Kitajska (razprava) 
Predsednik
Naslednja točka sta izjavi Sveta in Komisije o Kitajski.
Carl Bildt
predsednik Sveta. - Gospod predsednik, še ena razprava, ki je seveda pomembna. Čeprav je tema Kitajska, se seveda odvija v luči nekaterih pomembnih dogodkov v Xinjiangu in zahodnem delu Kitajske. Vem, da so te dogodke spremljali številni poslanci tega Parlamenta kot tudi nacionalni parlamenti v Evropi.
Kot Svet smo izrazili tudi našo zaskrbljenost zaradi poročil o tamkajšnjih nemirih in pozvali vse strani k zadržanosti in k mirni ureditvi razmer. Mislim, da je čas, da povemo, da veliko pozornost pripisujemo človekovim pravicam. Globoko obžalujemo ne le izgubo življenj, temveč tudi uničenje lastnine in vse drugo, čemur smo bili priča, in lahko le obsodimo tiste, ki so za to odgovorni, kdor koli že so.
Dovolite mi, da ob tej priložnosti nekoliko širše povzamem naš odnos s Kitajsko, državo, s katero imamo izjemno obsežen razpon zapletenih odnosov. Ko smo se leta 2003 odločili, da bomo vzpostavili te odnose v okviru celovitega strateškega partnerstva, smo se zavezali k izjemno ambiciozni pobudi, in to se v veliki meri odraža v širokem in obsežnem odnosu, ki ga imamo danes s Kitajsko.
Zapletenost naše poti prinaša priložnosti. Prav tako prinaša izzive različnih vrst. Ta odnos smo poskusili odpreti do točke, ko lahko odkrito in iskreno razpravljamo o vseh skrbeh ene ali druge strani. Osnova za tako odprt dialog je skupni interes, ki ga imamo za razvoj našega odnosa, naš skupni interes za svetovni mir in stabilnost.
To poskušamo uresničiti z dialogom in večstranskostjo. Imamo letna srečanja na vrhu in razmeroma pogosta srečanja na ravni zunanjih ministrov. Prav tako imamo intenziven dvoletni dialog o človekovih pravicah in nato seveda sektorske dialoge o različnih vprašanjih, med katerimi je jasno še posebej pomembna trgovina. Prav tako vodimo letni dialog na visoki ravni o trgovinskih in gospodarskih vprašanjih. Kot veste, smo leta 2007 začeli tudi pogajanja o sporazumu o partnerstvu in sodelovanju. Pogajanja napredujejo, toda kljub vsemu bi lahko obe strani vložili več truda vanje.
Naš interes za razvoj odnosa s Kitajsko na vseh področjih je zelo izrazit, kar prinaša, kot sem povedal, možnost za odprt in iskren dialog, tudi o vprašanjih, kjer se naše vrednote morda razlikujejo, in vemo, da takšna vprašanja obstajajo, med njimi človekove pravice, vprašanje, kot je uporaba smrtne kazni; pa tudi uveljavljanje skupnega interesa, ki ga, kot dobro vemo, imamo te dni: vprašanje svetovne finančne stabilnosti, vprašanje, kako se lotiti izziva podnebnih sprememb, sta pomembni.
Pomembna so tudi vprašanja zunanje politike, bodisi v zvezi z razmerami na Korejskem polotoku in provokacijo s strani DPIK bodisi v zvezi z razmerami v Burmi, kjer nas jasno skrbi tisto, kar vidimo, da se dogaja, toda naša skrb se nanaša tudi na razmere v Afriki in potrebo po zaščiti ključnih morskih poti okoli Afriškega roga.
Ne bom se še bolj poglabljal v to vprašanje, želim le poudariti našo zaskrbljenost zaradi dogodkov, ki jih ne moremo povsem podrobno oceniti, ker so preveč zapleteni. Poudariti želim tudi naše upanje, da jih je mogoče rešiti mirno, in našo pripravljenost na sodelovanje s kitajskimi oblastmi v odkritem dialogu o teh vprašanjih kot tudi o široki paleti drugih interesov, ki so nam skupni in o katerih moramo vzpostaviti dialog.
Catherine Ashton
članica Komisije. - Gospod predsednik, dejstvo, da je bila ta razprava predvidena za vaše otvoritveno zasedanje, kaže, da ta Parlament pripisuje velik pomen našemu strateškemu odnosu s Kitajsko. Ponovno pozdravljam priložnost, da lahko prispevam kratek pregled stališča Komisije v imenu svoje kolegice Benite Ferrero-Waldner, ki je, kot sem povedala, žal ta teden na poti in ne more biti tukaj.
Ni mi treba opominjati tega Parlamenta na velik napredek, ki smo ga dosegli na področju odnosov s Kitajsko od našega prvega vrha pred 10 leti. Gospodarski in trgovinski odnosi so bili preoblikovani, stiki med ljudmi se množijo in sodelujemo v dialogu o vse večjem številu vprašanj.
Po zadnjem vrhu EU-Kitajska v mesecu maju pogajanja o novem sporazumu o partnerstvu in sodelovanju dobro napredujejo in lahko izkoristimo vse večje število stikov na visoki ravni, vključno z letošnjim izjemno uspešnim obiskom predsednika vlade Wena pri predsedniku Barrosu in srečanjem za dialog na visoki ravni o trgovinskih in gospodarskih vprašanjih, ki sem mu sopredsedovala skupaj z namestnikom predsednika vlade Wangom Qishanom.
