Plan multianual de refacere a stocurilor de ton roşu din Oceanul Atlantic de Est şi din Marea Mediterană (dezbatere) 
Preşedintele
Următorul punct pe ordinea de zi este dezbaterea în legătură cu propunerea de regulament al Consiliului privind un plan multianual de refacere a stocurilor de ton roşu din Oceanul Atlantic de Est şi din Marea Mediterană - C6-0081/2009 -.
Philippe Morillon
Domnule preşedinte, domnule comisar, doamnelor şi domnilor, hotărârea Parlamentului de a accepta cererea Consiliului de a aplica procedura de urgenţă în această problemă a fost una unanimă, şi în cadrul reuniunii Comisiei pentru pescuit de săptămâna trecută şi aici în şedinţa plenară din această dimineaţă.
Bineînţeles, suntem cu toţii conştienţi de necesitatea ca Uniunea Europeană să onoreze angajamentele luate la Marrakech, în noiembrie anul trecut, de către comisia internaţională competentă, ICCAT (Comisia internaţională pentru conservarea tonului din Oceanul Atlantic). În mod special, trebuie să punem în aplicare recomandările adoptate de această organizaţie pentru a reduce problema persistentă a pescuitului excesiv de ton roşu în Oceanul Atlantic de Est şi în Marea Mediterană şi pentru a înfrunta riscul grav pentru viitorul speciei şi, astfel, pentru viitorul industriei pescuitului în sine.
Doi dintre colegii mei din Comisia pentru pescuit, dna Fraga Estévez şi dl Romevai Rueda, au fost la Marrakech şi vor vorbi despre acest lucru pe parcursul dezbaterii. În ceea ce mă priveşte, aş dori să vă amintesc faptul că această problemă este extrem de importantă pentru comisia din care fac parte, întrucât ea pune în discuţie aspectele principale ale politicii comune în domeniul pescuitului: managementul resurselor, managementul flotelor, respectarea acordurilor internaţionale, regionale şi bilaterale, măsurile tehnice şi, mai presus de toate, monitorizarea, asupra căreia voi reveni în cele ce urmează. Această chestiune definitorie este în opinia noastră un test de credibilitate a politicii comune în domeniul pescuitului.
Din acest motiv nici nu s-a pus problema implementării noului plan de refacere a stocurilor fără a consulta Parlamentul European.
Prin urmare, sunt încântat de faptul că, în cele din urmă, Comisia a ales singura cale legală şi acceptabilă din punct de vedere politic de punere în aplicare a recomandărilor ICCAT şi a prezentat o propunere de regulament în forma corespunzătoare, în temeiul articolului 37 din tratat.
Transpunerea în legislaţia comunitară a angajamentelor luate de Comisie în numele Uniunii Europene în cadrul organizaţiilor regionale de pescuit este un proces cel puţin controversat şi trebuie să insistăm ca acesta să se desfăşoare permanent sub controlul democratic al acestei instituţii.
În general, sunt foarte mulţumit de diversele măsuri propuse deoarece, deşi acestea sunt destul de restrictive pentru operatorii noştri, ele sunt pe măsura provocărilor; aş vrea să subliniez faptul că cele mai importante măsuri sunt, fără nicio îndoială, cele referitoare la monitorizare, fiindcă, în mod sigur, este clar că niciun plan de refacere a stocurilor nu poate da rezultate în lipsa monitorizării.
Prin urmare, vă sunt recunoscător, domnule comisar, pentru această propunere şi sper că veţi demonstra la fel de multă hotărâre în aplicarea efectivă a planului după ratificarea sa de către Consiliu ca şi în cazul încercării de a ajunge la un acord satisfăcător în cadrul ICCAT.
Joe Borg
membru al Comisiei - Domnule preşedinte, în primul rând aş dori să subliniez importanţa pe care Comisia o acordă durabilităţii stocurilor şi zonelor de pescuit de ton roşu, precum şi importanţa rolului Parlamentului European în acest proces.
