Irak
Puhemies.
Esityslistalla ovat ensimmäisinä neuvoston ja komission julkilausumat Irakista ja sen jälkeen keskustelu.

Haarder
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää tilaisuudesta keskustella tästä erityisen ajankohtaisesta aiheesta. Keskustelu osuu ajankohtaan, jolloin Irak saa yhä enemmän kansainvälistä huomiota ja tilannetta pohditaan päivittäin käytännössä kaikissa tiedotusvälineissä - niin tänäkin aamuna, kuten me kaikki epäilemättä olemme huomanneet.
On tärkeää painottaa, ettei EU:lla ja Euroopan valtioilla ole mitään erimielisyyksiä irakilaisten väestön kanssa. Irakilla on ollut historian kuluessa monellakin tapaa myönteinen vaikutus alueeseen, ja Euroopassa tällä hetkellä asuvilla irakilaisilla pakolaisillakin on enimmäkseen myönteinen vaikutus asuinvaltioihinsa.
Vuonna 1990 Irakin hallinto kuitenkin päätti hyökätä pieneen puolustuskyvyttömään naapurivaltioon, Kuwaitiin. Eri puolilla maailmaa sijaitsevien valtioiden laaja liittoutuma pyrki yhdessä torjumaan tämän hyökkäyksen.
Kun kansainvälinen yhteisö oli Yhdysvaltojen johdolla vapauttanut Kuwaitin, Irak suostui tulitaukoon, johon sisältyi joukko ehtoja, joiden tarkoituksena oli lopettaa Kuwaitin vastainen sota. Irak suostui muun muassa luovuttamaan kaikki joukkotuhoaseensa ja pitkän matkan ohjuksensa. Pakotteet voidaan poistaa heti, kun YK pystyy vahvistamaan, että Irak on täyttänyt velvoitteensa tuhota olemassa olevat joukkotuhoaseiden varastot ja lopettaa uusien tällaisten aseiden kehittämisen.
Irakin hallinto on valitettavasti päättänyt 12 viime vuoden aikana olla tekemättä täydellistä yhteistyötä valtion joukkotuhoaseiden ja pitkän matkan ohjusten vaiheittaisessa poistamisessa.
Vuonna 1991 YK:n turvallisuusneuvosto perusti ensimmäisen tutkintatoimikunnan, UNSCOMin (Yhdistyneiden Kansakuntien erityistoimikunta), jolle Irakin hallinto tarjosi täysin kelvottomat työskentelyolot. Tilanne kärjistyi siihen, että hallinto kieltäytyi vuonna 1998 päästämästä UNSCOMia enää Irakin alueelle. Joulukuussa 1999 annetun päätöslauselman 1284 nojalla turvallisuusneuvosto perusti uuden valvontakomission, UNMOVICin (Yhdistyneiden Kansakuntien asevalvonta- tarkastuskomissio) UNSCOMin seuraajaksi. Irakin viranomaiset epäsivät kuitenkin UNMOVICiltakin pääsyn Irakiin sellaisin ehdoin, jotka olisivat mahdollistaneet sille tehtävien hoitamisen.
Viime vuosina YK:n pääsihteeri Kofi Annan on yrittänyt jatkuvasti taivutella Irakin hallintoa antamaan asetarkastajille lupa suorittaa tehtävänsä loppuun, jotta Irak pystyy täyttämään yli kymmenen vuotta sitten määrätyt tulitauon ehdot. Nämä pyrkimykset ovat olleet toistaiseksi tuloksettomia. Irak esittää jatkuvasti uusia vaatimuksia, asettaa uusia ehtoja ja kieltäytyy edelleen päästämästä asetarkastajia maahan vapaasti ja ehdoitta.
Irakin taloudellinen ja yhteiskunnallinen tilanne on huonontunut jatkuvasti Persianlahden sodan jälkeen. Keski- ja Etelä-Irakin imeväiskuolleisuus on tällä hetkellä kaksinkertainen Persianlahden sotaa edeltävään aikaan verrattuna. Aliravitsemus on yleisesti lisääntynyt. Koulujärjestelmässä kärsitään välineiden puutteesta, ja infrastruktuuria sekä vesi- ja viemäriverkostoa on uudistettava ja kehitettävä pikaisesti. Irak on muuttunut suhteellisen vauraasta kasvavan talouden valtiosta hiipuvan talouden valtioksi, jonka humanitaarinen tilanne on kriittinen. Siitä kärsivät varsinkin kaikkein heikoimmat ryhmät - naiset, lapset ja köyhät - sekä sellaiset ryhmät, jotka eivät kannata Saddam Husseinin hallintoa.
Irakille myönnetään siksi hyvin huomattavaa humanitaarista apua. EU:n hätäapuohjelma, ECHO, on Irakille annettavan humanitaarisen avun suurin yksittäinen lahjoittaja, mutta myös YK:n järjestelmä, Kansainvälinen Punainen Risti ja yhteislahjoittajat toimivat aktiivisesti humanitaarisella alalla.
Jotta pakotteiden vaikutus siviiliväestöön voitaisiin estää, perustettiin ?Öljyä ruokaa vastaan? -ohjelma, jonka ansiosta Irak voi täydentää omaa elintarvike- ja lääketuotantoaan tuontitavaroilla, jotka rahoitetaan valtion öljytuloilla. Turvallisuusneuvosto ehdotti ?Öljyä ruokaa vastaan? -ohjelmaa jo vuonna 1991, mutta Irakin vastahakoisuuden ja vitkastelun vuoksi ohjelma pantiin täytäntöön vasta joulukuussa 1996. YK tarkisti ?Öljyä ruokaa vastaan? -ohjelmaa 14. toukokuuta 2002 annetulla turvallisuusneuvoston päätöslauselmalla 1409. ?Öljyä ruokaa vastaan? -ohjelmasta saadut tulot on käytettävä elintarvikkeisiin, lääkkeisiin ja muihin terveydenhoitoalan resursseihin, Irakin siviiliväestölle tarkoitettuihin tarvikkeisiin ja perushyödykkeisiin sekä öljyalan ylläpitämiseen tarvittaviin välineisiin. Tarkistetun ?Öljyä ruokaa vastaan? -ohjelman ansiosta useimpia tuotteita voidaan viedä Irakiin ongelmitta, ja siellä valvotaan samalla aiempaa tiukemmin sellaisia tuotteita, joita saatetaan käyttää aseiden, myös joukkotuhoaseiden, tuotantoon.
YK:n turvallisuusneuvosto käsittelee kansainvälisen yhteisön kantaa Irakin kysymyksessä. YK:n pääsihteeri on ollut tänä vuonna monta kertaa yhteydessä Irakin ulkoministeriin nykyisen pattitilanteen ratkaisemiseksi. He olivat viimeksi eilen yhteydessä. Pyrkimykset eivät ole kuitenkaan tuottaneet vielä konkreettista tulosta.
EU:n kanta on selvä, ja se ilmaistiin taannoin puheenjohtajavaltion EU:n puolesta antamassa julkilausumassa, joka julkistettiin 20. toukokuuta 2002. Siinä todetaan seuraavaa:
?Euroopan unioni ottaa tyytyväisenä vastaan tiedon Irakin ulkoasiainministerin ja Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin tapaamisista, joissa pyritään löytämään diplomaattinen ratkaisu kysymykseen Irakin joukkotuhoaseista, niin että turvallisuusneuvoston päätöslauselmat pannaan kokonaisuudessaan täytäntöön ja että Irak noudattaa aseriisuntavelvoitteitaan.
Euroopan unioni vahvistaa uudelleen sitoumuksensa pitäytyä tiukasti Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmissa. Euroopan unioni vetoaa Irakiin, että tämä noudattaisi viipymättä päätöslauselmia erityisesti päästämällä tarkastajat takaisin Irakiin päätöslauselman 1284 mukaisesti.
Euroopan unioni tukee varauksetta kaikkia turvallisuusneuvoston ja Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin pyrkimyksiä.
Euroopan unioni panee tyytyväisenä merkille turvallisuusneuvoston 14. toukokuuta hyväksymän päätöslauselman 1409, joka lieventää merkittävästi Yhdistyneiden Kansakuntien pakotejärjestelmää Irakia kohtaan. Uusi ?Öljyä ruokaa vastaan? -ohjelma antaa Irakille mahdollisuuden siviilikäyttöön tarkoitettujen tarvikkeiden yhä vapaampaan maahantuontiin ylläpitäen samalla tiukan valvonnan kaksikäyttötuotteiden osalta. Valvonta on tarpeen, sillä kansainvälinen yhteisö on yhä huolissaan kyseisten tuotteiden mahdollisesta käytöstä joukkotuhoaseohjelmissa tai tavanomaisissa aseohjelmissa. Euroopan unioni kehottaa Irakia noudattamaan kaikilta osin uutta järjestelyä, jonka tarkoituksena on edistää humanitaarisen tilanteen parantumista ja erityisesti hyödyttää Irakin kansaa.?
Kansainvälisessä lehdistössä on kesän aikana pohdiskeltu paljon Yhdysvaltojen mahdollista Irakin vastaista hyökkäystä. Yhdysvaltojen presidentti on sanonut, että Yhdysvallat haluaa Irakiin vallanvaihdoksen. Se on melko täsmällinen ilmaus. Lisäksi presidentti sanoi, että Yhdysvallat neuvottelee eurooppalaisten liittolaistensa ja kumppaneidensa kanssa. Uskomme vahvasti, että näin tapahtuu, jos tällainen tilanne tulee eteen.

Patten
Arvoisa puhemies, en todellakaan halua toistaa, mitä ministeri äsken sanoi kattavassa puheessaan, joka koski tämänhetkiseen tilanteeseen johtaneita seikkoja. Jätänkin pois joitakin sellaisia huomautuksia, jotka olisivat pikemminkin toistoa - näin useammat parlamentin jäsenet voivat osallistua tähän poikkeuksellisen tärkeään ja menettelyn vuoksi mielestäni melkeinpä ainutlaatuiseen keskusteluun.
Kuten ministeri äsken sanoi, Irak on ollut viime viikkoina yhä näkyvämmin esillä kansainvälisessä keskustelussa. Tilanne näyttää kehittyvän päivittäin. Vaikka kaikki muu olisikin epävarmaa, on selvää, että uuden, hyvin vakavan kriisin vaara kasvaa koko ajan. Monet tärkeät henkilöt ovat ilmaisseet - etenkin Washingtonissa - kantansa siitä, miten pitäisi menetellä Irakin ja niiden ongelmien kanssa, jotka liittyvät Irakin joukkotuhoaseiden hallussapitoon ja kehittämiseen. Monet avaintoimijat, myös Euroopan valtioiden hallitukset, ovat ilmaisseet kantansa. Näen tämänaamuisista asiakirjoista, mitä asiasta sanottiin vasta eilen.
Puheiden ja artikkeleiden sekavuuden vuoksi haluaisin tänään keskittyä vain sellaisiin seikkoihin, joista meillä on varmaa tietoa ja jotka meidän kaikkien pitäisi voida hyväksyä.
Ensiksi, kuten Baroness Nicholson of Winterbournen laatimassa Irakin tämänhetkistä tilannetta käsittelevässä erinomaisessa katsauksessa, josta keskustelimme parlamentissa viime toukokuussa, todettiin - ja olen muuten samaa mieltä kaikesta, mitä ministeri sanoi huolestuneisuudestamme Irakin kansan puolesta - ei ole epäilystäkään siitä, etteikö Saddam Husseinin johtama hallinto olisi julma. Tämä tehtiin selväksi erinomaisessa mietinnössä, josta keskustelimme viime toukokuussa, vaikka täytyykin sanoa, että silloin paikalla oli hieman vähemmän ihmisiä kuin tänä aamuna. Hänen 23 vuotta kestäneen hallintokautensa aikana on tapahtunut jatkuvasti kauheita asioita: sotia, hyökkäyksiä ja julmia sisäisiä sortotoimia sekä kemiallisten aseiden käyttöä hänen omaa kansaansa vastaan. Perustavat ihmis- ja kansalaisoikeudet puuttuvat hänen valtiostaan kokonaan, ja olen varma, että uusi, toisenlaisen valtionjohto olisi irakilaisten kannalta parempi. Olisin todellakin yllättynyt, jos joku olisi sitä mieltä, että nykyinen johto on heille paras mahdollinen, eikä vain irakilaisille vaan Lähi-idän alueelle ja todellakin koko maailmalle. Se ei ole ainoa hallinto, jota ilman maailmassa asiat olisivat paremmin - niitä on monia muitakin - mutta se on varmasti listan kärjessä.
Toiseksi, sen jälkeen, kun YK:n tarkastajat olivat vuonna 1998 lähteneet alueelle, joulukuussa 1999 hyväksyttiin ministerin mainitsema YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselma 1284, jossa perustettiin uusi asetarkastusyksikkö UNMOVIC, ja määrättiin, mitä Irakin on tehtävä, jotta YK:n pakotteet poistettaisiin. Ennen kaikkea sen piti toimia ?täydessä? yhteistyössä tarkastajien kanssa. Tämä tarkoittaa, että Irakin pitäisi myöntää UNMOVICin tarkastajille rajoittamaton pääsy kaikkiin paikkoihin, kaikille alueille, kaikkiin välineistöihin ja laitteistoihin milloin tahansa ilman mitään ehtoja.
Irak ei ole kuitenkaan noudattanut kyseistä turvallisuusneuvoston päätöslauselmaa - samoin kuin se ei ole kyennyt tekemään YK:n kanssa yhteistyötä koko 1990-luvulla, jonka aikana turvallisuusneuvosto antoi yhdeksän päätöslauselmaa. Irak on joko kieltänyt YK:n tarkastajien pääsyn tai luonut heidän toimilleen kelvottomat olot. Euroopan parlamentti on ollut aina täysin varma siitä, että YK:lla on merkittävä osuus rauhattoman maapallomme globaalin hallintotavan parantamisessa, enkä usko, että voitte vapauttaa Irakia näistä vastasuorituksista.
Tammikuussa 1999 laaditun UNSCOMin kertomuksen mukaan on oikeutettua epäillä, että Irakin hallinto kehittää parhaillaan joukkotuhoaseita. Tätä ei sano ulkosuhteista vastaava komission jäsen vaan UNSCOM. Asiasta ei ole tällä hetkellä selvää näyttöä; pitää tosin panna merkille, ettei Irakin hallitus ole suinkaan tehnyt todisteiden hankintaa helpommaksi UNSCOMin tarkastajille. Yksi kysymys tulee mieleen aina, kun ajattelen asiaa. Jos Irakin hallinnolla ei kerran ole mitään salattavaa, miksi se estää YK:n tarkastajien pääsyn maahan? Ei ole kohtuutonta esittää tätä kysymystä.
Tästä voi mielestäni tehdä selvästi kaksi johtopäätöstä riippumatta siitä, mistä lähtökohdista ihmiset tulevat tähän väittelyyn ja keskusteluun, jossa syntyy varmasti kiivasta sananvaihtoa tulevina viikkoina ja kuukausina.
Meidän on ensinnäkin jatkettava Irakin painostamista, jotta se noudattaisi YK:n päätöslauselmia täysimääräisesti. Onko joku parlamentin jäsen eri mieltä asiasta? Hyvä!

Olemme yksimielisiä. Tällaista tilannetta ei ehkä ole vielä muissa maissa, mutta ainakin tässä parlamentissa voimme lähteä liikkeelle yksimielisestä näkemyksestä tässä kysymyksessä. Toukokuun 20. päivänä annetussa EU:n puheenjohtajavaltion julkilausumassa vahvistetaan, että Euroopan unioni tukee Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmaa nro 1284 ja UNMOVICin tarkastajien esteetöntä pääsyä maahan.
Toiseksi, meidän on tajuttava, että pyrkimykset saada Irak noudattamaan päätöslauselmia onnistuvat todennäköisesti paremmin, jos niihin osallistuu yhtä laaja ja tehokas liittoutuma kuin vuonna 1991 erinomaisella diplomaattisella taidolla perustettu liittoutuma, jonka avulla Irakin asevoimat karkotettiin Kuwaitista perusteettoman hyökkäyksen jälkeen. Meidän pitäisi lisäksi hankkia mahdollisimman laaja kansainvälinen liittoutuma, jotta YK:n vaatimusten noudattaminen voitaisiin varmistaa. Tämäkin on minusta täysin asianmukainen ehdotus.
Meidän kaikkien on tunnustettava Yhdistyneiden Kansakuntien ja kansainvälisen oikeuden toimivalta. Turvallisuusneuvosto on kartoittanut tietä tämän erittäin vaikean ongelman käsittelyssä, ja kaikkien kansakuntien pitäisi noudattaa Yhdistyneiden Kansakuntien päätöksiä ja päätöslauselmia.
Irakin väestön ahdinko on korostanut, miten vaikeaa on olla tekemisissä sellaisen hallinnon kanssa, joka on julma ja vastuuntunnoton - tästä asiasta tietenkin keskustelimme jonkin verran toukokuussa parlamentin jäsenen laatiman mietinnön pohjalta. Vuonna 1991 käydystä Persianlahden sodasta lähtien EY on ollut Irakille myönnettävän humanitaarisen avun suurin lahjoittaja. Olemme lahjoittaneet yli 270 miljoonaa euroa. Kolmen viime vuoden aikana vuosittainen avustuksemme on ollut noin 10 miljoonaa euroa. Vuonna 2002 myönnämme noin 13 miljoonaa euroa. Saddam Husseinin hallinnon asettamat rajoitukset kuitenkin heikentävät avustuksemme tehoa.
Suhtauduimme siksi erittäin myönteisesti YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmaan 1409, josta ministeri viime toukokuussa mainitsi ja jossa otettiin käyttöön niin kutsutut älykkäät pakotteet, joilla on tarkoitus estää Saddam Husseinia kehittämästä joukkotuhoaseita ja aiheuttamasta kärsimystä omalle kansalleen.
Viime viikonloppuna Helsingørissä kokoontuneet Euroopan ulkoministerit vaativat YK:n päätöslauselmien täysimääräistä täytäntöönpanoa ja asetarkastusten jatkamista ilman verukkeita, ilman kiertelyjä ja kaarteluja ja ilman jossitteluja. Tämä on ilman muuta paras menettelytapa.
Haluaisin esittää pari henkilökohtaista huomautusta. Kun tulevina viikkoina jatketaan keskustelua siitä, miten nämä yhteiset tavoitteet voidaan saavuttaa, toivon sen luovan sekä valoa että lämpöä. Meidän on pohdittava, miten voimme parhaiten rajoittaa joukkotuhoaseiden tuotantoa ja leviämistä.
Meidän täytyy miettiä, miten voimme menestyksekkäästi jatkaa kansainvälistä terrorisminvastaista taistelua mahdollisimman laajalla rintamalla. Meidän on edistettävä väkivallan loppumista Lähi-idässä, rauhanprosessin jatkamista ja sellaisen Palestiinan valtion perustamista, joka elää rauhassa ja turvassa vieretysten Israelin kanssa. Puheenjohtajan tehtävää hoitava ulkoministeri Møller pyrkii edistämään näitä asioita tällä viikolla Lähi-idässä antaessaan alueelle toimintasuunnitelman, jossa esitetään hyvin vakuuttavasti, miten rauhanneuvottelut saadaan Euroopan mielestä käynnistettyä uudelleen ja miten väkivalta saadaan loppumaan.
Meidän on estettävä kuilun syntymistä Euroopan ja Pohjois-Amerikan demokratioiden sekä islamilaisen maailman välille. Meidän on - näitä huomautuksia ei ehkä kuunnella kaikkialla suopein korvin - edistettävä osallistuvan demokratian, kansalaisyhteiskunnan ja oikeusvaltion kehitystä kaikissa, myös arabialaisen maailman, valtioissa. Meidän on pohdittava myönteisessä hengessä, mikä voi ja minkä pitäisi oikeuttaa kansainvälisen yhteisön puuttuminen suvereenin valtion sisäisiin asioihin. Meidän on samoin pohdittava, onko viimeisten 50 vuoden aikana asioitamme jotakuinkin säännellyt maailmanlaajuinen sääntökirja ajan tasalla, vai pitääkö siihen tehdä joitakin muutoksia, jotka täydentävät ja vahvistavat sitä.
On tärkeää, että Euroopan ääni kuuluu kaikissa näissä asioissa, jotka muotoilevat maailman, jossa elämme tulevina vuosikymmeninä.
(Suosionosoituksia)
Haluaisin esittää lopuksi yhden ajatuksen: on kenties ironista, että keskustellessamme uuden vuosisadan alussa näistä kauaskantoisista asioista lähdemme liikkeelle siitä, miten meidän pitäisi menetellä sellaisen diktaattorin kanssa, jonka hallintotapa muistuttaa meitä viime vuosisadan kauheimmista asioista. Toivonpa, että olisin joidenkin näiden kysymysten vastauksista yhtä varma kuin monet niistä, jotka ovat nyt korottaneet äänensä.
(Suosionosoituksia)

Poettering (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen Patten, hyvät kollegat, tämä keskustelu ja kansainvälisen yhteisön keskustelu johtuu Saddam Husseinin diktaattorimaisesta ja rikollisesta hallinnosta. Pahan pääpesäke on Irakissa eikä Amerikan yhdysvalloissa. Kuten sekä neuvoston puheenjohtaja että komission jäsen jo muistuttivatkin, Saddam Hussein on aiemminkin käyttänyt joukkotuhoaseita omaa väestöään ja Irakin naapurivaltioita vastaan. Hän hyökkäsi Kuwaitiin. Jos hän jatkaa joukkotuhoaseiden varastointia ja tuotantoa, se on uhka Lähi-idälle ja koko kansainväliselle yhteisölle. Sen, joka haluaa estää sodan, on estettävä Saddam Husseinia käyttämästä biologisia, kemiallisia tai ydinaseita.
Saddam Hussein loukkaa kansainvälistä oikeutta tuomittavalla tavalla. Hän on velvollinen sallimaan YK:n asetarkastajien tarkastukset Irakissa ilman ehtoja ja rajoituksia. Tämä on meidän Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän jäsenten vaatimus. Saddam Husseinin on noudatettava Yhdistyneiden Kansakuntien vaatimuksia. Meidän on siksi jatkettava Irakin diktaattorin painostamista. Ellemme me eurooppalaiset pidä yhtä, hän käyttää tilannetta hyväkseen. Sanon nyt aivan maltillisesti, ettei sen vuoksi ole hyväksyttävää, että Saksan liittokansleri puhuu saksalaisesta lähestymistavasta tähän kysymykseen. Se vain rohkaisee Saddam Husseinia ja heikentää eurooppalaisten yhtenäisyyttä ja yhteisvastuullisuutta. Me Euroopan unionin jäsenet voimme vaikuttaa ainoastaan toimimalla yhdessä. Ainoastaan eurooppalainen lähestymistapa on mahdollinen.
Yhdysvaltojen presidentti Bush lupasi käydä liittolaistensa kanssa tiiviitä neuvotteluja. Kehotamme yhdysvaltalaisia ystäviämme jakamaan kaikki tietonsa eurooppalaisten liittolaistensa kanssa. Väkivalta on oikeutettua vain silloin, kun mitkään muut keinot eivät tehoa. Yhdistyneillä Kansakunnilla pitäisi olla yksinomainen päätös- ja toimintavalta. Sotilaallisia keinoja pitäisi käyttää vain, jos mitkään muut keinot eivät tehoa, mutta siinäkin tapauksessa on vastattava seuraaviin kysymyksiin.
Ensiksi: säilyykö presidentti George Bushin syyskuun 11. päivän jälkeen niin vaikuttavasti kokoama terrorismin vastainen liittoutuma?
Toiseksi: millainen on sen jälkeen Lähi-itää koskeva suunnitelma? Voin vain painokkaasti korostaa, mitä komission jäsen Patten sanoi: Israelin ja Palestiinan välillä tarvitaan jonkinlainen rauhanjärjestely; tarvitsemme sekä palestiinalaisen valtion että Israelin valtion, jotka elävät keskenään rauhanomaisesti.
Kolmanneksi: mitkä ovat seuraukset? Mitä seurauksia sotilaallisella toiminnalla on suhteillemme arabialaiseen ja islamilaiseen maailmaan, joiden kanssa haluamme elää kumppaneina ja - mikäli mahdollista - myös ystävinä? Tiedän, miten tärkeää on vastata nimenomaan tähän kysymykseen, koska vierailin juuri Saudi-Arabiassa, Dubaissa ja Qatarissa.
Näihin kysymyksiin kaivataan vastausta. Meidän on löydettävä näihin kysymyksiin yhteinen kanta Amerikan yhdysvaltojen kanssa. Yhdysvalloissakin painiskellaan näiden kysymysten kimpussa - eihän asiasta ole ainoastaan varapresidentti Cheneyn eikä ainoastaan puolustusministeri Rumsfeldin kanta vaan myös ulkoministeri Colin Powellin kanta, entisen ulkoministerin James Bakerin kanta sekä myös presidentin isän entisen turvallisuusneuvonantajan Brent Skowcroftin kanta. Tässä keskustelussa ei ole siksi mitään syytä Yhdysvaltojen vastaiseen asenteeseen, sillä yhdysvaltalaiset käyvät aivan samanlaista keskustelua kuin mekin täällä Euroopassa. On tärkeää, että Amerikan yhdysvallat ja Euroopan unioni löytävät lopulta yhteisen kannan.
Esitän yhdysvaltalaisille ystävillemme pyynnön ja kehotuksen, etteivät he sortuisi unilateralismiin ja toimisi yksin. Tämä ei päde pelkästään Irakin kysymykseen vaan myös kansainväliseen rikostuomioistuimeen liittyvän kysymyksen käsittelyyn. Kehotan myös kaikkia Euroopan unionin puolueita ja hallituksia olemaan toimimatta yksin vaan noudattamaan Euroopan unionin yhteistä toimintalinjaa. Kehotan yhdysvaltalaisia ystäviämme toimimaan ainoastaan yhdessä eurooppalaisten kanssa muissakin asioissa, kuten Kioton kysymyksessä, samoin kuin Irakin kysymyksessäkin.
Minusta tuntuu, että yhdysvaltalaiset ystävämme pitävät Euroopan-suhteitaan pikemminkin kahdenvälisinä suhteina Ranskaan, Saksaan, Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, Italiaan ja muihin valtioihin sen sijasta, että he tarkastelisivat Euroopan unionia kokonaisuutena. Presidentti Bush piti merkittävän puheen Saksan liittopäivillä Berliinissä. Voimme olla samaa mieltä lähes kaikesta, mitä hän sanoi, mutta hän ei maininnut kertaakaan käsitettä ?Euroopan unioni?. Tämä osoittaa, kuinka tärkeää meidän on tehostaa Yhdysvaltain hallituksen kanssa käymäämme vuoropuhelua.
Minusta olisi erittäin hyvä, jos kutsuisimme Yhdysvaltojen presidentin puhumaan Euroopan parlamenttiin lähitulevaisuudessa, sillä Euroopan parlamentissa on puhunut Yhdysvaltojen presidenteistä viimeksi muistaakseni presidentti Reagan vuonna 1986. Se auttaisi vahvistamaan suhteitamme Yhdysvaltoihin, yhdysvaltalaisiin kumppaneihimme ja ystäviimme. Yhdysvaltojen kanssa käytävää vuoropuhelua on tehostettava. Meidän on toimittava yhdessä torjuaksemme Saddam Husseinin aiheuttamat uhat, ja ennen kaikkea meidän eurooppalaisten, Euroopan unionin jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin kokonaisuutena on toimittava yhdessä ja yhtenäisesti. Ellemme nimittäin ole yksimielisiä, Eurooppa ei pysty vaikuttamaan asioihin! Ensisijaisena tavoitteena on siksi esiintyä maailmalla yhdessä Euroopan unionina.
(Suosionosoituksia oikealta)

Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission varapuheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, ministeri Haarder, aioin onnitella teitä neuvoston edustajana Euroopan parlamentin vähäpuheisuutta koskevien spartalaisten sääntöjen soveltamisesta, mutta menitte siinä aivan äärimmäisyyksiin ja jätitte kertomatta, mitä Helsingørissä tapahtui.
Saisinko siksi kysyä, mitä komission jäsen Patten kysyi parlamentin jäseniltä: onko neuvosto yksimielinen? Oletteko samaa mieltä siitä, mitä komission varapuheenjohtaja raportoi Helsingørin kokouksesta? Nämä kysymykset ovat hyvin tärkeitä tämän keskustelun kannalta. Sanon tämän, koska olemme havainneet Yhdysvaltojen presidentin korottavan ääntään kesän aikana, mikä aiheuttaa selviä riskejä tässä erittäin arkaluonteisessa asiassa.
Meidän on tehtävä mielestäni ero kahden asian välillä. Toinen niistä on se, että tuomitsemme Saddam Husseinin hallinnon Irakissa. Sellaista julmaa tyrannimaista diktatuuria ei voi hyväksyä, joka toimeenpanee häikäilemättä kansanmurhan omaa kansaansa vastaan sortamalla sekä yksilöitä että ryhmiä.
Meidän on kuitenkin otettava huomioon muitakin asioita. Mainitsitte pitkän aikavälin pakotteet. Niillä on kielteinen vaikutus. Meidän on samoin otettava huomioon, että me eurooppalaiset olemme onnistuneet voittamaan nationalismin, joka aiheutti meille aikoinaan paljon vahinkoa. Tässä yhteydessä presidentti Mitterrandilla oli tapana sanoa, että nationalismi on sotaa. Me eurooppalaiset olemme päässeet siitä yli, mutta arabialaisella maailmalla on aivan erilainen kulttuurinen ulottuvuus, ja kansallistunne, ylpeys ja vastakkainasettelu tuntuvat tarvittaessa järkeviltä. Meidän on pantava siksi tarkasti merkille, mitä presidentti Mubarak sanoi, nimittäin se, että yksin ilman Yhdistyneiden Kansakuntien tukea toteutetulla interventiolla olisi varmasti tuhoisat seuraukset koko Lähi-idässä. Edistymisemme konfliktin ratkaisemisessa on siksi äärimmäisen tärkeää, ja puheenjohtajavaltio Tanska teki mielestäni palestiinalaisen valtion perustamista koskevan tärkeän ehdotuksen. Olisi hyvä, jos puheenjohtajavaltio selvittäisi meille asiaa. Meidän on pohdittava sitä tarkasti, jos haluamme välttää syytökset puolueellisesta suhtautumisesta tähän tilanteeseen.
Mitä tulee Yhdysvaltojen nykyisen hallituksen ajattelutapaan, Bush nuoremman pitäisi ottaa aiempaa paremmin huomioon, mitä hänen isänsä teki 10 vuotta sitten, sillä presidentti Bush vanhempi onnistui muodostamaan hyvin laajan liittoutuman ja toimi Yhdistyneiden Kansakuntien mandaatin mukaisesti.
En aio puhua Yhdysvalloissa meneillään olevasta keskustelusta, mutta kuten jo todettiinkin, on outoa, että siviilihenkilöt näyttävät olevan nyt ensimmäistä kertaa aloittamassa sotilaallista iskua aseellisia joukkoja vastaan, koska ne, jotka ovat olleet sotilaallisissa tehtävissä, myös kyseisellä alueella, ovat kaikkein varovaisimpia joutuessaan tekemisiin asian kanssa. Toivotaan, että tämä kaikki jää pelkäksi äänen korotukseksi.
Mitä tulee meidän ja Yhdysvaltojen välisiin suhteisiin, presidentti Bushin kannattaisi mielestäni tulla tänne, mutta meidän on keskusteltava myös Yhdysvaltain kongressin kanssa - tästä asiasta, kansainvälisestä rikostuomioistuimesta ja WTO-paneelin päätösten ja päätöslauselmien soveltamisen noudattamisesta tärkeissä asioissa, kuten ulkomaan myyntiä koskevassa lainsäädännössä. Vaikka nämä eivät olekaan tämänpäiväisen keskustelun aiheina, meidän on tärkeää puhua Yhdysvaltain kongressille - se on keskustelukumppanimme.
Irakin kysymyksessä - ja olen halukas kuulemaan selityksenne - ryhmäni tukee kantaa, josta parlamentti äänesti 16. toukokuuta 2002, neljä päivää ennen neuvoston hyväksyntää. Olemme sitä mieltä, että alueen - Lähi-idän kaltaisen ongelma-alueen - rauha ja vakaus voidaan taata ainoastaan Yhdistyneiden Kansakuntien avulla.
Toivon, että Helsingørissä päätettyä kantaa koskeva selityksenne on samansuuntainen. Humanitaarisen avun ylläpitäminen on mielestämme erittäin tärkeää, ja toivomme, että Yhdistyneet Kansakunnat saavat Kofi Annanin johdolla Irakin noudattamaan kansainvälisiä sopimuksiaan ja päästämään tarkastajat takaisin maahan. Näin meistä on parasta jatkaa.
Watson (ELDR).
Arvoisa puhemies, Irakin diktaattori Saddam Hussein on todellinen uhka. Hän on käyttänyt joukkotuhoaseita oman kansansa sortamiseen ja saadakseen Israelin mukaan aiempaa laajempaan Lähi-idän sotaan. Kansainvälisen yhteisön tehtävänä on tehdä loppu joukkotuhoaseiden kehittämisestä Irakissa. Sodan seuraukset saattavat kuitenkin olla niin vakavat, että siihen pitäisi ryhmäni mielestä ryhtyä vasta viimeisenä keinona.
Sodan välttäminen ei tarkoita sitä, että Saddam Hussein päästetään pälkähästä. Ne, jotka kehottavat Yhdysvaltoja luopumaan Irakin vastaisesta ennalta ehkäisevästä hyökkäyksestä, eivät ole periksi antajia, kuten Donald Rumsfeld antaa ymmärtää verratessaan George W. Bushia Winston Churchilliin. Tämä vertaus on mielestäni vieläkin järjettömämpi kuin se, että Dan Quayle vertaa itseään John F. Kennedyyn. Jos saan ilmaista senaattori Lloyd Bensonia omin sanoin, sanoisin: ?Donald, George W. Bush ei oo mikään Winston Churchill!?. Historian todellisena opetuksena on, että Churchill tunnisti natsien uhan jo varhaisessa vaiheessa, mutta hän ei ryhtynyt unilateraalisiin eikä ennalta ehkäiseviin toimiin. Hän piirsi hiekkaan rajan. Kun tuo raja ylittyi, hän käytti toimivaltaansa moraalisesti, ja hänen toimillaan oli kansainvälinen tuki. Churchill ei pommittanut Berliiniä eikä yrittänyt kukistaa natsihallintoa omien Hitleriin kohdistuvien epäilyjensä perusteella; hän toimi yhdessä liittolaistensa kanssa, kun oli selvää, että hän oli oikeassa. Tämänpäiväisessä keskustelussa ELDR-ryhmälle on tärkeää se, että Yhdistyneiden Kansakuntien asetarkastajat saadaan takaisin Irakiin, eikä se, että George W. Bush selvittelee Saddam Husseinin kanssa vanhoja kalavelkojaan.
Irakin hallituksen on noudatettava YK:n päätöslauselmia ja päästettävä asetarkastajat takaisin maahan ilman ehtoja. Kun tarkastajat ovat päässeet maahan, heidän täytyy saada mennä minne tahansa milloin tahansa. Kansainvälinen yhteisö on oikeutettu ryhtymään lisätoimiin vain, jos Irak kieltäytyy päästämästä tarkastajia uudestaan maahan tai vaikeuttaa syyttä heidän työtään tai jos tarkastajat löytävät todisteita siitä, että Irak kehittää joukkotuhoaseita. Tällaisessa tilanteessa Euroopan hallitusten on tehtävä selväksi, että ne kannattavat YK:n tukemaa sotilaallista toimintaa. Jos sota puhkeaa, kansainvälisen yhteisön on toimittava yhdessä; Yhdysvallat ei saa toimia yksin. YK:n on annettava sellainen päätöslauselma, jossa Irakille asetetaan määräaika vaatimusten noudattamiseen. Jos aiomme saada maailman vakuuttuneeksi siitä, ettei päämääränämme ole sivilisaatioiden yhteentörmäys, meidän on muodostettava laaja kansainvälinen liittoutuma, johon myös arabivaltioiden on kuuluttava. Kuten komission jäsen totesi, tehtävämme olisi suoraan sanoen huomattavasti helpompi, jos Yhdysvallat panostaisi samalla tavalla Lähi-idän kriisin ratkaisemiseen kuin Saddam Husseinin syöksemiseen vallasta.
Meidän on myös pohdittava tosissamme, miten alue pystytään taas vakauttamaan hyökkäyksen jälkeen. Kansainvälisen liittoutuman, johon Yhdysvallatkin kuuluu, on myönnettävä resursseja kansakunnan eheyttämiseen. Ellemme elvytä sen taloutta ja yhteiskuntaa ja auta toimintakykyisten poliittisten instituutioiden perustamisessa, sodan turmelema Irak on vaarassa räjähtää sisään päin ja aiheuttaa jopa aiempaa suuremman uhan alueen vakaudelle.
Emme voi enää kauan lykätä keskustelua väittämällä, ettei vielä ole ratkaisujen aika. Sanoisin tämän neuvoston puheenjohtajalle: ministeri Haarder, ei kannata sanoa, että Euroopan unionin kanta on selvä, ja viitata samalla 20. toukokuuta annettuun julkilausumaan. Unionin kanta on täysin epäselvä. Jos se olisi selvä, Washingtonin suurlähettiläs Burghardt ei valittaisi siitä, että jäsenvaltiot toisilleen kateellisina vartioivat omaa pääsyään Yhdysvaltain hallitukseen sen sijasta että toimisivat yhteisenä rintamana.
Kuten Johannesburgissa pidetyssä YK:n huippukokouksessakin, Euroopan unionilla on vaikutusvaltaa vain, jos se toimii Euroopan yhdysvaltoina. Se on teidän tehtävänne. On luotava yksimielinen näkemys siitä, miten uhkaa käsitellään. On tuotava julki todisteita joukkotuhoaseista ja - mikä kaikista tärkeintä - kansainvälisen oikeuden ja kansainvälisen yhteisön moraalisen arvovallan on oltava jokaisen hyökkäyksen tukena. Maailmalla ei ole varaa epävakaisuuteen, jonka aiheuttaisi unilateraalinen ja ennaltaehkäisevä aseellinen seikkailu Irakissa.
Brie (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, olemme kaikki varmasti samaa mieltä siitä, että Irakissa vallassa oleva hallinto on epäilemättä diktatorinen, että se polkee ihmisoikeuksia ja että se on käynyt laittomia sotia Irania ja Kuwaitia ja jopa omaa kansaansa vastaan sekä käyttänyt kemiallisia aseita.
Arvoisa ministeri Haarder, minusta on kyllä huomionarvoista eikä mikään pelkkä akateeminen kysymys, että mainitsitte tässä yhteydessä vain Kuwaitin vastaisen sodan. Miksi ette maininnut Irania vastaan käytyä sotaa, joka vaati paljon enemmän kuolonuhreja? Vastaus on minusta päivänselvä: Iranin vastainen sota sopi silloin mainiosti länsimaiden suunnitelmiin. Nimenomaan länsimaat toimittivat Husseinille aseita ja antoivat hänelle valmiudet jopa kemiallisten aseiden käyttöön. Kuwaitin vastaista sotaa käytiin kyseisen diktaattorin omista syistä. Sanoin, ettei tämä ole mikään akateeminen kysymys, koska etsimme vaikeita vastauksia erittäin hankalassa tilanteessa. Jos haluamme selvittää sodan ja hyökkäysten perimmäiset syyt, meidän on mietittävä, miten tällaiset tilanteet saavat alkunsa.
On toinenkin näkemys. Hussein on iljettävä diktaattori, jonka sotilaallinen asema on nyt selvästi heikentynyt. Hänen ja joidenkin terrorisminvastaiseen taisteluun osallistuvien liittolaistemme välillä ei ole juurikaan eroa. Iranissa on kidutustoimia käyttävä hallinto, jolla on ydinaseita, ja ydinasestrategia, joka ei juurikaan poikkea Yhdysvaltojen ydinasestrategiasta. Aika hämmästyttävää! Presidentti Bush mielisteli viime viikolla prinssi Bandar bin Sultania, yhtä tämän maapallon taantumuksellisimman hallinnon edustajaa. Eivätkö tällaiset liittolaiset heikennä ihmisoikeuspolitiikkamme ja turvallisuuspolitiikkamme uskottavuutta?
Esitän etukäteen ryhmämme puolesta sellaisen johtopäätöksen, että se, joka todella haluaa varmistaa demokratian, ihmisoikeudet ja turvallisuuden, ei voi vaatia sotaa niiden takaamiseksi eikä varsinkaan harjoittaa tekopyhää valtapolitiikkaa, joka osoittaa julki tuotujen tavoitteidemme mielettömyyden.
Tämä on ryhmäni mielestä ratkaiseva asia. Vastustamme ehdottomasti tätä sotaa kaikissa tilanteissa. Olivatpa perusteet mitkä tahansa, minusta on kuitenkin hyvä, että näitä sotavalmisteluja on arvosteltu erittäin laajasti Euroopan parlamentissa. Se on paljon tärkeämpää.
Taannoin kokoontuneesta ulkoministerien neuvostosta haluaisin todeta, että olen alkanut parlamentissa kovasti arvostaa teitä, mutta se, mitä sanoitte tänään, osoittaa, että olette tämänhetkisen kantanne kanssa täysin umpikujassa. Siihen en ole tyytyväinen.
Ottaen huomioon nykytilanteen vaarat uskon, että yhteinen eurooppalainen politiikka olisi tässä tilanteessa sinänsä arvokas asia. Olen jäsen Poetteringin kanssa samaa mieltä siitä, että tällaista politiikkaa tarvitaan kiireesti! Mutta missä se on? Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikkamme on mielestäni vakavassa kriisissä käsiteltäessä erittäin tärkeää kansainvälisten suhteiden tilannetta. Tämä yhteinen linja ei voi kuitenkaan olla mikä tahansa. Tarvitsemme mielestäni vaihtoehtoja Yhdysvaltojen lähestymistavalle, unilateralismille, joka on minusta Yhdysvalloille jopa vaarallisempaa ja jolla on sille sitä paitsi kielteinen vaikutus. Vaihtoehdon esittäminen ilmentää minusta siksi kaikkea muuta kuin Yhdysvaltojen vastaista asennetta.
Olemme sitä mieltä, että tämä sota on ensinnäkin ehdottomasti torjuttava, ja että epäinhimillinen ja poliittisesti negatiivisesti vaikuttava kauppasaarto, aseiden vientiä lukuun ottamatta, on lisäksi poistettava, jotta Irakia voitaisiin estää jäämästä demokraattisen kehityksen ulkopuolelle. Kolmanneksi, YK:n tarkastajien pitäisi palata takaisin, mutta nykyisten toimivaltuuksien pohjalta. Neljäs asiani on, että tarvitsemme monenvälisiä yhteistyöhön perustuvia suhteita emmekä unilateralismia. Viides asia on se, että meidän on lopultakin jatkettava aseistariisuntaa. Eihän kukaan voi haluta käydä sotaa riisuakseen toiset aseista ja hankkia samalla itse uusia aseita, mutta kuitenkin edellyttää, etteivät joukkotuhoaseet leviä.
Lagendijk (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, komission jäsenen Pattenin on aika astua pääministeri Blairin paikalle - se on tehtävä nyt suorastaan kiireesti.

