Középtávú pénzügyi támogatás a tagállamok fizetési mérlegéhez és szociális feltételeihez (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a Tatjana Ždanoka és Jean Lambert által a Verts/ALE képviselőcsoport nevében, Alejandro Cercas által az S&D képviselőcsoport nevében, valamint Marian Harkin és Elizabeth Lynne által az ALDE képviselőcsoport nevében a Bizottságnak feltett, szóbeli választ igénylő kérdés a tagállamok fizetési mérlegéhez és szociális feltételeihez nyújtott középtávú pénzügyi támogatásról - B7-0215/2009).
Tatjana Ždanoka
szerző. - Elnök úr, Lettországból jöttem, egy olyan országból, amelyet keményen sújtott a pénzügyi válság. Lettországot a csőd fenyegette, ha nem kapott volna külső pénzügyi támogatást. Az EU és az IMF biztosította számunkra ezt a segítséget. Előfeltételéül szabták azonban, hogy a lett kormánynak csökkentenie kell a költségvetési kiadásait. Lettország ezt meg is tette: 10%-kal csökkentette a nyugdíjakat (a dolgozó nyugdíjasokét 70%-kal), a dolgozó szülők esetében 10%-kal csökkentette a családi ellátásokat és az anyasági ellátásokat, és leszállította a személyi jövedelemadó alól mentes jövedelem határát.
Amint látják, egységes megközelítést alkalmaztak. 10%-ot vettek el minden nyugdíjból, a 100 eurósból csakúgy, mint az 1 000 eurósból. A Bizottság üdvözölte ezeket a botrányos módon végrehajtott megszorításokat, és egyetértési nyilatkozatot írt alá Lettországgal. Rögtön az elejétől fogva nyilvánvaló volt, hogy az ilyen válogatás nélküli csökkentések a társadalom legkiszolgáltatottabb helyzetben lévő rétegét sújtják majd a leginkább. A Bizottság nem tudja, hogy küszöbön áll a szegénység elleni küzdelem európai éve?
A lettországi helyzet nem egyedülálló az Unióban. Magyarország és Románia is kapott közösségi kölcsönt. Egy napon más országok is kénytelenek lehetnek ilyen kölcsönért folyamodni. Ezért nem szabad precedenst teremtenünk azáltal, hogy elfogadjuk az antiszociális intézkedéseket.
Biztos úr, természetesen mondhatja, hogy ön csak a pénzt adja, és a tagállamok kormányai felelősek a szociálpolitikáért, de a szociális jogok kötelező érvényűek az Európai Unió intézményeire is. Ez azt jelenti, hogy az intézmények minden egyes fellépését a szociális jogok szempontjából is mérlegelni kell. Ha nem így teszünk, hiába is hangoztatjuk, hogy az EU felvállalja a magas szintű szociális védelem feladatát - csak egy ironikus mosoly lesz a válasz.
Elizabeth Lynne
szerző. - Elnök úr, itt nem arról van szó, hogy pontosan meg kellene szabni a tagállamoknak, mire szabad vagy nem szabad költeniük a pénzüket. Minden országnak megvannak a maga elsődleges prioritásai a pénzügyi problémák megoldása terén.
Amikor azonban a tagállamok e rendelkezés értelmében kapnak támogatást az Európai Uniótól, azokat arra kell ösztönözni, hogy az összeget az Unió elveinek tiszteletben tartásával használják fel - azaz ne hagyják figyelmen kívül a szociális védelem és a társadalmi integráció szükségességét.
Ez a pénzügyi válság az egész Európai Unióban súlyosan érintette az embereket, ezért helyes ennek az alapnak a létezése. Emberek milliói veszítették el állásukat. Ezekben a tagállamokban az állásukat elvesztettek közül sokan éppen a legkiszolgáltatottabb helyzetben lévők közül kerültek ki, akik esetében a legkevésbé valószínű, hogy hamarosan új munkát találnának. Ezért fontos, hogy ezekben a tagállamokban ne hagyják figyelmen kívül a szociális biztonsági háló kérdését.
Szóbeli választ igénylő kérdésünkben különösen rákérdeztünk, kötelesek-e a tagállamok a Bizottsághoz benyújtott jelentéseikbe belefoglalni a szociális hatások értékelését. Örömmel fogadnám, ha tájékoztatna bennünket, ez így van-e.
Fontos, hogy a megfelelő üzenetet juttassuk el a középtávú pénzügyi támogatás keretében európai finanszírozásban részesülő tagállamokhoz. Én személy szerint úgy vélem, világossá kell tennünk, hogy a Bizottság a további támogatás megítélése előtt figyelembe veheti, milyen módon segítettek a legkiszolgáltatottabb helyzetben lévőkön.
Tudom, hogy amikor a tagállamok pénzügyi nehézségekkel küzdenek, gyakran nem könnyű szem előtt tartani a szociális kötelezettségeiket - ezért is tettük fel ezt a kérdést. Nagyon fontos, hogy ne felejtsük el: ennek a pénzügyi válságnak emberi vetülete is van, és azt igen gyakran a társadalom peremére szorult emberek szenvedik meg leginkább.