În cadrul planului din 2006 de refacere a stocurilor de ton roşu din Atlanticul de Est şi pe baza unei evaluări a aplicării acestuia în timpul sezoanelor de pescuit 2006, 2007 şi 2008, precum şi având în vedere noile recomandări ştiinţifice, ICCAT a hotărât să adopte un nou plan de refacere a stocurilor. Comitetul ştiinţific al ICCAT a arătat în mod clar că, în opinia sa, planul din 2006 nu a fost suficient pentru refacerea stocului şi şi-a reiterat preocupările în privinţa nivelului de capturi totale admisibile (TAC) şi a depăşirii efortului de pescuit.
Pe lângă aceasta, părţile contractante ale ICCAT au identificat anumite deficienţe în punerea în aplicare a planului din 2006 şi, prin urmare, a decis adoptarea unui nou plan. Acest plan ţine seama de preocupările Comitetului ştiinţific, în mare măsură prin reducerea nivelului capturii totale admisibile (TAC) şi prin introducerea de noi măsuri privind capacitatea de pescuit şi de creştere.
Ar trebui reţinut de asemenea faptul că, la iniţiativa Comunităţii Europene, noul plan de refacere a introdus obligaţia elaborării de planuri anuale de pescuit la nivelul ICCAT. Acesta este un instrument eficace pentru evitarea pescuitului excesiv, prin identificarea navelor de peste 24 de metri care pescuiesc ton roşu şi prin stabilirea cotelor individuale alocate acestora. Sunt convins că introducerea planului anual de pescuit este un instrument cheie pentru asigurarea respectării în întregime a cotelor.
De asemenea, noul plan de refacere a stocurilor îl îmbunătăţeşte pe cel existent şi introduce noi măsuri de control pentru abordarea acelor deficienţe identificate de părţile contractante, la care a făcut referire Philippe Morillon.
Măsurile principale prezentate în noul plan de refacere sunt reducerea substanţială a capturii totale admisibile (TAC) de la 27 500 de tone la 22 000 de tone în 2009 şi reduceri suplimentare la 19 950 de tone pentru 2010 şi la 18 500 de tone în 2011. Cota CE pentru 2009 este redusă astfel la 12 406 tone de la 15 641 tone prevăzute în planul din 2006. Sunt reduse sezoanele de pescuit pentru toţi anii, în special pentru cei ce utilizează plasele-pungă, modalitatea principală de pescuit în acest caz. Măsurile de îngheţare şi reducere a capacităţii de pescuit şi de creştere sunt o componentă nouă şi decisivă a noului plan. Capacitatea excesivă a fost indicată de ceva timp ca fiind factorul cheie de motivare a pescuitului excesiv. A sosit momentul pentru abordarea efectivă a acestei chestiuni, iar Comunitatea, ca şi ceilalţi membri ICCAT, trebuie să depună eforturi în acest sens.
Introducerea planurilor de pescuit pe care le-am menţionat deja reprezintă o altă măsură. Mai mult, derogările de la dimensiunea minimă sunt ajustate. În Atlantic, traulerele pelagice nu mai beneficiază de derogări, iar derogările aplicabile pescuitului artizanal de coastă au fost înlăturate, cu excepţia unui singur caz. Astfel, numai navele de pescuit cu platformă mai beneficiază de derogările anterioare. În Marea Mediterană, pescuitul artizanal de coastă beneficiază acum de o derogare. Măsurile de control sunt consolidate, în special în ceea ce priveşte operaţiunile comune de pescuit, adoptarea unei interdicţii generale de transbordare pe mare şi introducerea unui program regional de observare al ICCAT.
