Eiropas Savienības atbildes reakcija uz pasaules finanšu krīzi: stāvoklis pēc neoficiālās 2008. gada 7. novembra Eiropadomes sanāksmes un 2008. gada 15. novembra G20 augstākā līmeņa sanāksmes - Komisijas likumdošanas un darba programma 2009. gadam (debates) 
Priekšsēdētājs
Nākamais punkts ir kopīgās debates par ES atbildes reakciju uz pasaules finanšu krīzi un Komisijas likumdošanas un darba programmu 2009. gadam.
Jean-Pierre Jouyet
Padomes priekšsēdētājs. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, Komisijas priekšsēdētāj, dāmas un kungi, finanšu krīzes ietekme uz ekonomiku kļūst arvien skaidrāk saskatāma. Komisijas rudenī izteiktās prognozes paredzēja nozīmīgu izaugsmes lejupslīdi Eiropas Savienībā nākamajā gadā. Vairākās dalībvalstīs ir jau sākusies lejupslīde, un 2009. gadā ekonomikas izaugsme varētu - labākajā gadījumā - palikt nemainīga Eiropas Savienībā.
Turklāt finansiālā spriedze sāk radīt ietekmi uz ekonomikas iestāžu finansēšanu. Valsts iestādes dalībvalstīs pieliek visas pūles, lai nodrošinātu finansējuma nepārtrauktību uzņēmumiem un mājsaimniecībām, kas saskaras ar kredītu ierobežojumu pieaugošo risku.
Eiropa un tās starptautiskie partneri tādēļ saskaras ar smagāko finanšu krīzi kopš 1929. gada, un tiem ir jāstājas pretī ekonomikas lejupslīdei ārkārtējā mērogā. Kā jūs zināt, kopš mūsu pēdējām debatēm 8. oktobrī Padomes prezidentūra ir izvirzījusi tikai vienu mērķi un atbalstījusi tikai vienu pārliecību: eiropiešu būtisko vienotību, ņemot vērā pasaules finanšu krīzi.
Saskaroties ar Eiropas finanšu sistēmas patiesa sabrukuma draudiem, Francijas prezidentūra ir guvusi panākumus, veicinot Eiropas rīcības plānu, lai steidzamā kārtā atbalstītu krīzes apdraudētās finanšu iestādes, un dalībvalstis kopīgi ir nolēmušas garantēt starpbanku finansēšanu un pārfinansēt bankas.
Šīs kopīgās Eiropas darbības efektivitāte arī tika parādīta iepriekšējā nedēļas nogalē G20 valstu vai valdību vadītāju augstākā līmeņa sanāksmē Vašingtonā, kurā piedalījās priekšsēdētājs Barroso. Eiropa, kuru pārstāvēja Padomes priekšsēdētājs prezidents Sarkozy un Eiropas Komisijas priekšsēdētājs Barroso, ierosināja šo vēsturisko augstākā līmeņa sanāksmi. Tā parādīja lielu vienotību, 7. novembrī sniedzot Padomes prezidentūrai skaidras nostājas, kas bija jāaizstāv sarunās ar mūsu galvenajiem partneriem.
Mēs tagad varam būt ļoti gandarīti par šīs pieejas iznākumu, jo augstākā līmeņa sanāksmes secinājumos galvenajiem jautājumiem, ko atbalsta Eiropa, proti, pārredzamībai un atbildībai, saglabājas svarīgākā nozīme starptautiskās finanšu sistēmas funkcionēšanā. Mēs esam arī panākuši pozitīvus lēmumus saskaņā ar Eiropas Savienības priekšlikumiem, piemēram, par vērtēšanas aģentūru reģistrēšanu, par finanšu iestāžu visu darbību uzraudzības vai regulēšanas principu un par atlīdzības sasaisti ar izvairīšanos no pārmērīga riska uzņemšanās.
Pirmoreiz visas galvenās ekonomikas un finanšu iestādes ir vienojušās par spēcīgu atbildes reakciju, lai izvairītos no šāda lieluma krīzes atkārtošanās. Tās visas ir vienojušās par vērienīgu rīcības plānu, kuru būs jāprecizē finanšu ministriem nākamajās nedēļās.
Eiropas Savienībai acīmredzot būs jāturpina izmantot visu savu ietekmi starptautiskajās diskusijās. Jūs zināt, ka jūs varat paļauties uz Francijas prezidentūru, lai veicinātu Eiropas vienotību un tādējādi piedāvātu kopēju mērķi attiecībā uz pamatreformām par visiem Vašingtonā noteiktajiem jautājumiem. Mēs, protams, paļaujamies uz Čehijas prezidentūru, ka tā virzīs šīs iniciatīvas uz priekšu.
Attiecībā uz vērtēšanas aģentūrām, grāmatvedības standartiem, riska ieguldījumu fondu uzraudzību, cīņu pret "nodokļu paradīzēm”, privāto iestāžu atbildību un daudzpusējo finanšu iestāžu reformu, Eiropas Savienībai ir jāturpina spēcīgi paust savu viedokli, lai sasniegtu noteiktus rezultātus.
Saistībā ar Kopienas tiesību aktiem tai ir arī strauji jāuzņemas savas saistības, paātrinot Komisijas ierosināto pasākumu pieņemšanu attiecībā uz banku un vērtēšanas aģentūru uzraudzību un regulēšanu.
Francijas prezidentūra zina, ka tā var paļauties uz jūsu Parlamenta un tā grupu pilnīgu un aktīvu iesaistīšanos, un par to es esmu pateicīgs grupu priekšsēdētājiem. Tādējādi Eiropa varēs pieņemt stingru nostāju nākamajās starptautiskajās sanāksmēs, kas paredzētas 2009. gadā.
Šie sākotnējie rezultāti finanšu jomā liecina par Eiropas vienotās pieejas efektivitāti. Tomēr tie ir tikai viena daļa no Eiropas atbildes reakcijas uz krīzi. Patiešām, šai vienotajai pieejai ir arī jāiedvesmo Eiropas Savienība un tās dalībvalstis, lai atbildētu krīzes ietekmei uz ekonomisko izaugsmi.
Padomes prezidentvalstij ir stingra pārliecība šajā jautājumā. Tāpat kā tas ir finanšu jomā, dalībvalstis nepanāks nekādus konkrētus rezultātus izaugsmes atbalstīšanā, ja tās cieši nesadarbosies gan savā starpā, gan arī ar saviem galvenajiem starptautiskajiem partneriem. G20 augstākā līmeņa sanāksme raidīja spēcīgu ziņu attiecībā uz šo jautājumu. Mums ir jāietver vispasaules mērogā visus makroekonomikas instrumentus, lai izvairītos no ekonomikas ilgtermiņa lejupslīdes.
Tā kā situācija ir attīstījusies, centrālās bankas ir reaģējušas ātri, samazinot procentu likmes. Prezidentvalsts atzinīgi vērtēja Eiropas Centrālās bankas novembra sākumā pieņemto skarbo lēmumu samazināt savas procentu likmes par 50 bāzes punktiem, un mēs vairākas reizes esam pauduši atzinību par Eiropas Centrālās bankas rīcību, reaģējot uz finanšu krīzi, un par tās aktīvu dalību Eurogrupas un Eiropadomes apspriedēs.
Attiecībā uz budžeta jautājumiem G20 sanāksme ir norādījusi, ka ir jāizmanto plašas manevrēšanas iespējas, kur vien tās pastāv. Eiropas Savienības dalībvalstis ir atbildējušas uz šo aicinājumu, sakot, ka mums ir jāizmanto visas tās manevrēšanas iespējas, ko atļauj Stabilitātes un izaugsmes pakts, kad ekonomikas ciklā ir ass pagrieziens.
Francijas prezidentūra, cieši sadarbojoties ar Komisiju, domā darīt visu iespējamo, lai nodrošinātu, ka valsts plāni ekonomikas cikla atbalstam tiek cieši saskaņoti ar Kopienas iniciatīvām, lai tādējādi palielinātu ekonomisko ietekmi kopumā.
Mēs ceram, Barroso kungs, saņemt jaunus priekšlikumus līdz šā mēneša beigām. Tas ir jautājums par tādu atbilžu rašanu, kuras var piemērot Kopienas līmenī, un par visu instrumentu izmantošanu ar tādu jaudu, kas palīdzētu atbalstīt Eiropas ekonomikas ciklu. Vairākus Eiropas budžeta piešķīrumus - es to saku tādēļ, ka es piedalījos debatēs šajā Parlamentā, - varētu ātri mobilizēt, lai reaģētu uz lejupslīdi.
Turklāt, nodrošinot iekšējā tirgus pareizu darbību, mums ir arī jānodrošina, ka tiek izmantota visa Eiropas valsts atbalsta noteikumu elastība, lai tādējādi dalībvalstis un Eiropas Savienība sniegtu efektīvu atbalstu tām ekonomikas iestādēm, kuras ir visvairāk apdraudētas.
Mēs arī gribam, lai Eiropas Investīciju banka tiktu pilnībā iesaistīta Eiropas ekonomikas atbalsta pasākumos. Kā jūs zināt, resursi jau ir kļuvuši pieejami, lai nodrošinātu finansējumu maziem un vidējiem uzņēmumiem. Atbalsta pasākumiem ir jābūt daļai no globālāka plāna, radot iespēju sevišķi atbalstīt visapdraudētākās jomas, piemēram, tas pašlaik attiecas uz visu ES autorūpniecību.
Šie papildu centieni Kopienas līmenī būs aktīvi jāpalielina dalībvalstu līmenī cieši saskaņotu valsts atjaunošanas pasākumu veidā. Gaidot nākamā mēneša Eiropadomi, prezidentvalsts ir paredzējusi vadīt diskusiju starp dalībvalstīm par prioritātēm šādiem atjaunošanas pasākumiem. Vairākas dalībvalstis ir teikušas, ka tās apsverot atbalsta pasākumus noteiktām rūpniecības nozarēm.
Šādiem pasākumiem ir jābūt partneru apspriešanās rezultātam, lai tie būtu pilnīgi efektīvi un saglabātu iekšējā tirgus integritāti, un ekonomikas un finanšu ministri kopā ar komisāru Almunia sagatavos Eiropadomes diskusiju par šīm tēmām savā nākamajā sanāksmē, kas notiks 2. decembrī.
Priekšsēdētāja kungs, Komisijas priekšsēdētāj, dāmas un kungi, Eiropas Savienība ir efektīvi uzņēmusies savas saistības dažu nedēļu laikā, ņemot vērā pasaules ekonomikas nepieredzētu destabilizāciju. Eiropas iedzīvotāji ir spējuši vienoties, ņemot vērā tiešas briesmas, lai efektīvi un steidzami rīkotos. Mums ir jāgūst pieredze no šīs rīcības, kas ir vainagojusies ar panākumiem. Šī Eiropas vienotība ir jāsaglabā, lai mēs turpinātu rīkoties kopā, lai tādējādi saskarsmē ar saviem partneriem un līdzās saviem partneriem mēs pieprasītu finanšu regulatīvās sistēmas pamatreformu un lai kopā mēs nodarbotos ar ekonomikas cikla lejupslīdes posmu.
Šādi mēs - Padome, Komisija un Parlaments - kopā pierādīsim, ka Eiropas Savienībai ir līdzekļi, lai efektīvi kontrolētu savu likteni un darītu to, uz ko cer visi Eiropas iedzīvotāji, proti, lai Eiropas Savienība rīkotos kā pasaules mēroga partneris.
(Aplausi)
Priekšsēdētājs
Es pateicos Padomes pārstāvim Jean-Pierre Jouyet. Man ir prieks šeit redzēt tik daudzus Eiropas Komisijas locekļus. Šeit piedalās Komisijas locekļu pārliecinošs vairākums, un es tagad ar prieku aicinu Komisijas priekšsēdētāju uzstāties ar uzrunu.
José Manuel Barroso
Komisijas priekšsēdētājs. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, Padomes priekšsēdētāj, dāmas un kungi, vispirms es vēlētos izteikt atzinību Eiropas Parlamentam par lielisko lēmumu šodien organizēt divas debates vienā: par pasaules finanšu krīzes Eiropas vadību pēc G20 augstākā līmeņa sanāksmes Vašingtonā un par Komisijas darba programmu 2009. gadam.
Šīs divkāršās debates pilnīgi atspoguļo to politisko realitāti, uz kuru Eiropai ir jāreaģē: pieņemot ārkārtas situācijas radīto izaicinājumu, tajā pašā laikā apņēmīgi turpinot jau iesākto pamatdarbu.
Jūs tādēļ nebūsiet pārsteigti, ka Komisijas 2009. gada darba programmai arī ir divkāršs mērķis: nepārtrauktība un rīcība krīzes laikā. Es pie tā atgriezīšos.
Tomēr vispirms es vēlētos atgriezties pie Vašingtonas augstākā līmeņa sanāksmes novērtējuma, ko Francijas prezidentūras vārdā arī sniedza Jouyet kungs. Ļaujiet man atgādināt jums, ka politiskā iniciatīva globālā procesa sākšanai, lai reformētu finanšu sistēmu, radās Eiropā, un es domāju, ka mēs varam sevi apsveikt par to. Eiropas Savienība bija spējīga pieņemt šo izaicinājumu. Arī galvenie jautājumi debatēs bija no Eiropas puses. Es negatavojos tos atkārtot, jo mēs kopā par tiem runājām šajā Parlamentā pagājušajā mēnesī.
Eiropadomes 7. novembra ārkārtas sanāksmē noteiktās pamatnostādnes, ņemot vērā mūsu trīs iestāžu kopīgo darbu, kļuva par platformu diskusijām. Komisija izvirzīja priekšlikumus. Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs Pottering kungs arī piedalījās šajās diskusijās, un mēs izstrādājām kopēju nostāju. Es aicinu visus tos, kuri dažreiz sliecas kritizēt, paskatīties uz priekšlikumiem, ko mēs kā Eiropa esam izvirzījuši, un uz G20 sanāksmes rezultātiem.
Protams, mums ir vajadzīga neliels laika posms, lai spriestu, vai notikums iezīmē pagrieziena punktu vēsturē, bet man ir tāda sajūta, un es vēlētos to jums paziņot ļoti atklāti, ka šī G20 valstu vai valdību vadītāju pirmā sanāksme patiesi iezīmē jaunas ēras sākumu attiecībā uz pasaules ekonomikas kopējo koordināciju un, iespējams, pat vēl kaut ko, jo krīze ir likusi ekonomikas noteicējiem saprast to, ka globālām problēmām ir vajadzīga globāla pieeja. Tāda ir mana sajūta.
Vašingtonas augstākā līmeņa sanāksme arī lika pamatus jaunai globālai pārvaldībai, kas pamatojas uz tirgus ekonomikas principiem, bet ekonomika, kā to ir paredzējusi Eiropa, nav tikai tirgus ekonomika; tā ir, kā mēs Eiropā ļoti bieži sakām, sociālā tirgus ekonomika. Tā ir viena no Eiropas Savienības vērtībām.
Patiesībā G20 sanāksme panāca vienošanos par četriem būtiskiem lēmumiem.
Pirmkārt, ne gluži nozīmības ziņā, bet lēmumu secības ziņā, ir īstermiņa un vidējā termiņa finanšu tirgu reformēšanas rīcības plāns, lai izvairītos no turpmākām krīzēm un lai aizsargātu patērētājus, noguldītājus un ieguldītājus.
Otrkārt, ir jaunas globālas pārvaldības principi, lai labotu komerciālās, monetārās un budžeta nelīdzsvarotības, kas ir kaitīgas globālajai kopienai.
Treškārt, un tas ir jautājums, kurš, pēc manām domām, ir jāapspriež vissteidzamākā kārtā, ir nepieciešama koordinēta rīcība, lai stimulētu pasaules ekonomiku un samazinātu krīzes sekas attiecībā uz mūsu līdzpilsoņu darbavietām un pirktspēju.
Ceturtkārt, ir nepieciešams, lai būti atklāti tirgi un lai tiktu noraidīts visu veidu protekcionisms. Turklāt tādēļ mēs cenšamies līdz 2008. gada beigām panākt vienprātību par veidiem, lai noslēgtu Dohas sarunu kārtu par tirdzniecību un attīstību.
Tajā pašā laikā šī augstākā līmeņa sanāksme ir devusi skaidru mājienu, kurš, es uzskatu, būs ļoti nozīmīgs Eiropas iedzīvotājiem. Ekonomiskos un finanšu jautājumus nedrīkst risināt, kaitējot citiem globāliem uzdevumiem, kas arī prasa kopējus centienus, proti, Tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanai, energoapgādes drošībai, klimata pārmaiņu apkarošanai, pārtikas nekaitīgumam, tiesiskumam, terorisma, nabadzības un slimību apkarošanai.
Es personīgi uzsvēru šo jautājumu. Es pat teicu, ka, manuprāt, būtu amorāli apspriest pasaules finanšu svarīgākos jautājumus, ignorējot to cilvēku vajadzības, kuriem nepietiek pārtikas vai nav piekļuves tīram ūdenim.
(Aplausi)
Pašlaik sākas jauna nodaļa politikā, un mums tā ir jāraksta strauji un praksē. Šajā ziņā mums lietas ir jāpadara skaidras. Ja Eiropai ir bijusi galvenā loma saistībā ar priekšlikumiem G20 sanāksmē un ja tā ir likusi sevi sadzirdēt, tas ir tādēļ, ka tā bija vienota. Es vēlētos vēlreiz paust lepnumu par to lielisko sadarbību, kādu mēs esam sasnieguši starp Francijas prezidentūru un Komisiju un kāda ir arī ar jūsu iestādi - Eiropas Parlamentu.
Eiropas Savienība tagad saskaras ar patiesu uzdevumu - turpināt paust vienotu nostāju. Dažreiz tas būs grūti, bet šis nosacījums ir būtisks, lai mēs gūtu panākumus.
Lai būtu kā būdams, Eiropā mēs neesam vilcinājušies, lai jau pieņemtu dažus ļoti svarīgus lēmumus. Pēc veiksmīgām Eiropadomes sanāksmēm un debatēm ar Eiropas Parlamentu Komisija jau ir izvirzījusi dažus nozīmīgus tiesību aktu priekšlikumus, kuri tagad ir abu likumdevēju rīcībā. 29. oktobrī mēs arī iezīmējām ekonomikas atjaunošanas programmu, kam mēs esam paredzējuši piešķirt oficiālu statusu ar dokumentu, kurš Komisijai ir jāpieņem nākamnedēļ.
Šeit ir jārunā par Komisijas darba programmu 2009. gadam. Protams, mēs esam jau izdarījuši lielu daļu pēdējos mēnešos. Protams, mēs vēl arvien domājam panākt progresu attiecībā uz noteiktām sastāvdaļām līdz šāgada beigām, bet vēl daudzas lietas mums būs jāizdara arī nākamgad.
Šī programma ietver četras prioritātes, par kurām mūsu viedoklis kopumā sakrita ar Eiropas Parlamenta viedokli septembra debatēs par ikgadējo politisko stratēģiju 2009. gadam.
Pirmā no šīm prioritātēm ir pašsaprotama: izaugsme un darbavietas. 2009. gadā mēs sākotnēji centīsimies panākt divas lietas: ekonomiskās lejupslīdes seku ierobežošanu attiecībā uz Eiropas darbavietām un uzņēmumiem un mūsu reformu turpināšanu, lai tādējādi mēs būtu labāk sagatavoti pēckrīzes laika posmam. Reālajai ekonomikai mums ir jāpiemēro tāda pati pieeja, kādu mēs veiksmīgi izmantojām, kad finanšu krīze radās: ir jānosaka skaidri principi un koordinēti pasākumi Eiropas Savienības līmenī. Patiesībā es domāju, ka mūsu pilsoņi nesaprastu, ja 27 valstu valdības un Eiropas iestādes, pastāvot iespējai vienoties par kopēju platformu, lai reaģētu uz finanšu krīzi, pašlaik nespētu izstrādāt kopēju platformu, lai reaģētu uz finanšu krīzi. Tādēļ mazākais, ko mēs varam darīt, ir atzīt koordinācijas principu starp visām dalībvalstīm un, protams, ar Eiropas iestādēm.
Tāds ir pamats atjaunošanas plānam, ko Komisija iesniegs 26. novembrī saskaņā ar Lisabonas stratēģiju. Mums Eiropā ir instrumenti, mums ir Lisabonas stratēģija izaugsmei un nodarbinātībai, mums ir Stabilitātes un izaugsmes pakts, un mēs varam parādīt, ka šie instrumenti, izmantojot politisko gribu, un jo sevišķi Eiropas gribu, spēj reaģēt uz krīzi, ko mēs pašreiz piedzīvojam.
Mēs dzīvojam ārkārtējos laikos, un tie prasa ārkārtējus pasākumus. Mums ir vajadzīga īsta kopēja stratēģija, lai apvienotu ekonomikas atjaunošanas nosacījumus, programma, kas tiecas pirmām kārtām ierobežot krīzes ietekmi uz pilsoņiem - mājsaimniecībām, darba ņēmējiem, uzņēmējiem, programma, kas izmanto visas iespējamās sviras - fiskālās, strukturālās vai regulatīvās sviras gan Eiropas līmenī, gan valsts līmenī - koordinētos centienos, un šajā jautājumā arī es gribu teikt, ka mēs esam ļoti augsti novērtējuši līdzšinējo sadarbību ar Eiropas Centrālo banku.
Patiesībā neviena dalībvalsts nevarētu izkļūt no šīs krīzes, izmantojot tikai valsts līmeņa pasākumus. Tas ir tādēļ, ka mūsu ekonomikas ir pārāk cieši savstarpēji atkarīgas. Viens no Vašingtonas augstākā līmeņa sanāksmes interesantākajiem rezultātiem ir tas, ka ikviens saprata, ka saistībā ar globalizāciju pat tie, kas ir bijuši mazāk pakļauti finanšu tirgus integrācijai, tagad zina, kāda ir savstarpējās atkarības ietekme. Ja visa pasaule ir gatava pieņemt savstarpējās atkarības ietekmi, mums Eiropā ir ne vien jāatzīst šī savstarpējā atkarība, bet arī jāspēj reaģēt koordinētā un konsekventā veidā.
Tādēļ mēs uzskatām, ka mums ir vajadzīga budžeta stimulēšanas programma, lai atbalstītu pieprasījumu, izmantotu sinerģijas un izvairītos no negatīvām ķēdes reakcijām, programma pasākumiem, kas notiek laikus (timely), ir mērķtiecīgi (targeted) un īslaicīgi (temporary): ar šīm trim "t” prasībām. Mums ir vajadzīgi šie pasākumi steidzamā kārtā, un to mēs ierosinām mūsu dalībvalstīm.
Pirmām kārtām es domāju par pasākumiem, lai stimulētu apmācību un pārkvalifikāciju, lai veiktu lielākus ieguldījumus inovācijā, savstarpējā savienojamībā un Eiropas ekonomikas pārveidošanā par zema oglekļa satura emisiju ekonomiku. Es galvenokārt domāju par vajadzību pielāgot noteiktas mūsu ekonomikas nozares mūsu mērķiem par klimata pārmaiņu apkarošanu. Tā būs lieliska izdevība parādīt, ka klimata pārmaiņu apkarošanas darba programma nav tāda darba programma, kas vērsta pret ekonomikas izaugsmi. Gluži pretēji, tā varbūt būs darba programma, kas veicinās Eiropas rūpniecības modernizāciju.
Es arī domāju par lielākiem centieniem samazināt administratīvās izmaksas uzņēmumiem un tādējādi, it sevišķi atbrīvojot mazo un vidējo uzņēmumu potenciālu, par mūsu 2009. gada janvāra labāka regulējuma pārskata galveno iezīmi.
Mēs esam palielinājuši apņēmību attiecībā uz labākas likumdošanas mērķiem, proti, "labāku regulējumu”. Mums ir jāsamazina viss nevajadzīgais administratīvais slogs, it sevišķi maziem un vidējiem uzņēmumiem.
Sociālā programma "Iespējas, pieejamība un solidaritāte” arī ir daļa no Eiropas atbildes reakcijas uz ekonomisko krīzi, jo būs jārisina sociālās grūtības, mēs to nenoliedzam, it sevišķi bezdarba līmeņa palielināšanās dēļ, kas tagad šķiet visai iespējams. Tādēļ mums ir jāvirza uz priekšu sociālā programma. Es jo sevišķi uzsvērtu pasākumus, lai veicinātu patērētāju intereses un lai atvērtu darba tirgu jauniešiem, bet, bez šaubām, būs daudzi citi jautājumi, ko mēs gribam apspriest ar Eiropas Parlamentu.
