Folosirea uleiurilor uzate de PCB într-o uzină de reciclaj alimentar în Irlanda (dezbatere)
Preşedinta
- Următorul punct este declaraţia Comisiei cu privire la folosirea uleiurilor reziduale cu PCB într-o uzină de reciclaj alimentar în Irlanda.
Androulla Vassiliou
comisar. - Dnă preşedintă, Comisia este pe deplin conştientă de riscurile majore ale bifenililor policloruraţi (PCB) asupra sănătăţii umane şi asupra mediului.
Incidente precum cele din Belgia din 1999 şi din Irlanda de anul trecut au demonstrat încă o dată că PCB-urile, chiar şi în cantităţi mici, pot cauza contaminarea gravă a lanţului alimentar.
În ultimele trei decenii, UE a stabilit o legislaţie pentru a micşora cantitatea de PCB-uri şi de dioxine eliberată în mediul înconjurător, în scopul de a reduce expunerea umană şi de a proteja sănătatea umană şi mediul înconjurător.
Cu toate acestea, deoarece echipamentele cu conţinut de PCB au, în general, o durată de viaţă lungă, chiar şi după interzicerea PCB-urilor, în 1985, aceştia sunt încă utilizaţi în cantităţi semnificative şi reprezintă o sursă posibilă de expunere umană.
În mod special, Directiva privind eliminarea PCB-urilor, Directiva 96/59/CE din septembrie 1996, furnizează instrumentele corespunzătoare pentru a asigura eliminarea echipamentelor şi a deşeurilor cu conţinut de PCB cât mai curând posibil şi a echipamentelor de mari dimensiuni până la sfârşitul anului 2010.
Totuşi, rămân lacune considerabile în ceea ce priveşte implementarea întocmai a acestor legi. Comisia a fost nevoită să lanseze proceduri de încălcare a dreptului comunitar împotriva majorităţii statelor membre, pentru nerespectarea obligaţiei de inventariere a echipamentelor de mari dimensiuni cu conţinut de PCB şi a uzinelor de eliminare a PCB-urilor.
Ca urmare a acestor proceduri, situaţia în ansamblu s-a îmbunătăţit. În prezent sunt deschise doar două astfel de dosare, care, la rândul lor, sunt pe punctul de a fi închise.
Toate statele membre şi-au comunicat planurile privind decontaminarea şi/sau eliminarea echipamentelor inventariate şi a PCB-urilor conţinute de acestea, precum şi planurile privind colectarea şi, ulterior, eliminarea echipamentelor cu conţinut de PCB mai mic de cinci decimetri cubi (conform Articolului 11 din directivă).
Totuşi, sunt necesare eforturi suplimentare. Pentru a asigura eficienţa planurilor de eliminare a PCB-urilor, statele membre trebuie să urmărească o mai bună implementare a legislaţiei existente cu privire la PCB-uri şi, în general, a legislaţiei europene în materie de deşeuri.
Comisia acordă o importanţă din ce în ce mai mare implementării corecte a legislaţiei UE în materie de deşeuri şi sprijină activ statele membre în efortul de a asigura o mai bună implementare a legislaţiilor naţionale din acest domeniu.
Regulamentul nr. 183/2005 privind igiena furajelor prevede cerinţe minime de igienă a furajelor, aplicate începând de la nivelul producţiei primare a furajelor (la nivel de fermă), la nivelul producţiei, prelucrării şi distribuţiei, până la hrănirea animalelor.
Operatorii din sectorul hranei pentru animale ar trebui să stabilească, să implementeze şi să menţină proceduri bazate pe principiile HACCP. Acesta presupun identificarea elementelor critice ale controalelor şi identificarea, inter alia, a unei eventuale contaminări chimice la utilizarea procedeului încălziri directe a materiilor furajere uscate.
Răspunderea pentru respectarea acestor cerinţe revine operatorilor din sectorul hranei pentru animale, deşi conformitatea măsurilor stabilite de aceşti operatori trebuie verificată de autorităţile competente ale statelor membre. În majoritatea cazurilor, acest lucru trebuie realizat printr-o vizită la faţa locului.
De asemenea, principiile generale privind organizarea controalelor oficiale, prevăzute în Regulamentul privind controalele oficiale în domeniul hranei pentru animale şi al produselor alimentare impun ca statele membre să asigure efectuarea unor controale periodice, în funcţie de riscuri şi cu o frecvenţă corespunzătoare. Aceste controale oficiale trebuie să includă controale ale activităţilor din sectorul hranei pentru animale.
Rolul Comisiei este definit în Articolul 45 din Regulamentul privind controalele oficiale în domeniul hranei pentru animale şi al produselor alimentare (CE) nr. 882/2004. Experţi din cadrul Comisiei efectuează audituri ale autorităţilor competente din statele membre, pentru a verifica dacă aceste controale se realizează în conformitate cu dreptul comunitar.
În baza acestui articol, în Irlanda a fost efectuat în 2008 un audit general la nivelul câtorva sectoare, urmând ca un raport să fie disponibil în curând. Lista entităţilor auditate este stabilită de comun acord între autorităţile naţionale competente şi auditorii din partea FVO.
Uzina menţionată în întrebare nu a fost printre cele supuse inspecţiei, în cadrul auditului general din 2008.
În cazul incidentului de contaminare cu dioxină din Irlanda, sursa contaminării a fost identificată a fi utilizarea de pesmet contaminat ca hrană pentru animale. Pesmetul a fost produs din deşeuri de brutărie (biscuiţi expiraţi), care au fost uscate prin procedeul încălzirii directe. În procedeul încălzirii directe, gazele de combustie vin în contact direct cu materia furajeră care trebuie uscată. Combustibilul utilizat era aparent contaminat cu ulei de transformator cu conţinut de PCB. Responsabilităţile aferente diverselor părţi implicate, de la producătorul de pesmet la furnizorul de combustibil etc. vor fi identificate printr-o anchetă legală, aflată în desfăşurare.
Aş dori să subliniez importanţa majoră a unei abordări cuprinzătoare în ceea ce priveşte clasificarea riscurilor, care să includă atât riscurile legate de natura materiei primite, în acest caz pesmetul, cât şi cele legate de procedeul în sine.
Mairead McGuinness
în numele grupului PPE-DE. - Doamnă preşedintă, aş dori să mulţumesc Comisiei pentru declaraţia foarte detaliată în legătură cu acest subiect.
