for få kompetencer. Det er også nødvendigt at sige det, fordi mange medier på grund af manglende viden om Parlamentets faktisk muligheder for fælles beslutningstagning meget ofte fremkalder særdeles stor foruroligelse blandt de berørte. Således sker det også i dette tilfælde: stor foruroligelse blandt eksaminerede røntgenassistenter, som allerede har set deres eksistensberettigelse forsvinde på grund af Europa-Parlamentet.
Det var nødvendigt at gøre det klart i offentligheden, at det på den ene side er Rådet og ikke Parlamentet, der i sidste instans træffer afgørelser, og det var også en beroligelse, at jeg kunne forsikre, at Parlamentet absolut ikke ønsker at fratage denne erhvervsgruppe dens eksistensberettigelse.
Da det tilsyneladende er tradition i Parlamentet at kritisere Kommissionen meget kraftigt, er det kun rimeligt også for en gangs skyld at takke den for et meget, meget godt forslag. Jeg finder det virkelig glædeligt, at det alligevel er lykkedes de kolleger, der har stillet ændringsforslag, at forbedre dette gode forslag. Der er én præcisering, der er meget vigtig: Ansvaret for det, der sker, ligger hos den ordinerende læge. Han står for ordinationen, udelukkende han, uden at de udøvende personers ansvarsområde derved på nogen måde forklejnes. Uddannelse, videreuddannelse, efteruddannelse blev forbedret, det samme gælder beskyttelsen af gravide og ammende kvinder. Dette er et særdeles godt forslag, et meget seriøst stykke arbejde fra Parlamentets side. Man kan kun håbe - et signal til kommissæren - at Parlamentets gode arbejde så også påskønnes af Rådet.

Kestelijn-Sierens
fru formand, fru kommissær, kære kolleger, det er allerede blevet sagt, medicinsk bestråling er, næst efter naturlig bestråling, langt den alvorligste kilde til ioniserende stråling. En revision af lovgivningen, hvor principperne om ansvar og optimal brug af medicinsk bestråling fremhæves, kan vi derfor støtte fuldt og helt. Med rette finder ordføreren hr. Amadeo, at vi må begrænse bestrålingerne. Jeg har imidlertid tillid til, at den medicinske verden som vogter af den menneskelige sundhed gør alt, hvad der står i dens magt, for at undgå unødvendige og skadelige undersøgelser. Den er her nødt til at gøre brug af det bedste til rådighed værende udstyr, som må vedligeholdes ordentligt. Omkostningerne herved løber op i enorme summer; fordelene gør det imidlertid klart, at det her drejer sig om nødvendige omkostninger. Det drejer sig ikke her om øget luksus men om at reducere bestrålingernes skadevirkning. Det drejer sig her ikke blot om patienten, men også om det personale, som betjener udstyret og om de personer, der bistår patienten.
Kære kolleger, dette må medlemsstaterne og sygehusene holde sig for øje, når de får sat kniven på struben på grund af de nuværende besparelser inden for sundhedssektoren.

Lannoye
Fru formand, allerførst vil jeg understrege, at medicinsk udsættelse for ioniserende stråler ifølge sagens natur ikke er anderledes end ikke-medicinsk udsættelse. Forskellen består blot i begrundelsen, idet den medicinske udsættelse i princippet indebærer en direkte fordel for patienten, en fordel man går ud fra opvejer ulemperne som følge af bestrålingen.
Kommissionen har således med rette taget initiativ til at ændre direktivet fra 1984 med - og det vil jeg gerne understrege, og jeg er helt enig med fru Flemming - et udmærket forslag, selv om vi har fundet det hensigtsmæssigt at stille nogle mindre ændringsforslag. Hvorfor gennemføre en sådan revision? For det første fordi - som hr. Amadeo bemærker - der er sket store teknologiske forbedringer, og fordi omfanget af medicinsk bestråling er vokset betragteligt. Endelig fordi Den Internationale Kommission for Strålingsbeskyttelse i 1991 ændrede normerne på bestrålingsområdet på grundlag af nye vigtige oplysninger, som er almindeligt accepterede i videnskabelige kredse.
For det første findes der ingen ufarlig bestråling. Enhver bestråling, hvor svag den end er, medfører skade. Det er således vigtigt at huske på, at der ikke findes nogen tærskel. For det andet er Den Internationale Kommission for Strålingsbeskyttelse af den opfattelse, at bestråling af livmoderfostre frembyder en helbredsrisiko for fostret. Man ved f.eks. nu, at fostre på over tre uger, som udsættes for bestråling, udsættes for en større risiko for kræft.
Man ved også, at bestråling af livmoderfostre på 8-15 uger i betydelig grad øger risikoen for mental svækkelse. Alt dette indebærer ændringer, således som Kommissionen har foreslået det, bl.a. artikel 4 og 11, ifølge hvilke man bør være specielt opmærksom på bestråling, der ikke har nogen direkte medicinske fordele for patienten, eller bestråling af patienter, hvor det ikke kan udelukkes, at den pågældende er gravid.
Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse har vurderet, at man bør stramme disse bestemmelser lidt, idet man kræver, at man undgår bestråling under disse omstændigheder. Hvad det øvrige angår, mener jeg, at Kommissionen bør overtage disse ændringsforslag og dermed nå frem til en tekst, som Rådet kan tilslutte sig.

Belleré
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, denne betænkning om beskyttelse af personer mod den sundhedsfare, som er forbundet med ioniserende stråling til medicinsk bestråling, kan på en vis måde betragtes som et supplement til direktiv 80/636/Euratom, som netop i almindelighed vedrørte udsættelse for medicinsk bestråling. Hr. Amadeo, der lige som jeg er læge, har gjort vel i at stille ændringsforslag til Kommissionens tekst, som Kommissionen herefter har taget til sig. Disse forslag er mere omfattende og teknisk relevante og har til formål at beskytte de personers sundhed, som er i kontakt med personer, der har været udsat for ioniserende stråling, den gravide kvindes og følgelig fremtidige moders og dermed den endnu ufødtes sundhed.
Det er utvivlsomt, således som Kommissionen i øvrigt har understreget og ordføreren gentaget, at radiologisk diagnosticering har givet fordele af præventiv karakter med henblik på tidlig diagnosticering, men det gælder ligeledes, at man mange gange har gjort vilkårlig brug af radiologiske diagnosticeringsmetoder med negative konsekvenser til følge.
Det er derfor nødvendigt at fremme særlige aktioner både i henseende til opdragelse og uddannelse til sundhed af enhver borger og enhver der virker inden for sundhedsvæsenet, hospitalerne og de overordnede myndigheder, enten de er lægelige eller politiske, og følgelig søge at nedsætte brugen af den fornødne medicinske bestråling ved at gå over til alternative metoder, således som ordføreren har erindret om. Man må ophøre med bestråling med henblik på konstatering af forhold, som ikke anses for nødvendige, beskytte det medicinske personale og befolkningen mod bestråling ved hensigtsmæssige og omfattende initiativer på de områder og i de lokaler, hvori der foregår behandling og forskning i forebyggelse, eventuelt med bistand fra en medicinsk fysiker, der måler og kontrollerer doserne, og jeg finder derfor, at både Rådet og ordføreren sætter sig disse mål.

Malone
Fru formand, jeg vil gerne takke ordføreren for hans glimrende betænkning om denne sag, der vedrører den offentlige sundhed. Jeg går ind for beslutningen om at opdatere direktivet fra 1984, så folk bliver beskyttet mod ioniserende stråling ved medicinsk anvendelse. Der er fire hovedårsager hertil, og de fleste er allerede nævnt. Det er imidlertid umagen værd at gentage dem.
For det første er der gennem de sidste tolv år sket en enorm stigning i anvendelsen af røntgenstråling ved medicinske behandlinger og prøver i hele Den Europæiske Union; for det andet er der de betydelige fremskridt, den videnskabelige formåen og røntgenteknikken har gjort i den samme periode; for det tredje er der antallet af internationale institutioner, der har udsendt bedre ajourførte anbefalinger om røntgenstråling, og for det fjerde Maastricht-traktatens artikel 129, som har givet Den Europæiske Union større beføjelser, hvad angår den offentlige sundhed. Så det var tydeligt, at der var behov for at revidere lovgivningen fra 1984, og jeg er enig i forslagene.
Men vi kan komme længere end det. Skønt radiologisk diagnosticering frembyder ubestridelige fordele for patienterne, så er der risici forbundet dermed, og vi må derfor prøve at begrænse anvendelsen af medicinsk stråling, hvor det er muligt, og i stedet anvende alternative metoder. Vi må være mere opmærksomme på, at patienterne skal opnå det bedst tænkelige sikkerhedsniveau, hvilket i særdeleshed gælder for sårbare kvinder, som mange talere allerede har sagt.
Jeg er enig med dem, der har opfordret til, at Parlamentet skal involveres yderligere i sagen gennem medbestemmelsesproceduren, således at det ikke blot bliver hørt i en sag, som har så stor betydning for vore borgere. Jeg håber, at regeringskonferencen kan rette op på dette unormale forhold.

Trakatellis
Hr. formand, det er en historisk kendsgerning, at både Röntgen og Pierre Curie, som sammen med Marie Curie var dem, der opdagede radium, led under de skadelige virkninger af de stråler, som de opdagede og studerede for det videnskabelige fremskridts skyld og til menneskehedens bedste. Senere er de skadelige, celleforandrende og kræftfremkaldende virkninger af den ioniserende stråling blevet dokumenteret, og desværre er der sket mange uheld på grund af disse virkninger, også med personer, der arbejder med medicinsk anvendelse af stråling, dvs. radiologisk diagnostik og behandling. Naturligvis bør vi ikke undgå at nævne, men derimod fremhæve, de radiologiske diagnostiske metoders store bidrag til de medicinske fremskridt; men vi ved i dag, at vi bør undgå enhver unødig udsættelse af mennesket for ioniserende stråling, da denne er skadelig for cellerne.
Vi har tidligere, faktisk lige siden 1959, haft fællesskabsdirektiver om beskyttelse mod bestråling. Men direktiv 84/466/Euratom, som også vedrører beskyttelse mod ioniserende stråling af personer, der underkastes medicinske undersøgelser, blev vedtaget i 1984. Dette direktiv trænger til opdatering af flere grunde, hvor de vigtigste er:
a)De betydelige videnskabelige og teknologiske fremskridt, der er sket inden for området medicinsk bestråling.b)Det voksende antal ulykker i forbindelse med ioniserende stråling i medicinsk øjemed, der er sket i løbet af de tolv år, direktivet har været i kraft.c)De forskellige forslag fra internationale organer vedrørende medicinsk bestråling.d)Ikrafttrædelsen, i 1992, af artikel 129 i traktaten om Den Europæiske Union, der gav Fællesskabet konkrete beføjelser på sundhedsområdet. En ændring i form af en erstatning af direktiv 84/466/Euratom er således mere nødvendig end nogen sinde.Af de ting, der angives i det pågældende direktiv, vil jeg gerne fremhæve følgende:
1) Speciallægens rolle og tilstedeværelse i forbindelse med radiologisk diagnostik og behandling er af stor betydning, ikke kun for doseringen, men også for hele håndteringen af hvert enkelt tilfælde med de særegenheder, der kan gøre sig gældende.
2) Ved diagnostisk bestråling bør der gælde et princip om, at de nødvendige diagnostiske informationer indsamles med mindst mulig bestråling af de syge. Og ved den radiologiske behandling bør bestrålingen af de syge beregnes nøjagtigt, så der opnås den optimale virkning. Og naturligvis bør der være størst mulig beskyttelse af personalet under såvel den diagnostiske som den behandlingsmæssige bestråling.
3) Det er vigtigt, at de apparater og det udstyr, der anvendes til radiologisk diagnostik, er tidssvarende og giver størst mulig sikkerhed, både til den person, der undersøges eller behandles, og til den arbejdstager, der deltager i disse medicinske aktiviteter. Her har også medlemsstaterne et stort ansvar, idet de skal sørge for, at det udstyr, som producerer og anvender medicinsk ioniserende stråling, er i orden, og kontrollere dette.
4) I direktivet lægges stor vægt på de risici, der er forbundet med medicinsk bestråling af gravide, både for kvinderne selv og for fostret, især når det er maveregionen, der bestråles. Heldigvis råder vi i dag over alternative metoder, som kan anvendes ved visse diagnostiske problemer, og disse metoder bør tages i brug, når omstændighederne kræver det, også selv om de er dyrere.
Dette direktiv opfylder på bedste vis de hippokratiske ord om at gøre gavn og ikke skade. Til sidst vil jeg gerne sige ordføreren tak for det arbejde, han har gjort, og ligeledes alle, der i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender har bidraget til at finde frem til den bedst mulige udformning af direktivet.

Ephremidis
Hr. formand, også her i spørgsmålet om beskyttelse mod stråling, denne for menneskets sundhed så vigtige videnskabelige metode, er der noget råddent. Noget farligt, og det første bevis er den kendsgerning, at Rådet, presset af realiteterne, kommer med det ene direktiv efter det andet for at følge med udviklingen. Jeg er bange for, at heller ikke det nye direktiv løser problemet effektivt og til bunds. Hr. Amadeos betænkning gør et udmærket og prisværdigt forsøg, men også den har sine svagheder.
Hvad drejer dette sig om?
Jeg ved, at i mit land - og det samme gælder for mange andre europæiske lande - skyder disse radiologiske klinikker op alle vegne, og det sker udelukkende på forretningsmæssigt grundlag og ud fra forretningsmæssige kriterier. Der er nogle formelle krav om, at der skal være en ansvarlig radiolog, og at der skal være strålebeskyttelse. Men de firmaer, som etablerer disse anlæg ud fra forretningsmæssige kriterier, forsøger hele tiden at udvide deres kundekreds, og de gør det ved at give procenter til læger, der henviser patienter til dem for at få foretaget adskillige, ofte unødvendige røntgenundersøgelser, som er farlige, samtidig med at de også medfører en voldsom belastning af sygesikringerne.
Det sker også - selv om lægerne er hæderlige, og henvisningen til undersøgelsen er korrekt - at undersøgelsernes resultater ikke når frem til den behandlende læge, som så må bestille en ny undersøgelse, hvilket betyder mere bestråling og yderligere økonomisk belastning af sygesikringerne.
Endelig er der ingen kontrol, i hvert fald ingen effektiv kontrol, med, hvordan udstyret i disse anlæg skiftes ud. Også her gælder de forretningsmæssige kriterier om, at installationerne skal være forældede, så de nemmere kan kasseres og på et senere tidspunkt, hvilket jo giver større fortjeneste. Derfor bør for det første denne udskiftning af udstyr ske i samråd med videnskabelige selskaber og sygesikringerne - som jo lider tab i denne sag - og der bør indkøbes moderne teknologi, som hr. Trakatellis også understregede - og han er fagmand. For det andet bør alle patienter have en sygesikringsjournal, hvor alle undersøgelser registreres, så lægen kan se dem og herudfra bestille en ny undersøgelse. Uden disse kriterier er jeg bange for, at den på alle andre måder udmærkede betænkning ikke er tilstrækkelig med sine forslag og ændringsforslag, og efter en tid vil der komme et nyt direktiv, mens risiciene i mellemtiden vil fortsætte med at eksistere og vokse, og det vil ramme patienterne, mens der vil være større gevinst for de private virksomheder, der bogstaveligt talt driver handel med den europæiske borgers sundhed.

Poggiolini
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil først og fremmest sig hr. Amadeo tak for hans fremragende udtømmende og indgående betænkning. Jeg siger ham ligeledes tak for hans beredvillighed til at acceptere ændringsforslag. Han har accepteret forskellige, som jeg selv har fremsat, og som er blevet drøftet og godkendt i Udvalget. Dersom man tager hensyn til disse ændringsforslag, mener jeg, at direktivet vil blive betydeligt forbedret. Det er sandt, at der er tale om en procedure for afgivelse af en udtalelse, og dette er en alvorlig sag. I alle mine indlæg her i salen har jeg gentaget og vil fortsat i dag, hvor vi nærmer os afslutningen på Regeringskonferencen, gentage nødvendigheden af at udvide Europa-Parlamentets beføjelser på sundhedsområdet, dvs. de opgaver, der er omhandlet i artikel 129.
I realiteten har det længe stået klart for alle, at ioniserende stråling er den største kilde til udsættelse for bestråling af Europas borgere. Der er følgelig tale om et meget vigtigt emne og ikke blot et sekundært direktiv, fordi udsættelse for bestråling ikke er noget uvæsentligt, men betyder kræft og ondartede svulster. Det er derfor, vi allerede fra 1984 i forbindelse med Euratom-traktaterne har søgt at regulere dette område. Det er nu sket, men der er gået mange år. I 1996 fulgte endnu et direktiv, der ikke omhandlede sundhedsproblemer, og følgelig er det foreliggende direktiv af stor betydning, fordi det skærper kravene om begrundelse og nedsættelse til det mindst mulige af denne type diagnostiske undersøgelser, og ved begrundelse forstås, at man kun må benytte disse undersøgelser, når de er strengt nødvendige og kun, når det er helt sikkert, at der ikke findes andre former for mindre risikofyldt diagnosticering til stillelse af diagnosen. Det samme skal siges om optimeringen. At optimere vil sige at handle således, at der bliver den mindst mulige risiko for operatøren, røntgenteknikeren og lægen.
Vel, jeg mener, at dette direktiv behandler de vigtigste sider af dette problem. Det er gennem ændringsforslagene også i enkeltheder blevet klarlagt, hvad der skal forstås ved den mindst mulige udsættelse af patienterne for bestråling, men først og fremmest lægges der særlig vægt på det, som er lægens opgave i hans dobbelte rolle som den, der foreskriver behandlingen - altså den, der skal anvise en form for undersøgelse frem for en anden og følgelig vælge den mindst farlige - og som den læge, der udfører undersøgelsen og skal være opmærksom på, at denne ikke indebærer risiko for patienten. Som nævnt af hr. Trakatellis har lægen altid gjort sig klart, at der først og fremmest ikke måtte blive tale om at skade, og det skal han følgelig fortsat gøre, men der må fastsættes udførlige regler af medlemsstaterne. Og ikke blot dette, men disse skal også vedtage nøjagtige forskrifter vedrørende afskaffelse og udskiftning af apparater, der er gamle og forældede og følgelig skadelige for patienten.
Hr. formand, der er kort sagt tale om et direktiv af stor betydning, som er blevet forbedret af Parlamentet, og som jeg håber, at Kommissionen vil tage hensyn til. Det fortjener derfor vor fuldstændige tilslutning og vor uforbeholdne tiltrædelse.

Bjerregaard
Hr. formand, Kommissionen takker Udvalget for Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse og selvfølgelig især ordføreren, hr. Amadeo, for den støtte, som det forslag, vi behandler i dag, har fundet. Jeg takker også for de pæne bemærkninger, der er faldet undervejs.
Da Rådet i 1984 for første gang udstedte et direktiv om strålebeskyttelse af personer, der underkastes medicinske undersøgelser og behandlinger, var det i erkendelse af, at det udgjorde langt den største menneskeskabte kilde til den bestråling, mennesker udsættes for. Formålet med Kommissionens forslag til ændring af dette direktiv er for det første at tage hensyn til den videnskabelige og tekniske udvikling, der er sket på det medicinske område. For det andet ændringen af 1996-direktivet om de grundlæggende sikkerhedsnormer og for det tredje erfaringerne med gennemførelsen af 1984-direktivet.
Kommissionen kan gå ind for ændringsforslag nr. 1, 2, 3 og 10. Desuden er vi enige i målsætningen med en række ændringsforslag, der imidlertid godt kan formuleres lidt anderledes eller måske indsættes i en anden artikel for at sikre sammenhæng i forslaget. Vi kan derfor delvis eller principielt gå ind for ændringsforslag nr. 4, 5, 7, 8, 9 og 11. Kommissionen kan ikke godkende de resterende to ændringsforslag af følgende grunde: Ændringsforslag nr. 6, der omhandler konsultation af en medicinsk fysiker i henhold til artikel 4, stk. 1a, anses for overflødigt, da kravet om konsultation af en medicinsk fysiker allerede fremgår tydeligt af forslagets artikel 5, stk. 5.
Ændringsforslag nr. 12, der i artikel 13, stk. 2, hvori den ansvarlige leder ændres til lægen, som udfører den radiologiske undersøgelse, kan føre til misforståelse. Udtrykket den ansvarlige leder bruges i hele forslaget til at betegne den person, der er ansvarlig for medicinsk bestråling. Der er tale om samme person i denne artikel, og vi burde derfor anvende den samme betegnelse.
For at sikre, at personer, der underkastes medicinsk bestråling, fortsat nyder den størst mulige strålebeskyttelse, vil Kommissionen fremsætte et ændret forslag på grundlag af de nyttige ændringsforslag, Europa-Parlamentet har fremsat i dag, med henblik på at få direktivet vedtaget af Rådet i juni måned.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Transeuropæiske telenet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0166/97) af Hoppenstedt for EuropaParlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om et sæt retningslinjer for transeuropæiske telenet (C4-0166/97-95/0124(COD)).

Hoppenstedt
Hr. formand, mine damer og herrer, de transeuropæiske telenet er de tredje transeuropæiske net efter transport og energi, som vi nu afslutter. Allerførst en principiel bemærkning: Det er målet med de transeuropæiske telenet at opbygge en europæisk infrastruktur på telekommunikationsområdet; dette omfatter foruden det fysiske telenet basistjenester og applikationer for borgere og virksomheder, navnlig SMV.
Den vellykkede afslutning af forhandlingerne skal vurderes positivt. Her skal det især fremhæves, at vi med held kunne afslutte en forligsprocedure på baggrund af Nicole Fontaines fremragende koordination og ledelse som Parlamentets repræsentant og forhandlingsleder, men også på baggrund af accept af vor holdning i store dele af det nederlandske formandskab under fru Joritsma og også forhandlingen med Kommissionen, den særdeles betydningsfulde forhandling med hr. kommissær Bangemann.
Også selv om de transeuropæiske telenets samlede budget, 40 mio ECU, ikke tillader nogen store spring, kan der ikke rejses tvivl om meningen og formålet med projekterne. De midler, der er stillet til rådighed, medfinansierer og støtter europæiske projekter, som ikke ville blive igangsat uden EU-midler. De projekter, som EU finansierer, yder således et bidrag til informationssamfundets udvikling. Det, forhandlingerne drejede sig om, var indholdsmæssige og tekniske aspekter, Europa-Parlamentets beføjelser, prioriteter og kommunikation pr. satellit, som hører til prioriteringslisterne.
Vedrørende de tekniske aspekter kan det siges, at Europa-Parlamentets centrale krav bestod i at tydeliggøre betydningen af en bred udnyttelse. I modsætning til Kommissionens oprindelige tekst fremhæves basistjenester som e-mail og applikationer i højere grad. TEN-projekterne er ikke forskningsprojekter, da disse findes som led i det fjerde forskningsrammeprogram, men skal derimod vise borgere og virksomheder den praktiske og økonomiske udnyttelse af informations- og kommunikationsteknologier.
Europa-Parlamentet har med held slået til lyd for, at der holdes fast ved kriteriet om projekternes tværnationale karakter, og det sikres således, at EU-midler ikke anvendes til at støtte nationale projekter, som også fremover forbliver nationale. Europa-Parlamentet har endvidere med held slået til lyd for en vurdering af samfundsmæssige krav i denne beslutning. De sociale følger af de nye teknologier, f.eks. distancearbejde, bør der tages hensyn til.
Europa-Parlamentets beføjelser har naturligvis været et særligt vigtigt forhandlingspunkt for os, og det var også den største forhindring, nemlig at bevare Europa-Parlamentets institutionelle beføjelser. Parlamentet havde fra lovgivningsprocedurens begyndelse insisteret på, at dets rettigheder i henhold til artikel 129 C og D blev tilgodeset. Her blev vore muligheder for fælles beslutningstagning i forbindelse med fastlæggelsen af retningslinjerne for projekter af fælles interesse sikret.
Europa-Parlamentet holdt under forhandlingerne i Forligsudvalget fuldt ud fast ved sine egne beføjelser, og der blev fastlagt samme fremgangsmåde som i forbindelse med de transeuropæiske net på energi- og transportområdet. Projekterne af fælles interesse fremgår af bilag I i beslutningen. Bilaget, som udarbejdes af Rådet og Parlamentet i fællesskab, fastlægger således retningslinjer, og Kommissionen har jo også gjort det meget klart og forelagt en tekst, hvori den forpligter sig til at aflægge beretning om gennemførelsen af disse retningslinjer og inden midten af år 2000 at forelægge egnede forslag til en revision af listen over projekter af fælles interesse som led i den fælles beslutningstagning. Dette forslag skal vedtages inden for de derpå følgende 18 måneder, dvs. inden den 31. december 2001, hvor dette bilags gyldighed udløber. Dermed er det sikret, at foranstaltningen fortsættes uden afbrydelse.
Så vedrørende prioriteterne. I bilaget er der fastsat prioriteter af særlig betydning for os. Dette er basistjenester, applikationer af fælles interesse i forbindelse med fjernundervisning, telematik i forbindelse med den kulturelle arv, teletjenester for SMV, transporttelematik samt telematik for miljøet og for sundhedsvæsenet.
Det, som Kommissionen og navnlig hr. Bangemann foreslog, nemlig at satellittjenesterne omfattes af de transeuropæiske telenet, er for mig personligt, men også for Parlamentet af særlig betydning, også selv om Rådet ikke ville støtte dette i første omgang. Her gøres det klart, at vi i fremtiden i væsentlig højere grad medtager området satellitter i vore overvejelser, for at vi endnu mere effektivt kan sammenkoble de transeuropæiske net med globale net. Jeg mener, at de snarlige betænkninger, nemlig satellithandlingsplanen, eller de tidligere drøftelser og også de vedtagne personlige kommunikationstjenester via satellit, direktivet eller kommissionsforslaget vedrørende Den Europæiske Union og rummet alt i alt gør det klart, at vi har sat os som mål at analysere dette spørgsmål meget mere intensivt for offentligheden for at gøre det klart, at der her er et vigtigt europæisk industrielt område, som ligger og venter på os, og som vi skal videreføre.
Jeg mener, at her ligger netop i en international kontekst vigtige opgaver for Den Europæiske Union, Kommissionen og Parlamentet, og jeg mener, at vi bør gøre alt i fællesskab. I fællesskab, dvs. sammen med de agerende personer, bl.a. min ven Glante fra Den Socialistiske Gruppe, som også har hjulpet os med at få en vellykket afslutning på dette spørgsmål. Mange tak for Deres opmærksomhed. Det er denne vej, vi befinder os på, og efter min opfattelse kan vejen kun være vellykket.