Pasqua (UEN).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kukaan ei ole tullut tänne tänä aamuna kannattamaan Saddam Husseinin hallintoa, eikä hänen hallintonsa aiheuttamia haittoja kannata mielestäni pohtia kovinkaan yksityiskohtaisesti.
Haluaisin itse ottaa esiin pari kolme asiaa tämänaamuisesta keskustelusta ja esittää yhden oman näkökohdan. Esitän ensin oman asiani: Euroopan unionilla ei ole mitään yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa, ja meillä on tällä hetkellä vain vähän, jos lainkaan, vaikutusvaltaa. Tällä hetkellä ainoastaan Euroopan unionin hallitukset ovat sellaisessa asemassa, että ne voivat puuttua asiaan ja koettaa puhua Yhdysvalloille järkeä. Huomaan kuitenkin, ettei asiasta olla tällä hetkellä yksimielisiä, enkä ole ainoa. Olen etenkin pannut merkille, että Yhdistynyt kuningaskunta pyrkii systemaattisesti liittoutumaan Yhdysvaltojen kanssa, mikä heikentää huomattavasti kaikkia aloitteita, joita meitä saatetaan kehottaa tekemään.
Seuraavaksi otan puheeksi tänä aamuna jo mainitut asiat. Haluaisin ensin todeta asian, jonka komission jäsen Patten mainitsi, nimittäin sen, että mahdollisen katastrofin välttämiseksi on erittäin oleellista pyrkiä muodostamaan hyvin laaja liitto, jotta Yhdysvallat voi toimia vain Yhdistyneiden Kansakuntien ja turvallisuusneuvoston päätösten rajoissa. Toiseksi on erittäin tärkeää pyrkiä tunnustamaan ja ottamaan huomioon arabivaltioiden mielipide. Yhdysvallat ei juurikaan tunne muslimivaltioiden ja muslimien reaktioita, ja kollegamme Barón Crespo muistutti meitä hetki sitten siitä, mitä presidentti Mubarak sanoi. On täysin selvää, että Yhdysvaltojen päättämä unilateraalinen toiminta, jossa ei noudateta Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöksiä eikä oteta lainkaan huomioon arabivaltioiden sisäistä tilannetta, johtaa turmioon. Presidentti Mubarak itse sanoi, ja uskon hänen olevan oikeassa, ettei yksikään arabivaltion johtaja pystyisi tässä tilanteessa hillitsemään tunteenpurkauksia omissa valtioissaan. On selvää, että mahdolliset tapahtumat vaikuttavat suoraan meihin eurooppalaisiin.
Haluaisin esittää vielä yhden huomautuksen: jos vielä epäilette Yhdysvaltojen toimintahalukkuutta, katsokaapa CNN-kanavaa, niin jähmetytte paikoillenne, koska joka päivä yhdysvaltalaisia sopeutetaan järjestelmällisesti tilanteeseen. Uskon, että siellä on jo päätetty ryhtyä toimiin. Euroopan unionin hallitusten on siksi aika tehdä jotain saadakseen Yhdysvallat järkiinsä, sillä siitä koituu muuten käsittämättömiä ja mahdollisesti traagisia seurauksia.
(Suosionosoituksia oikealta)

Belder (EDD).
Arvoisa puhemies, pidän tätä Irakia koskevaa juuri oikein ajoitettua keskustelua myönteisenä, koska olen hyvin huolissani Mesopotamian nykyisen hallinnon synnyttämästä mahdollisesta uhasta. Tämä uhka on kahden huolestuttavan suuntauksen huipentuma. Irak on ensinnäkin lähes neljä vuotta boikotoinut maan sotatarvikkeisiin kohdistuvia YK:n tarkastuksia. Tämä koskee etenkin kiellettyjä joukkotuhoaseita. On lisäksi vahvoja epäilyjä siitä, että presidentti Saddam Husseinin hallinto ylläpitää tiiviitä yhteyksiä islamilaisiin terroristiryhmiin. Tämä epäily juontaa juurensa New Yorkin World Trade Centreen vuonna 1993 kohdistuneesta pommi-iskusta. Viime vuoden syyskuun 11. päivästä lähtien epäily on ollut poliittisesti ajankohtaisempi kuin koskaan aikaisemmin.
Koska länsimaiden suhtautuminen Irakiin aiheuttaa tällä hetkellä hämmennystä, haluaisin esittää neuvostolle muutaman kysymyksen ja tehdä samalla joitakin ehdotuksia. Miksei EU - yhdessä Yhdysvaltojen kanssa tai ilman sitä - aseta Irakille selvää määräaikaa, jonka kuluessa Bagdadin hallituksen on sallittava YK:n asetarkastusten tosiasiallinen jatkaminen ilman ehtoja? Lisäisin kuitenkin, etteivät tällaiset toivotut tarkastukset poista biologisten asevarastojen aiheuttamaa uhkaa. Saddam Hussein on joka tapauksessa täysin sydämetön mies, ja helposti kätkettävissä olevat aseet ovat hänen ominta alaansa.
Toiseksi: miksei EU selvästi lisää Saddamiin kohdistuvaa poliittista painetta käynnistämällä neuvotteluja Irakin opposition kanssa? Venäjän federaatio toimii tarkemmin ajatellen juuri samoin, ja se on kuitenkin valtio, joka on tähän mennessä pystynyt tekemään Irakin kanssa muutakin kuin keskustelemaan. Lyhyesti sanottuna kehotan Eurooppaa etsimään aktiivisesti poliittista vaihtoehtoa Saddamin hirmuvallalle.
Lopuksi pyytäisin neuvostoa tekemään saman tien aloitteita Yhdysvaltojen hallinnon kanssa pidettävästä perusteellisesta huippukokouksesta. Tämän tapaamisen aiheena pitäisi olla yhteinen kanta epävakautta luovasta Irakin kansainvälisestä asemasta, josta se pitää itsepintaisesti kiinni. On yksinkertaisesti ristiriitaista, jos Eurooppa tekee rauhanehdotuksen Israelin ja Palestiinan välisessä kriisissä mutta suvaitsee palestiinalaisten terrorismin tukemisen.

Cappato (NI).
Arvoisa puhemies, yhtenä tavoitteenamme on varmasti estää sota, tehdä kaikkemme sodan välttämiseksi, mutta kyse ei ole ainoastaan siitä, asetummeko kannattamaan vai vastustamaan mahdollista aseellista väliintuloa: kyse on siitä, mitä Eurooppa, Euroopan unioni, voi tehdä paitsi välttääkseen aseellisen konfliktin myös pyrkiäkseen lopettamaan diktaattori Saddam Husseinin Irakin kansaan kohdistaman verilöylyn sekä tehdäkseen kaiken voitavansa lopettaakseen erittäin todennäköisesti Saddam Husseinin joukkotuhoaseiden kehittämisen ja poistaakseen myös sen aivan mahdollisen ja todellisen vaaran, että näitä aseita myös käytetään.
Yhdysvallat on Bushin hallinnon johdolla päättänyt asettua vastustamaan tätä vaaraa hyväksymällä kannan, joka on - vaikkakin väärä - hyvin selkeä ja horjumaton. Jos vaihtoehtoja on - ja meidän on tehtävä kaikkemme varmistaaksemme, että niitä on - niitä on kehitettävä tarmokkaasti ja määrätietoisesti. Toisin sanoen, Euroopan, Euroopan unionin, on oltava väline, paikka ja keskus, jossa konfliktille kehitetään vaihtoehtoja: kansainväliseen oikeuteen perustuvia vaihtoehtoja, YK:n vaihtoehtoja ja niin kutsutun multilateralismin tarjoamia vaihtoehtoja. Näitä vaihtoehtoja on kehitettävä määrätietoisesti, eivätkä ne saa olla savuverho, jolla salaillaan epäselvyyksiä tai peitellään Saddam Husseinia joko suoraan tai epäsuoraan hyödyttävää politiikkaa. Euroopan unionina, unionina, joka on käynyt niin ankaraa taistelua kansainvälisen rikostuomioistuimen ja muiden oikeusvaltion periaatetta ja demokratiaa edellyttävien ja edistävien välineiden perustamisen puolesta, meidän on tietenkin muisteltava Churchillin Eurooppaa ja mietittävä, mitä täällä istuntosalissa on tänään sanottu, mutta meidän on myös ponnisteltava kaikin tavoin estääksemme Eurooppaa palaamasta Chamberlainin aikaiseen tilanteeseen.

Puhemies.
Siirrymme nyt menettelyyn, jota olemme paremman nimityksen puutteessa kutsuneet ?catch the eye? -menettelyksi.

Frahm (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, Saddam Hussein on epäilemättä konna, joka on tehnyt kauhutekoja sekä omaa kansaansa että kurdeja vastaan. Tulemme epäilemättä hyvin toimeen ilman Saddam Husseinin kaltaisia johtajia. On kuitenkin hyvä muistaa, kuka auttoi häntä nousemaan arvovaltaiseen virkaan. Kyseessä oli sama valtio, joka nyt haluaa ottaa ohjat käsiinsä hänen kukistamisessaan, nimittäin Yhdysvallat. Eilispäivän ystävät ovat huomispäivän vihollisia. Kuinka kauan tämä oikein jatkuu? Terrorisminvastaisessa taistelussa meistä on tullut nyt ystäviä Iranin mullahien kanssa, jotka vielä nykyäänkin sallivat naisten kivittämisen. Olemme ystäviä Saudin suvun kanssa, jolle demokratia on täysin tuntematon käsite. He ovat tämän päivän ystäviä. Ovatko hekin kuitenkin huomispäivän vihollisia?
Mitkä olisivat mahdollisen Irakiin kohdistuvan hyökkäyksen seuraukset? Tiedän, että Yhdysvaltain kongressi on keskustellut asiasta yksityiskohtaisesti, mutta miksei parlamentissa keskustella Yhdysvaltoja ja Saddam Husseinia koskevien näkemystemme ja mielipiteidemme ohella myös siitä, millaisia seurauksia mahdollisesta Irakiin kohdistuvasta hyökkäyksestä on koko alueelle? Puhumme jo muutenkin hyvin epävakaasta alueesta. Euroopan parlamentin pitäisi mielestäni pyrkiä aloittamaan tällainen pohdiskelu.
Haluaisin lisäksi kysyä, onko neuvosto päässyt sopimukseen Irakin-politiikasta. Haluaisin esimerkiksi tietää, noudattaako puheenjohtajavaltio Tanska omaa perinteisestä politiikkaansa, jonka mukaan emme sano mitään, ennen kuin meiltä kysytään, huolimatta siitä, että Tanskan puolustusministerin mielestä meidän olisi parasta hyökätä Irakiin viipymättä. Kannattaako puheenjohtajavaltio Tanska yhteistä politiikkaa tässä asiassa? Onko politiikasta päästy sopimukseen, ja vaaditaanko siinä YK:n toimivaltuuksia ja selkeää näyttöä Saddam Husseinin mahdollisesta osallisuudesta World Trade Centreen kohdistuneeseen iskuun tai yhteistyöstä Al-Qaidan organisaation kanssa?

Nicholson (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, pidän ensinnäkin tämänaamuista keskustelua myönteisenä. Se tuli juuri oikeaan aikaan. Irakin ongelma on pitkälti Persianlahden sodan jälkilöylyä. Meidän on myönnettävä se, ennen kuin aloitamme.
Jäsen Watson viittasi edelliseen presidentti Bushiin ja siihen, että nykyinen presidentti Bush kenties toivoo jossain määrin pystyvänsä korjaamaan isänsä virheitä.
Totuus, jonka joudumme kohtaamaan, on, että Saddam Hussein on siitä asti pitänyt kansainvälistä yhteisöä narrinaan. Hän on kerta toisensa jälkeen kuljettanut sitä talutusnuorassa, ja kerta toisensa jälkeen kansainvälinen yhteisö on päästänyt hänet kuin koiran veräjästä.
Yhdistyneet Kansakunnat on tehnyt kyllä erinomaista työtä mutta ei ole toistaiseksi onnistunut asetarkastuksissa. Pääministeri Blairin tämänaamuinen lausunto ilahdutti minua, tarkoittipa se sitten mitä tahansa. Hän ei tietenkään voi kertoa meille kaikkea, mutta hän voisi ehkä hieman valaista tilannetta.
Joukkotuhoaseet on tuhottava vapaan maailman turvaamiseksi. Saddam Hussein on todellakin hallinnut Irakia rautaisin ottein; hän on häijy diktaattori. Meidän on varmistettava, että Irakia lähestytään multilateraalisesti. Unilateraalinen lähestymistapa ei saa tulla kyseeseen. Tarvitsemme mielestämme laajan kansainvälisen liittoutuman, jolla on tukenaan Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselma. Tämä päätöslauselma ei tarkoita sitä, ettei asialle tehdä mitään, kuten monet yhdysvaltalaiset sanoisivat, vaan se takaa toiminnalle laajan tuen - tätä on korostettukin jo paljon tänä aamuna.
Meidän on otettava kongressi mukaan, kuten jäsen Barón Crespo sanoi, mutta minun on kokemuksesta sanottava parlamentille, että kongressi ajattelee 5. marraskuuta pidettäviä vaaleja eikä ryhdy tai haluakaan ryhtyä keskustelemaan Euroopan parlamentin kanssa. Euroopan unionin on kuitenkin pidettävä asiaa tärkeänä.

Van den Berg (PSE).
Arvoisa puhemies, näytämme olevan pitkälti samaa mieltä tästä asiasta. Euroopan kansanpuolueen ja Euroopan demokraattien ryhmä, Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä, Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmä sekä Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmä tuomitsevat Saddam Husseinin hallinnon, jota me kaikki pidämme diktatorisena. Viimeiset 23 vuotta hän on systemaattisesti surmannut omaa väestöään ja stalinistisen hallintonsa johtajia. Tuomitsemme myös Yhdysvaltojen unilateraalisen toiminnan.
Olemme myös huomanneet, ettei Eurooppa ole vieläkään tarpeeksi yksimielinen. Itse asiassa kehottaisimme neuvostoa vaikuttamaan aktiivisesti Yhdysvalloissa parhaillaan käytävään keskusteluun, sillä on selvää, että Yhdysvalloissa on erilaisia suuntauksia. Me voisimme tehdä asialle nyt sen, että osallistumme tähän keskusteluun ja osoitamme Yhdysvalloille siten sitoumuksemme, joka ei ole Yhdysvaltojen vastainen vaan sille myötämielinen. Se kuitenkin edellyttää meiltä yksimielisyyttä ja selkeää kantaa. Turvallisuusneuvostolle haluaisin sanoa, ettei tämä siis oikeuta unilateraaliseen toimintaan. Tarvitsemme YK:n turvallisuusneuvoston apua, jos haluamme painostaa Irakia sallimaan taas asetarkastukset. Tämä tarkoittaa lisäksi sitä, että jos haluamme lopulta toimia ja uhata väkivallalla, meillä pitää olla todisteita. Näiden todisteiden on oltava selviä ja julkisia. Lisäksi tämä tarkoittaa, että meidän on samalla kyettävä toimimaan älykkäästi. Vihreiden ryhmän jäsen Lagendijk käytti termiä ?älykkäät pakotteet?, jotka ovat tietenkin tosiasia. Niitä käyttämällä voimme aiheuttaa Irakille ja sen johdolle aiempaa suurempaa vahinkoa ja auttaa samalla kansaa.
Se, mitä komission jäsen Patten sanoi täällä tänä aamuna, on tärkeää. Voisi koitua suureksi vahingoksi, jos omaksuisimme unilateraalisesti saman asenteen Lähi-idän kysymyksessä, mutta voimme myös käyttää tätä kantaa tuen hankkimiseksi uudelle rauhanaloitteelle yhdessä Yhdysvaltojen kanssa. Neuvoston on tärkeää ryhtyä toimiin ja tehdä päätös kahden valtion ratkaisusta. Ratkaisuna on rauhan luominen Lähi-itään käsittelemällä Palestiinan ja Israelin välistä ongelmaa. Asialla on itse asiassa todellinen huonokin puoli, josta presidentti Mubarak on varoittanut meitä, nimittäin se, että saatamme edetä väärään suuntaan. Eurooppa on avainasemassa. Emme saa suhtautua asemaamme välinpitämättömästi, vaan meidän on nyt toimittava. Pyytäisin teitä kannattamaan ajatusta.

Maij-Weggen (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, ryhmämme kävi eilen Irakin tilanteesta laajan keskustelun, jossa Espanjan ulkoasiainministeri Ana De Palacio oli läsnä. Ryhmämme oli hämmästyttävän yksimielinen, ja Hans-Gert Poetteringin esittämä yleiskatsaus sopii täydellisesti tähän keskusteluun. Haluaisin painottaa kolmea asiaa.
Olemme vahvistaneet, että Saddam Hussein on epäilemättä aikamme vaarallisimpia ihmisiä kemiallisine ja biologisine aseineen, joita hän on ilmeisesti myös valmis käyttämään. Hänhän teki sen juuri omaa kansaansa vastaan. Olemme lisäksi vahvistaneet, että mikäli väliintulo osoittautuu välttämättömäksi -muutamien ehtojen täytyy tosin ensin täyttyä - sitä ei voida missään tapauksessa tehdä ilman YK:n tukea. Tämä on todellakin ryhmämme yksimielinen näkemys. Kolmanneksi - ja vetoan nyt komission jäseneen ja ministeriin - eurooppalaisten on oltava yksimielisiä ja yhdistettävä voimiaan. Se on osoittautunut nyt välttämättömämmäksi kuin koskaan.
Minulla on myös joitakin kysymyksiä, jotka liittyvät siihen, mitä jäsen van den Berg sanoi hetki sitten. Näyttää siltä, ettei Euroopalla ole kaikkia samoja tietoja kuin yhdysvaltalaisilla. Jos Eurooppa haluaa saada tukea ja resursseja, minusta on erittäin tärkeää, että kaikki tiedot ovat saatavilla, erityisesti myös poliittisilla foorumeilla ja parlamenteissa.
Toinen asiani aiheuttaa huolta. Meidän pitäisi ottaa myös Israelin tilanne huomioon kaikissa tätä asiaa koskevissa kommenteissamme. Jos kohtelemme koko arabimaailmaa samalla tavalla, se voi koitua Israelille suureksi vahingoksi. Meidän on siksi erittäin tärkeää saada arabimaailmakin tukemaan meitä tässä asiassa.
Lopuksi totean, että meidän on kehitettävä strategia kannatuksen lisäämiseksi Euroopassa, sillä kaikki kansalaiset eivät ole järin vakuuttuneita väliintulon tarpeellisuudesta. Tässä strategiassa tarvitsemme eurooppalaisen suunnitelman, ja komission jäsen Pattenilla ja ministeri Haarderilla on mielestäni siinä tärkeä osuus.

Nicholson of Winterbourne (ELDR).
Arvoisa puhemies, me otamme riskin ja tuherramme tänään jonninjoutavia asioita, vaikka Rooma on tulessa. Etelä- ja Pohjois-Irakissa toteutetaan tällä hetkellä heikkoa ilmapuolustusta, jossa yhdysvaltalaiset, alun perin ranskalaiset sekä myös britannialaiset, lentäjät ovat ottaneet melkoisen henkilökohtaisen riskin - osoitan heitä kohtaan kunnioitusta, sillä he ovat pelastaneet lukemattomia henkiä - mutta tämä puolustus voi vaihtua huomattavasti raskaammiksi sotatoimiksi, joiden uskon saavan tukea monilta sellaisilta valtioilta, jotka eivät tällä hetkellä paljasta mielipiteitään. EU:n äänen on oltava kuuluvilla. Emme saa enää seisoa sivussa, väännellä käsiämme ja toistella kuin joku epätoivoinen rukoilija: ?Irakin on noudatettava YK:n yleissopimuksia, ja asetarkastajien on päästävä maahan?, sillä tämä pantteri ei pääse pilkuistaan.
Meillä on täysin riittävästi todisteita joukkotuhoaseiden käytöstä. Minulla on henkilökohtaista ensi käden näyttöä tällaisten aseiden käytöstä: 1990-luvun lopussa eteläirakilaisia vastaan kemiallisin asein käyty sota. Olen keskustellut uhrien kanssa, jotka hoipertelivat tukehtumaisillaan keltaisista savupilvistä, joiden täytyi olla sinappikaasua. Meillä on ensi käden näyttöä esimerkiksi ympäristön ja vesistöjen tuhoamisesta sekä ihmiselämän halventamisesta Etelä-Irakin suoalueilla.
Sanoimme Johannesburgissa miljoonien ihmisten olevan veden tarpeessa, mutta olemme kuitenkin antaneet Saddam Husseinin riistää sen yli puolelta miljoonalta irakilaiselta. Olemme olleet hiljaa. Meillä on siitä ensi käden näyttöä. Olemme laiminlyöneet etelää vuodesta 1994 lähtien.
Ihmisoikeuksista ja kansanmurhasta totean samoin kuin Max van der Stoel toimiessaan YK:n Irakin tilanteen ihmisoikeusraportoijana: suoarabit ja Irakin kansa ovat joutuneet kansanmurhan kohteeksi. Meillä on siitä näyttöä; minulla itselläni on ollut siitä ensi käden näyttöä.
Mitä tulee joukkotuhoaseisiin, kiistamme ei varmastikaan koske tarkalleen ottaen joukkotuhoaseiden hallussa pitämistä - melko monella valtiolla on valitettavasti tällaisia aseita - kyse on siitä, mitä niillä tehdään. Se uhka on jatkuvasti olemassa, että Saddam Hussein hyökkää Kuwaitiin ja Iraniin. Olen nähnyt miinoitetut rajat ja säiliöt Iranin vastaisten rajojen läheisyydessä. Meillä on nämä todisteet.
Mitä me voimme tehdä? Voimme perustaa ihmisoikeusrikkomusten tutkimusviraston, jota suositettiin mietinnössämme, johon komission jäsen ystävällisesti äsken viittasi. Sali oli täynnä, ja 85 prosentin enemmistö kannatti mietintöä. Kehotan komission jäsentä ja ministerineuvostoa perustamaan kyseisen viraston tänään.
(Suosionosoituksia keskeltä ja oikealta)

De Rossa (PSE).
Arvoisa puhemies, koska aikaa on vähän, sanon ensin, mitä meidän pitää tehdä. Meidän on ensi sijassa ryhdyttävä yhteistyöhön Yhdysvaltojen kanssa kaikilla tasoilla. Yhdysvaltalaisten kanssa on tehtävä valtioiden, unionien, puolueiden ja valiokuntien välistä yhteistyötä; sitä on tehtävä kaikilla mahdollisilla tasoilla, ei ainoastaan Irakin kysymyksessä vaan myös äärimmäisen vaarallisessa unilateraalisessa ajattelutavassa, jota he parhaillaan kehittävät niin monessa koko maailmaa koskettavassa asiassa.
Emme saa sivuuttaa sitä tosiasiaa, että tämänhetkiset pyrkimykset heikentää kansainvälisen rikostuomioistuimen asemaa näkyvät muutenkin kuin yhdysvaltalaisten joukkojen jäämisenä kansainvälisten konfliktien ulkopuolelle. Se on suora haaste Euroopan unionille ja osa Yhdysvaltojen pyrkimystä päästä johtavaan asemaan kaikkialla maailmassa. Ainoastaan toimimalla yhdessä Euroopan unioni ja sen jäsenvaltiot voivat vastata tähän ja Yhdysvaltojen tämänhetkisiin pyrkimyksiin kehittää Iranin kysymykseen liittyvää sotapsykologiaa. Tiedän, että se on vaikeaa ja että jäsenvaltioissa on asiasta erilaisia näkemyksiä, mutta sillä on tulevaisuutta ajatellen paljon suurempi merkitys, mikä on pidettävä mielessä.
Olin aika vaikuttunut komission jäsenen puheesta, jossa hän tunnisti kansainvälisen lainsäädäntömme uudistustarpeen siinä, miten, milloin ja kenen pitäisi puuttua toisten valtioiden asioihin. Tämä asia otetaan esiin yhä useammin varsinkin nyt, kun kylmä sota on ohi ja pöly on laskeutumassa. Mitä tulee kokemukseemme kansainvälisestä rikostuomioistuimesta, vielä ei ole kuitenkaan oikea aika ryhtyä poistamaan Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjaan pohjautuvia suojatekijöitä.

Van Orden (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, puhukoon jäsen De Rossa Yhdysvaltojen unilateralismista, mutta meidän olisi ehkä hyvä muistuttaa, että Yhdysvallat on ottanut harteilleen myös sellaisia tehtäviä, joita muut eivät ota huomioon. On valitettavaa, etteivät muut valtiot ole 10 viime vuoden aikana yhtyneet vaatimaan lentokieltoaluetta Irakin ylle, mistä jo mainittiinkin. Vastuun ovat kantaneet Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta ja alussa myös Ranska.
Tämä on sellaista yhteistoimintaa kuin pitääkin. Jonkinlaisen Irakiin kohdistuvan hyökkäyksen luonnetta spekuloidaan mielestäni liikaa, vaikka varsinaisena huolenaiheenamme pitäisi olla uhka, jonka joukkotuhoaseita hallussaan pitävä Saddam Husseinin hallinto synnyttää.
Jos jokin hallituksistamme tietäisi turvallisuutemme olevan uhattuna ja päättäisi olla tekemättä asialle mitään, se löisi laimin velvollisuuksiaan. Meidän on ryhdyttävä tehokkaisiin Irakin vastaisiin toimiin, ja kaikkein tärkeintä on osoittaa liittolaisten yhteisvastuullisuutta. Tilanteen ymmärtäminen on nyt äärimmäiseen olennaista, ja olisi kohtalokasta, jos Saddam Hussein käsittäisi väärin länsimaiden, Euroopan unionin ja muiden liittolaisten aikeet ja jos hän luulisi voivansa synnyttää erimielisyyksiä näiden liittolaisten välille. Meidän on annettava Saddam Husseinille selkeä merkki, että toimimme yksissä tuumin. Se on yhteisvastuullisuuden merkki. Jos liittolaisten välillä on joitakin erimielisyyksiä, ne on vihdoin selvitettävä suljettujen ovien takana eikä julkisessa keskustelussa.
Meidän on lähetettävä oikea viesti. Aloimme ymmärtää väärin Saddam Husseinin aikeita vuoden 1990 alussa. Olimme silloin vähällä tehdä virheen. Pidimme häntä järkevänä miehenä. Ajattelimme pikemminkin olla tunkeutumatta silloin Kuwaitiin. Hän on tosiasiassa hullu johtaja, jolla on hallussaan erittäin vaarallisia aseita. Meidän on osoitettava yhteisvastuullisuutta ja ryhdyttävä tarvittaviin toimiin saadaksemme nämä aseet pois hänen käsistään.

Schulz (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, se, mistä keskustelemme, voidaan periaatteessa kiteyttää kahdeksi käsitteeksi. Voimmeko vastata kansainvälisiin uhkiin kansainvälisen oikeuden ja sen tarjoamien välineiden avulla? Vaikka nämä välineet ovatkin uudistuksen tarpeessa, kuten komission jäsen Patten sanoi, ne ovat kuitenkin olemassa, ja niitä voidaan käyttää nykyisessä muodossaan. Meidän mielestämme myös Irakin kaltaisten valtioiden aiheuttamien kansainvälisten uhkien käsittelyssä - eikä minun tarvitse toistaa, millaisista uhkista on kysymys - kansainvälistä oikeutta voidaan soveltaa ainoastaan Yhdistyneiden Kansakuntien avulla. Näihin uhkiin voidaan vastata myös unilateraalisella toiminnalla, jota Yhdysvallat tällä hetkellä harjoittaa. Jäsen Poettering on aivan oikeassa siinä, ettei tämä prosessi ole vielä täysin päättynyt, sillä asiasta keskustellaan myös Yhdysvalloissa, vaikka enemmistö alkaa tosin ilmeisesti yhtyä presidentti Bushin kantaan.
Seuraavaksi on kysyttävä, mikä on Euroopan kanta. Kuten on jo todettu, emme kannata unilateralismia, sillä komission jäsen Patten kysyi, miten voisimme vakauttaa kansainvälisen terrorisminvastaisen liittoutuman. Emme tietenkään pysty vakauttamaan sitä, jos Yhdysvallat heikentää sitä unilateraalisella toiminnallaan. Siinä piilee suuri vaara, sillä mistä Irakin hallitus - haluaisin muistuttaa jäsen Van Ordenille, että jäsen Brie mainitsi jo asiasta - siis se, jota vastaan nyt taistelemme ja jota on arvosteltu täällä ankarasti, on oikeastaan oppinut tekniikan, jolla se voi nykyään aiheuttaa niin valtavaa uhkaa? Se on opittu Yhdysvalloilta silloin, kun Irak oli vielä sen liittolainen Iranin islamilaisen fundamentalismin vastaisessa taistelussa, mikä myös todistaa sen, ettei Irakissa vallassa oleva Baath-puolue ole islamilainen fundamentalistinen puolue. Me kaikki tiedämme, että Irakissa vainotuille Muslimiveljeskunnille on myönnetty Euroopasta poliittinen turvapaikka.
Halusin muistuttaa tästä tehdäkseni selväksi, kuinka hankalaa ja vaarallista unilateralismi käytännössä on. Jäsen Van Orden, me eurooppalaiset hylkäämme sen siksi yksimielisesti ja kannatamme kansainvälisen oikeuden täytäntöönpanoa.
Morillon (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Patten, kuten sanoitte, parlamentti on yksimielinen ja haluaa ehkäistä edessä olevan kriisin, jonka Saddam Husseinin toiminta on saanut aikaan.
Jäsen Barón Crespolle haluaisin sanoa, että - niin täällä kuin Yhdysvalloissakin - mikään taho ei tiedä armeijaa paremmin, ettei sotilaallisen voiman käyttö kriisin ehkäisemiseksi voi koskaan olla viatonta. Ei ole olemassa mitään sellaista kuin viaton sota. Tekniikan kehityksestä huolimatta ihminen ei pysty vielä tappamaan kaikkea pahaa yhdellä napin painalluksella, vaikka tosin ainoastaan siitä syystä, että on mahdotonta erottaa hyvä pahasta.
Tässä tilanteessa sota tai asevoimien käyttö voi olla pienempi paha. Edellytyksenä on, että kaikki sellaiset poliittiset ja diplomaattiset keinot on käyty perusteellisesti läpi, joilla voitaisiin saavuttaa poliittinen päämäärä, johon muuten pyrittäisiin asevoimaa käyttämällä. Annamme siksi täyden tukemme unionin tämänhetkiselle lähestymistavalle, jossa Saddam Husseinia edelleen painostetaan sallimaan asetarkastajien paluu työhönsä. Toiseksi, jos tämä päätös tehdään, sen tavoitetta on voitava muuttaa, mutta meille on kuitenkin tehty hyvin selväksi, että tämänhetkisenä tavoitteena on Saddam Husseinin hallinnon kukistaminen.
Esiin tulee kaksi kysymystä. Ensimmäinen koskee uhan arvioimista. Jäsenet Poettering ja Maij-Weggen korostivat, että odotamme innokkaasti Ison-Britannian pääministerin lupaamia yksityiskohtaisia tietoja, joiden pitäisi saapua muutaman minuutin kuluessa. Komission jäsen Patten sanoi puheessaan epäilevänsä, onko mitään todisteita ylipäänsä olemassa. On erittäin tärkeää, että meillä on nämä todisteet. Toiseksi meillä täytyy olla mahdollisuus voittaa. Afganistanin kohdalla olimme varmoja, että afganistanilaiset olivat itse valmiita kukistamaan Taliban-hallituksen. Arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, onko mahdollista, että irakilaiset auttavat hallinnon nujertamisessa, mikäli sotilaallisiin toimiin ryhdytään? Se on todellinen kysymys.