Danes se seveda osredotočamo na svetovne izzive, vključno z gospodarsko in finančno krizo ter podnebnimi spremembami, kot tudi na regionalna vprašanja. Obenem imamo močan interes, kar zadeva razmere na Kitajskem, kjer smo priča neverjetnim dosežkom, pa tudi dogodkom, ki zbujajo skrb. Kitajska politika odpiranja gospodarstva je na stotine milijonov ljudi povzdignila iz revščine in svetu pomagala napredovati proti pomembnim razvojnim ciljem tisočletja. Toda Kitajska je ogromna država s precejšnjimi notranjimi izzivi in razlikami med svojimi regijami.
Moč našega strateškega partnerstva omogoča tudi tvorno in odprto izmenjavo mnenj o vprašanjih, kjer se Evropa in Kitajska razhajata. Pri tem gre lahko za vidike našega trgovinskega odnosa ali človekove pravice - na primer v primeru Tibeta, za katerega vem, da se ta Parlament posebej zanima. Nedavno smo izrazili veliko zaskrbljenost zaradi nemirov v Xinjiangu, obžalovali izgubo življenj, izrazili sožalje in sočutje družinam žrtev. Vse strani smo pozvali, naj se zadržijo in takoj prekinejo vsa nasilna dejanja. Upamo, da je situacijo mogoče rešiti mirno prek dialoga in brez prelivanja dodatne krvi.
V preteklih letih se je EU trudila izraziti kitajskim oblastem svoje skrbi zaradi razmer etničnih manjšin na Kitajskem in posredovati svoje izkušnje, ki so bile pogosto boleče, o tem, kako se lotiti vzrokov odrinjenosti, izključenosti in diskriminacije, s čimer se te manjšine pogosto soočajo.
Vsem nam je skupen cilj bolj odprta in preglednejša Kitajska, ki spoštuje mednarodne standarde o človekovih pravicah, in skupno delo na področju svetovnih izzivov. Če želimo to doseči, moramo nadaljevati tako, da se Kitajska še globlje vključi v mednarodno skupnost, in delati na razvoju našega strateškega partnerstva v duhu tvornega sodelovanja.
Elmar Brok
Gospod predsednik, predsednik Sveta, gospa komisarka, gospe in gospodje, strinjam se z osnovno vsebino tega, kar so povedali predhodni govorniki Sveta in Komisije. Tudi jaz menim, da bi morali nadaljevati s politiko enovite Kitajske, da bi dosegli kohezijo Kitajske kot enotne države, in ničesar od tega nočemo ogroziti. Seveda ne dovolimo nasilja - bodisi nasilja demonstrantov v določenih okoliščinah bodisi nasilja države nad demonstranti, kar se je dejansko zgodilo. To sem želel najprej omeniti.
Razumeti pa moramo, da bo na Kitajskem, v večetnični državi s številnimi kulturnimi razlikami, nasilje centralne vlade, ki ne kaže zadostnega razumevanja, vedno ponavljajoč se problem. Zato so večja kulturna avtonomija, večja priložnost za mobilnost in priložnosti, povezane z ohranjanjem identitete in jezika, predpogoji, da lahko vsi državljani večetnične države živijo skupaj pod eno streho.
Zgodovina Kitajske je sestavljena iz niza odcepitev in ponovnih združitev z masovnimi nasilnimi kampanjami. To se je znova in znova dogajalo v zgodovini Kitajske. Kitajska mora doumeti, da se to ne more nadaljevati in da mora uvesti to avtonomnost.
Ujguri so zmerna sunitska manjšina. Ne predstavljajo nobene neposredne teroristične grožnje. Torej obstaja enaka nevarnost, kot smo ji priča v Tibetu, namreč če Kitajska ne sklene sporazumov z zmernimi, se vedno najdejo mladi radikalci, ki ne morejo in nočejo več čakati. To pomeni, da odlaganje rešitve glede identitete dolgoročno zakasnjuje rešitev. Kitajska vlada je izjemno nepremišljena, ker govori samo o teroristih in trdi, da želijo ti ljudje uničiti enotnost države ter da za tem stojijo zunanje sile, kot je Al Kaida in druge. Mislim, da to ni rešitev za to državo, zato moramo jasno pokazati, da ne sprejemamo takšne politike. Na vse to je treba gledati upoštevajoč moje navedbe v začetku govora.
Adrian Severin
v imenu skupine S&D. - Gospod predsednik, kitajsko ljudstvo nas lahko povsem upravičeno vpraša, zakaj je Evropski parlament uvrstil razmere na Kitajskem na dnevni red prvega delnega zasedanja v svojem novem mandatu.
Naš odgovor mora biti jasen: ker je Kitajska za nas zelo pomembna in ne zato, ker mislimo, da bi morali Kitajsko naučiti ali ji vsiliti naša stališča o tem, kako je treba reševati občutljive notranje težave te države. Ravno zato, ker je Kitajska za nas tako pomembna, moramo pozorno spremljati vse dogodke, ki vplivajo na njeno notranjo stabilnost, in vse dogodke, ki bi lahko ogrozili njeno varnost.