Alejandro Cercas
szerző. - (ES) Elnök úr, biztos úr, a kérdés feltevése előtt alaposan elolvastam az előző kérdéseket és a Parlament e kérdésben közzétett eddigi állásfoglalásait. Tény, nem vélemény, hogy ez év április 24-én a Parlament jogalkotási állásfoglalást fogadott el a 332/2002/EK rendelet módosításáról, amely a Szerződés 100. cikke értelmében e pénzügyi eszközöket szabályozza.
Biztos úr, ebben az állásfoglalásban a Parlament támogatta ezt a pénzügyi válság által leginkább sújtott tagállamok sajátos pénzügyi problémáinak megoldásához nyújtandó támogatást, hangot adott szolidaritásának - mindenekfelett az Európai Unióhoz legutoljára csatlakozott országok tekintetében -, ugyanakkor azonban, biztos úr, a Parlament világosan kijelentette, hogy ezt a támogatást feltételekhez kell kötni, és meghatározott négy kritériumot, azaz közösségi célkitűzést.
Ezek a következők: először, a költségvetési kiadásnak minőséginek kell lennie, azaz a pénzt nem szabad elpazarolni; másodszor, figyelemmel kell lenni a szociális biztonsági rendszerekre és a fenntartható növekedésre; harmadszor, nem szabad eltérni a tisztességes minőségű, teljes körű foglalkoztatás politikájától; és negyedszer, küzdeni kell az éghajlatváltozás ellen. A logika azt diktálja, hogy ha számunkra ezek jó célkitűzések, azokat a tagállamoknak is szem előtt kell tartaniuk.
Eltelt néhány hónap, és jó néhány jelentést kaptunk különféle nem kormányzati szervezetektől, szakszervezetektől és polgároktól az államháztartásukhoz igen jelentős (6,5 milliárd, 3,1 milliárd, 2,2 milliárd és 5 milliárd euró) összegű támogatásban részesült négy állam egyikével kapcsolatban. Olyan számadatokat idéznek, amilyeneket képviselőtársam az imént: 40%-os megszorítás az oktatási ágazatban; 10%-os megszorítás a nyugdíjprogramban; a betegségi juttatások felére csökkentése és így tovább.
Biztos úr, ezzel a helyzettel szembesülve a Parlament legalább azt kívánja, hogy hallgatásunkat ne értelmezzék úgy - ahogyan egyébként teszik -, mintha mi írtuk volna elő ezeket az intézkedéseket; legalább ne legyünk cinkosok ebben az értelmezésben, amely szerint Európa támadást intézett a lakosság legnélkülözőbb rétegei ellen. Biztos úr, ha csak lehetséges, el kell kerülnünk az olyan helyzeteket, ahol a leggyengébbek fizetik meg a kiigazítás árát.
Joaquín Almunia
a Bizottság tagja. - (ES) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a Lettországot, Magyarországot és Romániát érintő problémákat - mert ez az a három európai uniós tagállam, amely jelenleg kölcsönt kap a fizetési mérleget segítő mechanizmuson keresztül - nem ez a Parlament idézte elő; nem is az Európai Bizottság; nem is az Európai Unió. A problémák oka a gazdasági válság, de azokat tovább mélyítette a rossz gazdálkodás és az érintett országok politikai vezetői által hozott helytelen intézkedések. Ezt azért mondom, mert léteznek olyan országok az Európai Uniónak azokban a régióiban is, ahol Lettország vagy Magyarország vagy Románia található, amelyek nem küzdenek hasonló nehézségekkel, és amelyek jobban kezelik a válságot - az európai költségvetésből a strukturális alapokon és a kohéziós alapon keresztül nyújtott támogatással, az európai uniós tagság és az euróövezethez történő csatlakozással kapcsolatos kilátások biztosította védelemmel, de anélkül, hogy támogatást kellett volna kérniük a fizetési mérleget segítő mechanizmusból.
Miért kellett ennek a három országnak támogatást kérnie? Miért kellett nekünk kölcsönt adnunk számukra? Nem a Bizottság vagy a Parlament vagy általában az Európai Unió hibájából: hanem azért, mert ezek az országok rosszul gazdálkodtak.
Hogyan segítünk nekik? Úgy, hogy pénzt adunk kölcsön; és senki nem ad hitelt feltételek nélkül; ez a Parlament vagy a Tanács nem hatalmazott fel bennünket arra, hogy feltételek nélkül nyújtsunk kölcsönöket. Bizonyos feltételek mellett biztosítjuk ezt a kölcsönt, és valóban kemény feltételeket is előírunk ezeknek az országoknak, mert helyzetük rendkívül nehéz, de ezt mondjuk nekik: "ne foganatosítsatok megszorításokat annak érdekében, hogy részt tudjatok venni a strukturális alapok és a kohéziós alap társfinanszírozásában; ne fogadjatok el a már megszerzett jogokat korlátozó intézkedéseket; ne válasszatok olyan megszorításokat, amelyek a leggyengébbeket sújtják.” Néha sikerül ezt elérnünk, de néha sajnos nem sikerül, mert a döntés nem a mi kezünkben van, hanem az övékben.