Attiecībā uz finansēm, es paļaujos uz šī Parlamenta deputātiem, ka tiks nekavējoties pieņemti Komisijas priekšlikumi par kapitāla pietiekamību, noguldījumu garantijām un vērtēšanas aģentūrām. Ir būtiski atjaunot uzticības gaisotni. 2009. gadā Komisija veiks konkrētus pasākumus, lai stiprinātu Eiropas finanšu sistēmas reglamentējošos noteikumus. Tā pētīs finanšu tirgu regulējumu, uzraudzību un pārredzamību, arī tās jomas, kas ir minētas Rasmussen kunga un Lehne kunga ziņojumos. Pirms Eiropadomes pavasara sanāksmes es jums sniegšu pirmos pārbaudes rezultātus, ko nodrošina par finanšu pārraudzību atbildīgā augsta līmeņa grupa, kuru mēs esam izveidojuši.
Noslēdzot šo debašu pirmo daļu, es domāju, ka, neskatoties uz krīžu negatīvo ietekmi, tām vienmēr ir viena pozitīva īpašība. Tās izmaina mūsu nostiprinātos domāšanas modeļus un mūsu noteiktību, piešķirot zināmu plastiskumu situācijām un atstājot elastību, kas vajadzīga, lai pārmodelētu vai pārveidotu tās.
Es vēlreiz vēlētos jums ļoti patiesi un ļoti atklāti izteikt to sajūtu, kāda man bija pagājušonedēļ Vašingtonā. Es ievēroju progresīvu domāšanu, kāda, atklāti sakot, mums nebūtu bijusi pirms dažiem mēnešiem. Tieši krīze ir tā, kas ir mainījusi daudzas attieksmes. Tagad atvērtība ir ne vien starp lielvalstīm, bet arī starp topošajām lielvalstīm, lai mainītu pasauli un veicinātu Eiropas vērtības: brīvības vērtību un solidaritātes vērtību. Attiecībā uz Eiropu es uzskatu, ka šis ir brīdis, lai tā ietekmētu notikumu gaitu.
(Aplausi)
Priekšsēdētājs
Komisijas priekšsēdētāj, pateicos jums par jūsu ieguldījumu. Es esmu pārliecināts, ka mani kolēģi deputāti ļaus man piebilst, ka pēdējās nedēļās, kad jums bija jāapmeklē ļoti daudzas sēdes, jūs, pēc manām domām, vienmēr skaidri esat atbalstījis Kopienas tiesību aktus, kas, protams, ir jūsu pienākums. Tas ir ļoti nozīmīgi attiecībā uz mūsu valdībām. Jums ir jāapmierina Eiropas Parlamenta prasības, kā arī dažādo valdību prasības. Jūsu gadījumā tā tas noteikti bija, un es vēlētos Eiropas Parlamenta vārdā pateikties jums par jūsu pūlēm šajā grūtajā laikā.
Joseph Daul
PPE-DE grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, Padomes priekšsēdētāj, Eiropas Komisijas priekšsēdētāj, dāmas un kungi, pašreizējā finanšu krīze nav uzskatāma, kā daži cilvēki saka, par kapitālisma sakāvi, bet tā tiešām un patiesi ir politiskas kļūdas rezultāts, proti, noteikumu un kontroles mehānismu neatbilstība attiecībā uz ASV finanšu produktu kvalitāti kopš pagājušā gadsimta deviņdesmitajiem gadiem.
Tas ir rezultāts gan tirgus pārredzamības trūkumam, gan efektīvas finanšu tirgu uzraudzības iestādes trūkumam. Labēji centriskā politiskā grupa neatbalsta un nekad nav atbalstījusi tādu finanšu sistēmu, kurai nav noteikumu vai arbitru; tagad mēs ļoti dārgi maksājam par šādas sistēmas ekonomiskajām un sociālajām sekām. Mēs, labēji centriskie politiķi, attiecībā uz pasaules ekonomiku atbalstām sociālās tirgus ekonomikas Eiropas modeli, kas sevi ir pierādījis. Tas, ko mēs, labēji centriskie deputāti, prasām, ir, lai grūtos laikos mēs pievērstu savu uzmanību situācijai, kādā ir tie cilvēki, kuri strādā un kuri taupa, kā arī tie uzņēmēji un it sevišķi tie mazie un vidējie uzņēmumi, kuri katru dienu uzņemas riskus, lai radītu izaugsmi un darbavietas.
Mēs tikai tad garantēsim viņiem nākotni, ja mēs aizstāvēsim mūsu sabiedrības modeli un ja mēs saglabāsim nosacījumus brīvam, taisnīgam un pārredzamam tirgum, apzinādamies savus pienākumus un būdami uzticīgi savām vērtībām.
Dāmas un kungi, es arī vēlētos paust savas grupas lielu gandarījumu par to, ka šajā krīzē, tāpat kā Gruzijas krīzē šovasar, Eiropa, ja tā vēlas, ir jūtama pasaulē, tā padara sevi sadzirdamu un ietekmē savus partnerus. Es ar to domāju, ka Eiropa, kas atbalsta tādu sabiedrības modeli, kurš ir unikāls pasaulē un kurš piešķir cilvēkiem centrālo nozīmi šajā sabiedrības modelī, ir galvenais instruments saistībā ar globalizāciju.
Padomes prezidentvalsts Sarkozy kunga vadībā ar Komisijas un tās priekšsēdētāja Barroso kunga atbalstu ir parādījusi, ka 27 dalībvalstīm var būt kopēja, konsekventa pieeja pat attiecībā uz ļoti delikātiem un sarežģītiem jautājumiem un ka Eiropai var būt ietekme pasaulē, ja tā cenšas palikt vienota.
Pateicoties atkārtotiem pieprasījumiem no Padomes prezidentvalsts un Komisijas priekšsēdētāja puses, G20 sanāksme kļuva iespējama. Šī bagātāko valstu un topošo ekonomikas lielvalstu sanāksme bija gan simbolisks, gan vēsturisks notikums, bet tās rezultātā arī tika noteikti konkrēti pasākumi, kurus mūsu grupa stingri atbalsta. Patiešām, G20 sanāksme ir noteikusi problēmas cēloņus, izstrādājusi stratēģiju un sastādījusi grafiku. Neapmierinātie cilvēki saka, ka ar to nepietiek un ka tas ir par vēlu. Man pašam ir daži jautājumi, piemēram, kāpēc mēs Eiropā neapsteidzām krīzi, kad brīdinošas pazīmes jau bija manāmas pagājušajā gadā? Kādēļ mūsu uzraudzības iestādes ciešāk neuzraudzīja ASV finanšu produktu kvalitāti? Mums ir jābūt atbildei uz jautājumu par to, kas notika mūsu lielajās bankās, kur "augšējais stāvs” nezināja, kas notiek ar mūsu datorspēļu spēlētājiem "trešajā stāvā”.
Tagad mūsu pienākums ir veikt pasākumus, lai stimulētu mūsu ekonomiku, lai stimulētu izaugsmi un tādējādi ierobežotu šīs krīzes ietekmi uz sociālo kohēziju. Mums ir jāvienkāršo iekšējais tirgus, jāveic ieguldījumi pētniecībā, stingri jāatbalsta mūsu mazie un vidējie uzņēmumi un jāpalīdz ģimenēm, kas nonākušas grūtībās. Mums tas viss ir jādara, neradot saspringumu valsts finansēs, piemēram, uzskatot eiro obligācijas par finansējuma papildu avotu un saglabājot stimulu valsts līmenī uzsāktajām reformām, kas pašlaik ir ārkārtīgi vajadzīgas.
Priekšsēdētāj, dāmas un kungi, ņemot vērā vēsturisku krīzi, globālā pārvaldība ir panākusi progresu, kas arī ir, iespējams, vēsturisks. Mums ir jāiet tālāk, aizsargājot pret protekcionisma briesmām, kas vienmēr ir kaitīgs nabadzīgākajām pasaules valstīm.
Krīzes laikā mēs varam veikt drosmīgus pasākumus, kas domāti nākotnei. Komisijas priekšsēdētāj, mēs varam mainīt dažus noteikumus tieši krīzes laikā un vienīgi krīzes laikā, jo pēc krīzes visi ļoti ātri aizmirst to darīt.
Eiropa nedrīkst novirzīties no šī ceļa. Eiropa, būdama vienota, parādīja, ka tā spēj rast risinājumus krīzei un palīdzēt mūsu līdzpilsoņiem pārvarēt šo krīzi, kas turpinās radīt mums lielas problēmas nākamajos mēnešos. Es teiktu jums diezgan vienkārši, ka Eiropai ir jābūt vienotai, Eiropai ir jābūt stiprai un, pats galvenais, ka mēs, Komisijas priekšsēdētāj, esam jutuši simbiotiskas attiecības starp atšķirīgām iestādēm - Parlamentu, ko es minēšu vispirms, Komisiju un Padomi. Šādi mēs gūsim panākumus un rādīsim piemēru mūsu līdzpilsoņiem.
Martin Schulz
PSE grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, tas, ka ir notikusi G20 valstu sanāksme, liecina, ka ir panākts progress. Tas, ka šīs valstis ir sapulcējušās šādā veidā, norāda, ka pasaule mainās, ka mēs attīstāmies daudzpolu pasaules virzienā, kurā Eiropas Savienībai var būt un tai būs centrālā loma, ja tā saglabās vienotību, ja mēs izpildīsim savus mājasdarbus un ja mēs īstenībā veiksim to uzdevumu, ko mēs esam noteikuši.
Tādēļ būtisks ir jautājums, Komisijas priekšsēdētāj, vai mums ir pietiekami daudz laika. No jūsu runas es saprotu, ka jūs esat paredzējis pavasara sanāksmē iepazīstināt ar pasākumiem, kurus jūs gatavojaties izstrādāt Komisijā saistībā ar Poul Nyrup Rasmussen ziņojumu. Tas ir par vēlu. Tā kā tas attiecas uz ieguldījumu fondiem un privātā kapitāla fondiem, mēs gribam pasākumus jau tagad. Ja es esmu lietas sapratis pareizi, McCreevy kungs pagājušajā nedēļā iesniedza Komisijai sākotnējos pasākumus attiecībā uz bankām. Tā ir tikai ļoti maza pakete. Ja mēs vēlamies uzticamību, mums ir jādiskutē par vērtēšanas aģentūrām tagad. Mēs gribam apspriest noteikumus par šīm aģentūrām pēc iespējas ātrāk. Mēs vēlamies pasākumus saistībā ar privātā kapitāla fondiem un ieguldījumu fondiem jau tagad. Mēs vēlamies diskutēt par vadītāju algām jau tagad. Mēs vēlamies diskutēt par īstermiņa pārdošanu jau tagad. Tas ir fakts, ka cilvēki jau pierod pie situācijas. Mēs piedzīvojam finanšu krīzi, un notiek liela mēroga diskusijas, bet dāmas un kungi no finanšu pasaules jau atkal atgriežas pie savām nostājām. Es vēlētos nolasīt jums īsu citātu no "Deutsche Bank” izpilddirektora Ackermann kunga vēstules George W. Bush kungam, - abi minētie ir ļoti interesanti korespondenti. "Mums ir jānovērš,” raksta Ackermann kungs, "ka valsts sektoram ir pastāvīgi lielāka nozīme starptautiskajā finanšu sistēmā.” Nē, to nedrīkst novērst, tieši tas ir pasākumu, kurus mēs pašlaik veicam, mērķis, proti, lai ir vairāk noteikumu un vairāk starptautiskas sadarbības, lai varētu ieviest šos noteikumus.
Mēs tagad esam sasnieguši būtiskas krustceles, būtisku brīdi, kad mums ir jāuzdod pašiem sev šāds jautājums. Vai turpmāk būs stingrākas prasības, stingrāka kontrole un, es varētu piebilst, likumīgs aizliegums noteikta veida spekulācijai un ļaunprātīgai izmantošanai, vai arī mēs aizsargājam bankas, aizsargājam fondus no sabrukuma? Tās pateicīgi pieņem naudu un tad netraucēti turpina darbību. Tas ir gandrīz kā bezcerīgam spēlmanim, kurš kazino ir zaudējis visu, dot vēl naudu, lai tikai viņš laimīgi turpinātu tāpat kā iepriekš. Nē, mums ir jānoskaidro, kam pieder kazino, kādus noteikumus izmanto spēlēšanai, kā uzvarētāji tiek aplikti ar nodokļiem un, vissvarīgākais, vai kazino notiekošās procedūras ir pārredzamas, kā arī tas, vai var pieprasīt paskaidrojumus no tiem, kuri ir atbildīgi par to, kas tur notiek. Tādam ir jābūt mūsu mērķim. Eiropas Savienības mērķim ir jābūt noteikt pašai savus noteikumus, ko tad pati ES arī ievieš G20 valstīs un starptautiskajās organizācijās.
Lietas nevar turpināties tāpat kā iepriekš. Mums arī ir skaidri jāzina, ka mums ir atbildība attiecībā uz Eiropas Savienības vienkāršajiem pilsoņiem, kuru nauda tiek izmantota, lai maksātu par tām nelaimēm, ko ir izraisījuši citi. Minēšu vienu īsu piemēru. Tikai iztēlojieties, Barroso kungs, ka jūs ejat uz savu banku. Jūs esat viens no labāk apmaksātajiem cilvēkiem Eiropā tāpat kā es. Jūs ejat uz savu banku un sakāt: "Šeit ir EUR 1000, un es vēlētos 25 % peļņas likmi.” Bankas darbinieks atbildētu: "Barroso kungs, vai jūs jūtaties slikti? Jūs parasti esat tāds saprātīgs cilvēks. Jūs patiesībā šķietat patiešām diezgan gudrs.” Tomēr, kad Ackermann kungs uzrunā savus akcionārus un saka: "Mēs vēlamies 25 % peļņu šogad!” - viņu sveic ar ilgām ovācijām. Mums beidzot ir jānovērš atšķirības starp cilvēku filozofiju un ikdienas dzīvi. Nav pieņemami, ka starptautiskajā uzņēmējdarbībā darījumi tiek veikti, pamatojoties vienīgi uz šiem vēsajiem, aukstajiem apsvērumiem par finansiālo peļņu. Lai to panāktu, mums ir vajadzīgi noteikumi, kas apturētu šāda veida ļaunprātīgu izmantošanu.
(Aplausi)
Ja dažos nākamajos mēnešos līdz šī Parlamenta sasaukuma beigām mēs būsim rīkojušies saprātīgi, mēs būsim novērsuši atšķirības starp uzņēmējdarbības pasaules uztveri un to, ko tā uzskata par īstu pasauli, un to, ko parastie cilvēki, cilvēki uzņēmumos uztver kā īstu pasauli. Īstā pasaule uzņēmumos ir pasaule, kurā nauda, kas ir tikusi izmesta, un nauda deficītiem, ar kuriem tagad saskaras sapulcējušos valstu kopiena un kurus ir jāfinansē, izmantojot miljardiem eiro vērtas glābšanas paketes, ir jāpaņem no nodokļu maksātāju makiem un no reālās ekonomikas. Tādēļ mēs nevaram paši sevi ierobežot tikai ar banku un fondu glābšanu. Ieguldījumiem reālajā ekonomikā arī ir primāra nozīme. Mums ir jānodrošina darbavietas. Mums ir jāaizsargā ekonomika no sabrukuma. Vakar mans draugs Steinmeier kungs iesniedza interesantu plānu, plānu, kura mērķis ir atdzīvināt ieguldījumus visu valstu ekonomikā Eiropas Savienībā un kurš, pats galvenais, iepazīstina Komisiju ar vienu īpašu jautājumu. Vai mēs varam izmantot tos resursus, ko mēs jau esam paredzējuši nākamajos sešos vai septiņos gados ieguldīt infrastruktūrā, Lisabonas procesā, pētniecībā, kvalifikācijā un Eiropas telekomunikāciju infrastruktūras izveidošanā? Vai mēs varam tos ieguldīt tagad, lai strauji veicinātu nodarbinātību un izaugsmi? Pēc manām domām, šis jautājums ir tikpat nozīmīgs kā starptautisko finanšu tirgu noteikumi.
Es uzskatu, ka mēs esam sasnieguši pagrieziena punktu. Paldies, priekšsēdētāja kungs! Jūs norādījāt, ka man varbūt nav bijusi taisnība jautājumā par to, kad Komisija būs gatava. Esiet gatavi pirms pavasara sanāksmes! Esiet gatavi drīz, jo "zirgu skriešanās sacīkstes” atkal sāksies pavasarī, un tad atkal McCreevy kunga vairs šeit nebūs. Mums ir vajadzīgi Komisijas pasākumi tagad, pēc iespējas ātrāk. Es ceru, ka jūs iesniegsiet attiecīgos priekšlikumus šeit decembrī.
(Aplausi)
Graham Watson
ALDE grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, es vēlētos apsveikt Komisijas priekšsēdētāju: šī bija pirmā reize, kad Komisija tika pārstāvēta šādā augstākā līmeņa sanāksmē, un tas patiešām ir ļoti atzīstami.
Es arī vēlētos apsveikt Padomes priekšsēdētāju ne tikai par lielisko darbu, ko viņš ir veicis saistībā ar Francijas prezidentūru, bet arī par viņa apbalvojumu Finanšu tirgu uzraudzības iestādes (Autorité des marchés financiers) prezidentūrā.
Ja 1989. gads bija būtiska uzvara brīvā tirgus ekonomikai, tad 2008. gadam ir jābūt tam gadam, kad mēs atgādinām paši sev Adam Smith brīdinājumu, ka nekontrolētiem brīvajiem tirgiem ir savas robežas. Adam Smith savā darbā "Wealth of Nations” paredzēja daudzas lietas, un mēs varam daudz mācīties no tā, ko viņš ir teicis.
Mana grupa atzinīgi vērtē G20 sanāksmes panākumus. Mēs atzinīgi vērtējam tās apņemšanos attiecībā uz kopīgu uzskatu, ka tirgus principi, atvērtas tirdzniecības un ieguldījumu režīmi un efektīvi regulēti finanšu tirgi sekmē dinamismu, inovāciju un uzņēmējdarbību, kas ir būtiski ekonomikas izaugsmei, nodarbinātībai un cīņai pret nabadzību.
Pēc 1929. gada valstis izdarīja kļūdu, meklējot glābiņu katra atsevišķi. Šoreiz mēs esam atzinuši, ka glābiņš ir jāatrod kopīgi. Daudzi no pasākumiem, kas ir ierosināti Komisijas darba programmā 2009. gadam, palīdzēs mums šajā ceļā. Es apsveicu Komisiju par šo darba programmu, jo sevišķi par plānu, lai nodrošinātu noteikumus un pārraudzību, kā arī pārredzamību attiecībā uz finanšu dalībniekiem un nozīmīgiem kapitāla tirgus ieguldītājiem. Brīvie tirgi plaukst, pamatojoties uz pārredzamību un godīgumu.
Pašreizējās grūtībās daži tomēr meklē grēkāžus. Viņi apgalvo, ka netika skandēti trauksmes zvani. Bet tie tika skandēti! Otto Graf Lambsdorff un Jacques Delors, un citi rakstīja vēstuli Slovēnijas prezidentūrai šāgada pašā sākumā, brīdinot par pasaules ekonomikas pārkaršanas briesmām. Jean-Claude Juncker vakar vakarā savā lieliskajā runā mūsu debatēs par eiro ieviešanas 10. gadadienu mums atgādināja, ka Eurogrupas pārstāvji vairākas reizes tika informējuši amerikāņus un citus par tām briesmām, ar kurām mēs saskārāmies. Liberālie demokrāti negatavojas tērēt laiku, meklējot to "puisi”, kurš nesaskatīja aisbergu: mēs koncentrēsimies uz to, lai cilvēki tiktu glābšanas laivās.
Tomēr mums ir bažas par vienu Eiropas Savienības un G20 sanāksmes atbildes reakcijas aspektu. Mūsu valstu un valdību vadītāji, šķiet, uzskata, ka mēs varam atgriezties pie iepriekšējās uzņēmējdarbības, ka ir vajadzīga tikai ekonomikas izaugsme. Es baidos, ka viņi vienkārši nav apguvuši daudzas no tām mācībām, ko ir sniegusi politika pēdējos 30 gados. Lejupslīde būtu piemērots laiks, lai izvērtētu. Tiek prognozēts, pat ņemot vērā lejupslīdi, ka pasaules IKP dubultosies nākamajos 20 gados, un tomēr šī izaugsme pamatojas uz neatjaunojamiem resursiem, uz nerēķināšanos ar atkritumu izmaksām un uz to, ka Ķīnā katru nedēļu rodas vēl viena ar oglēm darbināma spēkstacija.
Prezidentūras 28. oktobra piezīmē, lai informētu ES sagatavošanas sanāksmi, kas notika 7. novembrī, bija četri inovāciju punkti. Viens no tiem bija par ilgtspējību. Tajā bija teikts, ka starptautiski koordinētas makroekonomiskas atbildes reakcijas, kas pamatojas uz vides ieguldījumu veicināšanu, arī jaunattīstības valstīs, ir nozīmīgas. Tiešām, kāds ministrs vai kāda amatpersona Francijas prezidentūrā ir piedalījusies kādā kopīgu ideju ģenerēšanā. Bet tas neatainojās kopējos formulējumos, ko apstiprināja sagatavošanas sanāksmes secinājumiem, kuros klimata pārmaiņas tika apskatītas tikai vienā teikumā kopējā sarakstā ar citām problēmām. Tas neatainojās arī G20 sanāksmes secinājumos, izņemot priekšpēdējā punkta priekšpēdējo punktu, kurā tika apskatītas citas izšķiroši svarīgas problēmas, minot klimata pārmaiņas kā problēmu Nr. 2.
Nav pretrunu starp John Maynard Keynes un cīņu pret klimata pārmaiņām. Mūsdienu Maynard Keynes liktu cilvēkus atpakaļ pie darba, lai tie uzstādītu saules bateriju paneļus un vēja ģeneratorus katrā mājā Eiropā, tā veicinot inovāciju un vienlaikus nodrošinot darbavietas. Mūsdienu F. D. Roosevelt, redzot, ka mums ir pasaules ekonomika, kuras kontūras iezīmējas datorzinību studentu pilsētiņās Amerikas rietumos, Ķīnas rūpnīcās un Indijas akmeņogļu centros, liktu mums meklēt globālu kultūru, globālu pārvaldību un globālu redzējumu globālām bažām. Tāds ir ceļš uz priekšu. Uzņēmējdarbība nekad nebūs tāda kā iepriekš.
Brian Crowley
UEN grupas vārdā. - (GA) Priekšsēdētāja kungs, Komisijas priekšsēdētāj un Padomes priekšsēdētāj, es noteikti uzskatu, ka Eiropas Komisija ar tiešu un noteiktu rīcību ir pieņēmusi stingru nostāju, lai pārvarētu krīzi starptautiskajos finanšu tirgos. Pats svarīgākais ir tas, ka Eiropas Savienībai, Amerikas Savienotajām Valstīm, Indijai un Ķīnai ir jāstrādā kopā, lai nodrošinātu to, ka tiek piemēroti kopēji noteikumi un standarti, lai no šā brīža kontrolētu starptautiskos finanšu pakalpojumus.
Tas ir nenovēršami, ka ikvienā krīzē, ikvienā briesmu brīdī cilvēki saka, ka tas vairs nekad neatkārtosies. Tomēr, ja mēs papētām vēsturi, nevis tikai ekonomiku, tad secinām, ka viss notiek cikliski. Viss regulāri atkārtojas. Pat visvienkāršākais zvejnieks varētu jums pateikt, ka ir paisums un bēgums.
Tas nekādā ziņā neattaisno tās problēmas, ar kurām mēs paši tagad saskaramies, vai neattaisno tos, kas ir paātrinājuši šo krīzi ar neapdomīgu kreditēšanu, apšaubāmu praksi, kā arī, pats svarīgākais, kad viss iet greizi, ar skriešanu uz tēva un mātes valstīm un sacīšanu "glābiet mūs”.
Pašlaik lielākās briesmas uzņēmējdarbībā, ekonomikā, nodarbinātībā un sociālajā dzīvē visā Eiropā ir ne tikai finanšu krīze, bet tas, ka bankas neaizdos naudu mazajiem un vidējiem uzņēmumiem apgrozāmā kapitāla vajadzībām, lai ļautu tiem attīstīties un izmantot izdevības. Nav jēgas izgatavot saules bateriju paneļus, ja jums nav cilvēku, kas uzstādītu tos uz jumta. Ja jums nav cilvēku, kas uzstādītu tos uz jumta - kuri var par tiem samaksāt un nopirkt tos -, jums nebūs cilvēku, kas tos izgatavo.
Realitāte, uz ko mēs šodien šeit raugāmies, ir tāda, ka krīze, ar ko mēs tagad saskaramies pašreizējā ekonomikas satricinājumā, sniedz mums izdevību labot pagātnes kļūdas un nodrošināt, lai mēs tagad ieguldītu pētniecībā un inovācijā un izmantotu to naudu, lai atrastu jaunus veidus, kā izskatīt problēmas un atrast risinājumus tām problēmām, ar kurām cilvēki saskaras savā dzīvē, kā arī nodrošināt, ka mēs sniedzam cilvēkiem cerību. Dažreiz cilvēki aizmirst, ka tas, kas cilvēkiem patiešām ir vajadzīgs, ir iedrošinājums, proti, doma par virzību uz priekšu un uzsišana uz pleca, sakot, ka viņi dara labu darbu, jo ir vēlme pēc cerības.