Tokrat gre za kontekst večetnične realnosti v regiji Xinjiang in želje prevladujoče etnične skupine Ujgurov po avtonomiji. Takšni konteksti so vedno občutljivi, zato je pomembno spoštovanje človekovih pravic in pravic manjšin, ki vodi v občutek dostojanstva in varnosti tako manjšine kot večine.
Vendar pravice manjšine ne smejo biti opravičilo in ne morejo opravičevati separatističnih politik, ekstremističnih sredstev za spodbujanje teh politik in še najmanj poboja mirnih državljanov, ki so pripadniki manjšine ali etnične skupnosti.
Evropski parlament mora zahtevati popolno spoštovanje človekovih pravic in pravic manjšin, izraziti sočutje do vseh žrtev teh pravic, zahtevati pojasnilo v zvezi s terorističnimi, verskimi, ekstremističnimi in separatističnimi vidiki teh dogodkov, obenem pa nuditi svojo pomoč kitajski vladi in družbi, da se lahko spopadeta s to težavno realnostjo, ki predstavlja težavo tudi v nekaterih naših državah. Poleg pozivanja kitajske vlade, da naj ne uporabi pretirane sile, moramo pozvati tudi vse na svetu, da naj ne uporabljajo pravic manjšin za spodbujanje geopolitičnih ciljev.
Graham Watson
v imenu skupine ALDE. - Gospod predsednik, ta Parlament je že dolgo kritičen do Ljudske republike Kitajske zaradi njenega ravnanja z etničnimi manjšinami. Ujguri iz province Xinjiang so trpeli bolj kot večina, zlasti odkar je Ljudska republika Kitajska leta 1949 okupirala Vzhodni Turkestan.
Ljudska republika trdi, da nima namena širiti ozemlja. Zgodovina pa kaže, da je pod vladavino komunizma želela vladati in podjarmiti Vzhodni Turkestan, Tibet in Tajvan. Zato Evropska unija ne sme umakniti embarga na orožje za Kitajsko.
Nek evropski predsednik vlade je odziv na nedavne nemire imenoval "genocid", kar je morda pretirano, toda dejstvo, da se je Ljudska republika pritožila zaradi poseganja v notranje zadeve, odraža svetovni nazor, ki je bridko zastarel. Če se obrisi svetovnega gospodarstva začrtujejo v računalniških centrih na zahodni obali Amerike, v klicnih centrih v Indiji, v tovarnah na Kitajskem, če se poglavitne odločitve lahko sporočijo iz Pekinga v Bruselj v nanosekundi, smo res postali ena sama svetovna skupnost in v njej ni prostora za zatiranje ali podjarmljenje na podlagi rase, vere ali etničnega porekla; ni prostora za islamofobijo ali antisemitizem ali kakršno koli drugo vrsto sovraštva.
Težave Kitajske v tem primeru izhajajo iz sivenja srednjega kraljestva. Potrebujejo več mladih, ki bi delali drugje. Podobne težave imamo tu v Evropski uniji. To sem videl, ko sem pred štirimi leti obiskal Urumqi. Toda Ljudska republika bo ugotovila, da potrebuje politike za zaščito ekonomskih migrantov, politike za priznanje zakonitih zahtev etničnih manjšin, kot jih potrebujemo tudi mi.
Tu, gospod Bildt, je vloga za Evropsko unijo. Vemo, da z zorenjem demokracije postajajo bolj pripravljeni dovoliti ljudem samoupravo in samoodločanje. Dejansko obstajajo v Evropi največje težave v najmlajših demokracijah, na primer v Španiji in na Madžarskem. Pomagati moramo kitajskemu ljudstvu, ki je povsem zmožno živeti v demokraciji - kot kažeta Tajvan in Hong Kong -, da bo svojo vse večjo gospodarsko moč izenačilo z naraščajočo politično zrelostjo v razvoju demokracije, in pomagati mu moramo razviti ustrezne politike, kot so Erasmus Mundus, politike za večjo neposredno izmenjavo, o katerih je govorila komisarka. Prepričan sem, da lahko Evropska unija igra pomembno vlogo pri sodelovanju s Kitajsko v ta namen.
Helga Trüpel
v imenu skupine Verts/ALE. - (DE) Gospod predsednik, gospa komisarka, predsednik Sveta, obsojam nasilje na obeh straneh, tako Han Kitajcev kot Ujgurov, in žalujem za vsemi nedolžnimi žrtvami.
Toda to ni spor, v katerem sta obe strani enakovredni. Ujguri so zatirano ljudstvo, vsega devet milijonov jih je. Mislim, da manjšinska politika v Ljudski republiki Kitajski ni uspešna. Družba tudi ni skladna, kot trdi Komunistična partija Kitajske. V Xinjiangu, regiji Ujgurov, je le še tako malo kulturne avtonomije kot v Tibetu. Ne obstaja prava samouprava, tudi če se te regije omenjajo kot avtonomne, in predvsem - in to je ključno zlasti za mlajšo generacijo - Ujguri nimajo enakih socialnih in gospodarskih pravic kot preostali prebivalci. Toda Komunistična partija Kitajske priznava samo eno obtožbo, ki se ponavlja znova in znova, in sicer obtožbo kaznivega separatizma. Vsak, ki spodbuja človekove pravice in demokracijo na Kitajskem, tvega, da ga bodo razglasili za zločinca in separatista.