În concluzie, situaţia tonului roşu din Atlanticul de Est este considerată extrem de gravă. Depăşirea cotelor, nerespectarea legislaţiei, în special în ceea ce priveşte colectarea şi transmiterea datelor, subminează procesul de refacere a stocurilor. Totuşi, sunt încrezător că acordul nostru de a adopta urgent măsuri pentru eliminarea pescuitului excesiv şi pentru asigurarea respectării stricte a măsurilor ICCAT pot schimba situaţia şi pot aduce stocul de ton roşu la niveluri durabile.
Trebuie să ne asigurăm că nu vor mai exista în viitor situaţii asemănătoare cu cele apărute anul trecut. Cea mai bună soluţie în acest sens este adoptarea rapidă de către Consiliu a noului plan de refacere a stocurilor de ton roşu. Prin urmare, orice întârziere în adoptarea acestui regulament ar trebui evitată, mai ales dacă dorim să asigurăm credibilitatea Comunităţii la nivel internaţional şi să promovăm procesul de refacere a acestui stoc. Sunt convins că, dacă acest plan este strict respectat, există o şansă reală de refacere treptată a stocului de ton roşu. În consecinţă, este nevoie de acţiuni decisive şi imediate la nivelul Comunităţii Europene.
După adoptarea planului, Comisia este decisă să lucreze îndeaproape cu statele membre şi cu alte părţi contractante ale ICCAT pentru a asigura şi a monitoriza îndeaproape punerea completă în aplicare a planului de refacere.
În cele din urmă, aş dori să-mi exprim aprecierea pentru abordarea constructivă şi cooperarea Parlamentului European în tratarea acestui subiect sensibil, aceasta reflectând interesul nostru comun şi angajamentul de a ne asigura că politica UE în domeniul pescuitului şi obligaţiile noastre internaţionale sunt respectate pe deplin.
Carmen Fraga Estévez
Domnule preşedinte, grupul politic din care fac parte a votat în favoarea procedurii de urgenţă pentru planul de refacere a stocurilor de ton roşu, deoarece este esenţial ca noile măsuri să intre în vigoare înainte de începerea sezonului în aprilie.
Aş dori de asemenea să le amintesc tuturor, totuşi, că niciun plan de refacere nu va salva tonul roşu până când capacitatea de pescuit nu va fi redusă, începând cu capacitatea unor flote din cadrul Comunităţii, care sunt bine cunoscute şi care au fost menţionate în acest sens timp de mulţi ani. În toţi aceşti ani, statele membre în cauză au permis creşterea numărului navelor lor la niveluri scandaloase, în timp ce Comisia Europeană a menţinut o poziţie pasivă. Am ajuns astfel în această situaţie, din care aproape nu mai există ieşire.
Când planul actual de refacere a fost adoptat în 2007, am prezentat un amendament, adoptat de Parlament şi încorporat de Comisie în textul final, care obliga statele membre să prezinte planuri de pescuit care să demonstreze adaptarea capacităţii flotei lor la cota alocată.
În ciuda acestui fapt, zonele de pescuit au trebuit să fie închise în 2008, chiar mai devreme decât în anul anterior, când s-a descoperit că practic întreaga cotă a Comunităţii a fost epuizată în numai câteva săptămâni; cu alte cuvinte, am înrăutăţit situaţia.
Articolul 5 al noului plan de refacere obligă statele membre cu supracapacitate să elimine cel puţin 25% din aceasta până în 2010. Nu numai că această reducere mi se pare extrem de puţin aspră în comparaţie cu excesele făcute, dar, având în vedere situaţiile precedente, sunt foarte îngrijorată în privinţa capacităţii Comisiei şi a Comisiei internaţionale pentru conservarea tonului din Oceanul Atlantic (ICCAT) de a asigura respectarea acestei obligaţii, ţinând seama de lipsa clară de voinţă politică demonstrată de statele membre implicate.
Implor, prin urmare, Comisia să ne ofere garanţii, aici şi acum, că această lipsă de voinţă politică nu va molipsi şi Comisia şi că, de data aceasta, Comisia va desfăşura acţiuni ferme ce vor merge mai departe de închiderea zonelor de pescuit mai devreme în această primăvară.