Cred că motivul pentru care dezbatem această temă în această seară este dorinţa de a învăţa din greşeli şi de a ne asigura că situaţia nu se va mai repeta. Dificultatea constă în faptul că, în 1999, când am descoperit o problemă în Belgia, am crezut, la momentul respectiv, că am înăsprit suficient regulile pentru a evita incidente ulterioare. Totuşi, iată situaţia în care ne aflăm! Cunoaştem consecinţele ineficienţei sistemului şi nu este vorba numai de pierderile financiare - deşi acest aspect este extrem de important pentru Uniunea Europeană, pentru trezoreria irlandeză, pentru contribuabili - ci şi de pierderea încrederii consumatorilor şi de daunele provocate sectorului irlandez de producţie alimentară, din punctul de vedere al pieţelor de desfacere.
Mă bucur că am realizat progrese şi că ne recâştigăm poziţia pe piaţa internaţională, însă sunt foarte conştientă de faptul că şi alţi fermieri din întreaga Uniunea Europeană se confruntă cu probleme din cauza situaţiei dificile din Irlanda. De aceea, consider că dezbaterea din această seară nu priveşte doar o problemă a Irlandei. În opinia mea, se poate vedea clar din declaraţia dumneavoastră că există posibilitatea ca această problemă care a apărut în Irlanda să se repete şi în alte state membre. De aceea, cred că acesta ar trebui să fie punctul de plecare al dezbaterii noastre.
Evident, acel ulei nu ar fi trebuit să ajungă în lanţul alimentar al animalelor. Ceea ce încercăm să aflăm este cum s-a întâmplat acest lucru şi - ceea ce spuneţi este corect - aceasta face obiectul unei anchete de poliţie cu elemente de extraneitate. Sper că vom putea reconstitui cu exactitate firul evenimentelor, pentru a evita o situaţie similară.
Însă situaţia ridică o altă întrebare, la care aţi făcut referire, respectiv cum rezolvăm problema deşeurilor sau a surplusului de alimente. Soluţia este, bineînţeles, reciclarea. Toată lumea este în favoarea reciclării, deoarece toţi dorim măsuri viabile şi prietenoase mediului. Însă aici există două probleme: în primul rând, problema reciclării uleiurilor - la care aţi făcut referire - căreia consider că trebuie să i se acorde mai multă atenţie nu numai în ceea ce priveşte PCB-urile, ci şi, într-o viziune mai generală, în ceea ce priveşte colectarea, distribuţia, manipularea etc. a uleiurilor reziduale, deşi, evident, există o preocupare specială pentru PCB-uri.
Referitor la surplusul de alimente - sau deşeul alimentar, cum este numit uneori - părerea mea este că utilizarea acestuia în lanţul alimentar al animalelor este o soluţie convenabilă, însă doresc să precizez foarte clar că, dacă nu putem garanta siguranţa acestui produs şi maniera în care este prelucrat şi manipulat, mă tem că va fi necesară interzicerea lui în lanţul alimentar.
Nu doresc să se întâmple acest lucru, însă nu doresc nici să se repete situaţia din Irlanda şi consecinţele ulterioare ale acesteia. Scopul nostru este ca acest surplus sau deşeu alimentar să fie folosit pentru că este un produs de calitate, nu pentru că lanţul alimentar al animalelor este un "cimitir radioactiv‟ - cred că aceasta este o precizare importantă.
De asemenea, trebuie să discutăm deschis şi despre întreaga problemă a amestecurilor furajere. Fermierii preferă că cumpere ingredientele şi să prepare ei înşişi amestecurile, în proporţiile stabilite de ei şi, în general, fermele mari sunt cele care procedează astfel. Acest lucru este acceptabil dacă avem metode ferme de control. Înţeleg că se fac verificări periodice, însă în acest caz este evident că au existat câteva scăpări la acest nivel. Într-adevăr, fermierii care au fost detectaţi şi au suferit consecinţele utilizării acestui produs m-au întrebat: "De ce nu a venit nimeni să verifice ce intră în incintele noastre‟?
În problema reglementării, sunt convinsă că operatorii autorizaţi din sectorul hranei pentru animale - industria hranei compuse pentru animale din Uniunea Europeană - sunt supuşi unor controale severe, impuse ca urmare a practicilor din trecut, care au determinat înăsprirea regulilor.
Am sentimentul că aplicăm măsuri mult prea stricte celor care respectă legea şi nu suntem vigilenţi cu cei ce sunt susceptibili de a o încălca. Nu privim dincolo de cadrul de reglementare. Există, poate, o tendinţă ca, după ce se bifează toate căsuţele, dosarele să fie adăugate la arhivă şi să nu se mai revină niciodată asupra lor.
Cred că este necesar să revizuim regulamentul. Revizuim regulamentul în sectorul financiar şi va trebui să îl revizuim şi în sectorul alimentar. Mai cred, de asemenea, că la nivelul fermelor, inspectorii sunt uneori priviţi ca inamicul lor numărul unu. De ce nu îi primesc fermierii pe inspectori ca pe nişte protectori ai afacerii lor?
Cred că, pe baza acestei experienţe, trebuie să schimbăm mentalitatea în întregul sector al lanţului alimentar. Salut în mod special anunţul Asociaţiei Fermierilor Irlandezi privind constituirea unei forţe speciale în sectorul alimentar. Este momentul ca fermierii să preia, într-o oarecare măsură, controlul asupra lanţului alimentar.
În ultimul rând, problema ingredientelor cu cost redus nu se încadrează în discuţia de azi, însă presiunea pusă asupra producătorilor de a reduce şi mai mult costurile reprezintă o parte a acestei probleme, care trebuie abordată.
Proinsias De Rossa
în numele grupului PSE. - Doamnă preşedintă, aş dori să fac o serie de remarci în legătură cu această problemă şi permiteţi-mi să nu fiu întru totul de acord cu afirmaţia dnei McGuinness, cum că "aceasta nu este doar problema Irlandei‟. Este, fără îndoială, problema Irlandei. Acesta este cel mai recent scandal în domeniul riscurilor alimentare.
Protejarea sănătăţii umane trebuie să fie preocuparea principală în acest domeniu şi aici vorbim despre implementarea unei directive din 1996. Din păcate, Irlanda a fost unul dintre acele state membre care au fost forţate, prin ameninţări cu acţiuni în justiţie, să implementeze această directivă, cinci ani mai târziu, în 2001. Desigur, se pare că procesul implementării directivei este încă în desfăşurare, iar procedurile de inspectare pentru asigurarea respectării acesteia par să fie destul de neconsistente. Din ceea ce am citit, am înţeles că unul dintre elementele surprinzătoare este lipsa de informaţii despre ceea ce s-a întâmplat, cu exactitate, în acest caz de contaminare a cărnii de porc. Se pare că uzina respectivă, care a produs hrana pentru animale nu fusese inspectată de multă vreme.