Toda Ljudska republika Kitajska mora razumeti, da bo le z zajamčenimi pravicami manjšin mogoča realna možnost miru v državi. Samo z dodelitvijo enakih pravic se bo Kitajska mirno notranje razvijala in bo sprejeta.
Še en zelo pomemben komentar bi rada posredovala švedskemu predsedstvu. Res je, da je strateško partnerstvo s Kitajsko v našem interesu zaradi podnebne politike in splošnih zadev na področju zunanje politike. Vendar ne moremo žrtvovati človekovih pravic in naših kritik razmer na področju človekovih pravic na Kitajskem za strateški interes. Namesto tega mora naša strateška politika v zvezi s Kitajsko vključevati jasno izjavo o manjšinski politiki in kršitvi človekovih pravic na Kitajskem.
Charles Tannock
v imenu skupine ECR. - Gospod predsednik, več stoletij se Ujguri prebijajo skozi nevarno življenje v negostoljubnem delu ogromne države. Večina jih je miroljubnih privržencev islama. Toda žal so nekateri lokalni prebivalci v zadnjih letih postali vse radikalnejši zaradi teroristov, povezanih z Al Kaido. Kitajska ni bila nikoli strpna do drugačnih mnenj ali lastnih manjšin, vendar delim njeno skrb glede grožnje, ki jo predstavlja ujgurski islamski terorizem. Pravzaprav sem pomagal prepričati Svet, da je pred tremi leti prepovedal Ujgursko osvobodilno fronto Vzhodnega Turkestana.
Ujgurski teroristi, od katerih so nekateri tako daleč, kot je zaliv Gvantanamo, kjer širijo strah in nasilje, ne smejo uporabljati kitajske avtoritarnosti in prevlade Han Kitajcev kot izgovor, saj so bile žrtve nedavnega nasilja večinoma prav Han Kitajci.
Seveda mnoge izmed nas skrbijo človekove pravice na Kitajskem, sam sem temu predan tudi kot prijatelj Tajvana. Toda EU ostaja pobratena s politiko enovite Kitajske in glede na to, da EU uradno šteje Tajvan in Tibet za del Ljudske republike Kitajske, nikakor ne smemo na noben način podpreti odcepitve province Xinjiang.
Eden izmed zanimivih vidikov tega vprašanja je, ali bo ta spor povzročil, da bodo kitajski muslimanski partnerji v Afriki, na primer Sudan, ponovno ocenili svoje povezave z državo?
Na koncu naj omenim, da je turški predsednik vlade Erdogan to nasilje označil za genocid: to je razmeroma močna oznaka, če upoštevamo, da njegova lastna država ne priznava armenskega genocida. Njegova prizadevanja pozivanja k vseturškemu nacionalizmu so tudi hinavska glede na to, kako Turčija ravna s svojimi manjšinami, zlasti Kurdi v vzhodni Turčiji.
Bastiaan Belder
Poziv k sveti vojni je bil že izražen tako zunaj kot znotraj Xinjianga, zdaj pa obstaja nevarnost, da se bodo krvavi spopadi med Han Kitajci in Ujguri dramatično stopnjevali, tako na Kitajskem kot drugje. Tamkajšnja krščanska skupnost si na vso moč prizadeva proti nevarni verski razsežnosti etnične ločitve v Xinjiangu. Skupnost moli zlasti za mir, stabilnost in pravico za vse državljane Xinjianga.
Toda kitajska vlada je nespametno zavrnila to pomoč in jo ostro zatrla. To kaže očitna kampanja vladnih agencij proti miroljubnim protestantskim hišnim cerkvam v zadnjem času. Tako je bilo 3. julija med mašo v Xinjiangu aretiranih osem kristjanov. Štiri izmed njih še vedno zadržujejo na skrivni lokaciji, dva kitajsko-ameriška misijonarja pa sta preprosto izginila.
Svet in Komisijo pozivam, da nujno posreduje pri kitajskih oblasteh in zagotovi svobodo verskega udejstvovanja za vse v teh kritičnih razmerah v Xinjiangu. To bi bil edini učinkovit protistrup za poziv k sveti vojni in bi tudi dokazal kitajskim hišnim cerkvam, da so vključene v načrte Pekinga, da ustvari složno družbo.
Laima Liucija Andrikien
Gospod predsednik, "nasilje, "veliko število žrtev", "na stotine mrtvih in ranjenih na Kitajskem med vstajo v provinci Xinjiang": to so zaskrbljujoča poročila, ki smo jih prejeli pred 10 dnevi. V Xinjiangu je internet povsem blokiran, tako da so vstopne in izstopne komunikacije s puščavskim območjem omejene. Če upoštevamo lanske dogodke v Tibetu, bi morali biti nedavni dogodki v Vzhodnem Turkestanu, znanem tudi kot Xinjiang, budnica za kitajsko vlado v zvezi z njenimi splošnimi politikami za etnične manjšine na Kitajskem.
Sporočilo, ki ga je poslalo ljudstvo Ujgurov, je, da so bile te politike neuspešne in da mora kitajska vlada to uvideti in poiskati rešitev. Osemmilijonsko ljudstvo Ujgurov v regiji se že dolgo pritožuje zaradi tega, kako jih obravnava kitajska centralna vlada, med nedavnimi rasističnimi napadi pa kitajska vlada ni zaščitila Ujgurov pred nasilnimi storilci. To nima nič opraviti z vojno proti terorju, kar je kontroverzen koncept, ki ga uporablja kitajska vlada kot opravičilo za svoje zatiranje Ujgurov v Vzhodnem Turkestanu.