Rosa Miguélez Ramos
în numele Grupului PSE - (ES) Domnule preşedinte, propunerea de regulament al Consiliului privind un plan multianual de refacere a stocurilor de ton roşu din Oceanul Atlantic de Est şi din Marea Mediterană pune în aplicare decizia obligatorie adoptată prin consens de către Comisia internaţională pentru conservarea tonului din Oceanul Atlantic (ICCAT) la întrunirea anuală din noiembrie 2008.
După cum s-a declarat, acest regulament ar trebui să intre în vigoare înainte de începerea sezonului de pescuit în aprilie, ceea ce înseamnă că această consultare obligatorie a Parlamentului European trebuie efectuată în timpul acestei sesiuni plenare. Am dori să ajutăm la atingerea unui acord politic efectiv în cadrul Consiliului asupra acestui subiect care, după părerea noastră, este extrem de important şi merită cea mai mare atenţie. De aceea, Comisia pentru pescuit a Parlamentului a aprobat în unanimitate aplicarea procedurii de urgenţă.
Ţinta planurilor anuale de pescuit, reducerea sezonului de pescuit, consolidarea sistemului de monitorizare, teritoriile de depunere a icrelor din Marea Mediterană şi prezenţa observatorilor ICCAT în cazul pescuitului cu plase-pungă şi la fermele piscicole de ton, toate măsurile incluse în regulament vizează asigurarea respectării măsurilor de gestionare adoptate şi garantarea trasabilităţii în toate etapele. Cred că aceste măsuri vor avea succes.
Fiecare parte contractantă - cred că e important să subliniez acest lucru - va trebui să depună un plan de pescuit pentru navele de pescuit şi pentru vintirele care prind ton roşu în Oceanul Atlantic de Est şi în Marea Mediterană, care va identifica, inter alia, navele de pescuit autorizate de peste 24 de metri şi măsurile introduse pentru a se asigura că nu sunt depăşite cotele individuale.
O altă măsură importantă ce va fi adoptată este reducerea sezonului de pescuit şi prelungirea sezonului închis pentru plasele-pungă, paragate, navele de pescuit cu platformă şi undiţe tractate, pentru traulerele pelagice şi pentru pescuitul sportiv. Planurile de ajustare pentru ţările cu exces de capacitate a flotei şi de ferme de îngrăşare a tonului roşu sunt de asemenea importante.
Doamnelor şi domnilor, am citit foarte multe materiale despre ton în ultimele zile şi aş vrea să ridic câteva probleme aici, în scurtul timp care ne-a rămas.
Pe lângă eforturile aproape inexistente pentru a contracara interesele concurente ale naţiunilor ce se ocupă cu pescuitul şi cererea ridicată de pe pieţe, numeroşi alţi factori contribuie la situaţia atât de precară a tonului roşu, o specie extrem de exploatată în zilele noastre.
Adevărul este că Uniunea Europeană, sau mai bine spus trei state membre (Franţa, Spania şi Italia), sunt responsabile împreună de jumătate din captura mondială de ton roşu. Prin urmare, este crucial ca Uniunea Europeană să fie capabilă să pună la dispoziţia ICCAT statistici care să fie de aceeaşi calitate ca şi pescuitul sau efortul de pescuit depus, nu în ultimul rând deoarece statisticile sunt esenţiale dacă dorim să efectuăm cercetări pentru a răspunde nevoilor şi problemelor ridicate azi de către biologia tonului roşu şi de ecologie, acestea reprezentând o provocare reală pentru cercetarea ştiinţifică.
Dacă dorim să salvăm această specie, trebuie să învăţăm mai multe despre ea. Astfel, după părerea mea, tot ce este legat de colectarea de date şi statistici este foarte important.
Raül Romeva i Rueda
Domnule preşedinte, a venit momentul să vorbim clar. Nu cred că dispunem de un plan de refacere; mai degrabă, avem de-a face cu ce s-ar putea numi un certificat de deces.