Lucas (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, Saddam Husseinin häijystä ja moraalittomasta käytöksestä on puhuttu jo paljon, ja se on aivan oikein, mutta haluan keskittyä tarkastelemaan Euroopan unionia ja erityisesti sen yhtä jäsenvaltiota, kotimaatani Yhdistynyttä kuningaskuntaa. Pääministeri Blair teki eilen selväksi, että hän tukee Yhdysvaltoja Irakin vastaisessa sodassa eikä jää odottamaan muiden vaihtoehtojen harkitsemista eikä uutta YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmaa. Eilisessä lehdistötilaisuudessa hän antoi ymmärtää kannattavansa ennalta ehkäisevän toiminnan periaatetta Irakin kysymyksessä sanomalla, ettei pelkkä asetarkastajien palaaminen Irakiin välttämättä riitä sodan torjumiseen.
Emme voi ylläpitää kansainvälistä oikeutta rikkomalla sitä. Irakin vastainen sota olisi tässä tilanteessa moraalitonta, laitonta, vaarallista ja väärin. On puhuttu paljon siitä, miten tärkeää EU:n on toimia yhtenä rintamalla ja yksimielisesti, ja olen siitä samaa mieltä. Tässä tapauksessa kehotan komissiota, neuvostoa ja kaikkia muita EU-valtioiden päämiehiä tekemään kaikkensa pitääkseen jäsenvaltiokumppaninsa aisoissa.

Tannock (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, YK:n päätöslauselmassa 678 ja vuonna 1991 annetussa Yhdysvaltain kongressin päätöslauselmassa koko Persianlahden aseleposopimus perustui siihen, että Irak sitoutuu luovuttamaan kaikki joukkotuhoaseensa, mutta UNSCOMin tarkastajat sen sijaan karkotettiin, koska heitä pidettiin yhdysvaltalaisina vakoilijoina. Saddam Husseinilla on hallussaan yhä valtava määrä biologisia ja kemiallisia aseita, ja kolme vuotta sitten hän yritti ostaa Serbialta ydinaseisiin tarkoitettua uraania. Hän on käynyt neuvotteluja Pohjois-Korean kanssa ballistisen ohjustekniikan hankinnasta. Hän on siis selvä uhka koko maailman öljytoimituksille, ja jos Irakista tulisi ydinasevalta, hän voisi kiristää koko maailmaa.
Olkaamme myös moraalisesti johdonmukaisia. Kukaan ei kaivannut parlamentissa YK:n päätöslauselmia, jotta Milosevicin Serbiaan voitaisiin hyökätä, ja pelkkien ihmisoikeusloukkausten katsottiin riittävän. Saddam Husseinin ihmisoikeusloukkaukset ovat varmasti paljon vakavampia kuin mitkään Milosevicin rikokset - Saddam Hussein on tehnyt ihmisoikeusloukkauksia kurdeja kohtaan, joita hän on kaasuttanut, suoarabeja ja shiialaisia kohtaan, joita hän on kiduttanut ja surmannut, sekä israelilaisia kohtaan, missä tapauksessa hän on maksanut korvauksia itsemurhaiskujen tekijöiden perheille viattomien uhrien tappamiseksi - puhumattakaan briteistä ja yhdysvaltalaisista, joille hän on vannonut kostavansa osallistumisemme Persianlahden sotaan.
Epäilen vieläkin naapurivaltioiden huolestuneisuutta sotilaallisesta väliintulosta, koska jotkin niistä pelkäävät Irakin demokratiaa ja toiset autonomian myöntämistä pohjoisessa asuville kurdeille. Minusta on myönteistä, että ulkoministeri de Palacio kannatti eilen Ison-Britannian ja Yhdysvaltojen kantaa. Lisäksi toivon, etteivät Kiina ja Venäjä estä vetollaan YK:n turvallisuusneuvostossa esitettyjä vaatimuksia uusista asiaa koskevista päätöslauselmista, jos Yhdysvallat niitä vaativat.
Meidän länsimaiden pitäisi tukea yhdysvaltalaisten liittolaistemme tavoitetta saattaa päätökseen keskeneräinen tehtävä, joka on maailman vapauttaminen tämän pahan miehen kynsistä.

Sakellariou (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, annan itselleni luvan esittää henkilökohtaisen huomautuksen, koska olen tehnyt kanssanne kauan yhteistyötä ja koska olen aina arvostanut kovasti avointa ja vilpitöntä tapaanne ilmaista ajatuksianne. Minusta tuntuu, että tuo kymmenen metrin matka tästä tämänhetkiselle istumapaikallenne vei teiltä kielen. Ette kertonut meille, mitä Helsingørissä tapahtui, vaan toistitte sen sijaan, mitä puheenjohtajavaltio Espanja sai toukokuussa aikaan asiassa. Onhan sekin parempi kuin ei mitään.
Haluaisin käsitellä kahta komission jäsenen Pattenin esittämää kysymystä. Komission jäsen Patten, voin vakuuttaa teille, että me kaikki kannatamme YK:n päätöslauselmien noudattamista. Yhdistyneet Kansakunnat ei ole kuitenkaan sellainen järjestö, jossa voi toimia oman mielensä mukaan - meidän on noudatettava myös Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjaa, ja meidän on noudatettava myös kansainvälistä oikeutta. Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjassa nimetään tapaukset, joissa sotilaalliset keinot ovat mahdollisia ja hyväksyttäviä; myös menettely on määrätty. YK:n peruskirjassa ei ole mitään määräyksiä ennalta ehkäisevästä sodasta tai sodasta, jota käydään epäsuositun hallituksen kumoamiseksi, emmekä voi katsoa sitä läpi sormien. Se, joka siitä huolimatta käy tällaista sotaa, on itse hyökkääjä ja kansainvälisen oikeuden rikkoja.
Toinen kysymys koski laajaa liittoutumaa. Tässä kohtaa voin vakuuttaa teille, että sen pitäisi olla oikeastaan Euroopan unioninkin ainoana päämääränä. Me emme ole kuitenkaan hajottaneet laajaa liittoutumaa, vaan sitä heikentää yhdysvaltalaisten unilateraalinen toiminta. Kysyn teiltä: miten voimme luoda uudelleen tämän yhtenäisyyden ja tämän laajan liittoutuman?
Malmström (ELDR).
Arvoisa puhemies, Saddam Hussein on ilkeä. Hänen hallintonsa on ilkeä. Hänen tekonsa ovat ilkeitä. Olemme nähneet, mitä hän voi tehdä kansalleen, ja pelkäämme, mitä hän saattaa tehdä muullekin maailmalle. Hän todellakin uhmaa kansainvälistä yhteisöä. Kuten komission jäsen Patten sanoi, maailma olisi paljon parempi paikka, jos Saddam Husseinia ei olisi ja jos Irakissa olisi erilainen hallinto.
Se on kuitenkin helpommin sanottu kuin tehty. Siihen liittyy sitä paitsi monia hankaluuksia ja erittäin suuria riskejä. Mahdolliseen hyökkäykseen suhtaudutaan varauksellisesti jopa Pentagonissa. Meidän on tietenkin käytettävä kaikki diplomaattiset ja poliittiset keinot saadaksemme Saddam Hussein noudattamaan YK:n päätöslauselmia ja päästämään asetarkastajat maahan ja ratkaistaksemme asian. Joukkotuhoaseiden olemassaolosta ja mahdollisesta yhteistoiminnasta Al-Qaidan organisaation kanssa on tietenkin oltava sellaisia todisteita, jotka ovat meidän kaikkien nähtävissä. EU:n on tietenkin pidettävä yhtä ja vaadittava, että mahdollinen hyökkäys edellyttää YK:n turvallisuusneuvoston päätöstä.
Mitä tapahtuu, ellemme onnistu löytämään poliittista ja diplomaattista ratkaisua, jos Saddam Hussein jatkaa kansainvälisen yhteisön uhmaamista, jos pystymme hankkimaan todisteita ja jos turvallisuusneuvosto onnistuu tekemään yhteisen päätöksen? Millaisia keskusteluja neuvostossa on käyty? Mitä jatkosuunnitelmia siellä on ollut? En tarkoita sotilaallisia suunnitelmia, vaan pikemminkin mietin, miten siellä on valmistauduttu tukemaan demokraattisia voimia, Irakin oppositiota ja Pohjois-Irakin kurdeja sekä hoitamaan suhteitamme muuhun maailmaan. Olen täysin vakuuttunut, että näistä asioista keskusteltiin Helsingørissä, ja olisinkin kiitollinen, jos neuvoston puheenjohtaja voisi sanoa jotakin niistä.

Gollnisch (NI).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, jos britit ja yhdysvaltalaiset haluavat käydä sotaa ihmisoikeuksia loukkaavaa hallintoa vastaan, tehtävä on varmasti kuin luotu heitä varten. Jos he haluavat käydä sotaa Lähi-idän epädemokraattisia hallintoja vastaan, heidän on käytävä sotaa Saudi-Arabiaa vastaan. Jos he haluavat käydä sotaa sellaisia hallintoja vastaan, jotka eivät kunnioita Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmia, heidän on käytävä sotaa Israelia vastaan. Jos he haluavat käydä sotaa sellaisia valtioita vastaan, jotka ovat hankkineet joukkotuhoaseita, heidän on käytävä sotaa Intiaa, Pakistania, Kiinaa ja Pohjois-Koreaa vastaan, sillä niillä on ydinaseita - siitä olemme varmoja. Jos he haluavat käydä sotaa sellaisia valtioita vastaan, jotka ovat suotuisaa maaperää terroristeille, heidän on tuhottava Lontoo ja Hampuri. Tämä on totuudenmukainen tilanne.
Olen kieltämättä ironinen, koska näiden sotatoimien syynä ei selvästikään ole Saddam Husseinin hallinto, joka on tietysti autoritaarinen mutta samalla maallinen hallinto, joka kunnioittaa kristittyjen ja naisten oikeuksia. Näissä sotatoimissa on kyse joukkotuhoaseista. Meille ei ole toistaiseksi esitetty vielä minkäänlaisia todisteita siitä, että niitä on tässä valtiossa, joka on kuolemassa seisaalleen, josta ei löydy enää hehkulamppuja, jossa koululaisten kyniin ei ole enää lyijyä, koska ne on tehty grafiitista, ja jossa jopa monet YK:n tarkkailijat moittivat tehtävää, jota heidät oli määrätty hoitamaan.
Kerron lopuksi pienen tarinan: kolme vuotta sitten veljeni, joka on katolinen pappi, kävi Irakissa. Pommi oli vähällä tappaa hänet siellä, eikä hän varmasti tiedä, oliko pommi yhdysvaltalaisten vai brittien tekosia. Voi vain kysyä, mikä kansainvälinen oikeus sallii sen, että Irakia, joka todellakin kärsi tappion ja joka sen vuoksi hyväksyi YK:n tarkastajien vierailut monta vuotta, pommitetaan päivittäin ja että se joutuu jatkuvasti kärsimään pakotteista.

Napoletano (PSE).
Arvoisa puhemies, arabivaltioissa, myös maltillisina pidetyissä arabivaltioissa, käsitellään julkisesti kahta äärimmäisen arkaluonteista ongelmaa: Palestiinan kysymystä ja Irakin vastaista kauppasaartoa.
Irakin vastaisen kauppasaarron vaikutuksista syytetään kansainvälistä yhteisöä eikä diktaattoria; se meidän on syytä tiedostaa. Kuten on jo todettu, kaikki tuntuvat tuomitsevan Saddam Husseinin ja hänen hallintonsa. Toistuvilla Yhdysvaltojen unilateraalista toimintaa koskevilla ilmoituksilla, jotka eivät ole kansainvälisen lehdistön keksimiä vaan joita presidentti itse on toistanut useaan kertaan, on kuitenkin myös erittäin negatiivisia vaikutuksia: diktaattorin edut ja kohtalo kytkeytyvät yhtäältä taas hänen kansansa etuihin ja kohtaloon - näittehän vasta eilen Saddam Husseinin vakuuttelut ?me taistelemme, me voitamme? - ja toisaalta tätä toimintaa on alettu vastustaa.
Olenkin sitä mieltä, että Euroopan unionin on kuljettava määrätietoisesti kansainvälisen oikeuden ja Yhdistyneiden Kansakuntien viitoittamaa tietä ja että UNSCOMin pääsy maahan on sidottava huomattavasti aiempaa selvemmin Irakin kansan vastaisen kauppasaarron lopettamiseen, sillä se mahdollistaa vuoropuhelun aloittamisen Irakin kansan kanssa. Muuten Saddam Husseiniin on kovin vaikeaa tehdä minkäänlaista vaikutusta. Länsimaiden tehtävänä on tuskin korvata Saddamia jollakin ajatollahilla. Meidän on vakiinnutettava demokratia Irakiin ja muihin arabivaltioihin, ja uskon, että Eurooppa voi edistää asiaa, jos se todella uskoo tähän näkemykseen ja toimii yhdessä.

Camre (UEN).
Arvoisa puhemies, vasemmistoa edustava parlamentin jäsen sanoi, että meidän on velvoitettava Yhdysvallat toimimaan yhdessä Euroopan kanssa. Minusta on naiivia uskoa, että voimme asettaa Yhdysvalloille velvoitteita. Yhdysvallat ei pyri saavuttamaan toiminnallaan valta-asemaa maailmassa. Se toimii ainoastaan siksi, että meille on vaarassa tapahtua sotaakin pahempia asioita. Yhdysvallat toivottavasti toimii yksin, ellei Eurooppa osaa tehdä päätöstä. Olemme ilmeisesti unohtaneet, että nimenomaan Yhdysvallat pelasti Euroopan ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa ja esti kommunistien vallankaappauksen. On naiivia uskoa, että Yhdysvallat toimisi ilman todisteita. Yhdysvallat ei tekisi suuria uhrauksia, jos vähemmän riskialttiita vaihtoehtoja olisi olemassa. Pääministeri Tony Blair sanoi eilen selvästi, että Yhdysvalloilla on todisteita.
Meidän pitäisi yhtyä Tony Blairin ja Yhdistyneen kuningaskunnan kantaan, ja kehottaisin puheenjohtajavaltiota pyrkimään siihen, että EU tukee yksimielisesti diktatuurin vastaista taistelua. Emmehän me riko kansainvälistä oikeutta, jos syöksemme vallasta diktatuurin, joka uhkaa omaa kansaansa ja maailman turvallisuutta, ja YK:n mallin mukainen lähestymistapa on todettu hyväksi. Asetarkastajat heitettiin ulos, joten miksi niiden kannattaisi mennä takaisin? Saddam Husseinia on varoitettu kaikin tavoin, mutta hän ei selvästikään kuuntele vaatimuksiamme, ja osoitamme vain yhä enemmän omaa heikkouttamme. Velvollisuutenamme eurooppalaisia kohtaan on tukea Yhdysvaltoja sen taistelussa maailman turvallisuutta uhkaavaa diktatuuria vastaan.

Swoboda (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, keskustelu Irakin tilanteesta ja mahdollisesta sotilaallisesta väliintulosta on samalla tietenkin myös keskustelu yhteisvastuullisuuden luonteesta. Kun jotkut parlamentin jäsenet - jäsen Van Orden ja jäsen Tannock - puhuvat yhteisvastuullisuudesta, he tarkoittavat ennen kaikkea yhteisvastuullisuutta Yhdysvaltoja kohtaan. Minulle se merkitsee ennen kaikkea yhteisvastuullisuutta Euroopan sisällä. Sen vuoksi minua huolestuttaa, että Yhdistynyt kuningaskunta sekä myös Espanja ja Italia toimivat tavalla, joka saattaa heikentää yhteisvastuullisuutta.
Erityisesti minua huolettaa Yhdysvaltojen ja Euroopan kovin erilainen käsitys kansainvälisestä maailmanjärjestyksestä. Yhdysvallat näyttää kannattavan yhä vahvemmin teoriaa, jonka mukaan kansainvälisillä sopimuksilla ja järjestöillä on tavallaan ainoastaan täydentävä merkitys. Kansallinen suvereniteetti ja kansallinen ajattelutapa ovat etusijalla ainakin suurvaltojen mielestä. Yhdysvaltojen näkemys on minusta hyvin ongelmallinen - se voi mielestään päättää, milloin se tukee kansainvälistä järjestöä, olipa sitten kyse Yhdistyneistä Kansakunnista tai kansainvälisestä rikostuomioistuimesta, milloin se toimii itse ja milloin se voi tehdä ennalta ehkäiseviä iskuja, jolloin se voi itse määrittää uhan ja päättää varustelustaan neuvottelematta kansainvälisten elinten kanssa.
Minusta on lisäksi hyvin ongelmallista, jos Yhdysvaltojen presidentti saa kesällä käsiinsä kirjan, jossa sanotaan, ettei armeijaan pidä luottaa, koska armeija epäröi ja näkee aina epäonnistumisen vaaran. Todelliselle poliitikolle tyypillisenä ominaisuutena on olla luottamatta armeijaan. Jos sama kirjailija, Elliot Cohen, on sitä mieltä, ettemme pommittaneet Jugoslaviaa tarpeeksi, olen huolissani jokaisesta valtiosta, joka kuuntelee tällaisia neuvonantajia.
Garaud (NI).
Arvoisa puhemies, minulla ei ollut tarkoitus käyttää puheenvuoroa, mutta kuunnellessa tätä keskustelua täällä vallitseva tietämättömyys ja voimattomuus pistävät väkisinkin silmään, jos saan käyttää tätä ilmaisua.
Täällä vallitsee tietämättömyys siksi, ettemme tiedä käytännössä mitään Yhdysvaltojen päätöksistä, sillä olevista erityistiedoista ja sen tavoitteista. Mitä se haluaa tehdä Irakille ja mitä se voi tehdä Irakille? Miten voimme ratkaista sekä Iranin että kurdien ongelman? Emme tiedä mitään.
Voimattomuus taas johtuu täällä esitettyjen mielipiteiden täydellisestä jakautumisesta ja epäyhtenäisyydestä. Minusta lisäksi tuntuu, että meidän pitäisi ottaa huomioon, ettemme käy mitään moraalista tai tunteellista keskustelua vaan poliittista keskustelua. Poliittinen keskustelu perustuu kahteen tekijään: valtaan ja lakiin sekä ymmärtämykseen, että valta edellyttää lakia ja että on olemassa paikka, jossa lakia sovelletaan, ja se on Yhdistyneet Kansakunnat.
Äskettäisen keskustelun perusteella minusta on todellakin ennenaikaista ajatella, että Euroopan unioni saisi paikan YK:sta, koska on epäselvää, minkä kannan se siellä omaksuisi. Joillakin Euroopan unionin jäsenvaltioilla on paikka YK:ssa, ja Euroopan unioni voisi ehkä pohtia ratkaisua tämänhetkiseen keskusteluun. Yhdistyneiden Kansakuntien on tietenkin osallistuttava toimintaan, ja Euroopan unioniin kuuluvilla turvallisuusneuvoston pysyvillä jäsenillä on oltava jokin kanta. Millainen kanta niiden pitäisi muodostaa? Millainen toimeksianto niille voidaan antaa, mikäli toimeksianto on mahdollinen tässä tilanteessa? Joka tapauksessa, minkä kannan Euroopan unionin valtiot - ne, jotka ovat YK:n turvallisuusneuvoston jäseniä - muodostavat, jos turvallisuusneuvosto pyydetään apuun? Tämä on todellinen kysymys, joka samalla asettaa rajat tälle keskustelulle.

Theorin (PSE).
Arvoisa puhemies, parhaillaan valmistellaan sotaa, jolla voi olla tuhoisat seuraukset koko maailman väestölle. Itse uskon vakaasti, että valtion on perustuttava oikeusvaltion periaatteeseen, ja tämä pätee sekä kansallisessa että kansainvälisessä mielessä. Kaikkien valtioiden on noudatettava kansainvälistä lainsäädäntöä, myös Irakin ja Yhdysvaltojen, jottei pääse unohtumaan. Kaikkien valtioiden on noudatettava tätä lainsäädäntöä, eikä niillä ole oikeutta ottaa sellaisia vapauksia, joita ei ole vahvistettu yhdessä hyväksytyssä lainsäädännössä.
Vastauksena komission jäsenen Pattenin jatkotoimista esittämään kysymykseen totean, että tärkeintä on mielestäni vahvistaa suhteitamme arabimaailmaan ja saada se painostamaan Saddam Husseinia. On oltava parempikin vaihtoehto kuin vihollisten hankkiminen arabimaailmasta. Meidän on tietenkin vaadittava, että asetarkastajat saavat palata vapaasti maahan. Haluamme rauhan Lähi-itään. Haluamme palestiinalaisen valtion. Se on itsestään selvää.
Nykyiset 12 vuotta voimassa olleet Irakin vastaiset pakotteet ovat aiheuttaneet valtavaa kärsimystä Irakin kansalle. YK:n omien numerotietojen mukaan niiden välittömänä seurauksena on kuollut 1,5 miljoonaa ihmistä, joiden joukossa 600 000 lasta. Maata on lisäksi pommiteltu useita vuosia. Tämä on lujittanut eikä suinkaan heikentänyt Saddam Husseinin julmaa diktatuuria.
Tällä hetkellä valmisteltavan sodan kaltainen sota tietenkin horjuttaa maailman rauhaa ja turvallisuutta. EU:n on puhuttava siksi yhdellä äänellä, ja vahvalla sellaisella. Irakin kansalla on etuoikeus muodostaa oma demokraattinen hallintonsa; sitä ei saada aikaan pommeilla. Kansainvälistä oikeutta ja YK:n peruskirjaa on kunnioitettava, ja EU:n on ilmaistava selvästi, että kansainvälisen yhteisön tehtävänä on ratkaista konfliktit rauhanomaisesti. Kannattakaamme asetarkastuksia, mutta vastustakaamme Irakin vastaista sotaa!

Puhemies.
Julistan keskustelun ?catch the eye? -menettelyn päättyneeksi. Kiitän kaikkia keskusteluun osallistuneita kollegoja ja esitän anteeksipyyntöni kaikille niille, jotka eivät saaneet puheenvuoroa, mutta ?catch the eye? -menettelyn luonteen vuoksi kaikki eivät voi puhua käytettävissä olevassa ajassa.

Brok (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Helsingørin epävirallinen neuvosto teki mielestäni järkeviä päätöksiä; se päätti käyttää kaikki mahdolliset keinot ongelman ratkaisemiseksi ilman sotatoimia sekä lähettää tarkastajia. Sen onnistuminen, esimerkiksi tarkastajien pääsy Irakiin, kuitenkin edellyttää, että Saddam Hussein täyttää velvoitteensa. Se on tehtävä selväksi. Emme saa antaa hänen toimia erotuomarina. On vallittava laaja yksimielisyys siitä, että Saddam Husseinin on poistuttava. Se onnistuu kuitenkin vain pohtimalla erilaisia näkökantoja. Toisin kuin jäsen Sakellariou, pidän ennalta ehkäiseviä sotia hyväksyttävinä. Ne ovat hyväksyttäviä kuitenkin vain, jos pystytään todistamaan, että välitön vaara on olemassa ja että riski on suurempi ilman ennalta ehkäisevää sotaa. Tällaisia todisteita ei ole toistaiseksi esitetty, eikä sota ole siten myöskään oikeutettu.
Samoin ei ole myöskään pohdittu, aiheuttaako tällaisen sodan aloittaminen ja Saddam Husseinin hallinnon lopettaminen muualla islamilaisessa maailmassa sellaisia muutoksia, jotka voisivat aiheuttaa vielä paljon suurempia riskejä kuin Saddam Husseinin vallassa pysyminen. Terrorismin vastaisen rintaman hajottamisella ja fundamentalististen hallintojen muodostamisella niin kutsuttuihin maltillisiin arabivaltioihin saattaisi olla erittäin kielteisiä seurauksia erityisesti meille eurooppalaisille. Tätäkin seikkaa on pohdittava, jos haluamme menestyä. Meidän on esimerkiksi myös mietittävä, millaisia välittömiä seurauksia tällaisesta aseellisesta konfliktista koituu Irakin vähemmistöille, kun tiedämme, mitä Saddam Hussein on tietyissä tilanteissa tehnyt kurdeille tai muille, maan eteläosissa eläville väestöryhmille. Tämä kaikki on otettava huomioon tilannetta punnittaessa.
Me eurooppalaiset voimme viedä eteenpäin tätä tilanteen pohtimista vain, jos meillä on yhteinen näkemys. Se on ehtona. Pääministeri Blairin kannasta ei ole sen enempää hyötyä kuin liittokansleri Schröderinkään kannasta tällaisen yhteisen näkemyksen aikaan saamisessa. Uskon, että yhtenäinen lähestymistapa on ainoa keino lakkauttaa yhdysvaltalaisten unilateraalinen toiminta. Yhdysvalloissakin keskustellaan asiasta. Jos yhdysvaltalaiset tietävät, että me eurooppalaiset vedämme tässä yhtä köyttä, voimme saada heidät hyväksymään joitakin näkökohtia.
Syyskuun 11. päivän jälkeen on omaksuttu sellaisia lähestymistapoja, jotka ovat ehkä ymmärrettäviä mutta vaarallisia. Syyskuun 11. päivästä lähtien on keskusteltu Naton perustamissopimuksen V artiklasta, mutta sitä ei ole sovellettu, koska sen soveltaminen olisi tarkoittanut sitä, että me eurooppalaiset olisimme osallistuneet yhteiseen strategiseen suunnitteluun ja päätöksentekoon. Niinpä meidän eurooppalaisten on asetettava itsellemme periaatteellinen kysymys: voimmeko ryhtyä kumppaneiksi ja osallistua päätöksentekoprosessiin vai kutsutaanko meidät mukaan operaatioon sitten, kun päätös on tehty ja sota on tulossa? Tälläkin on oleellinen merkitys tulevissa transatlanttisissa suhteissa.
Parlamentin pitäisi pyrkiä tukemaan neuvostoa ja komissiota tämän yhteisen politiikan toteuttamisessa, koska siten voidaan parhaiten päästä eroon Saddam Husseinista sekä myös välttää sota.
De Keyser (PSE).
Arvoisa puhemies, syyskuun 11. päivän vuosipäivän aattona Euroopan täytyy enemmän kuin koskaan esiintyä yksimielisenä ja turvata rauhaa. Euroopan on taas kerran sanottava maailmalle päättäväisesti, ettei sen varauksettomasti tukemassa terrorisminvastaisessa taistelussa voida käydä sotaa ja että niin kutsuttu ennalta ehkäisevä Irakin vastainen sota päinvastoin uhraisi kansakunnan, aiheuttaisi levottomuutta Lähi-idässä eikä sen lopputuloksesta olisi takeita. Euroopalla on historiallinen tilaisuus esiintyä yhtenäisenä ja etääntyä ?pahan akselin? politiikasta, jota Yhdysvallat yrittää tyrkyttää, halusimmepa tai emme.
Irakin tilanteesta 16. toukokuuta hyväksymässään mietinnössä Euroopan parlamentti erityisesti kehotti YK:ta ottamaan aktiivisen aseman alueellisen, poliittisen ja rauhanomaisen ratkaisun etsimisessä ja Eurooppaa hyväksymään vihdoin yhteisen kannan asiasta. Nämä sanat on jätetty melkeinpä täysin huomiotta. Euroopassa on jälleen kerran erilaisia näkemyksiä siitä, mitä strategiaa sen pitäisi noudattaa. Bagdadin hallinto ei tiedä, avatako ovensa UNMOVICin tarkastajille, ja irakilaiset surevat jatkuvasti epäinhimillisen kauppasaarron uhreja, eikä saarrolla olla edes onnistuttu horjuttamaan Saddam Husseinin hallintoa. Presidentti Bush taas toimeenpanee hyvän ristiretkeä pahaa vastaan ja rikkoo samalla törkeästi kansainvälistä lainsäädäntöä.
Mitä peliä me pelaamme? Tästä syystä menen suoraan asiaan ja esitän komissiolle ja neuvostolle kysymykset, jotka ovat nykyään kaikkien huulilla. Miten voimme taata Irakille, että UNMOVICin toteuttamat tarkastukset tehdään oikeudenmukaisesti, että niissä on aikarajoitus ja että ne johtavat lopulta taloudellisten pakotteiden poistamiseen, ettei näihin tarkastuksiin toisin sanoen soluttaudu - kuten ennen vuoden 1998 kriisiä - Yhdysvaltojen tiedusteluviranomaisia, jotka tekevät muistiinpanoja paikoista, joita voidaan pommittaa tulevaisuudessa.
Toiseksi, miten Eurooppa voi taata Bagdadille, ettei Yhdysvallat hyökkää maahan heti, kun on todistettu, että sen asevarastot on tuhottu tai kun on varmistettu, ettei joukkotuhoaseita ole, kun se siis tietää, ettei hallinnolla ole hallussaan aseita? Vaikka Eurooppa pyrkii estämään joukkotuhoaseiden leviämisen, me kaikki tiedämme, että Yhdysvallat haluaa kaataa Irakin hallinnon. Onko Euroopan tehtävänä todellakin pyrkiä kaatamaan hallituksia? On varmasti muitakin hallituksia, joiden haluaisimme kaatuvan!
Kolmanneksi, miten Eurooppa reagoisi, jos Irakin vastainen hyökkäys toteutettaisiin ilman YK:n tukea? Irakin vastainen sota ei olisi oikeudenmukainen, tarkoituksenmukainen eikä tehokas. Se ei olisi oikeudenmukainen, koska ilman YK:n näyttämää vihreää valoa se olisi kansainvälisen oikeuden vastainen. Se ei ole viaton, koska kuten jäsen Morillon sanoi, mikään sota ei ole viaton, puhumattakaan siitä, että tämä sota olisi uusin asein käytävä kokeilusota, joka vahingoittaisi Irakin väestöä. Se ei olisi tehokas, koska pommeista ei ole hyötyä terrorismin vastaisessa taistelussa - Afganistan on todiste siitä. Osama bin Laden on yhä vapaalla jalalla, ja Saddam Husseinkin hyvin todennäköisesti jää vapaalle jalalle.
Tämän vuoksi olen peloissani kuunnellessani jäsen Van Ordenin puhetta, kuten olin eilen kuunnellessani pääministeri Blairin puhetta. Minulla on vain yksi viesti, joka pohjautuu Auterochen kreivin Fontenoyn taistelussa esittämiin sanoihin: jos englantilaiset haluavat tukea amerikkalaisia ystäviämme, he voivat ampua ensin, mutta he eivät voi luottaa siihen, että me tuemme heitä!

Watson (ELDR).
Arvoisa puhemies, tiedän, että neuvoston puheenjohtaja, suuresti arvostettu entinen Euroopan parlamentin kollega, välittää näkemyksemme yleisten asioiden neuvostolle. Jäsenvaltiot eivät ehkä ole yksimielisiä, mutta parlamentti on pitkälti yksimielinen.
Persianlahden sodan päättymisestä lähtien olemme noudattaneet tukahduttamiseen ja pelotteluun perustuvaa strategiaa. Tämän strategian muuttamiseksi tarvitsemme vakuuttavaa näyttöä siitä, että tavoitteemme alueella toteutuisivat paremmin sotilaallisilla iskuilla. Vaikka meillä olisikin siitä näyttöä, sotatoimiin ei pidä ryhtyä, ellei ole selkeitä ja realistisia poliittisia päämääriä ja ellei välttämätöntä jälleenrakennustyötä sitouduta rahoittamaan ja hoitamaan.
Terrorismin vastaisen sodan voittaminen edellyttää, että se saa laajaa yksimielistä tukea kyseisessä valtiossa. Rajat ylittävän terrorismin vastaisen sodan voittamiseksi meidän on saatava aikaan rajat ylittävä yksimielisyys. Neuvoston on oltava yhtenäinen, jotta se voi sopia tällaisista tavoitteista, antaa tällaisen sitoumuksen, saada aikaan tällaisen yksimielisyyden tai hillitä julki tuotuja Yhdysvaltojen rohkeita pyrkimyksiä.
Arvoisa puheenjohtaja, Saksan Marshall-rahaston ja ulkosuhteiden neuvoston tekemä mielipidetutkimus osoittaa, että kaksi kolmasosaa Euroopan kansalaisista kannattaa tällaista unionin toimintaa. Tässä keskustelussa kehotamme teitä tarttumaan aloitteeseen.

Manisco (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, ministeri Haarderin typistetty puhe ja komission jäsen Pattenin huomattavasti pitempi julkilausuma huolestuttavat ja kauhistuttavat meitä sekä pelästyttävät meidät varsinkin sen jälkeen, kun Ison-Britannian pääministeri lietsoi eilen sotaa Sedgefieldissä. On selvää, että Euroopan - paitsi Saksan liittotasavallan - viranomaisten sanoiksi pukemattomana olettamuksena on, että sota on nyt varma asia. Ei haittaa, ettei ole pienintäkään näyttöä siitä, että Irakilla on hallussaan joukkotuhoaseita, eikä haittaa, että pääministeri Blair lykkäsi jälleen oman henkilökohtaisen asiaa koskevan asiakirjansa julkaisemista. CIA etsii epäilemättä luovia todisteita, kuten Enronin luovan tilinpäätöksenkin kohdalla.
Tällaisen ihmiskunnan tuhon edessä neuvosto ja komissio ovat ottamassa väärän - vaikkakin odotetun - kannan. Kuten ranskalaisessa Le Figaro -sanomalehdessä todetaan, yhdysvaltalaisten tinkimättömyyden edessä Euroopan kompromissivalmius on taas huipussaan. Kompromissia tarjotaan tässä tapauksessa käyttämällä viikunanlehtenä Yhdistyneitä Kansakuntia. Tämä viikunanlehti kattaa tässä erityisessä tapauksessa paljon enemmän kuin mitä UNSCOM ja UNMOVIC ovat tähän asti kattaneet. YK:n tarkastajien - sanotaan angloamerikkalaisten tarkastajien - vapaa, ehdoton ja tunkeileva pääsy kaikkialle Irakiin on jotakin, minkä itse Donald Rumsfeldkin uskoo halpamaisen Bagdadin diktaattorin torjuvan heti suoralta kädeltä. Sen jälkeen on vain yksi vaihtoehto: sota.
Se, mitä ministeri Haarder ja komission jäsen Patten tänään sanoivat, vahvistaa käsityksemme, että Euroopan kansalaisten ja näiden hallintoelinten välissä on kuilu, joka kasvaa jatkuvasti - kuilu, jota tämä sota ja sen unionin tulevaisuuden kannalta turmiolliset seuraukset vain syventävät.

Maes (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tämän keskustelun lopussa mielessäni pyörii monta kysymystä. Diktaattori Saddam Hussein näyttää saavan yksimielisen tuomion. Emmekö kuitenkin unohda, että joidenkin muslimien ja jopa valtavien muslimiryhmien silmissä hän on sankari? Tämä on kaikkein suurin ongelma.
Toiseksi, kuinka pitkälle tämä yksimielisyys ulottuu? Olemmeko vakuuttuneita siitä, että asetarkastusten uudelleen aloittaminen edes edistää tavoittelemiemme ratkaisujen löytämistä? Pitäisikö niiden saada tapahtua ehdoitta? Pitäisikö meidän kenties esittää uhkavaatimus? Pitäisikö YK:n esittää tämä uhkavaatimus? Ja millaisia johtopäätöksiä teemme, jos mitään ei löydetä tai jos jotain löydetään?
Kaikkia näitä skenaarioita pitäisi mielestäni pohtia etukäteen. Onko se, että Irakilla on hallussaan joukkotuhoaseita, välttämätön tai riittävä peruste sodan aloittamiselle? Vai haluammeko aloittaa neuvottelut niiden hävittämisestä? Kuka hankkii todisteita joukkotuhoaseiden olemassaolosta? Jotkut parlamentin kollegamme sanovat, että siitä on jo näyttöä, koska Saddam Husseinilla oli niitä aiemmin. Toisaalta on kerrottu, että toisen Persianlahden sodan aikana tuhottiin paljon aseita. Ovatko EU:n kansalaiset samaa mieltä näistä eduista ja tavoitteista, jotka ovat todella vaakalaudalla Lähi-idässä, alueen vakaudesta ja siitä riskistä, että Persianlahden valtiot karkaavat? Ei silti että ne olisivat mitään demokratian esikuvia, mutta mitä niille tapahtuu? Mitä tapahtuu, jos Israelin ja Palestiinan välistä kysymystä ei pystytä ratkaisemaan? Pääsemmekö yhtään lähemmäs ratkaisua?
Onko EU:n tarkoitus välttää Irakin vastainen sota vain lyhyellä aikavälillä? Onko tavoitteena Saddam Husseinin kukistaminen? Vai toimisimmeko mieluummin rauhanvälittäjänä Lähi-idässä, kun Palestiinan kysymys on ongelman ydin? Eikö meidän pitäisi ilmaista halukkuutemme puolustaa ihmisoikeuksia ja demokratiaa, jotta tulevaisuudessa voidaan luoda kumppanuussuhteita? Tarvitsemme mielestäni pitkän aikavälin ratkaisun.
Haluaisin lisäksi tietää, aikooko EU ehdottaa, että YK:lle annetaan taas näkyvä asema Lähi-idässä? Tätä kysymystä ei ilmeisesti edes käsitelty Helsingørissä. Ovatko kaksi turvallisuusneuvostoon kuuluvaa Euroopan valtiota - Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska - samalla aallonpituudella? Luultavasti ne eivät ole, sillä se on kaikkien havaittavissa.
Minulla olisi vielä muutama kysymys, mutta aika käy vähiin. Lopuksi haluaisin kuitenkin esittää vielä yhden kysymyksen. Onko oikein, että Tanska käyttää kuukauden sellaisen sopuratkaisun etsimiseen, jonka yhdysvaltalaisetkin hyväksyvät, jos kerran toteamme, että eurooppalaisilla itsellään on vielä niin monia ongelmia selvittämättä? Kuinka moni yhtyy liittokansleri Schröderin näkemykseen? Emme vain vastusta sotaa yhdessä liittokansleri Schröderin kanssa; lisäksi haluamme, että Eurooppa pyrkii luomaan Lähi-itään järkkymättömän ja pysyvän rauhan.