G20 sanāksme un Komisijas un prezidentūras pasākumi, virzot uz priekšu šo G20 sanāksmi - lai gan ar neveiksmīgo prezidentūru Amerikas Savienotajās Valstīs -, spiež Indiju un Ķīnu nākt pie sarunu galda un teikt, ka tām tagad ir pienākumi kā valstīm ar strauji augošu ekonomiku. Ķīnai un Indijai ir jābūt savam uzdevumam attiecībā uz to, kas ir jāpadara.
Mans pēdējais punkts ir, ka es nekādā ziņā negribētu, ja cilvēki domātu, ka šī krīze nozīmē to, ka mums ir jānobloķē Eiropas tautu inovācija un jaunrade. Ja mēs gribam pabarot mūsu cilvēkus, piešķirt viņiem vienlīdzīgas tiesības un noteiktību un izcelt viņus no nabadzības lamatām, mūsu pirmais pienākums ir nodrošināt, ka viņi saņem naudu par darbu savās darbavietās, ka valstīm ir nauda, lai ieguldītu sociālajos pakalpojumos un veselības pakalpojumos, un, vissvarīgākais, ka mēs sniedzam viņiem izglītības un apmācības līdzekļus un prasmes, lai varētu gūt labumu no tiem jaunajiem izaicinājumiem, ar kuriem mums būs jāsaskaras.
Monica Frassoni
Verts/ALE grupas vārdā. - (IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, finanšu krīze tagad negatīvi ietekmē arī reālo ekonomiku, kā mēs katrā ziņā būtu varējuši viegli paredzēt. Mēs uzskatām, ka šī ir cena, ko Eiropas Savienība maksā par kavēšanos izveidot vai pat atteikšanos izveidot Eiropas regulatīvo sistēmu un laikus ieviest finanšu solidaritātes mehānismus un banku uzraudzību, kas būtu šā vārda cienīga.
Pie tiem cilvēkiem, kuri ir atbildīgi par šo kavēšanos, un pie šīs pieejas, kas ir nostādījusi Eiropu ārkārtējas nedrošības un lejupslīdes situācijā, aizstāvjiem piederat arī jūs, Barroso kungs, jūs un jūsu Komisijas vairākums. Priekšsēdētāja kungs, es vēlētos, lai jūs, kad jūs daiļrunīgi debatējat un runājat par iespējamiem risinājumiem, teiktu skaļi un skaidri, ka tiem, kuri vēlējās noteikumus un pārredzamību, tiem, kuri noraidīja regulējuma atcelšanas totēmu, bija taisnība, un man un daļai no manas komitejas, no kuras viens cilvēks pat sēž aiz jums, nebija taisnība. Vienīgi tādā veidā tas, ko jūs šodien sakāt, kļūtu ticams, un man diemžēl jāsaka - tā nav taisnība, ka vairums dalībvalstu bija pret to visu.
Kā jau es jums esmu teikusi daudzas reizes no 2004. gada līdz šodienai, jūs sistemātiski esat izvēlējies pielāgoties valstu valdībām, nevis Parlamentam un rūpniecībai, nevis patērētājiem. Ja es mazliet moralizētu, es pat teiktu, ka jūs esat nostājies stipro, nevis taisnīgo pusē. Šī pieeja, ko ir izvirzījis Joschka Fischer savā slavenajā "Humboldt” runā, nosakot Komisijai vienkāršu uzdevumu darboties kā Padomes sekretariātam, ir patiesi atspoguļota darba programmā, ar kuru jūs mūs šodien iepazīstināt, iekšpolitikas un ārpolitikas prioritātēs.
Kas attiecas uz ārlietu prioritātēm, es īpaši vēlētos uzsvērt pastāvīgu, nosodāmu uzmanības nepievēršanu cilvēktiesību jautājumam, sākot, protams, ar Ķīnu. Diezgan virspusēji tiek aizsargāta arī Dohas programma, nesaprotot, ka finanšu krīze ir likvidējusi visus pieņēmumus, uz ko tā balstījās. Par iekšpolitiku attiecībā uz imigrāciju, jūsu vadītā Komisija pēdējos gados vēlreiz ir piekāpusies dalībvalstu spiedienam, un tādēļ šodien, runājot par legālo imigrāciju, patiesībā mēs atsaucamies uz normatīvajiem instrumentiem, kuri joprojām ir ļoti vāji, un tieši to pašu var teikt par sociālo politiku.
Padomes priekšsēdētāj, Komisijas priekšsēdētāj, tas noteikti nav veids, kā gūt panākumus, lai uzsāktu to, ko zaļie jau daudzus mēnešus ir saukuši par "Zaļo jauno kursu” un kas šodien ir ļoti aktuāls. "Zaļajam jaunajam kursam” ir ļoti īpaša nozīme, un tas noteikti nav tā neskaidrā pļāpāšana, ko var dzirdēt ik pa laikam un kas patiesībā nozīmē "viss tāpat kā iepriekš, tikai mazliet no zaļā šur un tur”. Mēs runājam par kopēju ilgtermiņa ieguldījumu stratēģiju, lai sasniegtu energoefektivitātes mērķus un ekonomikas maiņu attiecībā uz vidi, CO2 samazinājumu, palielinot Eiropas Investīciju bankas nozīmi, kurai tomēr ir jābūt konsekventai savos lēmumos par to, kuru un ko finansēt.
Nav jābūt neskaidrībai par nederīgām megainfrastruktūrām vai par atomenerģiju, vai par neparedzētu finansējumu projektiem, kas nav labi projekti. Nav jābūt valsts finansējumam vai neaizpildītiem čekiem automobiļu rūpniecībai, kā tas ir tagad. Tas būtu tas pats, kas turpināt izmest naudu atkritumos, un mēs, es uzskatu, vairs nevēlamies izmest naudu atkritumos.
Roberto Musacchio
GUE/NGL grupas vārdā. - (IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, tikai pirms dažām dienām šajā pašā sēžu zālē prezidents Sarkozy teica mums, ka krīze, ko mēs piedzīvojam, ir strukturāla, un ir vēlreiz vispusīgi jāizvērtē pats kapitālisms.
Protams, es domāju, ka mums ir nevis jāizglābjas no kapitālisma krīzes, bet mums ir jāizglābjas no kapitālisma, kas ir nonācis krīzē; citiem vārdiem sakot, mums ir jāsāk domāt par jaunu nākotni, kas nodrošina īstu pāreju uz ekonomiku, kura izpaužas sociālā un ekonomiskā izteiksmē, uz ekonomisko demokrātiju, kas pamatojas uz taisnīgumu un sadarbību, nevis uz nevienlīdzību un karu.
Papildus šīm būtiskajām atšķirībām, kurām tomēr ir nozīme, es redzu, ka ļoti maz paliek pāri no svinīgajiem paziņojumiem par kapitālisma vispusīgu izvērtēšanu visai pieticīgajā un patiesu vilšanos sagādājušajā šīs G20 sanāksmes iznākumā, par ko Eiropai arī ir zināma atbildība. Bez šaubām, ir ticis atklāts, ka dogmu par brīvā tirgus piemērošanu var falsificēt un ka tādēļ var notikt plaša valsts iejaukšanās un pat nacionalizācija, bet tas viss nemainīs pamatā esošo filozofiju, kas izraisīja strukturālo krīzi.
Protams, saka, ka mums ir vajadzīgi noteikumi, lai samazinātu spekulācijas riskus, bet nav domas par iejaukšanos attiecībā uz finanšu spekulāciju, piemēram, ieviešot Tobina nodokli valūtas darījumiem, un mēs neaiztiekam Stabilitātes paktu, kas šajā lejupslīdes laikā, domājams, dramatiski pasliktina dzīvi mūsu kontinentā. Tomēr, pats svarīgākais, mēs neprasām paši sev, kas ir šīs krīzes pamatā, un tādēļ mums nav panākumu tās novēršanā.
Es norādītu tikai uz diviem jautājumiem: pirmais ir sistemātiska vērtības samazināšana darbam, kurš ir veikts, izmantojot brīvā tirgus principa piemērošanas politiku pēdējos gadu desmitos, kas ir novedis pie netaisnības un ciešanu rašanās, kā arī pie nozīmīga finanšu likviditātes trūkuma. 1929. gadā John Maynard Keynes ierosināja, ka mums ir jāveic ieguldījumi algās un darbavietās, bet šodien tas netiek darīts.
Otrais jautājums ir krīzes ekoloģiskā un enerģijas dimensija, kas prasa lēmumus, kuri ir skaidrāki un pilnīgāki nekā G20 sanāksmes stostīšanās, bet, no otras puses, tiem, kas izraisīja šo krīzi, ir ļoti grūti to atrisināt. Mums ir vajadzīgs skaidrs, atšķirīgs signāls no kreisajiem.
Hanne Dahl
IND/DEM grupas vārdā. - (DA) Priekšsēdētāja kungs, tāpat kā citi runātāji šeit šodien es vēlētos citēt Keynes. Ļoti reti ir bijuši tādi gadījumi, kad šis citāts licies piemērotāks. Es citēšu angliski:
"Spekulanti var neradīt kaitējumu uzņēmumam kā burbuļi līdzenai straumei. Bet situācija ir nopietna, kad uzņēmums kļūst par burbuli spekulācijas atvarā. Ja valsts kapitāla attīstība kļūst par blakusproduktu kazino darbībām, darbs, domājams, ir izdarīts nepareizi.”
Komisijas priekšlikums finanšu krīzes risinājumam patiešām ir tukšu salmu kulšana. Ekonomikas un monetārās savienības struktūra nav aizsargvalnis pret vispārējām krīzēm un noteikti ne pret finanšu krīzēm. Četras brīvības un ierobežojošais Stabilitātes pakts it nemaz neatvieglo jautājumu risināšanu; patiesībā - tieši pretēji. Mums ir jāpārstrādā iestāžu sistēma ekonomikai un ekonomikas politikai. Ir ļoti labi teikt, ka tiks radīta jauna finanšu celtne, bet tās struktūra nav tikusi pietiekami labi aprakstīta, lai tai būtu panākumi kaut vai arhitektūras koledžā vai ekonomikas kursos. Tas noteikti ir saistīts ar sapratni par krīzi. Ir skaidrs, ka sākotnējais uzsvars tika likts uz likviditātes krīzes risināšanu, lai nodrošinātu smērvielu piegādi. Šajā sakarībā dažādas valstis ir izvēlējušās nedaudz atšķirīgus modeļus - tādas ir šīs lietas -, bet ko Komisija patiesībā domā, sacīdama, ka ES (un es citēšu no programmas)
"nodrošina, ka banku nozares pārstrukturēšana tiek veikta tādā veidā, kas nodrošinās godīgu un veselīgu konkurenci šajā nozarē turpmāk”.
Vai tas nozīmē, ka valsts sektoram ir jāiegulda kapitāls? Vai to šis teikums nozīmē? Es arī vēlētos prasīt Komisijai, vai tiks izveidotas jaunas kredītu vērtējuma aģentūras. Daudzas no vecajām aģentūrām katrā ziņā ir pierādījušas, ka tās ir pilnīgi neuzticamas. Ko Komisija domā, kad tā runā par "strukturālo reformu programmu”? Vai tā domā darba tirgus reformas, "elastdrošību” bez drošības? Vai nodoms ir, ka palielinātai nodarbinātības nestabilitātei ir jābūt darba ņēmēju ieguldījumam? Kopumā nav skaidrs, vai Komisija ir paredzējusi vai nav paredzējusi, lai algas būtu būtisks konkurences parametrs. Vai algas tiek uzskatītas vienīgi par izmaksām? Mums ir arī jāaplūko algas saistībā ar to ietekmi uz pieprasījumu. Visbeidzot, es vēlētos sava kolēģa Blokland kunga vārdā, kurš ir Vides, sabiedrības veselības un pārtikas nekaitīguma komitejas priekšsēdētāja pirmais vietnieks, uzdot jautājumu saistībā ar vidi: kad Komisija domā publicēt valstu emisiju maksimālās robežas?
Jana Bobošíková
- (CS) Dāmas un kungi! Priecājos, ka Vašingtonā notikušajās sarunās izgāzās Padomes priekšsēdētāja Sarkozy kunga nejēdzīgā ideja par kapitālisma pamatu pārveidošanu. Ceru, ka Eiropas Savienība pieredzēs racionālisma atgriešanos, kas respektē tirgus brīvību kā pamatvērtību un labklājības priekšnosacījumu. Tas ir spēkā pat krīzes laikos. Tādēļ esmu pārliecināta, ka ne Eiropas Komisija, ne Čehija, kas pārņem prezidentūru, neļausies ilūzijām par pašu lieliskumu un nemaldīgumu un ka atšķirībā no Francijas prezidentūras tās atteiksies no absurdajiem un, galvenais, bīstamajiem mēģinājumiem izlietot nodokļu maksātāju naudu ekonomikas dabiskā cikla ignorēšanai. Mani iepriecina arī tas, ka G20 noraidīja protekcionismu. Galu galā ir labi zināms, ka tie, kuri apmaina daļu brīvības pret lielāku drošību, beigās zaudē abas.
Dāmas un kungi! Pašreizējo krīzi izraisīja nevis kapitālisms, bet bezatbildīgu banku alkatība, kuras negribēja uzņemties risku par pašu pieņemtiem lēmumiem. Tāda darbība apdraud brīvo tirgu tikpat lielā mērā kā pārmērīga valdības kontrole. Tādēļ vienkārša naudas iesūknēšana bankās, nenodrošinot tiešu ietekmi uz tās izlietojumu, ir mūsu iedzīvotāju sūri, grūti pelnītās naudas zādzība. Mums ir jāuzmana bankas, lai nodrošinātu naudas izlietojumu ne tikai pašu bilances uzlabošanai, bet arī aizdevumiem uzņēmējdarbībai. Ļaut vadītājiem pieņemt finansiālu palīdzību, ja valdība nenorāda, kā šī nauda ir jāizlieto, nozīmē noliegt politiskās atbildības principu. Tas nozīmē amorālu atlīdzību par zaudējumiem, kas radušies finanšu iestāžu vieglprātīgās rīcības dēļ, kad ne šīs iestādes, ne tiešie vadītāji neuzņemas galīgo atbildību.
Jean-Pierre Jouyet
Padomes priekšsēdētājs. - (FR) Priekšsēdētājas kundze! Es runāšu ļoti īsi, jo šīs bija ārkārtīgi auglīgas debates, taču man jāizsaka pieci apsvērumi, pirms es atdodu vietu tribīnē priekšsēdētājam Barroso. Pirmkārt, mēs visi vienprātīgi atzīstam G20 sanāksmes vēsturisko un inovatīvo nozīmi. Šis globālais pasākums ir inovatīvs un vēsturisks, taču tā bija Eiropas ierosme, kā norādīja Komisijas priekšsēdētājs; tā ir Eiropa, kura, kā uzsvēra Joseph Daul, rīkojas starptautiskajā arēnā vienmēr, kad rodas kopēja griba.
Otrkārt, mēs visi esam vienisprātis, ka pašlaik notiekošais - vai nu mums tas patīk, vai ne - iezīmē lūzumu, jo, kā apgalvoja Watson kungs, mēs nevaram atgriezties pie iepriekšējā darba stila, mums ir jābūt radošiem, domājot, kā reaģēt uz šo krīzi.
Mans trešais apsvērums attiecas uz to, ko jau teica vairāki runātāji, arī Sociāldemokrātu grupas Eiropas Parlamentā priekšsēdētājs Schulz kungs un Frassoni kundze, un tas ir - cik svarīgi ir palikt patiesi atsaucīgiem, saglabāt aktivitāti un ātri pieņemt visus svarīgos likumdošanas pasākumus, jo īpaši tos, kas saistīti ar finanšu regulējumu.
Mans ceturtais apsvērums ir šāds: lai mazinātu šīs ārkārtīgi postošās krīzes ietekmi, ir jārīkojas gan saistībā ar attiecībām starp finanšu sistēmu un MVU, kā norādīja Crowley kungs, gan saistībā ar saikni starp sociālo regulējumu un ekonomikas atveseļošanu, ko minēja Daul kungs. Ir ļoti svarīgi rīkoties, pamatojoties uz plašu redzējumu, ņemot vērā Keinsa ekonomikas mācības elementus, kurus var iekļaut cīņā pret klimata pārmaiņām, kā ieteica Eiropas Liberāļu un demokrātu apvienības grupas priekšsēdētājs Watson kungs.
Visbeidzot, kā uzsvērāt jūs, Komisijas priekšsēdētāja kungs, un kā uzsvēra vairāki runātāji un grupu priekšsēdētāji, ir svarīgi ņemt vērā visas krīzes dimensijas. Kā jūs teicāt, uz spēles ir likts attīstības modelis, un, kā norādīja Martin Schulz, ir jāpārvērtē robežlīnijas starp publiskā sektora un privātā sektora funkcijām. Kā jūs uzsvērāt - un kā teica citi, arī Frassoni kundze -, būtu nepareizi pievērsties tikai finanšu pasaulei un aizmirst visneaizsargātākos un vājākos, tos, kuri mirst badā un kurus arī jūs minējāt, priekšsēdētāja kungs. Arī es pievienojos uzskatam, ka mums ir jāpārbauda sistēmas pamati; ja alkatība ir šo pamatu daļa, tad nav citas izejas kā vien to pārbaude.
Visbeidzot, ir jāatzīst - un tas ir mans pēdējais punkts -, ka krīze nedrīkst piespiest mūs pagrimt vai kļūt gļēviem; tai ir jāliek mums ātrāk reaģēt un saglabāt mūsu vērienu attiecībā uz attīstības mērķiem un vides mērķiem, kā arī cīņā pret klimata pārmaiņām.
(Aplausi)
José Manuel Barroso
Komisijas priekšsēdētājs. - (FR) Priekšsēdētājas kundze! Tā kā mēs esam nolēmuši, ka tagad es iepazīstināšu jūs ar visu darba programmu nākamajam gadam, tad, pirms turpinu piezīmes, es vēlētos atbildēt uz Schulz kunga konkrēto jautājumu. Šodien Komisija ir apstiprinājusi atbildes uz diviem ziņojumiem - uz Rasmussen kunga ziņojumu un uz Lehne kunga ziņojumu -, un jūs varat savām acīm redzēt, kā mēs esam nodomājuši pārraudzīt dažādus elementus un kā mēs esam to jau uzsākuši. Tā ir ļoti vispusīga atbilde, un mēs nāksim klajā arī ar citiem priekšlikumiem, no kuriem dažus jau patiesībā esam izteikuši. Runājot par Eiropadomes pavasara sanāksmi, es minēju secinājumus, ko izdarīja manis izveidotā augsta līmeņa grupa Jacques de Larosière vadībā. Attiecībā uz priekšlikumiem, atbildīgais komisārs McCreevy kungs man apgalvo, ka drīz būs iespējams iepazīstināt jūs tieši ar priekšlikumiem par riska ieguldījumu fondiem un privātā kapitāla fondiem - tieši šos priekšlikumus jūs laikam domājāt; patiesībā šie priekšlikumi būs gatavi decembrī.
Atgriežoties pie jautājuma par Komisijas darba programmu 2009. gadam, tad tā, kā jau teicu, ir nesaraujami saistīta ar īpašu politisko kontekstu. Man jāsaka, ka finanšu vētra joprojām plosās, ka tā vēl nav beigusies un ka mūs sagaida nopietna ekonomiskās izaugsmes palēnināšanās. Tādēļ mēs nedrīkstam šķiest laiku, turpinot jau uzsāktos pasākumus, lai pielāgotos globalizācijas procesam un padarītu to mūsdienīgāku. Nav tā, ka mēs tikai nupat esam atklājuši nepieciešamību reaģēt uz globalizāciju. Gribu uzsvērt, ka Komisijā, kuru man ir tas gods vadīt, mēs jau gadiem ilgi esam runājuši par jaunu laikmetu. Eiropai tas nozīmē mūsu vērtību propagandu un interešu aizstāvību globalizācijas apstākļos. Mums ir jānāk klajā ar vērienīgiem priekšlikumiem tieši saistībā ar globalizāciju. Taču pašreizējā krīze nedrīkst mūs novērst no citām darba plāna prioritātēm, kuras patiesībā arī ir prioritāras atbildes uz globalizācijas izraisītajām problēmām. Es īpaši uzsveru cīņu pret klimata pārmaiņām un neatkāpšanos no ilgtspējīgas attīstības. Tās ir prioritātes 2009. gadam, kas ir ļoti nozīmīgs kā Kopenhāgenas konferences gads.
Atļaujiet man no sirds uzslavēt milzīgo darbu, ko Eiropas Parlaments ieguldījis, izstrādājot klimata un enerģētikas tiesību aktu kopumu. Mēs atrodamies ārkārtas apstākļos, un es lepojos, redzot, kā reaģē Eiropas iestādes, kas stājušās pretī izaicinājumam. Esmu cieši pārliecināts, ka, strādājot kopā, mēs sasniegsim kopīgo mērķi - decembrī panāksim politisku vienošanos. Atklāti sakot, esmu pārliecināts, ka šāda vienošanās kļūs par katalizatoru Eiropas stratēģijai, kas izstrādāta vērienīga nolīguma panākšanai Kopenhāgenā.
Es negribu dramatizēt, tomēr mums visiem jāapzinās, ka šajās debatēs, kurās Eiropa ir galvenais virzītājspēks, tā liek uz spēles lielu daļu savas uzticamības. Eiropa uzsāka vispasaules debates par cīņu pret klimata pārmaiņām. Tā bija Eiropa, kas norādīja ASV valdībai, ka tās pienākums ir darīt vairāk. To pašu mēs teicām krieviem, ķīniešiem un indiešiem, norādot, ka mēs nedrīkstam atkāpties tagad, kad pie apvāršņa parādījušās izredzes uz labāku sadarbību ar ASV jauno valdību. Nedosim nevienu mājienu par to, ka esam gatavi pazemināt mūsu ambīcijas. Esmu pārliecināts, ka tas varētu nopietni ietekmēt mūsu uzticamību.
Rīt mēs ierosināsim tiešām zelta iespēju, un mums nav tiesību to palaist garām. Tādēļ mūsu atbildei uz ekonomikas krīzi ir jāparāda, ka arī programmas cīņai pret klimata pārmaiņām var kļūt par ekonomiskās reakcijas stratēģijas daļu. Es negribētu redzēt nesaskaņas, kas reizēm pavīd starp ekonomikas vai rūpniecības aizstāvjiem un ilgtspējīgas attīstības programmas atbalstītājiem. Patiesībā tie ir saistīti jautājumi, un es gribu izteikt atzinību par dažu deputātu izteikumiem šajā jautājumā.
Vēl viena prioritāte ir tautas Eiropa. 2009. gadā Komisija īpaši pievērsīsies attīstības meklējumiem Eiropas miera, drošības un tiesiskuma jomā, piemēram, izveidojot kopīgu integrācijas politiku un iekļaujot to citās Eiropas Savienības politikas nozarēs, piemēram, izaugsmes, konkurētspējas un sociālās iekļautības politikā, līdz 2010. gadam uzsākot Eiropas imigrācijas tīkla darbību un beidzot izveidojot Eiropas patvēruma sistēmu, nostiprinot atbilstību Eiropas patērētāju aizsardzības likumiem, uzlabojot atsevišķu civillikumu un krimināllikumu tiesību aktu - piemēram, spriedumu un mantojuma tiesību jomā - savstarpējo atbilstību, kā arī apkarojot jaunas noziegumu formas, piemēram, cietsirdīgu izturēšanos pret bērniem un kiberuzbrukumus.
Nākamā prioritāte 2009. gadam - laika ierobežojuma dēļ, es, protams, turpinu ļoti ātri - ir Eiropas loma pasaulē. Arī šeit mūs gaida uzdevumi, proti, paplašināšanās process, kaimiņattiecību politikas nostiprināšana un ciešāku attiecību izveide ar jaunattīstības valstīm, it sevišķi ar Āfrikas valstīm. Tas ir kategoriskais imperatīvs, un gribu jums atgādināt par nepieciešamību apstiprināt Komisijas priekšlikumu par atbalstu jaunattīstības valstu lauksaimniecībai. Tas ir jautājums par uzticamību. Atkārtoju, lielākajās sanāksmēs mēs nevaram runāt tikai par finanšu jautājumiem. Mums ir jāparāda, ka mēs ne tikai apspriežamies ar topošajām lielvarām, bet arī rūpējamies par jaunattīstības valstīm, it sevišķi Āfrikas valstīm.
Mūsu attiecības arī šīm valstīm arī ir nozīmīgs faktors daudzu globālu jautājumu risināšanā. Neaizmirsīsim, ka tādās lielās sanāksmēs kā nākamgada Kopenhāgenas konference mums ir iespēja kopā ar šīm valstīm efektīvāk risināt tādus vispārējus jautājumus kā energoapgādes drošība, cīņa pret klimata pārmaiņām un migrācija, Dohas Attīstības programmas izpilde un divpusējo tirdzniecības sarunu turpinājums.