Lipsa de simţ de răspundere politică din partea anumitor guverne şi a Comisiei, adăugată unui fel de orbire din partea sectorului în sine, ne-a adus într-o situaţie în care trebuie să ne întrebăm nu dacă vom fi capabili să ajutăm la refacerea stocurilor, ci când vom înceta să vedem şi să găsim ton în mările şi oceanele noastre. Nu mă refer aici la un deceniu, ci la cel mult cinci ani.
În acest context, Comisia internaţională pentru conservarea tonului din Oceanul Atlantic ar trebui să fie numită de fapt Comisia internaţională pentru capturarea tonului.
Guvernele şi Comisia nu au acordat atenţie recomandărilor ştiinţifice, care au avertizat de nenumărate ori în privinţa colapsului, sperând că va exista o reacţie politică, care nu a sosit niciodată. Consecinţa acestei atitudini - nu trebuie să ne amăgim - este încă un pas spre abis.
Acum că am ajuns în acest punct, mă tem că avem foarte puţine soluţii pentru salvarea tonului, deşi mai există una pe care o putem încă folosi: trebuie să ne străduim să includem tonul pe lista CITES ca specie pe cale de dispariţie, interzicând astfel utilizarea sa în scop comercial şi garantându-i viitorul.
Iles Braghetto
(IT) Domnule preşedinte, domnule comisar, doamnelor şi domnilor, salut şansa de a aborda cu urgenţa cuvenită discuţia privind măsurile ce trebuie adoptate pentru salvgardarea stocurilor de ton roşu şi pentru reducerea treptată a cotelor stabilite de ICCAT.
Uniunea Europeană trebuie să-şi respecte angajamentele de a sprijini planul de refacere stabilit la Marrakech, completându-l prin monitorizarea de către statele membre pentru a preveni pescuitul ilegal de ton. Aceasta este o practică comună în Marea Mediterană, după cum au dezvăluit recent investigaţii jurnalistice în presă şi la televiziune. Uniunea Europeană trebuie să ridice de asemenea chestiunea competiţiei neloiale din partea ţărilor de pe ţărmurile sudice ale Mării Mediterane, în cadrul circumstanţelor potrivite.
Salut în mod special următoarele aspecte ale regulamentului propus: decizia de a alinia capacitatea de pescuit la cota alocată; producerea de informaţii privind aplicarea respectivelor planuri anuale de pescuit în termenele limită; programul de inspectare internaţională reciprocă, pentru garantarea eficacităţii planului de refacere; şi reglementări pentru pescuitul sportiv şi recreativ. Cu alte cuvinte, un plan mai strict şi mai exigent decât cel din trecut, pentru a reglementa aceste activităţi de pescuit de dimensiuni semnificative.
Ioannis Gklavakis
(EL) Domnule preşedinte, proiectul de regulament pentru conservarea tonului roşu din Atlantic şi Mediterană, pe care îl dezbatem în procedură de urgenţă în această seară, include dispoziţii privind niveluri reduse ale cotelor până în 2011, restricţii de pescuit în anumite zone şi pe anumite perioade, o nouă dimensiune minimă, măsurile restrictive pentru pescuitul sportiv şi recreativ, o reducere a capacităţii de pescuit şi a capacităţii unităţilor de îngrăşare, măsuri de control consolidate şi aplicarea programului comun internaţional de inspecţie al ICCAT pentru salvgardarea eficacităţii planului.
Sunt de acord cu spiritul regulamentului, având în vedere că pescuitul excesiv a redus stocurile de ton la niveluri periculoase. Nu trebuie să uităm că, în ultimii doi ani, Comisia a impus o interdicţie cu efect rapid asupra pescuitului de ton înainte de încheierea sezonului de pescuit, deoarece a devenit cunoscut faptul că anumite state membre au depăşit cu 200% cota de pescuit, aducând prejudicii palpabile celor care nu au încălcat legea, dar care au fost de asemenea forţaţi să înceteze pescuitul de ton.