Ezért osztom az aggályaikat, sőt nemcsak osztom, de azokat mindnyájuk nevében továbbítom is az érintett kormányoknak ugyanakkor, amikor az Európai Unió nevében pénzt juttatunk nekik. Lettország esetében a kölcsön összege 3,1 milliárd euró, és Románia és Magyarország esetében is igen nagy összegekről van szó.
Kérem azonban, hogy egyvalamit vegyenek figyelembe: senki nem nyújt hitelt feltételek nélkül, és engem önök, a tagállamok képviselői nem jogosítottak fel arra, hogy így tegyek. Mindamellett - ha tetszik, ha nem - nem hozhatunk olyan döntéseket, amelyek az adott országok kormányainak vagy parlamentjeinek hatáskörébe tartoznak.
Annyit tehetünk, és ezt meg is tesszük, hogy emlékeztetjük ezeknek az országoknak a kormányait és parlamentjeit egyrészt arra, mekkora felelősség terheli őket a téren, hogy kivezessék országukat a válságból, amelyet más országok nem szenvednek meg ilyen mértékben; másrészt pedig arra, hogy bizonyos intézkedéseket nem lehet megtenni, és nem fogunk kölcsönt nyújtani akkor, ha olyan intézkedéseket fogadnak el, amelyek túlmutatnak az államháztartás kiigazításához és az ahhoz feltétlenül szükséges mértéken, hogy ezeket az országokat olyan helyzetbe hozzák, hogy kezükbe vehessék jövőjüket és többé ne kelljen kölcsönt kérniük az Európai Uniótól.
Jean-Paul Gauzès
a PPE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, úgy vélem, hogy a biztos úr imént tett észrevételei érdemben válaszoltak a feltett kérdésre.
Az Európai Unió nem bocsát rendelkezésre finanszírozást feltételek nélkül. Ezekről a feltételekről szó esett: ilyen a költségvetési kiadások minősége, a fenntartható fejlődéssel kapcsolatos célkitűzések, a foglalkoztatáspolitika, az éghajlatváltozás, de ezenkívül természetesen az is, hogy a lehető leggyorsabban ki kell igazítani az előző kormányok által képzett hiányokat, hogy az általunk segített országok elérhessenek a kívánt szintre.
Úgy gondolom azonban, hogy egy olyan válságban, amelyen most keresztülmegyünk, nem szabad túlzásba vinni a feltételeket. Meg kell bíznunk az európai támogatásban részesülő tagállamok kormányaiban és abban, hogy meghozzák a szükséges rendelkezéseket és elkerülik - ahogy a biztos úr mondta - a visszalépést jelentő vagy visszafelé mutató intézkedéseket.
Természetesen fontosak a szociális kiadások, fenn kell tartani őket, de ezen a téren is meg kell bíznunk abban, hogy a tagállamok elfogadják a helyzet kiigazításához szükséges intézkedéseket, ahelyett, hogy szőrszálhasogató ellenőrzésekbe kezdenénk, amelyek amúgy sem lennének hatékonyak.
Akkor jön majd el az idő annak az ellenőrzésére, hogy hogyan használták fel a tagállamok az európai támogatásokat, amikor ismét támogatás nyújtására kerül a sor, és talán akkor már képesek leszünk következtetéseket levonni a nem megfelelőnek bizonyuló intézkedésekből, különösen a szociális ágazat tekintetében.
Pervenche Berès
az S&D képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, biztos úr, bizonyára nagyon jól emlékeznek rá, hogy - amint arra kollégám, Cercas úr rámutatott - amikor április 24-én támogattuk, érvényesítettük és ratifikáltuk a fizetési mérleget segítő mechanizmus megnövelését, azt két feltétellel tettük: először, hogy a támogatás feltételek mellett nyújtható, különösen a szociális támogatások tekintetében; másodszor, hogy biztosítani kell az átláthatóságot, hogy e Ház tisztán lássa, milyen feltételek mellett kötötték meg ezeket a megállapodásokat a szóban forgó tagállamokkal. Ezért úgy vélem, hogy a ma esti vita igazságos, hasznos és demokratikus vita, és annak során konkrét bizonyítékot kell szolgáltatnunk a tényleges cselekvésről.
Teljességgel kritikus helyzetben vagyunk, amely aggasztja az Európai Uniót, és világosan látjuk, hogy ez a válság alapjaiban rendíti meg a tagállamok közötti, és különösen bizonyos tagállamokkal való szolidaritást. A helyzetet csak tovább rontják a Romániából érkező hírek, ahol különösen a válság következményei okozta politikai bizonytalanság eredményeképpen igen nehéz helyzetbe kerültünk.