Glante
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Hoppenstedt, lidt skulderklap kan undertiden godt bruges i denne forbindelse. For mig var det første gang, jeg deltog i en forligsprocedure, og jeg må sige: Det var meget spændende og ofte meget lærerigt for mig. De principielle bemærkninger, som hr. Hoppenstedt fremsatte, kan jeg kun understrege. Jeg vil tilføje endnu et par principielle bemærkninger. De transeuropæiske telenet kan efter min opfattelse kun i en vis grad sammenlignes med de andre TEN-områder energi og transport. I forbindelse med energi og transport drejer det sig frem for alt om nettenes infrastruktur, forbedringen eller oprettelsen af dem, dvs. så at sige om hardware .
I forbindelse med de transeuropæiske telenet er der i mindre grad tale om hardware end om såkaldt software i bredeste forstand. Vi har brug for fornuftige applikationer, som udnytter de eksisterende og nye infrastrukturer og gør det lettere for potentielle brugere af denne applikation at få adgang til denne teknik. Vi skal gøre menneskene som forbrugere, som arbejdsgivere og også som arbejdstagere bekendt med denne teknik, fjerne deres angst for nye teknologier.
Men vi skal også tilvejebringe betingelser for, at der kan tjenes penge med disse teknikker, i modsat fald vil der på dette område ikke være nogen private investeringer, som er absolut nødvendige. Politik er efter min opfattelse kunsten at finde et kompromis, i hvert fald i de fleste tilfælde. Jeg har kunnet konstatere, at alle implicerede med tiden viste større vilje til at indgå kompromis. Jeg sagde på et af møderne, hvilket fru Fontaine vil kunne huske, at et godt kompromis er det kompromis, som gør lidt ondt på begge parter eller alle tre parter. Jeg mener, at dette er tilfældet i forbindelse med dette resultat.
Jeg ser udtrykkeligt med tilfredshed på Kommissionens tilsagn om, at den i Parlamentet vil afgive en erklæring vedrørende beslutningens artikel 14. Dette er et væsentligt punkt i forligsresultatet og vil efter min opfattelse sikre Parlamentets krav om fælles beslutningstagning, og min gruppes støtte er sikker. Jeg håber, at hele Parlamentet vil støtte dette resultat.

Malerba
Hr. formand, hr. kommissær, det er virkelig godt, at vi endelig når til en positiv afslutning på denne forligsprocedure vedrørende telekommunikationsnettene, både fordi den foreliggende endelige tekst i stort omfang er udtryk for Europa-Parlamentets henstillinger, og fordi det haster med at få vedtaget disse europæiske politiske retningslinjer. Så godt som hver uge fremkommer der nye mikroelektroniske komponenter på markedet, og de forskellige former for elektronisk digital teknologi for adgang til nettene, samt udstyr til navigation, kompression og lagring af oplysninger modnes stadig hurtigere. Selvom det tager længere tid for telenetoperatørerne, satellitkonstruktørerne og redaktørerne af AV-materiale, gælder det tillige, at afskaffelsen af monopolerne og den verdensomfattende udbredelse af markederne samt indsatsen af store private kapitaler enormt fremskynder udviklingen inden for denne sektor.
De offentlige myndigheder har for deres vedkommende beføjelser til at kontrollere og fastsætte retningslinjer og kan ligeledes blive betydelige kunder til applikationer som f.eks. oplysning af borgerne og på sundheds- og uddannelsesområdet samt forvaltningen af statens område og kan gøre dette både på lokalt plan og på landsplan. I USA er det, så vidt jeg ved, særligt på lokalt plan, med smart communities af Silicon Valley -typen, at denne symbiose gennemføres, men i Europa kan og skal telekommunikationsnettene og informationssamfundet blive et instrument for enhedsmarkedspolitikken, samhørigheden mellem regionerne og samarbejdet over grænserne.
Som følge heraf går jeg også ind for henstillingen om, at også strukturfondene lejlighedsvis benyttes til applikationer af denne type, og jeg vil hertil føje samhørighedsfondene med henblik på at øge mulighederne for finansiering af nye virksomheder inden for informationssamfundet.
Jeg erindrer ligeledes om den brobyggende funktion mellem de forskellige økonomier og kulturer, som telekommunikationsnettene kan udvikle i forbindelse med vor udenrigspolitik, og det glæder mig, at også satellittjenesterne er blevet accepteret i denne afgørelse, i det mindste af Kommissionen.
Om to uger skal der være et symposium i Cairo om netop kommunikationssamfundet for Middelhavsområdet og anvendelse af satellitter. Dette symposium er tilrettelagt af Kommissionen og ESA, og jeg forventer, at der vil komme betydelige og konkrete budskaber fra regeringerne og operatørerne inden for sektoren.
En kommentar til, at retningslinjerne i den fælles beslutning, vi her behandler, nu vedrører de tre niveauer inden for nettet, nemlig applikationerne, tjenesterne og infrastrukturerne: Jeg finder, at Kommissionen inden for applikationssektoren bør spille en rolle som samlingspunkt for de mulige brugere, som foregangsmand blandt kunderne og den, der økonomisk støtter de små og mellemstore virksomheder, hvorimod Unionen inden for tjeneste- og infrastruktursektorerne først og fremmest bør sikre inter-operabilitet og støtte til den teknologiske forskning.
Endelig vil jeg sige tak til hr. Hoppenstedt for det arbejde, han har udført, og den styrke, hvormed han har øget Europa-Parlamentets rolle i denne beslutning.

Lindqvist
Hr. formand, hr. kommissær! Informationssamfundet giver mennesket enestående muligheder for at opfylde sine måske mest grundlæggende behov for kommunikation og nærhed, sit behov for at tale og udtrykke, hvad der ligger det på sinde, og for at kommunikere med andre mennesker og med omverdenen. Udviklingen inden for tv, radio, Internet, e-mail m.m. går hurtigt, og den vil fortsætte. Som folkevalgte er det vor opgave at sørge for, at alle mennesker for del i informationssamfundet, og at de investeringer, der gøres, er til gavn for det store flertal, og at de ikke skader sundheden eller naturen.
Retningslinjerne blev forelagt af Kommissionen i 1995. Parlamentet har under sin behandling af dem hele tiden lagt hovedvægten på de sociale aspekter, den brede befolknings adgang til telenettene, de miljømæssige konsekvenser samt på at få præciseret, hvilke projekter der er af fælles interesse, og hvilke muligheder Parlamentet har for at øve indflydelse. Forslaget fra Forligsudvalget, hvori jeg selv har repræsenteret Den Liberale Gruppe, mener jeg i alt væsentligt stemmer overens med, hvad der har været Parlamentets udgangspunkt i denne sammenhæng. Særlig vil jeg gerne fremhæve de grænseoverskridende aspekter og de spørgsmål, der vedrører de mindre udviklede regioners sprog og kultur.
Det er vigtigt og hensigtsmæssigt at få slået fast, hvilke projekter der er af fælles interesse, og at prioritere en række af disse, eksempelvis fjernundervisning, små og mellemstore virksomheder, miljø, sundhed og satellitkommunikation. Den Liberale Gruppe støtter Forligsudvalgets forslag. Vi betragter det som et skridt på vejen mod informationssamfundet og mod transeuropæiske telenet for alle.

Novo Belenguer
Hr. formand, vi anser det for at være at vital betydning, at Europa-Parlamentet støtter resultatet af den aftale, der er indgået i Forligsudvalget med henblik på endelig godkendelse, efter mere end et års hårde forhandlinger, af et sæt retningslinjer for transeuropæiske telenet. Formålet med denne beslutning er at fastlægge hovedlinjerne for de påtænkte foranstaltninger og finde frem til de projekter af fælles interesse, som vil kunne nyde godt af en finansiel støtte på grundlag af forordningen om de generelle principper for Fællesskabets ydelse af finansiel støtte inden for transeuropæiske net.
Såvel de 18 tekniske ændringer som beslutningen om fastlæggelse af projekter af fælles interesse, som nyder en vis prioritering - og indførelsen af kommunikation pr. satellit i ordlyden i bilag I samt en klausul om ændring af dette, får os til at anbefale, at vi på dette plenarmøde godkender det fælles udkast i unionsborgernes almene interesse, idet det er dem, der i sidste instans vil nyde gavn af, at programmet om transeuropæiske telenet fungerer efter hensigten.
Med henblik herpå bør det omhandlede program ikke alene tage sigte på etablering af et telenet til fordel for sektorens store virksomheder, men mod fremme af jobskabelse og udvikling af telekommunikation i de mest ugunstigt stillede landområder i Unionen, hvor der i sagens natur gør sig mere komplicerede problemer gældende, f.eks. i regionerne i Fællesskabets yderste periferi.
Et første skridt vil være at øge støtten til små og mellemstore telekommunikationsvirksomheder, da de står for en stor procentdel af jobskabelsen i Europa, samt at forbedre infrastrukturerne, således at disse virksomheder får mulighed for at etablere sig i områder, hvor telenettene er mangelfuldt udbygget og ikke kun der, hvor det er mest bekvemt.
Til det formål må der i definitionen af et projekt af fælles interesse indgå foranstaltninger, som kan udbedre de omtalte mangler, og som kan anvendes på så vigtige områder for vort samfund som universiteter, transport, sundhedscentre og små og mellemstore virksomheder, for blot at nævne nogle få eksempler.
Under hensyntagen til det sociale formål med udbygningen af telenettene er det uomgængelig nødvendigt, at der ved udvælgelsen af projekterne tages hensyn til disses karakter, økonomiske gennemførlighed, miljømæssige virkninger og først og fremmest deres socioøkonomiske virkninger på det europæiske samfund, mere præcist indvirkningen på beskæftigelsen.
Endelig kan og bør vi ved en fælles indsats fra alle de implicerede parters side bringe de tidligere uoverensstemmelser til ophør, og med henblik herpå må vi enstemmigt støtte udtalelsen fra Europa-Parlamentets Delegation i Forligsudvalget, som har gjort et godt stykke arbejde.

Paasilinna
Hr. formand, kære kolleger, det er positivt, at man er nået til enighed. Telekommunikation eller rettere informationsnettene udgør grundlaget for informationssamfundet, idet de svarer til veje. Men de er meget mere. Der er ligefrem tale om en revolution. På hvilket grundlag? Fordi netsystemet kan overhale det demokratiske system eller holde sig uden for demokratiets rækkevidde. Nettet indebærer også magtudøvelse på det økonomiske, kulturelle, politiske og sociale område.
Spredes magten i et samfund bestående af net? Den spredes ved, at den kommer helt nær inden for en afstand på en halv meter eller direkte til den enkelte. Desuden har den intet ansigt og er vanskelig at identificere, og den kan befinde sig hvor som helst på jordkloden. Det bliver ikke let at jagte magten. Man kan ikke komme til at stemme om magten i nettet. Den, som hersker over nettene og deres indhold, kan operere ved hjælp af nettet, dvs. herske.
Vores første krav er, at alle mennesker skal kunne anvende nettene frit og på en sådan måde, at deres bopæl og økonomiske situation ikke udgør en hindring for anvendelsen. Men det er ikke nok. Der er store økonomiske, uddannelsesmæssige og sociale hindringer for udnyttelsen af nettet. En person med begrænsede kundskaber vil være mere udstødt i informationssamfundet end dem, der for øjeblikket befinder sig i en ugunstig økonomisk situation. Ved hjælp af nettene kan der udkæmpes krige i informationssamfundet. I en moderne krig vil mennesker eller stater ikke komme fysisk til skade. Det er bedre at gøre fjenden til kunde og gøre sejrherren afhængig. F.eks. kan hackere betragtes som nettets landevejsrøvere eller jægerpiloter. Der findes også virus på nettet.
Kommissionen bør foretage en ny undersøgelse af virkningerne af nettenes oprettelse for demokratiet, det civile samfund og sikkerheden. Et højt niveau for de europæiske net er ikke nok for os. Der skal være demokrati og deltagelse fra borgernes side. På nettene har vi altså brug for demokrati, social- og sikkerhedspolitik.

Torres Marques
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, i dag er endnu en fælles beslutningsprocedure afsluttet, denne gang om retningslinjerne for transeuropæiske telenet, hvori EuropaParlamentet har spillet en afgørende rolle.
Vi har at gøre med en sektor af afgørende betydning for det europæiske samfunds og økonomis fremtid, en sektor, som er en forudsætning for, at Fællesskabets borgere og virksomheder, navnlig SMV'erne, kan udnytte de muligheder, som telekommunikationsområdet frembyder i lyset af fremkomsten af »informationssamfundet«.
Telenettjenester er rent faktisk af grundlæggende betydning for, at den enkelte borger, virksomhed eller offentlige myndighed kan få adgang til alle de nødvendige informationer, også i de mindst udviklede og de perifert beliggende regioner.
Med dette program støtter Fællesskabet sammenkoblingen af teleinfrastrukturerne, hovedsagelig med henblik på at forbedre konkurrenceevnen, navnlig for SMV, og at styrke det indre marked, den økonomiske og sociale samhørighed under hensyntagen til nødvendigheden af at forbinde øområderne, landene uden kystområder og de perifert beliggende områder med Fællesskabets centrale områder og at fremskynde udviklingen af jobskabende aktiviteter i nye vækstsektorer.
Der er desuden indføjet et nyt projekt vedrørende kommunikation pr. satellit, som også identificeres som et nyt projekt af fælles interesse.
Klausulen om, at hvis Kommissionen ikke inden for fire år har foreslået en revision af bilag I vedrørende projekterne af fælles interesse, vil denne bortfalde, vil forhåbentlig kunne forhindre politiske blokeringer i Rådet.
Som medlem af Forligsudvalget finder jeg, at det en god aftale, der er opnået, og som viser at Kommissionen, Rådet og Parlamentet kan og bør samarbejde om at definere de politikker som har den største indflydelse på det europæiske samfunds fremtid.
Det er også en god aftale, fordi hver af de tre institutioner har forstået at udfylde den rolle som tilfalder dem: Kommissionen foreslår, Parlamentet fastlægger strategien, og de berørte sektorer og de nationale regeringer gennemfører projekterne.
Til sidst vil jeg takke vores næstformand, fru Nicole Fontaine, for hendes bemærkelsesværdige indsats i Forligsudvalget såvel som ordføreren, hr. Hoppenstedt.

Bangemann
Hr. formand, når jeg allerførst siger hjertelig tak til ordføreren, hr. Hoppenstedt, og frem for alt også lederen af Parlamentets delegation og næstformand i Parlamentet, fru Fontaine, så er det virkelig ikke nogen formalitet, da de, der deltog i forhandlingerne i udvalget, ved, hvilken væsentlig funktion begge havde med hensyn til at nå frem til et resultat. Det er ganske vist rigtigt, at Kommissionen naturligvis også ydede sit bidrag dertil, men i sidste instans er det, når man ønsker at bringe et forlig i stand, som på et dampskib: Kommissionen skovler kul ind i kedlen, kursen fastlægges af kaptajn Fontaine, og styrmand Hoppenstedt står stormsikker på broen og holder kursen, også selv om Rådet lader de ugunstige vinde blæse.
Resultatet er efter min mening meget godt, navnlig når man tager i betragtning, at vi jo ikke kun med hensyn til selve sagen stod særdeles langt fra hinanden, men at der også var dukket en lang række institutionelle spørgsmål op, hvor Parlamentet naturligvis ønskede at få tilgodeset sine rettigheder. Rådet ønskede ikke, at nogen brød ind på dets domæne, og også Kommissionen er selvfølgelig forpligtet til at gøre opmærksom på, at der kun kan reageres fleksibelt og hurtigt, hvis man viser Kommissionen en vis tillid i forbindelse med beslutningernes gennemførelse.
Alt dette kunne i sidste instans sammenfattes til en fornuftig pakke, og det er meget glædeligt. Under forhandlingen er der jo heller ingen, der har forkastet resultatet, alle så på det med tilfredshed og opfordrede til, at det blev vedtaget. Måske er det i forbindelse med disse beslutningers gennemførelse slet ikke nogen dårlig ide, hvis man kort kaster et blik tilbage på, hvordan disse tanker om en europæisk infrastruktur opstod. Alt dette opstod på baggrund af problematikken i forbindelse med det indre marked. Vi fastsatte ganske vist dengang rettidigt de retlige forudsætninger for, at det indre marked kunne fungere, men vi konstaterede derpå meget hurtigt, at dette alene ikke er tilstrækkeligt, men at et sådant marked kun kan etableres, hvis det rent faktisk integreres. Og et markeds integration går ikke uden en effektiv infrastruktur. Det var det tidspunkt, hvor denne ide blev født.
Vi tilkendegav det og udviklede meget hurtigt de tre delområder, dvs. selvfølgelig transportområdet i alle dets former, derpå energiområdet og fordelingen af energi og endelig telekommunikationsområdet. På grundlag af denne ide om et infrastrukturnet på telekommunikationsområdet har ideen om informationssamfundet så udviklet sig, dvs. vi har her en slags stamtræ for disse politiske ideer, som nu forhåbentlig vil bære frugt. Jeg er i dag åbenbart meget oplagt til at drage sammenligninger, som undertiden måske er en smule lyriske. Men foråret er her, kurfyrsten fra Pfalz er kommet, og derfor bør man roligt have lov til at være lidt lyrisk.
Det, jeg imidlertid gerne vil sige til hr. Glante, er følgende: Naturligvis er der en forskel mellem en vej eller en kanal og en lufthavn eller også en elledning og infrastruktur til telekommunikation og kommunikation. En infrastruktur til telekommunikation er naturligvis meget mere afhængig af indhold og bestemmes også af udbredelsen af indholdene. Så vidt er jeg enig med Dem. Blot må man ikke overse - og nogle talere gjorde det jo også klart - at hvis en sådan infrastruktur ikke findes eller ikke findes i det fornødne omfang, så er det bedste indhold ikke til nogen nytte, fordi det netop ikke når ud til den pågældende. Det gælder navnlig for regionerne i landdistrikter eller randområder - derfor den store interesse for satellitbaseret kommunikation, som hr. Hoppenstedt endnu en gang understregede.
Hvis man i det hele taget ønsker at gøre noget for afsidesliggende regioner, for regioner i landdistrikter, kan det kun ske via satellitbaseret kommunikation. Man kan slet ikke forestille sig at udstyre disse udstrakte områder med kabelforbindelser. Derfor glæder det mig også meget, at Rådet med fælles hjælp fra Parlamentets delegation og Kommissionen i sidste instans alligevel kunne overbevises om, at dette medtages. Det er ganske vist ikke det eneste punkt, for vi vil naturligvis også kunne arbejde i relation til indholdene, frem for alt de indhold, som er vigtige af sociale årsager, men i sidste ende finder jeg det meget vigtigt, at dette punkt er medtaget.
Vi har forelagt en handlingsplan. Parlamentet vil snart udarbejde en betænkning i denne forbindelse. Vi har ført meget intense drøftelser med industrien. Vi vil videreføre disse for at tilskynde industrien til, ligesom i USA, at oprette konsortier, som så kan opbygge sådanne mobile satellitnet til kommunikationen i hele verden. For det ville jo være meget beklageligt, hvis Europa ender med kun at blive kunde i forbindelse med sådanne amerikanske net, og vi ikke selv kan spille en rolle i denne konkurrence. For - og også dette er en vigtig bemærkning - disse satellitter vil for første gang muliggøre en fuldkommen konkurrence også inden for forskellige infrastrukturer. Det har vi endnu ikke i dag.
Vi har en fuldkommen konkurrence i forbindelse med hardware. Her er der intet problem. Vi har en tilstrækkelig konkurrence i forbindelse med indholdene. Her er der et par problemer, og vi vil i fremtiden også skulle beskæftige os med disse. Men vi har kun en ufuldkommen konkurrence i forbindelse med infrastrukturen. Vi har til dels lovlige monopoler, som dog vil forsvinde fra den 1. januar næste år i de fleste medlemslande, men det betyder ikke, at de faktiske monopoler forsvinder. Og vi ser jo også i visse medlemslande, at ejerne af sådanne kabelnet opdager, hvilken magt de har på markedet, og går over til ikke længere at optræde som ren operatør af et sådant net, men tilbyder indhold, fordi de nøjagtigt ved, at det, der egentlig er profitabelt, er at være indholdsleverandør.
Det medfører så igen, at de som følge af, at de ejer kabelnettet, kan begrænse konkurrenter, som tilbyder andre indhold. Dette er ikke ideelt, lige så lidt som den løsning, som mange foreslår, nemlig at man ganske enkelt adskiller kabelnet fra leveringen af indhold, at man således så at sige gør det, som vi også engang diskuterede på elektricitets- og gasområdet, nemlig foretager en adskillelse mellem carrier og leverandøren af indhold.
Dette er efter min mening ikke den ideelle løsning på telekommunikationsområdet, da vi dermed ødelægger to aktiviteter, som man på globalt plan skal gennemføre parallelt for at være konkurrencedygtig på globalt plan. Der findes ingen global infrastruktur. Den vil muligvis komme med de mobile satellitter, men også her vil denne infrastruktur kun være konkurrencedygtig, når der også samtidig kan tilbydes indhold. Jeg anser således ikke den løsning, hvor man så at sige adskiller kabelnettene fra leveringen af indhold, for at være ideel.
Vi har i den forbindelse bestilt en undersøgelse, som snart vil foreligge, og vi vil så informere Parlamentet om vor holdning. Det ville dog være bedre, hvis også sørger for konkurrence på infrastrukturområdet, da det altid er den enkleste løsning. Alle andre løsninger er reguleringsløsninger med processer, dvs. beskæftigelsesprogrammer til fordel for advokater. Det er ganske vist meget rart for advokaterne - jeg er selv advokat - men for borgeren er det trættende og naturligvis også meget dyrt at være tilskuer i stedet for at få et fornuftigt udbud.
Disse bemærkninger skal endnu en gang tydeliggøre baggrunden. Nu har vi med den fælles beslutning fra Forligsudvalget et resultat, som tager hensyn til Parlamentets ændringer. Opstillingen af en liste over projekter af særlig betydning har til formål at give Parlamentet den nødvendige indflydelse. De områder, der er medtaget her, svarer til de interesser, som Parlamentet endnu en gang gjorde klart, nemlig uddannelse, kultur, sundhedsvæsen, tjenester for små og mellemstore virksomheder, transport og miljø. Det er frem for alt også vigtigt, at disse projekters europæiske karakter blev erkendt, for som hr. Hoppenstedt siger med rette: Hvis det hele resulterer i, at vi så at sige kun finansierer de nationale forældreløse børn, som ikke længere finansieres derhjemme, er det et slag i luften. Dette er ikke Unionens opgave.
For så vidt mener jeg, at indholdene blev reguleret meget fornuftigt. Også spørgsmålet om, hvilke bestemmelser der bør gælde for beslutningstagningen, blev løst. Traktatens institutionelle principper anerkendes, men der er også en tilstrækkelig fleksibilitet i forbindelse med programforvaltningen og navnlig også i forbindelse med spørgsmålet om, hvordan man senere eventuelt kan ændre det.
Jeg mener, at denne løsning, som vi fandt her, gør det muligt for begge parter, Parlamentet og Kommissionen, også at udnytte erfaringerne. I den henseende er det meget vigtigt, at vi nu får placeret tingene i en tidsmæssigt rigtig rækkefølge, og jeg glæder mig over det, hr. Hoppenstedt sagde. Jeg vil her endnu en gang officielt føre det til protokols, som jeg allerede sagde under forligsproceduren: Vi er rede til at aflægge beretning om gennemførelsen af disse retningslinjer og forelægge egnede forslag, for at listen over projekter kan ajourføres inden midten af år 2000 som led i proceduren med fælles beslutningstagning. Forslaget skal vedtages inden for de derpå følgende 18 måneder, dvs. inden den 31. december 2001, netop på det tidspunkt, hvor det nuværende bilag udløber, for at sikre, at foranstaltningen videreføres uden afbrydelse.
Jeg mener, at vi nu kan blive enige om denne tidsplan, uden at det giver os store problemer, da 18 måneder egentlig burde være tilstrækkeligt til en procedure med fælles beslutningstagning, især hvis vi kan udnytte fornuftige erfaringer.
Tillad mig endnu to bemærkninger: Rådsformanden bag mig og næstformanden, fru Fontaine, foran mig vil måske bære over med mig, når jeg henvender mig personligt til dem. Kommissionen kommer fra den meget afsidesliggende bygning hertil, hvilket i sig selv er en nyttig fysisk øvelse. Men så går vi gennem dette galleri, og de billeder, der er ophængt dér, er et kulturchok. Allerede i begyndelsen var det knap nok til at holde ud, men det bliver værre og værre. Kommissionen er rede til at stille et medlem til rådighed for at nedsætte en slag kommission, som bestemmer, om en billedsekvens er værdig til at nyde Parlamentets protektion. Kunst er ikke, når en eller anden sætter sig hen og overmaler et lærred - det gør jeg i øvrigt også i min fritid - derfor tør jeg også komme med en vis dom. Jeg vil således tilbyde at blive medlem af denne kommission. Måske kan dette gøres. Det er naturligvis ingen helt seriøst ment bemærkning, men jeg har lovet formanden at tale indtil spørgetiden kl. 17.30.
Min anden bemærkning er noget mere seriøs. Jeg ved, at Parlamentet snart på et tredagesseminar i Bruxelles, dvs. på et meget langvarigt seminar, vil undersøge spørgsmålet om, hvilke erfaringer man kan drage af forligsproceduren. De var så venlige at invitere mig til at deltage. Jeg kommer således også.
Men jeg kan allerede nu komme med mit foreløbige indtryk af det, der er sket her. De procedurer, som jeg har deltaget i, har altid udviklet sig på den måde - med undtagelse af denne procedure - at man har udnyttet den tid, den frist, man havde, fuldt ud. I begyndelsen blev der forelagt positioner, som alle, både Parlamentet og Rådet, vidste i sidste instans ikke ville være acceptable for den ene eller for den anden part. Det er lidt ligesom i forbindelse med overenskomstforhandlinger. Den ene part kommer og siger, vi ønsker en lønforhøjelse på 5 %, og den anden siger, vi kan højst acceptere 2 %, og selv i det tilfælde vil nogle virksomheder gå fallit. Og så bliver man senere enige om 3, 5 %. Det ved enhver i begyndelsen, og også her ved enhver i begyndelsen, at udgangspositionerne så at sige er teatralske vognborge, som man forlader, så snart der et eller andet sted dukker et røgsignal op i form af tænkelige kompromiser, og disse røgsignaler leveres jo ofte af Kommissionen. Naturligvis kan man gøre det på den måde, og sandsynligvis kan det ikke undgås. Blot når det varer hele fristen, og man er nødt til at mødes tre gange - og to møder er absolut unødvendige, fordi man kun bebrejder hinanden gensidigt - så bør vor tid - Deres tid, Kommissionens og Rådets tid - være for god til det.
For så vidt, fru Fontaine, var det møde, som De ledte, også en meget prisværdig undtagelse. Det varede ganske vist en hel dag, men jeg foretrækker, at det varer en dag, og der så kommer et resultat ud af det, end at man skilles efter 3-4 timer, og alle siger til sig selv, så fik vi igen sat dem på plads! I realiteten er der ikke kommet noget ud af det. Hvis man ønsker at gøre noget, bør man måske inddele denne procedure på en sådan måde, at sådanne formelle positioner om fornødent bekendtgøres af enkelte personer. Disse gør det så at sige som budbringere, de overrækker dokumentet, fanfarerne lyder, og så skilles de igen. Når det så bliver alvorligt, kommer de virkelige helte, sætter sig ned og sørger for, at der kommer et resultat i løbet af en enkelt dag. Det ville efter min mening være det allerbedste.
I det foreliggende tilfælde var tingene meget vanskelige. Det var absolut ikke let, heller ikke indholdsmæssigt. Jeg medgiver, at det heller ikke var en let sag for Rådet at acceptere denne nye ide om kommunikation pr. satellit. Parlamentet havde store problemer med de institutionelle spørgsmål, og Kommissionen havde store problemer med at sikre fleksibilitet, som er uomgængelig nødvendig, netop på dette område, som udvikler sig meget hurtigt i teknisk henseende. Det var således kompliceret, på samme måde som forhandlingerne med Marokko om tomater. Også dette er et kompliceret område, og for så vidt har vi opnået et særdeles godt resultat. Jeg vil gerne endnu en gang takke Parlamentet for det, og hr. formand, jeg håber, at jeg har udfyldt min rolle til Deres tilfredshed.