Totuşi, există două aspecte în noul regulament care mă deranjează.
Primul este perioada de timp foarte scurtă în care statele membre îşi pot ajusta efortul de pescuit. Recomandările ICCAT se referă la anul 2010 ca fiind anul de aplicare, în timp ce regulamentul prevede anul 2009, anul acesta, acum. Această perioadă este foarte scurtă şi mă tem că vor exista probleme.
A doua problemă este costul crescut implicat de programul de inspecţie consolidat, care trebuie suportat de către statele membre. Poate va putea fi examinată posibilitatea unui ajutor din partea Comunităţii.
Sebastiano Sanzarello
(IT) Domnule preşedinte, domnule comisar, doamnelor şi domnilor, după cum se poate vedea din ce s-a spus până acum, planul ICCAT nu a fost încă pus în aplicare complet. Acest lucru înseamnă că planul ce reglementează metodele de pescuit de ton, care variază foarte mult de la o ţară la alta, de la plasele-pungă la pescuitul tradiţional utilizând un sistem de plase fixe, necesită o ajustare fină înainte de a putea fi aplicat în întregime. Trebuie să facem diferenţa între capturarea fără discernământ a specimenelor care are loc în cazul plaselor-pungă - situaţie care devine şi mai gravă atunci când flotele depăşesc cotele, care nu sunt monitorizate îndeajuns, după cum au subliniat anumite persoane - şi pescuitul tradiţional cu plase fixe. Plasele fixe, prin definiţia lor, fac imposibilă căutarea prăzii: utilizând acest sistem, sezonul de pescuit efectiv durează de la 50 la 60 de zile.
Când va emite noile reglementări, ICCAT va trebui să ţină cont de această diversitate a sistemelor de pescuit. Trebuie să ţină de asemenea cont de faptul că sistemul de pescuit de ton cu plase fixe este şi o activitate culturală şi istorică, care nu dăunează mediului şi oferă locuri de muncă pentru mii de oameni. De asemenea, cred că UNESCO ar trebui să ia în considerare protejarea acestui sistem de pescuit datorită semnificaţiei sale culturale şi deoarece acesta are un impact asupra economiei şi locurilor de muncă. După părerea mea, ICCAT ar trebui să includă sisteme adiţionale de control în programele sale: nu ar trebui să existe posibilitatea ca tonul să fie capturat fără discernământ înainte de a intra în Marea Mediterană; pescuitul fără discernământ, motivat de valoarea comercială a tonului roşu, nu ar trebui permis în Marea Mediterană. Aş vrea să închei prin a spune, domnule comisar, că este cazul să depunem eforturi diplomatice pentru a restricţiona pescuitul în Marea Mediterană la ţările ce se află de-a lungul ţărmurilor Mării Mediterane - interzicându-le altora să pescuiască în această mare - deoarece aceste ţări sunt interesate de salvgardarea stocurilor populaţiilor de peşti din Mediterană şi împărtăşesc interesul privind garantarea viitorului pescuitului.
Joe Borg
membru al Comisiei - Domnule preşedinte, înainte de toate, aş vrea să le mulţumesc deputaţilor pentru comentariile lor şi pentru problemele ridicate în cadrul acestei dezbateri şi, de asemenea, pentru că au acceptat solicitarea de procedură de urgenţă. După cum am declarat la început, măsurile stabilite la Marrakech trebuie transpuse cât mai curând posibil pentru a putea fi aplicate de la începutul sezonului de pescuit.
Acesta va fi în mod clar un test al capacităţii noastre de a ne demonstra angajamentele faţă de durabilitatea acestui stoc endemic. Nu pot să subliniez îndeajuns importanţa extremă pentru toate părţile contractante şi, nu în cele din urmă, pentru pescarii noştri, a respectării măsurilor nou-stabilite. Numai astfel putem oferi o şansă pentru supravieţuirea stocului. Nerespectarea noului plan de refacere poate avea consecinţe grave şi va duce la colapsul stocului.