Andrews (UEN).
Arvoisa puhemies, aluksi haluan sanoa, että palvelin 1950-luvulla Yhdysvaltojen armeijassa, joten tiedän jotakin sodan kauhuista. Lisäksi haluan todeta, että George Orwellin olisi vaikea luoda Rumsfeldin, Cheneyn and Ashcroftin kaltaisia hahmoja.
Meidän on erittäin tärkeää pohtia, mitä tarkalleen tarkoitamme joukkotuhoaseilla. Puhummeko Hiroshimasta, Nagasakista, Kambod?asta vai jopa Koreasta, jossa palvelin Yhdysvaltojen armeijassa? Mikä on tarkka määritelmämme, mitä ne ovat ja missä niitä on?
Unilateraalinen Irakin vastainen hyökkäys olisi moraalisesti käsittämätöntä. Irakissa asuvat 22 miljoonaa ihmistä ovat kärsineet jo valtavaa tuskaa ja menetystä. Nyt heitä uhkaa ?kristillisen valtakunnan? todellinen hyökkäys, joka vaatii lukemattomia kuolonuhreja. Sitten nähdään, mistä oikeasti on kysymys: lännen ristiretkestä islamia vastaan. Olemme kuulleet, että Israel aikoo käyttää ydinaseita tietyissä tilanteissa. Kuten parlamentissa on tänä aamuna toistamiseen todettu, meillä ei ole vielä mitään todisteita siitä, että Irakilla on hallussaan sellaisia aseita, joihin Yhdysvaltain hallituksen haukat ovat viitanneet. Yhdysvaltojen puolustusministeri Donald Rumsfeld toitottaa, että Irak antaa turvapaikan Al-Qaidan terroristeille. Tällaista sanoo vain sellainen ihminen, jolla on vilkas mielikuvitus.
Irakin pommittaminen uudelleen olisi joukkomurha. Yhdysvaltain hallitus puhuu sivilisaation pelastamisesta - 200 vai 5 000 vuotta vanhan sivilisaation? On todellakin mietittävä, kenet Yhdysvaltain hallitus aikoo pelastaa? Yhdysvaltain hallitus saattaa tehostaa omaa asevarusteluaan tai öljyteollisuuttaan tai se saattaa pohjustaa presidentti George Bushin uudelleenvalintaa seuraten Margaret Thatcherin esimerkkiä. Jos tämä sota puhkeaa, islamilainen fundamentalismi voimistuu ja yksittäiset iskut läntisiin kohteisiin jatkuvat entiseen malliin jopa freelance-pohjalta.
Kehotan Irakin hallintoa muuttamaan toimintalinjaansa ja päästämään YK:n tarkastajat nyt maahan. Pyydän myös tiedotusvälineitä tutkiskelemaan omaatuntoaan ja kysymään: miksi nyt, miksei silloin?

Coûteaux (EDD).
Arvoisa puhemies, joku saattaisi ihmetellä, olemmeko parlamentissa vai kuuntelemassa CNN-kanavan jatkuvaa propagandaa.
Asiat, jotka on sanottu Saddam Husseinista, voitaisiin sanoa lukemattomista muistakin valtionpäämiehistä ympäri maailmaa. Kansallisvaltioiden edustajina tiedämme hyvin, että valtiot ovat luonnostaan kylmäsydämisiä hirviöitä, niin kylmäsydämisiä, että ne vain hyvin harvoin perääntyvät sodan edessä, varsinkin kun omien voimavarojen tarkastelu saa ne omaksumaan imperialistisen ajattelutavan. Näin on käynyt nyt Yhdysvalloille, joka kärjistää mahdollisia konfliktitilanteita entisestään eri puolilla maailmaa yksinkertaisella, vaikkakin yleisesti hyväksytyllä tavoitteellaan saavuttaa valta-asema maailmassa. Se on aivan hullua, sillä on aivan selvää, että sotaa eivät käy kansakunnat, vaan sitä käy imperiumi. Imperialismi on yhtä kuin sota.
Jotta valtioita voitaisiin estää joutumasta tälle vaaralliselle tielle, kautta aikojen on laadittu sääntöjä, jotka saivat 1900-luvulla nimen kollektiivinen turvallisuus. Valitettavasti samoin kuin ensimmäinen maailmansota romutti Haagin pyrkimykset vuonna 1905, Kansainliiton pyrkimykset romutti imperialismi eikä nationalismi - Hitlerin imperialistinen sosialismi, ja tarkemmin sanoen sen ennalta ehkäisevät sodan erityisesti sudeettialueella. Vuonna 1948 meidän oli aloitettava taas tyhjästä. Se tehtävä lankesi YK:n perustajille ja YK:n peruskirjalle, jotka muodostavat nyt kansainvälisen järjestyksen selkärangan.
Meidän sääntöjemme mukaan sota on kielletty. Sota sallitaan vain erityistapauksissa, joita rajoitetaan tiukoin säännöin. Näissä säännöissä edellytetään yhtäältä turvallisuusneuvoston tukea ja toisaalta sitä, että sotatoimia valvoo monikansallinen suurvaltio, joka on turvallisuusneuvoston määräysvallan alainen.
Työnnämme tänään tämän kaiken syrjään. Emme ota lainkaan huomioon kansainvälistä lainsäädäntöä. Se on törkeää lain rikkomista. Keskustelemme parhaillaan siitä, tuomitsemmeko valtion, joka oman presidenttinsä johdolla rikkoo kansainvälistä lainsäädäntöä, kun Euroopan pitäisi yksinkertaisesti tuomita se, eikä vain säälistä - kristittynä käytin todellakin ilmaisua ?säälistä? - sellaista kansakuntaa kohtaan, joka on kärsinyt vakaumuksensa vuoksi kymmenen vuotta ja jolle käännämme selkämme, koska se muistuttaa meitä omasta voimattomuudestamme. Meidän on kuitenkin ennen kaikkea ajateltava varsinaista oikeuden käsitettä, johon Eurooppa on samastettu jo vuosisatojen ajan. Juuri tätä käsitettä Yhdysvallat lyö nyt laimin, jolloin se avaa oven uusille barbaarisille teoille.
Hyvät parlamentin jäsenet, jäsen Watson on oikeassa: neuvoston kanta ei tule meille yllätyksenä, sillä kuten jäsen Pasqua taannoin niin hyvin asian kuvasi, Euroopalla ei ole yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa sen enempää kuin muutakaan yhteistä politiikkaa. Kantamme eivät ole koskaan yhteneviä, mutta Euroopan pitäisi edes muistaa, että se samastetaan nykyisin oikeuden käsitteeseen, kuten Ranskakin, ja se on sille suuri kunnia.

Le Pen (NI).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Yhdysvaltojen ja Ison-Britannian hallitukset valmistelevat yleistä aseellista hyökkäystä Irakiin, pieneen 19 miljoonan asukkaan valtioon, joka on Yhdistyneiden Kansakuntien jäsen, syöstäkseen vallasta Saddam Husseinin hallituksen, jonka ne - itsensä maailmanpoliisiksi nimittäneet - epäilevät olevan, sic, ?uhka maailman turvallisuudelle?. Ne loukkaavat siten Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjaa, kansainvälistä oikeutta ja yleensäkin ihmisten oikeuksia.
Persiansodan päättymisen jälkeen Yhdysvallat ja Iso-Britannia eivät ole itse asiassa koskaan lopettaneet Irakin vastaisia hyökkäyksiään, ja asettamalla pakotteita, mikä on todellinen rikos ihmisyyttä vastaan, ne ovat aiheuttaneet siviiliväestölle köyhyyttä ja kuolemaa ja YK:n mukaan yli miljoonan lapsen kuoleman. On yllättävää, että vaikka monet valtiot, myös Yhdysvaltojen liittolaiset, ovat diktatuureja, niiden ensisijaisena kohteena on Irak, maallinen muslimivaltio, joka on suvaitsevainen uskontoja ja vähemmistöjä kohtaan - varapääministeri edustaa kristinuskoa, ja hallituksessa on kolme kurdiministeriä. Yllättävää on myös se, että nämä läntiset supervallat, hyveen perikuvat, valmistelevat niin kyynisesti rauhan järkkymistä.
Vastustatte murhaajien kuolemantuomiota, mutta britit ja yhdysvaltalaiset aikovat murhata tuhansia irakilaisia ja heidän lapsiaan. Tämä ennalta ehkäisevä sota ei ole hyväksyttävä, ja tiedätte varsin hyvin, että sen todelliset syyt ovat moraalittomia; itse asiassa tätä sotaa käydään pääasiassa vaaleihin liittyvistä syistä ja öljytoimitusten turvaamiseksi.
(Suosionosoituksia sitoutumattomilta jäseniltä)

Haarder
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää hyvästä keskustelusta, jossa esitettiin monia järkeviä näkökohtia ja monia hyviä neuvoja. Keskustelemme vaikeasta, mutta samalla hyvin yksinkertaisesta asiasta. Olen aivan tarkoituksellisesti keskittynyt kaikkein olennaisimpaan, nimittäin siihen, että EU aikoo painostaa diktaattori Saddam Husseinia mahdollisimman tehokkaasti saadakseen hänet noudattamaan YK:n päätöslauselmaa ja hänen itse hyväksymiään ehtoja. Se ei ole heikko vaan päinvastoin vahva kanta. Kaiken, mitä sanomme ja teemme, on kohdistettava mahdollisimman suurta painetta Saddam Husseiniin. Tällainen vahva ja yhteinen kansainvälinen painostus on ainoa keino saada hänet reagoimaan. Kiitän teitä siksi kaikista ajatuksista, jotka ovat auttaneet pääsemään yksimielisyyteen Saddamin painostamisesta, ja toivon teidän ymmärtävän, etten edellä mainitun asian välttämättömyyden vuoksi voi enkä halua hyväksyä kaikkia mahdollisia seikkoja koskevia kantoja.
Voin vakuuttaa niin jäsen Barón Crespolle kuin muillekin, että se, mitä komission jäsen Patten sanoi, sopii yksityiskohtia myöten yhteen EU:n yhteisen kannan kanssa, joka jälleen kerran vahvistettiin viikonloppuna Helsingørissä. Siellä järjestettiin epävirallinen kokous, jossa ei tehty uusia päätöksiä, mutta voin mielihyvin paljastaa, että siellä kannatettiin nykyisen politiikan jatkamista ja pidettiin tärkeänä, että Yhdysvallat käy laajoja neuvotteluja muiden kanssa, myös arabivaltioiden kanssa. Neuvostossa oltiin samaa mieltä siitä, että asetarkastajat pitää päästää nyt Irakiin, ja siellä oltiin huolestuneita joukkotuhoaseista, joiden tuottamista paitsi Yhdysvalloilla myös UNSCOMilla on syytä epäillä todeksi ja jotka voivat olla suunnaton uhka Lähi-idän ja koko muun maailman rauhalle. EU tukee YK:n pyrkimyksiä. Saddam Husseinin hallituksen kaltainen hallinto voidaan saada täyttämään velvoitteensa vain kansainvälisen yhteisön vahvan ja yhteisen painostuksen tuloksena.
Baroness Nicholson of Winterbournelle ja Napoletanolle haluaisin sanoa, että neuvosto yhtyy täysin parlamentin esittämään toiveeseen, että jokainen rikoksiin, kansanmurhaan ja ihmisyyttä vastaan tehtyihin rikoksiin syyllistynyt pitäisi asettaa syytteeseen teoistaan. Tämä koskee tietysti myös niitä, jotka ovat vastuussa Irakin hallinnon lukuisista rikoksista, ja tätä asiaa on valmisteltava ajoissa. Tässä yhteydessä haluaisin sanoa, että voin vahvistaa sen, mitä jäsen Maes sanoi, että puheenjohtajavaltio Tanska on asettanut kuukauden määräajan Yhdysvaltojen kanssa käytävälle vuoropuhelulle, joka koskee kansainvälistä rikostuomioistuinta. Voin vahvistaa, että kysymys oli siitä.
Jäsen Barón Crespo olisi halunnut minun kertovan EU:n viimeisimmistä pyrkimyksistä edistää Lähi-idän konfliktin ratkaisemista. En voi antaa tähän kysymykseen yksityiskohtaista vastausta, mutta komission jäsen Pattenin tapaan voin kertoa teille, että kollegani Møller on parhaillaan Lähi-idässä esittämässä EU:n ehdotusta järkevästä aikataulusta tai toimintasuunnitelmasta legitiimin palestiinalaisen valtion perustamiseksi kesäkuuhun 2005 mennessä. Luotamme siihen, että saamme laajan kannatuksen tälle aloitteelle, joka voi merkittävästi edistää sitä myönteistä prosessia, jonka kvartettiryhmä on onnistunut käynnistämään ja johon meidän on pantava kaikki toivomme.

Patten
Arvoisa puhemies, on luultavasti totta, että minulla on ollut kunnia, ja aina myös ilo vastata parlamentin keskusteluihin useammin kuin kukaan muu komission jäsen kolmen viime vuoden aikana, mikä johtuu parlamentin ilahduttavasta mielenkiinnosta ulkoasioihin. Tämä on ollut mielestäni yksi mielenkiintoisimmista ja tärkeimmistä keskusteluista.
Ei kuulu minulle, miten parlamentti hoitaa asioitaan, mutta jos tämän keskustelun herättämä kiinnostus ja valtava intohimo johtuu osittain tässä tilanteessa soveltamastanne menettelystä, jota tietääkseni kutsutte ?catching the eye -menettelyksi?, siinä tapauksessa minä ainakin kannatan sitä. Luulen, että istuntosalissa on tavallista enemmän ihmisiä. Jos parlamentti ei pane pahakseen, totean, että meillä oli minun kokemukseni mukaan nyt melko harvinainen tilanne, kun ihmiset jäivät kuuntelemaan toistensa puheita. Ilokseni jopa huomasin, että pari ihmistä palasi saliin kuuntelemaan loppupuheita, mikä on erityinen ja harvinainen ilo. Niinpä tämä on mielestäni erittäin tervetullut edistysaskel, ja elän nöyränä ihmisenä siinä toivossa, että saan vastata parin seuraavan vuoden aikana vielä paljon useampaan keskusteluun, ellei parlamentti keskitä mielenkiintoaan sisäasioihin.
Minulle esitettiin yksi erityinen kysymys ja toinen retorinen kysymys, joihin haluan palata. Kenraali Morillon esitti erityisen kysymyksen, mitä tiedämme Irakin kansan asenteesta omaan hallintoonsa, mitä tiedämme sen pyrkimyksistä ja toiveista. Karu totuus on, ettemme tiedä niistä yhtään mitään, koska sillä ei ole ollut mahdollisuutta ilmaista näkemyksiään aivan liian pitkään aikaan. Mielipiteiden vapaa ilmaiseminen on johtanut Irakissa todellakin ihmisten ampumiseen, kidutukseen ja vangitsemiseen. Odotan sitä päivää, jolloin tiedämme enemmän Irakin kansan toiveista, mutta minulla on omat epäilykseni siitä, saisiko Saddam Hussein vapaissa vaaleissa äänten enemmistöä.
Minun on myönnettävä, että minulla on henkilökohtainen ennakkoluulo tässä asiassa. En ole koskaan pitänyt innostusta kovin hyvänä ominaisuutena ulkopoliittisessa keskustelussa. Innostus ei mielestäni aina sovi vaikeista ulkopoliittisista kysymyksistä käytävään keskusteluun, ja olen aina pitänyt enemmän sellaisista ulkoministereistä, jotka ovat valmiita istahtamaan hetkeksi miettimään, mitä on tehtävä ensin, kuin niistä, jotka ryntäilevät sinne tänne ja yrittävät muuttaa maailmaa. Yhdyn innokkaasti Talleyrandin kuuluisaan sanontaan surtout pas trop de zèle (ei koskaan liikaa intoa). Lukiessani viime kesänä niin monia Irakia koskevia artikkeleita ja puheita olen joskus toivonut, että uskoisin puheideni totuudenmukaisuuteen ja viisauteen yhtä hartaasti kuin jotkut ihmiset näyttävät uskovan omien puheidensa totuudenmukaisuuteen ja viisauteen.
Meille on mielestäni esitetty joukoittain tosiseikkoja, jotka perustuvat joskus niiden tahalliseen mutkistamiseen. Tiedän esimerkiksi vain hyvin harvoja ihmisiä, jotka vakavissaan väittävät, ettei Saddam Husseinilla ole hallussaan joukkotuhoaseita. Kuten aikaisemmin sanoin, jos hänellä ei ole joukkotuhoaseita, miksei hän sitten voi päästää tarkastajia maahan? Kun meitä pyydetään määrittelemään joukkotuhoaseet, luulen, että tämä kysymys pitäisi esittää pikemminkin Irakin kurdeille tai Etelä-Irakin suoalueilla asuville ihmisille - he osaisivat selittää, miten kemialliset aseet vaikuttavat keuhkoihin. Ne olisivat erittäin hyviä vastauksia. Jotkin tosiseikat perustuvat myös asioiden välttelyyn ja toisinaan haluttomuuteen ilmaista selviä, johdonmukaisia ja kannatettavia periaatteita.
Haluan vain ottaa esiin muutaman kysymyksen, joihin meidän on käytävä rohkeasti käsiksi. Ne liittyvät nimenomaan Yhdistyneiden Kansakuntien vaatimusten noudattamiseen ja sotilaallisten toimien oikeutukseen - asiaan, josta on käyty laajaa keskustelua Kosovon taistelujen aikana, ja kysymykseen, joka liittyy sivilisaatioiden yhteentörmäykseen - asiaan, josta olemme keskustelleet tässä istuntosalissa jo monta kertaa.
Ensimmäinen kysymykseni on: mitä tapahtuu, jos Irak jatkaa YK:n päätöslauselmien uhmaamista? Kohautammeko vain olkapäitämme? Toiseksi, mitä tapahtuu, jos Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvosto antaa uuden päätöslauselman eikä Saddam Hussein suostu noudattamaan sitä? Mitä me silloin teemme? Vääntelemmekö vain käsiämme? Kolmanneksi, mitä tapahtuu, jos esitämme Saddam Husseinille uhkavaatimuksen ja hän kieltäytyy noudattamasta sitä? Mitä me teemme? Kirjoitammeko kirjoituksen Le Monde -sanomalehteen vai allekirjoitammeko vetoomuksen? Monet ovat viitanneet - kaikki eivät tosin niin ylistävään sävyyn kuin Alastair Campbell olisi ehkä toivonut - lehdistötilaisuuteen, jonka Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin pääministeri piti eilen omassa vaalipiirissään. Jäsen Lagendijk esimerkiksi otti puheeksi, mitä hän sanoi.
Pääministerin eilistä lausuntoa lainatakseni: YK:n täytyi olla keino käsitellä sitä - nimittäin Irakin ongelmaa - eikä keino välttää sen käsittelemistä. Vaikka en olekaan uuden Labour-puolueen vannoutunut jäsen, tämä on aika hyvä näkökohta, jota emme yksinkertaisesti voi sivuuttaa.
Neljäs kysymykseni koskee asiaa, josta tohtori Kissinger on usein muistuttanut meitä. Westfalenin sopimuksesta ja 30-vuotisen sodan päättymisestä lähtien kansainvälinen oikeus, joka on sinänsä toisinaan melko epämääräinen käsite, on perustunut muun muassa periaatteeseen, jonka mukaan valtion ei pitäisi puuttua toisen valtion asioihin eikä varsinkaan sotatoimin. Onko tämä kansainvälisen oikeuden periaate vielä täysin käyttökelpoinen? Näimme YK:n pääsihteerin Kofi Annanin pari vuotta sitten aloittaman keskustelun siitä, onko humanitaarinen väliintulo joissakin tapauksissa oikeutettu, esimerkiksi silloin, kun suvereenia hallitusta voidaan syyttää oman kansansa etujen, vapauksien ja oikeuksien loukkaamisesta.
Onko joukkotuhoaseiden hallussapito oikeutettu syy puuttua toisen suvereenin valtion asioihin? Voiko sen muuttaa hyväksyttäväksi periaatteeksi? Riippuuko se täysin asiayhteydestä? Riippuuko se hallinnon luonteesta? Riippuuko se hallinnon ilmoittamista tavoitteista? Riippuuko se hallinnon synnyttämän uhan laajuudesta? Sanoitpa mitä tahansa, sinun pitää tietenkin esittää melkoinen määrä todisteita, jos käytät tällaisia perusteluja.
Väliintulon oikeutukseen liittyy tietenkin myös seikka, jonka tohtori Kissinger ilmaisi selvästi The New York Times -lehdessä taannoin julkaistussa artikkelissa. Hän väittää, että terrorismi luo kansallisvaltioihin täysin uudenlaisen tilanteen. Hän toteaa, että kansallisvaltio voi nykyään kohdata uhan, jonka aiheuttaa toinen, ei-valtiollisten tahojen kautta toimiva kansallisvaltio. Väite toisin sanoen kuuluu, että väliintulo voi olla oikeutettu, jos kansallisvaltio näyttää käyttävän terroristijärjestöjä toisten kansallisvaltioiden uhkaamiseen. Ainakin kuvittelen meistä jokaisen väittävän, että suvereenissa valtiossa toteutettava sotilaallinen väliintulo vaatii selvän ja hyvin perustellun oikeutuksen.
Nämä kaikki ovat keskeisiä asioita tulevana vuosikymmenenä tai vielä sen jälkeenkin käytävissä ulko- ja turvallisuuspoliittisissa keskusteluissa. Ne ovat asioita, joista meillä Euroopan unionin jäsenillä pitäisi olla selkeitä ja yksiselitteisiä mielipiteitä varsinkin oikeusvaltioperinteemme ja varsinkin muiden niiden periaatteiden vuoksi, joihin uskomme.
Lopullisena kysymyksenä on, syrjäytetäänkö Irakin hallitus aseellisella väliintulolla, järkeistääkö se alueen politiikkaa vai viekö se sen entistä suurempiin äärimmäisyyksiin?
Emme voi välttää näitä kysymyksiä. Meidän on löydettävä vastaus niihin kaikkiin tulevien viikkojen ja kuukausien aikana.
Haluaisin lopettaa seuraavaan ajatukseen. Yhdysvaltojen-suhteisiimme on viitattu useaan otteeseen. Toivon hartaasti, että me - Eurooppa ja Yhdysvallat - voimme tehdä yhteistyötä tulevina kuukausina ja käsitellä asiaa, joka epäilemättä uhkaa maailman turvallisuutta ja kansainvälistä vakautta. Yhdysvaltalaisista saattaa toisinaan tuntua, että puhumme melko itsekkäästi ja ylemmyydentuntoisesti väittäessämme, että Yhdysvaltojen johdon pitäisi perustua mahdollisimman laajaan moraaliseen yksimielisyyteen, viitaten Trumanin oppiin ja Marshallin suunnitelmaan, jotka auttoivat turvaamaan Euroopan tulevaisuuden, hyvinvoinnin ja vapauden.
Jos me eurooppalaiset kuitenkin aiomme tehdä oman osuutemme, meidän on kohdattava yksi tai kaksi vaikeaa asiaa itse. Meidän on lopetettava toiveajattelu ja tämänpäiväisissä huomautuksissani mainitsemieni vaikeiden kysymysten välttely. Olen varma, ettei tämä ole viimeinen kerta, kun keskustelemme tästä aiheesta. Toivon, että voimme selvittää vastauksemme joihinkin näihin kysymyksiin tulevien viikkojen ja kuukausien aikana.
Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, esitän työjärjestyspuheenvuoron. Haluan pyytää anteeksi komission jäsen Pattenilta, koska sanoin häntä puheessani komission varapuheenjohtajaksi. Se oli erehdys, joka johtui valmistelukunnasta. Toivon, ettei komission jäsen loukkaantunut.

Patten
Arvoisa puhemies, vastaan tähän kohteliaaseen huomautukseen. On aina ilahduttavaa tulla samastetuksi varapuheenjohtaja Kinnockiin ja jopa vieläkin ilahduttavampaa tulla silloin tällöin samastetuksi hänen espanjalaisiin kollegoihinsa korkeaan edustajaan Solanaan ja komission varapuheenjohtajaan de Palacioon!

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.

Puhemies.
Esityslistalla ovat seuraavina neuvoston ja komission julkilausumat Afganistanin tilanteesta.

Haarder
Arvoisa puhemies, aluksi haluaisin onnitella parlamenttia ?catch the eye? -menettelyyn perustuvasta keskustelusta, jota kokeilimme äsken käytännössä. Entisenä parlamentin jäsenenä tiedän, että kaikki keskustelut, joissa noudatetaan etukäteen suunniteltuja puheaikoja, ovat olleet kurjia. Nyt asiaan saadaan kuitenkin helpotusta, ja meillä on ilo nähdä todellista keskustelua ja spontaaneja puheenvuoroja, joissa ihmiset vastaavat toisilleen eivätkä lue paperista etukäteen kirjoitettua tekstiä.
Afganistanin kysymyksessä haluaisin ensin kiinnittää huomionne siihen, että vuosi sitten Afganistanin valtio oli raunioina; se oli kärsinyt ensin miehitysvallasta ja toinen toisensa jälkeen hallinneista sotapäälliköistä ja sitten ääri-islamilaisesta vallankumouksesta, joka pakotti pysäyttämään yhteiskunnan nykyaikaistamisprosessin ja toi mukanaan ikivanhat menettelyt. Valtiosta tuli lopulta fundamentalististen terroristien kotipaikka.
Tästä syystä on sitäkin merkittävämpää ja ilahduttavampaa saada nyt - yhdeksän kuukauden kuluttua Bonnin prosessin käynnistämisestä - kertoa valtiosta, jossa tilanne palaa vähitellen ennalleen. Siitä huolimatta kestää vielä kauan, ennen kuin voidaan taas puhua vakaasta Afganistanista. Valtio ei ole vieläkään tarpeeksi turvallinen. Heinäkuussa varapresidentti Haji Qadir surmattiin avoimesti kadulla. Paikallisten sotapäälliköiden väliset konfliktit jatkuvat, ja ihmisoikeuksia loukataan edelleen törkeästi.
Joulukuussa 2001 YK:n johdolla tehty afgaaniryhmien välinen Bonnin sopimus antoi alkusysäyksen Afganistanin nykyiselle myönteiselle kehitykselle. Bonnin sopimuksessa määrätään demokratian palauttamisprosessista. Ensimmäiseksi perustettiin tilapäinen hallitus, joka johti valtiota kuusi kuukautta, kunnes kiireesti koolle kutsuttu vanhempain neuvosto, Loya Jirga, piti kokouksen kesäkuussa ja nimitti väliaikaisen hallituksen ja sen johtoon presidentti Karzain, jonka on määrä johtaa valtiota kahden vuoden kuluttua järjestettäviin vaaleihin asti.
Loya Jirgan koollekutsuminen ja väliaikaisen hallituksen muodostaminen olivat tärkeitä edistysaskelia. Loya Jirgan menettely sekä alueelliset ja piirikuntavaalit osoittivat, että eri puolilla maata asuvilla afganistanilaisilla on halua ja rohkeutta osallistua demokratisointiprosessiin. Afgaaninaisilla oli erittäin merkittävä osuus.
Afganistanin konflikteja on pyritty sovittelemaan. Mikäli Bonnin prosessi osoittautuu menestyksekkääksi, se johtuu erityisesti siitä, että sen perustana ovat Afganistanin perinteiset rakenteet, joiden lähtökohtana on varmistaa etnisten ja uskonnollisten ryhmien laaja edustus. Nimenomaan edustuksellisuuden turvaaminen ja vähemmistöjen suojeleminen ovat avaimet valtion pysyvään vakauteen. Afganistanilaisten osallistuminen prosessiin on toinen avainsana. Vaikka YK:lla on ollut oleellinen merkitys meneillään olevassa muutosprosessissa, se on hoitanut osuutensa kunnioittamalla ja tukemalla afganistanilaisten omaa osallistumista.
On erittäin tärkeää perustaa uudelleen sellainen afgaanivaltio, joka voi turvata valtion yhtenäisyyden, rauhan ja vakauden sekä taata ihmisoikeuksien kunnioittamisen. Kehitys on hidasta, ja Afganistanissa on paljon sellaisia alueita, joita väliaikaisen hallituksen on edelleen hankala valvoa ja joissa paikalliset sotapäälliköt ja rosvokoplat saavat siksi toimia melko vapaasti. Turvallisuuden tehostamispyrkimysten kannalta on oleellista, että maahan perustetaan afgaaniarmeija ja poliisivoimat, joihin väestö luottaa ja jotka kunnioittavat työssään ihmisoikeuksia. Tässä yhteydessä EU on ilmaissut olevansa erittäin tyytyväinen Afganistanin kansallisen puolustusneuvoston perustamiseen. Aivan yhtä tärkeä tekijä on valtion kyky kehittyä ja tarjota terveyspalveluja. Suuri määrä afgaanipakolaisia on palannut takaisin, ja nämä takaisin palanneet pakolaiset tarvitsevat kansainvälistä tukea pystyäkseen sopeutumaan yhteiskuntaan pysyvästi.
Mitä tulee pakolaisten palaamiskysymykseen, olen ilokseni pannut merkille, että YK:n pakolaisasiain päävaltuutetun (UNHCR) mukaan Afganistanin tilanne on nyt siinä määrin parantunut, että valtaosa afgaaneista voi palata maahan vapaaehtoisesti ilman riskiä joutua vainotuksi.
Olen UNHCR:n kanssa samaa mieltä siitä, että kansainvälisen yhteisön pitäisi tukea heidän paluutaan tarkoituksenmukaisilla aputoimenpiteillä ja että yksittäisille afgaaneille pitäisi tarjota ?realistisia palauttamisjärjestelmiä?.
Sevillassa pidettiin erittäin tärkeänä toteuttaa toimenpiteitä afgaanipakolaisten paluun nopeuttamiseksi. Puheenjohtajavaltio Tanska pyrkii noudattamaan Sevillan julkilausumaa yhdessä komission ja jäsenvaltioiden kanssa. Itse tapasin hieman sitä ennen myös Ruud Lubbersin.
Jotkut tahot pyrkivät vieläkin saamaan Afganistanin kehityksen pois kurssistaan. Monet naapurivaltioiden tukemat etniset ryhmät eivät edelleenkään usko, että heidän omat erityiset näkökohtansa tulevat asianmukaisesti edustetuiksi. Monet sotapäälliköt ovat jo pitkään tehneet enimmäkseen itsenäisiä päätöksiä valvomillaan alueilla ja vastustaneet keskushallinnon perustamista. On myös erilaisia näkemyksiä esimerkiksi siitä, kuinka nopeasti ja kuinka pitkälle Afganistan voi edetä tiellään kohti sellaista nykyaikaista islamilaista valtiota, jolla on läheiset suhteet länsimaihin.
Toiveena on, että demokraattisen prosessin käynnistäminen luo mahdollisuuksia näiden konfliktien ratkaisemiseen pikemminkin poliittisten neuvottelujen avulla kuin palaamalla aikaisemman kaltaiseen järjettömään taisteluun.
Suhteellisen positiivinen kehitys johtuu myös siitä, että kansainvälinen yhteisö on sitoutunut Afganistanin tilanteeseen. Yhdysvalloilla oli ratkaiseva osuus Taliban-hallituksen nopeassa erottamisessa ?Enduring Freedom? -operaation avulla. Yhdysvaltalaisten johtamat joukot ovat vielä maassa taistelemassa Al-Qaidan viimeisiä rippeitä vastaan. Kabulissa ja sen ympäristössä kansainväliset rauhanturvajoukot (ISAF) auttavat varmistamaan vakauden, jotta väliaikainen hallitus pystyy työskentelemään.
EU:nkin mielestä on tärkeää auttaa edistämään Afganistanin ja sen ympäristön vakautta. Afganistanista ei saa tulla taas terrorismin ja huumetuotannon pesäkettä. Tuemme afganistanilaisia heidän pyrkimyksissään varmistaa rauhaomainen kehitys.
EU:n jäsenvaltiot yhdessä muodostavat valtaosan ISAF-joukoista ja ovat suurin kansainvälinen avun antaja. Komissio ja jäsenvaltiot lupasivat myöntää yhdessä vuonna 2002 yli 550 miljoonaa euroa.
Yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvosto antoi taannoin - tai tarkemmin sanoen 22. heinäkuuta - Afganistanin tilannetta koskevat päätelmät. Niissä todettiin, että EU menettelee afganistanilaisten tahojen ja kansainvälisen yhteisön sopimien pääperiaatteiden mukaisesti käyden vuoropuhelua väliaikaisen hallituksen kanssa. Periaatteet mainitaan Bonnin sopimuksessa, tammikuussa pidetyn Tokion konferenssin loppujulistuksessa ja YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmassa 1419. Periaatteisiin kuuluu sellaisen laajapohjaisen, monietnisen ja edustavan hallituksen muodostaminen, jossa on myös naisia.
Erityisedustajansa Vendrellin kautta EU käy tiivistä poliittista keskustelua Kabulin hallituksen ja muiden afganistanilaisten tahojen kanssa. Tarkoituksena on auttaa kehitystä kulkemaan oikeaan suuntaan. Vuoropuheluja käydään myös Afganistanin naapurivaltioiden kanssa niiden yhteistyön varmistamiseksi.
Kansainvälinen sitoumus Afganistanin tilanteeseen riippuu viime kädessä siitä, yrittävätkö afganistanilaiset tosissaan saavuttaa asetetut tavoitteet. EU pyrkii siksi edistämään prosessia, jossa Afganistanin väliaikainen hallitus kehittää yhdessä kansainvälisen yhteisön kanssa todennettavissa olevia kriteerejä ja seurantajärjestelmiä valtiolle myönnettävän huomattavan tuen yhteyteen.
EU edistää tuen jakamista tavalla, joka lujittaa keskushallintoa ja heikentää niitä, jotka eivät osallistu Bonnin prosessiin tai jotka selvästi vastustavat sitä. Samalla varmistetaan, että tuki jaetaan koko väestön kesken näkyvänä rauhanosinkona. Afganistanin taloudelliselle tilanteelle on ominaista julkisen talouden suuri alijäämä, eikä hallitus pysty kohta enää maksamaan palkkoja. Myös julkiselle taloudelle annettava suora tuki on täten välttämätön Afganistanin poliittisen vakauden varmistamiseksi.
Kansainvälinen yhteisö ja EU voivat siksi tehostaa rauhanprosessia. Se, voidaanko nämä nyt näkemämme Afganistanin oikeansuuntaiset askeleet muuttaa todelliseksi ja pysyväksi tilanteen kohentumiseksi, riippuu viime kädessä afganistanilaisten omasta halusta tukea meneillään olevaa prosessia.

Wurtz (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, olen hyvin hämmästynyt, sillä puheenjohtajakokous on nimenomaan yksimielisesti pyytänyt neuvostoa ja komissiota käsittelemään tämänaamuisessa julkilausumassaan Afganistanin sotarikoksia koskevia väitteitä, jotka YK taannoin tunnusti.
Olen hyvin hämmästynyt, ettei tästä asiasta puhuttu mitään, ja arvoisa puhemies, kehotan teitä pyytämään ministeri Haarderia täydentämään julkilausumaansa siten, että se sisältää puheenjohtajakokouksen nimenomaan vaatiman asian.

Puhemies.
En tiedä keskustelustanne, koska en ollut läsnä puheenjohtajakokouksessa, mutta keskustelun lopussa ministeri Haarderilla on mahdollisuus vastata. Hän voi halutessaan ottaa asian esiin.