Dejstvo, da je moral predsednik Hu Džintao predčasno prekiniti svoje sodelovanje na vrhu G8 v Italiji in se vrniti na Kitajsko, kaže, da se kitajska vlada zaveda, da dogodki v provinci niso samo osamljen primer. Namesto da išče rešitve v zatiranju in represivnih vladnih ukrepih, potrebuje kitajsko vodstvo pozitivne ukrepe za reševanje osnovnih pritožb Ujgurov, zlasti če želi Kitajska pokazati zrelost in ustvariti zares složno družbo.
V celoti podpiram stališče EU, ki ga je izrazil predsednik, da bi pozval vse strani k zadržanosti in kitajsko vlado k spoštovanju svobode govora in informacij kot tudi pravice do mirnih protestov.
Véronique De Keyser
(FR) Gospod predsednik, izbruh nasilja v avtonomni regiji Xinjiang je kitajska vlada ostro zatrla. Spopadi med Ujguri in Hani so po uradnih podatkih terjali 186 življenj, toda prelivanje krvi se nadaljuje.
Kitajska to nasilje prikazuje kot zgolj medetnični spor med Hani in Ujguri, dejstvo pa je, da je najbolj neizogiben rezultat njene zatiralske politike v regiji Xinjiang. Regija je strateška, vendar jo je težko nadzorovati. Zaradi ključne tranzitne poti in naravnih bogastev - zlata, nafte in plina - je bistvenega pomena za oskrbo Kitajske z energijo v prihodnosti. Toda njeno prebivalstvo vključuje številne nekitajske etnične skupine, izmed katerih so Ujguri največja. Slednji predstavljajo skoraj polovico prebivalstva in so večinoma sunitski muslimani, ki izvirajo iz turško govorečih območij. Že desetletje so žrtev sistematične diskriminacije in groženj z asimilacijo in smrtjo, njihova identiteta pa je ogrožena.
Dejansko je bila politika Kitajske proti tem etničnim manjšinam liberalna v 80-ih letih prejšnjega stoletja, vendar se je postopoma zaostrila, kitajske oblasti pa so 11. september 2001 izkoristile, da so propagirale svoj boj proti - bodite pozorni, kako so vse združile - terorizmu, separatizmu in verskemu ekstremizmu. Aprila 2009 je Amnesty International izdal jasno opozorilo: po Tibetu bo na vrsti Xinjiang. Ker je politika nenasilja propadla, bodo ujgurski separatisti iskali drugače načine, da uresničijo svoje zahteve glede priznavanja identitete, in prav to se je zgodilo.
Toda Kitajska ne more še naprej ohranjati kohezije s ponavljajočim se prelivanjem krvi. Kot podpisnica mednarodnih sporazumov je obvezana zaščititi svoje etnične manjšine. Poleg tega je dolžna zaščititi te manjšine po svoji ustavi, vključno z zakonom o regionalni avtonomiji iz leta 1984. Si bo Evropa še naprej zatiskala oči in le obsodila zatiranje ter neuspešno prosila, da se politični zaporniki izpustijo? Ne. Človekove pravice na Kitajskem so politični problem in moramo si drzniti Kitajsko opomniti na njene zaveze z lastnim ljudstvom in na tveganje, ki mu je izpostavljena s strani mednarodne skupnosti, če jih ne izpolni. V tem smislu pričakujemo stroge ukrepe švedskega predsedstva.
Tomasz Piotr Poręba
(PL) Gospod predsednik, način, kako so bili protesti obravnavani v provinci Xinjiang, dodatno potrjuje avtoritarni značaj komunističnih oblasti v Pekingu. Zdaj je najmanj 180 ljudi mrtvih in 1 600 ranjenih zaradi najpomembnejšega etničnega spora, ki se je zgodil na Kitajskem v zadnjih desetletjih. Evropski parlament je dolžan obsoditi nasilje, ki izhaja iz diskriminacije zaradi etničnih ali verskih razlogov. Tako bi se morali v tem primeru tudi odzvati, ko se je sila avtoritarne države razbesnela nad ujgursko manjšino. Slednja pa ni edina žrtev totalitarnih vlad.
Državljani Evrope, temelječe na krščanskih vrednotah, imajo posebno dolžnost do krščanskih manjšin, ki jih preganjajo na drugih koncih sveta. Po neuradnih virih naj bi ta manjšina na Kitajskem štela več kot 30 milijonov ljudi. To pomeni, da kitajske komunistične oblasti predstavnike populacije, enako velike kot v primeru velike evropske države, nadlegujejo, preganjajo, jim preprečujejo iskanje zaposlitve, mučijo in ubijajo. Kitajski režim se zaveda, da sta želja po svobodi in pravni državi vzporedni s krščanstvom, zato poskuša ustaviti širjenje te vere. Njegovi poskusi, da bi nadvladal cerkev, so se izkazali za neuspešne, saj se število vernikov iz leta v leto vztrajno povečuje.