De asemenea, trebuie să spun - şi sunt sigură că Guvernul ar fi surprins să mă audă spunând acest lucru - consider că întreruperea imediată a distribuţiei de carne de porc şi retragerea acesteia de pe rafturile magazinelor a fost, într-adevăr, decizia corectă. Desigur, acest lucru a prejudiciat mulţi producători şi măcelari nevinovaţi, care nu au încălcat legea. 90% din produse sau chiar mai mult nu erau deloc contaminate. Fabrica respectivă aproviziona doar în jur de 10 magazine, aşa că acesta a fost un pas important, însă a fost pasul corect. Cel mai important lucru este de a depune eforturi pentru a asigura că publicul şi consumatorii au certitudinea că alimentele pe care le cumpără în supermarketuri şi în magazine sunt sigure. În cazul în care nu luăm imediat măsuri drastice pentru a garanta acest lucru, consider că nu ne îndeplinim atribuţiile.
Aş dori să adresez două întrebări Comisarului. După cum am spus, vorbim aici despre implementarea directivei din 1996. Nu este acesta un argument pentru revizuirea acestei directive? Nu se poate spune că normele prevăzute în această directivă sunt necorespunzătoare în acest caz sau în general? Nu ar trebui să ne gândim mai serios la retragerea acestor PCB-uri mult mai rapid decât s-a avut în vedere, în special pentru că multe state membre au implementat directiva cu întârziere?
Cealaltă întrebare a mea se referă la planul de gestionare pe care Agenţia irlandeză pentru protecţia mediului l-a introdus cu întârziere în 2008, în care se vorbeşte despre codul de practici privind gestionarea PCB-urilor şi a echipamentelor cu conţinut de PCB aflate în uz. Ceea ce doresc să ştiu este dacă un cod de practici este, de fapt, în acord cu directiva. Nu ar trebui să urmărim o aplicare mai riguroasă a regulilor în ceea ce priveşte gestionarea PCB-urilor? Nu sunt pentru incriminarea oricărui caz de nerespectare a vreunei reguli, însă sunt de părere că, atunci când este vorba despre siguranţa alimentelor, ar trebui să se aplice sancţiuni penale celor care abuzează, din imprudenţă, de poziţia lor.
Liam Aylward
în numele grupului UEN. - Doamnă preşedintă, industria irlandeză a cărnii de porc joacă un rol esenţial în sectorul agroalimentar din Irlanda. Această industrie este evaluată la aproximativ 1 miliard de euro şi asigură, în mod direct şi indirect, 10000 de locuri de muncă.
Pe fondul climatului economic actual şi al creşterii costurilor alimentelor, este esenţial să facem tot posibilul, în Irlanda, pentru a proteja sectorul irlandez al cărnii de porc, care funcţionează la standardele Uniunii Europene şi internaţionale cele mai înalte.
Detectarea unui nivel de dioxine peste pragul minim într-o mostră de grăsime de porc, în cadrul Programului naţional de monitorizare a reziduurilor, a permis depistarea rapidă a sursei de contaminare, dovedită a fi o anumită uzină de producţie de hrană pentru animale. Deşi orice caz de contaminare a alimentelor este întotdeauna regretabil, acest incident arată nivelul foarte înalt al controalelor de siguranţă aplicate de autorităţile irlandeze pentru a garanta integritatea lanţului alimentar. Cu alte cuvinte, aceste controale au fost eficiente.
Prin urmare, aş dori să laud competenţa şi rapiditatea măsurilor luate de Guvernul irlandez şi de Ministerul Agriculturii, cu privire la decizia de retragere completă a produselor. Acest lucru a fost bine primit de pieţele europene şi internaţionale şi, fără îndoială, de Comisia Europeană. A scos în evidenţă seriozitatea cu care Irlanda abordează problemele legate de siguranţa alimentelor şi a contribuit la menţinerea reputaţiei noastre de producători de produse alimentare de calitate, atât în ochii conaţionalilor noştri cât şi pe plan internaţional.
Consumatorii irlandezi au continuat să cumpere carne de porc imediat ce aceasta a fost din nou disponibilă pe rafturile supermarketurilor, iar comerţul a fost reluat rapid în majoritatea pieţelor europene şi internaţionale. Evident, sunt necesare demersuri suplimentare până la reluarea completă a comerţului, precum intensificarea campaniilor de marketing etc.
Aş dori să laud eforturile Comitetului pentru agricultură al Oireachtas (Parlamentul Irlandez) care a desfăşurat o anchetă amplă a incidentului dioxinei, ce a inclus o serie de audieri în care au fost implicate ministere, agenţii guvernamentale şi reprezentanţi ai industriei cărnii de porc. Mă bucur, de asemenea, că Ministerul Agriculturii desfăşoară o anchetă suplimentară, condusă de o persoană bine-cunoscută în cercurile europene, Profesorul Patrick Wall.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
în numele grupului Verts/ALE. - (DE) Doamnă preşedintă, dnă Comisar, cel puţin în cazul Irlandei, problema a fost descoperită, ca urmare a inspecţiilor. Cu zece ani în urmă, incidentele din Belgia s-au întâmplat aproape unul după altul. În ambele cazuri, se vorbeşte despre producerea unor accidente, însă aceste accidente nu au fost niciodată dovedite. După 10 ani, dosarul a fost închis în Belgia. O persoană a primit o condamnare de un an şi jumătate, cu suspendare. Totuşi, nu este clar cum a ajuns substanţa în produse. Prin urmare, putem presupune în continuare că au fost amestecate în mod deliberat substanţe toxice în hrana pentru animale, pentru a reduce costurile de eliminare. Astfel, uleiul a fost diluat şi adăugat în hrana pentru animale. În ambele cazuri este vorba de ulei de transformator.
Atâta timp cât aceste accidente nu au fost reconstituite şi încă nu s-a dovedit că au fost rezultatul arderii, trebuie să prezumăm că şi în Irlanda a avut loc un act criminal prin care au fost amestecate aceste substanţe toxice, acest PCB. Aceasta înseamnă că trebuie să sporim frecvenţa inspecţiilor, astfel încât hrana animalelor să nu facă obiectul eforturilor criminale, sub impresia că aceasta este o metodă simplă de reducere a costurilor.