Vašingtonas augstākā līmeņa sanāksme skaidri parādīja, ka steidzami ir vajadzīgs starptautisks tirdzniecības nolīgums. Turklāt Dohas programma ir ne tikai tirdzniecības, bet arī attīstības programma. Esmu pārliecināts, ka tagad mēs esam tuvāk risinājumam, jo reāla alternatīva tai ir nevis status quo, bet gan - pašreizējās finanšu krīzes dēļ - iespēja noslēgties sevī, varbūtība, ka daudzas pasaules valstis atkāpsies tarifu jomā un īstenos vienpusējus pasākumus atsevišķu tautsaimniecības nozaru aizsardzībai. Tādā gadījumā atkal plaši izplatīsies ekonomiskais nacionālisms, atgriešanās pie protekcionisma, kas kaitēs globālajai ekonomikai un, man gribas piebilst, arī Eiropas ekonomikai. Kā jūs zināt, Eiropa ir vadošais spēks tirdzniecības jomā.
Pagājušās nedēļas sanāksme nostiprināja arī manu apņēmību turpināt attiecības ar Krieviju uz abpusēju interešu pamata. Šīs attiecības reizēm būs sarežģītas. Ir jautājumi, kuros mūsu nostāja atšķiras, bet es patiesi ticu, ka pagājušajā nedēļā Nicā notikusī augstākā līmeņa sanāksme apstiprināja, ka labāk ir atrast ar Krieviju kopīgu valodu, nekā to izolēt. Krievija ir arī svarīga partnere globālā mērogā.
Visbeidzot, intensīvais spiediens, ar kādu pasaulei nācās saskarties 2008. gadā, ir parādījis, cik svarīgs ir kopējs redzējums ar Amerikas Savienotajām Valstīm. Tagad, kad pie varas ir nākusi Amerikas Savienoto Valstu jaunā administrācija, mums paveras fantastiska iespēja. Priekšvēlēšanu kampaņas laikā jaunievēlētais prezidents ļoti konkrēti izteicās par tādiem jautājumiem kā cīņa pret klimata pārmaiņām un daudzpusīgāka skatījuma pieņemšana. Izmantosim šo iespēju un dosim ierosmes programmai attiecībā uz globalizāciju. Mums ir dažas ļoti svarīgas kopīgas problēmas, un es domāju, ka aktīvāka sadarbība starp Eiropu un Amerikas Savienotajām Valstīm var padarīt pasauli labāku.
Dāmas un kungi! 2008. gadā Eiropa pierādīja savu vienotību, koordinējot darbību lielu krīžu laikā. Notikumi Gruzijā un finanšu krīze ir palielinājuši Eiropas Savienības efektivitāti. Vienots skatījums ir vienīgais ceļš, ja mēs gribam stāties pretī 2009. gada problēmām.
Pēc dažiem mēnešiem 375 miljoni vēlētāju pulcēsies vēlēšanu iecirkņos, lai īstenotu savas lielās demokrātiskās tiesības - ievēlētu jaunu Eiropas Parlamentu. Izmantosim priekšrocības, ko Eiropas Savienībai devušas nesenās krīzes. Tās ir likušas cilvēkiem saskatīt vērtības un iespējas, ko sniedz Eiropas dimensija kā viņu ekonomiskās, sociālās un vides labklājības un interešu aizsardzības garants, vienlaikus no jauna apstiprinot viņu vērtības. Esmu pārliecināts, ka pašlaik, krīzes laikā, ir skaidri saskatāmas iespējas, kas jāizmanto. Piemēram, pašlaik ir daudz labvēlīgāks klimats mūsu valūtas, eiro, nozīmības atzīšanai, nekā tas bija pirms dažiem mēnešiem. Tādēļ nepalaidīsim garām šo iespēju. Es uzskatu, ka vismaz visiem tiem, kuri tic Eiropai - un tādu, manuprāt, ir vairākums -, ir svarīgi optimistiskāk raidīt Eiropas vēstījumu un neļauties cinismam un vājumam.
Tādēļ es tiešām esmu pārliecināts, ka mūsu iestāžu pienākums ir darboties kopā. Es zinu, ka reizēm Komisija, piemēram, varētu vienkāršāk iegūt popularitāti dažās aprindās, izsakot priekšlikumus, ko dalībvalstis bez domāšanas noraidīs. Es tā uz lietām neskatos. Es, bez šaubām, dodu priekšroku vērienīgam pasaules uzskatam, taču tam ir jābūt reālam, jo mums ir jāstrādā ar citām iestādēm un dalībvalstīm, kuras visas ir demokrātiskas valstis; pretējā gadījumā tās nebūtu Eiropas Savienības dalībvalstis.
Komisija joprojām turpinās darīt savu daļu darba, lai īstenotu uzdevumu būt virzītājspēkam un ierosinātājai, taču, to darot, tā nerīkosies pret dalībvalstīm un Parlamentu, gluži pretēji, Komisija būs kopā ar Eiropas Parlamentu un dalībvalstīm. Manuprāt, nepieciešamība ieņemt šādu nostāju kļūst arvien lielāka. Jebkura cita pieeja būtu sava veida populisms. Priekšlikumu izteikšana tikai publicitātes nolūkā arī ir sava veida populisms. Vēl viena populisma forma ir saistīta ar priekšlikumu izteikšanu vienotas Eiropas idejas aizsegā, ja mēs zinām, ka nav nekādu izredžu, ka šos priekšlikumus pieņems. Mūsu loma Eiropas Komisijā, bez šaubām, ir rīkoties kā virzītājspēkam, tomēr tajā pašā laikā mums ir jātiecas pēc vienprātības ar citām iestādēm. Tā Eiropa var palikt to notikumu centrā, kur tā ir spējusi pozicionēt. Iestāžu sadarbība ir devusi iespēju noteikt starptautisko darba kārtību.
Mēs piedzīvojam Eiropai ļoti svarīgu momentu, iespējams, pavērsiena punktu. Arī Eiropa lolo lielas cerības. Ir jāturpina uzņemties iniciatīvu un izstrādāt plānus, lai Eiropas Savienība varētu piepildīt šīs cerības vislabākajā veidā, un tieši tādā noskaņojumā Eiropas Komisija darbosies 2009. gadā.
(Aplausi)
Hartmut Nassauer
(DE) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Ir trīs galvenās krīzes, kas spiež mūs rīkoties. Pirmā - kā jau apspriests - ir finanšu krīze, kas arvien vairāk pārņem reālo tautsaimniecību. Otrkārt, mēs nedrīkstam aizmirst ar mūsu Eiropas Savienību veidojošajiem Līgumiem saistīto krīzi, ko atspoguļo Lisabonas līguma liktenis. Treškārt, ES krīze, kas saistīta ar tās atzīšanu sabiedrībā, un tas, manuprāt, ir svarīgs aspekts, par ko jārunā pirms vēlēšanām.
Priekšsēdētāja kungs! Jūs iepazīstinājāt mūs ar darba programmu šā Parlamenta un jūsu vadītās Komisijas atlikušajam darba laikam, un es gribētu teikt, ka Eiropas Tautas partijas (Kristīgo demokrātu) grupa labprāt ievēros šīs programmas pamatprincipus. Mēs atbalstīsim jūs. Tomēr dažiem aspektiem būs citāds uzsvars. Šis uzsvars būs saistīts ar cerībām un gaidām. Šīs cerības vērstas uz jūsu pilnvaru termiņa beidzamajiem mēnešiem un, iespējams, arī turpmāko laiku.
PPE-DE grupa vēlētos redzēt savus priekšlikumus realizējamies Komisijas rīcībā. Mēs zinām, ka citas grupas gluži taisnīgi pieprasa to pašu. Mēs paļausimies uz jūsu politisko veiklību atbildē. Jūs pareizi esat izvirzījuši nodarbinātību un izaugsmi kā galvenās prioritātes. Atbilde arvien vairāk saistās ar jautājumu, kādai jābūt mūsu reakcijai uz finanšu krīzi. Mēs atbalstām pasākumus, kas nepieciešami saistībā ar finanšu tirgus regulējumu un pārredzamību. Mums pēc iespējas drīzāk ir vajadzīgi ļoti konkrēti priekšlikumi par finanšu tirgus regulējuma reorganizāciju.
Pasaules Finanšu samita rīcības plāna īstenošana, bez šaubām, ir galvenokārt dalībvalstu ziņā. Taču, ņemot vērā pasaules tirgu savstarpējo saistību, noteikti ir nepieciešama cieša sadarbība visos regulatīvajos pasākumos - kaut vai tādēļ vien, lai novērstu dažādu standartu lietošanu. Tas ir plašs un nozīmīgs lauks Komisijas koordinēšanas darbam.
Regulējums - un to mēs nedrīkstam aizmirst - ir nevis pašmērķis, bet gan instruments noteiktu mērķu sasniegšanai šajos krīzes apstākļos. Mums tas vienmēr jāpatur prātā.
Jūs minējāt klimata pārmaiņu un enerģētikas tiesību aktu kopumu, ko plānots pieņemt decembrī. Esmu pārliecināts, ka šim mērķim ir vispārējs Parlamenta atbalsts. PPE-DE grupa - un to es gribu nepārprotami pateikt - arī vēlas atrisināt šo problēmu pirms parlamentāro pilnvaru termiņa beigām. Tas ir stratēģisks mērķis. Taču jūs lūdzat no Parlamenta daudz. Spriežot pēc pašreizējās situācijas, mēs varam pieņemt, ka uzreiz pēc decembra augstākā līmeņa sanāksmes mums iesniegs simtiem lappušu biezu dokumentu kopumu vienā valodā, un no mums gaidīs, lai mēs pasakām "jā” vai "nē”.
Visu cieņu mūsu kopīgajam mērķim, bet tā tomēr ir Parlamenta un tā deputātu tiesību diezgan ļaunprātīga izmantošana, un varbūt mums ienāks prātā kaut kas elegantāks par šo rupjo iespēju.
Hannes Swoboda
(DE) Priekšsēdētājas kundze, Komisijas priekšsēdētāja kungs! Runas nobeigumā jūs teicāt, ka mums ir jādod vēlētājiem skaidrs signāls. Esmu ar jums pilnīgi vienisprātis.
Tomēr, aplūkojot programmu, nereti šķiet, ka tās nosaukums ir ,,Turpināt kā iepriekš”. Dažās jomās tā varētu būt pareiza rīcība, taču citās jomās - it sevišķi tajā, ko mēs apspriežam šodien, - tā nedrīkst būt. Mums ir jāraida signāls, ka krīze mums ir devusi mācību un ka mēs rīkosimies citādi nekā līdz šim. Ja jūs to papildināt ar teikumu ,,Eiropa iegūst no atvērtas sabiedrības un atklātiem tirgiem, tomēr noteikumi attiecas gan uz vienu, gan uz otru no tiem”, tas būs pareizi, tomēr, iespējams, ne pārāk skaidri. Mums ir vajadzīgi noteikumi, lai Eiropa varētu iegūt no atvērtas sabiedrības un atklātiem tirgiem. Tas ir skaidri jāpasaka, un Komisija ne vienmēr ir ievērojusi šo principu.
Jūs savā darbā - ja atļauts tā izteikties - runājat par ,,negaidītu uzticības krīzi”. Poul Nyrup Rasmussen kungs jau sen norādīja uz to, kas var notikt. Arī Schulz kungs jau sen par to runā. Tādēļ uzticības krīze nemaz nebija tik negaidīta. Taču daži cilvēki Komisijā domā, ka mums nav jāreglamentē nekas, ka viss būs labi un ka tirgus regulēs visu. Taču tā nenotika, un ir jānāk pārmaiņām.
(Aplausi)
Otrkārt. Ir kāds šajā programmā joprojām neiekļauts jautājums, kas tomēr ir svarīgs Eiropas iedzīvotājiem, proti, vispārējie sabiedriskie un publiskā sektora pakalpojumi. Es to saku tieši tādēļ, ka dažās valstīs ir izveidojusies krīzes situācija saistībā ar pasta pakalpojumiem. Tā nav tikai Eiropas vai Komisijas vaina. Taču to var saistīt ar konkrētu attieksmi, proti: tirgum ir jāvalda visās nozarēs, un tam ir jābūt atklātam visādā ziņā, tādējādi rosinot dažus pasta dienestus iegūt lielāku peļņu citādā veidā, nekā sniedzot pakalpojumus patērētājiem un visai sabiedrībai.
Tas ved mūs nepareizā virzienā. Man būtu gribējies redzēt jūsu programmas beigās skaidru paziņojumu, kurā norādīts, ka jūs iestāsieties par šiem publiskā sektora pakalpojumiem un pateiksiet, kā ar tiem rīkoties reģionālā un vietējā līmenī, un ka tirgus galu galā neregulē visu.
Nobeigumā es gribētu apstiprināt vienu no jūsu izteikumiem: mums ir jauna ASV valdība. Es vēlētos lūgt jūs, priekšsēdētāja kungs, komisāres kundze, un visus pārējos, izmantot laiku un turpmākajās nedēļās strādāt ar šo valdību, lai nodrošinātu īstas partnerības izveidi gan Eiropas, gan arī pasaules sociālajai tirgus ekonomikai. Izmantosim iespēju, ko mums sniedz jauns ASV prezidents.
(Aplausi)
Diana Wallis
Priekšsēdētājas kundze! Attiecībā uz pasaules finanšu krīzi un Komisijas likumdošanas darba programmu - šai programmai vajadzētu būs sava veida atbildei uz krīzi. Tagad, iespējams, kāds teiks, ka mums ir nevis viena krīze, bet vairākas: ne tikai finanšu krīze, bet arī vides krīze saistībā ar klimata pārmaiņām, Eiropas uzticamības krīze pēc Īrijas referenduma un drošības krīze pēc nesenajiem notikumiem Gruzijā. Taču varbūt - nemazinot to notikumu nozīmi, ar kuriem mēs saskaramies, - mums vārda ,,krīze” vietā vajadzētu lasīt vārdu ,,izaicinājumi” - izaicinājumi Eiropai, lai tā tiešām saslietos un veiktu savu uzdevumu.
Eiropa, protams, ir vislabāk aprīkotais reģions pasaulē - mūsu iestādes tiešām spēj risināt šos jautājumus un problēmas, kas pārsniedz nacionālos mērogus, pārsniedz atsevišķu dalībvalstu kontroli. Pirmkārt, mums ir jābūt gataviem kopīgi reaģēt ar spēcīgu un kolektīvu atbildi, dodot paļāvību tiem, kurus mēs pārstāvam, - Eiropas iedzīvotājiem.
Atļaujiet minēt kādu piemēru. Attiecībā uz finanšu krīzi es uzskatu, ka šis Parlaments var pamatoti teikt, ka ir reaģējis laikus. Mums jau bija stipra priekšnojauta, strādājot komitejā, kas izmeklēja Equitable Life sabrukumu. Tas bija gaidāmās finanšu krīzes pirmais brīdinājuma šāviens. Šīs izmeklēšanas rezultātā pagājušā gada jūnijā Parlaments deva virkni ieteikumu - ieteikumus par finanšu regulēšanu, regulatoru administratīvo sadarbību, piekļuvi kompensācijām; īsi sakot, ieteikumus par lielāko daļu no tiem finanšu nozares jautājumiem, kur mūsu iedzīvotājiem pašlaik visvairāk vajadzīgs atbalsts.
Šie ieteikumi izpelnījās Komisijas un it sevišķi dalībvalstu uzmanību, proti, Lielbritānijas valdības uzmanību, kurai vēl jāsniedz pilna atbilde un, vēl svarīgāk, jāizmaksā kompensācija Equitable Life upuriem, neraugoties uz pašreizējo cīņu, lai iekļūtu rindas priekšgalā attiecībā uz prasībām pret Īslandes bankām.
Finanšu un citas problēmas, ar kurām mēs saskaramies, liek mums darboties solidāri, nevis nacionāla protekcionisma nolūkos, ja mēs gribam uzstāties kā vienots kontinents. Mūsu ALDE grupa ir nodomājusi atbildēt uz darba programmu ar labvēlīgu un progresīvu rezolūciju. Daudzi no maniem kolēģiem sīkāk izklāstīs atsevišķus jautājumus, taču mēs pirmkārt uzsvērsim atvērtu Eiropu, zaļu Eiropu, uzņēmēju Eiropu un drošu Eiropu.
Ryszard Czarnecki
(PL) Priekšsēdētājas kundze, priekšsēdētāja kungs! Finanšu krīze un pēc kāda laika arī ekonomikas krīze skars visu Eiropu, un tādēļ mums ir jāuzņemas kopīga atbildība un jāpieņem kopīgi lēmumi. Tā kā krīze skars visas dalībvalstis un to uzdevums būs krīzes pārvarēšana, bremzējot to un mīkstinot tās sekas, visām dalībvalstīm ir jāpieņem kopīgs lēmums par vienotu rīcību.
Pašreiz dominējošā situācija, kad ES ir sadalīta ,,A” Eiropā - eirozonas valstis, kurām pievienojas tikai Lielbritānija, - un ,,B” Eiropā - jaunās dalībvalstis kopā ar Zviedriju un Dāniju -, ir Eiropas Savienības sašķelšana, it sevišķi tagad, kad mēs saskaramies ar krīzi. Tā ir atteikšanās no viena no galvenajiem principiem, kas līdz šim bijis Eiropas Kopienas darbības pamatā: solidaritātes principa. Tā nedrīkst būt, Barroso kungs!
Pirms 13 dienām iesniegtajā Komisijas rīcības plānā ir sajauktas fundamentālas lietas ar nesvarīgam lietām un lietām, kuras varbūt kādreiz bija svarīgas, bet tagad, ekonomiskās krīzes laikā, ir zaudējušas nozīmi. Ekonomiskā izaugsme un cīņa pret arvien vairāk draudošo bezdarbu pašlaik ir simtreiz svarīgākas par klimata pārmaiņu problēmām. Priecājos, ka Eiropas Komisija ņem vērā Eiropas Savienības turpmāko paplašināšanos, tas ir, Balkānu valstu iekļaušanu pirmām kārtām. Reālā problēma ir šī Eiropas eksplozīvā reģiona stabilizācija, jo Balkānu stabilizācija nozīmēs mazākus izdevumus Eiropas nodokļu maksātājiem - mūsu dalībvalstu iedzīvotājiem.
Hélène Flautre
- (FR) Priekšsēdētājas kundze! Eiropas Komisijas uzdevums, kā pareizi teica Barroso kungs, tiešām ir garantēt pārredzamību, labāku informācijas sniegšanu un mūsu iedzīvotāju un patērētāju aizsardzību.
Tomēr ir kāda joma, Barroso kungs, kurā jūsu vadītā Komisija šajos jautājumos ir darbojusies sevišķi neveiksmīgi, proti, ģenētiski modificēto organismu (ĢMO) atļaujas izsniegšanas procedūras. Šīs procedūras ir izpelnījušās kritiku no visām pusēm. Tās ir jāpārskata Vides ministru padomes nākamajā sanāksmē 4. un 5. novembrī. Eiropā ir 44 reģioni, kas paziņojuši, ka tajos nebūs ĢMO. Sešas dalībvalstis ir izmantojušas drošības klauzulu attiecībā uz Monsanto kukurūzu. Ko jūs darāt, Barroso kungs, sastopoties ar ļoti daudzu eiropiešu pretestību? Jūs steidzami izsniedzat tirgus atļaujas. Jūs izdodat apstiprinājumus, padevīgi ievērojot padomus, ko dod Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde, kuras atzinums sagatavots, pamatojoties uz bioloģiskās inženierijas sabiedrību veiktajiem toksiskuma pētījumiem.
Pašreizējās Eiropas procedūras ir īsts siets, caur kuru netraucēti izkļūst lauksaimniecības biznesa intereses. Cilvēki grib ziņas par ĢMO toksisko iedarbību, un viņiem tās ir jādod. Vai jūs pats, Barroso kungs, zināt, cik tie ir indīgi? Zināt? Kāda ir ĢMO toksiskuma ietekme uz sabiedrības veselību un vidi? Kāpēc nav prasības publicēt sākotnējos datus, uz kuru pamata veidoti pētījumu atzinumi? Kāpēc nav noteiktas obligātas pārbaudes pēc trim mēnešiem? Kāpēc jāiztiek ar pašu sabiedrību veiktajiem pētījumiem?
Sabiedrībai ir tiesības uz pārredzamību, informāciju un apspriešanu. Tādam vajadzētu būt Komisijas mērķim attiecībā uz ĢMO apstiprināšanu. Barroso kungs, mēs gribam, lai tiktu publicēti sākotnējie dati. Mēs gribam redzēt neatkarīgus pētījumus, gribam publiskas debates un pārbaudes ilgākā laikposmā. Mēs gribam zināt, kā ĢMO ietekmē veselību.
Jūsu ierosme, Barroso kungs, izveidot koordinatoru grupu no 27 dalībvalstu pārstāvjiem, lai apietu prezidentvalsts ad hoc grupu un apietu arī jūsu atbildīgos komisārus, liecina par apjukumu un neskaidrībām tādā jomā, kurā jūsu pienākums ir nodrošināt procedūru skaidrību un uzticamību.
Jūs taču gribat, lai sabiedrība uzticētos Eiropai, vai ne, Barroso kungs? Tad pierādiet to!
Sylvia-Yvonne Kaufmann
(DE) Priekšsēdētājas kundze! G20 augstākā līmeņa sanāksmes rezultāti ir mazākā kopsaucēja samazinājums. Regulējums un pārredzamība ir paredzēti vēl vienas finanšu krīzes novēršanai. Taču vēl joprojām nav nolemts, kādi konkrēti pasākumi jāīsteno. Starptautiskais Valūtas fonds (IMF), kas ar savu neoliberālo strukturālo pielāgojumu politiku ir iedzinis nabadzībā un bezcerībā cilvēkus visā pasaulē, tagad, šķiet, ir kļuvis par starptautiskā finanšu tirgus uzraugu. Nav noticis pat mēģinājums atkāpties no pasaules pārdalīšanas sistēmas, kas ir krīzes galvenā vaininiece. Paradoksāli, bet līdz šim vajadzējis atrast prātam neaptveramu summu - EUR 2,5 triljonus -, lai glābtu bankas visā pasaulē. Taču šāda saskaņota rīcība nekad nav bijusi vērojama humanitāro katastrofu gadījumā. Ar šādu naudu mēs būtu varējuši apkarot pasaules vislielāko nabadzību un izglābt klimatu.
Kādas ir sekas? Brīvā tirgus ekonomikas vietā ir jānāk sociālajai pasaules ekonomikas kārtībai, un Apvienoto Nāciju Organizācijai ir jāuzņemas šī procesa vadība. Jaunajai globālajai finanšu kārtībai ir jāatbalsta sociālās labklājības politika, jāaptur cilvēku slīgšana nabadzībā un jāpanāk progress attiecībā uz saimnieciskās darbības ekoloģisko ilgtspēju. Eiropas Savienībai var būt izšķiroša nozīme šīs jaunās kārtības veidošanā, ja tā parādīs, ka Eiropas vienotajai rīcībai ir panākumi cīņā pret finanšu krīzes izraisīto lejupslīdi. Taču tas darbosies tikai tad, ja ES vispirms ieviesīs kārtību pašas mājā.
Komisijas priekšsēdētājs Barroso kungs iepriekš teica, ka ,,ārkārtas apstākļos vajadzīgi ārkārtas pasākumi”. Pareizi, bet tādā gadījumā rīkojieties drosmīgi! Saņemiet drosmi, lai aizstātu praktiski novecojušo Eiropas Stabilitātes paktu ar ekonomisku un sociālu paktu, kas nosaka obligātu prasību visām dalībvalstīm savstarpēji saskaņot ekonomikas un finanšu politiku! Tad esiet drosmīgi un beidzot parādiet Komisijas patieso nostāju, un bez jebkādiem ,,ja” un ,,bet” izvirziet sociālā taisnīguma jautājumu Eiropas darba kārtības augšgalā! Atkārtoju, likumdošanas un darba programmā sociālajiem aspektiem nav piešķirta pietiekami augsta prioritāte. Sociālais spiediens ir pieminēts tikai garāmejot, kā kaut kas tāds, uz ko jāreaģē ārkārtas situācijas apstākļos ekonomikā. Kādēļ jūs nerunājat konkrēti par smagām sociālām problēmām? Kāpēc jūs pilnīgi skaidri nepasakāt, ka vairs ilgāk nav pieņemama arvien pieaugošā atšķirība starp bagātajiem un nabagajiem? Kāpēc jūs pilnīgi skaidri nepasakāt, ka vairs ilgāk nav pieņemama peļņas privatizācija un zaudējumu nacionalizācija? Es jautāju sev, kad Komisija, redzēdama dramatisko situāciju nodarbinātības jomā, nabadzību un nevienlīdzību, beidzot sapratīs, ka mēs nevaram joprojām rīkoties pa vecam, kā ieteikts darba programmā. Neoliberālisms sāpīgi un tieši ir sagrāvis ekonomiku, un pārmaiņu vējš Eiropā jau sen ir aizkavējies.