Kitajske oblasti morajo razumeti, da tako imenovana centralna država ne more postati resnično sodobna država, če in dokler ne začne spoštovati temeljnih načel demokracije in verske svobode.
Bernd Posselt
(DE) Gospod predsednik, današnja razprava ponovno dokazuje, da je Svet šibka točka EU. Ta Parlament je zavzel zelo jasno stališče o človekovih pravicah in gospa Ashton je imela izjemno neposreden govor v imenu Komisije. Od Sveta pa sem slišal samo obsodbe obeh strani zaradi nasilja.
Seveda je treba obsoditi tudi nasilje, ki ga izvajajo Ujguri. Toda ali ga res lahko primerjamo s tem, kar komunistično diktatorstvo, ki se ni ničesar naučilo od pokola na Trgu nebeškega miru, počne, da bi brutalno in krvavo zatrlo celotno ljudstvo, in mu grozi z etnocidom prek usmerjene politike naseljevanja? Ali lahko to primerjamo z dogodki, ki so preprosto izraz kitajske propagande in jih nihče na mednarodni ravni ne raziskuje? Mislim, da ne. Ujguri so trenutno obtoženi separatizma. Toda ali je separatizem, če moja hiša gori, jaz pa poskušam iz nje pobegniti? Ali je separatizem, če sem po krivici zaprt v zaporu in poskušam pobegniti? To ni separatizem, to je izraz volje po življenju. Če bi Ujgurom na Kitajskem zagotovili prostor, da živijo v svoji domovini svobodno, dostojanstveno in samostojno, bi bilo separatizma konec. Samo tako je mogoče preprečiti separatizem.
Ujguri niso manjšina, so ljudstvo kot Švedi, so pa pač manj številni kot Han Kitajci. Toda ali ljudstvo nima prav zgolj zato, ker je manj številno? Se moramo ukloniti sili le zato, ker je večja? Po mojem mnenju ne. Kot Evropska unija imamo torej pomembno obveznost.
Jaz predstavljam München in sedež Svetovnega kongresa Ujgurov je v Münchnu. Tudi radijski postaji Radio Liberty in Radio Free Europe sta imeli prej sedež v Münchnu. Še vedno smo ponosni, da smo bili takrat glas svobode. Prepričan sem, da bomo nekega dne ravno tako ponosni, da smo bili središče za svobodne Ujgure, in upam, da bodo nekega dne vsi Ujguri uživali to svobodo.
Evelyne Gebhardt
(DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, nekaj je treba zelo jasno povedati: na Kitajskem je enoten sistem, za katerega si ne želimo, da razpade. Kitajski sistem spoštujemo. Vendar pa to ne pomeni ...
(Prekinitev gospoda Posselta)
Enoten sistem na Kitajskem spoštujemo. Vendar pa to ne pomeni, da nam ni treba spoštovati tudi različnosti narodov na Kitajskem. K temu pozivamo socialdemokrati.
Želimo, da se na Kitajskem spoštujejo pravice državljanov, človekove pravice in svoboda ljudi. Želimo, da se spoštuje svoboda izražanja. Želimo, da se novinarji lahko svobodno gibajo in poročajo o dejanskih razmerah. To si želimo, svojim kolegom na Kitajskem pa zelo jasno sporočamo še nekaj: pričakujemo, da bo naše temeljno načelo tudi vaše temeljno načelo, in sicer da so človekove pravice univerzalne. Kar nam politiki vedno znova govorijo - najprej rešimo socialne probleme, nato pa se lahko pogovorimo o človekovih pravicah -, je napačen pristop k zadevi. Moralo bi biti ravno obratno. Najprej so na vrsti človekove pravice, šele nato socialne pravice, ki so preprosto del človekovih pravic in jih ni mogoče oddvojiti.
Zato sem bila zelo razočarana nad vašimi besedami, gospod Bildt. Vse kaže, da ste nam želeli povedati: sodelujmo na gospodarski ravni, to je naša glavna skrb, vse ostale stvari pa nam niso nič mar. To ni pristop, kakršnega potrebujemo. Uporabiti bi morali pristop, ki nam ga je predstavila Evropska komisija, torej sprva izrazimo željo po vzpostaviti skupne osnove za delo, na kateri lahko gradimo sodelovanje, kajti sodelovati želimo, to je popolnoma jasno, vendar ne na kakršni koli osnovi, ampak na takšni, ki spoštuje človekovo dostojanstvo.
Nirj Deva
Gospod predsednik, naj čestitam gospodu Bildtu za njegov zelo uravnotežen govor. Verjamem v meje nacionalne države, kot so jih priznali Združeni narodi, in zato nasprotujem nasilju, povezanemu s separatizmom, in to kjer koli na svetu, naj si bo v Kašmirju, Indoneziji, kjer sem bil rojen, na Severni Irski, kjer sem doživel bombni napad, v Španiji ali tudi na Kitajskem.
Obžalujem, da je bilo na Kitajskem, ki je za EU zelo pomembna država, okrog 1 680 ljudi ranjenih in 184 ubitih. Problem se je začel v tovarni igrač v Guangdongu in se je od tam razširil. Med nemiri v mestu Urumqiju je bilo ubitih 137 Han Kitajcev in 46 Ujgurov. To je obžalovanja vredno. Tovrstna dejanja moramo obsoditi.