Patten
Ministeri varmasti haluaa sanoa puheenjohtajavaltion puolesta muutaman sanan julmia ihmisoikeusloukkauksia koskevista väitteistä. Itse kyllä aioin sanoa niistä jotakin, enkä usko sen juurikaan poikkeavan puheenjohtajavaltion kommenteista. Jos puhuisimme asiasta kovin eri tavoin, suhteiden hoitamisesta olisi todellakin syytä olla huolissaan. Emme varmastikaan tee niin.
Haluaisin kiittää parlamenttia tästä hyvin ajoitetusta tilaisuudesta tarkastella Afganistanin tilannetta. On kulunut lähes vuosi siitä, kun syyskuun 11. päivän tapahtumat kohdistivat maailman huomion valtioon, jonka Euroopan yhteisön humanitaarisen avun toimisto oli saman vuoden alussa nimennyt ?unohdetuksi kriisiksi?.
Tilanne on muuttunut sen jälkeen huomattavasti parempaan suuntaan: Taliban-hallitus kaatui odotettua nopeammin, minkä jälkeen nimitettiin väliaikaishallinto, joka voitti pian koko maailman luottamuksen ja - mikä vieläkin tärkeämpää - onnistui luomaan vakaat suhteet naapurivaltioihinsa. Tämän vuoden kesäkuussa hätäistunnon pitänyt Loya Jirga perusti väliaikaishallinnon, joka on demokraattisesti oikeutetumpi kuin mikään aikaisempi hallinto kahden viime vuosikymmenen aikana. Bonnin prosessin toteutuminen on vielä jotakuinkin mahdollista.
Edessä on kuitenkin vielä melko kuoppainen tie. Afganistanin siirtyessä Loya Jirgan jälkeiseen vaiheeseen siellä joudutaan käsittelemään monia keskeisiä haasteita.
Kaikkein välittömin niistä on sisäinen turvallisuus - tai pikemminkin sen puuttuminen. Valtavista ponnisteluistaan huolimatta presidentti Karzain on ollut toistaiseksi hyvin vaikea ulottaa keskushallinnon toimivaltaa maakuntiin. Tämä haaste liittyy siihen, että sotapäälliköistä on hankala tehdä poliitikkoja. Jotkut heistä harjoittavat edelleen varsin onnistuneesti huumekauppaa ja muuta luvatonta kaupankäyntiä; jotkut hyötyvät osallistumisestaan ?Enduring Freedom? -operaatioon, ja toiset pyrkivät avoimesti uhmaamaan presidentti Karzain johtoasemaa.
Tässä epävakaassa tilanteessa keskushallinto tarvitsee yhteistä kansainvälistä pitkän aikavälin tukea enemmän kuin koskaan. Tulenkin näin toiseen asiaani.
Ellei presidentti Karzai pysty osoittamaan, että hänen kansainvälisen yhteisön silmissä saavuttamansa luottamus näkyy vielä joskus konkreettisena taloudellisena hyötynä ja aiempaa parempana turvallisuutena, hänen ei ole helppo saada kilpailijoitaan vakuuttuneeksi siitä, että hän on paras mies viemään valtion vaikean siirtymäkauden läpi. Kun tilanne muuttuu vieläkin vakavammaksi, hän tarvitsee entistä enemmän tukeamme. Komissio noudattaa siksi muiden lahjoittajien kanssa kaksiosaista strategiaa: se välittää väestölle konkreettista rauhanosinkoa mahdollisimman pikaisesti ja samalla varmistaa, että valtaosa tuesta kulkee keskushallinnon kautta.
Jossain vaiheessa - tämä on kolmas asiani - asetamme tuellemme ilman muuta ehtoja. Lyhyesti sanottuna tämä tarkoittaa toimimista tiukasti Bonnin sopimuksen sanamuodon ja hengen mukaisesti sekä moitteetonta makrotalouden hallintaa ja varainhoitoa.
Käsittelen lyhyesti Bonnin sopimusta. Perustuslakiasioiden komitea on tarkoitus perustaa hyvin pian. Sen tehtävänä on valmistella yleisiä vaaleja, jotka on määrä järjestää vuoden 2004 puolivälissä. Se joutuu tekemään vaikeita päätöksiä tulevasta keskushallinnon ja maakuntien välisestä rakenteesta, maallisen ja islamilaisen yhteiskunnan vastakkainasettelusta, sukupuoleen liittyvistä kysymyksistä ja vähemmistöjen asemasta vain muutamia hankalia kysymyksiä mainitakseni. Yhteistyössä oikeudellisten asioiden komitean kanssa tämä toimikunta osallistuu lisäksi sekä entisten että nykyisten sotarikollisten käsittelyyn. Kestää kauan, ennen kuin moniin näistä kysymyksistä löydetään lopullinen ratkaisu. Tärkeintä kuitenkin on, että Afganistan etenee meidän avullamme kohti rauhaa ja kestävää vakautta.
Aikaisemmin esiin otetut julmat ihmisoikeusloukkaukset aiheuttavat suurta huolta kansainväliselle yhteisölle. Muiden foorumien ohella asiaa käsiteltiin myös 28. elokuuta pidetyssä turvallisuusneuvoston kokouksessa. Minulla on ilo todeta, että YK on valmis avustamaan hallitusta jatkotutkimuksissa. Tällä hetkellä on tärkeää suojella hautapaikkoja ja mahdollisia todistajia, ennen kuin aktiivinen tutkimustyö saadaan käyntiin. YK:n Afganistanissa toteuttamalla siviilikriisinhallintaoperaatiolla - UNAMA:lla - on mielestäni parhaat edellytykset käsitellä tätä arkaluonteista asiaa tukemalla Afganistanin ihmisoikeustoimikunnan avainasemaa jatkokehityksessä. Olemme täysin samaa mieltä siitä, että jatkokehitys on välttämätöntä ja että prosessin on oltava mahdollisimman avoin.
Vakaan ja kestävän kehityksen välttämättömyys ei saa kääntää katsettamme pois suuresta ja välittömästä humanitaarisesta haasteesta. Tämän vuoden maaliskuun jälkeen 1,5 miljoonaa afgaania on palannut Pakistanista Afganistaniin YK:n palauttamisjärjestelmän avulla. Iranista on palannut lisäksi 116 000 pakolaista. Tämä on valtava määrä, ja se aiheuttaa avustusjärjestöille suuria vaikeuksia. Sama pätee lukuisiin asuinseuduiltaan siirtymään joutuneisiin henkilöihin. Kansainvälinen yhteisö saa nyt lisähaasteita sekä humanitaarisissa että turvallisuuteen liittyvissä kysymyksissä. Vuonna 2002 myönnetään kaiken kaikkiaan 1,8 miljardia euroa, kuten Tokioissa tammikuussa luvattiin. Tällaisessa tilanteessa on tärkeää, että asiat hoidetaan tärkeysjärjestyksessä, sillä on epärealistista olettaa, että kaikki lisärahoitusvaatimukset pystyttäisiin täyttämään saman tien.
Yksi ensisijaisista rahoituskohteista ovat yhä sankemmin joukoin palaavat pakolaiset, joiden tukemisessa Eurooppa ei ole joidenkin kansainvälisten järjestöjen mielestä ollut tarpeeksi avokätinen. Minä voin puhua Euroopan komission puolesta. Olemme enemmän kuin kaksinkertaistaneet Afganistanille tänä vuonna myönnettävän humanitaarisen avun määrää - vuoden alussa alun perin suunnitelluista 25 miljoonasta eurosta tällä hetkellä 60 miljoonaan euroon. Minusta on kuitenkin virhe tarkastella asiaa pelkkien lukujen perusteella. Ensisijaisena tehtävänä - tämä on ollut kantamme alusta alkaen - on varmistaa, ettei tämän kesän paluumuuttajista tule taas ensi talven pakolaisia. Avustuksemme on siksi sidottu tarkasti palauttamisohjelman yleiseen jatkuvuuteen. Maahanmuuttovirrat ovat tärkeä kriteeri maaseudun elvyttämisohjelmamme tukialueiden valinnassa. Toinen tärkeä valintaperuste on riippuvuus unikon tuotannosta. Komissio käy muutaman muun lahjoittajan kanssa keskustelua siitä, kuinka vaihtoehtoisia toimeentulomahdollisuuksia voitaisiin parhaiten kehittää.
Kaikkien näiden seikkojen perusteella voi tehdä ainoastaan sen johtopäätöksen, että Afganistan tarvitsee sellaisia kumppaneita, jotka ovat valmiita auttamaan pitkällä aikavälillä.
Tämä ei kuitenkaan tarkoita, ettemme voisi viitata avustustyömme ensimmäisiin saavutuksiin. Minäpä annan muutaman esimerkin.
Kotiseudultaan siirtymään joutuneiden avustusohjelman avulla komissio rahoittaa 450 peruskoulun toimintaa eri puolilla Afganistania. Tuemme tällä hetkellä yli 200:aa klinikkaa, kolmea aluesairaalaa ja kolmea maakuntatason sairaalaa. Maaseudun elvyttämisohjelmamme ja kaupunkialueiden kunnostusohjelmamme käsittävät pelkästään tänä vuonna yli 3 miljoonaa henkilötyöpäivää. Habitatin kanssa tekemämme sopimuksen puitteissa puhdistamme viisi eri puolilla Afganistania sijaitsevaa kaupunkia koleran kaltaisten tautien ehkäisemiseksi. Osallistumme mittavan miinanraivausoperaation rahoitukseen. Avustamme hallituksen toimintakuluissa enemmän kuin kukaan muu lahjoittaja (50 miljoonaa euroa Aasian ja Latinalaisen Amerikan valtioita koskevasta talousarviosta ja 2,5 miljoonaa euroa nopean toiminnan järjestelmästä). Vaikka nämä määrät ovat eivät ole kovin hyvin näkyvillä, niillä maksetaan tärkeiden hallintovirkamiesten sekä sairaanhoitajien, lääkäreiden, poliisien, opettajien ja julkishallinnon virkamiesten palkat.
Saavutukset huomioon ottaen voin ilokseni todeta Afganistanin tilanteen osoittavan, että ulkoisen avun hallinnoinnin uudistus tuottaa tulosta jopa kaikkein vaikeimmissa oloissa. Elvyttämiseen ja jälleenrakentamiseen toistaiseksi käytössä olevista 120 miljoonasta eurosta 100 miljoonaa euroa on jo sidottu sopimuksiin. Tämä luku ei sisällä ECHO-ohjelman humanitaariseen apuun sijoitettuja 45:tä miljoonaa euroa, jotka on jo myönnetty, eikä niitä 15:tä miljoonaa euroa, jotka on tarkoitus myöntää samassa ohjelmassa ennen vuoden loppua. Olen ymmärtänyt, että parlamentti äänestää lokakuussa esityksestä korjaavaksi ja täydentäväksi talousarvioksi, joka koskee jäljelle jääviä vuodeksi 2002 luvattuja 70:tä miljoonaa euroa. Varat on tarkoitettu julkishallinnon lisätueksi, välttämättömiin infrastruktuuriprojekteihin ja perusterveydenhuollon järjestämiseen. Tämän ohjelman täytäntöönpanoa koskevat valmistelut ovat edistyneet hyvin. Voin vakuuttaa parlamentille, että varat käytetään heti, kun ne on hyväksytty.
Myönnämme - ja suurimmaksi osaksi myös käytämme - Afganistanin tukemiseen tänä vuonna siis lähes 250 miljoonaa euroa, mikä on hyvä edistysaskel pyrkiessämme täyttämään lupauksemme käyttää miljardi euroa viidessä vuodessa.
Parlamentin jäsenet varmasti muistavat, että aloitimme melkein nollasta. Tämä kehitys ei olisi tietenkään ollut mahdollista ilman budjettivallan käyttäjien - parlamentin ja jäsenvaltioiden - ymmärtämystä. Siihen on myötävaikuttanut myös valtuuskuntamme ja ECHOn henkilöstön itse paikalla tekemä merkittävä työ. Voin tuskin ylistää tarpeeksi heidän ilahduttavaa työhön paneutumistaan ja ammattimaisuuttaan erittäin ankarissa oloissa. Olin kovin iloinen saadessani tavata heidät toukokuussa tekemäni vierailun aikana ja odotan jo innokkaasti uutta matkaa. Meillä komission jäsenillä on hyvä syy olla ylpeitä näin merkittävää työtä tekevistä henkilöistä, kuten Kabulin työryhmästämme. Tiedän, että he tekevät uuden EU:n edustajan, kokeneen suurlähettiläs Vendrellin, kanssa yhtä hyvää työtä kuin hänen uutteran edeltäjänsä suurlähettiläs Klaiberinkin kanssa.
Vakuutan päättäväisesti, että Euroopan komissio jatkaa täysipainoisesti työtään Afganistanin tilanteen parissa, vaikka maailman huomio siirtyisikin muihin konfliktialueisiin ja muiden alueiden konfliktien jälkeiseen olojen ennalleen palauttamiseen. Haluan vielä kiittää Euroopan parlamenttia sen myönteisestä suhtautumisesta lisämäärärahoihin, joita tarvitaan tämän sitoumuksen täyttämiseksi.
Toivon, että tulevina kuukausina ja vuosina parlamentin jäsenillä on mahdollisuus vierailla Afganistanissa - samalla tavalla kuin viime vuosina Balkanilla - ja nähdä, miten avokätisesti, tehokkaasti ja viisaasti eurooppalaiset tarjoavat apuaan, ja näin pitäisi toimia kaikkialla.
Puhemies.
Emme saa päätettyä keskustelua ennen lounastaukoa, mutta jatkamme vielä noin klo 12.20 saakka, jotta poliittisten ryhmien edustajat ehtivät puhua.

Morillon (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Haarder, arvoisa komission jäsen Patten, kiitos siitä, että annoitte meille mahdollisuuden tarkastella tämän raunioituneen valtion tilannetta, kuten ministeri Haarder viime vuonna kuvaili - tämän unohdetun valtion tilannetta, kuten komission jäsen niin osuvasti totesi.
Kukaan paikalla olevista ei ole kuitenkaan unohtanut niiden mielipiteitä, jotka vasta jokin aika sitten pitivät itseään Afganistanin tilanteen asiantuntijoina ja jotka suosittivat sopimuksen tekemistä Taliban-hallituksen kanssa toteuttaakseen muka reaalipolitiikkaa, jonka mukaan vain talibanit pystyisivät takaamaan jonkinlaisen rauhan tässä huono-onnisessa valtiossa, jota heimoriidat ovat niin pitkään riepotelleet, kuten te, ministeri Haarder, sanoitte. Heti kun Taliban-hallitus syrjäytettäisiin, Afganistan olisi vaarassa joutua taas kerran eri sotapäälliköiden saaliiksi.
Tästä syystä voimme pitää vain myönteisenä, että näistä ennustuksista huolimatta Afganistan ei ole nyt hajalle riepoteltu ja että järjestyksen palauttamisessa tapahtunut kehitys on päinvastoin kannustavaa. Kuten te, ministeri Haarder, sanoitte, edistys on tietenkin kannustavaa, mutta se on vielä kaukana tyydyttävästä, sillä Al-Qaidan ja mullah Omarin harjoittaman terrorismin vastainen taistelu ei ole vielä lähimainkaan päättynyt, eikä Afganistanin turvallisuus ole siksi taattu. Afganistanissa on sitä paitsi vasta aloitettu välttämätön uudelleenjärjestely, joka edellyttää instituutioiden perustamista kaikkien etnisten ryhmien edustuksen sekä kansainvälisen oikeuden ja ihmisoikeuksien takaamiseksi, ja pakolaisten massiivinen paluu on vain pahentanut muutenkin katastrofaalista humanitaarista tilannetta, jonka ovat aiheuttaneet vuosia kestänyt sota ja kuivuus.
Jos sallitte, palaan vielä kaikkiin näihin kohtiin järjestyksessä. Al-Qaidan ja mullah Omarin harjoittaman terrorismin vastainen taistelu ei ole lähimainkaan päättynyt, koska meillä ei ole mitään käsitystä siitä, mitä heille on tapahtunut. On nimittäin epätodennäköistä, että he olisivat saaneet turvapaikan Afganistanin rajaseuduilta, valvomattomalta pakistanilaisten pataaniheimojen alueelta, mutta tietääkseni ei ole myöskään mitään todisteita siitä, että he yhä piileskelisivät jossain keskellä Afganistania. Valtion turvallisuus ei ole näin ollen taattu.
Komission jäsen Patten ja ministeri Haarder puhuivat murhista. He aivan oikein korostivat vaikeuksia, joita nämä hyökkäykset aiheuttavat Afganistanissa oleville edustajillemme, ja arvoisa komission jäsen, yhdyn ylistämään näiden edustajien paneutumista työhönsä ja heidän rohkeuttaan. Tämä saattaa olla syy siihen, että väliaikainen hallitus ja presidentti Karzai esittivät kaikille avunantajamaille ja erityisesti Euroopan unionille pyynnön laajentaa rauhanturvajoukkojen mandaattia Kabulin ulkopuolelle ja jopa koko alueelle. Olen Ranskan ulkoministerin tavoin sitä mieltä, ettei se ole suotavaa. Afganistanilaisten ei ole mielestäni hyvä uskoa alueen järjestyksen ylläpitoa muille. Minusta olisi parempi jouduttaa jo aloitettua kansallisen armeijan ja poliisivoimien valmennusta, jotta afganistanilaiset voivat ottaa itse vastuun valtionsa turvallisuudesta, kuten he ovat alkaneet tehdä instituutioidenkin kanssa.
Mainitsin uudelleenjärjestelyn, joka on välttämätön ja jota on toteutettu perustamalla sellaisia instituutioita, jotka varmistavat kaikkien etnisten ryhmien edustuksen. Te kaikki varsin hyvin tiedätte, että pataaniheimot aiheuttavat edelleen ongelmia. Haluaisin lisäksi huomauttaa, että odotamme - ja aivan oikeutetusti - paljon perustuslakiasioiden komitealta, jonka työn tarkoituksena on mahdollistaa kansainvälisen oikeuden ja ihmisoikeuksien noudattaminen Afganistanissa. Ilahduin eilen kuullessani, että Kabuliin on perustettu ranskankielinen lukio, joka on avoin naisille ja jossa naisopiskelijoiden ei tarvitse pukeutua huntuun.
Mainitsin lopuksi humanitaarisen tilanteen. Tässä kysymyksessä - ja lopetan tähän ajatukseen - voimme suhtautua vain myönteisesti siihen, että tarkasteltaessa vuoden 2002 lisätalousarviota käy ilmi, että Euroopan unioni on päättänyt lisätä Afganistanille myöntämäänsä tukea, jolloin se on kaiken kaikkiaan 250 miljoonaa euroa. Meidän on pyydettävä, että näitä varoja käytetään aiempaa avoimemmin. Talousarviota tutkiessamme pyysimme siksi sellaista budjettikohtaa, josta näkyvät Afganistanille toimitetut suoritukset.

Sakellariou (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, valmistellessamme eilen yhteistä päätöslauselmaesitystä otimme huomioon kaikki tänään mainitsemanne näkökohdat. Keskustelemistamme asioista oltiin hyvin pitkälti yksimielisiä, enkä tarkoita vain humanitaarisia kysymyksiä ja Afganistanin jälleenrakentamista vaan myös muita poliittisia kysymyksiä. Haluaisin ottaa ne nyt esiin, mutta haluaisin erityisesti mainita, että kollegani Gröner käsittelee Afganistanin naisten tilannetta, joka on aivan erityinen asia.
Yhteisen päätöslauselmaesityksemme alussa on kohta, jossa tuomitsemme terrorismin yksiselitteisesti ja jossa todetaan, että Afganistanin historialliset ongelmat ovat osasyynä tällaisen väliintulon välttämättömyyteen. En halua puhua väliintulosta sen enempää. Sillä oli hyvin laaja perusta, sitä ainakin tuettiin, ja sitä voitiin pitää oikeutettuna. Meidän mielestämme Yhdistyneille Kansakunnille ei anneta tällä hetkellä tarpeeksi painoarvoa - palaan nyt aikaisemmin käymäämme keskusteluun. Yhdistyneiden Kansakuntien on päätettävä paitsi rauhanturvatoimista myös tällaisen väliintulon jatkotoimista. Yhdistyneiden Kansakuntien on määriteltävä myös väliintulon tavoitteet ja siihen tarvittava aika sekä lisäksi päättää, milloin väliintulo lopetetaan.
Moraalisen oikeutuksen, joka tällä väliintulolla oli, pitäisi mielestämme päteä myös kyseisessä sodassa vangittujen ihmisten kohteluun, olivatpa he sitten Afganistanissa tai Afganistanin ulkopuolella Guantanamossa. Nämä vangit ansaitsevat tulla kohdelluksi kansainvälisen oikeuden ja kansainvälisten yleissopimusten mukaisesti.
Kansainvälisellä yhteisöllä on mielestämme tärkeä velvollisuus tutkia ja selvittää ihmisoikeusloukkausten tilanne jo mainitussa Pohjois-Afganistanissa ja erityisesti Dasht-e-Leilen alueella, josta YK on raportoinut. Asiasta äsken maininneelle jäsen Wurtzille haluaisin sanoa, että parlamentin pitäisi painokkaasti vaatia Yhdistyneitä Kansakuntia tekemään tutkimuksen ja saattamaan syylliset oikeuteen heti, kun ne on löydetty. Jäsen Wurtz, olen pahoillani, ettei ryhmänne voi allekirjoittaa tätä päätöslauselmaesitystä, mutta voittehan te äänestää sen puolesta.

Nicholson of Winterbourne (ELDR).
Arvoisa puhemies, onnittelen komissiota, Fokion Fotiadisin johtaman yksikön työryhmää ja itse paikalla olevia heidän tekemästään hämmästyttävästä työstä.
Olin läsnä Tokiossa järjestetyssä rahoittajien konferenssissa ja olin ylpeä nähdessäni, miten sekä komissio että puheenjohtajavaltio osoittivat esimerkillään Euroopan unionin johtoaseman kansallisissa eheytystoimissa. Onnittelen itse komission jäsentä ja silloista puheenjohtajavaltiota Espanjaa tavasta, jolla he hoitivat Euroopan unionin asioita.
Komission jäsenen sen jälkeinen työ on kuitenkin vahvistanut käsitykseni: Euroopan unioni on yksin keskellä kansainvälisen yhteisön ryhmittymiä, jotka väittävät pystyvänsä kansallisiin eheytystoimiin. Työskentelemme lisäksi vaikeassa ja vaarallisessa tilanteessa.
Afganistanin valtiota on hyvin vaikea auttaa. Tällä hetkellä Afganistanin hallituksen pääviestinä esimerkiksi on, ettei Tokiossa annettuja kansainvälisiä lupauksia ole täytetty eikä hallitus pysty siksi hoitamaan asioitaan.
Viime lauantaina minulla oli tilaisuus keskustella Teheranissa Afganistanin Iranin islamilaisen tasavallan uuden suurlähettilään kanssa. Hän esitti tämän nimenomaisen huomautuksen. Totesin hänelle, että Euroopan unioni on sellainen kumppani, johon hän voi ehdottomasti luottaa. Komission jäsenen tänään pääpiirteittäin esittämät unionin painopisteet ovat erinomaisia, sillä kuten sanoin, tämä ei ole yksinkertainen asia.
Yksi jäsen - kollega Morillon - mainitsi jo vakavasta kuivuudesta. Se on levinnyt hyvin laajalle Kaakkois-Afganistaniin - se leviää sinne Iranin tasangolta. Iranin islamilaisessa tasavallassa on meneillään 26 suurta vesihanketta veden toimittamiseksi paikalliselle väestölle. Afganistanin vastaisen rajan toisella puolella ei näytä olevan minkäänlaisia vesihankkeita. Tämä on kuitenkin vakavin kuivuus vähintään 300 vuoteen. Se on vahingoittanut satojatuhansia ihmisiä. Maanviljelijät eivät tietenkään voi kasvattaa vaihtoehtoisia viljelykasveja tässä kuivuudessa. Afganistanin lounaisosa ei ole kovinkaan raskaasti miinoitettu. Siellä voidaan kasvattaa oopiumiunikkoa kuivuudesta huolimatta. Unikot valitettavasti kasvavat oikein mainiosti kuivissa oloissa. Meidän on turha valittaa, ettei oopiumintuotantoa hillitä, ellemme käynnistä vesihankkeita maan lounaisosassa. Eihän sitä tietenkään tosiasiassa hillitä. Afgaanihallituksen numerotiedot ovat vahingossa johtaneet kansainvälistä yhteisöä harhaan. Veden saannin pitäisi olla aivan esisijaisia tavoitteita.
Terveydenhoidon osalta väestön tilanne on itse asiassa kaikkein kehnoin. Eliniänodote on 46 vuotta - Somalian jälkeen maailman alhaisin. Kaikki terveysindikaattorit osoittavat, että ihmisten terveydentila on ollut 23 viime vuoden aikana surkea ja ettei heillä ole tarpeeksi koulutusta.
Meidän pitäisi vaatia muita lahjoittajia keskittymään pienimuotoisiin terveydenhuoltohankkeisiin terveydenhoitoa koskevan Maailman terveysjärjestön yleissuunnitelman täytäntöön panemiseksi. Ei pidä panostaa suuriin sairaaloihin, joilla ei ole riittävästi henkilökuntaa eikä resursseja, vaan pikemminkin joukkorokotuksiin, ensiapuklinikoihin ja kiertäviin klinikoihin. Voisimmeko vaatia muita lahjoittajia keskittymään näihin asioihin?
Yksi asia ovat tietenkin naisten oikeudet. Minun on todettava, että naisten oikeuksien tilanne on huonontunut eikä suinkaan parantunut. Viime viikollakin hallitus hyväksyi lain, jonka mukaan naiset eivät saa esittää musiikkia radiossa.
Tämä ei ole siis helppoa. Onnittelen komissiota ja pyydän, että se suostuttelisi muita lahjoittajia hyväksymään samanlaisen lähestymistavan kuin työryhmämme Brysselissä ja itse tapahtumapaikalla. Me teemme loistavaa työtä, mutta pelkäänpä, etteivät muut ole onnistuneet likimainkaan yhtä hyvin.
Wurtz (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, kun ryhmäni pyysi johtaja Jamie Dorania näyttämään filmiaineistonsa Euroopan parlamentissa 12. kesäkuuta, mielessämme oli kolme tavoitetta. Tavoitteena oli ensinnäkin saada mahdollisimman monet ymmärtämään niiden sotarikoksia koskevien väitteiden pöyristyttävä todennäköisyys, joita brittitoimittajan Afganistanissa haastattelemat ihmiset esittivät. Toiseksi halusimme tukea mahdollisimman voimakkaasti ajatusta siitä, että kyseiselle alueelle lähetettäisiin YK:n suojeluksessa toimiva tutkimuskomitea tutkimaan tapahtumien paikkansapitävyyttä. Siten voisimme pysäyttää näiden julmuuksien mahdolliset tekijät, saada heidät kiinni ja asettaa syytteeseen, olivatpa he sitten keitä tahansa. Halusimme samalla vielä kerran vakuuttaa, että lainsäädäntöä ja kansainvälisiä yleissopimuksia on noudatettava kaikissa tilanteissa, ja tämä pätee myös terrorisminvastaiseen taisteluun.
Meille huomenna esitettävä yhteinen päätöslauselma täyttää tarkasti nämä kolme tavoitetta, ja tämä on poikkeuksellisen rohkaiseva tulos, vaikka niiden saavuttamiseksi jonkin merkittävän yhdysvaltalaisen lehden täytyy vahvistaa väitteemme, ja Yhdysvaltain ulkoministeriön, YK:n ja ellei neuvoston, niin ainakin useiden Euroopan johtajien on lisäksi puhuttava aiempaa avoimemmin. Meidän on nyt saatettava tämä vaihe päätökseen, ja ryhmäni mielestä meidän on myös otettava siitä oppia tulevia toimintasuunnitelmiamme varten.
Itse en lainkaan epäile, etteikö jatkuva terrorisminvastainen taistelu olisi välttämätöntä, enkä ole tuntenut koskaan tippaakaan myötätuntoa Taliban-hallitusta kohtaan. On kuitenkin huomautettava, että Yhdysvaltojen tai länsivaltioiden Afganistanissa toteuttamat sotatoimet, kuten syytettyjen äärimuslimien umpimähkäinen arestissa pitäminen Guantanamossa tai yhä laajempien listojen kokoaminen epäillyistä järjestöistä eivät ole auttaneet meitä hajottamaan Al-Qaidan rikollisverkostoa. Tämä havainto perustuu osittain raporttiin, jonka YK:n perustama terrorismin vastainen seurantaryhmä toimitti tänään turvallisuusneuvostolle. Edellä mainituista toimenpiteistä on toisaalta koitunut väestölle epäinhimillisiä ja usein traumaattisia seurauksia, ja ne ovat epäilemättä vahvistaneet kaikkein radikaaleimpia ja äärimmäisiä ryhmiä sekä aiheuttaneet turvattomuutta koko maailmassa. Tästä syystä ryhmäni on täysin eri mieltä niistä päätöslauselman kohdista, joissa pyritään oikeuttamaan sota osana terrorisminvastaista taistelua. Mikäli kyseiset kohdat hyväksytään, monet meistä eivät valitettavasti voi kannattaa päätöslauselmaa.
Meidän on pidettävä mielessä, että sodasta on tullut taas useimpien valtioidemme päähuolenaihe. Toisin kuin noitien oppipojat, jotka vasta jokin aika sitten tukivat ääri-islamilaisia verkostoja horjuttaakseen vihollistaan, kuka se milloinkin sattui olemaan, me vaadimme vastuuntuntoista ja jatkuvaa turvallisuusasioiden hallintaa; tarkoitan etenkin tarvetta tehostaa siviilikonfliktinestoa ja tarvittaessa myös siviilikriisinhallintaa. Se tosiasia, että Al-Qaidan yksikköjä on äsken mainitsemani YK:n raportin mukaan vielä vähintään 40 valtiossa, muistuttaa meitä myös siitä, että terroristiverkostot saavat resurssinsa kansainvälisten rahoitusmarkkinoiden vaikeuksista. Milloin kehitämme tehokkaita toimenpiteitä saattaaksemme järjestykseen ja selkeyttääksemme kansainvälistä rahoitustilannetta, jossa keinotteleva - sanokaamme perinteinen - pääoma ja järjestäytyneellä rikollisuudella hankittu raha kulkevat pitkin samoja kanavia tai ainakin sekoittuvat? Tämä on yksi todella tehokkaan terrorisminvastaisen taistelun nurjista puolista. Arvoisa puhemies, kuten monet kollegani ovat todenneet, tällä hetkellä on epäilemättä tärkeää, että Tokion konferenssissa Afganistanille luvattu kansainvälinen tuki toimitetaan perille välittömästi, jotta sen syvästi haavoittunut kansa - nämä ihmiset ja ennen kaikkea naiset - voivat vihdoinkin aloittaa samanlaisen elämän kuin muutkin ihmiset.

Lagendijk (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, olkoon Afganistanin tämänhetkinen tilanne Yhdysvalloille ja Euroopalle ankarana opetuksena siitä, mitä valtiolle tapahtuu aseellisen väliintulon aikana ja sen jälkeen. Haluaisin aluksi kommentoida jäsen Wurtzin puheenvuoroa ja hänen mainitsemiaan viittauksia sekä esittää lisäksi oman käsitykseni, joka perustuu pitkälti Newsweek-lehdessä julkaistuun artikkeliin sekä jäsen Wurtzin ja hänen kollegojensa viime kerralla näyttämään filmiaineistoon, nimittäin sen, että satoja tai jopa useampia Taliban-liikkeen edustajia on surmattu epäilyttävissä oloissa.
En sano tätä syyttääkseni yhdysvaltalaisia jostain sellaisesta, jonka kanssa heillä ei saata olla mitään tekemistä. Sanon tämän siksi, että mielestäni on äärettömän tärkeää vihdoinkin lopettaa tämä lainvastainen toiminta 20 vuotta kestäneen siviilisodan jälkeen. Tämä tarkoittaa, että sekä tätä että valitettavasti muita vastaavia tapauksia on ryhdyttävä tutkimaan toden teolla. Emme ole juurikaan epäröineet yhtyä siihen, että tämä tutkimustyö pitää tehdä Yhdistyneiden Kansakuntien avulla. Ainoana ongelmana on, että YK:n pääsihteerin erityisedustaja Brahimi on tehnyt jo selväksi, ettei Yhdistyneet Kansakunnat voi suorittaa tätä tutkintaa, koska se ei pysty esimerkiksi takaamaan todistajien ja tutkijoiden turvallisuutta. Hyvin täsmällinen kysymykseni komissiolle ja neuvostolle kuuluu: voisivatko ne tehdä kaikkensa mahdollistaakseen sen, että Yhdysvallat tutkii tätä sekä muita vastaavia tapauksia, ja suojellakseen todistajia ja tutkijoita?
Toinen asiani liittyy taannoisessa Irakia koskevassa keskustelussa esittämääni huomautukseen. Paljon kiitelty hallinnon vaihdos voi olla tehokas keino vain, jos sitä tuetaan itse valtion sisällä. Militaarisessa mielessä tällaista tukea nähtiin Afganistanissa Pohjoisen liiton muodossa. Tuen saaminen olisi äärettömän vaikeaa, jos hallinnon vaihdos riippuisi kansalaisyhteiskunnan rakenteesta tai kansalaisjärjestöjen olemassaolosta. Ne ovat kadonneet Afganistanista lähes täysin, ja Euroopan unioni tekee nyt parhaansa kehittääkseen niitä - kaikki kunnia sille siitä. Tästä huolimatta olen hyvin huolissani asian edistymisestä ja sen kohtaamasta vastustuksesta. Afgaaniyhteiskunnassa on laajoja ryhmiä, jotka torjuvat arvot, joita he pitävät länsimaisina mutta jotka ovat minun mielestäni ehdottomasti demokraattisia arvoja. Kuten Baroness Nicholson of Winterbourne mainitsi, naisten asema on mielestäni heikentynyt. Vaikka pidänkin myönteisenä, että Loya Jirgaan kuului paljon naisia, tällä hetkellä on monia merkkejä siitä, että naisia sorretaan. Tämä mielestäni osoittaa, ettei kansallinen eheyttäminen tapahdu käden käänteessä. Sanon tämän toteamuksen yhdysvaltalaisillekin: kansallinen eheyttäminen ei tapahdu käden käänteessä. Demokraattisen yhteiskunnan rakentaminen on pitkäaikainen sitoumus.
Viimeinen asiani on mielestäni tällä hetkellä poliittisesti kaikkein tärkein, ja haluaisin pyytää erityisesti neuvostoa käsittelemään sitä. Se koskee ISAF-joukkojen, Kabulissa tällä hetkellä olevien rauhanturvajoukkojen, mandaatin laajentamista. Parlamentti ja useimmat jäsenvaltiot ovat vaatineet jo kuukausia mandaatin laajentamista Kabulin ulkopuolelle, koska sekasorto pahenee nimenomaan siellä. Vaikka Yhdysvallat näyttää suostuvan vaatimukseen, se ei lähetä sinne yhtään sotilasta. Jää Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden asiaksi laajentaa ISAF-joukkojen mandaattia ja lähettää lisäjoukkoja Afganistaniin. Esitän ministeri Haarderille seuraavan kysymyksen: onko neuvosto valmis lähettämään Afganistaniin lisäjoukkoja Kabulin ulkopuolella olevan sekasorron hallitsemiseksi ja rauhan turvaamiseksi?
Arvoisa puhemies, olen oppinut tästä tilanteesta sen, että meidän pitäisi ajatella vähintään kahdesti, ennen kuin päätämme aseellisesta väliintulosta. Jos kuitenkin teemme sen, meidän pitäisi hoitaa tehtävämme tehokkaasti niin kauan kuin se osoittautuu tarpeelliseksi.