Din acest motiv, declaraţia deschisă pe care o vom adopta mâine aici reprezintă încă o ocazie de a nu ne concentra pe depistarea eforturilor criminale, ci pe creşterea frecvenţei inspecţiilor. În plus, riscurile nu trebuie evaluate doar în funcţie de uzinele implicate, ci şi în legătură cu cine se află la conducerea acestor uzine şi din ce surse dubioase este obţinut uleiul. Ştim cu ce fel de oameni avem de-a face aici, astfel că instituţiile trebuie să fie conştiente, în ceea ce priveşte inspecţiile, de faptul că aceştia reprezintă un risc mai mare şi, prin urmare, trebuie să fie supuşi unor inspecţii mai stricte.
Bairbre de Brún
Incidentul legat de nivelurile ridicate de dioxine din fabricile irlandeze creează mari dificultăţi economice fermierilor din nord şi din sud. Aceasta este o situaţie nefavorabilă în condiţiile dificile ale climatului economic actual. Datorită măsurilor rapide luate, piaţa poate avea certitudinea că produsele irlandeze din carne de porc sunt sigure. Cu toate acestea, nu ar trebui să-i lăsăm pe cei afectaţi să suporte singuri consecinţele. Ştiu că unele dintre aceste chestiuni economice privesc alţi comisari, însă este important să se pună în vedere următoarele aspecte.
Scopul Programului de retragere a cărnii de porc, anunţat de Guvernul Irlandez în decembrie 2008 a fost de a elimina de pe piaţă carnea de porc irlandeză contaminată. Cu toate acestea, se pare că acest program nu vizează cele 4000 de porcine contaminate trimise la unitatea de prelucrare a porcinelor Vion din Cookstown, Ţinutul Tyrone, din circumscripţia mea, în perioada 1 septembrie - 6 decembrie 2008.
Din fericire, putem să declarăm fără ezitare că produsele irlandeze din porc sunt sigure. Totuşi, dacă această fabrică nu este îndreptăţită la despăgubiri în cadrul mecanismelor de susţinere ale UE, există un pericol real ca aceasta să nu îşi mai poată continua activitatea.
UE trebuie să asigure că această unitate de prelucrare nu este lăsată să suporte consecinţele acceptării celor 4000 de porcine contaminate.
Dacă nu va fi îndreptăţită la despăgubirii în cadrul Programului de retragere a cărnii de porc convenit între Comisie şi Guvernul Irlandez, trebuie convenit un program similar între Comisie şi Ministerul Agriculturii şi Dezvoltării Rurale din cadrul Adunării din Belfast.
În spiritul solidarităţii, Uniunea Europeană ar trebui să aprobe co-finanţarea despăgubirilor necesare celor care au fost afectaţi. 2009 va fi un an dificil pentru toată lumea - să nu uităm circumstanţele excepţionale în urma cărora mulţi oameni din sectorul alimentar se află într-o situaţie dificilă pe care nu ei au creat-o.
Miniştrii Adunării din Belfast şi ai Guvernului Irlandez vor prevedea în curând o strategie la nivelul întregii insule, cu privire la sănătatea animalelor.
Trebuie să avem o abordare la nivelul întregii ţări, care să se meargă dincolo de sănătatea animalelor şi care să includă un singur cadru legislativ pentru întreaga insulă. Altfel spus, ar trebui gestionate şi implementate reglementări UE la nivelul întregii insule. Orice fermier irlandez ar beneficia de pe urma unei astfel de situaţii, iar lipsa repetiţiilor inutile ar creşte eficienţa în materie de monitorizare a reglementărilor UE.
Kathy Sinnott
în numele grupului IND/DEM. - Dle Preşedinte, colega mea a făcut referire la canalele suspecte prin care PCB-urile au pătruns în lanţul alimentar, în Irlanda. Cred că situaţie este, poate, chiar mai gravă, dacă ne gândim la istoria PCB-urilor. Bifenilii policroruraţi există de aproape 100 de ani. Aceştia sunt fabricaţi de mâna omului şi încă de la început era evident că reprezentau un pericol foarte mare.
Mulţi ani au fost utilizaţi în condensatori, în sisteme hidraulice, la fabricarea lacurillor pentru pardoseli de lemn: în mod clar, nu dorim ca aceştia să se afle în lanţul alimentar. Însă de la începutul anilor 1900 până în 1966, când un om de ştiinţă suedez a stabilit efectiv pericolul acestora, oamenii credeau contrariul şi permiteau folosirea lor, chiar dacă au avut loc numeroase accidente industriale.
Însă chiar şi după ce ştiinţa şi-a spus cuvântul, PCB-urile nu au fost interzise în spaţii publice decât în anii 1970 - 1972; chiar şi după aceea, utilizarea lor era încă permisă, nefiind interzisă complet decât în anul 2000. Aşa că se utilizează o cantitate considerabilă de PCB, iar acest lucru se întâmplă de aproape 100 de ani de când am descoperit că există o problemă.
Astfel, în ciuda directivei Comisiei din 1996 care impune eliminarea PCB-urilor, iată că aceştia continuă să ridice probleme, în special în Belgia şi, recent, în Irlanda.
Însă am remarcat că oamenii din Irlanda sunt dezorientaţi un anumit lucru. Îmi amintesc de o vizită făcută unui măcelar, care pur şi simplu nu putea înţelege. Mi-a spus: am respectat toate condiţiile de trasabilitate. Ştim exact de unde provine acest ou, în ce zi a fost ouat şi, dacă ne străduim puţin, putem afla cu exactitate la ce fermă etc. Şi totuşi, chiar şi după ce am aflat sursa PCB-urilor, acest măcelar, care îşi procură singur toată carnea de porc, care avea toate codurile etc. a fost forţat să elimine şi să distrugă carnea de porc.
Nu înţeleg cum s-a întâmplat acest lucru, după toate eforturile depuse la nivelul Comisiei de mediu; aţi depus eforturi susţinute pentru a asigura trasabilitatea şi totuşi, în momentele dificile, sistemele respective nu au fost utilizate. Poate că au fost utilizate pentru a localiza fermele, însă nu pentru a reabilita reputaţia celor nevinovaţi, astfel că oamenii au avut de suferit din această cauză - şi ţara mea a avut de suferit, fiindcă nu doar aceste lanţuri de aprovizionare, ci întreaga ţară a fost discreditată.
Există dezorientare şi în alte privinţe. Vorbim astăzi, pe bună dreptate, despre PCB-uri şi despre dioxine, însă vom aştepta să mai treacă încă 100 de ani înainte de a ne da seama de legătura dintre dioxine şi incinerare? Lucrul pe care încerc în mod constant să-l realizez este să ţin dioxinele provenite din incinerare la distanţă de lanţul alimentar.