În privinţa problemei ridicate de doamna Fraga Estévez, sunt complet de acord că, pentru ca planul de refacere să aibă succes, trebuie să instituim o reducere a capacităţii, în special a flotei de plase-pungă, care produce cea mai mare presiune asupra stocului de ton roşu. În acest sens, aş dori să fac referire la faptul că anul trecut am convenit asupra unui pachet de restructurare care a fost declanşat de criza combustibilului şi că încurajăm statele membre să folosească acest pachet de restructurare pentru a-şi reduce flotele, în special flota de plase-pungă. Am auzit veşti încurajatoare în privinţa unui anumit stat membru, Franţa, care se angajează să încurajeze anumiţi pescari să renunţe la ambarcaţiunile lor pentru a reduce capacitatea flotei.
Acest lucru trebuie să aibă loc şi în alte state membre cum ar fi Italia, în special, care dispune de o capacitate excesivă semnificativă. Prin urmare, în acest moment, desfăşurăm discuţii cu autorităţile italiene pentru a vedea dacă acestea pot face ceva în această privinţă pe termen foarte scurt.
Trebuie să subliniez faptul că, anul trecut, am închis devreme zonele de pescuit, pentru a nu ne afla sub presiune din partea vreunui stat membru sau a vreunui grup de state membre. Am închis pescuitul devreme: imediat ce, ca urmare a calculelor noastre, cota generală a Comunităţii a fost epuizată. Anul acesta, de asemenea ca rezultat al planurilor anuale de pescuit care au fost aprobate la insistenţa Comunităţii în Marrakech, suntem pregătiţi să închidem pescuitul devreme în ceea ce priveşte anumite state membre. Dacă flota unui anumit stat membru depăşeşte cota alocată acestuia, nu vom ezita să închidem pescuitul pentru statul respectiv. În acest mod, numai flota acelui stat membru va suferi consecinţele depăşirii cotei şi nu flota întregii Comunităţi. Sper că acest lucru va fi de ajuns pentru particularizarea acţiunilor noastre şi mai departe de-a lungul sezonului de pescuit.
Dacă nu finalizăm planul de refacere, atunci în anii ce vor veni va trebui să înfruntăm consecinţa gravă ca pescuitul să nu mai fie deschis deloc în anii următori. Sper că vom putea finaliza acest plan.
Prin urmare, nu sunt de acord, din păcate, cu ce a spus domnul Romeva i Rueda, şi anume că planul de refacere este un certificat de deces. Consider că planul de refacere, dacă este pus corect în aplicare, ne oferă o şansă realistă şi rezonabilă pentru refacerea stocului. Faptul că am redus cotele de la 15 641 tone la 12 406 tone în 2009, faptul că în virtutea a ceea ce discutăm azi şi în temeiul deciziei Consiliului, care sperăm că va fi luată în cursul acestei luni, faptul că vom pune în aplicare planul de refacere a stocurilor adoptat în noiembrie la Marrakech începând cu acest sezon de pescuit, demonstrează seriozitatea întreprinderilor noastre. Nu suntem pregătiţi să acceptăm niciun abuz al posibilităţilor de pescuit care se bazează pe cele stabilite în Marrakech.
Nu am aşteptat aplicarea naturală a acordului de la Marrakech, care ar fi fost efectuată prea târziu pentru sezonul de pescuit de ton roşu. Am decis ca toţi parametrii planului de la Marrakech să fie introduşi încă de la început.
Sper că toată lumea va adera în mod corespunzător la acest plan, deoarece astfel vom putea reface împreună acest stoc endemic. Dacă nu, va trebui să discutăm problema altfel.
Preşedintele
Dezbaterea este închisă.
Votul va avea loc joi, 12 martie 2009, la ora 12.00.