Rübig
Jeg har endnu et spørgsmål til kommissær Bangemann: Teleområdet kan jo opdeles i hardware, software og manware. Hvordan videreføres det nu i fremtiden? Hvad vil De prioritere, for at dette område også fremover kan udformes så vellykket?

Bangemann
Jeg fatter mig i korthed: Vi vil i fremtiden opleve, at alle disse sondringer, som vi i dag arbejder med, formentlig udjævnes, dvs. der vil opstå hele systemer, hvor man slet ikke længere kan skelne mellem, hvad der er hardware, hvad der er infrastruktur, hvad der er indhold, software. Dvs. vi går ud fra, at vi i fremtiden slet ikke længere kan arbejde med de sondringer, som vi nu arbejder med, men at vi skal udvikle helt nye metoder. Vi arbejder imidlertid på det og vil snart fortælle Dem mere herom under stikordet konvergens.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.

Spørgetid (Kommissionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B4-0165/97). Vi behandler spørgsmål til Kommissionen.
Før vi går i gang med spørgsmålene, har fru García Arias anmodet om ordet til forretningsordenen.

García Arias
Hr. formand, jeg har anmodet om ordet til forretningsordenen, før vi går i gang med spørgetiden.
En af de kommissærer, der skal besvare spørgsmål i dag, er hr. van Miert. Jeg har forstået, at der gives prioritet til de spørgsmål, der har at gøre med netop denne kommissær. Jeg kan derfor ikke forstå, hvorfor spørgsmål nr. 77 og 78 af hr. Joan Colom i Naval, hvoraf det førstnævnte er stillet i mit navn, om standarder for tv-dekodere, ikke er opført blandt de spørgsmål, som kommissær Van Miert skal besvare, men under »andre spørgsmål«.
Hr. van Miert behandler disse spørgsmål på lige fod med hr. Bangemann.
Jeg mener, hr. formand, at disse spørgsmål skal opføres blandt de spørgsmål, som hr. van Miert skal besvare, da emnet for de to spørgsmål også behandles af hr. van Miert.

Formanden
Fru García Arias, hvis De ønsker det, vil jeg, når kommissæren indfinder sig, give Dem ordet, men jeg skal dog gøre opmærksom på, at det er Kommissionen, og ikke Parlamentet, der beslutter, hvilken kommissær der skal besvare spørgsmålene. Kommissionen har i modsætning til Dem vurderet, at Deres spørgsmål ikke henhørte under hr. van Mierts sagsområde, men under hr. Bangemanns. Parlamentet har ikke beføjelser til at lave om på dette, som hører ind under Kommissionens kompetence.

García Arias
Hr. formand, vi har gentagne gange kunnet se i den spanske presse, at dette emne uofficielt eller officielt er blevet behandlet af enten kommissær Bangemann eller kommissær van Miert.
Jeg anmoder Dem om, hr. formand, at De på trods af Deres oplysning om, at det er Kommissionen, der beslutter, hvilken kommissær der skal besvare spørgsmålene, gør, hvad De kan for at imødekomme de to medlemmers ønske, for da vi stillede spørgsmålene, tillagde vi det stor betydning, at de blev besvaret af hr. van Miert, uanset vi også agter at stille de samme spørgsmål til hr. Bangemann.

Formanden
Fru García Arias, der er indgået en aftale mellem de to institutioner om, at Parlamentets formand træffer beslutning om spørgsmålenes rækkefølge, men at Kommissionen beslutter, hvem der skal besvare spørgsmålene.

Formanden
Spørgsmål nr. 30 af Laura González Álvarez (H-0339/97):
Om: Afbrydelse af sagen mod USA ved Verdenshandelsorganisationen (WTO) om Helms-Burton-loven
Kan Kommissionen oplyse om årsagerne til afbrydelsen af den sag, der var indledt mod USA ved WTO om anvendelsen af Helms-Burton-loven.
Har Kommissionen taget Europa-Parlamentets beslutninger om Helms-Burton-loven med i betragtning?
Har Kommissionen kendskab til en spansk virksomhedsleder, der er tilbageholdt i USA i henhold til Helms-Burton-loven?

Sir Leon Brittan
På grundlag af den forståelse, der var opnået mellem Kommissionen og De Forenede Stater, og af de tilsagn, De Forenede Stater i denne forbindelse havde givet, var Rådet indforstået med, at de løbende WTO-panelprocedurer i sammenhæng med Helms-Burton Libertad lovgivningen nu bliver suspenderet; men hvis der bliver taget retslige skridt mod EU's virksomheder eller borgere i henhold til Libertad -lovgivningen eller til loven om sanktioner mod Iran og Libyen, eller hvis man ikke giver afkald på retslige skridt, som det er aftalt, eller trækker et sådant afkald tilbage, så vil Kommissionen anmode WTO om atter at indkalde eller genetablere panelet, og tingene vil så følge deres naturlige gang. Kommissionen tager altid Europa-Parlamentets beslutninger i betragtning ved udarbejdelsen af forslag. Kommissionen er opmærksom på, at man har arresteret en spansk statsborger, tilsyneladende i henhold til den såkaldte lov om handel med fjendtlige magter. Denne lov eksisterede før Helms-Burton-loven.

González Álvarez
Hr. kommissær, De har rent faktisk så godt som besvaret de stillede spørgsmål, men jeg vil dog gerne gøre opmærksom på to ting og stille Dem et yderligere spørgsmål.
For det første mener jeg, at en stor del af Parlamentets medlemmer - og også en stor del af den offentlige opinion - påskønnede Kommissionens beslutning om som en sund demonstration af uafhængighed at indgive en klage til Verdenshandelsorganisationen.
Mange af os hilste denne beslutning velkommen, fordi vi fandt, at Den Europæiske Union for første gang gjorde front mod en beslutning truffet af USA, som klart krænkede folkeretten. Helms-Burton-loven krænker efter vores mening ikke alene folkeretten, men er desuden en umoralsk lov.
Efter alt at dømme er denne aftale med USA indgået på grundlag af en fastfrysning af tredje kapitel og udsigten til, at den amerikanske Kongres - som jo har et republikansk flertal - vil revidere det fjerde kapitel.
Er De sikker på at en sådan revision vil blive foretaget? Og under alle omstændigheder må man spørge, om der ikke bør gøres noget for at beskytte en spansk virksomhedsleder, der er fængslet under henvisning til HelmsBurton-loven?

Sir Leon Brittan
For det første vil jeg gerne sige, at Kommissionen har sat meget stor pris på Deres støtte til Kommissionen og den forståelse, der er opnået. Jeg er ganske enig med det ærede medlem om, at ikke blot Helms-Burton-loven, men også d'Amato-loven om Iran og Libyen er ganske uacceptabel. Det var derfor, vi tog nogle hidtil usete skridt ikke blot i WTO-regi, men også gennem lovgivning i Den Europæiske Union. Forståelsen mellem Kommissionen og De Forenede Stater er ikke en endelig aftale, men et foreløbigt skridt. Hvis vi ikke opnår de fremskridt, vi håber at få, så er vi i vor fulde ret til at gå tilbage til WTO. Hvis der indledes retslige skridt mod europæiske virksomheder, vil vi så sandelig gøre det.
Den særlige sag med hr. Ferrerro, som blev arresteret, opstod på grundlag af lovgivning, som var gældende i De Forenede Stater længe før Helms-Burton-loven. Det er ikke den, der er strid om mellem Den Europæiske Union og De Forenede Stater. Som jeg forstår situationen, yder den spanske regering konsulatsbistand til hr. Ferrerro, og man er i kontakt med hans forsvarsadvokat.

García Arias
Hr. kommissær, for så vidt angår den spanske virksomhedsleders situation, henviser De til anvendelsen af en tidligere lovgivning i USA og til, at det under alle omstændigheder alene er den spanske regerings ansvar at forsvare ham.
Mit spørgsmål lyder: mener De ikke, at EU bør udøve sine beføjelser til at forsvare denne europæiske borger, som netop er blevet fængslet på grundlag af en lov, som indfører begrænsninger i den internationale samhandel, og at han fortjener støtte fra Kommissionen og i hvert fald fra Rådet, eftersom det drejer sig om en europæisk borger?

Sir Leon Brittan
Jeg kan forstå, og jeg har al mulig sympati for, det synspunkt, det ærede medlem giver udtryk for, og jeg har naturligvis al mulig sympati for den pågældende spanske statsborger. Men det er ikke korrekt, at hver gang man hører en påstand om illegal virksomhed efter en lov uden for Den Europæiske Unions regi, så beder man Kommissionen eller Rådet om at gøre noget. Det er kun, hvis der er tale om en overtrædelse af forpligtelserne i forbindelse med WTO. I det første tilfælde ville man forvente, at hvis spørgsmålet blev aktuelt, så ville det blive rejst af regeringen i den medlemsstat, hvor den pågældende borger hører hjemme. Indtil videre er der ingen, der har sagt, at dette er en overtrædelse af De Forenede Staters internationale forpligtelser, som kræver eller nødvendiggør, at Den Europæiske Union skal gribe ind. Jeg er åben over for en nærmere undersøgelse af spørgsmålet, hvis det skulle blive aktuelt.

Formanden
Spørgsmål nr. 31 af Michael Elliott (H-0334/97):
Om: Importtold
Kan Kommissionen bekræfte, at USA efter indførelsen af bestemmelser i EU om forbud mod anvendelsen af hormoner inden for kvægavlen pålagde en række varer, som USA importerede fra Den Europæiske Union, yderligere afgifter som kompenserende foranstaltning?
Kan Kommissionen oplyse, hvilke varer der var tale om, hvor store beløb det drejede sig om, og er der gjort indsigelse mod denne praksis via WTO?

Marín
Hr. formand, USA indførte rent faktisk den 1. januar 1989 ensidigt en række gengældelsesforanstaltninger bestående i en 100 % forhøjelse af afgifterne på import fra Det Europæiske Fællesskab af oksekød, skinke, forarbejdede og konserverede tomater, kaffe, drikkevarer med lavt alkoholindhold, frugtjuice og foderstoffer til flokdyr.
USA beregnede disse foranstaltninger til 97, 2 mio dollars.
USA foretog to små nedsættelser for skinke og tomatjuice svarende til et beløb af 4, 5 mio dollars, efter at der i 1989 var indgået en aftale, ifølge hvilken USA fik tilladelse til at eksportere hormonfrit oksekød til EF.
Den 17. april 1996 anmodede Kommissionen om, at der iværksattes en høring i WTO om USA's gengældelsesaktioner med den begrundelse, at de omhandlede foranstaltninger var i modstrid med de forpligtelser USA havde indgået i forhold til denne organisation.
Da der ikke kom noget ud af disse høringer, anmodede Kommissionen efterfølgende om, at der nedsattes en ekspertgruppe. USA ophævede ensidigt gengældelsesforanstaltningerne den 15. juli 1996.

Elliott
Jeg er kommissæren meget taknemmelig for dette svar, men vi har i løbet af de seneste dage erfaret, at det ikke ser ud til, at WTO-panelet vil give Kommissionen medhold i forbindelse med klagen fra De Forenede Stater om EU's import af kød, der indeholder hormoner. Jeg mener, at det overvældende flertal af Europa-Parlamentets medlemmer ønsker, at Kommissionen skal appellere denne chokerende afgørelse. Så jeg vil bede Kommissionen om at angive, hvilke foranstaltninger den agter at tage for at få omgjort en sådan beslutning fra WTO's side. For det andet vil jeg spørge, om Kommissionen vil sikre, at der under forhandlinger om ændringer af GATT bliver sørget for en ordentlig beskyttelse af de europæiske borgeres og deres husdyrs sundhed og velfærd, så der ikke bliver tale om den form for kommerciel pression, som De Forenede Stater tilsyneladende udøver under GATT for tiden?

Marín
Hr. formand, med hensyn til spørgsmål nr. to er Kommissionens holdning velkendt.
Kommissionen går principielt ind for udbygning og styrkelse af Verdenshandelsorganisationen, og naturligvis mener vi, at det er de mekanismer, der er fastsat inden for rammerne af denne organisation, der kan gøre det muligt at finde en løsning på det problem, De påpeger. Og naturligvis vil Den Europæiske Union i handelsforbindelsernes komplicerede verden, hr. Elliott, nogle gange vinde og andre gange tabe. Sådan er spillets regler, og forhåbentlig kommer Kommissionens spilleregler ikke bag på Dem.
Når dette er sagt, kan der så herske nogen som helst tvivl om, at der i Verdenshandelsorganisationen bør tages hensyn til ikke alene spørgsmål vedrørende den frie handel, men også og især til spørgsmål, som kan indvirke på anliggender som ligger den europæiske offentlige opinion særligt på sinde, og som omhandler så vigtige spørgsmål som beskyttelsen af forbrugernes sundhed.

Formanden
Spørgsmål nr. 32 af Concepció Ferrer (H-0325/97):
Om: Fri bevægelighed for og transport af landbrugsprodukter i Den Europæiske Union
Med henvisning til de angreb, som grupper af franske landbrugere i de seneste år har rettet mod lastvogne, som kørte gennem Frankrig med transporter af spanske frugter og grøntsager - navnlig jordbær - på vej til lande i Den Europæiske Union, bedes Kommissionen oplyse, om den har foretaget sig noget for at undgå, at der igen i år opstår sådanne situationer for således at garantere, at Frankrig overholder bestemmelserne i artikel 5 og 7 i traktaten om oprettelse af Den Europæiske Union, om fri bevægelighed for varer både på nationalt område og i EU?

Marín
Hr. formand, fru Ferrer, i henhold til artikel 5 og 30 i traktaten henhører det under medlemsstaternes ansvar at iværksætte de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at der ikke lægges hindringer i vejen for det indre markeds funktion og den frie bevægelighed for varer.
Efter at have fastslået dette princip kan jeg som et mere præcist svar på Deres spørgsmål vedrørende transport af frugt og grøntsager fra Spanien gennem Frankrig sige, at Kommissionen under udøvelse af sine beføjelser og netop fordi de franske myndigheder har undladt at gribe ind og sætte en stopper for de gentagne overgreb der er begået af en gruppe landbrugere mod landbrugsprodukter fra andre medlemsstater, i det aktuelle tilfælde fra den sydlige nabo, har indledt en overtrædelsesprocedure for at få Republikken Frankrig til at opfylde de forpligtelser, der påhviler den.
I øjeblikket afventer vi Luxembourg-Domstolens afgørelse.
Kommissionen har således taget det eneste instrument i anvendelse, som traktaten giver den i hænde, og Kommissionen må naturligvis afvente Domstolens svar. Jeg kan forsikre Dem, at denne ventetid under ingen omstændigheder betyder, at Kommissionen forholder sig passivt afventende, men at den klart nok med stor opmærksomhed følger udviklingen af markedsføringen af frugt og grøntsager med det formål at bevidstgøre de franske myndigheder om deres forpligtelser, uanset om Domstolen giver Kommissionen medhold - hvilket vil få en række juridiske - og også pekuniære - følger til fordel for ofrene for den omhandlede type angreb, og Kommissionen forventer inden for rammerne af dette samarbejde en langt mere positiv indstilling fra de franske myndigheders side.

Ferrer
Hr. kommissær, det er rigtigt, at Kommissionens beføjelser på dette område er begrænsede, og at den rent faktisk har gjort, hvad den skulle gøre. Imidlertid har sagen nu i to år ligget hos Domstolen. Og i mellemtiden er der sket nye afbrændinger af lastvogne, voldelige overgreb mod lastbilchauffører, som transporterer frugt, navnlig jordbær, over grænsen. I år er angrebene beklageligvis begyndt igen, og en lastbil er blevet angrebet. Hvad jeg anmoder Dem om på vegne af en organisation, som også har henvendt sig til Kommissionen med anmodning om, at den gør noget, Sammenslutningen af Producenter og Eksportører af Frugt og Grøntsager, er, at den ikke alene følger sagen, men at den desuden - hvilket jeg indtrængende anmoder om - forsøger at få Rådet til at sætte en stopper for en række begivenheder, som tegner et så negativt billede af det europæiske projekt.

Marín
Jeg kan bekræfte, at Kommissionen rent faktisk er informeret om, at en lastbil med 21.000 tons tomater den 24. april i år blev tilbageholdt og angrebet på motorvejen mellem Avignon og Marseille. Kommissionen tog øjeblikkelig kontakt til de franske myndigheder. Jeg må i sandhedens interesse sige, at afhængigt af Domstolens afgørelse, som naturligvis vil skabe retspraksis, fru Ferrer, kan den eksisterende tradition og præcedens fra Domstolens side - her må jeg være så neutral som muligt, men det er et faktum - i princippet, såfremt Domstolen giver Kommissionen medhold, gøre det muligt for de berørte at henvende sig til den stat, der, for nu at udtrykke det på den måde, er ansvarlig for de skader, der er forårsaget på dens nationale territorium, med anmodning om skadeserstatning.
Jeg gør opmærksom på, at rent bortset fra at sådanne angreb aldrig bør finde sted, er det en kendsgerning, at den pågældende stat systematisk imødekommer alle anmodningerne om skadeserstatning.

Watson
Kommissæren fortæller, at folk kan kræve kompensation, men han kender jo godt den situation, som gør sig gældende for de britiske lastvognschauffører, som blev opholdt af de franske lastvognschaufførers strejke. Der blev på det punkt indgået en aftale om kompensation. Det blev aftalt, at krav på mindre end £ 250 pr. dag kunne accepteres uden videre. Det var også aftalt, at formularerne kunne være udformet på engelsk, og dokumentation og beviser skulle kunne vedlægges på engelsk. Men alligevel insisterer de franske myndigheder nu på at få detaljerede oplysninger i forbindelse med små krav, og de forlanger også, at ansøgningerne skal være udformet på fransk.
Der er tale om diskriminering mod de britiske lastvognschauffører, og jeg vil gerne spørge kommissæren, hvad Kommissionen agter at foretage sig for at sikre, at den franske regering ikke i praksis hæmmer processen med komplicerede krav; jeg vil da også gerne høre, om han vil love Europa-Parlamentet at gribe ind over for de franske myndigheder for at sikre, at de britiske lastvognschauffører og deres spanske kolleger får deres ret?

Marín
Jeg skal gentage, at Domstolen endnu ikke har truffet afgørelse i sagen. Der findes imidlertid en række kendelser afsagt af Domstolen, ifølge hvilke der i forbindelse med en medlemsstats krænkelse af fælleskabslovgivningen er mulighed for at indklage den omhandlede medlemsstat for en national domstol med krav om skadeserstatning. I medfør af fransk ret er den franske stat desuden ansvarlig for skader påført personer eller goder som følge af magt- eller voldsanvendelse under demonstrationer eller sammenstimlen. Følgelig kan de britiske lastbilchauffører fremsætte et sådant krav. Jeg mener ikke, at det kan siges at være et diskriminerende krav, at ansøgningerne i Frankrig skal udfærdiges på fransk, for så vidt som der er tale om fransk national ret, og jeg derfor finder det helt logisk, at ansøgningen om skadeserstatning...
(Afbrydelse af tekniske årsager)

Formanden
Et øjeblik, hr. Marín. Det ser ud til, at der er opstået et teknisk problem i den engelske tolkekabine. Vi må vente, indtil det er løst, vi må jo nemlig ikke glemme, at englænderne lider af den form for engelsk syge, der består i ikke at kende andre sprog end deres eget.

(Mødet udsat kl. 17.45 og genoptaget kl. 18.00)

Formanden
Jeg ser, at hr. Marín har benyttet afbrydelsen til at give et direkte svar på nogle af medlemmernes spørgsmål, og jeg giver derfor ordet til fru Hardstaff.

Hardstaff
Mit spørgsmål lå faktisk meget tæt på hr. Watsons, og kommissæren har været så venlig at komme med en forklaring personligt. Så jeg tager mit spørgsmål tilbage.

Formanden
Da spørgerne ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 33 og 34.
Spørgsmål nr. 35 af María Izquierdo Rojo (H-0303/97):
Om: Præferencestilling til det nordlige Marokko
De økonomiske og sociale problemer i det nordlige Marokko er vokset støt, og løfterne om snarlig regional udvikling og Europa-Middelhavs-investeringer har ikke kunnet afhjælpe den udbredte skepsis.
Hvilke investeringer er der foretaget i de seneste tre år? Hvornår forventes den længe ventede hovedlandevej mellem Tanger og Oujda, som er en forudsætning for økonomisk udvikling af området, færdiggjort? Er Kommissionen bekendt med, at der sker en lukning af de få store virksomheder i området? Foreligger der en konkret tidsplan for gennemførelsen af projekter, der finansieres af EU? Hvilke projekter skal efter planen gennemføres i de kommende år?

Marín
Kommissionen vier gennem sine programmer den økonomiske og sociale udvikling i det nordlige Marokko stor opmærksomhed i overensstemmelse med de marokkanske myndigheders egen prioritering af dette område. I perioden 1993-1996 har Unionen finansieret projekter til en værdi af 118 mio ECU. Hertil kommer lånene fra Den Europæiske Investeringsbank, som i samme periode beløb sig til 267 mio, samt 471 mio ECU fra medlemsstaterne. Dette svarer til projekter og programmer i de seneste tre år til en værdi af 857 mio ECU, hvoraf ca. en tredjedel er lån.
Hvad angår bygningen af hovedlandevejen mellem Tanger og Oujda, som kan udgøre en vigtig faktor for at bryde de nordlige provinsers isolerede stilling, er der endnu ikke fastsat en bestemt dato for påbegyndelsen af anlægsarbejdet.
Kommissionen er på den anden side bevidst om de vanskeligheder, som de marokkanske virksomheder i området står overfor, og som det ærede medlem gør opmærksom på i sit spørgsmål. Med hensyn til tidsplanen for de projekter i det nordlige Marokko, der finansieres af EU, samt de programmer der efter planen skal gennemføres i de kommende år, er disse angivet i det vejledende program for 1996-1998, som for nylig er fastlagt ved fælles overenskomst mellem Kommissionen og de marokkanske myndigheder. Dette program omfatter et integreret projekt til fremme af udviklingen i landdistrikterne og et projekt til udvikling af industriområder, hvilket tidligere gik under betegnelsen udviklingspoler. Endvidere vil der blive iværksat forskellige nationale projekter i det nordlige Marokko. Som De kan høre, fru Izquierdo Rojo, er der foretaget ret så store investeringer i de sidste tre år, og jeg kan desuden oplyse, at der i den programmering, der afsluttedes for en måned siden, er indføjet et integreret projekt til udvikling af landdistrikter i dette område og ligeledes et projekt vedrørende etablering af et industriudviklingsområde.

Izquierdo Rojo
Mange tak, hr. kommissær, for Deres svar, som giver nogle præciseringer og redegør for nogle prioriteringer. Jeg mener imidlertid stadig, at der er et misforhold mellem de vedtagne investeringsbevillinger og de midler, der rent faktisk går til regionaludvikling. Mit spørgsmål kanaliserer en stor skepsis i området, og det er ganske givet, at der hersker stor tvivl blandt dem der skulle være modtagerne, borgerne, for der er endnu ikke sket noget på regionaludviklingsfronten. Hr. næstformand, vi kan som bekendt vedtage et hvilket som helst projekt på papiret, men det er ikke ensbetydende med, at det føres ud i livet. Mit spørgsmål, der er stillet i en absolut konstruktiv ånd, søger derfor et svar på dette store problem for hele den samrbejdsproces i Middelhavsområdet, som vi er ved at iværksætte, men hvor der endnu ikke kan registreres kendsgerninger. De har ikke i så høj grad, som jeg kunne ønske mig, præciseret tidsplanen for de omhandlede projekter. Det er, hvad vi savner. Jeg forstår imidlertid af Deres svar, at der hersker enighed mellem Den Europæiske Union og den marokkanske administration, hvilket glæder mig overmåde meget. Hvad vi nu må gøre er at orientere borgerne i det nordlige Marokko om, at det forholder sig sådan, så de kan deltage i glæden herover, for de har endnu ikke set noget til det, vi har truffet beslutning om. Og det er netop problemet.

Marín
Jeg må gøre opmærksom på, at i det mindste projekterne for 1993-1996 vedrørende sundhed og familieplanlægning, jobskabelse, skovøkosystemer, omstilling i landbruget, narkotikabekæmpelse, rent drikkevand og kloakering, vejinfrastrukturer i landdistrikter og en mindre del af ikke-statslige organisationers opgaver samt interventionen fra Landbrugsudviklingsfonden og den nationale landbrugskreditkasse, at alt dette allerede er faktureret og ført ud i livet.
Hvad angår tidsplanen for tiden efter 1996, ser situationen således ud: den er i øjeblikket under udarbejdelse, fordi programmeringen i samarbejde med de marokkanske myndigheder først afsluttedes kort tid før mødet på Malta. Der er tale om et partnerskab, og derfor skal der selvfølgelig forhandles med den marokkanske part. Der er truffet beslutning om et program til en værdi af 40 mio ECU til integreret udvikling af landdistrikterne i det nordlige Marokko, og der er i samarbejde med de marokkanske myndigheder udarbejdet et program til 24 mio ECU til etablering af et industriudviklingsområde. Disse programmer vil naturligvis bliver ført ud i livet.
Hvad angår vejinfrastrukturerne, er der fastsat et program til en værdi af 30 mio ECU, som vil blive undertegnet i nærmeste fremtid, og den første fase er allerede fastlagt i samarbejde med den marokkanske regering. Såfremt den marokkanske regering anmoder om at få udvidet det eksisterende program til bygning af landevejen mellem Tanger og Oujda, vil Kommissionen kunne imødekomme en sådan anmodning og tilføje nogle af strækningerne, for vi vil heller ikke, fru Izquierdo Rojo, bruge alle MEDA-programmets penge på cement og infrastruktur, da vi mener, at Marokko har et tilstrækkelig højt udviklingsniveau til, at en stor del af infrastrukturerne nu kan blive gennemført ikke i form af gaver, men via lån fra Den Europæiske Investeringsbank.
Det er efter vores mening et spørgsmål om kombination og ligevægt. Jeg mener, at -når dette projekt i nærmeste fremtid iværksættes, hvilket er den marokkanske regerings agt - er det vi kan gøre for at sikre synligheden at gennemføre den samme kampagne som i forbindelse med strukturfondene og samhørighedsfonden: nemlig at hænge skilte og plakater op ved siden af den landevej, der er under konstruktion. Jeg tror dog ikke, at man kan forestille sig - ikke alene i Marokko, men i et hvilket som helst land i Middelhavsområdet - at det små to-tre måneder efter programmeringen vil være synligt for borgerne, at de vil få gavn af projekterne i deres dagligdag, i det bjergområde, hvor de er hjemmehørende, eller på deres lille gård. Der er tale om en proces, der naturnødvendigt skal ses i et langsigtet perspektiv.