Jim Allister
- Doamnă preşedintă, mai multe ferme şi unităţi de prelucrare din circumscripţia mea se confruntă, fără vina lor, cu pierderi de milioane de lire, ca urmare a aprovizionării cu hrană pentru animale contaminată, cumpărată cu bună credinţă de la o fabrică unde s-a dat dovadă de nepăsare voită - cu atât mai puţin putem vorbi de bună practică. Nu este de mirare că există multă nemulţumire în rândul acelor electori afectaţi.
Doresc să adresez Comisarului o serie de întrebări. Dacă răspunsul la acestea nu este dat în această seară, aş dori să primesc un răspuns în scris, dacă este posibil.
În primul rând, care este istoricul acelei fabrici de reciclare furajelor, din punctul de vedere al regulamentelor UE? Există o lege de sine stătătoare, după cum s-a sugerat?
În al doilea rând, deţinea Millstream licenţă pentru utilizarea uleiului în cauză? Dacă răspunsul este negativ, statul membru nu avea responsabilitatea să asigure detectarea şi rezolvarea acestui caz de sfidare a cerinţelor elementare de reglementare?
În al treilea rând, aplica Millstream un plan de analiză a riscurilor şi de autocontrol bazat pe principiile HACCP, după cum prevede regulamentul privind igiena produselor alimentare?
În al patrulea rând, este Comisia mulţumită de nivelul şi de frecvenţa inspecţiilor şi de supravegherea impusă de statul membru în legătură cu această fabrică şi produsele sale, dată fiind obligaţia statului membru de a avea un plan de control oficial bazat pe analiza riscurilor? A fost vorba de neglijenţă din partea autorităţilor irlandeze în ceea ce priveşte aplicarea riguroasă a legislaţiei în materie de hrană pentru animale şi a cerinţelor privind siguranţa produselor alimentare?
În al cincilea rând, în circumscripţia mea, fabricile autorizate de prelucrare a hranei pentru animale trebuie să respecte controale şi standarde riguroase, în baza unor programe de asigurare a calităţii. De ce Millstream Recycling nu a fost supusă aceluiaşi nivel de examinare?
În al şaselea rând, s-a aplicat vreo procedură de auto-certificare a siguranţei fabricilor de prelucrare a hranei pentru animale şi, dacă da, de ce - întrucât astfel de proceduri sunt permise doar pentru operatorii de talie mică?
În ultimul rând, dacă-mi permiteţi, care este, cu precizie, baza juridică în temeiul căreia Comisia a acordat sume mari statului irlandez, din moment ce purtătorul de cuvânt al Comisiei a afirmat că nu există o astfel de bază juridică? Va exista o procedură de urmărire pentru a constata dacă statul membru respectiv şi-a încălcat obligaţiile prevăzute de dreptul comunitar?
Maria Petre
E bine că putem dezbate în această seară pe baza declaraţiei pe care Comisia, dna comisar, deja a făcut-o privind folosirea uleiurilor uzate în prepararea nutreţurilor în Irlanda.
Aş vrea să extind un pic dezbaterea şi să vă spun că foarte multe state membre, şi voi vorbi acum despre România, au fost afectate de acest incident, sau mai corect spus, incidentul a afectat industria cărnii dar, mai ales, consumatorii. A afectat industria care a înregistrat pierderi importante într-un interval de timp foarte scurt şi consumatorii într-o perioadă care, cel puţin în România, este caracterizată de consumul important de carne de porc, ca urmare a modului tradiţional de celebrare a Crăciunului.
Singurul lucru care a funcţionat foarte bine a fost informarea autorităţilor sanitar-veterinare prin sistemul rapid european de alertă. Dincolo, însă, de această etapă toate informaţiile au intrat într-o cutie neagră. Ce cantitate de carne infestată a intrat, unde a fost distribuită, unde sunt preparatele, au fost întrebări cu răspunsuri parţiale, uneori chiar inexistente. Efectul? O reacţie de panică în rândul consumatorilor şi foarte multe pierderi ale producătorilor şi, în egală măsură, o capacitate destul de slabă a autorităţilor responsabile de a gestiona eficient asemenea incidente.
Avem, din punctul meu de vedere, cel puţin două probleme. Prima dintre ele, infestarea cu dioxină, ca urmare a utilizare a reziduurilor de uleiuri, dioxina fiind o substanţă care, ştim cu toţii, reprezintă un mare pericol fiind foarte toxică pentru organismul uman, chiar în cantităţi foarte mici. Ce facem ca asemenea incidente să nu se mai repete?
A doua problemă: cum creştem capacitatea de reacţie şi de acţiune a autorităţilor responsabile din statele membre în asemenea situaţii periculoase?
Sper, şi cu asta închei, că dezbaterea ne va oferi răspunsuri cel puţin la aceste două întrebări.
Petya Stavreva
- (BG) Dle Preşedinte, dnă Comisar, doamnelor şi domnilor, problema utilizării uleiurilor reziduale cu conţinut de bifenili policloruraţi la o fabrică de reciclare a deşeurilor alimentare a adus din nou în discuţie necesitatea garantării siguranţei produselor alimentare în Uniunea Europeană.
În primul rând, trebuie să subliniem faptul că la originea problemei nu se află o boală a animalelor, ci monitorizarea neadecvată a măsurilor stipulate cu privire la igiena şi siguranţa furajelor în Uniunea Europeană. În ciuda controalelor efectuate, un nivel ridicat de dioxină a fost descoperit abia în momentul în care aceasta a ajuns în carnea de porc. Întrebarea logică este: de ce acest lucru nu s-a întâmplat mai devreme?
Mulţi cetăţeni europeni îşi pun astăzi întrebarea dacă Uniunea Europeană dispune de legislaţia necesară care ar putea impune statelor membre să aplice măsuri adecvate de monitorizare a siguranţei furajelor cu care sunt hrănite animalele. Este necesar un răspuns urgent la această întrebare, luând în considerare faptul că neaplicarea normelor de siguranţă, chiar şi la o singură unitate de prelucrare a produselor alimentare poate avea consecinţe fatale şi poate cauza pierderi de sute de milioane de euro.
Aş dori să solicit Comisiei Europene să întreprindă măsurile necesare pentru intensificarea monitorizării, care reprezintă o parte integrantă a politicii Uniunii Europene privind protecţia consumatorului. Carnea de porc contaminată cu dioxină, provenită din Irlanda a ajuns şi în Bulgaria, ca şi în alte ţări europene. Totuşi, asemenea incidente nu mai trebuie permise pe viitor, întrucât preţul financiar şi social care trebuie plătit ulterior este extrem de mare.
În cele din urmă, aş dori să salut iniţiativa dnei McGuinness de a supune această chestiune examinării Comisiei.