Paul Marie Coûteaux
- (FR) Priekšsēdētājas kundze! Mani - un, esmu pārliecināts, ne jau tikai mani - ir satriecis kontrasts starp vispārliecinošāko mūsdienu realitāti un to, ko dzirdu šajā plenārsēžu zālē, it sevišķi no Padomes un Komisijas pārstāvjiem un arī no dažiem iesīkstējušiem kolēģiem - eirofiliem. Redzot šo kontrastu, es nespēju nedomāt par Bizantiju, par Bizantijas valdnieku nomierinošajām un pašapmierinātajām runām tad, kad viņu pasaule grima nebūtībā.
Pašlaik notiekošais ir ne tikai krīze - protams, smieklīgi neatbilstošs vārds lejupslīdes apzīmēšanai -, tas ir globalizācijas procesa pamatu sabrukums, tā procesa, kas dziļi raksturo 20. gadsimtu. Es neuzskatu, ka tā ir kredītu krīze. Tā ir pārliecības krīze; jūsu politiskā pārliecība ir nonākusi krīzes varā, un es lūdzu jūs būt drosmīgiem un atzīt stāvokļa patieso nopietnību. Man nav laika uzskaitīt visas šīs pārliecības dogmas, tomēr kredītu liberalizācija un šie algu uzkrājumi nepārprotami liecina par aklu ticību neredzamai rokai un, iespējams, progresa nenovēršamībai.
Pats par sevi saprotams, ka atbilde ir valdības kontrole pār kredītiem. Turklāt brīvā tirdzniecība - brīvās tirdzniecības straujā izplatīšanās - nav risinājums. Gluži pretēji, risinājums ir atgriešanās pie mūsu robežu aizsardzības, kā to labi zina mūsu iedzīvotāji. Politisko varu nedrīkst uzurpēt tādas superstruktūras kā pašreizējās, un saistībā ar to Lisabonas līguma izgāšanās ir labs iemesls, lai liktu jums padomāt. Mums ir vajadzīga atgriešanās pie reālas leģitīmas varas, proti, pie suverēnas valsts.
Luca Romagnoli
(IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Finanšu krīze un ekonomikas lejupslīde liecina par to, cik svarīgs uzdevums ir jāveic dalībvalstīm un Eiropas Savienībai sociāli ekonomiskās labklājības nodrošināšanā; taču ir jānorāda, ka politikai ir jāatgūst pilnīga kontrole pār ekonomiku, lai visos iespējamos veidos apkarotu virtuālās finanses, kas joprojām nosaka miljoniem cilvēku likteņus.
Lai samazinātu globālās lejupslīdes ietekmi uz Eiropas ekonomiku, ir jāatbalsta pieeja, kuras pamatā ir Eiropas sociālais modelis. Par 2009. gada prioritāti ir jākļūst nodarbinātībai un sociālajai aizsardzībai izaugsmes vārdā. Beidzot ir veikti praktiski pasākumi, lai veicinātu Eiropas finanšu sistēmas noteikumu reformu, beidzot - pēc tam, kad banku un finanšu sistēmām bija atļauts izšķērdēt un izspiest valsts un privātpersonu līdzekļus.
Komisijas atbalsta stratēģija cilvēkiem, kuri zaudējuši darbu, man šķiet pārāk maza un novēlota, tieši tāpat kā atbalsts mazajiem un vidējiem uzņēmumiem un ieguldījumiem pētniecībā. Galvenais ir tas - es uzsveru -, ka kohēzijas programmu paplašināšana un īstenošana novirza uzmanību no svarīgākām vajadzībām. Pirms valdības un komisijas uztraucas par uzticības radīšanu tirgos, tām ir jāatjauno iedzīvotāju ticība tam, ka viņu valdība ir neatkarīga no ārzonas finanšu ietekmes.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Priekšsēdētājas kundze! Patiesībā es negrasos runāt par finanšu krīzes diagnozi. Mēs visi esam vienisprātis, ka tā sākās kā likviditātes krīze, pēc tam kļuva par maksātspējas krīzi un nu beidzot ir izvērtusies par uzticības krīzi, kuras rezultātā trūkst kredītu, un tas kaitē reālajai ekonomikai.
Pretēji tam, kas šeit tika runāts, atbilde nav bijusi vienota Eiropas atbilde. Notikumu attīstības labākajā variantā tā ir bijusi saskaņota atbilde. Jūs varat teikt, ka pašreizējā situācijā neko vairāk izdarīt nevar. Tomēr es uzskatu, ka noteikti var darīt vairāk.
Attiecībā uz finanšu glābšanu un arī likviditāti un maksātspēju, šokē tas, ka trīs iestādes vienlaikus gan palīdz tirgiem, gan dod aizdevumus, proti, Eiropas Centrālā banka, Eiropas Investīciju banka un pati Komisija. Tās savstarpēji konkurē, kaitējot visiem.
Attiecībā uz cīņu pret krīzi reālajā ekonomikā, Vašingtonas augstākā līmeņa sanāksmē atskanēja paziņojums par budžeta aizsardzības līdzekļiem, taču netika pateikts, kādi tie būs. Dažas valstis izvēlēsies nodokļu pazemināšanu, bet citas - valsts izdevumu programmu tīrā Keinsa ekonomikas piekritēju stilā. Mēs darītu labi, ja noskaidrotu, vai - ja visi šie pasākumi nav saskaņoti - tie, kam būs panākumi, labvēlīgi ietekmēs tos, kuriem panākumu nebūs. Mēs darītu labi, ja izveidotu arī noteikumus par Stabilitātes un izaugsmes paktu.
Attiecībā uz starptautiskiem pasākumiem, tas tiesa, ka mana valsts Spānija, tāpat arī Čehija un Nīderlande bija pārstāvētas Vašingtonā, taču tās nepiedalījās sagatavošanas sanāksmēs, un neviens nevar garantēt, ka nākotnē kaut kas mainīsies. Es vēlētos, lai Padome un Komisija man pasaka, kā tās ir iecerējušas pārveidot Starptautiskā Valūtas fonda valdi un ko tās plāno darīt, lai Finanšu stabilitātes fondā būtu pārstāvētas visas valstis, kurām tur ir jābūt.
Es beigšu ar brīdinājumu. Parlamentu lūdz sadarboties attiecībā uz Komisijas plānu - mēs vienmēr to esam darījuši. Ja Komisija būtu pievērsusi uzmanību brīdinājumiem, kurus mēs kopš 1999. gada esam izteikuši vairākos ziņojumos, ko ignorēja Komisija un tieši McCreevy kungs, tagad stāvoklis būtu pavisam citāds.
Robert Goebbels
- (FR) Priekšsēdētājas kundze! 2009. gads ieies vēsturē kā pasaules otrās lielās ekonomiskās depresijas gads.
Grāmatā par 1929. gada krīzi John Kenneth Galbraith rakstīja: ,,1929. gada lielajai katastrofai bija savdabīga iezīme - vissliktākais joprojām pasliktinājās.” Paaugstināta riska hipotekārās kreditēšanas krīze ir izraisījusi deflācijas spirāli, kas ne tikai grauj finanšu sistēmu, bet arī ir iznīcinājusi vairāk nekā 60 % no pasaules akciju kopējās vērtības.
Šī likviditātes un maksātspējas krīze arvien vairāk skar arī reālo ekonomiku. Jēdziens ,,reālā ekonomika” kā pretstats finanšu nozarei ir interesants. Tas norāda uz lielākās daļas finanšu līdzekļu nosacīto raksturu. Sākoties panikai finanšu tirgos, mēs vērojam valstu valdību lielu aktivitāti. Mēs esam redzējuši virkni augstākā līmeņa sanāksmju. Vašingtonas sanāksme laida klajā iespaidīgu katalogu ar lieliskiem nodomiem. Ar visu mūsu lielajiem un mazajiem līderiem piemītošo talantu rīkoties tikai pēc notikušā, ir sagatavoti vērienīgi pasākumi pienācīgai risku novērtēšanai un nevajadzīga sviras efekta novēršanai. Pārraudzībai ir jākļūst daudz efektīvākai, neierobežojot inovāciju. ,,Uzmanību! Uzmanību!” mēs sakām, gaidot ziņas par atbilstīgu regulācijas sistēmu, kas novērsīs jebkādu nevajadzīgu risku, tajā pašā laikā neiekrītot pārmērīgas regulācijas lamatās.
Valstu valdību atgriešanās pie tirgus regulatora lomas ir apsveicama, taču diemžēl lieta tāda, ka nereti tas nozīmē atgriešanos pie savtīgas nacionālas valsts.
Pasaulē, kas ir daudz atvērtāka nekā 1929. gadā, jebkura nacionāla rīcībā ātri vien zaudēs spēku. Lejupslīde prasa rīcību starptautiskās solidaritātes garā. Eiropas Savienībai ir jāmobilizē visi spēki, jāapkopo visi pieejamie valsts budžeta līdzekļi, lai prioritārā kārtā ieguldītu tos infrastruktūrā izaugsmei un atbalstītu pirktspēju.
Runā, ka jaunievēlētais prezidents Barack Obama ir iecerējis sākt ekonomikas atveseļošanas programmu, kuras izmaksas līdzinās četriem procentiem no ASV iekšzemes kopprodukta. Eiropas Savienības 27 dalībvalstīm, kurām kopā ir mazāks parāds nekā Amerikas Savienotajām Valstīm, ir jārīkojas tāpat, lai izvilktu Eiropu un pasauli no finanšu krīzes, kas draud iegrūst trūkumā ikvienu.
Jean Marie Beaupuy
- (FR) Priekšsēdētājas kundze, komisāres kundze, dāmas un kungi! Mēs visi zinām, ka 2009. gadā notiks Eiropas vēlēšanas. 2009. gadā tiks iecelta arī jauna Komisija. 2009. gadā, protams, mainīsies prezidentūra. Tomēr visu šo notikumu nozīme ir tikai nosacīta. Dzīve turpinās, un mūsu iedzīvotāji gaida, ka mūsu iestādes atbildēs uz viņu bažām un vienmēr lūkosies nākotnē, nospraužot ilgtermiņa mērķus, un ka tās spēs nekavējoties sākt strādāt, lai sasniegtu šos mērķus.
Šādā noskaņā es vēlos uzsvērt divas būtiskas darbības jomas 2009. gadam. Pirmā, kuru pieminēja katrs runātājs, ir reakcija uz finanšu krīzi. Tāpat kā ikviens no mums arī es, protams, pamanīju ordeņus, kurus Komisija un prezidentvalsts piešķīra pašas sev. Es iešu tiktāl, ka pateikšu, komisāres kundze, ka mēs varam svinēt pirmo punktu mūsu labā, taču spēle vēl nav beigusies.
Rezultātā, ja drīkstu ieteikt, prezidentvalstij un Padomei ir jāvirzās uz priekšu un jākaļ dzelzs, kamēr tā ir karsta, lai nodrošinātu 27 dalībvalstu efektīvu reakciju uz finanšu krīzi. Tomēr, kā bieži saka, aiz vienas krīzes vienmēr slēpjas otra; ja mēs negribam, ka arī nākamā krīze mūs pārsteidz nesagatavotus, tad 2009. gada programmai ir jābūt gatavai atbildēt uz gaidāmajiem izaicinājumiem - šķiet, priekšsēdētājs Barroso kungs norādīja, ka tā būs.
Kā teica kolēģe Wallis kundze, tādēļ mēs, Eiropas Liberāļu un demokrātu apvienības grupa, nākam klajā ar daudziem priekšlikumiem. Daži no maniem kolēģiem runās par atsevišķiem priekšlikumiem. Es gribētu uzsvērt vienu punktu, ko uzskatu par ārkārtīgi svarīgu un kam mēs esam nodomājuši stingri pievērsties, proti, nepieciešamību, lai 2009. gadā jūsu Komisija pilnībā atskaitītos par struktūrfondiem, kuri pašlaik veido 36 % no mūsu budžeta un kuri ļaus mums rīkoties daudz efektīvāk, radot solidaritāti starp mūsu reģioniem, un tie būs noderīgi instrumenti, bez kuriem mēs nevaram stāties pretī šī laikmeta izaicinājumiem.
Visbeidzot, tā kā tuvojas ziema, neaizmirsīsim par mājokļu krīzi. Mēs paļaujamies uz jums, komisāres kundze, ka jūs rīkosities šajā jomā, proti, atbildot uz diviem mūsu pieprasījumiem izpētīt mājokļu problēmu.
Mario Borghezio
(IT) Priekšsēdētājas kundze, komisāres kundze, dāmas un kungi! No mūsu viedokļa raugoties, šī krīze diemžēl ir radījusi nepieciešamību mainīt mūsu kontinenta banku nozares struktūru, bet, atklāti sakot, Eiropā tā nav radījusi ārkārtas stāvokli ievērojamu finanšu nozares dalībnieku grupā, kas tiešām spēj plānot nākotnes tirgus sistēmu. Tas nav pašsaprotams, un to nevar redzēt.
Taču viena lieta ir droša: visi noteikumi, kurus G20 paredzēja, paliks tikai tukši vārdi, ja nodokļu paradīzes paliks neaizskaramas. Tas ir galvenais trūkums, un tas nav minēts dalībvalstu oficiālajās sarunās; tās ir nodokļu paradīzes, kas dod iespēju apgriezt kājām gaisā noteikumus, kurus mēs vēlamies ieviest un kuri ir apsolīti finanšu tirgiem. Jaunievēlētais prezidents Barack Obama, vēl būdams senators, ierosināja nopietnus pasākumus, kas vērsti pret nodokļu paradīzēm, un, ņemot vērā finanšu tīklu, kurš, šķiet, ir kontrolējis notikumus, un, galvenais, ņemot vērā dāsnos miljonārus, kas finansēja vēlēšanas, mēs varam tikai minēt, vai viņš kā jaunais prezidents būs tik drosmīgs, lai pievērstos šim jautājumam un pārliecinātu ne tikai Amerikas Savienotās Valstis, bet arī Eiropu un jo sevišķi Lielbritāniju.
Es uzskatu, ka vispārēju principu paziņošanas vietā mums ir jāprasa pieņemt efektīvas, konkrētas ierosmes, kas tiešām spēj veicināt ekonomikas un ražošanas atveseļošanos, jo mums ir jānovērš turpmākas ekonomiskās krīzes un jāizkļūst no pašreizējās.
Ņemot vērā pašreizējo stāvokli, ko iezīmē vispārējas un plašas tirgus parādsaistības un mežonīga deflācija naudas aprites nepietiekamības dēļ, ir absurdi ieteikt dalībvalstīm uzņemties papildu parādsaistības privātās bankās, lai nodrošinātu pašas kredītu sistēmas un patēriņa tirgus likviditāti.
Nobeigumā es gribu izteikt kādu piezīmi: man šķiet skaidrs, ka pastāv iespēja, ka krīze izvirzīs pasaules priekšlikumu ekonomikai un politiķiem; ka pasaules kārtība, no kuras vēl pirms dažiem mēnešiem visi baidījās, no kuras izvairījās, bet kura šodien, šķiet, ir kļuvusi nenovēršama, tiks atzinīgi novērtēta kā risinājums. ,,Nē!” globalizācijai.
Rebecca Harms
(DE) Priekšsēdētājas kundze! Vispirms es gribētu konstatēt, ka viss, ko Komisija un Padome šodien teica par ,,jauno zaļo vienošanos”, ņemot vērā finanšu krīzi, manuprāt, ir nepareizi un ka līdz šim aiz izteiciena ,,jaunā zaļā vienošanās” nav jūtama vispār nekāda politiskā izlēmība.
Eiropas rūpniecības organizācijas jau vairākus mēnešus mobilizējas pret mūsu Eiropas klimata un enerģētikas stratēģiju. Komisāru Dimas un Piebalga, kā arī Michel kunga izteiktie priekšlikumi attiecībā uz attīstības politiku tiek sistemātiski mīkstināti, vājināti un novilcināti. Ņemot vērā finanšu krīzi, tagad šī attieksme nekādā ziņā nav atmesta; tieši otrādi, rūpniecība ir sākusi izmantot finanšu krīzi, lai izrādītu vēl lielāku pretestību pret konsekventu klimata un enerģētikas politiku.
Es domāju, ka beidzot it jāatzīst šis apstāklis, jo meliem ir īsas kājas un progresu nevarēs panākt tikai ar paziņojumiem par jaunas politikas izveidi. Ja jūs uzmanīgāk pavērotu pašreizējās sarunas starp Padomi, Komisiju un Parlamentu, jūs redzētu, ka man ir taisnība. Tāpēc ka šīs sarunas raksturo nevis ambīcijas, bet gan tieši tā novecojusī rūpniecības politika, par kuru šeit neviens neko vairs negrib dzirdēt (vai vismaz mums tā apgalvo).
Manuprāt, par to ir atbildīgi Komisijas priekšsēdētājs Barroso kungs un rūpniecības komisārs Verheugen kungs. Es esmu par to, lai šis Parlaments beidzot nolemj atbalstīt tādus cilvēkus kā Dimas kungs un Michel kungs, kuri tiešām aizstāv ilgtspējīgas stratēģijas. Pašlaik ir vajadzīgs godīgums.
Aizpagājušajā nedēļā Londonā Steiner kungs no UNEP (Apvienoto Nāciju Organizācijas Vides programmas) nāca klajā ar ļoti labu plānu. Ķersimies pie lietas un izbeigsim tukšas runas, kā tas notika debašu pirmajā daļā. Pēc dažām nedēļām mums būs iespēja pabeigt trīspusējās sarunas, un tad mēs varēsim novērtēt, vai Komisija un Padome šodien tikai izlikās vai runāja nopietni.
Esko Seppänen
(FI) Priekšsēdētājas kundze, komisāres kundze! Pasaule pārcieš ,,trakās naudas slimību”. Tā ir amerikāņu slimība, ko izraisījusi lēta, brīva nauda. Īpašuma vērtība tika saskaņota, kad ieguldītāji bija kopā dzēruši biržā un medībās kādā lauku īpašumā. Izplatoties caur biržām atvasināto finanšu instrumentu un mijmaiņas darījumu veidā, šī slimība ir kļuvusi par pandēmiju. Tagad pienācis laiks paģirām.
Amerikas Savienotās Valstis ir kapitālisma dzimtene, kur nauda ir dzimtā valoda un varu iegūst ar diktatūru tirgū. Valdība uzrauga visu un, būdama likumdevēja, tā ir kļuvusi sātaniska: nav nekādu likuma šķēršļu vai ētisku ierobežojumu, kad runa ir par kāri pēc trakās naudas. Viņi piedzīvoja vislielāko izaugsmes sprādzienu ekonomikas vēsturē, tas bija patēriņš bez taupīšanas, un Amerikas Savienotās Valstis kļuva par pasaules lielāko parādnieku.
Pēc tam nāca Ķīnas sindroms kā reaktors, kurā Volstrīta pārcieta kausēšanu, un sistēmu pēkšņi piepildīja indīgi vērtspapīri un radioaktīvi parādi. Tie iznīcināja slimas bankas, kas cieta no pārmērīgām spekulācijām. Ja spekulantu peļņu kādreiz privatizēja, tad tagad zaudējumus nacionalizē, un privātu parādu aizstāj ar valsts parādu. Tirgi bija brīvi, un nekas un neviens nepasargāja kapitālismu no sevis paša, no naudas totalitārisma. Investīciju bankas bija kā sirseņu bars klajā laukā.
Tirgū pārdotās valūtas cena 125 reizes pārsniedz naudas reālo vērtību. Lielākā daļa naudas patiesībā ir ,,neīsta” nauda, kas tagad atgriežas banku bilancēs kā virkne norakstījumu. Tas apdraud kredītu lejupslīdi: ir nopietnas bažas, ka parādu un banku krīze kļūs par vispusīgu ekonomikas krīzi, kas izpaudīsies kā bads, bezdarbs un slikta sabiedrības veselība. Mēs zinām, kas ir vainīgie, bet upuru skaits vēl ir jānoskaidro.
Kathy Sinnott
Priekšsēdētājas kundze! Es gribētu pateikt komisāres kundzei, ka pašlaik un nākamajā darba programmā viņai nāksies nodarboties ar finanšu krīzi. Šī krīze dažādos veidos ir skārusi visas Eiropas valstis, taču viens ir skaidrs: visās valstīs finanšu iestādes ir lielākā vai mazākā apmērā pirkušas ASV indīgos hipotekāros parādus, kuru pamatā ir paaugstināta riska aizdevumi. Vai jūs zināt, cik daudz eiropiešu ir nopirkuši tādus instrumentus kā papildnodrošinājuma parādu obligācijas, par kurām viņiem tika teikts, ka tām ir noteikts reitings Amerikas reitinga sabiedrībās, bet pēc ziepju burbuļa pārplīšanas veiktā rūpīgā pārbaude pierādīja, ka tie ir indīgie vērtspapīri? Tās atzītas par apšaubāmiem projektiem. Man šķiet, ka, lai tik vienkārši varētu pārdot tik milzīgu daudzumu šo instrumentu, šīs aģentūras ir nepareizi norādījušas parāda kvalitāti.
Es gribētu zināt, vai Komisija jau ir pārbaudījusi faktus par pretenzijām pret šo instrumentu pārdošanu, un, ja ir, tad kādā mērā, jūsuprāt, ir notikusi nepareiza šo instrumentu prezentēšana? Ja tā ir, tad es gribētu zināt arī to, vai Komisija uzskata, ka likumā ir paredzētas kādas iespējas vērsties pret reitinga aģentūrām tiem cilvēkiem, kuri ir cietuši šo aģentūru nolaidības vai vēl ļaunāku darbību dēļ, jo pašlaik tās uzbrūk visai mūsu finanšu struktūrai.
Andreas Mölzer
(DE) Priekšsēdētājas kundze! ES pašlaik bauda arvien lielāku popularitāti un uzticību, jo tautas un sabiedrība meklē aizsardzību aiz ES sienām, cerot, ka tās būs pietiekami stipras, lai stātos pretī finanšu un ekonomikas krīzei.
Iekšējā tirgus lieluma un eiro dēļ Eiropas Savienībai noteikti ir labākas izredzes krīzes pārvarēšanā. Taču Eiropas Savienībai ir arī pienākumi, un tai ir jāpilda saistības attiecībā pret suverenitāti un iedzīvotājiem, aizsargājot viņus pret neierobežotu peļņas kāri un globalizācijas sekām. Reakcijai uz krīzi jābūt ne tikai daudzu miljonu vērtiem aizdevumiem automobiļu būves nozarei; ir jāatbalsta arī mazie un vidējie uzņēmumi, kas galu galā ir lielākie darba devēji. Eiropas darba ņēmējus nekādā gadījumā nedrīkst nolemt bezdarbam par labu kvalificēta darbaspēka ,,zilo karšu” vilnim no trešām valstīm.
Tādēļ ES ir atbildīga par to, lai tās iedzīvotāji drīz vien nepamostos Eiropā, kurā nekā nav atlicis no viņu tautas īpašuma, masveida imigrācijas Eiropā.
Giles Chichester
Priekšsēdētājas kundze! Ļoti reti gadās tā, ka kaut kas notiek izdevīgā laikā, un visas krīzes vienmēr ir neizdevīgas. Pašreizējā finanšu un ekonomikas krīze ir nevēlama jau pati par sevi, taču tā sakrīt arī ar Parlamenta darba pēdējiem mēnešiem un Komisijas darba beigu gadu, kad parastos apstākļos mēs visi būtu domājuši par nākamajām vēlēšanām un jauniem amatiem.
Komisijas darba programma gandrīz vai izskatās pēc ,,parastās attīstības scenārija”, taču situācija prasa svaigas idejas par to, kā novērst smagas lejupslīdes draudus. Tas ir liels uzdevums Eiropai, jo lielākā daļa fiskālo pasākumu ir jāīsteno dalībvalstu līmenī, bet ES ir jāveic ārkārtīgi svarīgais koordinatora darbs. Milzīgais uzdevums, ar ko mums jātiek galā, piešķir šim darbam īpašu nozīmi.
Mums ir ļoti labas idejas par to, kas jādara enerģētikas jomā, taču lielāko daļu no iecerētajiem pasākumiem paredzēts īstenot tikai pēc gada vai diviem, tādēļ varbūt vienīgā joma, kurā ir iespējama strauja - varbūt noderīga - rīcība, ir energoefektivitātes pasākumi. Konkrēti runājot, divas iespējas stāvokļa uzlabošanai ir - atļaut pazemināt PVN likmi ēku energoefektivitātes uzlabojumiem un sākt informācijas kampaņu, lai mudinātu cilvēkus mainīt ieradumus.
Turklāt man šķiet, ka šis ir visizdevīgākais laiks, lai izveidotu ES slavenās gudro cilvēku grupas - un tāpēc es iesaku iekļaut to sastāvā gudrus vīriešus un gudras sievietes -, lai viņi padomātu par pašreizējām problēmām un nāktu klajā ar oriģināliem risinājumiem, kas pārsniedz tādus īstermiņa risinājumus kā nodokļu dāvanas. Es ceru, ka Padome un Komisija atbalstīs šo ideju.