Posselt
Hr. formand, kommissæren kunne ganske vist ikke svare på spørgsmål nr. 34, men også i forbindelse med dette spørgsmål vil jeg gerne tale i forlængelse af det, han sagde til sidst: Det kommer netop ikke kun an på midler til infrastrukturer, men frem for alt også på det kulturelle samarbejde, på uddannelsessamarbejdet og på uddannelsen. Vi gjorde i Central- og Østeuropa i første omgang den fejl, at vi overførte flere penge og ikke i tilstrækkelig grad tænkte på uddannelsen af menneskene.
Jeg vil gerne spørge Dem om de kulturelle komponenter i samarbejdet med Marokko og med Nordafrika.

Marín
Jeg hilser Deres spørgsmål velkomment, for under hensyntagen til de begåede fejl i forhold til de mellem- og østeuropæiske lande lægger »ajourførings«programmet, som det hedder i marokkansk terminologi, programmet til fremme af tilpasningen til frihandelsområdet, beslag på omkring 80 % af de samlede midler under MEDA-programmet. Og netop i forbindelse med anvendelsen af MEDA-programmet tilstræber vi, at støtten skal gå til »ajourføring«, til faglig uddannelse, højnelse af navnlig arbejdstagernes niveau, integrering af nye teknologier, bevidstgørelse og mentalitetsændring og tilpasning af industriapparatet, og det er på disse områder, at den største finansielle pakke er koncentreret. Vi tilstræber, at infrastrukturprojekter og fremtidsorienterede projekter gradvis skal integreres i ordningen med favorable lån fra Den Europæiske Investeringsbank. Det er den linje, vi følger.

Formanden
Da de følgende spørgsmål vedrører samme emne, vil vi under ét behandle spørgsmål nr. 36 af Arthur Newens (H-0309/97):
Om: Handelen med Cuba
Vil Kommissionen fremsætte en erklæring om dialogen med Cuba? Hvordan kan denne dialog blive genoptaget og hvordan kan der eventuelt gøres hurtige fremskridt i retning af en handels- og samarbejdsaftale? spørgsmål nr. 37 af Rinaldo Bontempi (H-0311/97):
Om: Handel med Cuba
Vil Kommissionen fremsætte en erklæring om, hvilke forslag der foreligger med henblik på at bryde dødvandet i de drøftelser, som kunne føre til en handels- og samarbejdsaftale mellem Den Europæiske Union og Cuba?og spørgsmål nr. 38 af David Morris (H-0312/97):
Om: Humanitær hjælp til Cuba
Kan Kommissionen på baggrund af initiativer fra europæiske læger, der deltager i den ikke-statslige organisation »medicuba«, som har sæde i Schweiz og som alene i 1996 har fremskaffet USD 100.000 for at finansiere råvarer til den cubanske farmaceutiske industri, fremsætte en erklæring om sin indsats med henblik på at sikre, at vigtige medicinske tjenesteydelser og forsyninger til uskyldige og fredelige cubanske borgere ikke bliver bragt i fare af den amerikanske embargo og Helms Burton-loven?
Marín
Tak til hr. Newens og hr. Bontempi for deres spørgsmål. Det drejer sig om et emne, der dukker op igen og igen, og jeg vil forsøge at præcisere, hvad vi foretager os og hvad vi mener, der kan gøres.
De kender udmærket Den Europæiske Unions holdning til Cuba, som den blev formuleret af Ministerrådet den 2. december 1996. I denne holdning præciseres og systematiseres aspekterne og vilkårene for forbindelsen med dette land. Kommissionen har altid været tilhænger af at fortsætte dialogen med de cubanske myndigheder på grundlag af denne fælles holdning, og på grundlag af de seneste oplysninger, der er fremkommet, den anden beretning fra de europæiske ambassadører i La Habana, overvejer vi, hvad der skal gøres, eftersom den fælles holdnings gyldighedsperiode udløber i juni, og da skal Ministerrådet - og formodentlig også Europa-Parlamentet - foretage en evaluering af situationen, og i juni skal der så træffes initiativer desangående, der skal altså foretages en vurdering af de ideer og tanker, der er indeholdt i ambassadørernes beretning.
Hvordan går det? Kommissionen kan uden besvær påvise, at selv om den stiller store krav på nogle afgørende områder: menneskerettighederne, større åbenhed mod omverdenen under respekt for Cubas nationale integritet, den herskende opfattelse af revolutionen og af fremtiden, har den ikke noget at bebrejde sig selv, for så vidt som den har gjort en endog meget stor indsats i de seneste tre år.
Det er første gang, jeg giver Europa-Parlamentet en konkret lektion i, hvordan samarbejdet om humanitær bistand med Cuba praktiseres: i perioden 1993-1996 har vi anvendt i alt 45 mio ECU til dette formål. Bistanden omfatter fødevarer, medicin, lægeudstyr og hygiejniske produkter. Kommissionen er i gang med at udarbejde den globale plan for indeværende år, som vil beløbe sig til omkring 8 mio ECU og omfatte forsendelser af medikamenter, råstoffer til fremstilling af medikamenter, fødevarer - navnlig sojaolie, kød og mælkepulver - samt hygiejniske artikler til hospitaler. Distributionsprogrammet er færdigudarbejdet og vil blive gennemført gennem hospitalscentre og apoteker, og målgrupperne vil være de mest sårbare grupper i den cubanske befolkning, børn, gravide, gamle og kronisk syge. Distributionen og overvågningen forestås af 11 europæiske NGO'er, som overvåger, at operationerne forløber planmæssigt, og de har ikke hidtil gjort opmærksom på problemer med gennemførelsen som følge af USA's embargopolitik.
Følgelig mener vi vedrørende det første og det andet spørgsmål, at det på indeværende tidspunkt er vanskeligt at verificere indvirkningerne på Cubas forbindelser med Den Europæiske Union. For det andet er vi i gang med at evaluere ambassadørernes beretning. For det tredje skal der snarest tages stilling til, hvad der skal gøres, da den fælles holdning har en seks måneder lang gyldighedsperiode og udløber i juli - noget må der gøres før juli. Og for det fjerde har den humanitære bistand og de samarbejdsprogrammer, vi er i gang med at udvikle, nået op på et betydeligt niveau, og hvad angår gennemførelsen af den globale plan for dette år, er der allerede truffet beslutninger i ovennævnte retning.

Newens
Jeg siger kommissæren tak for alle disse oplysninger. Set i lyset af at der er mange lande i verden, som Den Europæiske Union har samarbejdsaftaler og tætte økonomiske forbindelser med, hvor forholdene er langt værre end for Cubas vedkommende, når det gælder menneskerettighederne, er kommissæren så enig i, at der ikke kan være nogen begrundelse for at afvise en cubansk aftale af disse årsager, selv om vi jo fortsat vil tage de pågældende spørgsmål op?
Da den cubanske regering ønsker en samarbejdsaftale, og der er mange af Den Europæiske Unions medlemsstater, der har samhandelsaftaler med Cuba, hvorfor skulle vi så ikke kunne indgå en aftale på dette grundlag?

Bontempi
Også jeg må sige, at jeg er klar over Kommissionens indstilling. Jeg afventer tillige med en vis interesse udfaldet af den fælles holdning, men det forekommer mig, at vi netop på grund af USA's pression risikerer at stå uden nogen fælles strategi i forholdet til Cuba. På den ene side får Helms-Burton -loven og på den anden side den forståelse, der er opnået vedrørende handelen og det stop, der er sat for muligheden for en samarbejdsaktion, mig til at spørge, om det ikke i forbindelse med udfaldet af den fælles holdning vil være hensigtsmæssigt at udfolde stærke selvstændige bestræbelser for at fastlægge en enhedsstrategi over for Cuba, idet vi ellers altid vil være udsat for tilfældighedernes spil.

Morris
Jeg vil gerne takke Kommissionen for den meget grundige besvarelse. Men mens vi kan vente og se, hvad der sker på handelsfronten, så tror jeg slet ikke, at sygdom og dårligdom vil vente på os. Der skal en positiv reaktion til. Som Kommissionen ved, formår USA at producere medicin og lægemidler langt billigere end måske noget andet land i verden. Men der er en embargo, der hindrer Cuba i at købe medicin af USA. Man anerkender nu generelt, at der består en international aftale på basis af menneskerettighederne om, at medicin frit skal kunne transporteres rundt i verden selv i krigstid. Men man nægter Cubas befolkning at nyde gavn heraf.
Jeg vil gerne spørge kommissæren, hvilke foranstaltninger han har taget for at overbevise USA om, at man bør fravige embargoen mod salg af medicin, som det er billigt for USA at producere?

Marín
Hvad angår det første spørgsmål, mener Kommissionen, at den fælles holdning er autonom og specifik for Den Europæiske Union. Sådan fortolker jeg den i hvert fald. Det er en autonom og specifik akt gældende for Den Europæiske Union, som under ingen omstændigheder er afhængig af en eventuel handelskonflikt med USA som følge af Helms-Burton-loven. Og Kommissionen har internt besluttet, at vi senest i juni måned må tage stilling til, hvordan dialogen med de cubanske myndigheder kan komme videre uafhængigt af USA's interne løsning af problemet med Helms-Burton-loven. EU må påtage sig sit eget ansvar, hvilket der som sagt vil være mulighed for at drøfte før juli måned.
Naturligvis er Kommissionen rede til at påtage sig sin del af ansvaret. Men som vi til stadighed påpeger over for de cubanske myndigheder, og nogle af de tilstedeværende vil kunne hjælpe Kommissionen hermed, er det også nødvendigt, at man fra cubansk side danner sig nogle klare ideer om, hvordan man kan give et positivt svar på nogle af de elementer, der er fastsat i den fælles holdning. Så meget om dialogen, - det er i øjeblikket den herskende opfattelse i Kommissionen.
Med hensyn til problemet med handelsembargoen, hr. Morris, hindrer denne os på ingen måde i at lade ECHO, Det Europæiske Kontor for Humanitær Bistand, afvikle sit program som normalt. Der har vi ingen problemer overhovedet.

Oddy
Kan jeg forstå det således, at Kommissionen forsikrer os om, at de handelsmæssige forhandlinger kan fortsætte på trods af USA's holdning til Helms-Burton-loven, og at den vil beskytte de europæiske virksomheder?

Marín
Ja, De har forstået det rigtigt. Det er, hvad der ligger i den fælles holdning. Heri siges det klart, at efterhånden som dialogen med de cubanske myndigheder udvikler sig, når der sker fremskridt med hensyn til åbning af samfundet og økonomien, vil det være muligt at fortsætte bistandsindsatsen på grundlag af den autonome og specifik beslutning, den fælles holdning må betragtes som. Det er muligt, ja.

González Álvarez
Jeg vil gerne takke hr. Marín for hans redegørelser. Formanden har ret, det er altid en fornøjelse at lytte til ham. Der ligger imidlertid et implicit spørgsmål i de eksplicit stillede spørgsmål: hvorfor kræver man ikke af visse lande, som EU har indgået aftale med - jeg burde måske ikke nævne eksempler, men et illustrativt eksempel er unægtelig Tyrkiet, som vi har indgået en toldaftale med - at de først skal sikre respekten for menneskerettighederne? Sakharov-prismodtageren, Leyla Zana, kunne ikke komme til Strasbourg og modtage sin pris. Men for Cubas vedkommende stilles der et sådant forhåndskrav. Selv om det problem er det egentlige spørgsmål, takker jeg under alle omstændigheder hr. Marín for hans redegørelse, for det ser ud, som om der er banet vej for en dialog, hvilket vi alle vil hilse velkomment.

Marín
Oprigtig talt vil det ikke være vanskeligt at påvise, at Den Europæiske Union anvender dobbelte, tredobbelte og firedobbelte målestokke - man kan kun håbe, at dette problem finder en løsning inden for regeringskonferencen - efter hvad der skete i Genève i forbindelse med afstemningen om menneskerettigheder i Kina. Efter dette er det oprigtig talt meget vanskeligt for et medlem af Europa-Parlamentet, en kommissær eller en medlemsstat at påstå, at EU's politik er konsekvent og sammenhængende. Det er den afgjort ikke. Det er alt, hvad jeg kan sige.

Formanden
Da den tid, der er afsat til denne del af spørgetiden, nu er udløbet, vil spørgsmål nr. 39, 40 og 41 blive besvaret skriftligt.

Formanden
Spørgsmål nr. 42 af Felipe Camisón Asensio (H-0299/97):
Om: Fremme af vedvarende energikilder og deres udnyttelse inden for jernbanetransporten
Mener Kommissionen, at EU's medlemsstater er i færd med at vedtage passende foranstaltninger, såvel med hensyn til fremme af vedvarende energi som mulighederne for at udnytte denne form for energi til jernbanetransport?

Papoutsis
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen er af den opfattelse, at de alternative energikilders rolle bør styrkes inden for Den Europæiske Unions energiforsyningssystemer. Dette er også et centralt budskab i den grønbog om »Fremtidens energi - vedvarende energikilder«, som Kommissionen har udgivet for nylig.
Kommissionen har også tidligere givet udtryk for, at de vedvarende energikilder kan bidrage til opnåelsen af EU's energipolitiske mål, dvs. forsyningssikkerhed, øget konkurrencedygtighed og beskyttelse af miljøet. Den finansielle EU-støtte til de vedvarende energikilder sker hovedsagelig via programmerne ALTENER og JOULE-THERMIE. Udnyttelsen af vedvarende energikilder bør efter vor opfattelse styrkes på alle områder, også transportområdet. Dette område repræsenterer omkring en fjerdedel af det totale energiforbrug i Den Europæiske Union, samtidig med at det er i denne sektor, vi har den hurtigste forøgelse af CO2 -emissioner.
Vi må dog sige, at der allerede er sket fremskridt med hensyn til den direkte anvendelse af vedvarende energikilder inden for vejtransport, f.eks. med biobrændstof. Hvad jernbanetransport angår, ligger mulighederne for de vedvarende energikilder især i elproduktionen og således i elektrificeringen af jernbanerne. I nogle medlemsstater må jeg sige, at de vedvarende energikilders bidrag til elproduktionen er anselig. Som nævnt i grønbogen er det Kommissionens opfattelse, at der er muligheder for en reel forøget udnyttelse af de vedvarende energikilder, og det er i den retning, vi bevæger os.
Kommissionen agter at udgive en hvidbog inden udgangen af 1997 og desuden en handlingsplan vedrørende de vedvarende energikilder. Handlingsplanen vil basere sig på hvidbogen og resultaterne af den dialog, der finder sted for tiden i hele EU på grundlag af grønbogen. Hvidbogen vil endvidere indeholde en række særforanstaltninger med henblik på at fremme de vedvarende energikilder. Jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen inden for disse rammer nøje vil undersøge alle muligheder for bedre udnyttelse af vedvarende energikilder og på denne baggrund også perspektiverne inden for jernbanetransporten.

Camisón Asensio
Hr. kommissær, det er en kendsgerning, at jernbanetransport i dag er den mest fleksible transportform, og at 48 % af de europæiske tog kører på elektricitet fremstillet i elværker drevet ved vandkraft, som ikke afgiver CO2 -emissioner.
På denne baggrund er det let at se, at jernbanen kan spille en stor rolle i forbindelse med den forventede øgede energiefterspørgsel, uden at det går ud over miljøet, og som led i bestræbelserne på at mindske drivhuseffekten. En rolle, som yderligere understreges af den kendsgerning, at transportsektoren, som De sagde, tegner sig for, en fjerdedel af det samlede energiforbrug - jeg mener nu, det er lidt mere.
Af ovennævnte grunde forekommer det fornuftigt, hvis målsætningen om er at nedbringe CO2-emissionerne med 15 % inden år 2010 skal kunne opfyldes, at iværksætte en sammenhængende fællesskabsstrategi til fremme af vedvarende energikilder, ikke alene gennem de af Dem omtalte programmer, men også gennem ALTENERprogrammet og ved at styrke stabiliteten og gennemsigtigheden i de nationale foranstaltninger til fremme af vedvarende energikilder.

Papoutsis
Hr. formand, jeg har ikke meget at tilføje til det ærede medlems bemærkninger. Jeg vil blot forsikre Parlamentet om, at ALTENER-programmet vil være omfattet af de programmer, som skal bidrage til at fremme vedvarende energikilder.

Formanden
Spørgsmål nr. 43 af Richard Howitt (H-0307/97):
Om: Hvidbog om frivillige organisationer
Hvorfor er denne hvidbog fortsat ikke offentliggjort fire år efter den indledende høring og præcis et år efter Kommissionens erklæring om, at hvidbogen sandsynligvis ville blive godkendt af Kommissionen inden for den nærmeste fremtid? Hvilke konkrete indvendinger var der imod at videresende dokumentet til vedtagelse i Kommissionen, da man for nylig drøftede et udkast under et møde i Kommissionens kabinet? Vil Kommissionen nu fastlægge en fast og endelig dato for forelæggelse af udkastet til hvidbogen på et møde i Kommissionen, for således at hjælpe alle i den frivillige sektor, som føler at Europa er ligeglad med dem?

Papoutsis
Hr. formand, udkastet til en hvidbog om frivillige organisationer har været genstand for mange drøftelser i de sidste måneder, både internt i Kommissionen og med de pågældende foreninger og organisationer.
Vi var nødt til at få verificeret de oplysninger, hvidbogen indeholdt om alle medlemsstaterne og navnlig de nye lande, Østrig, Finland og Sverige, som ikke var medlemmer af EU under de indledende undersøgelser i første fase, der dannede grundlag for udarbejdelsen af det forslag, vi nu sidder med. Kommissionen har i løbet af de sidste måneder udviklet nye initiativer. Vi har haft mange politiske kontakter og kontakter med selve sektoren, og det bør også afspejles i selve dokumentet. De nyeste interne og eksterne drøftelser med frivillige organisationer var nødvendige af to årsager: for det første Den Europæiske Unions udvidelse og for det andet for at tage alle de nye initiativer, som Kommissionen har udviklet i løbet af de seneste to år, i betragtning - for som bekendt så dette dokument første gang dagens lys for fire år siden.
Alle disse ændringer er blevet inddraget i det endelige udkast til den tekst, som nu nærmer sig den endelige fremlæggelse i Kommissionen, og ifølge planerne vil vi den 29. maj, dvs. om nøjagtigt to uger, få lejlighed til at behandle forslaget i Kommissionen, hvor jeg håber, det vil blive vedtaget.

Howitt
Jeg troede, at kommissæren ville skuffe mig, og så gav han os en dato, netop da jeg begyndte at skære ansigter, nemlig den 29. maj. Så det vil jeg gerne sige ham varmt tak for, og det ser vi naturligvis frem til.
På den mere alvorlige front håber jeg, at kommissæren vil tilslutte sig min beklagelse af, at vi nu står over for endnu en regeringskonference, hvor der ikke har været ført en systematisk dialog med borgerne af den art, som jeg ved, at både han og vi her i Parlamentet gerne så gennemført; de almindelige borgere og de frivillige organisationer, der repræsenterer dem, har således ikke har fået et reelt ord at sige i henseende til Den Europæiske Unions fremtidige udvikling. Jeg er vis på, at han er enig med mig om, at en klar og enkel lov om sammenslutninger vil give frivillige organisationer og velgørende foreninger mulighed for at opnå anerkendelse som en reel part i vore forhandlinger, for at tage del i debatten om Den Europæiske Union, for at blive hørt af Kommissionen i forbindelse med lovforslag, og for at fremme den deltagelse fra græsrøddernes side, der er en så sørgelig mangelvare i dag.

Papoutsis
Hr. formand, det glæder mig, at jeg ikke skuffede det ærede medlem, og jeg håber virkelig, at Kommissionen vil vedtage hvidbogen om frivillige organisationer på den dato, jeg oplyste Dem, den 29. maj. Jeg er helt enig med Dem i, at denne sektor har brug for nye impulser, for dynamik. Måske er den i stand til at komme med flere alternative løsninger i en tid, hvor vi har brug for arbejdspladser, og i denne henseende tror jeg, vi vil møde en positiv holdning hos Kommissionen. Så lad os se tiden an i 14 dage, hvorefter jeg håber, at vi alle, både Europa-Parlamentet og alle de involverede foreninger og organisationer, vil gå ind i en offentlig debat på europæisk plan, hvor vi vil kunne drøfte og definere fremtiden for den sociale del af erhvervslivet, og specielt de frivillige organisationer.

Oddy
Også jeg glæder mig over, at vi har fået tilslutning til hvidbogen. De frivillige organisationer er yderst nyskabende og har stor betydning. Men jeg vil gerne minde kommissæren om, at der for omkring ti år siden blev afgivet et løfte om en form for kodeks for de frivilliges status. Der er heller ikke sket noget på dette punkt, og det må tages op meget snart.

Papoutsis
Hr. formand, jeg deler det ærede medlems bekymringer, som jeg i øvrigt også gav udtryk for i 80'erne, da jeg selv sad i den anden side af Parlamentet, nemlig på venstrefløjen. Men som bekendt krævede en imødegåelse af alle disse problemer dengang mange drøftelser internt i Kommissionen, drøftelser, som tilsyneladende ikke mundede ud i konkrete resultater og forslag.
Jeg håber, at vi med den hvidbog, vi vil fremlægge, så vidt muligt og på den mest tidssvarende måde vil imødekomme den anmodning, som blev fremsat af det ærede medlem.

Formanden
Spørgsmål nr. 44 af Alex Smith (H-0370/97):
Om: Spørgsmål med baggrund i Kommissionens forbindelser med IAEA
Den 12. og 13. december sidste år afholdtes der i Bruxelles et møde på højt niveau i Kommissionens og IAEA's Forbindelsesudvalg med henblik på at drøfte samarbejdet mellem Euratoms og IAEA'S inspektører på kernekraftværker i EU.
Ifølge et mødereferat fra IAEA's vicegeneralsekretær, Bruno Pellaud, er Euratom stærkt uenig med IAEA om en række følsomme spørgsmål, herunder IAEA's støtte til permanent berigningskontrol (CEMO) med henblik på at opdage ikke-tilladte uranberigningsniveauer på URENCO-anlæg. Det fremgår også, at Euratom støtter Tysklands modstand mod sikkerhedskontrol af MOX-brændsel af britisk oprindelse på Unterweser-kernekraftværket.
Kan Kommissionen redegøre for, hvilke skridt Euratom har taget for at løse disse problemer?

Papoutsis
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil tillade mig at give Dem et længere svar, da dette spørgsmål vedrører et meget konkret spørgsmål, som kan være teknisk vanskeligt at forklare.
Kommissionen vil først og fremmest gøre opmærksom på, at hr. Smiths spørgsmål bygger på et internt memorandum fra Den Internationale Atomenergiorganisation, som desværre kom til offentlighedens kendskab. Kommissionen er også bekendt med dette memorandum, men har ikke for sædvane at kommentere interne memoranda fra organisationer, som Euratom har et tæt og dagligt samarbejde med.
Hvad hr. Smiths meget konkrete spørgsmål angår, vil jeg forsøge at belyse nogle aspekter af det væsentlige i denne sag, som er en teknisk kompliceret sag. De spørgsmål, der er stillet, vedrører den tekniske metodologi. Hvad denne sag angår, er der ingen tvivl om, at de to organisationer, der står for sikkerhedskontrollen, af og til har forskellige holdninger. Disse forskellige holdninger inspektørerne imellem er ikke usædvanlige og bør ses som positive, da de altid udspringer af bestræbelser på at skabe mere effektive og resultatrige sikkerhedsforhold.
Målingerne af brændsel af blandede oxider, MOX-brændsel, er mere nøjagtige og lettere at foretage i de anlæg, hvor brændslet produceres, dvs. anlæg, der producerer reaktorbrændsel og ikke i de reaktorer, der producerer kerneenergien, og hvor dette brændsel forbruges.
Det udstyr, hvormed målingerne i produktionsanlæggene foretages, kan installeres fast og indstilles korrekt, mens der i reaktorerne anvendes mobile instrumenter, hvormed brændslet, som ofte befinder sig i vand, bestemmes, men på en mangelfuld måde. Euratom foretager rutinemålinger af alle brændselselementer, der produceres på MOX-demonstrationsanlægget i Sellafield. Derfor finder Euratom det ikke nødvendigt at foretage målinger i selve reaktorerne, når blot man sikrer sig, at man hele tiden ved, hvad der sker med brændslet, at vi hele tiden kontrollerer dets anvendelse.
Da det er IAEA's politik at koncentrere sin indsats omkring sikkerhedskontrol i de lande, der ikke råder over kernevåben, er der opstået et kontrolproblem, og det har ført til den tekniske uoverensstemmelse, som det ærede medlem er inde på i sit spørgsmål. Selv om Euratom fortsat er af den opfattelse, at det ud fra et teknisk synspunkt ville være langt mere fornuftigt at anvende dets eget målingssystem, er der fundet et kompromis, som kan give IAEA lov til at foretage brændselsmålinger ved reaktoren. Til gengæld indvilgede IAEA i at foretage et grundigt studie af Euratoms metode med henblik på fremtidige tilfælde.
Her vil jeg tillade mig at understrege, at ovennævnte problem ikke drejede sig om, at IAEA blev nægtet adgang til reaktoren for at foretage kontrol, men at der var tale om et teknisk metodologisk problem.
Det næste spørgsmål er ligeledes af vanskelig teknisk karakter. Formålet med sikkerhedskontrollen af berigningsanlæg er at opdage ikke-tilladte uranberigningsniveauer. Dette mål kan nås på forskellige måder, hvor en af dem er en helt ny fremgangsmåde, der drejer sig om analyse af højeffektive sporelementer eller en miljøstikprøve. Før den nye metode blev tilgængelig, var der udviklet mangfoldige fremgangsmåder, f.eks. permanent berigningskontrol; men efter Euratoms opfattelse - ud fra den opnåede erfaring - er disse fremgangsmåder ikke så troværdige, de er forholdsvis dyre at udføre og ikke tydelige nok, hvad målingsskalaen angår. Derfor har Euratom tøvet med at indføre sådanne mekanismer på regelmæssig basis og har foretrukket at fortsætte kontrollen af disse på Capenhurst-anlægget for at indsamle mere erfaring.
IAEA ser imidlertid anderledes på spørgsmålet. Jeg finder det dog rimeligt, at Euratom tøver med at anvende sikkerhedsudstyr og instrumenter på kernekraftanlæg, hvis de ikke er troværdige nok, hvis de er for dyre i brug og ikke tydelige nok, hvad angår installering og indstilling. Imidlertid har Forbindelsesudvalget på højt niveau erklæret sig enig i nødvendigheden af en bred revision af alle aspekter af sikkerhedskontrollen på berigningsanlæg. Jeg er sikker på, at en sådan revision vil vise sig nyttig og være et godt eksempel for samarbejdet mellem Euratom og IAEA om den indsats, de gør for kernekraftsikkerheden i Fællesskabet.
Til sidst vil jeg gerne gentage, at de ting, som hr. Smiths spørgsmål vedrører, drejer sig om holdningsforskelle hos de to kontrolinstanser i et spørgsmål, der drejer sig om teknisk metodologi. Jeg vil dog sige, at det bekymrer mig, at IAEAs beskyttelse af oplysninger af så følsom karakter ikke er god nok.