Mindamellett nem szeretném, hogy megismételjük a múltban elkövetett hibákat, különösen az IMF-nek tulajdoníthatókat, amely úgy tíz évvel ezelőtt olyan szabályokat alkalmazott, amelyek végső soron csak tovább rontották a helyzetet. Ezen túlmenően egyáltalán nem értek egyet Gauzès képviselőtársammal, aki azt ajánlja, hogy ne végezzünk szőrszálhasogató ellenőrzéseket, hanem várjuk meg a következő igénylést a támogatás elköltési módjának vizsgálatával. Nem! A feltételeket a kölcsön nyújtásakor lehet megszabni, és úgy érzem, hogy Európa már számos területen elég magas árat fizetett azért, hogy nem vizsgálta meg a támogatások feltételeit, ahhoz, hogy ebben az esetben szemet hunyjon.
Ma az Európai Unióban nem fogadhatjuk el, hogy a kiigazítási politikák árát a legkiszolgáltatottabb helyzetben lévőkkel fizettessék meg. Nem hiszem, hogy itt arról lenne szó, hogy a Bizottságot a lettországi politika rossz irányításával vádolnák. Ebben a Házban senki nem mondott olyat önnek, biztos úr, hogy ebbe az irányba szeretnénk elmenni.
Nem engedhetjük meg azonban, hogy a legkiszolgáltatottabb helyzetben lévőknek kelljen megfizetniük az Európai Unió költségvetési kötelezettségvállalásának és Lettországgal való szolidaritásának árát, mert nem hisszük, hogy ez lenne a megfelelő módja a szolidaritás és a lett gazdasági egyensúly helyreállításának.
Marian Harkin
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, az EU szociális védelmi és társadalmi integrációs folyamata kulcsfontosságú annak biztosításában, hogy az Európai Unió elérje a fenntartható gazdasági növekedéssel, a foglalkoztatás arányának és minőségének javításával és a társadalmi kohézió fokozásával kapcsolatos stratégiai célját.
Gazdasági válság idején sok állampolgárt fokozottan fenyeget a szegénység és a társadalmi kirekesztés kockázata; különösen azokat, akik a társadalom peremére szorultak, akik elveszítik munkahelyüket és akik a különböző tagállamokban működő különféle szociális biztonsági hálókra támaszkodnak.
E kérdésfeltevés keretében arra várunk választ a Bizottságtól, hogy a tagállamok fizetési mérlegét segítő középtávú pénzügyi támogatásnak a 332/2002/EK tanácsi rendelet értelmében történő nyújtása során kísérletet tesz-e a szociális védelmi és társadalmi integrációs folyamat érvényre juttatására.
Mindig érzékenyen viszonyulok ahhoz, ha túl sok feltételt szabnak és túlzott bürokratikus terhet írnak elő a támogatások kedvezményezettjei számára, akár tagállamokról, akár kis- és középvállalkozásokról vagy magánszemélyekről van szó. Ha azonban az ilyen feltételek hozzájárulnának egy alapvető európai elv, például a társadalmi integráció megvalósításához, akkor azokra valóban szükség van. Hiába törekszünk társadalmi integrációs folyamat megvalósítására, hiába termelünk hatalmas mennyiségű dokumentumot arról, hogyan tudjuk elérni ezt a célunkat, ha ugyanakkor nem biztosítjuk, hogy ez a folyamat a saját kezdeményezéseinkben is érvényre jusson.
A biztos úr azt állítja, hogy kemény feltételeket szabtunk ezeknek a kölcsönöknek, de számomra nem teljesen világos, melyek ezek a feltételek, illetve van-e egyáltalán közöttük bármiféle szociális feltétel.
Bármelyek legyenek is az uniós finanszírozások nyújtásának körülményei, nem tehetjük meg, hogy mossuk kezeinket és reméljük a legjobbakat. Arra kértek bennünket, hogy bízzunk meg a tagállamokban. Ez nagyon szép dolog, de a bizalmat ki kell érdemelni, és ha aggályok merülnek fel, véleményem szerint azokkal foglalkozni kell.
Patrick Le Hyaric
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, a legtöbb közgazdász most egyetért abban, hogy a válság nagy részben annak tulajdonítható, hogy a munkával megtermelt javak tőkévé, nyereséggé alakultak. Ezenkívül általánosságban abban is egy véleményen vannak, hogy a lakosság azokban az országokban szenvedte meg viszonylag kevésbé a válságot, amelyek fenntartották szociális jóléti rendszereiket és közszolgáltatásaikat.
Ma este azonban azoknak a feltételeknek a természetéről vitázunk, amelyeket önök az európai támogatás vagy IMF-segély nyújtása során a lakosság számára megszabnak. Ezt a támogatást többé nem szabad olyan feltételekhez kötni, amelyek a szociális és képzési kiadások csökkentését, valamint az állami szféra - így többek között az általános érdekű szociális szolgáltatások - privatizációját előíró strukturális alkalmazkodási tervek alkalmazását vonják maguk után. Ez az, ami mára tarthatatlanná vált, és ezt fel kell ismerni. Mindez csak tovább súlyosbítja a válságot, a munkanélküliséget és a szegénységet.