Muscardini (UEN).
Arvoisa puhemies, julma Taliban-hallitus kukistettiin sodassa, mutta Afganistanista puuttuvat vielä yhteiskunnallisesti ja poliittisesti rauhalliset olot sekä taloudellinen vakaus, ja monet ihmisoikeuksien kunnioittamiseen liittyvät ongelmat ovat juurtuneet syvään. Uudella hallituksella on suuria vaikeuksia, ja meidän on tarjottava muutakin kuin taloudellista apua. Yli 1,5 miljoonaa pakolaista on palannut takaisin paikoista, joihin he olivat paenneet heidän kotimaataan viime vuosikymmeninä koetelleiden useiden sotien ja mullistusten aikana, mutta heillä ei ole kotia eikä työtä, ja he ovat nyt alttiina valtion turvattomuuden aiheuttamille vaaroille. Turvallisuuden parantamiseksi Yhdysvaltain erityisjoukkojen neuvonantajat pyrkivät yhdessä Karzain hallituksen kanssa perustamaan Afganistaniin kansallisen armeijan, mutta uuden armeijan sotilailla ei ensinnäkään ole aseita, ja maassa näyttää toiseksi olevan 750 000 eri etnisiin ryhmiin kuuluvaa aseistautunutta ?mujahidinia?. Kaikki tämä tarkoittaa sitä, että vaikeudet jatkuvat ja että kansallisen hallituksen ja niin kutsuttujen sotapäälliköiden välillä tarvitaan erityistä poliittista ja diplomaattista sovittelua.
Naisten tilanteessa ei ole tapahtunut edistystä: ainoan uuteen hallitukseen valitun naisen oli erottava, koska hän sai tappouhkauksia vastustettuaan sharia-lakia. Muita osoituksia vaarallisesta tilanteesta ovat taannoiset hyökkäykset, vasta paljastunut räjähteiden ja tappavien aineiden tuottamiseen tarkoitettu kemianlaboratorio sekä Afganistanin ja Pakistanin välissä sijaitseva heimojen vaikutuspiiriin kuuluva alue.
Afgaanihallitus etenee pienin askelin lain ja järjestyksen sekä ihmisoikeuksien palauttamisessa ja pyrkii nujertamaan ääriryhmät, jotka ovat yhdistäneet terrorismin ja islamin yhdeksi uskonnoksi. Kansainvälisen yhteisön on kuitenkin kevennettävä jatkossakin sen taakkaa tekemällä teknistä ja humanitaarista yhteistyötä, joka tarjoaa Afganistanille taloudellista ja rakenteellista tukea, jota se tarvitsee lopettaakseen huumeiden viljelyn ja taistellakseen vielä selkeämmin menetelmin sharia-lakia ja naisten syrjintää vastaan.
Euroopan unionilla on erityinen vastuu: demokratiamme sulkivat liian pitkään korvansa afganistanilaisten avunhuudoilta, jotka johtuivat Taliban-hallituksen ja diktatuurin aiheuttamasta kulttuurisesta ja fyysisestä väkivallasta. Tämä unionin uusi erityinen sitoumus on samalla - vaikkakin vasta kuoleman jälkeinen - kunnianosoitus komentaja Massoudin vetoomusta kohtaan: 5. huhtikuuta 2001 hän pyysi täällä Strasbourgissa Euroopalta apua, mutta Eurooppa ei tuolloin valitettavasti piitannut sellaisen valtion murheista, joka oli joutunut talibanien fundamentalismin sorron kohteeksi ja josta Al-Qaida oli tehnyt kansainvälisen terrorismin kehdon. Muutaman päivän kuluttua on komentaja Massoudin murhan vuosipäivä; hänet murhattiin muutama tunti ennen syyskuun 11. päivän murhenäytelmää. Toivomme, että myös vapauteen ja demokratiaan uskovat afgaanimiehet ja naiset vastaavat komentaja Massoudin pyyntöön ja tekevät yhteistyötä lopettaakseen fundamentalistien väkivallan ja turvatakseen kansansa rauhan.
Coûteaux (EDD).
Arvoisa puhemies, on vaikeaa puhua tässä parlamentissa, joka tuskin muistuttaa oikeaa parlamenttia. Se, mitä voimme sanoa Afganistanin tilanteesta, on pelkkä lisäys siihen, mitä sanoimme aikaisemmin Irakista. Molemmissa tapauksissa valloilleen on päässyt imperiumi, joka käyttää kaikkia mahdollisia tekosyitä osoittaakseen sotilaallisen toimintakykynsä aiheuttamalla kärsimystä kansakunnalle - ja epäilemättä tämän kansakunnan kautta koko maailmalle.
Afganistanissa tämä tekosyy ei ole uskottava. Koko valtiota ei tuhota sen vuoksi, että siellä piileksii joku terroristi. Kuten jäsen Gollnisch aikaisemmin sanoi, meidän on pommitettava Lontoota, ennen kuin Ison-Britannian hallitus luovuttaa Ranskalle Rachid Ramdan, joka vuonna 1995 järjesti useita terrori-iskuja Pariisin metrossa. Vaikka kollega Gollnischin puheessa olikin ironiaa, hän esitti loogisen ajatuksen.
Hyvät parlamentin jäsenet, koska tämä imperiumi ja sen propaganda ovat syöpyneet niin syvälle mieleemme, kadotamme kaikkein yksinkertaisimman logiikan ja jopa kaikkein yksinkertaisimman terveen järjen. Kuka sitten rikkoo lakia, jollei tämä imperiumi, ja kuten sanoin aikaisemmin Irakia koskevassa keskustelussa, se rikkoo myös meitä kaikkia sitovaa YK:n peruskirjaa sodassa, jonka se yksin päätti aloittaa, ensin Kosovossa, sitten Afganistanissa ja nyt Irakissa? Kuka sitten on syyllistynyt sotarikoksiin, jollei Washington, ja kuten jäsen Wurtz, haluaisin ministeri Haarderin puhuvan meille niistä iltapäivällä. Entä kuka sitten käyttää joukkotuhoaseita Kosovossa, Afganistanissa ja Irakissa, jollei Washington, mistä todistavat näissä valtioissa syntyneet lukuisat epämuodostuneet lapset sekä lukuisten yhdysvaltalaisten sotilaiden fyysinen tila? Yhdysvaltalaiset ovat itse tämän imperiumin valloilleenpääsyn uhreja.
Hyvät parlamentin jäsenet, avatkaa silmänne. Suuri sotapäällikkö ei ole enää Saddam Hussein vaan George W. Bush. Kaukaisia, uskonnollisesti ahdasmielisiä ?hashassineja? ei voi sanoa nykyajan hitlereiksi, vaan heitä ovat presidentti Bush ja tämä säälittävä militaristinen sakki, joka pyrkii hallitsemaan maailmaa. Heidän on syytä tietää, että vaikka surkea Eurooppa - Eurooppa, joka on nyt kovin hajanainen ja tulee yhä vain hajanaisemmaksi - ei asetukaan heidän tielleen, he kuulevat ainakin kansakuntien vapauden äänen ja ennen kaikkea Ranskan äänen.

Bonino (NI).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, on varmasti totta, että Afganistanin tilanteessa on saatu aikaan merkittävää kehitystä, ja jokainen siellä viime aikoina vieraillut voi nähdä, että maassa on toivoa ja elämää valtavista ongelmista huolimatta. Arvoisa komission jäsen, olette kuitenkin aivan oikeassa siinä, että Afganistanin ongelmana on riittämätön turvallisuus ja se, että presidentti Karzain johtamalla nykyisellä hallituksella on kovin vähän valtaa Kabulin ulkopuolella. Toisin kuin jäsen Morillon ja turvallisuusneuvoston päätös, olenkin sitä mieltä, että teemme virheen, kun emme vastaa myönteisesti erityisedustaja Brahimin ja presidentti Karzain pyyntöön suurentaa kansainvälisiä rauhanturvajoukkoja, laajentaa niitä väliaikaisesti ja laajentaa niiden alueellista toimivaltaa.
Itse olen sitä mieltä, että olemme ehkä voittaneet sodan, mutta olemme vaarassa menettää rauhan. Kabulissa on tällä hetkellä 4 800 kansainvälisten rauhanturvajoukkojen sotilasta. Kenraali Morillon, olette oikeassa siinä, että afganistanilaisten olisi parempi ottaa itse vastuu valtionsa turvallisuudesta. Armeijan ja poliisivoimien kokoaminen vie kuitenkin aikaa, ja heimojohtajat järjestäytyvät sillä aikaa yhä tehokkaammin, kuten viime viikkoina tehdyt hyökkäykset todistavat.
Jälleenrakentaminen on minusta siksi hyvä asia. Komissio ja henkilöstömme tekevät ihmeitä Afganistanissa, mutta arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, todellakin toivon, että meillä olisi rohkeutta vastata myöntävästi, kun erityisedustaja Brahimi ja presidentti Karzai seuraavan kerran pyytävät meitä lisäämään rauhanturvajoukkoja. Afganistanissa on 7 800 yhdysvaltalaista sotilasta taistelemassa terrorismia vastaan ja 4 800 sotilasta ylläpitämässä rauhaa. Teimme mielestäni virheen. Olisi ollut paljon järkevämpää ja ehkä hyödyllisempääkin, jos meillä olisi ollut rohkeutta panostaa rauhaan ja turvallisuuteen yhtä paljon kuin olemme panostaneet terrorisminvastaiseen taisteluun.
Puhemies.
Keskeytämme keskustelun äänestysten alkamisen vuoksi. Keskustelua jatketaan iltapäivällä klo 15.00.

Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, haluaisin kertoa parlamentille, että ?Fundación Príncipe de Asturias? -säätiö myönsi tänä aamuna arvostetun ?Prix de la Concorde? -palkinnon Daniel Barenboimille ja Edward Saïdille. Tämä on minusta sopiva täydennys konsertille, josta saimme nauttia maanantaina.
Tannock (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, minä olin se parlamentin jäsen, joka sai aikaan Corbettin mietintöön tehdyn onnistuneen tarkistuksen, jonka ansiosta kirja, johon allekirjoitatte työjärjestyksen 51 artiklan mukaisia kirjallisia kannanottoja, siirrettiin istuntosalin ulkopuolelle sen sijasta, että sitä olisi pidetty jossakin toimistossa, josta kukaan ei sitä löydä. Puhuin tänään paikalla työskennelleen virkamiehen kanssa, ja hän valitti, ettei yksikään parlamentin jäsen ole osoittanut kiinnostusta ja lukenut kannanottoja tai allekirjoittanut niitä, vaikka menettely on nyt paljon yksinkertaisempi ja miellyttävämpi. Voisivatko parlamentin jäsenet myötävaikuttaa tähän hankkeeseen, jotta muutos ja sen onnistumiseksi käytetyt henkilöresurssit eivät olisi menneet hukkaan?

Puhemies.
Kiitoksia, tohtori Tannock.
Siirrymme äänestykseen.

Patrie (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin käyttää Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän puolesta työjärjestyspuheenvuoron työjärjestyksen 144 artiklan mukaisesti. Tarkoituksena on palauttaa teksti takaisin valiokuntaan. Olemme sitä mieltä, että on perusteltua olla hyväksymättä Beysenin mietintöä ennen kuin toimeenpanevan komitean kuluttajansuojasta tehdyssä vihreässä kirjassa esittämät kysymykset on ratkaistu. Nämä kysymykset ovat: olisiko meidän yhdenmukaistettava Euroopan kuluttajalainsäädäntöä puitedirektiivin vai sentyyppisten erityismääräysten avulla, joita käytettiin ehdotuksessa asetukseksi myynninedistämisestä?

Puhemies. -
Voisiko työjärjestyksen mukaisesti joku puhua esityksen puolesta ja joku sitä vastaan?

Wurtz (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, mielestäni jäsen Patrien esittämä argumentti perustuu terveeseen järkeen.
Meidän ei pitäisi äänestää ennen kuin olemme keskustelleet kuluttajansuojaa käsittelevästä vihreästä kirjasta. Tästä syystä myös oma ryhmäni kannattaa jäsen Patrien pyyntöä.

Puhemies.
Esittelijä on pyytänyt puheenvuoroa.

Beysen (ELDR)
Arvoisa puhemies, esittelijä Patrien ehdotus tuli minulle melkoisena yllätyksenä, koska täällä eilen sekä aamulla että iltapäivällä käymissämme perusteellisissa keskusteluissa ei esitetty ainuttakaan uutta asiaa ja koska komission jäsen Bolkestein on myös voimakkaasti korostanut sitä, että vihreä kirja ja asetusehdotus ovat keskenään täysin yhteensopivia. Lisäksi haluaisin parlamentin kiinnittävän huomiota siihen, että ylivoimainen enemmistö on hyväksynyt tämän mietinnön oikeudellisten asioiden valiokunnassa, jossa kaksi äänesti vastaan ja kaksi pidättyi äänestämästä. Jos olisimme soveltaneet uutta menettelytapaa, tästä mietinnöstä ei olisi normaalitapauksessa keskusteltu täysistunnossa. Kaiken lisäksi tarkoituksena ei voi missään tapauksessa olla lainsäädäntömenettelyn vaikeuttaminen sen vuoksi, että yksi ryhmä, vaikka se olisikin merkittävä, ei pääse yksimielisyyteen tästä mietinnöstä. Meidän on kannettava vastuumme itsenäisesti, sehän on pelkistetysti meidän tehtävämme.

Puhemies.
Seuraavaksi pidetään äänestys tekstin valiokuntaan palauttamista koskevasta pyynnöstä.
(Parlamentti hylkäsi pyynnön valiokuntaan palauttamisesta.)
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Goebbels (PSE).
Arvoisa puhemies, haluaisin esittää suullisen tarkistuksen.
Jäsen Villiers ehdottaa tarkistusta, jonka mukaan asetuksen tarkistaminen on hänen mielestään tarpeen, jotta sitä voitaisiin soveltaa strategisena EU:n kehittämisen välineenä myös liikenteen alalla.
Jos hyväksymme tämän tarkistuksen, estämme komission työllisyystukea koskevan asetuksen voimaantulon, mitä kukaan meistä ei varmastikaan halua. Siksi ehdotankin, että lisäämme lyhyen lauseen ?lähitulevaisuudessa?, jonka avulla kehotamme komissiota esittämään meille lähitulevaisuudessa jäsen Villiersin toivomat ehdotukset, joiden avulla komissio voi soveltaa tätä toden totta tärkeää asetusta.
Luulen, että jäsen Villiers on samaa mieltä.

Goodwill (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tästä mietinnöstä äänestettiin työjärjestyksen 110 a artiklan mukaisesti, eli asiasta ei parlamentissa saanut keskustella ja tarkistuksia ei saanut tehdä. PPE-DE-ryhmän brittivaltuuskunta on aiemmin pyrkinyt lisäämään tarkistuksia sellaisiin mietintöihin, joille se ei ole voinut antaa tukeaan. Uusi sääntö ei kuitenkaan anna muuta mahdollisuutta kuin äänestää tietynlaisia mietintöjä vastaan.
Britannian konservatiivit eivät hyväksy minkäänlaista väkivaltaa ja kannattavat väkivallan torjuntaan tähtääviä toimia, mm. joitakin Daphne-ohjelmaan kuuluvia aloitteita. Väkivaltaa, varsinkaan naisiin tai lapsiin kohdistuvaa väkivaltaa, ei voida mitenkään puolustella, eikä sellaista voida hyväksyä. Kuitenkin Avilés Perean mietinnön 18 kohdassa esitetyt toimet tarkoittavat sitä, että rikotaan jäsenvaltioiden oikeutta määrätä omasta rikosoikeudellisesta järjestelmästään, ja ryhdytään rikoslain yhdenmukaistamiseen.
Vaatimukset erityisen eurooppalaisen oikeusperustan luomisesta ovat toissijaisuusperiaatteen vastaisia. Olemme vakaasti sitä mieltä, että esimerkiksi lakien laatiminen väkivaltaisten puolisoiden häätämisestä kuuluu jäsenvaltioiden parlamenteille eikä Euroopan parlamentille.
Vaikka Britannian konservatiivit ovat paljolti tyytyväisiä Daphne-ohjelman toimiin, he vastustavat mietinnön periaatteita edellä mainituista syistä.

Ribeiro e Castro (UEN).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen kaikin tavoin ja innokkaasti tukenut tätä Avilés Perean suurenmoista mietintöä. Daphne-ohjelma, jolla pyritään suojelemaan naisia ja lapsia väkivallalta ja jota voivat tällä hetkellä hyödyntää myös ehdokasvaltiot sekä EFTAn ja Euroopan talousalueen maat, on saanut poikkeuksellisen paljon vastakaikua, ja menestys on synnyttänyt sille, kuten on jo todettu, suorastaan ongelmia.
Näin ollen pyrkimykset huomion kiinnittämiseksi ohjelman selkeästi riittämättömään rahoitukseen eivät ole liioiteltuja. Rahoituksen riittämättömyys on sangen huolestuttavaa, etenkin jos otamme huomioon unionin tulevan laajentumisen. Toistaiseksi ehdokasvaltioiden osuus on vain 6 prosenttia ohjelmalle varatuista varoista, mutta osuuden ennustetaan kasvavan.
Kannatamme myös esittelijän ehdotuksia väkivallantekoihin syyllistyneiden kuntouttamisesta ja hoidosta sekä vertailevien tutkimusten teettämisestä lainsäädännöstä ja rangaistuksista, ja kannatamme myös esittelijän prostituutioon suhtautumista koskevia ehdotuksia ja sellaisten opetusohjelmien laatimista, joissa osoitetaan, että naisiin ja lapsiin kohdistuvaa väkivaltaa ei voida hyväksyä, sekä ehdotusta naisiin kohdistuvan väkivallan poistamista koskevan yhteisen tietokannan perustamisesta. Kuitenkin äsken puhuneen konservatiivikollegamme tavoin katsomme, että joistakin liiallisista toimista voidaan luopua, varsinkin niistä, joiden voitaisiin tulkita edistävän yhteisen eurooppalaisen lainsäädännön käyttöönottoa, mikä olisi mielestämme toissijaisuusperiaatteen vastaista.

Bastos (PPE-DE)
Fyysistä, seksuaalista tai henkistä väkivaltaa esiintyy kaikissa EU:n maissa. Useista maista kerättyjen tilastotietojen valossa väkivalta on verraten yleistä. Sitä on kokenut 14,5 prosenttia naisista Saksassa ja 56,3 prosenttia naisista Portugalissa, jossa 52,8 prosenttia naisista joutuu kestämään kumppaninsa tai puolisonsa fyysistä väkivaltaa.
Portugalissa on ollut voimassa vuodesta 1991 lähtien laki perheväkivallasta kärsivien naisten suojelemisesta. Tämä laki hyväksyttiin kuitenkin kansainvälisen painostuksen seurauksena, eikä se ollut syntynyt lisääntyneen tiedostamisen tuloksena, mikä tarkoittaa, ettei ole juurikaan käynnissä toimia lain toteuttamiseksi käytännössä.
Lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuva väkivalta on tuomittava, koska se rikkoo heidän perusoikeuksiaan, vaikuttaa varsin kielteisesti koko yhteiskuntaan ja on este sukupuolten tasa-arvolle. 
Väkivallan torjumiseksi kehitetyssä Daphne-ohjelmassa yhdistyvät ehkäisevien toimien, rangaistusten ja uhrien auttamisen politiikat. Asetettujen tavoitteiden toteutuminen edellyttää riittävää rahoitusta, ja näin ollen on ratkaisevan tärkeää, että lisäämme ohjelman määrärahoja seuraaviksi vuosiksi.

Bordes, Cauquil ja Laguiller (GUE/NGL)
Äänestimme mietinnön puolesta siitä huolimatta, että ehdotetut määrärahat ovat ilmiselvästi riittämättömiä vaikka otettaisiin huomioon tavoitteen suppea-alaisuus eli niiden järjestöjen tukeminen, jotka torjuvat seksuaalista väkivaltaa ja puolustavat naisten ja lasten oikeuksia. Mietinnössäkin tämä todetaan, ja siinä luetellaan määrärahojen riittämättömyyden vuoksi hyllytetyt hankkeet.
Meidän on kuitenkin painotettava, että naiset eivät kärsi pelkästään seksuaalisesta väkivallasta ja kotiväkivallasta, vaan väkivallan lajien joukkoon kuuluu myös yhteiskunnallinen väkivalta, kuten sietämättömät työolot. Tällainen väkivaltahan voi itse asiassa kohdistua yhtä lailla myös miehiin. Esimerkkinä mainittakoon Euroopan parlamentin teollisuudelle sallima naisten yötyö tai mikä vielä pahempaa työpaikan ja toimeentulon menettäminen.
Kykenemättömyys torjua yhteiskunnallista väkivaltaa ja samalla sen seurauksia on myös vakava este kotiväkivallan torjumispyrkimyksille.

Roure (PSE)
Yhä useampi nainen ja lapsi joutuu - kuten arvata saattaa - fyysisen väkivallan uhriksi mutta myös henkisen väkivallan uhriksi. Eniten väkivallasta kärsivät naiset ja lapset, muttei pidä unohtaa, että myös miehiä käytetään seksuaalisesti hyväksi ja myös he kärsivät. Meidän on sen tähden pantava täytäntöön tehokkaita toimia kaikenlaisen väkivallan torjumiseksi yhdistämällä ehkäisy, rankaisutoimet ja uhrien auttaminen.
Daphne-ohjelma on tehokas väline, ja sitä on kehitettävä edelleen. Ihmiskaupan torjuntaan on sisällytettävä rangaistuksia, jotka toimivat pelotteina ja jotka ovat kaikille jäsenvaltioille yhteisiä. Kaikkia kansalaisjärjestöjä on tuettava aktiivisesti, ja väkivalta on ymmärrettävä laajasti. Kaikenlaista väkivaltaa on vastustettava, koska väkivaltaa ei voida hyväksyä.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Sosiaalisessa toimintaohjelmassa julkituotujen hyvien pyrkimysten ja sen välillä, miten niitä käytännössä toteutetaan, on valtava ero, kuten mietinnöstä itsestäänkin ilmenee, joskin mietinnössä on joitakin heikkoja kohtia ja tiettyjä kielteisiä seikkoja, joista olemme eri mieltä, minkä vuoksi pidätyimme äänestämästä lopullisessa äänestyksessä.
Olemme kuitenkin iloisia siitä, että mietinnössä arvostellaan komissiota sekä muotokysymysten että Euroopan parlamentille ja työmarkkinaosapuolille jaettujen tietojen puutteellisuuden vuoksi ja lisäksi komission tekemien sitoumusten täyttämisen viivästymisen vuoksi erityisesti seuraavien seikkojen osalta:
toimenpiteistä raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen kannustamiseksi työssä annetun direktiivin 92/85/ETY muuttaminen Euroopan parlamentin 6. heinäkuuta 2000 hyväksymään päätöslauselmaesitykseen sisältyneiden ehdotusten pohjalta,
vamman tunnustamista koskevien kriteerien määrittely ja sellaisen toimintaohjelman laatiminen, jonka tarkoituksena on ehkäistä tehokkaasti tuki- ja liikuntaelinvammojen syntymistä työpaikoilla,
työn laadun, yhteisötalouden kehittämisen, lukutaidottomuuden, laittoman työnteon torjunnan sekä vammaisten ihmisten työllistymiseen ja toisaalta yleisen koulutuksen ja ammatillisen koulutuksen saatavuuteen liittyvän syrjinnän torjunnan ottaminen paremmin huomioon.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Tämän komission asetusehdotuksen tarkoituksena on jäsenvaltioiden asettamien epäreilua myynninedistämistä (muulloin kuin alennusmyyntien aikaan tehtävät hinnanalennukset, ilmaislahjat, alihintaan tapahtuva myynti) koskevien kaikenlaisten rajoitusten kumoaminen, kuten Kreikan antamaan lakiin 2942/01 sisältyneiden alihintaan myynnin kieltävien rajoitusten kumoaminen.
Tämä asetus auttaa entisestään suuria monikansallisia yhtiöitä rahojen keskittämisessä ja markkinoiden valloittamisessa, koska vain ne pystyvät kasvattamaan kokonaisvoittojaan, vaikka ne myisivät joitakin tuotteita alihintaan. Samanaikaisesti tämä ajaa ahdinkoon pienet ja keskisuuret yritykset, jotka ovat jo nyt kokeneet kovia yhtenäisten sisämarkkinoiden käyttöönoton vuoksi, sekä kuluttajat, jotka joutuvat yhä useammin alttiiksi huijaukselle ja jotka saavat kärsiä siinä vaiheessa, kun markkinat on valloitettu.
Se, että on valittu muodoksi asetus, mikä takaa välittömän täytäntöönpanon, ja se, että ehdotuksesta ei keskusteltu asianosaisten, erityisesti pk-yritysten kanssa, osoittaa nimenomaan sen, kuinka halukas EU on suoraan ajamaan suurten yhtiöiden etua. Koko asiantila kuvastaa tarkalleen sitä, mitä komissio tarkoittaa kilpailulla yhtenäisillä sisämarkkinoilla.
Kreikan kommunistisen puolueen edustajat Euroopan parlamentissa vaativat tämän asetuksen vetämistä takaisin ja äänestävät mietintöä vastaan.

Caudron (GUE/NGL)
Koska jäsen Patrien oikeutettu pyyntö mietinnön palauttamisesta takaisin valiokuntaan hylättiin eikä vasemmiston esittämiä tarkistuksia hyväksytty, äänestin mietintöä vastaan yhdessä tasavaltalaista, radikaalia ja kansalaisten vasemmistoa edustavan kolmen kollegani kanssa.

Figueiredo (GUE/NGL)
Mietinnöllä, jossa käsitellään ehdotusta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi myynninedistämisestä sisämarkkinoilla ja jonka puolesta Euroopan parlamentin enemmistö äänesti, parannetaan Euroopan komission ehdotusta, vaikka mietintöön sisältyykin joitakin ristiriitaisuuksia ja virheellisiä kohtia, joita vastaan äänestimme.
Äänestimme kuitenkin niiden ehdotusten puolesta, joilla pyritään parantamaan kuluttajien, mikroyritysten sekä pienten ja keskisuurten yritysten suojaa torjumalla tiettyjen konsernien harjoittamaa tavanomaista ja jatkuvaa polkumyyntiä. Nämä konsernithan käyttävät säälimätöntä hintastrategiaa, jonka tarkoituksena on tosiasiallisesti heikompien kilpailijoiden tuhoaminen ja savustaminen ulos markkinoilta.
Kannatamme myös ehdotuksia mahdollisimman edistyksellisen kansallisen lainsäädännön säilyttämiseksi, toissijaisuusperiaatteen ja jokaisen jäsenvaltion suvereniteetin suojaamiseksi, etenkin sellaisten lakien avulla, joiden tarkoituksena on kuluttajien ja alaikäisten suojelu ja mikroyritysten sekä pienten ja keskisuurten yritysten tukeminen, mistä esimerkkinä Portugali, jossa nimenomaisesti kiellettiin alihintaan myynti myyntisesonkien ulkopuolella.

Lulling (PPE-DE)
. (DE) Alihintaan myymisestä on keskusteltu paljon viime kuukausina. Komissio katsoo parhaaksi käyttää tätä asetusta tällaisen toiminnan monissa maissa kieltävien säännösten kumoamiseen.
Tällaisella toimella olisi katastrofaalisia seurauksia pienille tuottajille esimerkiksi maatalous- ja viininviljelyalalla. Toisin kuin suuret valintamyymäläketjut, tällaiset tuottajat myyvät usein ainoastaan yhtä tuotetta eivätkä voi siirtää muihin tuotteisiin alihintaan myymisestä aiheutuneita kustannuksia. Tällöin ne menettäisivät kilpailukykynsä, ja saadakseen sen takaisin monet tuottajat katsoisivat olevansa pakotettuja käyttämään halvempia ja siten huonompilaatuisia valmistusaineita. Alhaisemmat hinnat eivät muuttaisi miksikään sitä seikkaa, että viime kädessä kuluttaja on aina se, joka tällaisessa tilanteessa häviää. Minua kuitenkin ilahdutti huomata, että asiasta vastaavassa valiokunnassa hyväksyttiin aiheeseen liittyvän tarkistukseni teksti ja päästiin lähes kaikkia tyydyttävään kompromissiratkaisuun.
Muilla oikeudellisten asioiden valiokunnan tekemillä tarkistuksilla pyrittiin estämään viinin, oluen tai väkevien juomien kaltaisten alkoholijuomien kaikenlainen myynninedistäminen. Ei ole epäilystäkään siitä, etteikö alkoholin liiallista kulutusta olisi hillittävä varhaisessa vaiheessa tapahtuvalla asianmukaisella valistuksella. Lisäksi kaikki jäsenvaltiot ovat säätäneet julkiselle alkoholinkäytölle alaikärajan. Kuitenkin kaikenlaisen myynninedistämisen kieltäminen on suhteetonta, koska se vaikuttaa kaikkiin kuluttajiin eikä vain pieneen vähemmistöön alkoholin väärinkäyttäjiä, jotka ovat riippuvuutensa vuoksi hoidon tarpeessa. Oikeudellisten asioiden valiokunnan enemmistö ymmärsi tällaisen toimen mielettömyyden ja hylkäsi ne tarkistukset, joihin viittasin.
(Äänestysselitystä lyhennettiin työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti.)

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Nykyään ihmiset nähdään pääasiassa kuluttajina. Heidän on yritettävä kerätä mahdollisimman paljon rahaa tekemällä pitkää päivää ja paiskimalla kovasti töitä tai keinottelun avulla. Jokaista, joka ei rikastu nopeasti, usein kanssaihmistensä kustannuksella, pidetään epäonnistujana. Toisaalta voittajia viekoitellaan pulittamaan säästönsä mahdollisimman pian kiinteistönvälittäjille, kalliiden lomamatkojen tarjoajille ja kasinoille. Ja myös sellaisiin järjestelmiin, jotka tekevät heistä tavallisesta koulutuksesta, terveydenhoidosta ja julkisista liikennepalveluista riippumattomia, sillä nehän on karsittu sille tasolle, että ne kelpaavat ainoastaan häviäjille. Ei ihme, että menestynyt kuluttaja hukkuu mainontaan, jota tulee myös ulkomailta. Tässä ehdotuksessa lähdetään siitä, että alennusten, lahjojen ja pelien kaltainen myynninedistäminen lisää hyvinvointia. Vuonna 2000 niiden lukuun voidaan laskea miljoona työpaikkaa yhdeksässä jäsenvaltiossa ja 40 miljardin euron luokkaa olevat investoinnit. Vaikka liberaalimielisen esittelijä Beyseninkin on myönnettävä, että tällainen myynninedistäminen vaikuttaa kielteisesti kirjojen julkaisemismahdollisuuteen ja lääkkeiden oikeudenmukaiseen jakeluun sekä pahentaa nuorten riippuvuutta alkoholista ja peliautomaateista, hän ei kohdenna ehdotustaan kuluttajansuojaan vaan sääntöjen poistamiseen ja siihen, että yritysjohtoa koskisivat yhä vähälukuisemmat velvoitteet. Tästä syystä minä aion äänestää mietintöä vastaan.

Ribeiro e Castro (UEN)
Olen kannattanut esittelijän ehdotuksia, joilla parannetaan merkittävästi komission esittämää tekstiä ja joilla pyritään antamaan tyydyttävä vastaus mahdollisesti kaikkein kiistanalaisimpiin kohtiin. Pidätyin kuitenkin äänestämästä lainsäädäntöpäätöslauselmasta, koska katson, että on edelleen tarpeen seurata tarkasti, millaisiin jatkotoimiin tämä mietintö johtaa lainsäädäntöprosessissa.
Kannatan ajatuksia hintojen avoimuuden varmistamisesta ja oikeusvarmuuden vahvistamisesta ja ajatuksia vastaamisesta euron käyttöönoton myötä kiireelliseen tarpeeseen laatia yhdenmukaiset säännöt sekä sen uuden yhteisön lähestymistavan huomioon ottamisesta, jonka tarkoituksena on asianmukaisempi ja johdonmukaisempi yhteisön sääntely. Ehdotuksella voitaisiin omalta osaltaan selkiyttää sopimusasemia kuluttajille verraten tärkeällä alalla, josta esimerkkinä asetuksen kattamat tuotteen myynnin yhteydessä käytetyt myynninedistämisen lajit: alennukset, ilmaistarjoukset, palkinnot tai mahdollisuus osallistua myyntiä edistäviin kilpailuihin tai peleihin.
Suhtaudun erityisen myönteisesti siihen, että painopisteenä on jatkuvasti ollut se, että myynninedistämisen yhteydessä on tarpeen jakaa kaikkea mahdollista tietoa. Tämä seikka on mukana kaupallista viestintää koskevasta politiikasta tehdyssä uudessa sopimuksessa, ja toivon, että se välittyy tällä alalla jatkossa tehtäviin säännöksiin, kuten esittelijä suosittaa.

Thomas-Mauro (NI)
Jäsenvaltiot - erityisesti Ranska - jotka ovat täysivaltaisen valtion oikeudellaan laatineet lakeja säännelläkseen alihintaan myyntiä ja alennuksia, ovat toimineet tällä tavoin selkeänä päämääränään tasapainon säilyminen valmistajien, jakelijoiden ja kuluttajien välillä. Kansalliset parlamentit ovat pyrkineet suojaamaan kaikkien näiden tahojen edut.
Näin ollen komission pyrkimys poistaa myynninedistämistä koskevat rajoitukset taloudellisen yhdenmukaistamisen lujittamiseksi uhkaa suoraan taloudellisten toimijoiden etuja ja niiden keskinäistä tasapainoa.
Kuluttajan väärinymmärretyn edun nimissä myös johtavien tuotemerkkiemme kuva saattaa kärsiä joidenkin valmistajista piittaamattomien jakelijoiden harjoittaman politiikan vuoksi, vaikka jakelijat samalla jättävät huomiotta omat taloudelliset rajoituksensa ja sen, mihin niiden hyvinvointi perustuu.
Parlamentin valiokuntien hyväksymillä tarkistuksilla, mm. niillä, jotka olen itse esittänyt, on onneksi voitu turvata kansallisten lakiemme noudattaminen. Kannatan tätä tekstiä vain sillä ehdolla, että parlamentti hyväksyy nämä tarkistukset.

Titley (PSE)
Annan täyden tukeni tälle mietinnölle, jolla voidaan mahdollisesti taata se, että EU:n kuluttajia koskevat yhtäläiset ehdot ja että myynninedistämiselle on olemassa samat standardit EU:n eri jäsenvaltioissa. Itse asiassa yksi kaikkein ilmeisimmistä euroa puoltavista argumenteista on se, että Euroopan kansalaiset voivat verrata hintoja eri jäsenvaltioissa. Tällä hetkellä tätä etua vääristää se, että myynninedistäminen on erityyppistä eri jäsenvaltioissa, ja siten hintojen vertailtavuus rajojen ylitse on tosiasiallisesti vääristynyt. Kun tämä direktiivi lopulta tulee voimaan, se on jälleen yksi askel kohti täysin toimivien yhtenäismarkkinoiden toteutumista.
Niinpä käsittelemämme ehdotus onkin paras keino hintojen vertailtavuuden saavuttamiseksi ja yhtäläisin ehdoin tapahtuvan kilpailun varmistamiseksi. Kuten valiokunta suosittaa, yksittäisellä jäsenvaltiolla olisi kuitenkin oltava edelleen oikeus päättää siitä, kieltääkö se kiinteään hintaan myytäviin tuotteisiin kohdistuvat alennukset, ja yhdyn täysin valiokunnan vakaaseen kantaan, jonka mukaan toissijaisuusperiaatetta on noudatettava tällä alalla.

Alavanos (GUE/NGL)
Työllisyystuki on merkittävä keino stimuloida työmarkkinoita sekä pieniä ja keskisuuria yrityksiä. Myös avoimuus ja Euroopan laajuiset säännöt ovat tärkeitä. Tämän sanottuani minun on kuitenkin ilmaistava huolestumiseni siitä, että komission asetus saattaa poistaa jäsenvaltioiden hallituksilta mahdollisuuden käyttää tietyissä erityistilanteissa työttömyyden torjuntaan erityisiä lisäkeinoja. Mietinnössä asetutaan myös kannattamaan työmarkkinoiden ?joustavuutta?, joka saattaa entisestään heikentää työntekijöiden työntekoon liittyviä oikeuksia. Tästä syystä en voinut äänestää mietinnön puolesta.

Andria (PPE-DE)
. (IT) Haluaisin onnitella esittelijää hänen tekemästään työstä. Valtion on määriteltävä valtiontuki, ja sen on tarjottava sitä talouskriisin hetkellä. Jos tuen jakamisesta tulisi tavanomainen ja säännöllinen ilmiö, eikä se hyödyttäisi millään lailla maata tai tarjoaisi olennaista keinoa selviytyä vaikeista ajoista, se epäilemättä pahentaisi tuensaajien ongelmia entisestään.
Berenguer Fusterin mietintöä komission asetusluonnoksesta, joka koskee EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamista työllisyystukeen, olisi tarkasteltava tässä valossa ottaen huomioon, että tavallisesti näitä artikloja sovelletaan myös liikenteen alaan.
Tulevaa laajentumista on pidettävä ainutlaatuisen tärkeänä ja poikkeuksellisena tapahtumana. Se johtaa muutoksiin työnjaossa sekä selviin palkkatasojen ja elintasojen eroihin nykyisten ja uusien jäsenvaltioiden välillä. Mahdolliset rakenteelliset vääristymät, jotka aiheutuvat näiden maiden - ilman muuta alemmista - työvoimakustannuksista, erilaisista ympäristönormeista ja sosiaalisista ja teknisistä normeista sekä työvoimien välisestä ankarasta kilpailusta markkinoilla, voidaan ottaa huomioon lisäämällä työmarkkinoiden joustoa ja tarjoamalla jonkin verran työllisyystukea.
Ehdokasvaltioiden unioniin liittyminen johtaa erityisesti raskaan teollisuuden, maatalouden ja kuljetuksen kaltaisilla perinteisillä taloussektoreilla työvoiman ylitarjontaan, eivätkä nämä ihmiset löydä heti työtä uusilta nousevilta talouden aloilta.
(Äänestysselitystä lyhennettiin työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti.)

Bordes, Cauquil ja Laguiller (GUE/NGL)
Jo mietinnön nimi itsessään on harhaanjohtava. Nimen mukaan kyse on ?työllisyystuesta?, vaikka mietinnössä itse asiassa käsitellään työnantajien voittojen kasvattamisen rahoittamista.
Vaikka mietinnössä pannaan ?tyytyväisenä merkille? avoimuuden ja oikeusturvan kehittäminen? työnantajille työpaikkojen luomiseen kannustamisen varjolla annettavien tukien, verohelpotusten ja hyvitysten alalla, mietinnössä ei kyseenalaisteta työnantajien oikeutta toimia liiketoimissaan haluamallaan tavalla. Näin ollen mikään ei estä niitä kahmimasta rahoja omiin taskuihinsa luomatta ainuttakaan uutta työpaikkaa. Työantajilla onkin jo jonkin aikaa ollut tapana toimia juuri näin.
Koska emme halua osoittaa hyväksyvämme tällaista pelleilyä, äänestimme mietintöä vastaan.