Smith
Jeg siger kommissæren mange tak for dette meget omfattende svar. Det må være noget af en rekord at få et seks minutter langt svar under spørgetiden. Grunden til, at jeg rejste dette spørgsmål, er, at der for tiden sker en markant stigning i fremstillingen og anvendelsen af MOX-brændsel i hele Vesteuropa. Da frisk MOX-brændsel indeholder ubestrålet plutonium, som er meget velegnet til fremstilling af et groft atomvåben, og dette aspekt fik en meget høj prioritering i en IAEA-gennemførelsesrapport for ti år siden, er jeg noget bekymret over, at der stadig ikke er fundet en løsning.
Hvordan har kommissæren tænkt sig at tage højde for, at ordinære atomreaktoranlæg bliver til opbevaringspladser for direkte anvendeligt materiale? Tager han højde for det?

Papoutsis
Hr. formand, jeg kan forsikre det ærede medlem om, at Kommissionen og Euratom vil fortsætte deres bestræbelser og deres kontrol med alle anlæg, også de nye, så den nye teknologi og den teknologiske udvikling får den nødvendige respekt. Naturligvis vil vi fortsætte vor kontrol med Sellafield, den foretager vi allerede nu, vi er meget konsekvente i vor kontrol, og det vil vi fortsat være.

McMahon
Jeg glæder mig over kommissærens tilsagn om, at han vil føre tilsyn med alle anlæg. Jeg vil foreslå, at han ser nærmere på Hunterston-atomkraftværket, hvor en reaktor måtte lukkes ned i marts måned i år. Hunterston ligger i min valgkreds. Jeg ved ikke, om han er blevet gjort opmærksom på det som den kommissær, der har ansvaret for energiområdet, men det kan være, han vil spørge myndighederne i Det Forenede Kongerige, hvad det var, der skete.

Papoutsis
Hr. formand, jeg vil gerne forsikre Parlamentet og hr. McMahon om, at Euratoms tjenestegrene hele tiden og uafbrudt overvåger alle reaktorer og deres funktion, også de reaktorer, der lukkes ned. Vi overvåger permanent den teknologiske udvikling og følger reaktorernes funktion på alle planer. Vort grundlæggende mål er at sikre miljøet og borgernes sundhed samt sikre, at der anvendes den bedst mulige teknologi på kerneenergiområdet.

Formanden
Spørgsmål nr. 45 af Hugh McMahon (H-0287/97):
Om: Charter om offentlige tjenesteydelser
Kan Kommissionen over for Parlamentet redegøre for grundene til, at den ikke har vedtaget et charter om offentlige tjenesteydelser?
Er Kommissionen ikke enig i, at det er værdifuldt for Europas borgere og en vigtig del af det indre marked at opretholde offentlige tjenesteydelser til rimelige priser i henhold til et fællesskabscharter?

Van Miert
De offentlige tjenesteydelser er et væsentligt element i den europæiske samfundsmodel. I sin meddelelse i september sidste år om offentlige tjenesteydelser i Europa gav Kommissionen en klar redegørelse for principperne i sin politik, samtidig med at den angav sine målsætninger for fremtiden. I denne meddelelse stod der specielt:
Levering af tjenesteydelser af offentlig økonomisk interesse af høj kvalitet til overkommelige priser er en væsentlig målsætning, som må opfyldes i forbindelse med det indre marked. EF-traktaten, og mere præcist artikel 90, giver allerede grundlag for en tilfredsstillende ligevægt mellem på den ene side målene for markedsintegration og fri konkurrence, og på den anden side målene for tjenesteydelser af offentlig økonomisk interesse.
Kommissionen finder, at artikel 90 har bevist sin værdi ved at sikre denne balance. Definitionen af målsætningen for tjenesteydelser af offentlig økonomisk interesse henhører som princip under den nationale kompetence, der skal udøves af medlemsstaterne under overholdelse af reglerne i EF-traktaten. Ved enhver harmonisering af disse målsætninger på EU-plan skal der tages hensyn til de særlige forhold, der gør sig gældende inden for hver enkelt sektor. Sektordirektiver som dem, der er stillet forslag om for telekommunikations- og postsektoren, er derfor det rette instrument til opfyldelse af denne målsætning.
Inden for rammerne af de eksisterende kompetencer yder Kommissionen en aktiv indsats på områder som miljø, forbrugerbeskyttelse, økonomisk og social samhørighed eller transeuropæiske net, til fordel for en positiv politik med henblik på målsætninger af offentlig interesse. Kommissionen mener yderligere, at der specifikt bør indarbejdes en udtrykkelig henvisning til et positivt tilsagn om at fremme de offentlige tjenesteydelser i form af et nyt punkt i artikel 3 i den nye EF-traktat, som man forhandler om i disse dage.
I denne kontekst har Kommissionen for tiden ingen overvejelser om at vedtage eller stille forslag om andre foranstaltninger af almen art som for eksempel et charter om offentlige tjenesteydelser. Vi går ind for, at der indføjes en henvisning i artikel 3 i den nuværende traktat via de løbende forhandlinger på regeringsplan.
Når det er sagt, kan jeg tilføje, at Kommissionens meddelelse fra september sidste år, som jeg nævnte før, lod det være et åbent spørgsmål. Hvis medlemsstaterne for eksempel afviser at indarbejde en sådan henvisning i en af artiklerne i traktaten, så kunne man overveje at omforme meddelelsen til en form for charter, men da de tilsyneladende er indstillet på at diskutere indarbejdelse heraf i traktaten, vil vi foretrække denne løsning.

McMahon
Jeg siger kommissæren tak for hans svar. Kan jeg forstå det således, at Kommissionen på regeringskonferencen aktivt forfølger spørgsmålet om at få dette behandlet som en del af traktaten? Det er blot det, jeg gerne vil have bekræftet. Hvis det ikke lykkes, hvad agter Kommissionen så at gøre?

Van Miert
Svaret er ja, men som sagt går vi ind for, at artikel 3 kommer til at indeholde en henvisning. Der er åbenbart andre, der ville foretrække en henvisning i artikel 8. Der er stadig diskussioner herom. Det vigtigste er, at den nye tekst kommer til at indeholde en sådan henvisning. Vi mener ikke, at vi absolut har brug for et charter, men samtidig forpligter meddelelsen Kommissionen til at forfølge en afbalanceret politik af denne art.

Billingham
Tak til hr. McMahon, fordi han har taget dette op. Det glæder mig meget at høre Deres optimistiske og meget positive svar. Jeg ved jo, at De er klar over, at jeg arbejder med en betænkning om offentlige tjenesteydelser, som for tiden er under behandling i Parlamentet. Jeg kommer til at bede Dem om at optræde meget dynamisk og lægge stor samarbejdsvilje for dagen. Det er et meget vigtigt område for os her i Europa-Parlamentet; vi ser gerne, at Unionen udsender en meget positiv besked til alle vore borgere, nogle virkelig gode nyheder, som mere end opvejer nogle af de dårlige tidender, de for tiden bliver overdænget med. Jeg vil spørge Dem, om Kommissionen er rede til at optræde med ganske åbent sind og tage højde for nogle virkelig nyskabende forslag, som kommer frem ikke blot på regeringskonferencen, men også derefter, vedrørende vor behandling af de offentlige tjenesteydelser i Den Europæiske Union; den måde, hvorpå kommissærerne selv behandler disse ydelser; og den måde hvorpå udvalgsstrukturerne i Parlamentet behandler dem - for at sikre samarbejdet mellem Parlamentet og medlemsstaterne. Så vi arbejder skulder ved skulder. Det, vi gør, er at støtte medlemsstaternes indsats.

Van Miert
Jeg vil gerne bekræfte den positive ånd, hvori Kommissionen forsøger at tackle problemer af denne art. Når det er sagt, er vi, som De ved, ikke enige om, hvorvidt artikel 90 bør ændres. Der er tilsyneladende kun få delegationer, som går ind for dette. De fleste delegationer er tilsyneladende indstillet på at følge Kommissionen og indføje en henvisning i artikel 3. Nogle andre kunne tænke sig, at det skete i artikel 8. Men lad os nu se, hvordan forhandlingerne ender. Vi er indstillet på at være smidige i denne sag. Blot der kommer til at stå noget herom i traktaten, vil det være nyttigt. I øvrigt har jeg den faste agt fortsat at udvise en afbalanceret holdning og holde mit sind åbent og samtidig forsøge at tage højde for tjenesteydelser af offentlig interesse i enhver politik, vi vedtager.

Formanden
Da de følgende spørgsmål vedrører samme emne, vil vi under ét behandle spørgsmål nr. 46 af Jonas Sjöstedt (H-0297/97):
Om: Transportstøtte til Volvo
Kommissionens GD IV har foretaget en undersøgelse af transportstøtten til en række industrivirksomheder i det nordlige Sverige. I en rapport foreslås det, at det ikke skal være tilladt at yde støtte til Volvo-fabrikken i Umeå. Transportstøtten til virksomheder i det nordlige Sverige er en vigtig bestanddel af Sveriges regionalpolitik og har stor betydning for at få industriinvesteringer til regionen. Støtten dækker imidlertid kun en del af de meromkostninger, der er forbundet med, at produktionen er placeret i den nordlige del af landet.
Hvorfor mener Kommissionen, at støtten er konkurrencefordrejende, eftersom den ikke engang dækker meromkostningerne til transporter i Sverige?
Hvorfor mener Kommissionen i sin vurdering, at produktionen i Umeå skal betragtes som afsluttende montage, når fabrikken alene producerer komponenter (førerhuse)? og spørgsmål nr. 48 af Sören Wibe (H-0302/97):
Om: Hemmelig konsulentrapport om Volvofabrikken i Umeå
Det forlyder i den svenske presse, at Kommissionen vil forbyde transportstøtten til Volvofabrikken i Umeå. Skulle dette ske, er fabrikkens eksistens og dermed ca. tusinde arbejdspladser i regionen i fare.
Kommissionens holdning er bl.a. baseret på en konsulentrapport. Rapportens indhold er dog hemmelig endda for repræsentanter af den svenske regering. Ifølge avisartiklen fremfører Kommissionen bl.a. det argument, at Volvofabrikken ikke kan betragtes som en underleverandør, men snarere som producent af færdigvarer.
Mener Kommissionen ikke, at det er urimeligt, at en konsulentrapport, som kan være afgørende for afgørelsen, i sagen holdes hemmeligt for offentligheden og navnlig for den svenske regering?
Mener Kommissionen, at Volvofabrikken, som fremstiller førerkabiner til senere montering på færdige lastbiler, producerer en færdigvare eller en delprodukt til lastbiler?
Van Miert
Som De sandsynligvis ved, findes der i Fællesskabet et særligt regelsæt for statsstøtte til motorkøretøjsindustrien. Disse regler har været gældende siden 1989 og har til formål at styre og begrænse statsstøtten inden for denne følsomme sektor. Man ser i Kommissionen og rammen meget kritisk på driftsstøtte af enhver art, fordi støtte af denne art fritager den pågældende virksomhed for en del af de normale driftsomkostninger og giver den pågældende virksomhed en vedvarende driftsmæssig fordel. Det kan være til stor skade for konkurrenterne i en sektor som motorkøretøjssektoren, idet produktionen her typisk er organiseret på europæisk plan og i stadigt stigende omfang på verdensplan. Transportstøtte bør derfor ikke være tilladt inden for denne sektor, ikke engang i ugunstigt stillede regioner.
Det fastslås også i den ovennævnte ramme, at enhver eksisterende driftsstøtte skal aftrapppes. På den anden side er man i rammen generelt positivt indstillet over for investeringsstøtte, der ydes med henblik på at afbøde strukturelle vanskeligheder i Fællesskabets ugunstigt stillede regioner. Det er derfor et meget sensitivt globalt marked, hvor driftsstøtte af denne art let kan føre til alvorlig konkurrenceforvridning.
Det ærede medlem omtaler også Kommissionens konklusion om, at produktionen i Umeå falder ind under den afsluttende montage og ikke er fremstilling af delprodukter. En fabrik kan generelt betragtes som en produktionsog/eller montagevirksomhed, når aktiviteterne består i at konstruere, male, montere eller trimme køretøjernes karosserier. Hvis disse funktioner opdeles mellem forskellige anlæg med forskellig geografisk beliggenhed, falder hvert af disse anlægs aktiviteter ind under fremstilling af køretøjer.
Efter Kommissionens opfattelse og efter den opfattelse, som forskellige eksperter inden for motorkøretøjsindustrien har, svarer konstruktionen af færdigopbyggede førerkabiner til lastvogne til fremstilling af lastvogne. Som enhver anden integreret bilfabrik omfatter fabrikken i Umeå stansearbejde, karosserifremstilling, malerværksted og en afsluttende montagefunktion, som en delproduktfabrik ikke ville have. Den falder derfor ind under den eksisterende ramme for motorkøretøjsindustrien.

Sjöstedt
Jeg forstår ærligt talt ikke visse dele af kommissærens svar. Kommissæren sagde, at denne støtte ville være en omkostningsmæssig fordel. Men det forholder sig jo sådan, at den transportstøtte, som Volvo i Umeå får, kun svarer til en del af de ekstra omkostninger, som placeringen i det nordlige Sverige medfører. Det er altså dyrere at placere sig dér, selvom man får transportstøtte. Derfor er det fuldkommen ulogisk at sige, at støtten er konkurrencefordrejende eller giver en omkostningsmæssig fordel. Det eneste konkurrencefordrejende, som jeg har set i materialet om denne sag, er Kommissionens godkendelse af støtte til Scania, en anden lastbilfabrikant i Luleå, som er en by i nærheden af Umeå.
Jeg vil også bestride, at der finder nogen som helst form for færdigmontering sted på fabrikken i Umeå. Jeg anser mig selv for at være lidt af en ekspert på området, eftersom jeg har arbejdet der i fem år som førerkabinemontør. Der finder ikke nogen som helst form for færdigmontering af lastbiler sted, der fremstilles kun delprodukter.
Endvidere undrer det mig, at baggrundsmaterialet stadig er hemmeligstemplet. Er det ikke kun rimeligt, at vi folkevalgte får at se, hvad der ligger til grund for Kommissionens afgørelse og holdning?

Van Miert
Først og fremmest må man forstå, at vi taler om en sektor, for hvilken der findes en særlig ramme. Kommissionen har accepteret, at der kan ydes transportstøtte til andre aktiviteter. Men vi taler her om driftsstøtte i en yderst følsom sektor. Kan De forestille Dem, at alle automobilfabrikker får mulighed for at få kompensation, fordi de ligger i Den Europæiske Unions perifere områder? Det ville fuldstændig forvride konkurrencen i en yderst følsom sektor, hvor der allerede er overkapacitet, og hvor virksomheder eller fabrikker, der ligger i regioner, der er berettigede til støtte, kan få støtte, men kun investeringsstøtte. Og det er præcis således, situationen er her.
Med hensyn til spørgsmålet om delprodukter kan fremstilling af førerkabiner med alle de forskellige produktionsstadier, en sådan omfatter, næppe karakteriseres som blot fremstilling af delprodukter. Nej, det er en integrerende del af de normale aktiviteter inden for automobilindustrien. Kommissionen har altid anvendt reglerne sådan, og den er nødt til at bevare en stringent holdning i denne sag, således som den har gjort det før i tiden.
Når det er sagt, er vi, da denne støtte jo eksisterede - for da Sverige trådte ind i Den Europæiske Union, fandtes denne støtte allerede - parate til at drøfte med de svenske myndigheder, hvordan den skal aftrappes og til at overveje en passende tidsfrist for aftrapningen af denne støtte. Det er præcis det, vi har prøvet at opnå i diskussionerne med de svenske myndigheder. Jeg var i går i Stockholm, hvor jeg talte med den minister, der har ansvaret for industrien, for at finde ud af, hvordan vi kan finde en mindelig ordning.

Wibe
Jeg vil gerne spørge, om kommissæren kan give mig en præcisering på to punkter. Det første spørgsmål er: Inden for hvilke sektorer kan Kommissionen godkende, at den svenske transportstøtte finder anvendelse? Er der nogen sektor inden for jern- og metalindustrien som helhed, hvor De vil godkende, at den nuværende svenske transportstøtte gøres permanent?
Det andet spørgsmål knytter an til det følgespørgsmål fra hr. Sjöstedt, som kommissæren ikke besvarede, og som drejede sig om, at Kommissionens afgørelse i denne sag øjensynlig bygger på en konsulentrapport. Rapportens indhold hemmeligholdes, endog for den svenske regering. Jeg vil gerne spørge kommissæren, om dette ikke er fuldstændig urimeligt - altså at de enkelte regeringer, som jo dog er traktatens herrer, ikke kan få kendskab til de tilgrundliggende rapporter, som kan afgøre flere tusind menneskers levevilkår og muligheder for at tjene til livets ophold i en udsat region?

Van Miert
For det første kan jeg som svar på den første del af spørgsmålet sige, at der kan ydes transportstøtte, og derfor nyder denne del af Sverige godt af en form for særbehandling. Den kan ydes til aktiviteter, som ikke falder ind under meget følsomme sektorer som for eksempel stål- eller automobilvirksomhed. For eksempel ville Kommissionen for en stålvirksomhed ikke kunne tillade transportkompensationsstøtte, fordi denne er omfattet af en specifik regel for statsstøtte. Det samme gælder automobilindustrien, og derfor er det ikke tilladt at yde denne form for kompensation for transport til sektorer som stål- og automobilindustrien, skønt den almindelige ordning giver mulighed for det. Det er baggrunden for, at vi må forhandle med regeringen for at finde en løsning, som begge parter kan acceptere.
De henviser i Deres spørgsmål til en ekspertudtalelse fra Kommissionens konsulenter. Lad os være ganske ærlige og sige, at hvis den svenske regering eller enhver anden regering indhenter en ekspertudtalelse, så er den fuldstændig berettiget til at gøre det, og den har lov til holde resultatet for sig selv. Der er ingen, der har pligt til at offentliggøre resultatet eller sende det til Kommissionen. En sådan ekspertudtalelse, som er baseret på oplysninger fra virksomheden selv og den svenske regering, omfatter yderst følsomme oplysninger, som virksomheden bestemt ikke ønsker at offentliggøre. Vi benytter derfor blot ekspertudtalelsen som en hjælp for Kommissionen, når den skal træffe sin afgørelse. På grundlag af denne ekspertudtalelse rejste mine embedsmænd ud til den pågældende region for at se tingene med deres egne øjne, og vi vedtog den holdning, jeg beskrev i mit svar på det foregående spørgsmål. Så ekspertudtalelsen tjener kun som en hjælp til Kommissionen, når den skal træffe sin afgørelse og komme med en vurdering.
Det andet spørgsmål er så: Hvad sker der nu? Enten finder vi en løsning ved hjælp af en model, vi aftaler indbyrdes, hvilket vi naturligvis vil foretrække. Hvis det ikke kan lade sig gøre, så har Europa-Kommissionen intet andet valg end at gå rettens vej. Jeg vil gentage, at vi gerne vil undgå denne løsning, og vi vil derfor i de kommende uger forsøge at finde en udvej, således at der stadig ydes støtte i en periode, men den trappes ned for helt at ophøre, når tiden er inde.

Lindholm
Før folkeafstemningen lovede man, at den svenske regionalpolitik ville kunne fortsætte som hidtil, og at medlemskabet ikke ville få nogen negative konsekvenser. Regionalstøtte, herunder transportstøtte til virksomheder i det nordlige Sverige, er et vigtigt element i regionalpolitikken.
Ved Kommissionen, at opinionen i Nordsverige er den mest EU-kritiske i hele landet? Ved den også, at den fortolkning, som nu anlægges, og som risikerer at forhindre, at der ydes regionalpolitisk støtte til Volvo, vil gøre opinionen endnu mere negativ, fordi man derved svigter de løfter, der blev afgivet før optagelsen? Er Kommissionen virkelig uvillig til at tage GD IV's forslag op til fornyet overvejelse?

Van Miert
For det første kan der ikke herske tvivl om, hvad der blev aftalt under tiltrædelsesforhandlingerne. Det var allerede mig, der havde ansvaret for denne sag, og selv om vi i princippet accepterede, at der kunne ydes transportstøtte til disse perifert beliggende regioner, så var det helt entydigt en betingelse, at dette ikke skulle gælde for følsomme sektorer som automobilsektoren, stålsektoren, værftssektoren, hvor der findes særlige regler. Der er særlige regler på dette felt, og som enhver ved, går de forud for de generelle regler.
Det blev igen og igen gjort helt tydeligt og klart både af mig selv og af mine embedsmænd. Så det forbløffer mig, at der er nogle, der er blevet overraskede over, at vi senere har sagt, at når det gælder selve automobilindustrien og ikke delprodukter som sådanne, så må der ikke længere ydes driftsstøtte, mens man gerne må yde investeringsstøtte. Af en eller anden årsag, som jeg ikke skal tage stilling til, viger den svenske regering tilbage fra at yde investeringsstøtte, men er rede til at yde støtte til driftsomkostninger. Det er op til den svenske regering at afgøre det. For nogen tid siden foretog den pågældende virksomhed nogle betydelige yderligere investeringer, så regeringen ville have kunnet yde en vis støtte dertil. Men den foretrak at blive ved med at yde driftsstøtte, selv om jeg går ud fra, at den ved, at dette ikke kan tillades i henhold til reglerne om statsstøtte i Den Europæiske Union.
Det er konteksten. Vi siger ikke, at anlægget ikke må modtage støtte, men denne form for vedvarende driftsstøtte er ikke acceptabel, fordi den ikke har været acceptabel før i tiden. Reglerne er blevet anvendt på en konsistent og stringent måde overalt i Den Europæiske Union, og derfor må vi prøve at finde en løsning i samarbejde med de svenske myndigheder, således at denne støtte bliver aftrappet. Hvis der i fremtiden bliver tale om yderligere investeringer i Umeå, så vil man være frit stillet til at yde investeringsstøtte.

Wibe
Jeg kan sådan set godt forstå, hr. kommissær, at De er forbavset over, at vi er forbavsede. Men De må forstå, at det budskab, som De nu kommer med, er en fuldstændig nyhed for mig, idet det allerede under optagelsesforhandlingerne blev sagt, at der ikke ville kunne ydes transportstøtte inden for sektorerne stål, biler og skibsbygning. Med hensyn til hemmeligstemplede rapporter siger kommissæren, at regeringer jo benytter sig af sådanne. Men det er jo til syvende og sidst regeringerne, som er Kommissionens chef, og ikke Kommissionen, som er regeringernes chef. Det er regeringerne, der har beslutningskompetencen.
Årsagen til, at vi ønsker denne rapport frem i lyset, er ikke, at vi vil afsløre Volvos forretningshemmeligheder - det kunne den svenske regering ikke finde på. Årsagen er, at den svenske regering har god grund til at tro, at der er grove fejl i denne tilgrundliggende rapport. Det er dem, som vi ønsker at få frem i lyset og diskutere. Det synes jeg, kommissæren burde have forståelse for.
Et enkelt spørgsmål: Hvis Rådets formand opfordrer Dem, hr. kommissær, til at offentliggøre rapporten, i det mindste over for den svenske regering, vil De så gøre det?

Van Miert
Det er ikke min fejl, at spillets regler på nogle områder tilsyneladende ikke er så godt kendte, som jeg kunne ønske, at de var. Der gælder specifikke regler inden for stålsektoren, som mange medlemmer af Europa-Parlamentet ved. Princippet er, at der ikke kan ydes statsstøtte. Der kommer et spørgsmål skibsbyggeri. Der findes et syvende direktiv, hvori man fastlægger de rammer, inden for hvilke der kan eller ikke kan ydes statsstøtte. Det er den måde, det har fungeret på i mange år.
Hvad rapporten angår, drejer det sig om en ekspertudtalelse til brug for mine tjenestegrene, og jeg bad yderligere mine folk om at tage til stedet og se tingene med egne øjne på fabrikken. De fik alle relevante oplysninger. De orienterede mig, og det er på denne baggrund, jeg fortalte de svenske myndigheder, at vi stadig stod med et problem, der måtte findes en løsning på. Så længe der ydes driftsstøtte inden for denne sektor, er det et eklatant brud på en af de grundlæggende regler, der følges inden for automobilsektoren.
Vi vil være fleksible for at finde en løsning og få aftrappet støtten. I mellemtiden kan regeringen overveje andre midler og metoder at støtte regionen på. Men det er regeringens ansvar og ikke Kommissionens. Det er ikke op til os at fastlægge retningslinjerne på det felt. I øvrigt har vi intet at skjule. Jeg kan bevise over for Dem, at vi altid har handlet på en stringent måde og med åbent sind i sager af denne art.

Formanden
Spørgsmål nr. 47 af Hans Lindqvist (H-0301/97):
Om: Kommissionens undersøgelse af transportstøtte til virksomheder i Nordsverige
Kommissionens GD IV har undersøgt transportstøtten til visse industrivirksomheder i Nordsverige. I en rapport foreslås det, at støtten til Volvofabrikken i Umeå ikke skal være tilladt.
Transportstøtte til virksomheder i Nordsverige er en vigtig del af den svenske regionalpolitik og spiller en stor rolle, når der skal skaffes industriinvesteringer til regionen. Støtten svarer dog kun til en del af de meromkostninger, som følger af produktionens placering i den nordlige del af landet.
Hvorfor offentliggøres de dokumenter, der er lagt til grund for beslutningen ikke omgående, og hvorfor kommer forslaget om at inddrage støtten til fabrikken i Umeå netop nu?