Poul Nyrup Rasmussen
Priekšsēdētājas kundze! Mēs esam iekļuvuši apburtajā lokā tādā ziņā, ka tad, kad ekonomika kļūst negatīva, finanšu iestāžu bilancēs redzami arvien lielāki zaudējumi, un tas nozīmē, ka radīsies papildu spriedze banku tirgū, kas izraisīs jaunus ierobežojumus, bet tas, savukārt, vēl vairāk kavēs izaugsmi. Cilvēki nespēs saprast, kā mēs varam izlietot nodokļu maksātāju naudu banku glābšanai, nevis jaunu darbavietu radīšanai. Tādēļ šodien es pievērsīšos ne tikai šī kredītu sabrukuma vērtēšanai, bet arī galvenokārt lejupslīdei, kurā mēs atrodamies.
Man šķiet, ka nākamajā gadā mums Eiropas Savienībā draud negatīva izaugsme -1 % (nevis tikai -0,3 %, kā paredzēts, bet -1 %). Ja mēs atzīstam šo nebūt ne neiespējamo perspektīvu, tad mūsu mērķis un mūsu pienākums ir izvairīties no šīs lejupslīdes. Mīnus viens procents nākamajā gadā atbildīs vairāk nekā -3 % no Stabilitātes un izaugsmes pakta. Es uzskatu, ka mēs nevaram glābt Stabilitātes un izaugsmes paktu, neko nedarot. Būs vēl sliktāk, ja mēs neko nedarīsim.
Tātad ko mēs varam darīt? Es zinu, ka tas nav viegli. Es zinu, ka valdībām ir domstarpības, tomēr domāju, ka Komisijas pienākums ir censties sasaukt valdības, lai tās padarītu kādu kopīgu darbiņu. Es zinu, ka Berlīne saka ,,paldies, nē” koordinācijai, jo tā nozīmē papildu izdevumus Vācijas valdībai citu valdību labā. Es gribētu pateikt, ka jums tas jādara, mīļie draugi Berlīnē! Mēs varam strādāt kopā bez papildu izdevumiem no vienas valdības otrai. Runa ir par sapratni, ka, vienlaikus ieguldot līdzekļus, jūs dažos nākamajos gados iegūsit pievienoto vērtību.
Starptautiskais Valūtas fonds (SVF) ir izdarījis vienkāršu aprēķinu. Iedomājieties, ka visas G20 valstis iegulda darbavietu izveidē tikai par 1 % vairāk no IKP. Ja tās rīkojas vienlaikus, tad rodas viens bezmaksas papildu procents. Tas nozīmē, ka to var izdarīt ikviena Eiropas valdība, ja visas valdības rīkojas kopā. Ja katra Eiropas valdība ieguldītu 1 % no IKP lejupslīdes apkarošanai, darītu to gudri un sociāli, veidojot jaunas un labākas darbavietas, vairāk rūpējoties par neaizsargātām grupām, tad tās iegūtu par velti kādu papildu procentu.
Tādēļ es, priekšsēdētāja vietniece Wallström kundze, vēršos tieši pie Komisijas, lūdzot nākt klajā ar vienkāršu scenāriju, kurā parādīts, kas notiktu, ja visas mūsu lielākās valdības izdarītu to, ko es nupat teicu, parādīts, ka tās dzīvos labāk ne tikai darbavietu, bet arī valsts budžeta un Stabilitātes un izaugsmes pakta ziņā. Tas ir vienkāršs uzdevums. Ja jums nav instrumentu, tad man tie ir. Es ar prieku došu jums padomus, kā to paveikt.
(Aplausi)
Andrew Duff
Priekšsēdētājas kundze! Šī krīze dramatiski ietekmēs eiro nākotni. Dānijai un Zviedrijai, kā arī Lielbritānijai vajadzētu pievienoties pirms paredzētā laika, ir jāsāk debates.
1997. gadā Brown kungs izveidoja piecus slavenos tā dēvētos testus, kas jāveic, pirms mēs varam pieņemt lēmumu par sterliņu mārciņas pievienošanos kopīgajai valūtai. Šajā krīzes laikā visi pieci testi negaidot ir izpildīti. Sterliņu mārciņas vērtība ir noslīdējusi līdz konkurētspējīgam valūtas kursa līmenim, darba tirgi ir elastīgi, kādreiz tik lepnajai Sitijai tagad draud nobīdīšana malā stingrākas pārraudzības un eirozonas iekšējā regulējuma dēļ, un Lielbritānijas ekonomiskie cikli un eirozona tagad darbojas pilnīgi sinhroni, jo mēs iekļuvām lejupslīdē vienlaikus.
Brown kunga gudri maskētā uzstāšanās Eurogrupas sanāksmē Parīze bija liels Francijas prezidentūras sasniegums. Tagad es aicinu mainīt diskusijas noteikumus Apvienotajā Karalistē. Ja tas netiks izdarīts, tad mārciņa kļūs par mūžīgo tenisa bumbiņu, kas nekontrolēti lēkās starp eiro un dolāra lielajām futbolbumbām.
Irena Belohorská
- (SK) Kā Eiropas Parlamenta deputāte no Slovākijas es ļoti atzinīgi vērtēju Slovākijas pievienošanos eirozonai. Mums šeit ir skaidrs pierādījums, ka pieredzējušu ekonomistu prognozes un redzējumi ne vienmēr īstenojas. Pirms sešpadsmit gadiem Eiropas prognozētāji un ekonomisti noliedza ideju par neatkarīgu, dzīvotspējīgu Slovākijas republiku. Pašlaik Slovākija ieņem pirmo vietu starp divpadsmit jaunajām dalībvalstīm ekonomisko rādītāju ziņā.
Es iesaku Eiropas Komisijai, nosakot prioritātes, pievērsties tieši iedzīvotājiem un viņu vajadzībām, nevis veidot ekonomiski bezvērtīgas prognozes. Ar to es galvenokārt domāju veselību un augstvērtīgus sociālos apstākļus pienācīgam dzīves līmenim. Mēs nedrīkstam aizmirst cilvēku veselību ekonomiskā stresa un sociālā spiediena laikā.
Pašreizējā piekļuve veselības aprūpei, it sevišķi profilakses jomā, neveicina iedzīvotāju brīvu pārvietošanos Eiropas Savienībā. Vēl viena joma ir nepieciešamība nodrošināt efektīvu pārrobežu pacientu aprūpi. Vesela Eiropas Savienība nevar pastāvēt bez veseliem iedzīvotājiem.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Priekšsēdētājas kundze! Ir skaidrs, ka Komisijas darba programma 2009. gadam ārpolitikas un visās pārējās jomās nav atdalāma no starptautiskās finanšu krīzes, kā mums nupat teica Komisijas priekšsēdētājs Barroso kungs.
Ar to mēs saprotam, ka ir pareizi atbalstīt Bretonvudas iestāžu reformu, aicināt atsākt sarunas par Pasaules Tirdzniecības organizāciju un uzmanīgi sekot līdzi mēģinājumiem mainīt Apvienoto Nāciju Organizācijas sistēmu un struktūras, kas sāksies februārī.
Tāpat ir skaidrs, priekšsēdētājas kundze, ka mums ir jānodibina jaunas attiecības ar Amerikas Savienoto Valstu jauno administrāciju, jo mums ir daudz kopīga ar šo valsti, taču mums ir domstarpības, piemēram, par nāvessodu, Starptautisko Krimināltiesu un Kioto Protokolu. Mums ir jāvienojas par nostāju nākamajā Kopenhāgenas augstākā līmeņa sanāksmē, par likumiem ar eksteritoriālu spēku un citiem aspektiem.
Ir svarīgi vienoties arī par nostāju Vidusāzijas jautājumos: par kodolkrīzi Irānā, paziņojumu par mierīgu un atbildīgu karaspēka izvešanu no Irākas un ASV administrācijas prasību pēc jūtamākas Rietumu klātbūtnes Afganistānā. Mums ir jāmeklē risinājums arī pārtrauktajām Tuvo Austrumu miera sarunām.
Runājot par Amerikas kontinentu, priekšsēdētājas kundze, ir ārkārtīgi svarīgi atbalstīt Komisijas un it sevišķi komisāres Benita Ferrero centienus noslēgt asociācijas nolīgumus ar Centrālamerikas valstīm un dot jaunu virzienu sarunām ar Andu Kopienu.
Pēc stratēģiskās asociācijas, ko Eiropas Komisija sākusi veidot ar Brazīliju un Meksiku, šis process, iespējams, varētu būt par pamatu nostādnei pārāk ilgi iestrēgušajās sarunās par Mercosur nolīgumu.
Mūsu kontinentā, priekšsēdētājas kundze, mums ir jāvirza uz priekšu asociācijas nolīgums ar Krieviju, bet tikai pamatojoties uz starptautisko likumu ievērošanu. Saistībā ar to mums ir nepārprotami jāuzsver robežu un cilvēktiesību ievērošana, jāattīsta kaimiņattiecību politika un vienlaikus jāatbalsta asociācijas un stabilizācijas nolīgumi.
Kā teica Komisijas priekšsēdētājs, ir skaidrs, ka mums ir daudz jādara attiecībā uz situāciju Āfrikā. Priekšsēdētājas kundze, man šķiet, ka uzreiz pēc reformu (ar Lisabonas līguma starpniecību) un paplašināšanas procesu pabeigšanas Eiropas Savienībai ir ļoti svarīgi pieņemt vai, drīzāk, rezumēt principiālo ģeogrāfisko statusu, ņemot vērā to, ka no šodienas līdz 2050. gadam Ķīna un Indija uzsūks sevī 50 % no pasaules iekšzemes kopprodukta, kā tas jau notika ap 1800. gadu.
Tādēļ, priekšsēdētājas kundze, ir jāplāno iepriekš, un es varu teikt, priekšsēdētāja vietnieces kundze, ka mūsu politiskā grupa atbalstīs Komisiju šajā darbā.
Pervenche Berès
- (FR) Priekšsēdētājas kundze! Runājot par G20, es uzskatu, ka Eiropas Savienība devās uz šo sanāksmi ar labiem priekšlikumiem. Lasot sanāksmes secinājumus, šķiet, ka tiem trūkst zināma asuma. Kā mēs risināsim jautājumus par reitinga aģentūrām, ieguldījumu fondiem un nodokļu paradīzēm? Labu nodomu netrūkst, bet, ja mēs paļaujamies tikai uz pašnoteikšanos un rīcības kodeksiem, panākumu nebūs. Būsim reālistiski un aktīvi.
Attiecībā uz Eiropas Savienības tēlu, atklāti sakot, aina nav tik glaimojoša. Mums ir vajadzīgs progress. Tas ir jāatzīst ne tikai lielajām dalībvalstīm, bet arī mazajām, kuras reizēm piegādā SVF (Starptautiskā Valūtas fonda) nodaļu vadītājus un nebūt nevēlas atteikties no šiem posteņiem. Katrai valstij ir jādara sava daļa darba, lai mēs varētu uzlabot Eiropas Savienības nākotnes tēlu.
Es dzirdēju, ko Barroso kungs teica par reālo ekonomiku, un biju ļoti pārsteigta. Barroso kungs uzskata, ka tad, ja Komisija īsteno tai piešķirtās iniciatīvas tiesības, tā nodarbojas ar populismu. Ja tā, tad es aicinu Komisiju pieņemt kolēģa Poul Nyrup Rasmussen priekšlikumus, pat ja tā uzskatīs šos priekšlikumus par populismu. Lieta tāda, ka tad, ja mēs neko nedarīsim reālās ekonomikas jomā, mēs piedzīvosim tādu pašu sabrukumu un pieņemsim tādu pašu ekonomikas atveseļošanas stratēģiju, kādu uzsāka Īrija, lai glābtu banku nozari, tā būs stratēģija ,,katrs pats par sevi”, kurai nevar būt panākumu globālās krīzes laikā globalizētā ekonomikā.
Tā būtu valsts naudas izšķiešana, kas nekādi nepalīdzētu Eiropas Savienībai panākt Amerikas Savienotās Valstis, kuras jau ir izstrādājušas vērienīgu atveseļošanas plānu.
Mums ir jādomā eiropeiski, mums ir jādomā globāli, un mūsu dalībvalstu rīcība ir jāvada un jāsaskaņo, dodot Komisijai iespēju uzņemties iniciatīvu. Tieši to mēs gaidām no 26. novembra paziņojuma. Mēs gaidām vērienīgu Eiropas atveseļošanas plānu.
Lena Ek
Priekšsēdētājas kundze! Krīze ir ne tikai rīcības, bet arī pārdomu laiks. Klimata tiesību aktu kopuma apkopošana ne tikai glābs klimatu - pasargās mūs no katastrofām un epidēmijām un novērsīs izdevumus, bet būs arī labākā sagatavošanās turpmākajam laikam. Lejupslīdes laikā mums ir jāgatavojas nākotnei un jauniem tirgiem. Es domāju, ka patlaban pastāv nopietnas bažas, ka mēs riskējam ar pēdējo, kas mums ir.
Vai tad, kad krīze būs garām, patērētāji tiešām gribēs pirkt lielus automobiļus, kas patērē daudz degvielas, vai arī viņi gribēs mazas, taupīgas mašīnas? Kad es vēl biju studente, viens no maniem pasniedzējiem mēdza teikt: ,,Ja šaubies, tad atliec.” Mums ir vajadzīgs jauns zaļais nolīgums ieguldījumiem, inovāciju pētniecība un viedas enerģijas tehnoloģijas - arī automobiļos. Mums ir vajadzīgs jauns zaļais nolīgums jaunu darbavietu radīšanai un jaunai, ilgtspējīgai labklājībai.
ALDE grupa strādās atvērtas, zaļas, drošas un uzņēmīgas Eiropas labā, un šajās jomās mēs atbalstīsim Komisijas darba programmu.
Manfred Weber
(DE) Priekšsēdētājas kundze, priekšsēdētāja vietnieka kundze! Šodien es gribētu runāt par iekšējo drošību un darba programmu. Taču pirms tam es vēlos pievērsties kādam citam jautājumam. Mēs visu laiku runājam par bankām. Pirms dažām nedēļām manā dzimtajā reģionā maksātnespēju pieteica liels uzņēmums ar 2000 darbinieku, un darbinieki ir bezizejas stāvoklī, jo bankas vairs nenodrošina kredītlīnijas. Tas liecina, ka krīze jau pavisam tieši skar reālo ekonomiku, un tādēļ es ierosinu Komisijai izskatīt vienu no atbildēm un izpētīt likumu par subsīdijām, ko mēs tagad atmetam attiecībā uz bankām un kas pēkšņi vairs nav spēkā, un mainīt šo likumu, ņemot vērā pašreizējo krīzi. Tādā veidā mēs varam palīdzēt arī vidējiem uzņēmumiem.
Taču galvenais temats, ko es vēlos apspriest, attiecas uz Komisijas darba programmu un iekšējās drošības jautājumu. Lasot programmu, es jutos vīlies, jo bez ekonomikas problēmām ir arī citas lielas problēmas. Es redzu, ka mēs esam guvuši ārkārtīgi lielus panākumus ar Šengenas Informācijas sistēmu (SIS). Tagad pievienojas Šveice, un jau pirms pievienošanās tā ziņoja par ievērojamiem panākumiem, kas gūti, pateicoties SIS. Neraugoties uz to, programmā nav paskaidrots, kā Komisija grib panākt, lai SIS II beidzot būtu gatava darboties. Paiet mēnesis pēc mēneša, un nav nekāda progresa.
Mēs nevirzāmies uz priekšu arī otrajā jomā, kas ir ārkārtīgi svarīga policijas sadarbībai, proti, tā ir cīņa pret organizēto noziedzību un policijas organizāciju praktiskā sadarbība. Mums trūkst skaidras tiesiskas sistēmas. Diemžēl arī darba programmā 2009. gadam es neatradu neko saistībā ar šo jautājumu. Es vēlētos redzēt lielāku interesi par šo jomu.
Treškārt, programmā ir aprakstīta migrācija, migrācijas tīkls, imigrācija un zilā karte, par ko mēs diskutēsim rīt. Iedzīvotāji piekritīs arvien lielākai atvērtībai imigrācijai, ja mēs viņiem tieši paskaidrosim, ka cīnāmies pret nelegālo imigrāciju un ka pieliksim punktu šai nelegālajai imigrācijai. Tā ir viena no sakarībām, ko mēs nedrīkstam nepamanīt!
Jan Andersson
(SV) Priekšsēdētājas kundze, komisāres kundze! Ir labi kopīgi debatēt par ekonomisko krīzi, reālās ekonomikas lejupslīdi un Komisijas darba programmu. Šie jautājumi sader kopā. Labi ir arī tas, ka Komisija ierosina koordinācijas pasākumus. Taču, manuprāt, tas nav pietiekami skaidri atspoguļots darba programmā.
Padomē dzirdamas balsis, ka tagad mums vajadzētu samazināt ieguldījumus vidē un mūsu ambīcijas saistībā ar vidi. Es absolūti nepiekrītu šim uzskatam. Es nepiekrītu arī daudzu citu paustajam viedoklim, ka tagad mums ir jāveic samazinājumi arī sociālajā jomā. Patiesībā mums ir jārīkojas tieši pretēji. Mums ir vajadzīgi ieguldījumi pētniecībā un attīstībā, jaunās vides tehnoloģijās un jaunā infrastruktūrā, kas būtu daudz draudzīgāka videi nekā pašreizējā infrastruktūra. Mums ir jāapmāca darbaspēks un jānodrošina jaunatnes pareiza apmācība, lai mēs ne tikai saglabātu konkurētspēju, bet arī stiprinātu cilvēkus nākotnei.
Pievēršoties darba programmai un izskatot nodaļu par sociālo jomu, es redzu, ka šīs sfēras prioritāti nav noteikusi Komisija. Atļaujiet minēt divus piemērus. Mēs dzirdējām Rasmussen kungu; tagad es domāju, ka mūs jāsadzird arī sociālajā jomā. Ziņojumā, par kuru es biju atbildīgs, ir runa par vienlīdzīgu attieksmi ES darba tirgū un par tiesībām rīkot streikus, pieprasot vienlīdzīgu attieksmi. Tagad Komisijai ir jāsniedz atbilde ar konkrētiem pasākumiem attiecībā uz vienlīdzīgu attieksmi ES darba tirgū, ar sociālā protokola palīdzību izdarot grozījumus Direktīvā par darba ņēmēju norīkošanu. Tas ir pirmais jautājums. Otrais jautājums - kas notiek darba vides jomā, kurā vērojams negadījumu skaita pieaugums visā ES, vismaz dažās dalībvalstīs, jo mēs piešķiram šai jomai zemāku prioritāti. Arī uz to Komisijai ir jāatbild, lai mēs varētu savstarpēji saistīt ilgtspējīgu attīstību, proti, ekonomikas, ekoloģijas un sociālo attīstību.
Malcolm Harbour
Priekšsēdētājas kundze! Es gribēju runāt par norisēm reālajā ekonomikā no Iekšējā tirgus komitejas viedokļa. Pirms divām nedēļām es devos apskatīt divus mazus uzņēmumus - sabiedrības, kas ar panākumiem apgādā kosmosa aviācijas, automobiļu un enerģētikas nozares.
Viņu problēma ir tā, ka viņi ir pieņēmuši darbā daudz kvalificētu cilvēku, taču pasūtījumu skaits ir samazinājies un dažviet pasūtījumu vispār nav. Tie ir cilvēki, par kuriem mums ir jādomā, jo tad, ja pēc šīs lejupslīdes viņu šeit vairs nebūs, ja šeit vairs nebūs šo zināšanu, mums radīsies nopietnas grūtības. Mēs gribam, lai šīs sabiedrības iegulda līdzekļus jaunos izstrādājumos un pakalpojumos, izglītojot un apmācot vietējo personālu.
Tātad es saku Komisijai, ka mazie uzņēmumi kļūs par darbavietu atjaunošanas dzinējspēku. Mēs tagad pieņemam Mazās uzņēmējdarbības aktu. Tā īstenošana, iespējams, kaut kur atrodas kā diezgan garš un garlaicīgs dokuments, bet tieši jums, Komisijai, ir jāmeklē reālas prioritātes, lai īstenotu dažas lietas, kuras mēs šeit izstrādājām un kuras tiešām varētu palīdzēt reālajai ekonomikai. Tur slēpjas jūsu prioritātes. Man nav ne jausmas, vai tā vispār ir reāla atbilde uz krīzi.
No šejienes ir skanējuši jauki vārdi, taču es neredzu, ka programmā kaut kas būtu mainījies. Tātad mans vēstījums jums, Wallström kundze, - es ceru, ka jūs to nodosit arī priekšsēdētājam Barroso kungam, - ir tāds, ka šī programma nav pietiekami laba. Un mums ir vajadzīga reāla rīcība lietās, kas tiešām ietekmēs darbavietas tagad un nākotnē.
Bez šaubām, pārējie, kuri var mums palīdzēt, ir publiskā sektora ieguldītāji, cilvēki, kuri uztur un atbalsta projektus un būvniecību, ilgtspējīgas ēkas, pērk zaļākus transportlīdzekļus un it sevišķi iegulda līdzekļus nākamās paaudzes telekomunikāciju tīklos.
Es beigšu uzstāšanos par šo svarīgo jautājumu. Nākamajā nedēļā Padomei (žēl, ka šeit vairs nav ministra) būs iespēja apstiprināt kopīgo nostāju attiecībā uz telekomunikāciju tiesību aktu kopumu, kas nolīdzinās ceļu ieguldījumiem.
Esam dzirdējuši, ka daži komisāri par to nemaz nepriecājas. Nu, neko darīt, es ceru, ka jūs viņiem pateiksit, ka tam ir izšķiroša nozīme Eiropas ekonomikas nākotnei un ka Padome apstiprinās šo tiesību aktu kopumu nākamajā piektdienā.
Ieke van den Burg
(NL) Priekšsēdētājas kundze! Es gribētu izteikt kādu ievada apsvērumu. Kā daudzi teica, tas ir tiesa, ka jāpalielina Eiropas nozīme pasaulē, taču Eiropai ir jābūt daudz vienprātīgākai, nevis sašķeltai, kā tas ir pašlaik. Lielās dalībvalstis būs spiestas piekrist un atzīt, ka tagad mums ir jāparāda vienota Eiropas fronte. Galu galā - vadošais stāvoklis regulācijā, pārregulēšanā, uzraudzībā un uzlabojumos ir nevis Gordon Brown vai Nicolas Sarkozy, bet gan Eiropas iestāžu garabērns. Tagad mums Eiropā ir jāaizstāv sasniegtais.
Visa uzmanība ir jāvelta gan finanšu tirgu darba kārtībai, gan pašreizējai ekonomikas krīzei. Skan visi trauksmes zvani. Kaut gan mums ir jārīkojas starptautiski, arī šeit Eiropā mums jādarbojas daudz eiropeiskāk - ar Eiropas glābšanas plānu. Tas nedrīkst būt tikai kaut kas vairāk par iepriekšējo; mēs gribētu redzēt pavērsienu par 180 grādiem. Brueghel ekonomisti tiešām ir zaudējuši ticību un tagad aicina palielināt izdevumus. Rezervei ir jāpārvēršas par domāšanu stimulējošu politiku. Manuprāt, tas, ko viņi ierosina, šis viens procents, ir pārāk maz, un mēs neiztiksim ar 1 % PVN samazinājumu, jo lejupslīdes skaitļi ir daudz lielāki. Piemēram, Nīderlandē būvniecības nozarē samazinājums ir 20 %, tādēļ es domāju, ka mums šajā nozarē ir jāpiemēro šī zemā PVN likme, lai nodrošinātu stimulu Eiropas mājokļu tirgum.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Priekšsēdētājas kundze, komisāres kundze! Es kā Eiropas Tautas partijas (Kristīgo demokrātu) un Eiropas Demokrātu grupas koordinators reģionālās politikas jautājumos gribu palīdzēt rast risinājumus ļoti aktīvā veidā. Eiropai tagad tiešām ir jānāk klajā ar rīcības plānu. Es atbalstu Barroso kunga nostāju šajā jautājumā.
Ieguldījumi no struktūrfondiem un Kohēzijas fonda - EUR 60 miljardi gadā no Eiropas, un dalībvalstis tos divkāršo līdz EUR 120 miljardiem - dotu iespēju būt aktīvākiem, elastīgākiem un ātrākiem. Tas attiecas uz konkrētiem ieguldījumiem gan zināšanās saskaņā ar Lisabonas stratēģiju, gan enerģētikā un ekoloģijā saskaņā ar Gēteborgas stratēģiju.
Runa, kā vienmēr, ir par darbavietām. Runa ir par apmācībām cilvēkiem, kuri zaudējuši darbu, lai viņi varētu atrast savu vietu jaunajā ekonomikā. Tikai ar tādu pieeju un pienācīgi kvalificētiem cilvēkiem mēs pēc krīzes varēsim atkal raudzīties nākotnē.