Ezért kell nézetünk szerint megfordítani az e feltételekkel kapcsolatos kritériumokat, és úgy határozni, hogy az európai állami támogatásokat vagy az IMF-segélyeket új feltételekhez lehessen kötni, új előirányzati rendszerrel lehessen kombinálni, és hogy a támogatásokat azokkal az új kritériumokkal összhangban nyújtsák, amelyek célja egy új vagyonelosztási rendszer elősegítése, azaz a fizetések, a nyugdíjak és az alapvető szociális normák növelése, valamint magas szintű szociális védelem fenntartása, a teljes körű foglalkoztatás garantálása. Végső soron a szociális téren elért haladás növeli a gazdasági hatékonyságot, nem pedig fordítva.
Arturs Krišjānis Kariņš
(LV) Elnök úr, biztos úr, nyilvánvaló, hogy az Európai Bizottság együttműködően és megértően viszonyult a válság miatt pénzügyi nehézségekkel szembesülő tagállamokhoz. Nem lehet úgy szilárd és erős szociális támogató rendszereket fenntartani, ha ehhez a tagállamok nem rendelkeznek kellőképpen erős gazdasággal. Képviselőtársaim azt javasolják, hogy szigorítsunk a pénzügyi támogatás nyújtásának feltételein, de én úgy vélem, hogy ez elvi síkon nem volna kívánatos. Inkább komolyan meg kellene fontolnunk annak a lehetőségét, hogy kiterjesszük azokat a feltételeket, amelyek mellett pénzügyi támogatás nyújtható, lehetővé téve, hogy az ne csak az államok költségvetésének és pénzügyi rendszereinek konszolidálására legyen felhasználható, hanem a gazdaság fejlesztésére is.
Ahhoz, hogy hosszú távon biztosítani lehessen a stabil szociális támogatási rendszert, be kell fektetni a gazdaságba. Ha ilyen módon is fel lehetne használni a pénzügyi támogatási forrásokat, azáltal lehetne a legjobban biztosítani a lehető leggyorsabb segítségnyújtást a pénzügyi nehézségekkel küzdő tagállamoknak. Az országok válságból való kilábalása és további stabilizációja szorosan összefügg az Európai Unió velük kapcsolatos politikájával. Csak összehangolt és hatékony fellépésekkel lehet európai szintű eredményeket elérni. A pénzügyi támogatás nem az egyetlen módja az európai államok közötti kölcsönös támogatásnak, és nem is szabad, hogy az legyen. Átfogó megoldásokat kell találni, amelyek elősegítik az Európai Unió összes tagállamának gazdasági fejlődését.
Kinga Göncz
(HU) Ezek az országok, amelyekről itt szó van az Európai Unió új tagországai, amelyeknek a rendszerváltozások után egyszerre kellett a rendszerváltások veszteseiről gondoskodni, egy gazdasági szerkezetátalakítás után versenyképessé válni egy nyílt piacon, kiegyensúlyozott szerkezetű gazdaságokat kialakítani, építeni, és itt van a legkevesebb tartaléka, ezekben az országokban az embereknek. A lakáshitelek törlesztése nehézségekbe ütközik a magas deviza alapú hitelarány miatt, növekszik a munkanélküliség az egyoldalúan fejlődő gazdaság nehézségei miatt és csökkennek a szociális kiadások is.
Azt látjuk, hogy a szociális feszültségek következtében instabilitás alakul ki, politikai instabilitás, több országban növekszik a szélsőséges nézetek támogatottsága, és a populizmus teret nyer. Azt gondolom, hogy mindezek figyelembevételével kell értékelnünk a helyzetet és kialakítani a további tennivalókat az európai szolidaritás értelmében és ennek az alapján.
Jürgen Klute
(DE) Elnök úr, a ma esti vitatémánk már sokszor szerepelt az Európai Parlament napirendjén. Köztudott, hogy a Bizottság a támogatás odaítélése során a Nemzetközi Valutaalap feltételeit tartja szem előtt. Ez már többször elhangzott.
Ebben a helyzetben az Európai Parlament ismételten kérdéseket intézett a Bizottsághoz. 2008 novemberében az Európai Parlament felszólította a Bizottságot, hogy tegyen közzé elemzést azoknak a bankoknak a magatartásáról, amelyek akkoriban kivonták vagyonukat a közelmúltban az EU-hoz csatlakozott tagállamokból. Ez év április 24-én az Európai Parlament megismételte ezt a kérését. Naprakész információkat kért továbbá a Bizottság és a támogatásban részesülő tagállamok közötti szándéknyilatkozatokról, amelyek részletesen előírják a támogatás feltételeit. Tudomásom szerint egyelőre nem kaptunk választ ezekre a kérésekre.