Van Miert
Det er stadig det samme emne. Der er ikke truffet nogen afgørelse endnu. Vi gjorde opmærksom på problemet, da vi under tiltrædelsesforhandlingerne var enige om, at der skulle være mulighed for at yde transportstøtte, og at de følsomme sektorer skulle være undtaget i henhold til det aftalte. Senere konstaterede vi, at der stadig blev ydet transportstøtte til Volvo-fabrikken i Umeå. Derfor sagde vi, der er et problem, lad os se på det og finde ud af, hvordan vi kan løse det. Det bør ikke føre til den konklusion, at der ikke kan ydes transportstøtte til andre aktiviteter i den pågældende region. Jeg kan bekræfte, at denne form for støtte kan ydes, men ikke til de følsomme sektorer.
Det har taget nogen tid, fordi vi har ønsket at undersøge sagen på en seriøs måde, og som sagt indhentede vi en ekspertudtalelse. Senere bad jeg - hvilket er temmelig usædvanligt, da vi kun har et begrænset personale - på baggrund af sagens følsomme karakter mine folk om at tage ud og se på tingene med egne øjne og vurdere situationen på stedet. Det er, hvad der skete. Først da konstaterede vi, at der stadig var et problem, og derefter betydede vi regeringen, at vi enten må finde en gensidig løsning, eller også er vi nødsaget til at lade sagen begynde og tage yderligere skridt. Det er alt, hvad jeg kan sige.

Lindqvist
Det var godt at få dette spørgsmål ordentligt belyst. Jeg savner imidlertid svar på mine spørgsmål, som drejer sig om, hvorfor beslutningsgrundlaget ikke straks er blevet offentliggjort. Det ene spørgsmål blev besvaret delvis, men ikke fuldstændigt.
Det andet spørgsmål drejede sig om, hvorfor forslaget om at inddrage støtten til fabrikken fremsættes lige nu. Jeg er, ligesom mine landsmænd, forbavset over, at det kommer et stykke tid efter optagelsen i EU, og mener ikke, at der er nogen grund til, at det skal ske netop nu. Måske står det i konsulentrapporten, men eftersom vi ikke får adgang til den - af en eller anden grund mener man åbenbart, at den indeholder oplysninger, som vi ikke bør se - må jeg spørge endnu en gang: Hvorfor kan vi ikke få baggrundsmaterialet at se? Det kunne måske fremme denne debat og kaste lys over spørgsmålet.
Desuden vil jeg gerne bede om svar på følgende spørgsmål: Er dette begyndelsen til yderligere begrænsninger i den svenske transportstøtte?

Van Miert
Jeg troede, jeg allerede havde besvaret det spørgsmål adskillige gange. Under forhandlingerne blev det gjort indlysende klart - og jeg var selv til stede - at transportstøtte ville blive tilladt, men ikke til følsomme sektorer. Det er ikke min fejl, at vi senere konstaterede, at man fortsat ydede driftsstøtte i transportsektoren til denne fabrik. Da vi opdagede det, sagde vi, at det var et eklatant brud på aftalen, og det er under alle omstændigheder i modstrid med rammen. Så der skulle findes en løsning. Men da støtten eksisterede før tiltrædelsen, var vi rede til at finde en løsning, hvor støtten aftrappes. Det foregik for nogen tid siden.
Sidste år bad vi en ekspert om at give Kommissionen nogle råd, for eksempel med hensyn til delprodukterne. Nogle af delprodukterne kommer åbenbart fra den sydlige del af landet og skal fragtes op nordpå. Så bad jeg som nævnt mine folk om at tage til stedet, og det tog nogen tid. Så fulgte der en diskussion med regeringen, og vi fortalte denne, at den var nødt til at udarbejde et løsningsforslag. Det har trukket ud i måneder. Jeg meddelte regeringen, at jeg ville være nødt til at indlede en sag. Da der stadig var en vis forhåbning om, at man kunne forhandle sig frem til en forsvarlig løsning, var jeg rede til at vente, før der blev indledt en sag, i håb om at der snart kunne findes en løsning.
Jeg håber, at der kan findes en løsning i løbet af de kommende uger. Hvis det ikke er tilfældet, så må jeg udtrykke mig helt klart. Disse ting har trukket ud gennem for lang tid, og jeg bliver nødt til at foreslå Kommissionen, at der indledes en sag.

Sjöstedt
Jeg mener, at Kommissionens svar er inkonsekvente på flere afgørende punkter. Der er også blevet bevilget transportstøtte til en af Volvos konkurrenter, som ligger ganske tæt på Volvofabrikken, nemlig Scania, hvor der fremstilles bagaksler og chassiser til tunge lastbiler. Man fremstiller således nøjagtig det samme som i Umeå, nemlig dele til tunge lastbiler. Scania får ja, Volvo i Umeå får nej. Det er der ikke givet nogen forklaring på.
Det andet, som der ikke er givet nogen forklaring på, er, hvorfor støtten er konkurrencefordrejende. Den ydede støtte svarer jo kun til en lille del af merudgifterne til transporten i Sverige.
Det tredje punkt drejer sig om, at De godt kan give regeringen rapporten; den vil ikke lade nogen hemmeligheder slippe ud. Men ikke engang regeringen har fået rapporten at se. Det forstærker jo indtrykket af, at Kommissionen har noget at skjule. Hvis De standser denne transportstøtte, ødelægger De en vigtig del af den svenske regionalpolitik. Det er meget, meget alvorligt. Jeg synes, Kommissionen skulle tænke på sit sociale ansvar. Tænk på Vilvoorde!

Van Miert
Netop, tænk på Vilvoorde, for i Vilvoorde kan man ikke yde statsstøtte, ikke engang investeringsstøtte, kære ven.
Det ærede medlem siger, det kan lade sig gøre i Sverige, og har belært mig om dette. Jeg kan sige, at vi har anvendt reglerne med konsekvens. Det er ikke min fejl, hvis man atter og atter har forklaret reglerne, og det ærede medlem stadig ikke kender disse! Reglerne fandtes allerede inden Sveriges tiltrædelse. Sverige har accepteret dem. For mit vedkommende er jeg forpligtet til at anvende dem på samme måde og med konsekvens overalt.
Hvis De derfor vil rejse kritik, vil jeg bede Dem finde en anden skydeskive. Jeg udfører et seriøst stykke arbejde, således som jeg altid har gjort, og jeg kan derfor ikke acceptere denne kritik. Dette vil jeg gerne slå fast.

Thors
De sagde, hr. kommissær, at det ikke er udelukket at yde andre former for transportstøtte i regionen. Jeg håber, at De er klar over, at der er risiko for, at det afgiftsfrie salg ophører den 1. juli 1999, og at der så vil være et indlysende behov for støtte til trafikken mellem Umeå i Sverige og Vasa i Finland. Har jeg forstået kommissæren ret, at De ikke vil modsætte Dem en generel støtte til transport mellem Umeå og Vasa, hvis det afgiftsfrie salg ophører den 1. juli 1999?

Van Miert
Jeg bekræfter endnu en gang, at for andre aktiviteter, der ikke falder ind under følsomme sektorer, kan denne transportstøtte fortsætte. Så det er udelukket. Det er kun for følsomme sektorer som automobilindustrien, hvor der gælder specifikke regler, hvor der har eksisteret en ramme siden 1989, at dette ikke er tilladt. Det kan ikke komme som en overraskelse, for det var allerede sådan, og det blev forklaret, at efter tiltrædelsen kunne støtte af denne art ikke længere ydes til aktiviteter som bilproduktion. Investering er en anden sag, men der kan ikke ydes driftsstøtte.

Formanden
Da spørgetiden med spørgsmål til Kommissionen nu er afsluttet, vil spørgsmål nr. 49-87 blive besvaret skriftligt.
Hermed er spørgetiden afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.40 og genoptaget kl. 21.00)

Offentlige indkøb og bygge- og anlægskontrakter
- Tilbudsgivning inden for vand- og energi-forsyning, transport og telekommunikation
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
indstilling ved andenbehandling (A4-0158/97) fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 92/50/EØF, 93/36/EØF og 93/37/EØF om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af henholdsvis offentlige tjenesteydelsesaftaler, aftaler om offentlige indkøb og offentlige bygge- og anlægskontrakter (C4-0038/97-95/0079(COD)) (Ordfører: Langen); -indstilling ved andenbehandling (A4-0159/97) fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 93/38/EØF om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation (C4-0039/97-95/0080(COD)) (Ordfører: Langen).
Langen
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg ser kun meget få her på dette tidspunkt. Men det glæder mig, at jeg i dag kan forelægge disse to direktiver, som jo er blevet behandlet igennem længere tid i Parlamentet i de kompetente udvalg og også i dialogen og i den kontroversielle diskussion med Kommissionen.
Vi behandler i alt to direktiver, nemlig det ene direktiv, som under ét vedrører offentlige aftaler i forbindelse med bygge- og anlægsarbejder, varer og tjenesteydelser, og for det andet det såkaldte sektordirektiv, som behandler flere områder - vand- og energiforsyning, transport og telekommunikation. Den aftale, der ligger til grund for tilpasningen af direktivet, er noget ældre. Det drejer sig om WTO-aftalen, som blev ratificeret af Rådet i marts 1994 med Parlamentets samtykke, og som trådte i kraft den 1. januar 1996.
Dengang forpligtede de stater, der undertegnede den, sig til at åbne deres markeder for virksomheder fra tredjelande. I alt blev den aftalte åbning af adgangen til markedet anslået til ca. 350 mia ECU om året. Som følge af de eksisterende bestemmelser om det indre marked i Europa har de berørte ordregivere i Den Europæiske Union derfor kun været nødt til at påtage sig et begrænset antal yderligere forpligtelser. Der har fra begyndelsen rejst sig dette spørgsmål: Hvordan lykkes det os, navnlig i forbindelse med sektordirektivet, at sikre gensidighed?
På den ene side var de europæiske ordregivere forpligtede til at gøre plads til virksomheder fra tredjelande, men på den anden side havde de europæiske virksomheder også mulighed for at modtage aftaler og kontrakter fra tredjelande. Denne balance var efter vor opfattelse ikke sikret i de første direktivforslag, fordi Kommissionen ønskede at regulere en i og for sig simpel sag meget mere vidtgående. Denne omstændighed resulterede i en relativ lang drøftelse af denne sag i Parlamentet. På grund af direktivernes betydning i forbindelse med et alt i alt meget vanskeligt emneområde tog det endog uforholdsmæssigt lang tid.
At det er resulteret i og måtte resultere i disse diskussioner mellem Kommissionen og Parlamentet, skyldtes det, jeg har nævnt, nemlig at Kommissionen ønskede at regulere noget, som ikke var omfattet af GATT-aftalen. Vi blev enige med kommissær Monti, og jeg vil gerne udtrykkeligt takke ham for, at han efter de første diskussioner var velvilligt indstillet over for i vidt omfang at acceptere Parlamentets argumenter. Vi blev derpå enige om, at når Kommissionen nu ikke var i stand til at forelægge et helt nye direktivforslag, skulle den i vid udstrækning tage hensyn til Parlamentets argumenter i sit reviderede forslag.
Dette har Kommissionen overholdt. Derfor kan vi i dag efter en relativ lang forhandling - forhandlingen har stået på i næsten to år - under andenbehandling drøfte en fælles holdning, som på grundlag af et revideret kommissionsforslag nu udgør et fornuftigt grundlag. Der er stadig visse omstridte spørgsmål, som jeg gerne vil nævne, og som der også er blevet stillet ændringsforslag til i Europa-Parlamentets Udvalg om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, men efter at Kommissionen har taget brodden af de kontroversielle spørgsmål, er de ikke længere så graverende, at Parlamentet alt i alt ikke vil kunne leve med den fælles holdning.
Dette som en indledende bemærkning, inden jeg siger noget om forslagene og også om den forskellige vægt, som de forskellige grupper tillægger spørgsmålet. Det var bl.a. vigtigt for Parlamentet, at virksomhederne i Den Europæiske Union ikke stilles dårligt i forhold til virksomhederne fra tredjelande. Skærpelser for virksomhederne i Den Europæiske Union, som ikke berører virksomhederne fra tredjelande, har vi derfor forkastet, da dette vil medføre en konkurrencefordrejning til skade for de europæiske virksomheder. Her rejser der sig i sektordirektivet i det hele taget det spørgsmål, om den balance, der tidligere skulle etableres i dette sektordirektiv mellem offentlige ordregivere på den ene side og private ordregivere på den anden side inden for disse fire sektorer, om dette område i dag, efter at vi har liberaliseret forskellige markeder, efter at de statslige virksomheder i stigende grad er privatiseret, f.eks. på telekommunikationsområdet, om dette område således i det hele taget stadig hører hjemme i sektordirektivet. Men det er et spørgsmål, som behandles i forbindelse med diskussionen om grønbogen. Af kontroversielle diskussioner er der i første række fortsat den tekniske dialog, spørgsmålet om, hvorvidt virksomheder generelt og i givet fald under hvilke omstændigheder må indhente teknisk rådgivning fra senere ordremodtagere i forbindelse med komplicerede tekniske løsninger.
Efter vor overbevisning var Kommissionens oprindelige formulering ikke egnet i denne henseende, da den ville være resulteret i en forfordeling. Kommissionen har taget bestemmelsen ud af sit forslag og endnu en gang henvist til det i betragtningerne i en form, som absolut er acceptabel, men som egentlig ikke længere har nogen indholdsmæssig styrke. Derfor var jeg som ordfører af den opfattelse, at man også kunne lade betragtningen helt udgå - i det ene direktiv nr. 10, i det andet direktiv nr. 13. Dermed ville der ikke blive ændret noget ved virksomhedernes retsstilling, ved den kendte praksis.
I Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik blev der forhandlet om et forslag fra hr. Tappin, som ser et andet perspektiv, og her drejer det sig om følgende spørgsmål: Kan man gennem en regulering af den tekniske dialog udelukke korruption? Jeg er af den overbevisning, at der behov for andre foranstaltninger i den forbindelse, f.eks. spørgsmålet om domstolenes retshåndhævelse i staterne, som effektivt kan bekæmpe korruption. Den tekniske dialog er ikke det rigtige udgangspunkt, fordi der her helt sikkert findes udveje. Hr. Tappin forsøgte også sammen med mig at finde en løsning, som absolut kan tilstræbes i fællesskab som led i behandlingen af grønbogen. I forbindelse med dette direktiv var vi af den opfattelse, at vi begrænser os til en minimalløsning og lader den tekniske dialog forblive, som den er, uden nogen yderligere bestemmelse, herunder betragtningen.
Foruden dette vigtigste omstridte centrale spørgsmål er der i sektordirektivet visse forpligtelser, som pålægges virksomhederne, med hensyn til statistiske forpligtelser, med hensyn til rapporteringspligt, med hensyn til spørgsmålet om, hvornår og i hvilket omfang ansøgere skal underrettes, hvis de ikke er kommet i betragtning. For mig helt personligt er det i sektordirektivet af betydning, om vi gennem en regulering, som er mere vidtrækkende end det, vi skal overholde på grundlag af aftalerne, giver anledning til klager foran WTO-panelet.
Derfor er vi sammen med kollegerne fra de andre grupper nået frem til den overbevisning, hr. kommissær, at vi ikke vil overtage kompromisforslaget fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe på dets væsentlige punkt, nemlig en anmeldelsespligt i forbindelse med en udbudsforretning for virksomheder, der har ydet teknisk rådgivning. Da det er andenbehandlingen, skal hvert ændringsforslag have 314 stemmer. Nogle af de mindre væsentlige ændringsforslag vedrørende de statistiske forpligtelser vil ganske givet opnå det. I forbindelse med de centrale spørgsmål vil vi formentlig senere komme til det resultat, at Rådets fælles holdning accepteres her i Parlamentet på grundlag af det seneste kommissionsforslag.
I denne henseende mener jeg, at vi efter en lang drøftelse har fundet en fornuftig samlet løsning, og jeg vil gerne personligt endnu en gang takke hr. kommissær Monti for, at hans embedsmænds noget fastlåste holdning i begyndelsen i sidste instans førte til en fornuftig løsning som følge af kommissærens politiske vidsyn. De slog ind på denne kurs, selv om De endog ikke i Kommissionen fandt et flertal sidste år til at tage hele forslaget tilbage. Mange tak for det, og jeg håber, at det er et eksempel på, hvordan vi i forbindelse med meget divergerende opfattelser alligevel kan nå frem til et fornuftigt kompromis!

Tappin
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Langen for hans indledning.
Der er meget lidt uoverensstemmelse mellem Den Socialistiske Gruppe og PPE-Gruppen. Men vi har været i en uheldig situation i forbindelse med den meningsforskel, vi har, som det fremgik af afstemningen i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om direktiv 92/50/EØF, 93/36/EØF og 93/37/EØF, hvor vi stemte for gennemsigtighed, og direktiv 93/38/EØF, hvor vi ikke gjorde det. Vi har placeret os selv i en vanskelig situation i denne henseende. Som hr. Langen sagde, søgte jeg sammen med ham at finde frem til et kompromis. Jeg har stillet et ændringsforslag, som jeg håber vil opnå dette, og jeg opfordrer kollegerne i Parlamentet til at støtte dette ændringsforslag.
Baggrunden for, at jeg har stillet ændringsforslaget, er, at Kommissionens tekst under førstebehandlingen af Langen-betænkningen indeholdt et forbud mod enhver teknisk dialog mellem en kontraherede enhed og enhver, som ønskede at afgive tilbud på kontrakten på et senere tidspunkt. Dette betød, at alle centrale virksomheder ville være nødt til at udelukke sig selv fra revisionsprocessen, hvis de ønskede at afgive tilbud. Dette ville have kvalt nyskabelsen og var fuldstændig i strid med den bedste forretningsmetode.
Men vi var hele tiden klar over de problemer, der ifølge sagens natur var mulige, hvis man tillod en dialog. Giorgos Katiforis skitserede dem fint, da han talte om, at den tekniske dialog kunne anvendes til at fastsætte umulige standarder, og at man ikke kunne gøre noget ved det, da alt havde en tendens til at være mørklagt. Dette er problemerne med korruption og grunden til, at vi skal have sikkerhedsforanstaltninger.
Mit ændringsforslag søger at tage fat på problemet med konkurrencefordrejning og hemmeligholdelse og samtidig støtte princippet om nyskabelse. Det er blevet fremsat med henvisning til både Langen-betænkningerne og betragtningerne. I ændringsforslaget specificeres den »rådgivning, der kan benyttes til at udarbejde specifikationer til en bestemt udbudsforretning«, dvs. det fastsætter i realiteten parametre for en indkaldelse af tilbud. Vi ønsker at offentliggøre, hvem der har ydet rådgivningen, men ikke selve rådgivningen. Enhver kan yde rådgivning og stadig afgive tilbud på kontrakten, så længe den rådgivning, der er blevet ydet, ikke udelukker andre fra at konkurrere på lige vilkår. Denne sprogbrug ligger så tæt op ad Kommissionens tekst som muligt for at sikre, at der anvendes den samme fortolkning med hensyn til udelukkelse af konkurrence. Hvis det var muligt at foretage en juridisk bedømmelse med hensyn til udelukkelse af konkurrence - og man må gå ud fra, at det er tilfældet, eftersom det har indgået i standarddirektiverne i mange år - skulle det stadig være muligt nu uden at øge de juridiske fælder i disse direktiver.
Jeg understreger, at i henhold til anden del af mit ændringsforslag skal de ordregivende myndigheder sammen med udbudsforretningen offentliggøre navnene på de virksomheder eller personer, som har ydet rådgivning under udarbejdelsen af specifikationerne. Dette betyder ikke, at den pågældende rådgiver skal afsløre rådgivningens art, da de tekniske detaljer godt må forblive hemmelige - men blot, at rådgivningen er blevet ydet. Dette skulle medvirke til at bekæmpe hemmelighedselementet. Den ordregivende myndighed offentliggør det på det tidspunkt, hvor den offentliggør udbudsforretningen, hvorfor det ikke vil indebære yderligere bureaukrati. Da det er de kontraherende myndigheder, der står for offentliggørelsen, vil dette ikke påvirke den internationale konkurrence, og De Forenede Stater har for øvrigt allerede et sådant krav om gennemsigtighed, som de bydende fra EU skal overholde.
Offentlige indkøb tegner sig for 11 % af Den Europæiske Unions BNP eller 720 mio ECU af de europæiske skatteyderes penge. Efter førstebehandlingen af Langen-betænkningen beskyldte Financial Times den 31. januar 1996 Europa-Parlamentet for at være industrilobbyisternes skødehund. På det tidspunkt imødegik jeg det. Jeg beklager at måtte sige, at hvis kollegerne nu stemmer mod dette ændringsforslag, som har til formål at skabe ærlighed, åbenhed og gennemsigtighed, bliver det hårdt for dem at imødegå disse påstande denne gang. I harmoniens interesse opfordrer jeg indtrængende alle medlemmerne af Europa-Parlamentet til at støtte mit ændringsforslag til begge betænkninger.

Porto
Hr. formand, indledningsvis takker jeg hr. Langen for hans betænkninger, som sætter problemerne i det rigtige perspektiv, og desuden kan jeg tilslutte mig ændringsforslagene, der ikke går længere end til de tilpasninger, der er absolut nødvendige for at opfylde de forpligtelser, der er indgået inden for rammerne af Verdenshandelsorganisationen. På baggrund af omfanget af offentlige indkøb, som i Den Europæiske Union beløber sig til 720 mia ECU, dvs. 11, 5 % af de samlede indkøb, svarende til det samlede BNP i Spanien, Belgien og Danmark, var der god grund til, at vore ansvarlige greb ind, da det ikke var acceptabelt, at indtil for kort tid siden kun 2 % af kontrakterne blev indgået med tredjelandsvirksomheder.
Der er opnået mærkbare resultater med de direktiver, der i mellemtiden er trådt i kraft, med det stigende antal offentlige udbud - fra 12.000 i 1995 til 95.000 i 1997 - som offentliggøres i EFT. Og andelen af indkøb hos tredjelandsvirksomheder er mere end fordoblet, hvormed de offentlige instansers forsyning foregår på mere favorable vilkår, også i udlandet, hvilket er til gavn for kvaliteten og prisen på de tjenesteydelser, der leveres til vore borgere.
På linje hermed er det ønskværdigt, at udvidelsen af markedet kommer til at gælde tredjelande, sådan som det blev aftalt mellem 22 af de lande, der deltog i Marrakech-mødet, og dermed er det nu nødvendigt at tilpasse EUdirektiverne. Men det er efter min mening på ingen måde påkrævet at gå længere end til en minimalistisk løsning, indtil der i tredjelandene sker den samme åbning af markedsadgangen og gives samme garanti for overholdelse af de gældende regler.
Selv i USA er der større opsplitning af udbuddene, og der findes ikke en officiel bulletin, der offentliggør udbuddene på hele det geografiske område; og der findes heller ikke en fælles instans svarende til Kommissionen eller Luxembourg-Domstolen, som sikrer en ensartet overholdelse af reglerne på de forskellige niveauer: føderalt, nationalt og lokalt.
Med en sådan fremsættelse af legitime krav forsvarer vi naturligvis vore erhvervsdrivende interesser. Men vi forsvarer samtidig tredjelandsborgernes interesser, idet disse vil nyde stor gavn af indkøbene af europæiske produkter og tjenesteydelser, som i mange tilfælde leveres på mere gunstige betingelser, såvel hvad angår kvalitet som pris, som det også kan konstateres i øjeblikket med de mange europæiske virksomheders internationale succes på trods af de vanskeligheder, de skal overvinde.

Giansily
Hr. formand, Europa-Parlamentet udtrykte i 1995/1996 sit forbehold med hensyn til bestemmelserne vedrørende dialogen omkring de tekniske specifikationer og ændringerne i bekendtgørelsesmodellerne - der var tale om direktivets bilag 12-15 - idet det på linje med en lang række eksperter skønnede, at direktivforslaget ville lægge en kraftig dæmper på det teknologiske fremskridt og i betydelig grad skade den europæiske industris konkurrenceevne. I november 1996 fremsatte Kommissionen efter EuropaParlamentets afvisning et ændret forslag til ændring af direktiv 93/38.
Hvad angår de to Langen-betænkninger er vores gruppe i det store og hele positiv over for den holdning, der forsvares af ordføreren. Vi fremsætter dog to ændringsforslag i forbindelse med den forestående afstemning. Med hensyn til den anden Langen-betænkning kan vores gruppe ikke acceptere den nye betragtning, som er foreslået af hr. Tappin, og som ville vise sig meget farlig for de europæiske virksomheder, hvis den blev vedtaget. Offentliggørelsen af informationer om en europæisk virksomheds innoverende idé, hvad enten virksomheden er lille eller stor, hvor virksomheden ønsker at teste idéen inden for rammerne af en teknisk dialog med netværksvirksomheder, er ikke acceptabel for en sådan virksomhed. Dette ville være ensbetydende med at udlevere oplysninger til konkurrenterne og at bremse den teknologiske aktivitet; man ville således risikere, at de europæiske SMV's innoverende idéer blev overtaget af konkurrenterne, bl.a. i tredjelandene. Endvidere findes der ikke i USA og Japan bestemmelser om offentliggørelse, og netværksvirksomhederne fører en frivillig dialog med de nationale leverandører med henblik på fastsættelsen af tekniske specifikationer.
Europa-Parlamentet bør ikke gennem sine beslutninger skade de muligheder, der ligger i europæisk industris evne til innovation, og gå tredjelandenes ærinde, bl.a. USA's, til skade for europæisk industri.
Endelig indføres der gennem Økonomiudvalgets ændringsforslag 3, 4 og 5 en skelnen mellem offentlige og private virksomheder; selv om de førstnævnte ganske vist er underlagt en forpligtelse, eftersom de alene er omfattet af WTO-GATT-aftalen, foreskrives det ikke desto mindre i traktatens artikel 222, at offentlige og private virksomheder skal behandles på samme fod, en bestemmelse som efter vores mening bør håndhæves.