Caudron (GUE/NGL)
Haluaisin ensiksi onnitella esittelijä Berenguer Fusteria hänen työstään ja hänen mietinnöstään ja sen jälkeen todeta, miten hyödyllinen voisikaan olla sellainen Euroopan parlamentin päätöslauselma, jolla pyritään kannustamaan työllistämiseen ja jossa todetaan valtiontuen tarpeellisuus. Mietinnössä todetaan, että työttömyys on liian korkealla tasolla. Lisäisin siihen, että kyseessä on murhenäytelmä ja todellinen sairaus, johon meidän on suunnattava kaikki energiamme! On aivan oikeutettua käyttää valtiontukea työttömyyden torjuntakeinojen vahvistamiseen ja työllisyyden tukemiseen.
Sitä paitsi oli kerta kaikkiaan väärin liittää tuki työmarkkinoiden toimeliaisuuden kasvuun. Koska oikeiston jäsenet äänestivät mietinnön puolesta, tasavaltalaiseen, radikaaliin ja kansalaisten vasemmiston valtuuskuntiin lukeutuvien kollegojeni sekä minun itseni oli äänestettävä mietintöä vastaan.

Figueiredo (GUE/NGL)
Kannamme huolta siitä lähestymistavasta, jota mietinnössä kannatetaan, kun siinä todetaan, että ?paras keino parantaa työllisyyttä Euroopan unionissa on kannustaa työmarkkinoiden joustavuuteen rakenneuudistusten avulla?. Näin jätetään huomiotta kaikki ne työttömyysongelmat, jotka johtuvat tiukasta rahapolitiikasta ja jatkuvista yksityistämisistä, mm. talouden perussektoreilla ja sosiaalisilla aloilla.
Ei voida myöskään hyväksyä sitä, että mietinnössä työllisyystukea pidetään viimeisenä keinona, ja siten syöstään epäedullisessa asemassa olevat alueet ja vaikeuksissa olevat alat ahdinkoon ja köyhyyteen.
Erityisen huolestuttavaa on se, millaista vahinkoa mietinnön toteuttaminen aiheuttaisi Portugalin kaltaisissa maissa, joissa on vakaviin vaikeuksiin ajautuneita mikroyrityksiä ja pieniä ja keskisuuria yrityksiä, ja laivanrakennuksen kaltaisilla aloilla, jotka joutuvat kärsimään epäreilusta kansainvälisestä kilpailupolitiikasta. Näiden seikkojen vuoksi äänestimme mietintöä vastaan.

Markov (GUE/NGL)
. (DE) Äänestin Berenguer Fusterin mietinnön puolesta, koska esittelijän tavoin kannatan komission lähestymistapaa työllisyystukijärjestelmän uudistamiseen.
Olen erityisen iloinen siitä, että suunniteltu etukäteisilmoitusvelvollisuuden rajoittaminen antaa nykyisellään alueellisille viranomaisille enemmän liikkumavaraa paikallisten työllisyysohjelmien kehittämisessä, jolloin ne voivat vastata nopeasti ja joustavasti kohdennetuin toimin muuttuneisiin olosuhteisiin alueellisilla työmarkkinoilla.
Löyhemmistä ehdoista hyötyvät erityisesti pienet ja keskisuuret yritykset, koska ne voivat tarvittaessa odottaa saavansa nopeasti ja ongelmitta tukea, mitä kannatan painokkaasti.
Nykyisen työllisyystukilainsäädännön kokoaminen yhdeksi tekstiksi tarkoittaa sitä, että komissio myös pyrkii tavoitteeseensa avoimuuden lisäämisestä EU:n lainsäädäntöprosesseissa.
Yhden seikan osalta olemme kuitenkin esittelijän kanssa eri linjoilla. Avainseikka työllisyyden parantamisessa ei voi olla esittelijän ajama työmarkkinoiden joustavuuden lisääminen. Pikemminkin on osattava vastata työmarkkinoiden muuttuneeseen tilanteeseen miettimällä työllisyyspolitiikkaa aivan uudella tavalla, esimerkiksi turvautumalla uusiin työjärjestelyihin täystyöllisyyden takaamiseksi samalla, kun turvataan hyvät työpaikat.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Valtiontuesta on tullut EU:ssa kirosana. Jossain määrin tätä voidaan perustella. Valtiontuki voi tarkoittaa sitä, että meidän kaikkien yhteiskunnallisia palveluja varten kokoamat verorahat on siirretty hallituksessa olevien poliitikkojen ystäville, jolloin heille suodaan sellaisia etuja, joita ei voida hyväksyä. Useimmiten valtiontuet ovat kuitenkin olleet keino suojella heikkoja alueita, epäedullisessa asemassa olevia ammattiryhmiä ja elintärkeitä julkisia palveluja tai keino suojata yhteiskuntaa suurien talouskriisien vaikutuksilta. Esimerkiksi vuoden 1929 kriisin jälkeen talouselämää yritettiin piristää mittavilla keynesiläisillä investoinneilla. Nykyään tällaisia tukitoimia pidetään usein kilpailuvääristyminä, koska ne ovat liberaalin kilpailuperiaatteen ja valtion menoleikkauslinjan vastaisia. Tässä valossa jokainen asetus, jolla myönnetään edes hiukkasen valtiontukea, näyttää edistysaskeleelta verrattuna armottomaan ja kaikenkattavaan vapauttamiseen, jonka jälkeen ongelmia on mahdoton ratkaista millään tavalla. Valitettavasti tämä ehdotus, jonka kohteena ovat haavoittuvat työntekijäryhmät pienissä ja keskisuurissa yrityksissä, vesitetään heti sillä, että vaaditaan entistäkin enemmän joustavuutta työmarkkinoille. Näin ollen esitetään, että työntekijän turvan karsiminen on paras keino lisätä työllisyyttä, ja valtiontukea pidetään vain viimeisenä hätäkeinona. Jo tämä riittää syyksi siihen, että äänestin ehdotusta vastaan.

Nobilia (UEN)
. (IT) Äänestimme Berenguer Fusterin mietinnön puolesta. Olisi vaikeaa toimia toisin, jos otetaan huomioon, keitä tämän tuen saajat ovat ja mitkä ovat komission itselleen asettamat yksinkertaistamisen ja avoimuuden tavoitteet.
Asia, jota meidän olisi syytä pohtia ja josta komissiokin lienee varsin tietoinen, on kuitenkin se, että unionin jäsenvaltioiden joillakin 87 artiklan 3 kohdan mukaista tukea saavilla alueilla olevien veroetu on yli 12 prosenttia verrattuna niihin, jotka eivät ole tukialueella.
Seuraava kysymys kuuluukin, mikä onkaan asetusluonnoksen 4 artiklan 3 kohdan sisältö nimenomaan edellä mainittujen alueiden osalta, koska oletamme komissionkin tietävän, että alueiden määritysmenetelmällä ei saada tarkasti selville, mitkä alueet todella ovat epäedullisessa asemassa. Esimerkiksi otettakoon se, miten paikallisissa työllisyysjärjestelmissä määritellään nämä alueet ja kuinka ne on joissakin tapauksissa sivuutettu.
Sen tähden olemme sitä mieltä, että nykyiset tukikartat olisi tarkistettava sen varmistamiseksi, että ne ovat johdonmukaisia riippumatta siitä, ovatko alueet niitä itse käyttäneet. Muutoin ja vaikka ylärajaa korotettaisiinkin suunnitelmien mukaan 10 prosentilla, mainituissa tapauksissa asetusluonnoksen avulla pyrittäisiin oikeastaan - peitellysti ja vain osittain - paikkailemaan jo tehtyjä virheitä.

Patakis (GUE/NGL)
. (EL) Työttömyys lisääntyy jatkuvasti ja sen ohessa alityöllisyys jopa vielä nopeammin. EU:n työllisyyspolitiikkojen tarkoituksena ei ole työttömyyden vähentäminen. Ne ovat keino lakkauttaa palkka-, työ- ja vakuutusoikeudet, ja ne tarkoittavat kokopäiväisten, vakituisten työntekijöiden irtisanomista, koska tavoitteena on päästä väkisin joustaviin työllisyysmuotoihin.
Valtiontuet merkitsevät suoraa tulonsiirtoa työnantajille. Niiden avulla tukityöllistetty työtön syrjäyttää työntekijän, ja niiden vuoksi työehtosopimuksia rikotaan jatkuvasti. Valtiontukien avulla alennetaan työvoimakustannuksia ja tuetaan suuryritysten etuja ja voittoja.
Pk-yrityksille osoitettu etusija ja ehdotukset luettelon laatimisesta toimenpiteistä hyötyvistä ryhmistä ovat laiha lohtu. Näiden ehdotusten tavoitteena ei ole auttaa pk-yrityksiä puolustautumaan paremmin suuryritysten hyökkäyksiä vastaan vaan käyttää hyväksi pk-yrityksiä - jotka ovat aina tarjonneet eniten työpaikkoja, mutta joissa myös ammattiyhdistystoiminta on aina ollut vähäisintä - ja heikoimpia sosiaalisia ryhmiä työmarkkinajoustojen läpiviemiseksi 
Työntekijät haluavat kokopäiväisiä, vakituisia työpaikkoja, turvattuja sosiaalisia oikeuksia, paremman elintason, todellista sosiaalista kehitystä ja vaurautta, peruspalkasta laskettavaa 80 prosentin työttömyysturvaa sekä erilaista, ihmisläheistä ja ihmisen tarpeet huomioon ottavaa politiikkaa.

Ribeiro e Castro (UEN)
Mielestämme on täysin luonnollista, että Euroopan komissio katsoo ajankohdan edellyttävän, että aktiivisen työllisyystukipolitiikan pohjalta luodaan sitovammat kriteerit ja että ne sisällytetään yhteen oikeudelliseen kehykseen.
Itse asiassa tällä järkeistämisellä tähdätään kahteen tavoitteeseen: yhtäältä työllisyystuen sääntelyjärjestelmän yksinkertaistamiseen ja selkiyttämiseen komission toimien avoimuuden sekä niiden ymmärrettävyyden ja seurattavuuden lisäämiseksi ja toisaalta Euroopan työllisyysstrategian mukaiseen Euroopan unionin työllisyyden parantamiseen, erityisesti heikoimmassa asemassa olevien ryhmien osalta.
Tämän vuoksi olen hyväksynyt esittelijän kannan, jonka mukaisesti hän pääosin tukee komission ehdotusta, sillä tällaisella lähestymistavalla toteutetaan hänen mielestään Lissabonin strategia, ja suhtaudun erityisen myönteisesti siihen, että on mainittu taloudellisen kehityksen tukemisen tarpeellisuus Euroopan unionin epäedullisimmassa asemassa olevilla alueilla ja erityisesti syrjäisimmillä alueilla.

Puhemies.
Äänestykset ovat päättyneet.
(Istunto keskeytettiin klo 12.53, ja sitä jatkettiin klo 15.00.)

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana Afganistanin tilanteesta käydyn keskustelun jatkaminen.

Stenzel (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, kohta on taas syyskuun 11. päivä, sen päivän ensimmäinen vuosipäivä, jolloin Al-Qaida-järjestöön kuuluvien terroristien ohjaamat kaksi lentokonetta törmäsivät World Trade Centreen aiheuttaen kummankin tornin romahtamisen, tuhansien ihmisten kuoleman ja maailman muuttumisen kerralla - tai ainakin me tuolloin ajattelimme niin. Itse asiassa muutoksia on tapahtunut. YK:n valtuutuksella perustettiin terrorismin vastainen liittoutuma. Ensimmäisen kerran kriisiin katsottiin voitavan soveltaa Naton perussopimuksen 5 artiklaa. Yhdysvaltojen presidentti Bush vaati Al-Qaida-verkostoa johtaneen saudimiljonääri Osama bin Ladenin kiinniottamista, ja juuri Afganistanissa terrorismin vastaisessa sodassa saavutettiin ensimmäinen merkittävä voitto, kun yleisesti epäinhimillinen ja erityisen vihamielisesti naisia kohteleva fundamentalistinen Taliban-hallinto syöstiin vallasta ja presidentti Karzain demokraattiseen kehitykseen pyrkivä väliaikainen hallitus perustettiin. Kun vuosi on kulunut, olemme kaikki ilman muuta tietoisia siitä, että terrorismin vastainen kamppailu, kuten presidentti Bush itse kerran totesi, kestää kauan monessakin suhteessa ja että nopeita voittoja on turha odottaa.
Afganistanissa Karzain hallituksen hallussa on tosiasiallisesti vain Kabulin kaupunki. Eri heimoihin kuuluvien useiden alueellisten hallitsijoiden valta ei ole vähentynyt vaan on joissain tapauksissa jopa vahvistunut. Tämä käy ilmi siitä, että on murhattu sekä komentaja Massoud että Afganistanin varapresidentti Abdul Qadir, joka oli saanut vihamiehikseen kilpailevan huumeparonin, Osama bin Ladenin ja talebanien kannattajat, mutta mahdollisesti myös Pohjoisen liiton jäsenet, jotka katsoivat, että heidät oli sivuutettu. On myös hyvin epäselvää, onko Osama bin Laden yhä elossa.
Päivänselvää on sen sijaan se, että Al-Qaida-verkosto on koonnut itsensä uudelleen ja järjestänyt uudelleen sissi-organisaationsa, joka toimii aktiivisesti muuallakin kuin naapurimaassa Pakistanissa, ja myös rahoituslähteensä, joista virtaa edelleen runsaasti rahaa. Jokainen joka lukee tämän päivän Herald Tribune -lehden, voi löytää siitä ajatuksia herättävän raportin kullan siirroista Sudaniin Pakistanista ja Iranista lähtevien väylien kautta. Tämä tarkoittaa, että Al-Qaida-verkostolla ja Taliban-aktivisteilla on edelleen oopiumin viljelyllä ja myynnillä hankitut laajat rahavarat käytössään. Euroopan unionin Afganistanin tilanteen vakauttamiseen antama tuki vaikuttaa näihin rahamääriin verrattuna melko vaatimattomalta, vaikka EU:sta onkin tullut suurin tähän tarkoitukseen tukea jakava avunantaja. Meidän on epäilemättä toimittava juuri näin aikanaan neuvostokommunistien miehittämän ja vuosikymmenten ajan sisällissodan raunioittaman maan rauhoittamiseksi. Tällä tavoin voimme osallistua Pakistanin, Iranin ja Intian välisen kriisialueen sekä entisen Neuvostoliiton epävakaan Aasian puoleisen osan vakauttamiseen. Meidän on toimittava näin myös itseämme suojellaksemme. Eurooppaan kulkeutuu Afganistanista peräisin olevien huumeiden lisäksi myös laittomia maahanmuuttajia, joiden määrissä on viime vuonna tapahtunut merkittävä lisäys T?ekin tasavallan, Slovakian ja Itävallan rajoilla.
Lisäksi tarvitaan yhtä paljon sekä humanitaarista apua että terrorismin ja järjestäytyneen rikollisuuden torjumiseen tarkoitettuja kohdennettuja toimia. Taistelua meidän on varmasti jatkettava vielä kauan, emmekä voi odottaa nopeita voittoja. Kuitenkin meidän on jatkettava sitä, jos haluamme osoittaa Yhdysvalloille, että meitä on syytä pitää varteenotettavina kumppaneina terrorismin vastaisessa liittoutumassa.
Syyskuun 11. päivän jälkimainingeissa suhteissa Yhdysvaltoihin on ilmennyt lievästi sanottuna monenlaista närää. Kumpikin osapuoli on pahoillaan - eurooppalaiset siksi, että Yhdysvallat toimii yksin, ja Yhdysvallat siksi, että Euroopan unioni ei ole poliittisesti yhtenäinen, ja sen sotilaallisen heikkouden vuoksi. Kummastakin käy esimerkiksi EU:n Irakin linjaus, joka on toistaiseksi ollut lähinnä epäjohdonmukainen. Samaan asiaan liittyvät myös Yhdysvaltojen Bagdadiin suuntaamat uhkaavat eleet, jotka eivät ole aina uskottavia.
Atlantin kummallakin puolella tarvitaan siis johdonmukaista kriisinhallintaa, jonka avulla ei torjuta pelkästään kansainvälisen terrorismin seurauksia vaan myös ja nimenomaan sen syitä, kuten Valkoisen talon entinen turvallisuusneuvonantaja Zbigniew Brzezinski oikeutetusti vaati. Tällainen strategia on kehitettävä Lähi-idän kriisien purkamiseksi, Israelin ja palestiinalaisten välisen konfliktin ratkaisemiseksi ja islamilaisen poliittisen fundamentalismin tyrehdyttämiseksi, missä tahansa fundamentalismi nostaakaan päätään - ja sillähän on jalansijansa myös Euroopassa. Euroopan unioni voi ja sen täytyykin osallistua huomattavassa määrin näiden seikkojen edistämiseen. EU:n Afganistanin apu on olennainen osa näitä pyrkimyksiä.
Gröner (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, Euroopan unioni oli hyvin aktiivinen toimija Afganistanin demokratisoinnissa, ja siitä erityiset kiitokset komissiolle ja varsinkin sen kenttähenkilöstölle.
Eurooppalaiset naiset aloittivat jo vuonna 1998 pidetyn kansainvälisen naisten päivän yhteydessä ?kukka Kabulin naisille? -kampanjan ja pahoittelivat ihmisoikeusrikkomuksia, joilla tarkoitettiin erityisesti koulutuksen, terveydenhoidon, työn ja poliittisen toiminnan epäämistä naisilta. Kului vielä toiset kuusi vuotta talebanien tyranniaa ennen kuin demokratia alkoi uudelleen orastaa. Sen jälkeen kansainvälinen terrorismin vastainen liittoutuma häivytti Taliban-aaveen taka-alalle. Demokraattinen liikehdintä käynnistyi heti, ja EU:lla oli tässä jälleen aktiivinen rooli Bonnissa pidetyssä Petersbergin kokouksessa. Samaan aikaan, vaikkakaan sitä ei juuri noteerattu, pidettiin Brysselissä ensimmäinen afgaaninaisten huippukokous eurooppalaisten naisten kutsumana. Siellä afgaaninaiset, olivatpa he maanpaossa eläviä tai asuivatpa he Afganistanissa, pystyivät ensimmäisen kerran ja kahden vuosikymmenen poliittisen osallistumattomuuden jälkeen keskustelemaan omalla foorumillaan ja saamaan yhteyden toisiinsa.
Kansainvälisen painostuksen ansiosta naiset hyväksyttiin ensin mukaan Loya Jirgaan ja sen jälkeen he saattoivat osallistua uuteen väliaikaiseen hallitukseen. Samanaikaisesti huolehdimme siitä, että budjettiin sisällytettiin varoja naisten auttamiseksi monien heidän menettämiensä oikeuksien palauttamisessa, ja siitä, että RAWAn (Revolutionary Association of the Women of Afghanistan, Afganistanin naisten vallankumouksellinen liitto) kaltaisille omaehtoisen avun järjestöille myönnettiin määrärahoja budjetista.
Olemme saaneet suruksemme nyttemmin kuulla raportteja siitä, että ensimmäisiä tyttökouluja ollaan taas sulkemassa, että fundamentalistit haluavat taas häätää naiset pois julkisesta elämästä ja että naisministerien poliittista vaikutusvaltaa ollaan rajoittamassa. Kaikki käytössämme oleva poliittinen vaikutusvalta on nyt pantava peliin estääksemme naisten tilanteen huonontumisen entisestään ja ennen kaikkea varmistaaksemme sen, että apu saapuu maaseudulle ja sitä annetaan naisille.
Yhdessä Euroopan neuvoston naisten kanssa teimme aloitteen naistarkkailijoiden monikansallisen ryhmän perustamisesta sen varmistamiseksi, että naiset saavat tarvitsemansa avun. Koska uskon, että tämä liekki ei saa sammua, kehotan nyt komissiota voimakkaasti jatkamaan huomion kiinnittämistä naisten tilanteeseen ja sen vaatimista, että torjumme ensisijaista ongelmaa, naisten köyhyyttä ja lukutaidottomuutta. Vaikka maailman yleisessä mielipiteessä painottuvat muut asiat, olen ehdottomasti sitä mieltä, että meidän on edelleen jatkettava Afganistania koskevia toimia ja meidän on oltava paikallistasolla läsnä. Oma ryhmäni, sosiaalidemokraattien ryhmä, lähettää valtuuskunnan Afganistaniin, ja toivon, että komissio tukee hanketta antamalla logistista apua. Uhkaava Irakin sota voisi tehdä tyhjäksi sen, mikä on saavutettu, ja näin ollen kaikki ponnistelumme alueen rauhoittamiseksi ovat tarpeen.
Andreasen (ELDR).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, tämänaamuisen keskustelun jatkoksi on rohkaisevaa lukea Johannesburgista lähetetyistä sähkeistä, että neuvoston puheenjohtaja Anders Fogh Rasmussen ja Yhdysvaltain ulkoministeri Colin Powell järjestivät tänä aamuna Johannesburgissa tapaamisen, jossa he sopivat, että Yhdysvallat kuulee liittolaisiaan Irakin asiassa, ja että Yhdysvallat sopi EU:n kanssa siitä, että ensin yritetään taivuttaa Irak päästämään kansainväliset asetarkastajat maahan työskentelemään vapaasti ja rajoituksetta.
Afganistanista käydyssä keskustelussa on käsitelty kahta seikkaa: ajankohtaista kysymystä väitetyistä Afganistanissa tapahtuneista sotarikoksista ja pidemmän aikavälin kysymystä vaikeuksissa kamppailevan maan sisäisestä tilanteesta. Väitettyjen sotarikosten osalta meidän on tällä hetkellä odotettava YK:n selvitysten tuloksia. Jos selvityksistä ilmenee, että sotarikoksia on tapahtunut, niihin syyllistyneet ihmiset on etsittävä ja heitä vastaan on nostettava syyte voimassa olevien säännösten mukaisesti. Tällä hetkellä asiasta ei voida todellakaan juuri muuta sanoa.
On ollut hyvin rohkaisevaa kuulla neuvoston puheenjohtajan ja komission jäsenen raportoivan Afganistanin kehittymisestä nyt, kun ei ole kulunut vuottakaan siitä, kun maa oli raunioina. Voimme olla tyytyväisiä Bonnin prosessiin ja ylpeitä EU:n tähän köyhyyden runtelemaan maahan toimittamasta avusta. Olemme itse asiassa tänään saaneet kuulla EU:n menestyksekkäästä maan jälleenrakentamisesta, ja meidän olisi kiitettävä komissiota varsinkin sen taukoamattomista ponnisteluista. Tiedämme myös sen, että olemme vasta ensimmäisessä vaiheessa, että meillä on pitkä matka kuljettavanamme ja että uuteen hallintoon tai väliaikaiseen hallitukseen kohdistuu sekä ulkoisia että sisäisiä uhkia. Vaikka Al-Qaida on kooltaan paljon aiempaa pienempi, se on edelleen Afganistanin rajan läheisyydessä olevilla alueilla piilevä ulkoinen uhka. Sisäisistä uhkista puhuttaessa on ilman muuta syytä olla huolestunut siitä, että sotaherrat jatkavat selvästikin toimintaansa, ovat edelleen oopiumiunikkojen viljelyn taustalla ja pystyvät asemansa vuoksi uhkaamaan Afganistanin vakautta. Tämä on uhka maan koskemattomuudelle ja presidentti Karzain hallitukselle, joka on paras tae rauhallisesta kehitysprosessista, jossa otetaan huomioon meille tärkeiden arvojen toteuttaminen. Tämän vuoksi meidän on edelleen ylläpidettävä tiivistä vuoropuhelua väliaikaisen hallituksen kanssa sekä aloitettava tiivis vuoropuhelu minkä tahansa vuoden 2004 vaalien tuloksena syntyvän hallituksen kanssa. EU:n nopeiden tehotoimien on jatkuttava pitkän aikavälin ponnisteluina. Se, että EU on äsken käynnistänyt ?vettä elämää varten? -aloitteen, on kiitettävästi sen mukaista, mitä olemme aiemmin tässä parlamentissa kuulleet. Toisin kuin lähes kaikki muut kasvilajit, oopiumiunikot eivät tarvitse paljoakaan vettä, joten antakaamme EU:n toimittaa Afganistaniin vettä, osoittaa siten vastuullisuuttaan ja edistää siten rauhanomaisemman maailman syntymistä.

Morgantini (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, haluan ajatella ja toimia niin, että konfliktien ratkaisemiskeinona suosittaisiin sovittelua sekä köyhyyden ja epäoikeudenmukaisuuden torjumista, eikä sotaa ja pommituksia, mutta en minäkään ole sinisilmäinen: olen täysin tietoinen konfliktien monimutkaisuudesta ja ristiriitaisuuksista. Olen samaa mieltä komission jäsen Pattenin kanssa siitä, ettemme tarvitse intoa - vaikkei hitunen sitä olisikaan pahitteeksi - vaan ratkaisuja, ja nämä ratkaisut eivät saa olla ihmisiä, luontoa sekä ihmisoikeuksia ja sosiaalisia oikeuksia tuhoavien presidentti Bushin ja pääministeri Sharonin tai Osama bin Ladenin ja Hamasin esittämä Danse macabre. Hyvän ja pahan voimien välinen taistelu tuo mieleen keskiajan, ja se horjuttaa oikeusvaltiota. Talebanit on nujerrettu, mutta heidän ideologiansa elää edelleen: monet heidän käytännöistään, jotka eivät ole tuiki tuntemattomia nykyisillekään vallanpitäjille, ovat säilyneet.
Pakolaiset palaavat kotiin, mutta heille ei anneta apua, kouluja avataan uudelleen, mutta koulutytöt ovat joutuneet pommi-iskun kohteeksi, elokuvateattereita avataan uudelleen, mutta ne eivät saa näyttää intialaisia elokuvia, koska niissä on hunnuttomia naisia, naiset eivät saa laulaa radiossa tai televisiossa, raiskaukset ja väkivalta ovat yleisiä ilmiöitä, tappava ja tuottava oopiumikauppa jatkuu, ja vaikka jälleenrakennus on käynnissä - ja se on hidas prosessi - vaarana on, että Afganistanin täysivaltaisuuden murentavat raha ja korruptio.
Tästä ja monista muista syistä taloudellista ja sosiaalista apuamme on toimitettava nopeasti ja tehokkaasti oikeusvaltion rakenteiden ja infrastruktuurin luomiseksi ja sen kansalaisyhteiskunnan osan - joka koostuu etenkin naisista - auttamiseksi, joka on täysin omistautunut rauhan, oikeudenmukaisuuden, kehityksen ja rauhan turvaamiseen kaikille miehille ja naisille. Afganistanin tilanne on surullinen, ja meidän on jatkuvasti autettava tätä maata, koska tiedämme, että siellä on yleinen tarve suvereniteetille ja että tällä alueella käytävän sodan on loputtava.

Maes (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, teimme tosiasiassa suuren virheen ensimmäisen sodan jälkeen eli sen jälkeen, kun venäläiset kokivat tappion Afganistanissa. Me osoitimme aivan liian vähän kiinnostusta Afganistanin jälleenrakentamista kohtaan emmekä ryhtyneet toteuttamaan siellä konfliktien ehkäisyä yhteiskunnan jälleenrakentamisen avulla.
Afgaaniyhteiskunta on monimutkainen monien ryhmittymiensä, heimojensa sekä uskonnollisten ja etnisten erojensa vuoksi. Eri kulttuurit on integroitava, ja Afganistanille, joka on luultavasti aina ollut raskaasti militarisoitu alue ja on varmasti sitä edelleen, on toistettava vielä kerran, että oikeusvaltio ei voi versoa aseen piipusta. Fundamentalismi ei ole varmasti kadonnut afganistanilaisesta yhteiskunnasta, mutta meidän on tehtävä pakolaisten paluu mahdolliseksi suunnittelemalla ohjelmamme hyvin ja takaamalla väestön, mm. naisten, mahdollisimman kattava osallistuminen. Meidän on asetettava tämä ehdoksi, koska jos rahaa vain myönnetään ja naisten verhoaminen burkaan ja heidän sulkeminen kodin sisäpuolelle alkaa taas, jotakin on mennyt pahasti pieleen. Taloutta on kehitettävä, miinat on raivattava maaseudun palauttamiseksi ennalleen. Kaikki tämä tietää paljon kustannuksia ja kysyy ennen kaikkea kärsivällisyyttä. Koska rikollisuus on niin yleistä, emme saisi hämmästyä, vaikka ryhmittymien välillä puhkeaisikin aika ajoin uusia aseellisia selkkauksia. Tästä syystä korostaisin ihmisoikeuksien turvaamisen tarpeellisuutta. Meidän on varmistettava, että mistään ei jätetä rankaisematta ja että kaikki rikokset ihmiskuntaa vastaan on ehdottomasti tutkittava. Voisimme kenties tukea Yhdistyneitä Kansakuntia tässä pyrkimyksessä siten, että sen moraalista arvovaltaa kohennetaan myös rahallisesti.

Van Orden (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, vaikka kuinka pyrimmekin auttamaan paremman Afganistanin rakentamisessa, emme saisi kadottaa näköpiiristä sitä, miksi olemme tällä hetkellä sitoutuneet niin vahvasti toimiin Afganistanissa. Syynä on tietenkin terrorismin kitkeminen ja rauhanomaisen, järjestäytyneen, kestävän ja paremman yhteiskunnan rakentamiseen osallistuminen ja sen varmistaminen, etteivät ääriainekset luo kyseiseen maahan tai muualle uutta kasvustoaan. Kaikkien toimiemme mittapuina voisi pitää näitä tavoitteita, ja meidän pitäisi myöntää avoimesti tilanteen epävakaus, mikä on suuri haaste sekä ISAFille (International Security Assistance Force) että muille maassa toimiville yhteisrintaman joukoille. Tällä hetkellä vallitsee yhä laajempi yksimielisyys siitä, että ISAFin olisi ulotettava toimivaltuutensa myös Kabulin ulkopuolelle. Tässä ei ole kyse ainoastaan asianmukaisten kansainvälisten joukkojen saatavuudesta, vaan sen avulla voidaan myös testata, kuten komission jäsen Patten on todennut, ovatko niskuroivat paikalliset sotaherrat, joilla on usein tukenaan ulkomaisten etuja alueella ajavia tahoja, valmiita tunnustamaan Kabulin hallituksen vallan.
Turkin asevoimia on onniteltava siitä, että ne saattoivat onnistuneesti päätökseen ensimmäisen puoliskon ISAF-komennuksestaan. Ammattimaisen ja luotettavan afgaaniarmeijan ja poliisilaitoksen rakentaminen, joka on käynnissä samanaikaisesti pääosin amerikkalaisten, brittien ja ranskalaisten voimin, vie aikaa, eikä liene epäselvää, että ISAFin on jatkettava operaatioitaan ensi vuonna, ja tarvitaankin heti tuoreet tiedot komennuksen jatkojärjestelyistä. Kaikkein epäsuotavinta olisi, että kun Irakiin suunnatun iskun mahdollisuus on ilmassa, ei Afganistanin sotilaallisia järjestelyjä tunnettaisi.
Haluaisin kiinnittää tässä tilanteessa huomiota kolmeen seikkaan, joita ovat pakolaiset, EU:n rahoitus ja maamiinakysymys. Käsittelen ensimmäiseksi pakolaisasiaa, jonka neuvoston puheenjohtaja Haarder otti jo aiemmin esille. Tällä hetkellä Afganistanissa vallitsee tietty turvallisuuden taso. Vaikka monet pakolaiset ovat palanneet kotimaahansa, miljoonat ovat edelleen Iranissa ja Pakistanissa. Sanotaan, että Iranissa olisi kaksi miljoonaa ja Pakistanissa kolme miljoonaa pakolaista, joskin eri arviot poikkeavat huomattavasti toisistaan. Lisäksi Britanniaan ja muihin Euroopan maihin saapuvista pakolaisista ja turvapaikan hakijoista merkittävä osa on lähtöisin Afganistanista. Meidän on pidettävä mielessä, että monilla heistä on aiempia yhteyksiä ääriaineksiin ja vaarana on myös kiihkomuslimien toiminta ja sen leviäminen omissa yhteiskunnissamme Afganistanin lisäksi. Tällainen on silkkaa hulluutta. Tarvitaan kohdennetumpia ja määrätietoisempia toimia näiden ongelmien ratkaisemiseksi ja Afganistaniin palaamisen kannustamiseksi.
Rahoituksesta toteaisin, että suurin osa tammikuussa Tokiossa sovitusta 4,5 miljardin Yhdysvaltain dollarin avustuksesta, josta yli 1 miljardi Yhdysvaltain dollaria oli saatu Euroopan unionilta, on tullut hitaasti perille, vaikka panenkin merkille sen, mitä komission jäsen on todennut komission reagoimisesta. Rahojen saaminen perille on ongelmallista: Afganistanin väliaikaisella hallituksella ei ole instituutioita, joiden kautta se voisi nostaa rahaa tehokkaasti, ja se tarvitseekin enemmän apua tällä alalla. Samanaikaisesti on huolehdittava kansainvälisten varojen asianmukaisesta valvonnasta ja hallinnoinnista. Sanon tämän juuri nyt, kun Euroopan komission tähän liittyviä menettelyjä arvostellaan taas kerran ankarasti. Kuten saimme Palestiinan itsehallintoalueella aivan viime aikoihin asti huomata, kansainvälinen yhteisö on suurimmaksi osaksi jättänyt huolehtimatta rahojen asianmukaisesta valvonnasta ja hallinnoinnista. Bonnin sopimuksessa todetaan pelkästään, että väliaikaisen hallituksen jäsenten on noudatettava kansainvälisten normien mukaisesti laadittua menettelytapasäännöstöä. Tätä säännöstöä ei ole julkistettu, ja näyttäisi joka tapauksessa siltä, ettei se ole aivan riittävä. Meidän on vaadittava sitä, että afgaaniviranomaiset ja kansainvälinen yhteisö, Euroopan unioni mukaan luettuna, ryhtyvät toimiin varojen asianmukaisen hallinnoinnin, kirjanpidon ja käytön varmistamiseksi.
Lopuksi otan esiin maamiinakysymyksen, johon muutkin puhujat ovat puuttuneet. Afganistan on maailman miinoitetuimpia maita. Tämä oli tilanne ennen viime syyskuuta, ja tilanne on sen jälkeen vain pahentunut. Piilevät maamiinat ja räjähtämättömät ammukset (UXO) ovat suurin este taloudelliselle ja sosiaaliselle elpymiselle. Arvioidaan, että Afganistanissa loukkaantuu päivittäin 5-10 ihmistä miinojen räjähdyksissä ja että maaperässä on arviolta 10 miljoonaa miinaa. Suhtaudumme myönteisesti siihen, että Afganistanin väliaikainen hallitus pyrkii hyväksymään henkilömiinojen käytön kieltävän Geneven sopimuksen, mutta miinat ovat yhä maaperässä ja niiden uhrit linkuttavat kaduilla. On heti käynnistettävä asianmukaisesti koordinoitu ja rahoitettu toimintaohjelma miinantorjuntaoperaatioiden palauttamiseksi edes sille tasolle, jolla ne olivat ennen viime syyskuuta. Tarvitaan yhteistä ajallisesti rajattua sitoutumista, muutoin keskustelemme vielä kymmenenkin vuoden päästä tästä samasta asiasta.
Afganistanissa riittää tekemistä. Toimikaamme oikein yhteistyössä Yhdysvaltojen ja muiden liittolaisten kanssa - ja muistakaamme koko ajan, miksi oikein olemme siellä.
Fava (PSE).
Arvoisa puhemies, paljon on vielä tarpeen tehdä Afganistanin hyväksi, ja tämä päätöslauselma on hyvä poliittinen panostus. Haluaisin kuitenkin ottaa esiin kolme seikkaa. Ensinnäkin meidän on palautettava Yhdistyneiden Kansakuntien rooli, vastuu ja näkyvyys. Kun arvioidaan väliintulon tuloksia, kun tehdään jatkotoimia perustelevia analyyseja, huomaamme, että Yhdistyneet Kansakunnat on poissaolija, sitä pidetään usein tunkeilijana ja se tosi asiassa suljetaan ulkopuolelle. Tällainen yksipuolinen lähestymistapa ei edistä Afganistanin asiaa, eikä vähiten sen vuoksi, että kannamme oikeutetusti ja vilpittömästi huolta siitä, että luotamme kaikessa sokeasti presidentti Bushiin, jonka ulkopoliittinen linja on melko epäjohdonmukainen ja jonka jopa hänen toimeenpanevat virkamiehensä ovat kaiken lisäksi kyseenalaistaneet.
Toiseksi emme voi hyväksyä ihmisoikeusasioissa epätasapuolisia normeja. Vaadimme takeita oikeudenmukaisista oikeudenkäynneistä kaikille syytetyille siitä riippumatta, mistä rikoksesta heitä syytetään. Vaadimme kansainvälisten sopimusten noudattamista. Voi olla, että joitakin niistä on tarpeen parantaa ja tarkistaa, ja ne on todellakin tarkistettava eikä vain siirrettävä syrjään. Vaadimme, että näitä takeita sovelletaan kaikkiin syytettyihin, koska perussääntö tai perusperiaate on, että ihmisoikeuksista ei voida tinkiä varsinkaan, jos se on meidän kannaltamme tarpeellista. Korostan vielä: siitä riippumatta, kuka syytetty on.
Arvoisa puhemies, lopuksi todettakoon, että tässä päätöslauselmassa vaadimme afgaaniviranomaisia tekemään kaikkensa, jotta oikeus toteutuisi Afganistanissa surmansa saaneiden lehtimiesten tapauksessa ja jotta heidän murhiinsa liittyvä totuus paljastuisi - toistan vielä: jotta oikeus toteutuisi ja totuus paljastuisi, eli oikeuden toteutumisen lisäksi vaadimme, että saamme tietää, miksi niin moni lehtimies on saanut surmansa. Se, että olemme saaneet tietää, mitä Afganistanissa tapahtuu, on osaksi niiden lehtimiesten ansiota, jotka päättivät lähteä raportoimaan tästä sodasta kentältä käsin. Arvoisa puhemies, se, että vaadimme oikeutta niille, jotka saivat surmansa tehtäväänsä täyttäessään, ja se, että vaadimme heidän kuolinsyynsä selvittämistä, on vähin, mitä parlamentti voi tehdä.