Če so ta dejanja spodbudile in zagrešile zunanje sile, zlasti separatistične fundamentalistične sile, potem je treba proti njim vložiti obtožnico na Mednarodnem kazenskem sodišču.
Če so nastala na domačih tleh, je zanje pristojna kitajska policija in jo moramo podpreti. Živimo v majhnem svetu. Živeti moramo skupaj. EU je dober primer tega. Podpiranje separatizma kjer koli po svetu je v nasprotju z duhom EU. Ne moremo si prizadevati k enotnejši Evropi doma, na tujem pa spodbujati razkol Kitajske. To je pot do kaosa in konflikta.
Csaba Sógor
(HU) Vprašanje je naslednje: kakšno je naše stališče v tej zadevi? Smo na strani Kitajske ali Trga nebeškega miru? Smo na strani Kitajske ali Tibeta? Smo na strani Kitajske ali ujgurske regije? Smo na strani 1,2 milijarde Kitajcev ali 8 milijonov Ujgurov? Smo na strani represije, uvedbe tujega načina življenja, lagodnega življenja, dobrega zdravja in denarja ali na strani kmečke, nomadske preteklosti, ki naj bi prinašala revščino in širjenje bolezni, a vendar ohranja izvirno kulturo in svobodo? Govor enega ali dveh kolegov poslancev je bil v jeziku diktature nekdanjih vzhodnoevropskih režimov. Ali je lahko mati 11 otrok resnično teroristka? Ženska, ki je odslužila svojo zaporno kazen, dva njena otroka pa sta še vedno zaprta? Kakšno je torej naše stališče? To je vprašanje. Smo na strani simbolične ali stvarne avtonomije? Smo na strani represije, tujega načina življenja in izkoriščanja naravnih bogastev ujgurske regije ali na strani ohranitve kultur, svobode in pravice narodov do samoodločbe? Meni je jasno, na kateri strani sem. Upam, da je to jasno tudi kolegom in kolegicam v Parlamentu. Spoprijateljiti se moramo s Kitajsko, da se bo lahko od nas kaj naučila. Vsekakor pa moramo to storiti z dobrim zgledom na področju človekovih pravic, svoboščin, samoodločbe in avtonomije. Še vedno nas čaka zelo veliko dela. Tu imam v mislih države, ki so se nam pridružile nazadnje.
Emine Bozkurt
(NL) Poslušala sem predstavitev Sveta in Komisije in morda je to povezano s tolmačenjem, ampak niti enkrat nisem zasledila besede Ujguri, danes pa seveda razpravljamo ravno o njih. Obžalujemo, da je več sto ljudi mrtvih in še več ranjenih.
Evropska unija se odločno zavzema za temeljne pravice, človekove pravice, državljanske pravice in miroljubne demonstracije. Vse te pa se pred našimi očmi neizprosno zatirajo. Odveč so besede - to je tudi bilo rečeno v uvodnih besedah -, da je treba vzpostaviti dialog. Tudi sama želim to poudariti. Dialog je izjemno pomemben. Vseeno pa prosim, da mi Svet in Komisija pojasnita, katere otipljive kratkoročne ukrepe nameravata sprejeti.
Reinhard Bütikofer
(DE) Gospod predsednik, to razpravo smo posvetili univerzalnosti človekovih pravic in tudi potrebi po globalnem partnerstvu. Omenili smo tudi složno družbo. To je tudi eno od gesel Komunistične partije Kitajske, pomeni pa še nekaj več: odraža globoko upanje kitajskega ljudstva. Složna družba ne pomeni prikritih avtoritarnih odnosov. Menim, da bi bila lahko naša naloga podpreti kitajsko ljudstvo pri doseganju složnosti v njihovi družbi.
V partnerstvu je treba stališča izražati jasno. Ko govorimo o Xinjiangu, moramo omeniti tudi besedo "Ujguri". Vseeno pa jasno izražanje ne pomeni izzivanja - temu se moramo izogniti.
Gospodu Posseltu pa želim povedati še nekaj. Govoril je o separatizmu. Vem, gospod Posselt, da se vaša bavarska stranka spozna na to, ampak menim, da bi morali raje slediti gospodu Broku in govoriti o nadaljevanju politike "enovite Kitajske".
Struan Stevenson
Gospod predsednik, bila bi velika napaka, če bi v današnji razpravi Kitajsko uvrstili v isto kategorijo kot Iran. EU ima s Kitajsko zelo dobre odnose in mislim, da moramo biti pazljivi, da so naše razprave o nedavnih dogodkih v Urumqiju točne in da temeljijo na dejstvih.
Incident, ki se je zgodil 5. julija, je bil vnaprej načrtovan napad Ujgurov na Han Kitajce, ki živijo v tistem mestu. Vemo, da so nekateri ujgurski borci v Xinjiangu islamski fundamentalisti, ki zahtevajo svojo državo. Izvršili so nasilen napad, v katerem je bilo ubitih 137 Han Kitajcev. Večina ubitih so bili Han Kitajci. Kitajska vlada je ustrezno uporabila policijske in vojaške enote, da je zadušila nasilje in ustavila maščevalne napade Han Kitajcev nad Ujguri. Kaj bi drugega lahko storili? Zato svoje kritike raje podkrepimo z dejstvi, kot pa da nepravično obtožujemo Kitajce.