Elisabeth Jeggle
(DE) Doamnă Preşedinte, dnă Comisar, în această seară discutăm despre utilizarea uleiurilor reziduale cu conţinut de PCB la o fabrică irlandeză de reciclare a produselor alimentare. Mâine vom dezbate punerea pe piaţă şi utilizarea hranei pentru animale. Mâine vom observa că am realizat deja, împreună, o serie de măsuri importante şi oportune în acest sector. Totuşi, încă există probleme în acest domeniu. De aceea cele cinci întrebări adresate de dna McGuinness in discursul său oral trebuie tratate cu seriozitate şi trebuie să primească un răspuns pertinent.
Dnă Comisar, chiar şi dumneavoastră aţi menţionat deficienţele care încă există într-o serie de state membre, în ceea ce priveşte implementarea legislaţiei europene. Este adevărat că sectorul alimentar şi-a dovedit temeinic fiabilitatea în ultimii ani, însă anumite întreprinderi fie nu cunosc, fie nu doresc să cunoască riscurile. De asemenea, se pare că în multe state membre există încă posibilităţi considerabile de îmbunătăţire în ceea ce priveşte inspecţiile bazate pe evaluarea corespunzătoare a riscurilor.
Noi toţi - Parlamentul, fermierii, care sunt din ce în ce mai puţini şi consumatorii - aşteptăm o aplicare corespunzătoare a legislaţiei UE în materie de inspecţii efectuate în acest sens. Din acest motiv, sunt de părere că legislaţia generală privind produsele alimentare, igiena produselor alimentare şi a hranei pentru animale şi condiţiile de autorizare a fabricilor de reciclare trebuie reexaminate.
Într-adevăr, dorim să valorificăm surplusul de alimente. Eu, personal, doresc acest lucru şi nu doresc ca alimentele în surplus să fie distruse. Totuşi, trebuie asigurată trasabilitatea. Substanţele şi produsele nedorite trebuie excluse într-un mod sigur şi controlat. La autorizarea societăţilor din sectorul hranei pentru animale trebuie asigurată competenţa profesională a personalului în domeniul siguranţei produselor alimentare şi a hranei pentru animale.
Furajele reprezintă baza siguranţei produselor alimentare şi trebuie să existe certitudine în ceea ce îi priveşte pe fermieri, astfel încât consumatorii să aibă garanţia siguranţei alimentelor.
James Nicholson
- Doamnă preşedintă, în primul rând doresc să spun că salut ocazia acestei dezbateri. Fermierii au simţit din plin cât de vulnerabili sunt în faţa actelor celorlalţi.
Vorbim despre un incident petrecut în Republica Irlanda, însă ironia este că uleiul rezidual presupus a fi cauza problemei a provenit iniţial din Irlanda de Nord. Însă problema s-a concretizat sub forma hranei compuse pentru animale, provenite din Republica Irlanda.
În ceea ce mă priveşte, problema care se ridică este aceea că fermierii din Republica Irlanda, fie că este vorba despre crescători de porci sau de vite, au fost despăgubiţi, ajutaţi şi sprijiniţi de Europa. În acest moment fermierii din Irlanda de Nord sunt lăsaţi de izbelişte, fără niciun ajutor sau sprijin. Unii fermieri din Irlanda de Nord au fost distruşi şi mulţi alţii sunt pe punctul de a-şi pierde fermele şi de a fi eliminaţi de pe piaţă, fără să aibă vreo vină. Aceştia nu au greşit cu nimic, nu au comis nicio ilegalitate şi trebuie să o spun direct acestei Camere şi Comisarului, în această seară, că, în ceea ce mă priveşte, fermierii din Irlanda de Nord sunt extrem de dezamăgiţi, nu numai de propriul nostru Minister al Agriculturii, DARD, după cum este cunoscut în Irlanda de Nord, ci în special de Ministru, care lasă impresia că este ineficient, slab şi incapabil să rezolve problema.
Ministrul Agriculturii din Republica Irlanda a arătat clar că se preocupă întâi de propriile interese. Înţeleg acest lucru. Permiteţi-mi să adresez Comisarului următoarea întrebare: veţi primi informaţii obţinute în urma unei anchete care ar trebui să fie desfăşurată de poliţie în ambele părţi ale frontierei? Veţi fi dispuşi să acţionaţi conform informaţiilor pe care le veţi primi şi veţi fi dispuşi să asiguraţi că fermierii din Irlanda de Nord vor beneficia de acelaşi sprijin ca şi fermierii din Republica Irlanda şi că aceştia nu vor fi dezavantajaţi financiar în niciun mod? Şi, în primul rând, şi cu aceasta închei, vă veţi asigura că o asemenea problemă nu va mai apărea niciodată? Toate acestea conduc la pierderea încrederii consumatorului şi, în primul rând, la distrugerea producătorului.
Avril Doyle
- Doamnă preşedintă, aşa cum afirmă Comisarul, una dintre sursele expunerii umane la PCB este lanţul alimentar. Cu toate acestea, focul deschis şi fumatul reprezintă surse de expunere mult mai semnificative pentru un număr mult mai mare de oameni. Haideţi să păstrăm proporţiile, să ocolim isteria în această dezbatere şi, lăsând la o parte vehemenţa, să aruncăm mai multă lumină asupra problemei.
Sunt, într-adevăr, necesare cerinţe minime în materie de igiena hranei pentru animale şi acestea trebuie riguros respectate, însă ele trebuie însoţite de identificarea şi trasabilitatea completă a tuturor produselor din carne - nu numai din carne de vită, ci şi din carne de pasăre, din carne de porc şi din carne de oaie. Am prezentat propuneri de amendamente ale legislaţiei curente, pe care le vom discuta în curând în această Cameră.
Hrana pentru porci în cauză era, într-adevăr, contaminată prin pesmet, deoarece Millstream Recycling a folosit, neintenţionat, combustibil pentru a usca pesmetul pe care l-a cumpărat cu bună credinţă de la o societate cu care colabora de mulţi ani şi cu care nu avusese probleme anterior. În prezent poliţia desfăşoară o anchetă, iar societatea implicată cooperează îndeaproape în cadrul acesteia.
Aş dori să contrazic în totalitate afirmaţia dlui Allister, care susţinea că societatea a dat dovadă de nepăsare voită. Se va demonstra contrariul, aşa că ar trebuie să fim atenţi la afirmaţiile pe care le facem aici.