Ezért az első kérdésem: helyes eljárás az, hogy ezekre a kérésekre mostanáig nem reagáltak? Ha igen, második kérdésem: miért nem reagáltak még ezekre a kérésekre? Harmadik kérdésem pedig: mikor várhatunk választ ezekre a kérésekre?
Theodor Dumitru Stolojan
(RO) Románia, egy olyan ország képviselőjeként, amely fizetési mérlegéhez pénzügyi támogatásban részesült az Európai Bizottságtól, meg szeretném köszönni a Bizottságnak, hogy ilyen gyorsan járt el a fizetési mérleghez nyújtott pénzügyi támogatással kapcsolatban, amely nélkül Románia gazdasági és szociális problémái még sokkal súlyosabbak lettek volna.
A pénzügyi támogatásban részesült országokban bizonyára igen sok a szociális probléma, és lehet arról vitázni, milyen típusú szociális feltételt lehetne belefoglalni ezekbe a pénzügyi támogatási megállapodásokba. Ha így vizsgáljuk a kérdést, figyelembe kell vennünk, hogy ezeknek az országoknak a biztosítási és szociális támogatási rendszerei hozzájárultak a fizetési mérleghez nyújtott pénzügyi támogatást szükségessé tevő egyensúlytalanságokhoz. Ezért ha szociális feltételekről beszélünk, meg kell vitatnunk az ezekben a szociális ágazatokban - és elsősorban a nyugdíjrendszerben - végrehajtandó reformokat is, hiszen csak így valósíthatjuk meg a középtávú és hosszú távú pénzügyi fenntarthatóságot, amely segítségével a gyökerekig hatolva oldhatjuk meg a problémákat ezekben az országokban.
Proinsias De Rossa
Elnök úr, az ILO a közelmúltban - júniusban, amikor elindította globális foglakoztatási paktumát - azt mondta, hogy a világnak a válságot követően meg kell változnia.
Attól félek, hogy nem ez történik. A válság végére fenntarthatóbb gazdaságot kellene megteremtenünk, tisztességes munkalehetőséggel, minőségi közszolgáltatásokkal és méltányos globalizációval, így haladva a millenniumi célkitűzések megvalósítása felé. De most nem ebbe az irányba haladunk. Abba az irányba haladunk, hogy a bankok Európában és világszerte igyekeznek megszorításokat elérni egyszerűen azért, hogy megtarthassák előjogaikat.
Miközben a Bizottság szankcionálja, hogy az ír bankok megmentésébe eurómilliárdokat pumpálnak, az ír kormány jelenleg is azt tervezi, hogy tönkretegye a helyi fejlesztést, az Európai Unió által támogatott közösségi fejlesztési programokat. Tönkre akarják tenni az oktatási rendszerünket is.
Az Európai Alapítvány az Élet- és Munkakörülmények Javításáért ma adta ki a Szerkezetátalakítás a recesszió idején című jelentését. Szeretnék csak két sort idézni belőle: "Ideális esetben kedvező lenne biztosítani azt, hogy a recesszió által okozott azonnali problémák megoldását célzó intézkedések összhangban álljanak a hosszú távú célokkal.” A Bizottságnak nyilvánvalóan ragaszkodnia kellene ahhoz, hogy minden tagállam legalább törekedni próbáljon erre.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Gazdasági válság idején, amikor még mindannyian érezzük annak fájdalmas hatásait, számos ország úgy döntött, hogy különféle pénzügyi intézményekhez fordul pénzügyi támogatásért. Érdemes azonban feltenni a kérdést, hogy ezeknek a nem jelentéktelen összegeknek mekkora százaléka jutott el a válságot leginkább megszenvedőkhöz és a jelenlegi nehéz helyzetben a leginkább nélkülözőkhöz.
Európában emberek ezrei veszítik el egyik napról a másikra saját és családjuk megélhetési forrását. A tagállamok kormányai figyelembe veszik-e bármilyen módon a szociális tényezőt, amikor pénzügyi támogatást kérnek? Sok ember egyre romló életkörülményeit és a számos európai országban egyre növekvő munkanélküliséget tekintve ez kétségesnek tűnik. Ezért felszólítom önöket arra, hogy ne maradjunk közömbösek a hétköznapi emberek szükségletei iránt, akik - mint mindig - a leginkább szenvednek a kormányok hibáinak káros hatásaitól.
Ilda Figueiredo
(PT) A gazdasági és társadalmi kohézió elvének alkalmazása válsághelyzetben különösen fontossá válik. Nemcsak a közösségi költségvetés jelentős megnövelését teszi szükségessé, de a javak méltányos megosztást is, ezenkívül más olyan politikákat, amelyek a védelmet és a társadalmi integrációt, mindenki számára elérhető munkahelyek megteremtését, az egyetemes és minőségi szolgáltatások hozzáférhetőségét, azaz az alapvető jogok minden polgár számára történő biztosítását tekintik prioritásuknak.