Monti
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg vil først på Kommissionens og egne vegne sige hr. Langen tak for hans betænkning og hans virkelig prisværdige bestræbelser for at nærme standpunkterne hinanden. Som Europa-Parlamentet vil have bemærket, tager de ændringsforslag, der er fremsat af Kommissionen og Rådet i den fælles holdning, i vidt omfang hensyn til Parlamentets krav. Jeg vil for mit vedkommende, hr. Langen, sige Dem og Parlamentet tak for den samarbejdsånd, der har karakteriseret denne fase.
Når dette er sagt, må det bemærkes, at der fortsat hersker visse meningsforskelle mellem den fælles holdning og de fremsatte ændringsforslag. Visse forslag kan accepteres, mens andre rokker ved strukturen og de hensyn, der ligger til grund for Fællesskabets retsorden, og derfor ikke kan accepteres af Kommissionen. Endelig synes visse af dem for indbyrdes afvigende til, at Kommissionen kan tiltræde dem.
Kommissionen har bestandig bestræbt sig for at give Fællesskabets regler om offentlige udbudsgivning troværdighed og gøre dem indbyrdes sammenhængende, hvilket er uomgængeligt nødvendigt for den rette forståelse og anvendelse af disse regler. Vi håber derfor, at Parlamentet på baggrund af de reelle hensyn og tanker, der ligger til grund for Kommissionens holdning, på ny vil overveje visse af de fremsatte ændringsforslag.
Jeg vil nu i hovedtræk redegøre for Kommissionens tanker om de forskellige ændringsforslag. Kommissionen accepterer ændringsforslag 3 til de såkaldt traditionelle direktiver om arbejder, leverancer og tjenesteydelser om optagelse af det tyske transportministerium på fortegnelsen over de ordregivende myndigheder. Ligeledes kan Kommissionen acceptere ændringsforslag nr. 2 til begge betænkningerne, hvori Parlamentet ved indsættelse af en betragtning i direktiverne sætter sig som mål at fremme små og mellemstore virksomheders mulighed for deltagelse i budgivningen ved at stille egent uddannelses- og informationsmateriale til rådighed for dem. Man kan dog spørge, om en betragtning, der indsættes i direktiverne om offentlige indkøb m.v., og som er løsrevet fra selve den dispositive del af direktiverne, er det mest egnede og mest effektive middel til opnåelse af det legitime forfulgte mål, som Kommissionen fyldigt har redegjort for i grønbogen om offentlige udbud med forslag til eftertanke og konkrete forslag.
Hvad angår de oplysninger, der skal gives virksomhederne, kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslagene 3 og 4 til direktiv 93/38 om de »særlige sektorer«, hvorved pligten til at give væsentlige oplysninger, som f.eks. oplysninger vedrørende tildelingen af kontrakten, forkastelse af et tilbud, fordele og karakteristiske egenskaber ved det antagne tilbud m.v., begrænses til at omfatte offentlige ordregivende myndigheder.
Ved at vedtage direktivet om de »særlige sektorer« og udstrække dets anvendelsesområde til at omfatte ikke blot offentlige ordregivende myndigheder, men tillige ordregivere, som vel ikke er offentlige myndigheder, men virker i henhold til eksklusive eller særlige rettigheder, de har fået tildelt af offentlige myndigheder, har lovgiver i Fællesskabet, dvs. Rådet, i samarbejde med Europa-Parlamentet ønsket at behandle disse to former for juridiske personer på samme måde og således gøre en ende på en debat, der har stået på i over 30 år. Ved at indføre denne ligebehandling har lovgiver i Fællesskabet undgået, at der opstod dels forskelsbehandling mellem medlemsstater, alt eftersom den pågældende sektor i visse af medlemsstaterne styres af offentlige myndigheder, men i andre af ikke-offentlige selskaber, der dog virker på grundlag af eksklusive eller særlige rettigheder, og dels forskelsbehandling og heraf følgende konkurrencefordrejninger mellem sektorer, der er underlagt direktivet eller virksomheder, der arbejder inden for samme sektor.
De pågældende ændringsforslag, som, gentager jeg, vedrører en grundlæggende bestemmelse, der ikke er af accessorisk karakter, rokker ved den ligevægt, der er ønsket af lovgiver i Fællesskabet, og strider imod det princip om lige vilkår, der er nedfældet i direktivet.
Det samme skal siges vedrørende den pligt til at give Kommissionen statistiske oplysninger, som er omhandlet i ændringsforslag 5 til direktivet om de »særlige sektorer«.
Mere indgående, men dog stadig korte betragtninger kan gøres vedrørende spørgsmålet om den tekniske dialog, hvorom der er fremsat to, tilsyneladende indbyrdes modstridende ændringsforslag. I ændringsforslag 1 foreslås det, at betragtningen i forslaget til direktivet om de »særlige sektorer«, hvori der erindres om, at den tekniske dialog i medfør af de gældende direktiver ikke må være til hinder for konkurrencen, mens der derimod i ændringsforslag 6 til det samme direktiv men i to indbyrdes meget lignende varianter - nemlig ændringsforslag 1 og 4 til de traditionelle direktiver - foreslås indført en ny betragtning om fastsættelse af begrænsninger for benyttelse af den tekniske dialog og indføres en regel om gennemsigtighed, som vel ikke er uden virkning, nemlig pligten til at offentliggøre den forretningsmæssige interesse, som de virksomheder, der har afgivet en teknisk udtalelse, har i det pågældende udbud.
Der er her tale om, gentager jeg, ændringsforslag, der indbyrdes strider mod hinanden, og som ikke kan forklares på grundlag af de i øvrigt indiskutable forskelle mellem de gældende direktiver i henseende til de regulerede sektorer.
Jeg skal erindre om, at den oprindelige ordlyd af Kommissionens forslag i ret høj grad lignede ordlyden af den betragtning, som nu foreslås af Parlamentet, med undtagelse af reglen om offentliggørelse, som ikke figurerede i Kommissionens tekst, hvori den alene havde gengivet den tilsvarende bestemmelse i GPA-aftalen.
Med henblik på at tage hensyn til bl.a. de forbehold, der er kommet til udtryk i Parlamentet, vedrørende den stive karakter af den pågældende bestemmelse, dæmpede Kommissionen formuleringen og rækkevidden af denne bestemmelse ved at omforme den til en betragtning, der begrænser sig til at erindre om, at den pågældende forpligtelse følger direkte af direktiverne og traktaten, og derfor ikke behøver at gøres til genstand for en særlig forskrift.
Jeg har kort erindret om, hvorledes vi er nået frem til betragtningen i den fælles holdning. Hvorfor har jeg gjort dette? For at understrege, at sidstnævnte er udtryk for et mellemstandpunkt, der ligger lige langt fra Parlamentets to ændringsforslag, en slags foregribende og ikke tilsigtet kompromis mellem disse. Kort og godt må det være mig tilladt at sige, at in medio stat virtus .
Den i den fælles holdning foreslåede løsning rummer desuden endnu en fordel. Den skaber ensartethed i teksten, der er den samme i de fire direktiver, under iagttagelse af det omtalte princip om samhørighed, som de eksisterende forskelle mellem direktiverne ikke kan give skår i. Jeg anmoder derfor Europa-Parlamentet om af hensyn til ligevægten og den indbyrdes sammenhæng at følge Kommissionens og Rådets forslag vedrørende den tekniske dialog.
Endelig vil jeg gøre en allersidste bemærkning. Inden for Fællesskabet, og jeg hentyder herved til de betænkeligheder, jeg mener at have fundet i hr. Portos indlæg, nemlig at GPA-aftalen skulle skabe rettigheder til fordel for kontraherende leverandører af varer og tjenesteydelser, der er etableret i de tredjelande, der er tilsluttet aftalen, nemlig Canada, Sydkorea, USA, Israel, Japan, Norge og Schweiz, rettigheder, der alene er hjemlet ved GPA-aftalen, men ikke ved de øvrige direktiver om offentlige udbud. Derfor tillægger direktiverne ikke virksomheder i tredjelande nogen ny ret, men fratager dem ej heller de rettigheder, de allerede har i medfør af GPA-aftalen.
På den anden side omhandler direktiverne om de offentlige udbud alene retsforholdet mellem de ordregivende myndigheder og virksomhederne i Den Europæiske Union. Dette retsforhold ændres naturligvis ikke ved GPAaftalen. Det hævdes, at visse tredjelande, der har underskrevet GPA-aftalen, ikke sikrer en fuldstændig og korrekt gennemførelse af aftalen. Således skulle Canada ikke have til hensigt at opfylde forpligtelsen til at underlægge sine decentraliserede myndigheder aftalen, mens USA siges at have besluttet ikke at ændre sin lovgivning? Disse mangler skal, dersom de bekræftes ved undersøgelser eller klagesager, behandles ved brug af de beskyttelsesinstrumenter, der er omhandlet i GPA-aftalen og Verdenshandelsorganisationen, men ikke inden for rammerne af procedurer for ændring af direktiverne, der, gentager jeg, ikke omhandler retsforholdet mellem Fællesskabet og tredjelandene.
Jeg afslutter, hr. formand, efter den lange tale om den tekniske dialog med endnu en gang at give udtryk for min påskønnelse over for hr. Langen, hr. Tappin og alle deres kolleger af kvaliteten af den ikke altid lette politiske samarbejdsdialog, vi har haft vedrørende dette emne.

Langen
Hr. kommissær, lad mig fremsætte endnu to bemærkninger til vore forslag vedrørende sektordirektivet, de statistiske forpligtelser, oplysningspligten over for den bydende, der blev afvist eller kom i betragtning, og pligten til at overholde frister, som kun gælder for de offentlige ordregivere. Vi vedtog dette forslag med stort flertal i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, da vi mener, at det er den del, som er dækket af GPA-aftalen - offentlige indkøb. Denne kunstige balance, som sektordirektivet skaber, er for længst overhalet af Kommissionens og Parlamentets faktiske beslutninger og udviklingen i Europa, og vi ønsker kun at begrænse os til den del, der skal reguleres, uden at det går ud over balancen, som De frygter.
Jeg mener ikke, at det kan være så graverende, og derfor endnu en gang en bøn til Kommissionen, hvis vi i morgen beslutter, at Kommissionen endnu en gang skal tage sin holdning op til vurdering til den næste runde.
Det andet spørgsmål er den tekniske dialog: De har ret. Parlamentet vedtog i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik i forbindelse med det generelle direktiv noget andet - i hvert enkelt tilfælde med et snævert flertal - end i forbindelse med sektordirektivet. Hr. Tappins forslag var et forsøg på at finde en middelvej mellem disse to modsatte positioner. Vi får at se i morgen, om der er et flertal for en af disse veje. Men det er klart, at begge positioner ikke kan opnå flertal på samme tid, da de udelukker hinanden. For så vidt gjorde De med rette opmærksom på de foreliggende forslag, som ikke stemmer overens. Men det er resultatet af meningsdannelsen i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, og vi får i morgen et mere positivt resultat.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Hindringer for mobiliteten mellem landene
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0148/97) af Todini for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier om Kommissionens grønbog »Almen uddannelse - erhvervsuddannelse - forskning: hindringer for mobiliteten i Det Europæiske Fællesskab« (KOM(96)0462 - C4-0580/96).

Todini
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, den betænkning, jeg har den ære at forelægge, indeholder det budskab, vi ønsker at overbringe den konference, som fra i morgen skal afholdes i Maastricht om netop det emne, vi drøfter her i aften. Konferencen vil drage sine konklusioner på grundlag af de reaktioner, der er kommet til udtryk i samtlige medlemsstater og fra deres hertil udpegede koordinatorer, i institutionerne og fra alle de øvrige berørte parter på området. Vort budskab består først og fremmest i, at vi fuldt ud støtter Kommissionens initiativ, idet jeg må sige, at den har udført et fremragende stykke analytisk arbejde og foreslået ni nye handlingsforløb, og at vi tilskynder til fortsættelse af dette arbejde ved afgivelse af virkelig konkrete forslag til fjernelse af de hindringer, der ligger i vejen for mobiliteten blandt studerende, lærere, forskere, voluntører og arbejdstagere under uddannelse.
Vort udvalg - Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier - understreger den væsentlige rolle, mobiliteten spiller for opbygningen af et virkeligt Borgernes Europa. En af de mest fremragende måder, de unge har for netop at tilpasse sig til det europæiske arbejdsmarked består i at give dem virkelig mulighed for at deltage i Den Europæiske Unions studieprogrammer. Vi insisterer derfor på, at de socioøkonomiske hindringer for mobiliteten skal mindskes, således at disse fællesskabsprogrammer ikke længere alene forbeholdes en bestemt elite - hvilket desværre er tilfældet i dag - men at de gøres virkelig tilgængelige også og i særdeleshed for de socialt dårligt stillede og dem, som endnu ikke har påbegyndt studier ved højere læreanstalter.
Vi er alle bekendt med den succes, fællesskabsprogrammer som f.eks. SOCRATES og LEONARDO har haft. Vi ved bl.a., at den vanskeligste hindring at overvinde i fremtiden vil være de knappe bevillinger - og ikke blot i fremtiden, fordi der er tale om en reel og aktuel hindring - og den utilstrækkelige finansiering skyldes i øjeblikket det voksende antal ansøgninger - hvilket giver os anledning til forhåbninger - men først og fremmest fordi visse medlemsstater har valgt ikke at øge Fællesskabets budget i løbet af de nærmeste år. Fællesskabsprogrammerne har vakt betydelig interesse og forhåbninger hos mange unge, og Rådet må påtage sig den eventuelle risiko for at skuffe dem ved at nægte dem midler til at virkeliggøre disse forhåbninger.
Vi skal i meget nær fremtid støtte handlingsprogrammet »Frivillig europæisk tjeneste for de unge«, som bl.a. vor kollega, Nicole Fontaine, meget snart med stor begejstring vil forsvare over for forsamlingen. Også i dette tilfælde vil der sikkert blive behov for visse garantier for at sikre alle deltagerne retssikkerhed med hensyn til opholdstilladelser, social sikring og beskatning.
Vi kræver desuden en forenkling af forvaltningen af disse programmer og fremgangsmåderne for indgivelse af projekter samt fremskyndelse af udbetalingen af midlerne, idet der foruden problemet med knapheden på disse også er vanskeligheder med at få dem udbetalt.
Et andet punkt, som vort udvalg stærkt understreger, er nødvendigheden af at gøre fremskridt med hensyn til iværksættelsen af systemet om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, erhvervskvalifikationer og praktikperioder. Vi støtter Kommissionens henstillinger og opfordringer for så vidt angår den konkrete skabelse af et europæisk rum for erhvervskvalifikationer ved at gøre det såkaldte »meritoverførselssystem« generelt med udgangspunkt i det system, som er blevet skabt inden for SOCRATES-programmets område, og som man følgelig allerede har erfaringer med.
Jeg må sige, at der i realiteten kun er gjort meget få fremskridt i henseende til ligestillingen af erhvervskvalifikationer, anerkendelse og bekræftelse af kvalifikationer og kompetence, der er erhvervet inden for den grundlæggende uddannelse og den uddannelse, der tilbydes i virksomhederne. Vi ønsker derfor, at der udfoldes alle mulige bestræbelser for fremgang ad vejen frem mod den gensidige anerkendelse af uddannelsesmoduler og praktikperioder, eventuelt tillige eller endda først og fremmest ved klare og nøjagtigt udformede aftaler, der anerkendes af samtlige medlemsstater.
For så vidt angår stipendier opfordrer vi medlemsstaterne til at ophæve den praksis, hvorefter disse er territorielle, og i stedet sikre, at unge, der beslutter at gennemføre en uddannelsesperiode i en anden medlemsstat, kan medtage deres stipendium. Og yderligere fremhæver jeg særlig nødvendigheden af en forbedring af udbredelsen af oplysninger om Fællesskabets programmer til fordel for de unge. Jeg finder, at denne form for oplysninger skal gives decentraliseret på lokalt og regionalt niveau gennem samme strukturer, som biblioteker eller lokale beboerforeninger har.
Endelig vil jeg anmode Kommissionen om at udtale sig om det forslag, vi bringer under punkt 36, hvori vi kræver oprettelse af et samordningsudvalg for at kunne udvikle det, der foreslås i min betænkning, således som det allerede var forudset på rådsmødet i maj 1996.
Afslutningsvis vil jeg sige, at der er fremkommet seks ændringsforslag, som skal overvejes under afstemningen i morgen. Af disse seks ændringsforslag mener jeg at kunne godkende ændringsforslag 1, der er fremsat af hr. Dupuis og hr. dell'Alba for ARE-gruppen, idet forslaget fra et alment, men tilstrækkelig veldefineret synspunkt fremhæver problemet om den sproglige kommunikation, samt ændringsforslag 6 af hr. Monfils på gruppen De Liberales vegne, idet jeg finder det absolut på linje med selve betænkningens indhold.

Hermange
Hr. formand, jeg vil først rette en varm tak til fru Luisa Todini for et glimrende arbejde omkring grønbogen.
Jeg vil også give udtryk for beklagelse over, at denne betænkning behandles så sent på aftenen, hvilket viser, hvor ringe betydning man tillægger borgernes Europa, men under alle omstændigheder tillægger visse af os spørgsmålet den største betydning, og jeg må glæde mig over Kommissionens initiativ og kommissær Cressons vilje til at gøre Europa mere nærværende for samtlige borgere.
Dernæst vil jeg sige, at selv om grønbogen indeholder en udmærket analyse af den nuværende situation og af de vanskeligheder, de, der ønsker at deltage i mobilitet over grænserne, møder, foreslår den en række aktionslinjer, som jeg stadig finder alt for abstrakte og fjerne. Derfor er jeg en varm tilhænger af ordførerens forslag om at opstille en bindende tidsplan og at nedsætte et koordineringsudvalg, for at aktionslinjerne kan omsættes til konkrete foranstaltninger, der hurtigt kan gennemføres.
Som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse vil jeg især komme ind på en række sociale, arbejdsmarkedsmæssige og menneskelige aspekter i forbindelse med mobiliteten. Der findes stadig en lang række mangler på området. Det er ufatteligt, at der for de studerende, der i dag gennemfører studieophold i andre lande i Europa, ikke er mulighed for at blive dækket af et samordnet system for social beskyttelse. Det er grunden til, at vi foreslår at udvide anvendelsesområdet for forordning 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, til studerende, som er tilsluttet en specifik national ordning.
Det er ligeledes utroligt, at en arbejdsløs, der i dag søger lykken i et andet fællesskabsland, mister retten til dagpenge efter tre måneder. Vi anmoder derfor indtrængende om, at forordningen revideres, således at arbejdsløse, der deltager i mobilitet over grænserne for at søge et job eller uddanne sig, har ret til at oppebære dagpenge ud over de tre måneder.
Hvad erhvervsuddannelse angår, er det strengt nødvendigt med et omfattende europæisk program for at gøre det muligt for lærlinge og praktikanter at flytte inden for Fællesskabet, at sikre, at deres lærlinge- og praktikantstatus anerkendes og at anspore virksomhederne, bl.a. SMV, til at beskæftige dem.
Hr. formand, det var tre konkrete forslag, som burde gøre det muligt at fremme borgernes Europa og det sociale Europa, som vores medborgere tillægger en særlig stor betydning.

Heinisch
Hr. formand, hr. kommissær, fremme af mobiliteten mellem landene er et af de centrale mål med det uddannelses- og forskningspolitiske samarbejde i Den Europæiske Union. Muligheden for at gennemføre væsentlige dele af sin uddannelse i en anden medlemsstat er et af de vigtigste og for den enkelte unionsborger mest interessante aspekter ved den frie bevægelighed inden for Unionen. Den europæiske integration og Borgernes Europa, den frie bevægelighed og den internationale konkurrenceevne forudsætter, at der i vidt omfang uhindret kan gøres brug af retten til mobilitet.
Endvidere er formidlingen af europæiske kompetencer i stigende grad et vigtigt kriterium for den almene uddannelses, erhvervsuddannelsens og forskningens kvalitet og attraktivitet. Formidlingen af europæiske kvalifikationer, sproglige kompetencer, kendskab til de forskellige politiske, retlige, sociale og økonomiske systemer i Europa, forståelsen for de europæiske naboers levevis skal styrkes og udbygges yderligere. Der er behov for, at de nationale systemer mere klart orienteres mod europæiske udviklingstendenser, uden at dette griber ind i spørgsmål om nærhedsprincippet.
Der findes desværre fortsat alle mulige forskellige administrative og politiske hindringer, som regelmæssigt afspejles i arbejdet i såvel Kulturudvalget som i Udvalget for Andragender. Andragenderne viser klart, at der er et stigende antal unionsborgere, som af mange forskellige grunde ønsker at gøre brug af deres ret til fri bevægelighed. Desværre oplever mange af dem i den forbindelse stadig store hindringer. Jeg glæder mig derfor over Kommissionens initiativ til med den forelagte grønbog at igangsætte en bred debat med henblik på at få fjernet hindringerne for mobiliteten på nationalt og europæisk plan.
De vil forstå, at jeg her ikke kan komme ind på alle spørgsmål, men kun vil tage nogle få op. Vi har i de seneste år og måneder udførligt behandlet anerkendelsesprocedurerne i forbindelse med eksamensbeviser og kvalifikationsbeviser, og jeg mener, at der på dette område allerede er sket mange forskellige glædelige ting. Alligevel viser de talrige andragender, at der specielt her stadig er behov for handling og forbedringer. Den mangelfulde fleksibilitet ved anerkendelsen af erhvervsuddannelser udgør efter min erfaring langt den vigtigste mobilitetshindring. Jeg er derfor enig med ordføreren i, at medlemsstaterne skal gribe ind og gøre det lettere at sammenligne erhvervsuddannelserne gennem mere gennemsigtige beviser og uddannelsesindhold.
Også ideen om at skabe en europæisk lærlingestatus finder jeg interessant. Jeg mener, at den i en passende udformning kunne udgøre et yderligere skridt i vore bestræbelser på at støtte en praksis- og behovsrelateret erhvervsuddannelse.
Kommissionens tanker skal dog præciseres og drøftes yderligere. Grønbogen indeholder ikke nærmere oplysninger om hverken lærlingebegrebet eller om det tilstræbte indhold i en lærlingestatus. Lærlingenes retlige stilling skal udformes på en sådan måde, at lærlingeuddannelsen bliver et attraktivt alternativ til højere uddannelser og fremmes som sådant. Det skal understreges, at hovedformålet med en sådan status er at fremme mobiliteten, og at lærlingebegrebet skal tage hensyn til niveauet for den fuldt ud kvalificerede vekseluddannelse i alle medlemsstater, som f.eks. i Tyskland og Østrig.
Dette system med virksomhedstilknyttet uddannelse må under ingen omstændigheder bringes i fare gennem en europæisk ordning. Derudover må med en sådan status medlemsstaternes eget ansvar for organiseringen af deres uddannelsessystems indhold ikke begrænses. Det foreslåede mobilitetsprogram for lærlinge støttes principielt, især med henblik på at mindske den manglende balance mellem mobilitetsforanstaltninger for de højere læreanstalter og for den ikke-akademiske erhvervsuddannelse.
Et sådant program vil imidlertid forudsætte, at det respekterer de eksisterende rammebetingelser for erhvervsuddannelsen i medlemsstaterne. Jeg glæder mig endvidere over initiativet til at etablere en fælles europæisk praktikantstatus. Praktikanter bør have samme adgang til mobilitet som andre borgere i Unionen. Jeg er dog af den opfattelse, at der her ikke må anlægges et alt for snævert syn på begrebet 'praktikant' for også at give de borgere, der måske ikke er praktikanter i klassisk forstand, adgang til programmerne. Dette anser jeg navnlig for at være særdeles vigtigt på baggrund af behovet for livslang uddannelse, og det glæder mig meget, at mit ændringsforslag herom blev vedtaget i Kulturudvalget.
Jeg vil gerne komme ind på endnu et spørgsmål, som i informationstidsalderen efter min mening bør være uløseligt forbundet med diskussionen om mobilitet, nemlig udnyttelsen af de moderne kommunikationsteknologier. Disse muliggør også i tilfælde, hvor en fysisk mobilitet ikke er mulig, en ny, virtuel form for mobilitet. Tilegnelsen og anvendelsen af informationsteknologierne bør derfor støttes meget tidligt og intenst, helst allerede i barnealderen.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at jeg støtter både Kommissionens forslag og fru Todinis betænkning. Jeg takker alle involverede for deres fortræffelige arbejde.

Evans
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne komplimentere ordføreren for hendes betænkning. Som hun siger i begrundelsen, er dette den slags grønbog, der bør offentliggøres noget tiere. Det er absolut en holdning, jeg er enig i. Efter min mening har Den Europæiske Union og Det Europæiske Fællesskab inden den i alt for lang tid koncentreret sig alt for meget om penge og erhvervsliv. Det frie marked har kun været et frit marked for varer og kapital. Denne betænkning vil, når den er gennemført og fungerer, forhåbentlig i vid udstrækning medvirke til at åbne Europa for flere mennesker i Den Europæiske Union, navnlig unge mennesker.
Den indeholder, som ordføreren var inde på, en lang række positive forslag. Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på nogle, som jeg mener er særlig vigtige: kravet om støtte til personer med børn, for at de kan blive i stand til at udnytte de muligheder, som uddannelse i andre lande giver; behovet for at udvide retten til arbejdsløshedsunderstøttelse - igen meget vigtigt for dem, der er i størst nød; behovet for, at medlemsstaterne ikke sondrer mellem uddannelser ved en uddannelsesinstitution i deres eget land og uddannelessesinstitutioner i et andet land; hele spørgsmålet om social beskyttelse, og måske som det vigtigste, opfordringen i punkt 29 til, at der på uddannelsesområdet lægges meget større vægt på den europæiske dimension ved at sørge for, at sprogundervisningen indføres på et meget tidligere tidspunkt, end det sker i mit land.
De af os, der har en baggrund på uddannelsesområdet, er absolut overbeviste om, at uddannelse er midlet til at overvinde uvidenhed og på sin side at tackle de reelle problemer med racisme og nationalisme, som vil blive et alvorligt problem for Den Europæiske Union, hvis de ikke holdes under kontrol.
Jeg er ikke sikker på, om denne betænkning ville have hjulpet en gruppe unge mennesker fra min valgkreds i London, som skulle have besøgt Parlamentet i morgen. Selv om alle i gruppen var studerende og retmæssigt indskrevet ved College of Northwest London i Wembley, blev nogle nægtet visum til Frankrig, og hele gruppen har derfor været nødt til at melde afbud til et besøg i Parlamentet. Jeg er ved at undersøge nøjagtigt, hvorfor dette skete, men jeg håber, at selv om denne betænkning ikke dækker det, der skete her, kan der rettes op på denne beklagelige situation på en anden måde.
Min gruppe støtter ikke ændringsforslag nr. 2-5. Historien har gentagne gange vist, at bestræbelser på at undertrykke sprog skaber utilfredshed. Jeg mener, at bestræbelser på at indføre sprog, ligeledes vil skabe vrede. Jeg mener ikke, at esperanto er svaret. Hvis det var svaret, må spørgsmålet have været et meget specielt spørgsmål i første omgang. Jeg mener, vi bør sørge for at støtte de store sprog og absolut også de mindre udbredte og historisk traditionelle sprog. Ændringsforslag nr. 1 er imidlertid omfattet af punkt 29, som jeg henviste til.
Men denne betænkning viser, at der er et vedvarende behov for flere finansielle investeringer i almen uddannelse og erhvervsuddannelse. Dette går som en rød tråd gennem betænkningen. Jeg og min gruppe anbefaler, at denne fortræffelige betænkning støttes. Igen mine komplimenter til ordføreren.