Cea mai mare problemă a fost că am fost nevoiţi să retragem şi să distrugem absolut toate produsele din carne de porc, chiar dacă s-a întâmplat pe termen scurt. Sursa de trai a multor fermieri irlandezi şi, cu siguranţă, reputaţia produselor alimentare irlandeze în străinătate au avut de suferit pentru că am avut o reacţie atât de disproporţionată, în condiţiile în care doar şase - şapte procente din fermele noastre de porci erau contaminate, întrucât sistemul irlandez de identificare şi trasabilitate a eşuat la nivelul abatoarelor. În Irlanda este obligatoriu ca toţi porcii să fie crotaliaţi sau marcaţi, însă dintr-un motiv sau altul, la nivelul abatoarelor nu am putut diferenţia porcii contaminaţi de marea majoritate a celor necontaminaţi.
Trebuie să examinăm acest aspect. Comisia trebuie să examineze întregul rol al identificării şi trasabilităţii şi, în primul rând, propun să aşteptăm rezultatul anchetei poliţiei, care cred că va surprinde pe toată lumea.
Societăţile implicate regretă nespus şi şi-au exprimat public regretul pentru pagubele provocate lanţului alimentar şi reputaţiei Irlandei, precum şi pentru pagubele economice provocate nenumăraţilor fermieri care au cumpărat produsele lor furajere excelente până la momentul respectiv. Acum şi-au reluat activitatea şi produc în continuare un ingredient excelent, aş putea spune, folosit de fermieri în amestecul furajer.
Acesta a fost un episod teribil. Nimeni nu ar fi dorit ca acesta să se întâmple.
Mairead McGuinness
- Doamnă preşedintă, am încercat să nu-mi asum rolul de judecător şi de jurat în cazul cărnii irlandeze, deoarece nu acestea este scopul pentru care ne aflăm aici, în această seară, însă aş dori să adresez Comisarului trei întrebări: ce volum de PCB este încă în circulaţie; puteţi garanta că aceştia nu vor contamina lanţul alimentar în următoarele 23 de luni, în care sunt încă în curs de eliminare; va prezenta Comisia un raport referitor la situaţia implementării Regulamentului privind igiena produselor alimentare, pe care această Cameră ar dori să-l asculte?
Aş dori să îi semnalez dlui Jim Allister că aceasta este o problemă internaţională. După cum înţelegem, sursa contaminării - după cum a precizat, în mod corect, Jim Nicholson - a fost în afara graniţelor. De aceea nu sunt de acord cu Proinsias. Aceasta este o problemă europeană, deoarece comportă un element de extraneitate. Ceea ce s-a întâmplat în Irlanda se putea întâmpla în orice alt stat membru, deoarece - după câte înţeleg - există zeci de tone de PCB în circulaţie. Îl rog pe Comisar să clarifice acest aspect.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
(DE) Dnă Preşedinte, dnă comisar, a investigat sau a reconstituit Comisia firul evenimentelor care au condus la producerea accidentului? Găsesc ridicolă ideea că arderea uleiului rezidual şi fumul care se infiltrează prin câteva firimituri de pâine ar putea fi cauza unei contaminări cu dioxină de asemenea proporţii, în condiţiile în care niveluri de dioxină de 200 de ori mai mari au fost detectate în carnea de porc - nu în hrana pentru animale, ci chiar în carnea de porc propriu-zisă. Până la proba contrarie, îmi voi menţine prezumpţia că acesta a fost un act deliberat.
Orice accident rutier este reconstituit şi se investighează cauzele producerii sale. Accidentul acesta - dacă a fost, într-adevăr, un accident - trebuie, la rândul lui, reconstituit şi trebuie să se cerceteze dacă acest tip de combustie şi fumul prin care trece hrana poate determina, într-adevăr, un nivel atât de ridicat de dioxină în carne. Ca practician, aş spune că orice afirmaţie în acest sens este o absurditate. Aici vorbim despre un act deliberat de mixare, comis în scopul de a ne transforma în depozite ale acestei otrăvi, care nu se dizolvă de la sine, ci se transmite din generaţie în generaţie.
Jan Mulder
- (NL) Aceasta este o dezbatere extrem de interesantă. Mi-e teamă că vom mai avea astfel de cazuri în viitor. Nu vom elimina niciodată complet comportamentul criminal şi tentativele de a profita de sistem.
Una dintre chestiunile care nu au fost discutate în această seară este sistemul de marcaje private. De ce Comisia nu încurajează mai mult industria să efectueze propriile inspecţii şi să realizeze marcaje private de calitate? Comisia ar putea spune în acest caz: "putem efectua verificări finale, însă, în primă fază, ţine de atribuţiile voastre să îi verificaţi pe colegii de breaslă şi să asiguraţi că asemenea lucruri nu se întâmplă. Dacă dezvoltaţi un sistem convenabil, îl vom încuraja şi îl vom recunoaşte‟. Părerea mea este că trebuie să încurajăm întâi nivelurile de jos, astfel încât să nu mai apară, pe viitor, practici de acest gen.
Jim Allister
- Doamnă preşedintă, nimeni nu contestă faptul că, aparent, uleiul provenea din Irlanda de Nord. Însă nu aceasta este problema.
Ceea ce este relevant este că Millstream a ales să achiziţioneze uleiul respectiv - pentru a-l utiliza la dispozitivul de uscare a furajelor şi a pesmetului; întrebarea este de ce a cumpărat astfel de ulei, indiferent de unde provenea?
De ce nu a fost acesta verificat de inspectorii statului şi de societatea însăşi? Utilizarea uleiului în circumstanţa respectivă era, după câte înţeleg, ilegală, constituind o încălcare a reglementărilor privind igiena produselor alimentare. Problema nu este de unde provenea uleiul, ci de ce a ajuns în acel loc şi de ce a fost folosită în scopul respectiv.
Avril Doyle
- Doamnă preşedintă, afirmaţia dlui Graefe zu Baringdorf cum că ingredientul contaminat a fost adăugat în mod deliberat în hrana pentru animale este demnă de dispreţ şi nedemnă de un politician profesionist. Nu ar fi mai corect să aşteptăm rezultatele anchetei legale?
Societatea implicată, Millstream Recycling, cooperează îndeaproape cu autorităţile. Aceasta deţine toate documentele justificative care dovedesc că au achiziţionat uleiul respectiv de la o societate autorizată, furnizoare de ulei, din Dublin. Intenţia lor a fost de a achiziţiona combustibil lichid uşor, care este uleiul necesar pentru respectivul procedeu de uscare. Acesta i-a fost vândut de către o societate autorizată şi, din punctul lor de vedere, au achiziţionat combustibil lichid uşor reciclat; nu neagă, totuşi, faptul că a primit ulei de transformator cu conţinut de dioxine.