A közösségi finanszírozást és minden javasolt gazdasági és pénzügyi intézkedést ezért azok társadalmi hatásértékelésének kellene kísérnie, hogy elkerülhető legyen az egyenlőtlenségek és a szegénység további súlyosbítása. Reméljük, biztos úr, hogy e vitát követően az Európai Bizottság kezdeményezéseket fog tenni e cél elérése érdekében.
Seán Kelly
Elnök úr, érdekes - bár kissé nyomasztó - a ma esti vita, különösen mivel az Európai Unió jó hiszemben jár el, amikor megpróbál segíteni a bajba jutott országokon.
Az én hazám, Írország is részesült bizonyos mértékű támogatásban; ennek egyik példája különösen a hamarosan hozzáférhetővé váló globalizációs alapok. Ugyanakkor - az ember nem is érti, ez hogyan lehetséges - amikor ezek az országok úgymond kemény feltételek mellett kölcsönhöz jutnak, azt rosszul használják fel. Az ember azt gondolná, hogy e kemény feltételek egy része annak biztosítására szolgál, hogy az összeget megfelelő módon használják fel, vagy ha ez nem így történik, lehetőség van a kiigazításra.
Tudja a Bizottság biztosítani azt, hogy leállítsák ezeknek az összegeknek a folyósítását, vagy visszavonják azokat, vagy valamiféle bírságot kilátásba helyezni? Mert az nem elfogadható, hogy - amint képviselőtársam, Harkin asszony mondta - ha valamit bizalmi alapon adunk valakinek, az ezt a bizalmat nem szolgálja meg.
Másrészt és végezetül, így soha nem jutunk el abba a helyzetbe, amelyről Proinsias De Rossa beszélt, azaz a recesszió után nem lesz jobb a helyzetünk, mint most.
Joaquín Almunia
a Bizottság tagja. - (ES) Elnök úr, először is szeretném elmondani, hogy teljes mértékben egyetértek az Európai Parlament által jóváhagyott feltételekkel; a Bizottság éppen így tesz: amikor a fizetési mérleget segítő mechanizmuson keresztül pénzt ad kölcsön a három érintett tagállamnak, a Bizottság éppen azt teszi, hogy fogja a piac által hitelezett pénzt, és azt pontosan ugyanolyan feltételek mellett adja kölcsön (ezek a feltételek pedig jóval kedvezőbbek az országok számára, mint amelyek mellett közvetlenül a piacról vehetnék fel ezeket a hiteleket), valamint kiköt néhány feltételt annak biztosítására, hogy visszafizetik nekünk a pénzt, de figyelembe vesszük az önök által említett és e Parlament által elfogadott négy feltételt is. Teljes mértékben egyetértünk ezekkel.
A fizetési mérleget segítő mechanizmus alkalmazásakor azonban nem szabad egyenlőségjelet tenni a költségvetési források (a strukturális alapok, a kohéziós alap, más típusú programok vagy segélyek) felhasználása és az adott országok pénzügyi nehézségeinek megoldására nyújtott kölcsön közé - márpedig nekem úgy tűnt, hogy néhány felszólalásban önök éppen ezt tették.
Lettországnak az a problémája - és Magyarország és Románia is ugyanezzel a nehézséggel szembesült -, hogy azért kellett ezt a fizetési mérleget segítő mechanizmust igénybe vennie, mert a piacról nem kap kölcsönt pénzügyi kötelezettségeinek finanszírozására. Ez a probléma. Nem egy bizonyos tevékenységet vagy különös projekteket célzó programról beszélünk: országokról beszélünk, amelyek pénzügyi nehézségekkel küzdenek. Ennek oka természetesen részben a válság, de a múltbeli rossz gazdálkodás miatt ezek a nehézségek itt jóval nagyobb méreteket öltenek, mint más olyan államokban, ahol a feltételek objektív szempontból hasonlók.
Kérem, ne okolják a Bizottságot vagy az Európai Parlamentet vagy a Miniszterek Tanácsát azért, ha egyes tagállamok kormányai helytelenül gazdálkodnak. Ez nem a mi felelősségünk; a mi dolgunk az, hogy segítsünk a pénzügyi problémák megoldásában. Ez a fizetési mérleget érintő pénzügyi probléma részben a magánszféra eladósodásával függ össze, amelynek bizonyos összegeket újra kell finanszíroznia vagy adósságokat kell visszafizetnie, ezért nem képes már arra, hogy maga végezze el ezt a tranzakciót; részben pedig időnként az állami szféra hiányáról van szó.
Az állami szektor adósságainak finanszírozása tekintetében több lehetőségünk van arra, hogy különös feltételeket szabjunk, és ezt meg is tesszük, higgyék el nekem. Tegnapelőtt itt Brüsszelben még azon munkálkodtam, hogy meggyőzzem a lett kormány egyik képviselőjét arról, hogy progresszívebb intézkedéseket tervezzenek a 2010. évi költségvetésbe. Kérem azonban, ne várják el a Bizottságtól, hogy egy országot rákényszerítsen egy olyan adóreform elfogadására, amelyet az nem akar elfogadni; ha tetszik, ha nem, ez így van, és ezt önök ugyanolyan jól tudják, mint én. Erre nincsen hatáskörünk.