Vaz da Silva
Hr. formand, mobilitet er en grundlæggende forudsætning for at effektivisere det europæiske projekt. Europas borgere bør frit kunne vælge, hvor de vil bo, arbejde og uddanne sig, ikke alene på grund af personlige præferencer, men også for at udvide deres studie- og beskæftigelsesmuligheder. Endvidere er det kun gennem udveksling af viden og erfaringer mellem organisationer i store og små lande, mellem de rige nordlige lande og de mindre rige sydlige lande, mellem centrum og periferi, at der kan formes en virkelig europæisk mentalitet.
Det, der i dag er isolerede tilfælde og pilotprogrammer for udveksling af unge, studerende og lærlinge, forskere og undervisere, bør blive reglen inden for det europæiske område. Med en eventuel integrering af Schengenaftalerne i acquis communautaire, der nu helt uventet er tættere på at blive til virkelighed, vil vi omsider nå frem til den frie bevægelighed for goder og personer, som kendetegner et autentisk integreret europæisk område uden grænser.
For et land som Portugal er tilegnelsen af erfaringer i udenlandske uddannelsescentre, laboratorier, universiteter og virksomheder såvel som modtagelsen af borgere fra andre europæiske lande og den dynamik, dette repræsenterer, en vigtig del af dets europæiske integrationsprojekt.
Medens integration og samhørighed er grundlæggende målsætninger for Den Europæiske Union, er mobilitet et af dens privilegerede instrumenter. Der er tre grupper, for hvem spørgsmålet om mobilitet har særlig relevans. De unge: studenter, praktikanter og volontører; forskere og universitetsstipendiater og arbejdsløse. Hvilke problemer står disse grupper overfor? Problemer med anerkendelse og validering af eksamensbeviser, problemer med socialsikring og beskatning og last but not least sprogproblemer.
Disse vanskeligheder har alle været kendt i årevis, men der er ikke blevet gjort noget for at løse dem. Hvorfor? På grund af manglende politisk vilje i medlemsstaterne. Der er ingen begrundelse for at forlænge absurde forhold, som dem, der gør sig gældende for unge volontører, som skal betale skat af deres stipendium eller forskere, som afstår fra at gennemføre et projekt af skattemæssige årsager, eller jobsøgende arbejdsløse, der er tvunget til at rejse hjem efter tre måneder; og mange, mange andre eksempler kunne nævnes.
Parlamentet har i flere omgange behandlet problemet med hindringer for mobiliteten fra forskellige synsvinkler. Og ud over denne fremragende betænkning af fru Todini om grønbogen om almen uddannelse, erhvervsuddannelse og forskning har vi for nylig i Kulturudvalget vedtaget Fontaine-betænkningen om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for videregående uddannelser. Men uden en stærk politisk vilje i medlemsstaterne til i fællesskab at fjerne hindringerne vil Kommissionens og Parlamentets dokumenter blot være døde bogstaver. De nye generationer vil ikke undlade at gøre os ansvarlige herfor, hvis dette sker.

Ryynänen
Hr. formand, hr. kommissær, Kommissionens grønbog og fru Todinis betænkning analyserer særdeles udmærket hindringerne for den internationale mobilitet og udfordringerne på uddannelsesog forskningsområdet. Der foreligger nu tilstrækkeligt med undersøgelser og viden om situationen. De foreslåede foranstaltninger bør langt om længe gennemføres ved hjælp af en særlig tidsplan og med bistand fra medlemsstaternes samordningsudvalg. Der er stadig mange fejl, der skal rettes op på.
Det er en prioritetsopgave at skabe en klar og tilstrækkelig omfattende juridisk status for praktikanter og volontører. Der bør sørges for social sikring for alle dem, der deltager i undervisningen og programmerne, dvs. der bør foretages en koordinering af de forskellige ordninger på dette område. Børnepasning eller deltidsarbejde må ikke være en hindring for deltagelse. Det er også vigtigt at fremme muligheder for international udveksling for dem, der er i gang med en lærlingeuddannnelse. Ansøgningsproceduren må forenkles og kompensationerne fremskyndes. Det er også nødvendigt, at kommunikationen forbedres. De unge bør uanset bopæl sikres lige muligheder for at få oplysninger og deltage i EU's uddannelsesprogrammer. Det forudsætter information på regionalt plan og oprettelse af et dækkende servicenet.
Budgettet for uddannelsesprogrammerne er dog det mest betydningsfulde område, hvor der er brug for forbedringer. Alle de øvrige institutioner kan heller ikke sammen udrette meget, hvis bevillingerne til programmerne ikke øges på en sådan måde, at de bedre svarer til de opstillede mål. Programmerne giver for øjeblikket anledning til skuffelse blandt mange, idet det nuværende budget for SOKRATES-programmet er helt utilstrækkeligt, når det sammenlignes med antallet af ansøgninger og det nødvendige støtteniveau. Den sociale baggrund og den enkeltes velstand må ikke være afgørende for deltagelsen i programmerne.
EU's uddannelses- og praktikantprogrammer er et enestående middel til at skabe gensidig forståelse, tolerance og derigennem tryghed. Derfor bør medlemslandene forpligte sig til at fremme disse programmer også i forbindelse med Rådets beslutninger om budgettet. Alle har fordel af, at hindringerne for udveksling af uddannelser og forskere fjernes.

Ripa di Meana
Hr. formand, vi er enige i den vurdering af Kommissionens grønbog, der indeholdes i fru Todinis fremragende betænkning, særlig vedrørende Kommissionens forslag om at skabe et europæisk rum for kvalifikationer. Fru Todini kunne måske i sit forslag til beslutning stærkere have kritiseret Kommissionens utilstrækkelige virke for så vidt angår den sammenlignende oversigt over erhvervskvalifikationerne, som ligger til grund for alle tanker om mobilitet. Der er tale om en udfordring, der vedrører et stadig voksende antal unge. Man behøver blot at betragte antallet af studerende, som har benyttet sig af Erasmus-programmet til at supplere deres studier i en anden medlemsstat i de senere år, for at forstå, at denne vilje til mobilitet, denne vilje til virkelig at blive europæiske borgere fortjener særlig opmærksomhed fra medlemsstaternes og vore europæiske institutioners side.
Vi er enige med ordføreren, når hun henleder opmærksomheden på uddannelsen af de unge fra dårligt stillede miljøer, unge som ikke ønsker at drive videregående studier, de ældre, de handicappede og dem, der har børn, der skal forsørges, samt alle disse personers mobilitet. Vi må imidlertid konstatere, at de endnu støder på administrative og politiske problemer af alle slags, således som det fremgår af arbejdet i Udvalget for Andragender.
Jeg nævner her eksemplet med lærere i fremmedsprog på medlemsstaternes universiteter og særlig i Italien. Ordførerens krav om udarbejdelse af en sammenlignende undersøgelse af arbejdsvilkårene for disse personer med henblik på at fjerne eventuelle former for forskelsbehandling og sikre en effektiv mobilitet synes os at haste overordentligt og være af stor betydning.

Leperre-Verrier
Hr. formand, Kommissionens grønbog indgår som et vigtigt led i udarbejdelsen af en europæisk uddannelsespolitik i den i traktatens artikel 126 forudsatte betydning. Og jeg vil lykønske ordføreren, fru Todini, med det udmærkede resultat.
Betænkningen indeholder en glimrende sammenfatning af de hindringer, vi helt klart bør overvinde, hvis vi vil gøre fremskridt, hvad angår de studerendes, lærernes og forskernes mobilitet. Vi har så tit kritiseret disse hindringer, at jeg ofte har spurgt mig selv, om det nogensinde ville lykkes os at blive hørt, for det er stadig de samme problemer, vi slås med.
Kommissionen opregner ni større hindringer. For mit eget vedkommende er der specielt tre hindringer, der er vigtige. Jeg underkender bestemt ikke problemerne med hensyn til status og social sikring for personer, der deltager i mobilitet over grænserne, men jeg vil specielt henlede opmærksomheden på problemet med dårligt stillede unge eller unge uden kvalifikationer. Jeg mener, at mobilitetsproblematikken også omfatter dem, og at vi bør finde et middel til at inddrage disse i alle de europæiske programmer for uddannelse og ungdom.
Problemet med kvalifikationerne er et vigtigt spørgsmål, og vi bør absolut tillægge lærlingene en europæisk status. Tidligere tiders farende svende er i den forbindelse et udmærket eksempel, man kunne følge. Endvidere bør man fremme udarbejdelsen af fælles undervisningsmoduler uafhængigt af mekanismen for anerkendelse af eksamensbeviser. Endelig er det vigtigt at tilpasse denne mobilitet, på et tidspunkt hvor Den Europæiske Union udvides med nye lande. Ansøgerlandene i Central- og Østeuropa vil snart blive inddraget i SOCRATES-, Ungdom for Europa- og LEONARDO-programmerne. Dette åbner op for et bredere samarbejde.
Når dette er sagt, kære kolleger, bør det imidlertid understreges, at vi - ud over de gode intentioner - råder over meget få budgetmidler.
Det er således, at i Den Europæiske Union, som tæller godt 120 mio unge på under 18 år, vil kun knap 1 mio få mulighed for at nyde godt af disse programmer. Det er desværre et faktum, vi bør lade indgå i vores overvejelser.

Elchlepp
Jeg takker fru Todini for hendes velfunderede udtalelse. I realiteten drejer det sig i forbindelse med mobilitet mellem landene om et eksistentielt spørgsmål for den videre opbygning af et forenet Europa, som i sidste instans lever af forståelsen mellem borgerne og - hvad angår arbejde og uddannelse - i sidste instans af, at de unge er rede til mobilitet. Mobilitetsfremme er nemlig også beskæftigelsespolitik. Dette skal erkendes i højere grad og gælder ikke kun for grænseregionerne i Europa.
Det er jo en mærkværdig situation at måtte konstatere i dag, at vare- og kapitalbevægelserne i Europa ofte foregår mere problemløst end menneskenes mobilitet. Jeg ser også på dette område en fare for - som det allerede er tilfældet - at man gennem en ensidig fordeling af mulighederne for udveksling, f.eks. for unge under erhvervsuddannelse, medvirker til, at de ulige muligheder på uddannelsesområdet, som vi i de seneste årtier i nogen grad har afviklet i Europa, genopstår netop via de europæiske aktiviteter. Når vi ser, at mindre end 1 % af de unge under erhvervsuddannelse uden for de højere læreanstalter i dag deltager i et udvekslingsprogram eller, som det allerede er antydet, at unge studerende rent faktisk udelukkes, fordi ERASMUS-stipendierne ikke svarer til andet end pæne lommepenge, eller fordi stipendierne i visse lande ikke kan tages med til udlandet.
Vi går ganske vist ind for et europæiske arbejdsmarked, men giver ikke de arbejdsløse chance for at forbedre deres jobmuligheder gennem en sproglig videreuddannelse i nabolandet. Vi har rent faktisk brug for europæiske bestemmelser for den frie bevægelighed og en opgivelse af områdeprincippet.
Det er også særdeles ærgerligt, at der - bortset fra disse retlige hindringer - hos mange forvaltningsmyndigheder i Europa stadig findes en skjult modstand mod den frie bevægelighed. Lige så ærgerligt er det, når studerende på chikanøs vis, som det skete for nylig, må vente på deres opholdstilladelse, eller den gensidige anerkendelse af eksaminer ved adgangen til udøvelse af reglementerede erhverv i europæiske stater til dels trækkes i langdrag eller ganske enkelt nægtes af egoistiske afskærmningsgrunde. Jeg håber, at vi kommer videre her og opnår forbedringer.
Men jeg håber også, at medlemsstaterne selv i højere grad relaterer deres uddannelsessystemer mod Europa og ikke i for høj grad lader det bero på Kommissionens aktiviteter ved europæiseringen af uddannelseskurserne. Heriblandt hører frem for alt en bedre fremmedsprogsundervisning.
Endelig har jeg en indtrængende bøn om, at der på EU-budgettet i fremtiden stilles flere midler til rådighed til udvekslingsprogrammer. Her mangler jeg konkrete udtalelser i grønbogen. Spørgsmålet er: Forbliver det, vi støtter i form af udveksling, et pilotprojekt, eller skal det på et vist tidspunkt blive et almindeligt tilbud med en større bredde? Læg venligst mærke til dette: I dag anvendes der færre penge på SOCRATES end til at støtte tobaksdyrkningen i Europa, for lige at sige det så drastisk.
Jeg kunne forestille mig, at man i fremtiden ud fra beskæftigelsespolitiske perspektiver også anvender strukturfondene til udvekslingsprogrammer, for at så vidt muligt alle skoleelever, lærlinge og studerende, som ikke kan regne med hjælp fra forældrene i forbindelse med uddannelsesophold i udlandet, kan få en fair chance. Med henblik herpå bør støttebeløbene som led i uddannelsesprogrammerne forhøjes i forhold til behovet.
Last but not least, tænk venligst på, at vi i vidt omfang skal forbedre oplysningerne om mobilitetsstøtte i Europa og opbygge en væsentlig bedre formidlingsstruktur på stedet, navnlig i virksomhederne. Selv om der er stærk efterspørgsel efter programmerne - det er rigtigt bemærket - er der mange mennesker i Europa, der overhovedet ikke har kendskab til dem.

Matikainen-Kallström
Hr. formand, fjernelse af hindringerne for personers frie bevægelighed er en af den europæiske konstruktions grundlæggende målsætninger, der allerede blev fastlagt i Rom-traktaten. Der findes dog så mange hindringer for den frie bevægelighed, at jeg stiller mig spørgsmålet, om den frie bevægelighed overhovedet eksisterer. Studerende, forskere og lærere, der inden for rammerne af udvekslingsprogrammerne ønsker at tage til et andet EU-lande for at studere, er ikke altid velkomne. På den anden side er der heller ikke villige ansøgere til alle lande.
Sprogstudier bør bestemt støttes. Tanken om at fremme studier i sjældne sprog er vigtig, da det blandt andet bidrager til udveksling, der retter sig mod alle lande. I praksis er det dog umuligt at opnå et virkeligt højt niveau i to fremmedsprog i gymnasieuddannelsen. Der bør tages hensyn til f.eks. individuelle forskelle og forskellige uddannelsesmuligheder.
Efter min mening bør man også finde en varig løsning på problemerne i forbindelse med beskatning og social sikring. Navnlig med hensyn til den direkte beskatning af forskere er de enkelte landes praksis på skatteområdet vidt forskellig, og det kan føre til situationer, hvor det høje beskatningsniveau ligefrem virker som en hindring for mobiliteten til visse lande. Det øger vel heller ikke interessen for at tage til udlandet, når den person, der deltager i en uddannelse i et andet EU-land af en varighed på mere end tre måneder, nægtes arbejdsløshedsunderstøttelse.
For øjeblikket kan der slet ikke tales om, at der foregår sammenligning eller anerkendelse af eksamensbeviser og andre kvalifikationsbeviser. Jeg håber virkelig, at Kommissionen træffer konkrete foranstaltninger for at rette op på sagen. Heller ikke alle lande anerkender volontørtjeneste, der er meget tæt forbundet med disse udvekslingsprogrammer.
Jeg spørger desuden, om budgetbevillingerne er tilstrækkelige? Det er ikke muligt i forbindelse med de stadig mere omfattende og efterspurgte udvekslingsprogrammer er ikke i stand til at dække deltagernes udgifter. Dette skaber social ulighed og medfører, at ikke alle studerende får mulighed for at deltage i disse aktiviteter, der øger internationaliseringen. Det taler også for øgede bevillinger, at jeg gerne selv så, at de baltiske lande bliver omfattet af udvekslingsprogrammerne. Eftersom menneskelige ressourcer er et stort aktiv i Det Europæiske Fællesskab, bør man gøre alt for, at de bliver udnyttet mere effektivt.

Dupuis
Hr. formand, jeg vil først og fremmest sige tak til ordføreren, fru Todini. Jeg finder, at der er tale om en god betænkning, der behandler meget vigtige problemer, som der er talt meget om her i aften, nemlig kvalifikationer, eksamensbeviser og fremmedsprog. Jeg finder imidlertid, at der har været tale om en meget stor fortrængning, som ordføreren har forsøgt at overvinde ved at acceptere et af de fremsatte ændringsforslag, men jeg finder ikke, at dette er tilstrækkeligt.
Denne fortrængning vedrører den sproglige kommunikation. I en Europæisk Union, der i dag tæller 15 medlemmer og 11 sprog og i morgen 25 medlemmer og 20 sprog, tror jeg ikke, at man fortsat kan lade, som om sprog- og kommunikationsproblemet ikke findes. Hver dag står vi her i Parlamentet over for oversættelsesproblemer, som f.eks. her i eftermiddag, hvor den engelske tolkekabine »faldt ud«. Vi er en del af en begrænset verden, der repræsenterer mindre end 1 % af Den Europæiske Union, der taler et andet sprog, og som er i stand til at forstå et tredje, men der er her tale om en lille lukket verden, der ikke gør sig klart, at det sproglige kommunikationsproblem for så vidt angår 99 % af Unionens befolkning - når man skifter land og tager til udlandet, når man dyrker turisme eller søger arbejde eller i mange andre situationer - udgør et grundlæggende problem.
Jeg tror derfor ikke, at vi længere kan lukke øjnene for dette problem, men bør tænke på at tilbyde samtlige borgere og ikke blot den procentdel af dem, der kan tage til Oxford eller Harvard for at studere et fremmedsprog, mulighed for at få ét og samme kommunikationssprog. Der er tale om et tabu, som skal brydes, og jeg siger tabu, fordi tanken om et neutralt kommunikationssprog er forbundet med navnet Esperanto, en gammel opfindelse, som ikke har noget godt ry, men som dog sandsynligvis er den eneste måde, hvorpå en union med 25 medlemmer og 20 forskellige sprog kan give alle og følgelig også de dårligt stillede, dem, som ikke har de fornødne midler til at tage til USA eller de bedste udenlandske universiteter, mulighed for at kommunikere med de øvrige borgere i Unionen.

Monti
Tak, hr. formand. Vi glæder os over den betydning, der tillægges grønbogen af Parlamentet, og jeg vil sige tak til de forskellige udvalg og særlig ordførerne, fru Todini, hr. Desama, fru Hermange og fru Heinisch, for deres bidrag. Under rådslagningen har vi modtaget et betydeligt antal reaktioner og bidrag, hvis høje kvalitet vil gøre det muligt for Kommissionen bedre at tilrettelægge gennemførelsen og de retningslinjer, der er udviklet i grønbogen.
Denne procedure spiller op til den konference, som indledes i Maastricht i morgen, og som skal spille en central rolle for vurderingen af de resultater, der hidtil er opnået. Jeg vil tillige understrege betydningen af den frie bevægelighed for personer, særlig inden for en del af befolkningen, som endnu ikke har været taget tilstrækkeligt i betragtning, nemlig de unge under uddannelse, lærerne, de arbejdsløse, der er under efteruddannelse, og forskerne. I øvrigt vil jeg vedrørende emnet personer og den frie bevægelighed sige, at jeg er ganske enig i de bemærkninger, der er fremsat af visse parlamentsmedlemmer, det vil sige, at den frie ret til bevægelighed for kapital, varer og tjenesteydelser i dag er langt længere fremme. Jeg vil forsikre, at kommissær Cresson først og fremmest på dette område, som vi skal drøfte i aften, men tillige hele Kommissionen med hende er rede til at udfylde dette hul - hvilket jeg kan bevidne som kommissær for enhedsmarkedet. Den handlingsplan for enhedsmarkedet, som Kommissionen fremlægger på Det Europæiske Råd i Amsterdam, lægger stor vægt og fokuserer på de frie personbevægelser, og det budskab, der bringes af Europa-Parlamentet, «Borgerne først« har til formål at aktivere kendskabet til udøvelsen af de muligheder for mobilitet, som allerede eksisterer.
Hvad angår Parlamentets bidrag vil jeg understrege fru Todinis overordentlig positive reaktion i indledningen af hendes beretning, hvori hun med stor indforståelse fremhæver grønbogens konkrete og operative karakter. Det er en reaktion, som jeg glæder mig over på Kommissionens vegne, og som nøje genspejler den levende interesse, grønbogen har vakt i Unionen.
Kommissionens virke har fire ledestjerner. Den første er at forbedre de oplysninger, der er til rådighed. På initiativ af hr. Elchlepp henleder Parlamentet opmærksomheden på nødvendigheden af at forbedre udbredelsen af oplysninger om de muligheder, der ligger i fællesskabsprogrammerne for unge, der ønsker at tilbringe en uddannelsesperiode i udlandet. I denne henseende planlægges det at skabe formidlende strukturer på lokalt og regionalt niveau med henblik på oprettelse af egnede kontaktsteder for det størst mulige antal personer. I denne henseende indeholder Veil-Gruppens betænkning om den frie bevægelighed for personer en række forslag vedrørende EURES-nettet, som Kommissionen i det væsentlige er enig i, og hvoriblandt findes styrkelsen af båndene mellem nettet og de øvrige fælles initiativer og programmer.
Med henblik på at benytte sig af de allerede eksisterende strukturer i stedet for at oprette nye har Kommissionen til hensigt at undersøge de instrumenter, der skal anvendes med henblik på en bedre koordinering af samtlige de allerede fungerende net. En bedre udnyttelse af de nye teknologier vil gøre det muligt at gøre nettene endnu mere tilgængelige for publikum i almindelighed.
Det andet mål er at mindske de sproglige hindringer. Kommissionen glæder sig over, at dette mål - som den allerede var gået varmt ind for i hvidbogen »At undervise og at lære - mod det kognitive samfund« - principielt viser, at Parlamentet er gunstigt indstillet. Vi tager de forbehold, der er kommet til udtryk i fru Hermanges betænkning vedrørende det mål at beherske to fællesskabssprog foruden modersmålet, til efterretning. Vi bemærker endvidere med interesse støtten til den tanke, der allerede er kommet til udtryk under forhandlingerne, og som er fulgt efter hvidbogen, om erhvervelse af passivt kendskab til et tredje fællesskabssprog.
Det må dog erindres, at Kommissionens muligheder for at handle på det sproglige område efter den nuværende ordlyd af artikel 126 og 127 i det væsentlige er begrænset til fællesskabsprogrammerne for undervisning og uddannelse SOCRATES og LEONARDO. Det virke, der er påbegyndt i denne forbindelse er dog af betydelig interesse. I det af fru Todini nævnte område vedrørende tidlig undervisning i et fremmedsprog i skolen skal jeg oplyse, at der f.eks. i øjeblikket er ca. 15 europæiske pilotprojekter under udvikling inden for rammerne af SOCRATES-programmet.
Det tredje mål er indførelse af en ordning vedrørende bevægelighed for dem, der tager til udlandet. Dette gælder forskere og lærlinge. For så vidt angår forskerne inspirerer hr. Desamas udtalelse Kommissionen til hurtigt at forelægge Parlamentet udkast til foranstaltninger, der er egnet til at fjerne de hindringer, der er beskrevet i grønbogen, og Kommissionen agter at følge hr. Desamas udtalelse op. På grundlag af oplysninger, vi er ved at indhente fra forskere og eksperter i skatteret og social sikring, vil Kommissionen udarbejde en sammenfattende redegørelse, der er bestemt til offentligheden.
For så vidt angår lærlingene kræver betænkningen på initiativ af fru Heinisch vedtagelse af en fællesskabsdefinition og en fællesskabsretlig status for lærlinge samt iværksættelse af et særligt program for lærlinges mobilitet. Vi undersøger i øjeblikket, hvorledes man kan udforme en rammeordning, der fastlægger de optimale betingelser for en lærlingeuddannelse, der foregår på skift i de europæiske lande, og hvilke mekanismer der kan skabe betingelser for deres mobilitet inden for hele Fællesskabet.
Endelig er det fjerde mål adgangen til fællesskabsprogrammerne. I betænkningen understreges nødvendigheden af større hensyntagen til kravet om lige muligheder og socialpolitisk ligevægt inden for SOCRATES- og LEONARDO-programmerne, adgangen til disse programmer og følgelig en væsentlig forøgelse af de budgetmæssige bevillinger til disse programmer. Under denne synsvinkel foreslås ligeledes en sammenlægning af de enkelte medlemsstaters og Fællesskabets støtte. I denne henseende tilslutter Kommissionen sig fuldstændig Parlamentet.
Vi håber, at Parlamentets støtte til sikring af gennemførelsen af de fremtidige forslag på dette område ikke vil slå fejl, men blive frugtbar. Det rige indhold af Parlamentets betænkning giver håb om et snævert samarbejde med henblik herpå.
Endelig har fru Todini omtalt punkt 36. Hvad angår dette punkt vedrørende samordningsudvalget kan Kommissionen oplyse, at den går ind for tanken om en ordning, der fremmer en vis samordning og opfølgning og en praktisk gennemførelse af de retningslinjer for handling, der er foreslået i grønbogen. Kommissionen vil anstille dybtgående overvejelser over, hvilke fremgangsmåder der vil være bedst for afstikningen af disse retningslinjer, og Europa-Parlamentet vil i alle tilfælde blive fuldt involveret heri.
For så vidt angår den form for udvalg, der er foreslået af Parlamentet, kan Kommissionen dog endnu ikke erklære sig enig. Vi kan nemlig alle være enige om, at det er svært at udtale sig om realiteten, førend vi ved, om den foreslåede form for udvalg er i overensstemmelse med de gældende procedurer og principperne i traktaten.
Jeg skal til slut sige, at Kommissionen senere under det luxembourgske formandskab vil fremlægge en detaljeret analyse ledsaget af en række forslag til ajourføring af grønbogen. Som det i øvrigt er foreslået af Parlamentet, vil dette forslag til ajourføring af grønbogen blive opbygget på grundlag af en tidsplan, og jeg behøver ikke at sige, at Parlamentet - som jeg endnu en gang siger tak for dets særdeles vægtige bidrag - vil blive holdt løbende underrettet om de følgende etaper.

Todini
Hr. formand, jeg vil først og fremmest sige tak til kollegerne og særlig kommissæren for hans fulde forståelse af de grundlæggende forhold i betænkningen. Vi forventer følgelig senere at få at vide, hvad der konkret kan fremføres vedrørende samordningsudvalget.
Jeg benytter mig af kommissærens tilstedeværelse til at sige, at vi virkelig alle har komplimenteret Kommissionen for offentliggørelsen af en uhyre konkret grønbog. Men det samme gælder ikke det forhold, at arbejdet i Fællesskabets institutioner meget ofte ikke koordineres. Et konkret eksempel herpå er, at man netop i morgen indleder konferencen i Maastricht vedrørende dette emne. I dag drøfter vi betænkningen om mobilitet, og den vedtages i morgen, og det vil følgelig være vanskeligt på Maastricht-konferencen virkelig at tage EuropaParlamentets arbejde i betragtning.
Dersom grønbogen var blevet sendt til Kulturudvalget noget før og efter den fremgangsmåde, som De er fortrolig med, hr. kommissær, en smule tidligere, havde vi måske ikke i dag haltet sådan bagefter. Vi kunne måske have afsluttet arbejdet og drøftelserne i lidt bedre tid, og konferencen i Maastricht - der, gentager jeg, begynder i morgen - kunne bedre have taget Parlamentets arbejde i betragtning.
I alle tilfælde vil vi sørge for, at det endelige dokument kommer frem i morgen, om muligt før kl. 14.00, idet vi så håber, at Europa-Parlamentets arbejde, hensigter og forslag kan blive overvejet på passende måde.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 22.28)