Pašreizējā programma ir precīzi jānoregulē daudzās jomās. Piemēram, regulējumi 2007.-2013. gadam var kļūt elastīgāki. Līdzekļus var pārskaitīt no darbības programmām pašās dalībvalstīs. Vēl nepiešķirtos līdzekļus - un tās ir ļoti lielas summas - var izlietot daudz ātrāk. Mēs varam pārvērst darbībā Parlamenta pieņemto nostāju, proti, pašlaik izlietot vēl nepiešķirtos līdzekļus saskaņā ar noteikumiem n+1, n+2, n+3 un, iespējams, arī no iepriekšējā perioda atlikušos līdzekļus.
Mēs gribētu lūgt Eiropas Komisiju - un es zinu, ka Hübner kundze dara visu iespējamo, - sagatavot grozījumu kopumu, lai pirms nākamā gada vēlēšanām pierādītu sabiedrībai, ka esam dinamiski. Mēs ar nepacietību gaidām šos priekšlikumus un aicinām jūs nekavējoties reaģēt. Pagaidām apsveicu Komisiju, taču nākotnē būs vajadzīga lielāka piepūle, un Parlaments ir tai gatavs.
Enrique Barón Crespo
(ES) Priekšsēdētājas kundze, komisāres kundze, dāmas un kungi! G20 augstākā līmeņa sanāksme ir izvirzījusi ļoti vērienīgu darba kārtību, lai vienkārši nodrošinātu finanšu globalizācijas pakļaušanu noteikumiem. Eiropai tas nozīmē mācīties no pieredzes un izmantot kapitālisma mācības dotās priekšrocības; tā ir sistēma, kuras pamatā ir procenti bez noteikumiem, un, ja jūs esat pārāk alkatīgs, jūs varat palikt tukšām rokām.
Komisijas priekšsēdētājs uzdeva mums vairākus jautājumus, lai neļautos populismam, taču ir lietas, ko var izdarīt. Govju trakumsērga mums iemācīja, ka mēs nedrīkstam pārdot kaitīgus un bojātus produktus lielveikalos vai gaļas skārņos un ka ir jābūt noteikumiem.
Mēs Eiropā varam kaut ko darīt, ja mācāmies no savām kļūdām, kā tas notika manā valstī. Piemēram, mēs varētu nolemt, ka bankām, būvniecības sabiedrībām un finanšu iestādēm ir jāizveido fondi krīzes laikam vai arī, priekšsēdētājas kundze, ir jāaizliedz ārpusbilances darījumi un nepārbaudīti kredītu konvertēšanas procesi. Tas būtu solis virzībā uz racionālu pārvaldību, ko vajadzētu praktizēt finanšu iestādēm un ko mēs Eiropā vēl neesam sasnieguši.
Es uzskatu, ka Komisija darītu labi, ja strādātu arī šajā jomā.
Ingeborg Gräßle
(DE) Priekšsēdētājas kundze, komisāres kundze, dāmas un kungi! Krīzes apstākļos pēkšņi parādās milzīgas naudas summas ekonomiskās krīzes ietekmes mazināšanai. Ja es pareizi saprotu kolēģus, arī mēs visi gribam nodrošināt šīs naudas apriti.
Es gribētu jau uzreiz pateikt Komisijai, ka mēs gaidām, lai tā dara savu darbu. Tas nozīmē, ka darba kārtībā joprojām ir jautājums par šīs naudas kontroli. Tādēļ mēs nevaram justies apmierināti ar Komisijas iesniegto darba programmu 2009. gadam. Mēs esam vīlušies, jo šim jūsu darba aspektam nav ierādīta centrālā vieta. Barroso kunga vadītā Komisija ir daudz panākusi šajā jomā, tomēr mums ir skaidrs, ka Komisija neuzskata to par svarīgu tematu 2009. gadā. Es gribētu brīdināt jūs tā nedarīt!
Vilšanos sagādā arī tas, ka Biroja krāpšanas apkarošanai darbība netiek stiprināta ar jaunu tiesisko pamatu. Pastāv risks, ka Padome nonāks strupceļā, jo 27 dalībvalstis vairs nevar vienoties krāpšanas apkarošanas jautājumā. Taču arī šajā ziņā mēs kaut ko gaidām no Komisijas, un pēc darba programmas izlasīšanas mūsu cerības, šķiet, nav piepildījušās.
Mēs esam vīlušies, neatrodot arī sīkāku informāciju par dalībvalstu paziņojumiem. Ja mēs no vienas puses dodam lielāku brīvību izdevumu ziņā, tad mums ir jānodrošina arī tas, ka dalībvalstīm tiek uzlikti zināmi pienākumi.
Es nesaprotu, kāpēc Barroso kunga vadītā Komisija nevēlas izstrādāt un parādīt tās lielo panākumu - subsīdiju saņēmēju atklāšanu. Kāpēc jūs to neizmantojat, lai atklātu, kā tiek iztērēta ES nauda? Kāpēc jūs ar šo datu palīdzību neanalizējat, vai mēs tiešām sasniedzam noteiktos politiskos mērķus?
Es uzskatu, ka mēs varam no jums gaidīt daudz, ka mums ir jāgaida vairāk, nekā parādīts likumdošanas un darba programmā. Taču turpmākajai attīstībai jums noteikti ir jāizmanto mūsu kritiskā solidaritāte un mūsu jautājumi.
Stavros Lambrinidis
(EL) Priekšsēdētājas kundze! Krīzes apstākļos premjerministriem vajadzētu kopīgi plānot ne tikai ekonomiskos, bet arī sociālos pasākumus. Acīmredzot bankas bija jāglābj, taču Eiropai jau ir jākoncentrējas uz to cilvēku glābšanu, kuriem ir zemi un vidēji ienākumi, un uz nodarbinātības un sociālās kohēzijas veicināšanu.
Sociāla valsts un sociālā kohēzija nevar būt nesvarīgākas par atklātu un nekontrolētu tirgu vai Eiropas ekonomisko politiku, tās nevar būt ubaga kumoss, ko mēs pametam visiem tiem, kas pakrituši krīzes laikā. Tieši pretēji, tās ir Eiropas ekonomiskās izaugsmes kodols, un pret tām arī attiecīgi jāizturas.
Otrkārt, lai to panāktu, mums nekavējoties ir jāpielāgo Stabilitātes pakta noteikumi; mums ir vajadzīga jauna sociālā Māstrihta, ilgtspējīgs pakts izaugsmei, nodarbinātībai un sociālajai aizsardzībai, kura pamatā ir stingri noteikumi un nosacījumi.
Treškārt, Eiropai ir jāatrodas pasaules priekšgalā inovāciju un jaunu tehnoloģiju jomā, ieguldot līdzekļus izglītībā un zaļās attīstības pētniecībā; tas, protams, nozīmē Eiropas budžeta milzīgu palielinājumu. Mums beidzot ir jāvirzās uz priekšu.
Saule, vējš un ūdens būs nākotnes nafta. Tas, kurš pēc iespējas ātrāk tos izmantos, radīs miljoniem darbavietu iedzīvotājiem un plaukstošu sabiedrību. Ja Eiropa, kā tagad daži saka, atpaliks, tad Amerika ar Barack Obama, kura ievēlēšanu mēs visi apsveicam, priekšgalā pārņems vadību un mēs zaudēsim.
Ceturtkārt, mums ir vajadzīgi noteikumi par tirgus pārredzamību, kontroli un uzraudzību. Pašreizējā sistēma, kas izraisīja krīzi, kad peļņu ievāc dažas privātpersonas un visa sabiedrība sedz zaudējumus, radīs jaunas krīzes.
Robert Sturdy
Priekšsēdētājas kundze! Laikā, kad pasaule piedzīvo smagāko finanšu krīzi, kāda to jebkad skārusi, mēs redzam, ka Dohas sarunu kārta ir piedzīvojusi sagrāvi. Tas ir ārkārtīgi svarīgi. Es tikko runāju ar baronesi Ashton - jeb tagadējo komisāri Catherine Ashton - un tiešām ticu, ka viņa vadīs mūs uz priekšu pa progresa un nākotnes ceļu. Ir jārunā par finanšu krīzi un tāpat arī par nepieciešamību padziļināt Eiropas attiecības ar galvenajiem partneriem, starp kuriem ir arī ASV jaunā administrācija, taču, iespējams, vēl svarīgāk ir tas, lai PTO ģenerāldirektors Pascal Lamy izvirzītos tā dēvētās atkārtotās ievēlēšanas priekšgalā - mēs redzēsim, vai viņš ieņems vai neieņems šo amatu, taču ir labas izredzes, ka tas izdosies. Mums vajag vairāk darbu un mazāk runu.
Brown kungs aicināja līderus ekonomiskās krīzes laikā novērst šķēršļu veidošanu tirdzniecībai un ieguldījumiem. Tas ir ārkārtīgi svarīgi PTO sarunām. ES nedrīkst rīkoties Dikensa varoņu stilā savā attieksmē pret tirdzniecību. Mums ir jānovērš šķēršļi. Mēs nedrīkstam laist darbā tirdzniecības aizsardzības instrumentus. Reformai būs panākumi tikai tad, ja tās pamatā būs brīvā tirgus principi. Tas, kā jau teicu, ir saistīts ar brīvo tirdzniecību un ieguldījumiem.
Pagājušajā nedēļā Pascal Lamy tikās ar G20, lai strādātu saistībā ar priekšlikumu, kurā būs paredzēts īstermiņa risinājums. Mēs ceram kaut ko saņemt jau pirms Ziemassvētkiem. Tāds ir ceļš, ko Komisija pašlaik saskata. Es apsveicu iepriekšējo komisāru un pašreizējo komisāri par šo attieksmi. ES pirmo reizi vadīja tirdzniecības sarunas, un tas arī ir apsveicami.
Andrzej Jan Szejna
(PL) Priekšsēdētājas kundze! Eiropas Padomes neoficiālā sanāksme un G20 valstu tikšanās Vašingtonā mēģināja atbildēt uz visnopietnāko mūsdienu problēmu - finanšu krīzi -, kas, bez šaubām, nozīmē neoliberālo ekonomikas teoriju sakāvi. Šo sanāksmju paziņojumi neatgādina neko citu kā dūru vicināšanu pēc kautiņa, un man bija žēl, dzirdot Barroso kungu sakām, ka tikai krīze ir mainījusi viņu domāšanu.
Viņi nerisināja saasinātākās problēmas - kā apturēt lejupslīdi, kā radīt jaunas darbavietas un, visbeidzot, kā bez liekiem ekonomiskiem izdevumiem apkarot klimata pārmaiņas. Eiropas sociāldemokrāti jau sen aicina reformēt finanšu tirgus un saskaņot Eiropas Savienības valdību rīcību.
Es uzskatu, ka mēs nevaram pievērsties tikai finanšu tirgiem, ko finanšu iestādes un alkatīgi vadītāji ir noveduši līdz pašreizējam stāvoklim. Mums ir jāaizstāv iedzīvotāji pret pārtikas, enerģijas un īres cenu kāpumu, lai saglabātu viņu reālo ienākumu līmeni un tādējādi aizsargātu viņu pirktspēju: patērētāju pieprasījumu, kas reizē ar ieguldījumiem un eksportu tik ievērojami ietekmē Eiropas Savienības ekonomisko izaugsmi. Mums ir jāaizsargā arī mazo un vidējo uzņēmumu rentabilitāte.
Ja klimata un enerģētikas tiesību aktu kopumu saglabās tā pašreizējā redakcijā, it īpaši attiecībā uz emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu un prasībām spēkstacijām un smagajai rūpniecībai, tad gribu brīdināt, ka Polijā un citās jaunajās dalībvalstīs tas radīs ievērojamas izmaksas un, galvenais, ārkārtīgu enerģijas cenu kāpumu. Klimata pārmaiņu apkarošana ir leģitīms mērķis, taču šajā kaujā nevar cīnīties ar līdzekļiem, kuri ātri vien novedīs pie vēl vienas krīzes, kamēr mēs vēl neesam tikuši galā ar pašreizējo.
Carmen Fraga Estévez
(ES) Priekšsēdētājas kundze! Runājot par plāniem zivsaimniecības politikai, daži priekšlikumi, kurus mēs gaidījām, ir nākuši tik ilgi, ka tagad mums jau ir vajadzīga konkrēta darba programma, kas dos mums iespēju precīzāk noteikt tos jautājumus, kurus mums nāksies risināt šī Parlamenta pilnvaru laikā.
Neraugoties uz attiecīgajiem pieprasījumiem un neņemot vērā pārraudzības politikas reformu, kuru mums tikko iesniedza, mēs līdz šim nevarējām saņemt nevienu labāku ideju par to, kas sagaidāms.
Komisijas dokumentā teikts, ka viena no prioritātēm būs Zaļā grāmata par kopējās zivsaimniecības politikas reformu. Taču patiesībā tas ir tikai sākums debatēm, kuras nebeigsies līdz 2012. gadam.
Paziņojumā parādās arī apsolītā tirgus vispārējās organizācijas reforma, bet mēs atkal neesam pārliecināti, ka tā nonāks līdz mums 2009. gada pirmajā pusē.
Es gribu norādīt, ka ir virkne jautājumu, kuriem jāparādās likumdošanas programmā vai nu starptautisku nolīgumu, piemēram, zvejniecības nolīgumu, dēļ, vai daudzpusēju saistību dēļ, kāda ir, piemēram, nepieciešamība transponēt reģionālo zivsaimniecības organizāciju ieteikumus Kopienas tiesību aktos.
Ir arī citi jautājumi, piemēram, Eiropas akvakultūras nākotne vai priekšlikums par zivju izbrāķēšanu, kas gluži kā spoks parādās un pazūd Komisijas darba programmās, un mēs uzskatām, ka šiem jautājumiem arī ir jākļūst par prioritāti, ņemot vērā nozīmi, kādu tiem piešķīrusi nozare un šis Parlaments.
Tādēļ mēs ceram, priekšsēdētājas kundze, ka pēc iespējas drīzāk tiks iesniegti 2009. gada programmas grozījumi, ievērojot šos Eiropas Parlamenta atkārtotos pieprasījumus.
Harald Ettl
(DE) Priekšsēdētājas kundze! Finanšu krīzes laikā visvairāk cieš vājākie. Nesaprotami finanšu pakalpojumu produkti, kuru kvalitāti vairs nevērtē reitingu aģentūras, pārredzamības trūkums un maldīga ticība, ka tirgus regulē pats sevi, tikai papildina kazino mentalitāti. Diemžēl arī Komisija kategoriski atteicās izskatīt regulatīvus likumdošanas pasākumus finanšu tirgum un parādīja, ka pilnīgi ignorē Eiropas Parlamenta padomus.
Taču mūsu tagadējais uzdevums ir pārvarēt to visu un saprast šo politikas mācību stundu. Izdevumus dažādos veidos nāksies maksāt darba ņēmējiem, kuri tagad zaudē darbu un kuriem bija jāsamierinās ar ievērojamiem pensiju zaudējumiem, ko radīja pensiju fondu veiktie paaugstināta riska ieguldījumi. Ņemot vērā situācijas analīzi, pašreizējās prioritātes ir ārkārtas plāna īstenošana, uzlabota kontrole, zaudējumu ierobežošana un nodrošināta piekļuve aizdevumiem valstīm ar strauji augošu ekonomiku un jaunattīstības valstīm, lai atkal varētu radīt ilgtspējīgu izaugsmi. Tikpat svarīgi ir tas, lai lielāka ES budžeta principiālie noliedzēji tagad saprot, ka mums jāizveido spēcīgāks instruments, kas būs preventīvs pasākums, lai mēs spētu efektīvāk vērsties pret krīzēm.
Philip Bushill-Matthews
Priekšsēdētājas kundze! Es gribētu tikai teikt mazu un vidēju uzrunu par manu iemīļoto tematu - mazajiem un vidējiem uzņēmumiem. Mani iepriecināja tas, ka Komisijas priekšsēdētājs Barroso kungs ievadrunā izteica daudzas piezīmes par MVU. Bet, ja mums ir bažas, tad tās ir bažas par to, ka viņš runā - kā jau klājas runāt, kad ir jārunā -, taču mēs vēl neesam redzējuši pietiekami daudz rīcības, - tas ir Malcolm Harbour šodienas komentārs.
Es ievēroju, ka jūsu likumdošanas un darba programmas 2009. gadam 3. sadaļā, ļoti svarīgā sadaļā, kuras nosaukums ir ,,Labāks regulējums - solījumu izpilde un pārmaiņas regulējuma kultūrā”, ir komentārs, ka ,,tādējādi Komisijas likumdošanas darba galvenais jautājums būs vienkāršāka un labāka regulējuma vide bez lieka administratīvā sloga”.
Visu cieņu, komisāru kungi, - un es runāju kā liels Komisijas līdzjutējs un atbalstītājs šajā jautājumā - bet es vēl neesmu redzējis tam pierādījumus šajā likumdošanas programmā. Tajā ir daudz vārdu: jā, mēs to darīsim, jā, mēs samazināsim par 25 %, bet kur ir tas sāls? Kur ir samazinājums? Mēs vēl to neesam redzējuši.
Tātad, atgriežoties pie virsraksta ,,Labāks regulējums - solījumu izpilde un pārmaiņas regulējuma kultūrā”, ja tur ir kāds vārds, ko jūs, komisāru kungi, atceraties saistībā ar šo likumdošanas programmu, tad šim vārdam vajadzētu būt ,,izpilde”.
Mana pēdējā doma ir šāda: es atzīstu, ka kultūras maiņa prasa laiku, un, runājot kā PPE-DE grupas koordinators nodarbinātības un sociālajos jautājumos, es saprotu arī to, ka komiteja, kurā man tik ļoti paveicies piedalīties, ne vienmēr ir lielākais sabiedrotais labāka un vienkāršota regulējuma gadījumā. Taču man jāmokās šajā komitejā, un es aicinu kādu no jums ierasties un ciest līdzi - kaut vai tikai neilgu laiku -, jo mēs varbūt esam daļa no šīs problēmas. Taču, ja mēs kaut kā varētu radīt jaunu precedentu, ka, ideālā gadījumā, Komisijas priekšsēdētājs ierastos un vērstos pie mūsu komitejas, varbūt tas palīdzētu mūsu komitejai palīdzēt jūsu darbā, un tad mēs varētu kļūt par daļu no risinājuma.
Erika Mann
(DE) Priekšsēdētājas kundze! Es gribētu pievērsties kādam jautājumam, kas līdz šim nav sevišķi bieži risināts, proti, valsts uzdevumam. Mēs redzam, ka iekļaušanās pasaules ekonomikā nozīmē arī to, ka mums arvien vairāk jāmācās, ka valstij ir jāiekļaujas starptautiski un globāli, lai tā vispār spētu iejaukties un īstenot nepieciešamo kontroli.
Manuprāt, Eiropas Savienībai ir lieliska izdevība uzņemties šo funkciju. Mēs redzam, ka tā iegūst arvien lielāku un lielāku uzticību. Mums vajadzētu darīt visu iespējamo, lai parādītu, ka šī uzticība ir pamatota. Tādēļ vajag, lai Eiropas Savienība vēlreiz pārbaudītu savu likumdošanu. Redzu, ka šeit ir komisārs McCreevy. Es gribētu viņam nekavējoties ieteikt ķerties pie likuma par Volkswagen citādi, nekā iepriekš iecerēts. Tas būtu nozīmīgs signāls, ka viņš ir sapratis laika zīmes.
Es gribētu izteikt atbalstu arī Gräßle kundzei. Viņai ir pilnīga taisnība, ka mums ir jābūt daudz stingrākiem kontroles pasākumos, un es novēlu, lai arī Eiropas Savienība saprot, kā organizēties starptautiskā līmenī. Kāpēc vienprātīgi nevērsties pie Pasaules Bankas un Starptautiskā Valūtas fonda? Mēs to brīnišķīgi īstenojam ar Pasaules Tirdzniecības organizāciju, bet neesam iemācījušies, kā to darīt citā sfērā. Es ceru, ka jūs visi sniegsiet atbalstu, lai G20 padarītu par ilgtermiņa organizāciju.
Piia-Noora Kauppi
Priekšsēdētājas kundze! Es domāju, ka par finanšu krīzi ir runāts daudz, taču ir ļoti svarīgi, lai viedoklis būtu vienots. Pašlaik mēs esam pārāk paškritiski šajā Parlamentā un pārāk paškritiski arī attiecībā pret ES iestādēm.
Neaizmirsīsim, ka iepriekšējos astoņos gados mēs esam ļoti radikāli pārveidojuši tiesību aktus finanšu pakalpojumu jomā. Mums ir attiecīgi likumi. Mums ir attiecīgi regulējumi, un arī uzraudzības sistēma ir uzlabota. Protams, mēs nevarējām izvairīties no krīzes, taču mēs nebijām arī šīs krīzes dzimšanas vieta - tā ir dzimusi Amerikā. Tā ir dzimusi Amerikas Savienotajās Valstīs, jo viņiem nebija regulējuma, viņiem nebija uzraudzības un viņiem nebija piemērotu tiesību aktu.
Mums ir jānovērš Eiropas pārmērīgi asa reakcija. Nav īstais laiks piekāpties, jo mums ir labi ietekmes novērtējumi un labāka regulējumu programma, kā nupat teica Bushill-Matthews kungs. Šis ir vispiemērotākais laiks izteikt un īstenot precīzus un labi sagatavotus priekšlikumus. Ja mēs reaģēsim nepareizi, tam var būt nopietnas sekas. Tas var pat izraisīt vēl nopietnāku krīzi. Piemēram, ja mēs pieņemsim tiesību aktus, kas apgrūtina finanšu tirgus atveseļošanu, tas nenāks par labu Eiropas iedzīvotājiem.
Tagad mums tas jāuztver ar vēsu prātu un jāmēģina izvairīties no nepiemērotiem, nepareizi vērstiem un slikti sagatavotiem tiesību aktiem, un mēs nedrīkstam būt pārāk paškritiski. Ir jāsaka paldies Komisijai par šo ļoti svarīgo pārmaiņu ieviešanu Eiropas tiesību aktos un uzraudzības režīmā.
Gunnar Hökmark
Priekšsēdētājas kundze! Mūs ir skārusi dziļa finanšu krīze, kas ir unikāla daudzējādā ziņā. Tā ir unikāla tādēļ, ka tā ir pirmā pasaules finanšu krīze, ko mēs pieredzam, un notiek arī pasaules ekonomikas lejupslīde.
Taču būtu labi, ja mums būtu sava veida ieskats pašreizējos notikumos un norisēs, jo mēs esam pieredzējuši arī 25 gadus ilgu līdz šim nebijušu pasaules ekonomisko izaugsmi, kas deva iespēju izkļūt no nabadzības vairāk nekā diviem miljardiem cilvēku.
Jāsaka, ka šovakar par to esmu ļoti maz dzirdējis no tiem Parlamenta pārstāvjiem, kuri saka, ka atvērtā ekonomika ir piedzīvojusi sagrāvi. Vai tā ir sagrāve, ja no nabadzības izkļūst divi miljardi cilvēku? Protams, nē. Taču šodien mēs redzam jaunu pasaules ekonomikas struktūru, un tas, ka Vašingtonas sanāksme bija G20, nevis G7 sanāksme, izsaka jauno realitāti, kurā mēs dzīvojam. Es domāju, ka tas ir labi, jo viss Transatlantijas ekonomikas pārsvars ir pazudis. Vispārēji runājot, tas ir labi, jo tas nozīmē, ka citas pasaules daļas ir spējušas iegūt labklājību.
Šajā laikā tas radījis nelīdzsvarotību: lielus atlikumus tādās valstīs kā Ķīna un milzīgu deficītu tādās valstīs kā ASV, pievienojoties neparasti un mākslīgi zemām procentu likmēm ASV ekonomikā, kura vairāk nekā jebkad ir palielinājusi kredīta apjomu.
Interesanti piebilst, ka mums šajā Parlamentā ir bijušas debates ar kolēģiem no tā spārna, kas pieprasa procentu likmju turpmāku pazeminājumu. Ja mēs to būtu darījuši, problēmas Eiropā būtu vēl lielākas, nekā tās ir pašlaik.
Tagad mums ir jāskatās uz to tā, ka mēs varam pārstrukturēt un atveseļot pasaules ekonomiku, un es domāju, ka Eiropas Savienībai ir svarīga un izšķiroša loma šajā procesā. Mums ir jānodrošina, lai rīkotos tā, kā runājām Vašingtonas sanāksmē, jānodrošina brīva tirdzniecība un atklāti tirgi un jāsaka ,,nē” protekcionismam, jo tas kavēs atveseļošanu vairāk nekā jebkas cits. Mums ir jānodrošina, lai pasaules finanšu tirgu regulatīvā sistēma pietuvinās pasaules ekonomikas šodienas realitātei. Tas ir mūsu uzdevums, un mums ir jāuzņemas vadība un jāpanāk vēl lielāks uzplaukums.