Mit tehetünk akkor mégis az európai polgárok képviseletében? Hagyjuk összeomolni az országot, hogy fizetésképtelenné váljon? Engedjük, hogy ne tegyen eleget külső kötelezettségvállalásainak, akár állami, akár magánadósságokról legyen szó? Engedjük, hogy a pénzügyi gondok miatt ezek az országok kénytelenek legyenek 25 vagy 30%-kal leértékelni valutájukat, ami azonnal tönkretenné a külföldi valutában eladósodott családokat, vállalkozásokat és közszektort,? Biztos vagyok benne, hogy önök ezt nem szeretnék, és én sem szeretném. Márpedig ilyen feltételek mellett dolgozunk.
Egyetértek mindannyiuk helyzetelemzésével: De Rossa úréval, Cercas úréval, Berčs asszonyéval, mindannyiukéval; de még mennyire, hogy egyetértek. Ma azonban a gyakorlati helyzet sokkal bonyolultabb ennél az olyan országokban, mint Lettország vagy Románia. Kérem, képzeljék magukat annak a helyébe, akinek mindannyiuk nevében eljárva arról kell döntenie, ad-e kölcsönt egy olyan országnak, amelynek a piac nem hajlandó, noha a legtöbb tagállamnak, a legiparosodottabb országoknak igen. Ez a helyzet. Ezt próbáljuk megoldani, és közben teljesíteni azt a négy feltételt is, amelyeket önök szabtak nekünk, és amelyeket én is támogatok.
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
José Manuel Fernandes
írásban. - (PT) A pénzügyi világválság mély és globális hatást gyakorolt az emberek életére világszerte. Ebben a helyzetben nagyobb fokú politikai és társadalmi integrációra, erősebb és egységesebb Európára lenne szükség. Az Európai Uniónak saját illetékességi területén belül garantálnia kell minden alapvető jog védelmét, máskülönben nem prédikálhat egy olyan politikáról, amelyet saját maga nem gyakorol. Ezért támogatom az Európai Unióban egy újfajta szolidaritás megteremtését, amely képes biztosítani a minimális társadalmi jogokat minden egyes európai polgár számára. Példának okáért európai szinten garantált minimumszabványokra van szükség az egészségügy, az oktatás, valamint az állami nyugdíjak és juttatások terén. Úgy gondolom, létfontosságú e minimumszabványok megalkotása, mivel azok elősegítik a munkakörülmények egységesebbé válását, ami egyben szabályozó hatást gyakorol a vállalkozások tevékenységére és a foglalkoztatásra is. Nyilvánvaló, hogy egyfelől az európai uniós pénzügyi támogatás feltételéül nem szabhatók a tagállamok kizárólagos hatáskörébe tartozó szakpolitikai intézkedések, másfelől ugyanezeket a politikákat az EU nem kötheti feltételekhez. Ez azonban nem jelenti azt, hogy nincs szükség jobb szakpolitikai és társadalmi koordinációra. Ellenkezőleg, ez a koordináció létfontosságú.
Silvia-Adriana Ţicău
írásban. - (RO) A pénzügyi válság miatt néhány tagállam az EU támogatására (a 2002. február 18-i 332/2002/EK tanácsi rendelet (1) preambulumbekezdése) és a nemzetközi közösség segítségére (Nemzetközi Valutaalap) szorult. Ezeket a támogatásokat annak biztosítása mellett kell felhasználni, hogy megfelelő feltételek állnak rendelkezésre a szociális védelem nyújtására és a társadalmi integráció megvalósítására, és olyan keretrendszerre alapozva, amely hozzájárul a gazdasági fejlődés megerősítéséhez és munkahelyek teremtéséhez. A 2008 márciusa és 2009 májusa közötti időszakban a 27 tagú Unióban a munkanélküliség szintje elérte a 8,9%-ot, a munkanélküliek száma 5,4 millióról 21,5 millióra nőtt. Az európai polgárokat legjobban a munkahelyük elvesztése aggasztja. Az Európai Uniónak és tagállamainak képesnek kell lenniük a meglévő munkahelyek megtartására és új munkahelyek teremtésére. Ezt úgy lehet elérni, ha ténylegesen beruházunk a mezőgazdaságba, az oktatásba és az egészségügybe, valamint a közlekedési és energia-infrastruktúrákba. Mert valahányszor egy európai polgár elveszíti állását, egy európai családnak csökken a jövedelme, és ennek kapcsán romlik az életminősége. Minden létrehozott munkahely egy-egy családnak biztosít tisztességes megélhetést és minőségi oktatást a fiatalabb nemzedéknek. Márpedig az európai modell sikere az ötszázmillió európai polgár életminőségével mérhető.