Sabine Lösing
(DE) Gospod predsednik, menim, da je ta konflikt zelo pogosto predstavljen zelo enostransko. Strinjam se s predhodnikom, da gre v tem primeru pogosto za napade Ujgurov na Han Kitajce in da so nekateri od teh napadov rasno motivirani.
(Medklici)
Prebrala sem intervju z Ujgurko, ki je dejala: "Bi si vi želeli, da vam vladajo rumeni komunisti?" Ujguri imajo v svoji regiji veliko privilegijev, na primer, dovoljeno jim je imeti več otrok, lahko prakticirajo svojo vero tudi med delovnim časom, pa še veliko drugih primerov lahko navedem. Veliko domačinov Han Kitajcev jim je nevoščljivih.
Zato moramo biti pri opazovanju teh razmer zelo občutljivi ter preučiti vzroke in posledice. Včasih težave niso tam, kjer se nam na prvi pogled zdi. Paziti moramo, da ne zavzamemo pristranskega stališča.
Kitajce bi morali podpreti pri reševanju njihovih težav. Pristransko stališče, ki je tako pogosto podano v Parlamentu, je po mojem mnenju nevarno. Kitajska vlada prav gotovo dela napake v politiki do manjšinskih skupin in ima svoje pomanjkljivosti. Vendar pa kaže tudi pripravljenost, da se na veliko področjih izboljša. Zato ji moramo v tem smislu pomagati s sodelovanjem - in sicer odločilnim sodelovanjem -, ki temelji na zaupanju.
Carl Bildt
predsednik Sveta. - Gospod predsednik, menim, da se je v razpravi resnično odrazila zapletenost vprašanj, s katerimi se ukvarjamo. Obravnavali smo zelo različna vprašanja, od drugačnosti kitajskega sistema in njegovega razvoja, pomena, ki ga pripisujemo človekovim pravicam, in potrebe po nudenju pomoči Kitajski, da se razvija v smeri odprte družbe, ki bolj spoštuje človekove pravice, pa vse do problemov na Kitajskem, povezanih s pravicami manjšin.
Kitajska pa žal ni edina država na svetu, ki se sooča s temi vprašanji in nasiljem, etničnim nasiljem, ki smo mu bili v zadnjih dneh priča na ulicah Urumqija. Etnično nasilje vedno prinaša zlo. Morali bi ga obsojati in lahko le podpiramo tiste, ki skušajo pomiriti sprte strani v teh posebnih razmerah, izhajajoč iz spoštovanja človekovih pravic. Iz lastne zgodovine pa vemo, kako zapletena so ta vprašanja.
Gospod Bütikofer je omenil koncept složne družbe. Vsi se želimo razvijati in živeti v složnih družbah in seveda moramo ugotoviti, kaj lahko storimo, da pomagamo Kitajski, da se razvije v družbo, ki je složna za vsakega posameznega državljana Kitajske. Niso še tam. Dejansko je takih družb zelo malo, ampak to je docela razumljivo. Naj še omenim, da sem v uvodnih izjavah gospoda Broka, gospoda Severina in gospoda Watsona začutil veliko modrosti, ki bi nas lahko vodila v naših nadaljnjih razmislekih na poti k pomembnemu odnosu, ki ga želimo zgraditi s Kitajsko, pri tem pa moramo razumeti tudi zapletenost tega odnosa v vseh njegovih razsežnostih.
Predsednik
Razprava je zaključena.
Pisne izjave (člen 149)
Helmut Scholz  
v pisni obliki. - (DE) Razrešitev konflikta za milijone Ujgurov na Kitajskem - dialog, ne obsodba. Obžalujemo krvave spopade ter mrtve in ranjene v provinci Xinjiang-Ujgur. Ukrepi policijskih in varnostnih enot so bili pretirani in so ogrozili cilje kitajske vlade na področju rasti in stabilnosti. Obenem pa ni prav, da Kitajsko obtožujemo kulturnega genocida. Vlada si prizadeva vzpostaviti ravnovesje med avtonomnostjo manjšin in modernizacijo večetnične države. Kot partnerji Kitajske moramo spodbujati njen razvoj na področju demokracije in pravne države, pri tem pa ne smemo pozabiti na njene posebne zgodovinske, geografske in kulturne vidike. Pristranske informacije bodo preprečile dialog, to pa ne bo nadomestilo politike z nezadostnim jamstvom zaščite človekovih pravic. Kitajska je pomembna partnerka Evrope, poleg ZDA in Rusije. Premagovanje finančne krize, boj proti revščini, preprečevanje podnebnih sprememb, zagotavljanje energetske varnosti in oskrbe z vodo - ničesar od tega ne moremo doseči brez sodelovanja Ljudske republike Kitajske. Večina Ujgurov je prestrašenih zaradi dogodkov v preteklem tednu in si bolj kot vse želijo ponovno živeti v miru. Kitajska vlada se zaveda, da tega konflikta ne bo mogla rešiti z nasiljem. Namesto nadaljevanja svojega desetletnega vmešavanja od zunaj, z neprimernimi metodami, raje podprimo dialog med Han Kitajci in Ujguri ter drugimi manjšinami. Vzpostavitev strukturiranega dialoga, katerega cilj je razvoj pravne države na Kitajskem, je pomembnejša naloga Evropskega parlamenta.