Autorităţile desfăşoară o anchetă în acest sens. Să aşteptăm finalizarea anchetei şi să nu ne lansăm în alegaţii, fiindcă vorbim despre o problemă serioasă, pe care nu o vom rezolva prin isterii şi reacţii exagerate.
James Nicholson
- Doamnă preşedintă, toată lumea este de acord - nimeni nu neagă - că, într-adevăr, uleiul provenea din Irlanda de Nord. Nu există îndoială în această privinţă. Însă, chiar în acest moment, opt fermieri din Irlanda de Nord îşi închid afacerile, ca şi alţi fermieri din Republica Irlanda. Aceştia au suferit la rândul lor, nu pot nega acest lucru. Însă aici nu este vorba despre o chestiune politică. Aceasta este o situaţie în care oameni obişnuiţi se află în impas, iar cei aflaţi în impas financiar sunt chiar fermierii noştri.
Adevărul este - şi trebuie să acceptăm acest lucru şi noi şi dumneavoastră, dnă Comisar - că au existat tone de carne de porc pentru care provenienţa nu a putut fi stabilită. Nimeni nu ştia de unde proveneau acestea, de la ce porci. Dnă Comisar, este timpul să introducem metode clare de identificare a provenienţei, deşi trebuia să facem demult acest lucru. Dacă am fi făcut acest lucru, cel puţin am fi ştiut în ce situaţie ne aflăm.
Nu vreau să atribui acestei probleme o dimensiune politică, fiindcă nu o consider o chestiune politică. Discut cu fermierii în fiecare zi şi unii dintre aceştia îşi vor pierde, cel mai probabil, fermele. Deci este o problemă serioasă. Îmi doresc să aflu concluzia finală a anchetei legale - dar nu vreau ca fermierii noştri să fie lăsaţi în voia sorţii şi să fie trădaţi. Vreau ca aceştia să fie protejaţi în mod corespunzător şi să beneficieze de acelaşi tratament şi de aceeaşi protecţie ca fermierii din Republica Irlanda.
Androulla Vassiliou
Membră a Comisiei. -Doamnă preşedintă, am asistat la o discuţie aprinsă, în cursul căreia au fost adresate o mulţime de întrebări. Au fost făcute multe supoziţii, dar sunt de acord cu dna Doyle că trebuie să avem răbdare şi să aşteptăm finalizarea anchetei. Abia atunci vom fi în măsură să tragem concluzii şi să luăm decizii pentru viitor. Un lucru aş vrea să spun: s-au întâmplat incidente similare în Germania şi în Belgia, despre care s-a vorbit mult în toate statele membre - nu eram implicată la vremea respectivă, însă am auzit. M-aş fi aşteptat ca un stat membru prudent să ia măsuri de control mai riguroase. Dar chiar şi cu măsurile de control cele mai riguroase, acest lucru se poate întâmpla, fie prin comiterea unor fraude, fie din neglijenţă, fie din orice alt motiv. Responsabilitatea noastră este de a ne asigura că avem o legislaţie - pe care o consider mulţumitoare în prezent - şi de a ne asigura că statele membre respectă această legislaţie. Datoria noastră, a Comisiei, este de a exercita controlul şi de a asigura că statele membre îşi respectă obligaţia.
OAV-urile îşi efectuează inspecţiile, iar rapoartele lor sunt făcute publice, astfel că măsura în care legile noastre sunt respectate poate fi dedusă din aceste rapoarte, care sunt întocmite chiar pentru fiecare ţară în parte.
Mulţi dintre dumneavoastră aţi adus în discuţie trasabilitatea, care este, într-adevăr, unul dintre pilonii principali ai legislaţiei în domeniul alimentar şi care ţine de responsabilitatea operatorilor din sectorul alimentar; aceştia trebuie să poată indica de unde au cumpărat şi cui vând produsele. Cu toate acestea, nivelul de detaliere sau specificitate a metodelor de trasabilitate internă alese de operatorii din sectorul alimentar determină pierderea economică finală care va fi suportată de operatori în caz de retragere a produselor. În cazul de faţă, legea trasabilităţii din Irlanda impune numai menţionarea datei producţiei şi nu ferma de provenienţă a cărnii. Acesta a fost motivul pentru care a fost necesară retragerea tuturor produselor din carne, în cursul celor două luni. Dacă ar fi fost aplicate reguli de trasabilitate (care, desigur, ar fi costat mai mult), ar fi fost retrasă doar carnea identificată ca provenind din ferma respectivă. De aceea trebuie să se decidă: fie se acceptă cheltuieli mai mari şi se aplică reguli de trasabilitate mai eficiente, fie se fac cheltuieli mai mici şi, în final, se suportă pierderile.
S-a menţionat ajutorul acordat din partea Comisiei - deşi plata compensaţiilor nu este responsabilitatea mea, ci a Comisarului Fischer Boel - şi trebuie să spun că sumele furnizate în acest caz au fost plătite în baza aceleiaşi legi, atât în Republica Irlanda, cât şi Irlanda de Nord. Am aici câteva cifre. Comisia a introdus un program de asistenţă privind depozitarea privată pentru Irlanda de Nord, în baza căruia se pot depozita până la 15000 de tone, pe o perioadă de maxim şase luni. Bugetul pentru această măsură este de 6,9 milioane de euro. Un program similar de depozitare privată a fost adoptat, de asemenea, în Republica Irlanda. Conform acestui program, se pot depozita până la 30000 de tone, timp de maxim şase luni, în limitele unui buget maxim de 13,9 milioane de euro. În Republica Irlanda a existat de asemenea un program de eliminare a PCB-urilor, cofinanţat de Comunitate, în valoare de 20,6 milioane de euro. Comisia nu a efectuat plăţi direct fermierilor nici în Republica Irlanda, nici în Irlanda de Nord, fiindcă nu există nicio bază juridică pentru astfel de compensaţii.
Rezumând, aş spune că avem o legislaţie bună, însă pe viitor trebuie să fim vigilenţi. Trebuie să ne asigurăm că legile respective sunt aplicate de statele membre şi, în acest sens, avem nevoie de cooperarea statelor membre. În ceea ce priveşte Comisia, trebuie să continuăm efectuarea controalelor şi să ne asigurăm că statele membre respectă reglementările.
În pus, de îndată ce primim rezultatele cercetărilor şi ale anchetelor, putem concepe planuri pentru viitor. Dacă vom considera că există posibilităţi de îmbunătăţire a reglementărilor, nu vom ezita să facem acest lucru.
Preşedinta
- Dezbaterea se încheie.