John Purvis
Priekšsēdētājas kundze! Pastāv nopietns risks iekļūt pārmērīgā, kļūdainā regulācijā un nevēlamās sekās. Kā piemēru var minēt jauno direktīvu par kapitāla prasībām, kurā ierosināts ieturēt 5 % ieņēmumus no kredītu konvertēšanas. Tas tikai kavēs kredītresursu radīšanu. Kredītu konvertēšanas iespēju trūkums ir galvenais kreditēšanas pārtraukšanas iemesls. Mums ir vajadzīgas bankas, kas aizdod, bet šis kļūdainais princips, kura ietekme nav novērtēta, neļaus atsākt kredītu konvertēšanu un kreditēšanu, kas tik ļoti vajadzīga mūsu uzņēmējiem un rūpniecībai. Pajautājiet automobiļu rūpniecībai, kā tā attīstīsies, ja tiks iznīcināta kredītu konvertēšanas iespēja.
Tas ir tikai viens piemērs. Ja mēs likvidēsim patiesus un godīgu finanšu pārskatus, ja mēs novirzīsimies no ceļa, lai iznīcinātu riska ieguldījumu fondus, privātkapitāla fondus un novatoru, riskētāju un pat baņķieru iniciatīvas, kā prasa Schulz kungs un sociāldemokrāti, mēs tikai novilcināsim un vispār padarīsim neiespējamu šo atveseļošanos.
Proinsias De Rossa
Priekšsēdētājas kundze! Daudzi runātāji - to skaitā arī īru kolēģis Brian Crowley - pārmeta baņķieriem, ka tie rīkojušies kā baņķieri, maksimāli palielinot īstermiņa peļņu līdz likumā noteiktajai robežai. Šai krīzei bija ļauts attīstīties, jo valdības visās pasaules malās bija aizmirsušas par pienākumu pietiekami pārvaldīt ekonomiku, arī bankas. Lielākā daļa pie varas esošo ignorēja vēsturi un pieņēma ideoloģisku vervelēšanu, kādu mēs nupat dzirdējām no trim iepriekšējiem runātājiem, ka tirgus ir pašregulējoša dabas parādība un ka valdībai tajā nav jāiejaucas.
Lieta tāda, ka Ādama Smita neredzamā roka ir kabatzaglis. Iztukšotās kabatas pieder strādājošajiem cilvēkiem, kuri zaudē darbu, ģimenēm, kuras zaudē mājas, tiem, kuri jau ir nabadzīgi, un tiem, kuri zaudē ietaupījumus un pensijas. Baņķieri un labā spārna politiķi nezaudē. Tas notiks atkal, ja mēs skaidri nedefinēsim jaunu ekonomikas sistēmu, kas ļaus mums nodrošināt, lai bankas un nozares kalpotu sabiedrībai un valdības valdītu sabiedrības interesēs.
Olle Schmidt
Priekšsēdētājas kundze! Man šķiet, ka Ādams Smits ir darbojies ļoti veiksmīgi, it sevišķi Īrijā! Manuprāt, mēs visi zinām šīs darbības sekas.
(SV) Priekšsēdētājas kundze, komisāres kundze! Es domāju, ka ir ļoti svarīgi, ka ES un pasaule ir sākušas rīkoties ar G20 augstākā līmeņa sanāksmes starpniecību un ir paziņojušas par gatavību joprojām strādāt kopā. Tas ir kaut kas jauns pasaules politikā. Eiropas un globālā uzraudzības sistēma ir nākamais svarīgais solis. Tādēļ nodrošināsim elastīgu noteikumu izveidi nākotnei, nevis vakardienas problēmu risināšanai.
Es gribētu ar visu pieticību izteikt trīs brīdinājumus: brīdināt no pārmērīgas regulācijas, kas vēl vairāk varētu bremzēt pasaules ekonomiku; brīdināt no pārāk liela valsts atbalsta krīzē esošo nozaru glābšanai - mums Zviedrijā ir daži piemēri, un Komisija tos ļoti labi zina; brīdināt no protekcionisma un slēgtām robežām. Mēs nedrīkstam iekrist tādā pašā krīzē, kāda plosījās 20. gadsimta 30. gados.
Marie Anne Isler Béguin
- (FR) Priekšsēdētājas kundze! Es vērsīšos pie Komisijas, jo Padomes pārstāvja šeit vairs nav. Es tiešām uzskatu, ka Barroso kunga priekšlikumi neatrisinās pašreizējo krīzi, jo viņš ir aizmirsis vienu faktoru, proti, krīzes cēloņus. Tie ir mūsu ražošanas sistēma un mūsu attīstības koncepcija, kas grauj un ekspluatē planētu un tās iedzīvotājus.
Krīze nav beigusies; es domāju, ka mums tas ir jāzina. Tiešām, es uzskatu, ka tas ir tikai sākums, mūsu sabiedrība ir sašūpojusies, un ir gaidāmas vēl daudz lielākas problēmas. Es uzskatu, ka šīs pasaules vadītāji šajos globalizētās ekonomikas apstākļos nesaprot, ka ir jāmaina kurss, bet mūsu iedzīvotāji, savukārt, nesaprot, kā iespējams atrast miljardiem eiro banku glābšanai šodien un automobiļu rūpniecības glābšanai rīt tajā pašā laikā, kad mājsaimnieču iepirkuma grozu saturs nepārtraukti samazinās.
Jūs ierosināt ekonomikas atveseļošanas pasākumus, bet, ja tie ir tie paši mēģinājumi, kas veikti iepriekšējos gados un izraisījuši haosu, tad jūs esat uz nepareizā ceļa. Esmu pārliecināta, ka mums tiešām ir jāsamazina mūsu darbības ekoloģiskās sekas. Tas ir jautājums. Kā jūs domājat to risināt?
(Priekšsēdētāja pārtrauca runātāju)
Mairead McGuinness
Priekšsēdētājas kundze! Mēs reizēm runājam par grandioziem projektiem, lieliem plāniem un ambīcijām. Nesen mani aizkustināja Kanādas finanšu ministra vārdi, kurš teica, ka ir noguris, vienaldzīgs un piesardzīgs. Varbūt uzmanīgāk ieklausīsimies viņa vārdos, jo viņš teica, ka labs regulējums sākas pašu mājās un ka, pirms mēs sākam skatīties uz pasauli, mums ir jāpaskatās uz sevi - kaut gan es pievienojos uzskatam, ka pārmērīga regulācija ir tikpat slikta kā pilnīgs regulācijas trūkums. Tādēļ mums ļoti uzmanīgi jāietur līdzsvars.
Taču, lai ko mēs darītu, tagad uzņēmējdarbībā, lauku saimniecībās un mājsaimniecībās ir cilvēki, kuri nevar saņemt nelielus kredītus, lai turpinātu darbību. Nesen es biju kādā fermā Īrijā, un šie cilvēki nevar atjaunot EUR 25 000 konta pārsniegumu. Tā tiešām ir nopietna problēma, un mums tā ir jārisina.
Darba programmā būs iekļauts budžeta pārskats, veselības pārbaude un zivsaimniecības pārskats. Tas būs darba pilns gads, un es vēlu jums veiksmi.
Margot Wallström
Komisijas priekšsēdētāja vietniece. - Priekšsēdētājas kundze! Paldies par šīm interesantajām runām. Varbūt mēģinājums apkopot visus dažādos deputātu viedokļus par likumdošanas un darba programmu un atbildēt uz tiem ir vēl viena neiespējamā misija. Kā mēs dzirdējām, tie sniedzas no ĢMO un zivīm līdz PTO un visai finanšu krīzei. Tādēļ man varbūt nebūs laika vai iespēju pilnīgi apmierinoši atbildēt uz visiem jūsu detalizētajiem jautājumiem.
Vispirms es gribu pateikt, ka, kopš ir sākusies šī krīze, nekas nav bijis ,,parasti”. Man blakus jūs redzat kolēģi, kurš ir arī atbildīgs par lielu daļu reakcijas, un McCreevy kungu aizmugurē, un viņi labāk par jebkuru citu zinās, ka mums saistībā ar to nācās strādāt no paša pirmā brīža. Es gribētu arī pateikt, ka Komisija ir reaģējusi uz finanšu krīzi ar neparastu ātrumu. Atceros, kā mēs agrāk lepojāmies, ka bijām trīs mēnešu laikā atsaukušies uz kādu naftas noplūdes gadījumu, un mēs domājām, ka tas ir savā ziņā rekords, taču šoreiz mēs 24 stundu laikā paspējām iesniegt un arī pieņemt svarīgus priekšlikumus. Tādēļ es domāju, ka nekas nav bijis kā parasti, un no šā brīža mēs neko vairs neuzskatīsim par parastu lietu. Mums joprojām ir jāreaģē uz lejupslīdi, kuras sākumu mēs jau redzam. Tātad tas ir pilnīgi skaidrs.
Es uzskatu, ka arī visas jūsu runas liecināja par nepieciešamību panākt pareizo līdzsvaru. Lai panāktu pareizu līdzsvaru vides problēmu jomā un arī sociālajos jautājumos, tas viss ir jāņem vērā. Taču kāpēc jūs domājat, ka sociālie jautājumi nebūs iekļauti un ilgtspējas kritēriji netiks ņemti vērā tādās stratēģiskajās iniciatīvās kā ziņojums par Lisabonas stratēģiju izaugsmei un darbavietām un priekšlikumi laikposmam pēc 2010. gada, Eiropas atveseļošanas sistēma un finanšu tirgus nākotnes uzraudzības tiesību aktu kopums? Protams, ir jāatspoguļo šis līdzsvars, un mēs attiecīgi arī strādājam, papildinot programmu ar ļoti sīki izstrādātiem priekšlikumiem, kas turpmāk būs jāīsteno. Tātad mums ir ārkārtīgi svarīgs šis līdzsvars un arī līdzsvara panākšana starp regulēšanu un atļauju tirgum brīvi darboties, un mēs to pilnībā apzināmies.
Manuprāt, tas skars arī mūsu uzticamību, jo tikai tad, ja mēs īstenosim visas šīs stratēģiskās iniciatīvas - lietas, kas minētas kā stratēģiskas un prioritāras iniciatīvas, - ar ļoti konkrētiem turpmākiem pasākumiem un īstenošanas pasākumiem, mēs iegūsim uzticību un arī turpmāk varēsim ieņemt līdera pozīciju G20 vai SVF saistībā ar jautājumiem, kuri skar visu pasauli, tajā skaitā arī jautājumiem attiecībā uz enerģētiku un klimatu; mēs iegūsim šo uzticību, izpildot šajā darba programmā dotos solījumus.
Mēs ļoti atzinīgi vērtējam dialogu, kas jau ilgu laiku notiek starp Komisiju un dažādām Parlamenta komitejām, un vispārējās politiskās debates, kurās mēs iesaistāmies, un es gribu jums par to sirsnīgi pateikties. Manuprāt, tas palīdz mums iesniegt priekšlikumus. Tas palīdz mums iekļaut priekšlikumu sarakstos nepieciešamo informāciju.
Taču, kā jūs zināt un kā skaidri pateikts arī mūsu darba programmā, šis ir ļoti īpašs laiks, jo notiek sava veida pāreja, ar jaunu Parlamentu un jaunu Komisiju; un, tuvojoties Parlamenta vēlēšanām nākamajā pavasarī, jūs mums lūdzāt turpmāk neiesniegt priekšlikumus, jo jūs vairs nevarat tos pieņemt un izdarīt ar tiem kaut ko vērā ņemamu.
Gribu pieminēt tikai vēl vienu lietu, un tie ir MVU, jo vairāki deputāti minēja mazos un vidējos uzņēmumus. Bez šaubām, tie būs ārkārtīgi svarīgs faktors, lai gūtu panākumus cīņā ar finanšu krīzi, tādēļ mēs iesniegsim priekšlikumu; mēs jau esam sagatavojuši MVU uzņēmējdarbības aktu, un, protams, tajā paredzēti papildu pasākumi un uzņēmējdarbības akta īstenošana.
Tas pats attiecas arī uz mūsu iesniegto tiesību aktu kopumu sociālajā jomā. Tagad runa ir par īstenošanas pasākumiem. Tātad, ja jūs tieši šajā priekšlikumā neatrodat dažādus priekšlikumus katrai jomai, tas nenozīmē, ka mēs esam pārtraukušu darbu pie tā vai ka mēs neatbildēsim ar sīki izstrādātiem priekšlikumiem, taču līdzsvars ir absolūti nepieciešams.
Un, kad mēs esam vienprātīgi, tad ir labi, ja mums ir arī viens vēstījums vai saskaņots vēstījums par visu, ko mēs darām, un es domāju, ka tas joprojām būs ārkārtīgi svarīgi mums visiem.
Nobeigumā atļaujiet man pateikt, ka šajā likumdošanas un darba programmā jūs redzēsit, ka mēs pirmo reizi esam noteikuši komunikācijas prioritātes, un, tā kā šis ir mans portfelis, tad es gribu to uzsvērt un atgādināt jums visiem, ka mēs ierosinājām četras lietas, kurām jākļūst par nākamā gada prioritātēm: protams, EP vēlēšanas; enerģētika un klimata pārmaiņas; Berlīnes mūra krišanas 20. gadadiena; izaugsme, darbs un solidaritāte, un tas nozīmē, ka šis tiesību aktu kopums attiecas arī uz finanšu krīzi.
Mēs jau strādājam kopā, lai sagatavotu darbu attiecībā uz šīm prioritātēm, un varu jums apliecināt, ka mēs dosim savu ieguldījumu Parlamenta vēlēšanu sagatavošanas darbā; rīt es tikšos ar jūsu Prezidija komunikāciju darba grupu, lai noskaidrotu, kā mēs varam palīdzēt un atbalstīt Parlamenta darba plānus EP vēlēšanu informācijas pārraidei.
Tātad tas mums būs ļoti svarīgs darbs. Ja mēs gribam saglabāt uzticamību un leģitimitāti, mums ir jāmobilizē vēlētāji, lai nodrošinātu viņu balsojumu nākamgad jūnijā. Apvienojot labu politiku un labu komunikāciju, es domāju, ka mēs patiesībā varēsim vismaz ar nelielu pārliecību izturēt šo gaidāmo grūto gadu, un, ja mēs strādāsim kopā, tad šī pārliecība būs vēl lielāka.
Priekšsēdētāja
Debates tiek slēgtas.
Balsošana par rezolūciju priekšlikumiem par Komisijas likumdošanas un darba programmu 2009. gadam notiks decembra sesijas laikā Strasbūrā.
Rakstiskas deklarācijas (Reglamenta 142. pants)
Adam Bielan  
rakstiski. - (PL) Nesenais Vašingtonas samits būtībā bija sākums procesam, kurā valstu vadītājiem jāuzņemas saistības, lai samazinātu pasaules finanšu krīzes ietekmi.
Globalizācijas laikmetā, kad atsevišķu valstu ekonomikas ir cieši saistītas, prioritātei ir jābūt starptautiskai sadarbībai ar mērķi apturēt krīzi. Tas, ko es domāju, ir ne tikai kopēja ES nostāja daudzos jautājumos, bet arī īpašas kopīgas darbības un reāla iejaukšanās, lai atvieglotu finanšu krīzes sekas.
Eksperti apgalvo, ka Polijas ekonomika ir viena no nedaudzajām, kas spēs izturēt iespējamo ekonomisko depresiju, kaut arī neviens nevar paredzēt, kādus apmērus pasaulē krīze varētu sasniegt.
Mums jau patlaban ir jābūt gataviem ieviest atbilstošus krīzes novēršanas pasākumus, kuros galvenā loma ir dažādu valstu valdībām. Nepieciešamības gadījumā tām ir jāpiedāvājas ar kapitālu atbalstīt finanšu iestādes, kurām draud bankrots.
Vēlreiz uzsveru, ka valstij, iejaucoties vietējos finanšu tirgos, ir svarīga nozīme pasaules krīzes novēršanā.
Daniel Dăianu  
rakstiski. - Savā ziņā šī ir svarīgākā problēmas atrisināšanas daļa, ja vien mēs varam sasniegt patiesu kopējo nostāju ES, izstrādājot efektīvus globālus noteikumus finanšu tirgiem, lai tie kļūtu tādi, kādus vēlamies tos redzēt. Jūtīgi cilvēki teiks, ka gan regulējuma, gan uzraudzības milzīgās kļūdas, kā arī nepilnības, kas atklātas ļoti vienkāršotajā ekonomikas filozofijā, sniedz skaidru atbildi, kā rīkoties.
Tomēr daži vēl iebilst, ka jaunās sistēmas pamatprasībai ir jābūt nesaistošiem noteikumiem. Manuprāt, viņi kļūdās - gan tad, ja viņi patiesi tā uzskata, gan tad, ja viņi rīkojas, ņemot vērā šauras intereses. Pēdējās pāris desmitgadēs pasaule ir dramatiski mainījusies. Maldinošās paradigmas (kas brīvo tirgu pielīdzina regulējuma neesībai) pagrimums ir jāaplūko saistībā ar pieaugošo multipolāro ekonomikas pasauli, mēģinot izdomāt jaunu starptautisku finanšu sistēmu.
Var uzskatīt, ka pasaules ekonomikas atvērtās sistēmas liktenis pamatā ir atkarīgs no tās. Ceru, ka ASV jaunā administrācija šajā saistībā būs pretimnākoša, taču mums mājās, Eiropā, ir jāsaprot šī perioda ārkārtējā nozīmība. Šajā ziņā daži mūsu pašu ķīviņi un nespēja panākt kompromisu nav laba zīme.
Gábor Harangozó  
rakstiski. - (HU) Mūsu pirmais uzdevums, lai novērstu turpmāku krīzes padziļināšanos, ir atjaunot uzticību finanšu tirgiem. Šādā perspektīvā politikai ir ļoti liela atbildība.
Mums ne tikai ir vajadzīgi ātri un uzticību veidojoši makro risinājumi, bet mums ir arī jānovērš līdzīgas krīzes rašanās.
Tas viss nav vienkārši neliels šķērslis aklajam kapitālismam, kā mēs esam dzirdējuši sakām pēdējā laikā, bet drīzāk lieliska iespēja izveidot daudz efektīvāku, kā arī likumīgāku finanšu un uzraudzības regulējumu.
Beidzot mēs tagad varam kapitālismu padarīt cilvēcīgāku!
Mums ir jābūt arī ļoti uzmanīgiem pret to, ka krīze ne tikai apdraud bankas un lielos uzņēmumus, bet rada ikdienas problēmas arī pilsoņiem.
Mums ir nepieciešams ilgtspējīgs krīzes risinājums, un, ja tas nozīmē, ka mums ir jāpārveido pasaule, tad mums tas ir jādara daudz pamatotāk, cilvēcīgāk un racionālāk.
Eiropā ir tādi reģionu, kur dzīve pat pirms krīzes šķita bezcerīga. Līdztekus ekonomikas sakārtošanai mums ir jākoncentrējas uz konkrētiem risinājumiem visneaizsargātākajām sabiedrības grupām, proti, tiem, kuri cieš un cietīs no krīzes sekām visvairāk un kuri saskaras ar vislielākajām ekonomiskajām un sociālajām grūtībām.
Ja mēs to nedarīsim, vidusmēra cilvēks krīzi pārcietīs un turpinās augt, bet mēs iesakņosim nabadzību uz ilgu laiku.
Mieczysław Edmund Janowski  
Finanšu krīze ir pārņēmusi visu pasauli. Manuprāt, šī ir ekonomikas krīze, savukārt finanšu krīze, kura parasti ieeļļo ekonomikas riteņus, patiesi atrodas viesuļvētras skavās. René Thom katastrofas teorija, šķiet, ir apstiprinājusies. Tajā pašā laikā ir jāpiemin arī tās morālie aspekti, un to ir uzsvēruši daudzi ekonomisti.
Tagad citēšu Ettore Gotti Tadeschi: "Vai ir loģiski un ētiski radīt attīstības ilūziju, kuras pamatā ir tikai privātā patēriņa palielināšanās, vai ir loģiski un ētiski patēriņa izaugsmei absorbēt sociālo izmaksu (pensiju un veselības pakalpojumu) pieaugumu, tādējādi rosinot nodokļu pieaugumu, vai ir loģiski un ētiski pārveidot krājēju sabiedrību par kredītu apsēstu patērētāju sabiedrību, un vai ir loģiski un ētiski piespiest globalizēto cilvēku meklēt darbu tālu prom no mājām?”
Maksa par šādas ētiskās dimensijas neesību būs ļoti augsta, jo mēs maksājam par alkatību un risku, kuru neatbildīgas personas, kas radījušas pašas sev nodokļu paradīzi, ir uzņēmušās par citu cilvēku naudu. Par šo mantkārību un negodīgumu ir jāmaksā nodokļu maksātājam gan Eiropā, gan Amerikā. Mēs kļūstam nabadzīgāki. Bankas zaudē savu nozīmi ekonomikā, kurai, ražojot mazāk, ir vajadzīgi mazāk darba ņēmēji, un tādējādi tiek radīts domino efekts.
Mūsdienu tirgos ir nepieciešama skaidrība un noteikumu ievērošana. Mums ir nepieciešami pasākumi, kas pasargātu visnabadzīgākos un tajā pašā laikā aizsargātu mūsu aktīvu uzpirkšanu gandrīz par velti. Būs vajadzīgi vismaz vairāki gadi šādai ārkārtas attieksmei pret darbu.
Richard Seeber  
rakstiski. - (DE) It īpaši atzinīgi vērtējama Komisijas likumdošanas un darba programmas iezīme ir pasākumi, kas plānoti ekonomiskās krīzes novēršanai Eiropā. Nākamajā gadā Eiropas politiķiem ir jāspēj noteikt ilgtermiņa perspektīvas ES un sadarbībā ar plašu sabiedrību jāierobežo nelabvēlīgā ietekme, ko krīze radījusi finanšu tirgos visā Eiropas ekonomikā.
Šāda veida krīžu sekas bieži vien īstajā ekonomikā tiek izjustas vēlāk. Turklāt papildus dalībvalstu veiktajiem pasākumiem Eiropai ir jāievieš pasākumi, lai negatīvās sekas būtu minimālas.
2009. gads būs izšķirošais cīņā pret klimata pārmaiņām.
Nākamajā gadā Eiropai būs iespēja sevi apliecināt, parādot, ka tā ir spēcīgs starptautisks partneris saistībā ar vides aizsardzības jautājumiem. ES sarunu nostājas formulēšana Apvienoto Nāciju Klimata pārmaiņu konferencē Kopenhāgenā ir ne tikai liela prioritāte, ciktāl tas attiecas uz vides jautājumiem, tā ir saistīta arī ar citām politikas jomām. Eiropas Savienība var sevi apliecināt, darbojoties kā dzinējspēks ne tikai Eiropas kontinentā, bet arī saistībā ar klimata aizsardzību pasaules mērogā.
Tomēr nākamajā gadā mums ir jānodrošina, lai svarīgu gaidāmo iniciatīvu dēļ netiktu aizmirsts iesāktais darbs.
Kaut arī kopējās lauksaimniecības politikas stāvoklis šogad jau ir ticis pārskatīts, lauksaimniecības nozares interesēm arī turpmāk jābūt ar augstu prioritāti Eiropas politikā.
Georgios Toussas  
Kredīttirgus sabrukums, šī dziļā krīze kapitālisma sistēmā, ir vispārējs posts darba ņēmējiem, jo saasinās bezdarba problēmas, tiek apdraudētas sociālās apdrošināšanas un pensiju sistēmas, kā arī joprojām samazinās ienākumi un pasliktinās dzīves apstākļi strādnieku šķiras ģimenēs.
Kapitāls un tā politiskie pārstāvji kredīttirgus sabrukuma slogu noveļ uz darba ņēmēju pleciem un, lai aizsargātu savu ienesīgumu, mēģina veikt vispārēju uzbrukumu darba ņēmēju tiesībām.
Padome un Komisija savos paziņojumos, kā arī Eiropas Parlaments pieņem kapitālisma nostājas un uztiepj šo pašu katastrofālo ekonomiku un monetāro politiku, aicinot veikt ātrāku kapitālistisko pārstrukturēšanos un reformas uz darba ņēmēju rēķina. Viņi atbalsta Ekonomikas un monetāro savienību, Māstrihtas līgumu un četras brīvības, Stabilitātes paktu un sociālo tēriņu samazinājumu finanšu disciplīnas ietvaros. Viņi aicina ES veikt stingrāku dalībvalstu uzraudzību un atzinīgi vērtē un stiprina tās sociāli nekontrolēto lomu daudz efektīvākai kapitāla atbalstīšanai. Viņi aicina ātrāk un ar lielāku uzticību pieņemt pret darba ņēmējiem vērsto Lisabonas līgumu un vispārējo ES ekonomikas politikas orientāciju.
Darba ņēmēju un strādnieku šķiras pieredze ļauj tiem noraidīt barbarisma politiku un veikt tai pretuzbrukumu.