?orakas (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, vastustamme Afganistanista tehtyjä päätöslauselmia sekä yhteistä päätöslauselmaa, koska - vaikka niissä voikin olla joitakin hyviä kohtia - niissä annetaan oikeutus väliintulolle ja afgaanikansan murhaamiselle ja annetaan lupa vastaaville operaatioille Irakissa tai siellä mihin imperialistit päättävätkään lähteä. Vastustuksemme on vielä voimakkaampaa siksi, että tarkoituksena on aivopestä kansakunnat uskomaan, että imperialisteilla on oikeus vaihtelevin ja sekalaisin perustein puuttua muiden maiden asioihin, pommittaa, tappaa ja tuhota kokonaisia maita sekä asettaa nukkehallituksia. Näin tapahtui Irakissa vuonna 1991, Kyproksella vuonna 1974 ja Jugoslaviassa vuosina 1993-99 sekä myös muualla.
Syyskuun 11. päivän hirvittävän teon jälkeen tekosyy Afganistaniin suunnatulle armottomalle hyökkäykselle, joka aiheutti sanoinkuvaamatonta tuhoa, lukemattomia uhreja ja joukkomurhan, oli terrorismin vastainen taistelu, joka perustui mielivaltaiseen, todentamattomaan väitteeseen, että USA:n agentti bin Laden, Al-Qaida ja USA:n tukemat talibanit olivat syyllisiä. Kuten Yhdysvaltain puolustusministeri Donald Rumsfeld on todennut, tällainen sotilasoperaatio ei edellytä väitteen todistamista. Valitettavasti monet tässä talossa ovat samaa mieltä.
Vieläkin säälimättömämpi pääministeri Blair kertoo meille, että hyökkäys Afganistaniin toteutettiin moraalisena perustana tulevalle hyökkäykselle Irakiin. Nyt Yhdysvaltojen presidentti on osoittanut kyynisyyteensä todetessaan, että vaikka Irak sallisi asetarkastajat, ongelma ratkeaa ainoastaan sodan avulla. Sillähän ei ole väliä, että sota johtaa taas uuteen verenvuodatukseen ja siihen, että Saddamin kannatus lisääntyy. Tällaisen hyökkäyksen perusteluna, jopa Yhdistyneiden Kansakuntien siunauksella, on todentamaton väite siitä, että Saddamin johtamalla julmalla diktatuurilla on käytössään joukkotuhoaseita. Ja kuitenkin näiden väitteiden esittäjillä on vielä paljon tuhoisampia aseita eri puolilla maailmaa, ja he uhkaavat käyttää niitä Kiinaa, Venäjää ja muitakin maita vastaan. Näin ollen Bushin hallinto on jopa vielä vaarallisempi, ja kansakuntien on yhdistyttävä sitä vastaan...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Tannock (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, nyt on kulunut vuosi syyskuun 11. päivän traagisista tapahtumista, jotka johtivat sotaan Afganistania vastaan. Tällä hetkellä Afganistanissa ollaan onneksi jo siinä vaiheessa, että hirvittävän Taliban-hallinnon ja sen Al-Qaida terroristiliittolaisten jäänteitä ollaan etsimässä ja tuhoamassa. Afganistanissa on kuitenkin saatu paljon aikaan sen jälkeen, kun Mullah Omar häädettiin ja Osama bin Laden toivottavasti katosi iäksi.
Tytöt ovat palanneet koulun penkille, musiikki ja elokuvat ovat taas sallittuja ja jalkapallo on korvaamassa julkiset hirttäjäiset. Bonnin konferenssi onnistui samoin kuin Tokiossa pidetty avunantajien konferenssi. Entinen kuningas, joka minulla oli kunnia tavata viime syyskuussa Roomassa, perusti Loya Jirgan. Hänelle on tällä hetkellä suotu ?kansakunnan isän? titteli, koska hän on tehnyt väsymättä ja ahkerasti kulissientakaista työtä kansansa yhdistämiseksi ja riitelyn lopettamiseksi etenkin pataaniyhteisöjen keskuudessa.
ISAFilla eli kansainvälisillä turvallisuusjoukoilla (International Security Assistance Force) riittää kuitenkin työsarkaa. Olemme joutuneet todistamaan kahden ministerin murhan ja tällä viikolla pommi-iskun, jonka kohteena olivat luultavasti länsimaiset joukot. Joudumme yhä silmityksin sotaherrajärjestelmän, etnisen jaon ja kukoistavan huumekaupan vahingollisten vaikutusten kanssa. Olin järkyttynyt luettuani, että tämän vuoden oopiumisato oli kolme tuhatta tonnia eli jopa enemmän kuin Kultaisen Kolmion 900 tonnin sato Myanmarissa ja Thaimaassa. Ongelmanamme on naapurimaassa Iranissa yhä tunnettu huomattava sympatia äärimuslimien terrorismia kohtaan. Joidenkin Al-Qaidan taistelijoiden väitetään paenneen Iraniin, mutta aivan varmasti monet ovat hakeneet suojaa Pakistanista, jossa presidentti Musharraf tasapainoilee lännen kanssa tehtävän yhteistyön ja sen välimailla, ettei hänen tarvitsisi tehdä kaikkea kotoperäisten äärimuslimien Jihad-terroristiryhmien kitkemiseksi, vaikkakin hän on sitoutunut niiden hävittämiseen. Nämä ryhmät soluttautuvat Intian Ka?miriin, jossa ne aiheuttavat tuhoa ja tekevät kahden naapurimaan, joista kumpikin on ydinasevaltio, välisestä sodasta varteenotettavan mahdollisuuden. On selvää, että presidentti Musharraf ei halua rauhanomaisia Ka?mirin vaaleja.
Myöskään Pakistan ei tee kaikessa yhteistyötä ISAFin kanssa sallimalla ISAFin tunkeutua luoteisen rajaseudun heimoalueille, joilla Al-Qaida on parhaillaan kokoamassa rivejään voidakseen uhata Afganistanin hallitusta ja kansalaisyhteiskuntaa.
Lännen on nyt varauduttava jatkamaan Turkin johtamien ISAF-joukkojen toimikautta YK:n päätöksellä ensi vuoden puolelle sekä laajennettava joukkojen toimialuetta myös afgaaniprovinsseihin sotaherrajärjestelmän hävittämiseksi ja hallituksen vallan lisäämiseksi provinsseissa osana kansakunnan rakentamista. Lisäksi on perustettava kansallinen armeija ja poliisivoimat ja toimitettava kullanarvoista apua äärimmäisen köyhään maahan.
On murheellista todeta, että Tokiossa luvattu 1,8 miljardin dollarin jälleenrakennusavustus ei ole vielä toteutunut. Ainoastaan humanitaarinen apu on toistaiseksi saapunut perille. Tuoreen vuoristoalueiden teho-operaation (Mountain Sweep) avulla paljastui ainoastaan muutamia asekätköjä, ja meillä on vielä paljon tekemistä ennen kuin olemme palauttaneet tähän kauniiseen maahan rauhan ja vaurauden ja olemme tehneet siitä jälleen kansainvälisen yhteisön arvostetun jäsenen, jollainen se oli 1960- ja 1970-luvuilla.
Olen itse vahvasti sitä mieltä, että Afganistanin hallituksen olisi keskeytettävä Sharia-lain soveltaminen sellaisilla aloilla, joita ovat esim. naisten kivittäminen kuoliaaksi ja raajojen amputointi, osoittaakseen, että uudenaikainen muslimimaa noudattaa kansainvälisiä sopimuksia sekä sopimusvelvoitteita ja kannattaa ilman julmuutta ja ihmisoikeusrikkomuksia täytäntöön pantavaa oikeutta. Myös sotarikolliset on rekisteröitävä, ja heidän rikoksensa käsiteltävä oikeusistuimissa. Länteen pyrkivät pakolaiset, jotka kannattavat terroristeja tai ovat olleet mukana talebanien tai Al-Qaidan toiminnassa, on lähetettävä takaisin saamaan ansioidensa mukaan.
Toivotan vilpittömästi onnea presidentti Karzaille ja entiselle kuninkaalle Mohammad Zahir Shahille kaikkien niiden haasteiden edessä, joita he joutuvat kohtaamaan seuraavina viikkoina. Toivon siis vilpittömästi, että Afganistanista tulee jälleen kansainvälisen yhteisön kunnioitettava jäsen, joka se aikoinaan oli.
(Suosionosoituksia oikealta)

Izquierdo Rojo (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tiesimme ja varoitimme, että taleban-fundamentalismin naisille aiheuttamaa vahinkoa olisi hyvin vaikea korjata. Nykytilanne osoittaa, että tällä hetkellä tarvitaan paljon jatkuvaa ponnistelua ja erityisesti naisille suunniteltuja ohjelmia yksilön itsenäisyyden vähimmäistason palauttamiseksi.
Euroopan unioni voi kuitenkin ryhtyä moniin käytännön toimiin. Ehdotamme esimerkiksi sellaista hanketta, jossa naisille tarjotaan mahdollisuus vaihtaa burkansa ajokorttiin niin, että naiset voivat hyödyntää vapaan liikkumisen oikeuttaan ja halutessaan vaihtaa tämän vaatekappaleen - joka rajoittaa heidän elämäänsä - autoon ja ajokorttiin. Komission olisi käynnistettävä yhteistyöprojekti, jonka puitteissa afgaaninaiset voisivat toteuttaa tämän muutoksen: burkaa vastaan ajokortti, auto sisältyy pakettiin.
Arvoisa komission jäsen, tänä aamuna puhuitte paikan päällä työskentelevien ryhmien tärkeydestä ja niiden saavutuksista. Kannustan teitä harkitsemaan tätä varsin yllättävää ja innovatiivista hanketta: afgaaninaisille auto burkaa vastaan.

Ghilardotti (PSE).
Arvoisa puhemies, sodat, neuvostojoukot ja talebanit ovat jättäneet jälkeensä valtion, jolla ei ole instituutioita tai teollisuutta ja jonka maatalous on ahdingossa. Jäljellä on valtio, jossa köyhyys ja niin miesten kuin naistenkin lukutaidottomuus, uuslukutaidottomuus mukaan luettuna, on uskomattoman yleistä. Lisäksi yhteisyyden puute afgaaniyhteiskunnan muodostavien erilaisten kulttuuristen, sosiaalisten, uskonnollisten ja etnisten identiteettien välillä pahentaa väliaikaisen hallituksen jokapäiväisiä ongelmia entisestään.
Kuten on sanottu, tämän maan hallitseminen ei tarkoita pelkästään keskeisten institutionaalisten uudistusten -joista ensimmäinen on perustuslaki - toteuttamista, vaan peruspankkijärjestelmän luomista tyhjästä mahdollisimman nopeasti, koulutuksen jakamista ja kansalaisten ja etnisten ryhmien välisen kunnioituksen edistämistä, kaupunkien ja infrastruktuurin jälleenrakentamista, sotilaallisten ja siviiliasioiden erottamista toisistaan sekä maailmanlaajuistuvassa maailmassa elinkelpoisen teollisuuden ja maatalouden rakentamista uudelleen. Väliaikaisen hallituksen haasteet eivät ole vähäisiä, koska kaikki olisi tehtävä kerralla, mahdollisimman nopeasti, mahdollisimman edullisesti ja mahdollisimman laajan yhteistyön pohjalta. On selvää, että nämä tehtävät eivät ole helppoja varsinkin, jos ne on toteutettava verraten lyhyessä ajassa. Lisäksi presidentti Karzai pyrkii selvästi saavuttamaan pysyvän rauhan kansalaisten, etnisten ryhmien ja sukupuolten välille luodakseen perustan maan demokratisoimiselle väliaikaisen hallituksen kaksivuotisen toimikauden aikana.
Kuten komission jäsen Patten sanoi, tie on edelleen varsin kivikkoinen. Erityisesti naisten tilanne ei ole todellisuudessa ja käytännössä kohentunut presidentti Karzain lausunnoista huolimatta. Lukutaidottomuus on naisten keskuudessa erittäin yleistä - kuusi tai seitsemän prosenttia verrattuna aiempaan 39 prosenttiin. Jopa uusi hallitus on tästä näkökulmasta taantunut, sillä jotkut sotaherrat eivät ole tyytyneet poliittiseen vaikuttamiseen pelkästään hajautetussa paikallishallinnossa vaan myös Kabulin hallituksessa. Sensuuri on lisääntynyt, kuten on mainittu, ja naiset pitävät edelleen yllään burkaa, ja heitä syrjitään erityisesti etelä- ja kaakkoisalueilla.
Unionin on tehostettava toimintaansa sen varmistamiseksi, että Bonnissa heränneet toiveet eivät täysin murenisi ja että nykytilanne, jolle on ominaista laaja-alainen epätasa-arvoisuus, syrjintä ja ihmisoikeuksien laiminlyönnit, ei muuttuisi pitkällä aikavälillä pysyväksi tilanteeksi.

Haarder
Arvoisa puhemies, luulen, että kaikki ovat samaa mieltä siitä, että Afganistanissa on kahdeksan viime kuukauden aikana tapahtunut merkittävää kehitystä, ja haluaisin kiittää Euroopan parlamentin jäseniä käydystä keskustelusta. Kuitenkin yksimielisyys vallitsee myös siitä, että suuria ongelmia on yhä ratkaisematta, kuten kävi ilmi esimerkiksi joistakin äskeisistä puheista.
Haluaisin ensiksi esittää joitakin huomioita mahdollisista ihmisoikeusrikkomuksista, esimerkiksi liittyen siihen, että Pohjois-Afganistanista löydettiin äsken joukkohautoja. Ei saa jäädä epäselväksi, että neuvosto pitää erittäin tärkeänä, että afgaanihallitus ja afgaanikansa ottavat vastuun menneisyydestään ja mahdollisesti tehdyistä sotarikoksista. Tämä ei suinkaan rajoitu koskemaan vain Taliban-hallinnon harjoittamia julmuuksia. Tältä osin presidentti Karzain lausunto joukkohautausten tutkimisesta on rohkaiseva.
YK:lla on keskeinen rooli afgaanihallituksen työskentelyn tukemisessa. Tietenkin myös EU auttaa mahdollisimman paljon, osaksi erityisedustaja Vendrellin välityksellä.
Näkemykseni erityisesti Kabulin ulkopuolella vallitsevasta vaikeasta turvallisuustilanteesta on, että tällä hetkellä kaikkein realistisin ja kaukonäköisin lähestymistapa on, että lujitetaan väliaikaisen hallituksen mahdollisuuksia vastata itse turvallisuudestaan osaksi tukemalla demobilisointia, perustamalla armeija ja poliisilaitos, kehittämällä ohjelmia huumetuotannon lopettamiseksi ja tehokkaan oikeuslaitoksen luomisella. Monet EU:n jäsenvaltiot edistävät omalta osaltaan merkittävästi tätä työtä. Tämä pätee myös Van Ordenin mainitsemaan merkittävään tehtävään eli miinojen raivaukseen, sillä lukuisat miinat ovat jatkuva uhka siviiliväestölle, ja niiden vuoksi talouden elpyminen on vaikeampaa.
Neuvosto on myös perillä siitä, että monenlaista apua tarvitaan paljon, kuten kävi ilmi istuntosalin eri puolilta esitetyistä puheenvuoroista. Avun tarve voi olla jopa suurempi kuin ensin oletettiin, osittain kotiin palanneiden pakolaisten suuren määrän vuoksi. Jotta voimme osallistua maan vakauttamiseen, meidän on, kuten on todettu, taattava, että afgaanikansa hyötyy selvästi rauhasta. Apu on myös merkittävä väline pyrkiessämme tukemaan väliaikaista hallitusta paikallisten sotaherrojen kustannuksella. Voinen tähdentää, että heinäkuussa pidetyssä yleisten asioiden neuvoston kokouksessa neuvoston puheenjohtaja muistutti jäsenvaltioita siitä, että on syytä varmistaa, että aiemmin tänä vuonna Tokion avunantajien konferenssissa tehdyt lupaukset täytetään ajoissa.
Lopuksi muutama sana verraten monelta taholta istuntosalia esiin otetusta Afganistanin naisten tilanteesta. EU:n politiikassa naisten oikeuksien vahvistaminen on heti alusta alkaen ollut ehdottomasti keskeisellä sijalla, ja pyrimme jatkossakin tähän tavoitteeseen afgaaniosapuolten kanssa käymässämme vuoropuhelussa ja toimittamamme avun yhteydessä. Kuten jäsen Izquierdo Rojo totesi, kyse on burkien vaihtamisesta ajokorttiin. Olen hänen kanssaan aivan samaa mieltä. Myös komission jäsen Patten sanoo epäilemättä muutaman sanan tästä asiasta.
Tehtäessä yleisarviota Afganistanin tilanteesta ja kansainvälisen yhteisön ponnisteluista on tärkeää säilyttää suhteellisuudentaju. Kuten monet ovat tähdentäneet, Afganistania vaivaavat tällä hetkellä vakavat ongelmat, jotka liittyvät turvallisuuteen, huumeiden tuotantoon ja erityisesti naisten oikeuksiin. Vajaa vuosi sitten vallinneeseen tilanteeseen verrattuna tavallisten afgaanien elinehdot ovat selvästi kohentuneet. Voitaisiin silti sanoa, että vielä enemmän olisi voitu odottaa, mutta itse en tosiasiassa usko, että näin olisi voinut olla. Olosuhteet huomioon ottaen oli syytä pelätä pahinta. EU ja jäsenvaltiot reagoivat nopeasti ja avokätisesti heti, kun siihen oli tilaisuus.
Tuhannet eurooppalaiset, sotilaat, poliisit, hätäaputyöntekijät ja virkamiehet tekevät parhaillaan arvokasta työtä auttaakseen Afganistania pääsemään takaisin jaloilleen. Tehtävä on vaikea, kiittämätön ja vaarallinen. Monet saavat sen vuoksi surmansa. Meidän on tietenkin aina otettava vastaan arvostelua, muttei saa vähätellä kenenkään Afganistanin jälleenrakentamiseen osallistuneen rohkean ja sitoutuneen ihmisen ponnisteluja. Päinvastoin meidän on muistettava, että suurimmat saavutukset ovat heidän ansiotaan. Afganistanissa Euroopalla ei ole syytä hävetä, ja lisäisin vielä aivan lopuksi, että 100 000 afgaania on tällä hetkellä palaamassa kotiin Afganistaniin. Vain hyvin harva on saamassa maistamme turvapaikan, koska tällä hetkellä Afganistanissa on turvallista, ainakin suurimmassa osassa maata. Tältä osin kyse on Sevillan huippukokouksen julkilausuman mukaisesti toimimisesta ja tehokkaista ponnisteluista kotiutumisen helpottamiseksi. Tämän olemme velkaa Afganistanille ja niille ihmisille, jotka aikovat tällä hetkellä tehdä rohkean päätöksen kotiinpaluusta.
Patten
Arvoisa puhemies, voinen esittää muutaman sanan vastauksena käytyyn keskusteluun. Ensinnäkin olen kiitollinen siitä, mitä olette sanoneet komission Kabulin ja yleisesti ottaen koko Afganistanin henkilöstön ponnisteluista. Nämä suopeat sanat ovat täysin perusteltuja. ISAFia koskeneissa huomioissa on korostettu sitä roolia, joka sotilailla on turvallisuuden lisäämisessä. Olen varma, että jäsenvaltiot panevat merkille sen, minkä moni Euroopan parlamentin jäsen on todennut ISAFin roolin ja sen toimivaltuuksien laajentamisesta. On päivänselvää, että jos haluamme, että väliaikaisen hallituksen valta ulottuu koko maahan, on välttämätöntä, ettemme horjuta sen arvovaltaa ottamalla sotaherrat mukaan Al-Qaidan ja talebanien vastaisiin jatko-operaatioihin. On ehdottoman välttämätöntä, että annamme kaiken tukemme presidentti Karzaille ja hänen ryhmälleen.
Haluaisin ottaa esiin kolme muutakin seikkaa. Ensinnäkin jäsen Maes muistutti meitä siitä, miten tavattoman tärkeää on olla sortumatta niihin samoihin virheisiin, joita teimme neuvostojoukkojen vetäydyttyä. Emme ole ryhtyneet siihen, mitä on toisinaan melko ivallisesti kuvattu kansakunnan rakentamiseksi tai erään huomattavan poliitikon sanojen mukaan sosiaalityöksi. Voin vain todeta, että on ikävää, että 1980-luvulla neuvostojoukkojen vetäytymisen jälkeen maassa ei harjoitettu enempää sosiaalityötä ja kansakunnan rakentamista. Olisimme kenties välttäneet osan talebanien ylilyönneistä, jos näin olisi ollut, ja olisimme voineet välttää osan kohtaamistamme ongelmista. Se, mitä arvoisa parlamentin jäsen totesi, on muistutus siitä, että tehtävä, jonka olemme ottaneet hoitaaksemme, vaatii pitkän ajan. Meidän on oltava Afganistanissa, meidän on tehtävä yhteistyötä Afganistanin kanssa useiden vuosien ajan. Tämän työn loppuun saattaminen vie varmasti kauan aikaa.
Useat arvoisista jäsenistä - he olivat pääasiassa naisia, vaikka kysymyksen pitäisi koskettaa yhtä paljon myös oman sukupuoleni edustajia - viittasivat sukupuolikysymyksiin. Meidän on varmistettava, että niille taataan asianmukainen etusija kehitysavussamme ja kehitysohjelmissamme.
Jäsen Izquierdo Rojo kysyi burkien vaihtamisesta ajokortteihin. Valitettavasti hän ei voinut olla seurassamme keskustelun loppuun asti, mutta aion perehtyä hänen esitykseensä, ja varmistamme ilman muuta sen, että hänen mainitsemansa valtuuskunta saa riittävästi apua. Olisi sangen tärkeää, että parlamentin jäsenet voisivat vierailla Afganistanissa toteamassa omin silmin, mitä siellä on käynnissä, ja antamassa oman tukensa maan demokratiaprosessille heti sen alkuvaiheessa.
Voinen seuraavaksi käsitellä Tokiossa tehtyjen sitoumusten ja annettujen lupausten täytäntöönpanoa. Kuten huomasimme Kosovon, Itä-Timorin ja muiden kriisistä toipuvien maiden ja yhteiskuntien yhteydessä, on ilmeisen tärkeää varmistaa, että luvattu apu saapuu perille mahdollisimman nopeasti. Afganistanissa mikään ei ole missään nimessä täydellistä. Kun jäsen Tannock sanoi, että toistaiseksi ainoastaan humanitaarinen apu on saapunut perille, hän liioitteli hieman. On selvää, että Euroopan komissio ja muut tahot ovat jo toimittaneet jälleenrakennusapua runsaasti, minkä tein selväksi omassa puheessani. On erityisen merkillepantavaa, että hallinnon saattamiseen toimintakykyiseksi tarkoitetut budjettitukena toimittamamme rahat - ja olemme luultavasti toimittaneet tällaista tukea muita enemmän - on varmasti toimitettu perille nopeasti, ja ne on myös käytetty asianmukaisesti.
Haluaisin ottaa esiin jäsen Van Ordenin mainitseman seikan, joka koskee sen varmistamista, että myös silloin, kun rahoja osoitetaan nopeasti, ne käytetään varovaisesti ja avoimesti, koska meidän on otettava huomioon tilintarkastustuomioistuin, meidän on otettava huomioon se, että joudumme puolustautumaan talousarvion valvontavaliokunnan ja budjettivaliokunnan edessä, ja meidän on tiedettävä, että on tärkeää saada Euroopan kansalaiset pysymään puolellamme. Aivan kuten palestiinalaishallinnon tapauksessa, johon hän viittasi, tässäkin tapauksessa tosiasiassa juuri Euroopan komissio oli aloitteentekijä, kun varmistettiin uudistetun ja avoimen varainhoidon valvonnan toteuttaminen. Olimme aloitteentekijöitä jokaisen tällä hetkellä kannattaman ja käyttämän varainhoidon valvonnan uudistamisessa. Myös Afganistanin tapauksessa juuri Euroopan komissio jaksoi alun perin sitkeästi vaatia dollarimääräistä talousarviota, kuten Kosovossa tehtiin. Itse asiassa ainoastaan komissio kannatti dollarimääräistä talousarviota. Pääsimme sopuun muunlaisista järjestelyistä melko onnistuneesti kuultuamme tiiviisti Kansainvälistä valuuttarahastoa.
Olen varsin kyllästynyt siihen, että jatkuvasti annetaan ymmärtää, että olemme muita passiivisempia tukiessamme kriisiin ajautuneita muita maita tai hallituksia. Yleisesti ottaen pyrimme siis tällä hetkellä toimittamaan apua nopeammin ja siten, että se tosiasiassa täyttää parlamentin ja tilintarkastustuomioistuimen tiukimman mahdollisen tarkastelun. Meidän olisi syytä joskus nähdä saavutuksemme, eikä vain ottaa todesta sitä, mitä sensaatiolehdet meistä väittävät.
Tannock (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, jäsen Van Orden esittää anteeksipyyntönsä komission jäsenelle. Hänellä oli kello neljältä muu sitoumus, mutta hän lukee huomenna varsin kiinnostuneena selostuksista komission jäsenen vastauksen.

Puhemies.
Olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu:
neuvoston ja komission julkilausumista - Neljännen Aasia-Eurooppa-kokouksen valmistelu (ASEM 4) (Kööpenhamina, 23. -24. syyskuuta 2002),
Maatenin laatimasta ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnöstä komission tiedonannosta: Eurooppa ja Aasia - strateginen toimintakehys kumppanuuksien edistämistä varten (KOM(2001) 469 - C5-0255/2002 - 2002/2120(COS)) (A5-0270/2002).

Haarder
Arvoisa puhemies, neljäs Aasia-Eurooppa-huippukokous tai ASEM-kokous pidetään vajaan kolmen viikon päästä 23.-24. syyskuuta Kööpenhaminassa, ja tällöin ASEM-yhteistyö saa näkyvän sijan Euroopan Aasian politiikassa.
ASEMille on ollut luonteenomaista ensimmäisestä huippukokouksesta kuluneiden kuuden vuoden aikana yhä laajempi ja hedelmällisempi yhteistyö monilla sekä Eurooppaa että Aasiaa kiinnostavilla aloilla. Yli 40 aloitetta on käynnistetty monilla eri aloilla, joita ovat rahanpesu, laiton maahanmuutto, ihmisten salakuljetus, lasten hyvinvointi, ihmisoikeudet, ympäristönsuojelu, koulutusvaihto, elinikäinen oppiminen ja kansainvälinen yhteistyö. Myös kokousten määrää on lisätty. Huippukokousten välillä ASEMiin kuuluvat ulkoministerit sekä valtionvarainministerit ja talousministerit kokoontuvat vuosittain yhteen, esimerkiksi osittain kehittääkseen huippukokouksia ja varmistaakseen, että ASEM-prosessin avulla saadaan mahdollisimman hyviä tuloksia.
ASEM-maissa asuu yli kaksi miljardia ihmistä. Ne tuottavat yhteensä yli puolet siitä, mikä maailmassa tuotetaan. Aasian ASEM-maat ovat EU:n toiseksi suurin kauppakumppani. Tämä tilanne kuvastaa ASEMin huomattavaa merkitystä ja sen tärkeyttä, että nämä kaksi aluetta tekevät jatkossakin hedelmällistä ja lupaavaa yhteistyötä. Näin ollen kuluvan kuun lopussa pidettävän huippukokouksen onnistuminen on EU:n puheenjohtajavaltiolle Tanskalle ensisijainen asia.
Kuten kolmessa aikaisemmassa ASEM-huippukokouksessa, myös ASEM 4-istunnot jaetaan kolmeen eri ryhmään, joista jokainen vastaa yhtä pääyhteistyöaluetta, jotka ovat: 1) poliittinen vuoropuhelu, 2) taloudellinen yhteistyö ja 3) sosiaaliset, kulttuuriset ja koulutusasiat. Lisäksi tulevaan huippukokoukseen sisältyy innovaationa epämuodollinen aamiaiskeskustelu, jonka aiheena on ?Kulttuurien ja sivilisaatioiden välinen vuoropuhelu?.
Ajatuksena on, että poliittisen vuoropuhelun olisi perustuttava syyskuun 11. päivän synnyttämään uuteen kansainväliseen tilanteeseen, ja vuoropuhelussa keskustellaankin turvallisuuspolitiikan alalla kohtaamistamme uusista haasteista. Niihin sisältyy esimerkiksi meitä kaikkia koskettava rajat ylittävä järjestäytynyt rikollisuus. Ensisijaisesti kyse on siitä, kuinka voisimme ASEM-yhteistyön puitteissa yhdistää voimavaramme kansainvälisen terrorismin sekä muiden huumekaupan, rahanpesun ja laittoman maahanmuuton kaltaisten ylikansallisten uhkien torjumiseksi. Tässä yhteydessä tarvitaan laajaa lähestymistapaa, jossa painottuu niiden taustatekijöiden torjunta, jotka voivat toimia ääriliikehdinnän ja suvaitsemattomuuden kasvualustoina. Niitä asioita, joihin meidän on kiinnitettävä huomiota, ovat köyhyyden torjunta ja paremmat koulutusmahdollisuudet. Pukeakseni sanat teoiksi totean, että odotamme keskustelujen johtavan Euroopan ja Aasian välistä yhteistyötä koskevan julkilausuman antamiseen kansainvälisen terrorismin torjunnasta. Sen ohessa laaditaan rajat ylittävän rikollisuuden torjuntaan liittyvään nykyiseen ASEM-toimintaan perustuva yhteistyöohjelma.
Poliittinen vuoropuhelu tarkoittaa perinteisesti mielipiteiden vaihtoa näiden kahden alueen kehityksestä. Aiheisiin lukeutuu epäilemättä Korean niemimaan tuoreimmat tapahtumat, ja odotettavissa on Korean niemimaata koskevan julkilausuman antaminen neljännessä ASEM-kokouksessa sovittelun ja yhteistyön edistämiseksi. Muita käsiteltäviä aiheita voisivat olla EU:n laajentuminen ja yhteistyön kehittäminen ASEAN+3:n puitteissa.
Talousasioihin liittyvissä keskusteluissa keskitytään talous- ja rahoitusasioita koskeviin painopistealueisiin maailmanlaajuisen taloudellisen taantuman, taantuman kummallakin alueella aiheuttamien seurausten ja tilanteen korjaamiseen tähtäävien yhteistyömahdollisuuksien valossa. Nykyisiä ponnisteluja kaupan, investointien ja taloudellisen yhteistyön edistämiseksi voidaan jatkaa esimerkiksi työstämällä kahdessa taloutta koskevassa ASEM-toimintaohjelmassa eli kaupan helpottamissuunnitelmassa (TFAP) ja investointien edistämissuunnitelmassa (IPAP) laadittujen tavoitteiden toteuttamista. Talouden, rahoituksen ja valuutan yhdentyminen yhtenä kasvutekijänä on myös odotettavasti yksi huippukokouksen keskustelunaiheista, kuten WTO:n kehitystä koskevat keskustelut kestävän taloudellisen kehityksen perusedellytyksenä. On luonnollista käyttää ASEM-prosessia Dohan kierroksen kehitystä koskevien keskustelujen lisäpontimena. Dohan keskusteluissa saavutettujen tulosten avulla on jatkossa mahdollista vahvistaa alueellista yhteistyötä EU:n ja Aasian ASEM-kumppaneiden välisten taloudellisten suhteiden kehittämisen vauhdittamiseksi.
ASEMissa on ponnisteltu kaupan ja investointien esteiden poistamiseksi, ja niissä perustana ovat olleet johtavien yksityisen sektorin yritysjohtajien Aasian ja Euroopan elinkeinoelämän keskustelufoorumilla (AEBF) tekemät ehdotukset. Mainitun foorumin tehtäviä ovat mm. Aasian ja Euroopan kauppasuhteiden edistäminen. Organisaation vuosifoorumi pidetään juuri ennen neljättä ASEM-huippukokousta, ja toimin muuten itse sen puheenjohtajana.
Kolmannella pääalueella - sosiaalisissa, kulttuurisissa ja koulutusasioissa - yleisenä teemana ovat maailmanlaajuistumisen tahattomien seurausten torjuntakeinot. Tässä yhteydessä keskeisessä asemassa on oletettavasti inhimillisten voimavarojen kehittäminen, johon sisältyy koulutusyhteistyö ja elinikäinen oppiminen. Yhtenä tavoitteena on sen varmistaminen, että taloudellinen kasvu heijastuu sosiaalisten olojen kehitykseen, mikä on edelleen yhteiskunnallisen vakauden perusta. Aihetta käsittelevä seminaari on tarkoitettu ensimmäiseksi askeleeksi tähän suuntaan. Kolmannen työryhmän keskusteluissa käsitellään myös ympäristöasioita, ja niihin sisältyy keskustelu ASEM-kumppaneiden mahdollisuuksista lujittaa ja kehittää yhteistyötä ympäristökysymyksissä, osaksi Johannesburgin huippukokouksen pohjalta.
ASEM kokoaa yhteen monenlaisia eri sivilisaatioita ja kulttuureja maantieteellisten, etnisten, uskonnollisten ja sosioekonomisten raja-aitojen eri puolilta, ja tässä mielessä ASEM-prosessin avulla lisätään eri alueiden välistä luottamusta. Koska ASEMin avulla pyritään rakentamaan siltoja Euroopan ja Aasian kulttuurien ja sivilisaatioiden välille, ASEM sopii hyvin sen vuoropuhelun foorumiksi, jota tarvitaan torjuttaessa kansainvälisen terrorismin pyrkimyksiä jakaa kansainvälinen yhteisö. Tämä on taustaa sille seikalle, että mainitsemani epävirallinen aamiaiskeskustelu otsikolla ?Kulttuurien ja sivilisaatioiden välinen vuoropuhelu? pidetään neljännessä ASEM-kokouksessa Euroopan ja Aasian välisen keskinäisen ymmärryksen edistämiseksi. Aiheita voisivat hyvin olla koulutuksen tärkeys pyrittäessä edistämään toisten kulttuurien ja sivilisaatioiden ymmärtämistä, tasa-arvoisten tiedonsaantimahdollisuuksien tärkeys sekä Euroopan ja Aasian kansakuntien välisten tiiviimpien yhteyksien merkitys. Toiveena on, että tämä erityiskeskustelu muodostuu ASEMissa käynnissä olevan kulttuureja ja sivilisaatioita koskevan vuoropuhelun perustaksi.
Panin kiinnostuneena merkille ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan esittämät huomiot ja suositukset, jotka sisältyivät 16. heinäkuuta 2002 annettuun Euroopan parlamentin mietintöön komission tiedonannosta strateginen toimintakehys Euroopan ja Aasian välisten kumppanuuksien edistämistä varten. Haluaisin tässä yhteydessä korostaa, että tulevan huippukokouksen osalta me neuvostossa katsomme, että ASEM-pohjainen yhteistyö Euroopan ja Aasian välillä on nytkähtänyt askeleen eteenpäin niin, että tällä hetkellä se on parempi perusta kohtaamiemme yhteisten haasteiden ratkaisemiselle. Toivon, että voimme saavuttaa päämäärämme, joita kannatan ja jotka sisältyvät parlamentin mietintöön.
Olen vaikuttunut täällä parlamentissa Euroopan ja Aasian yhteistyön alkaessa läsnä olleen henkilön tavoin - olin itse Japanin valtuuskunnan puheenjohtaja - siitä, mitä yhteistyöstä on kehkeytynyt. Haluaisin kiittää parlamenttia sen osoittamasta kiinnostuksesta ja myös kiinnittää huomiota Euroopan parlamentin ja Aasian parlamenttien jäsenten välisiin henkilökohtaisiin kontakteihin. Niiden tärkeyttä ei voida yliarvioida, ja näin ollen puheenjohtajavaltio pitää parlamentin ASEM-yhteistyöstä laatimaa mietintöä tärkeänä.

Patten
Arvoisa puhemies, tämänpäiväisen keskustelun ajankohta on erittäin osuva. Mietintö on erinomainen. Tiedän, että arvoisat jäsenet ymmärtävät, kun sanon, että tämä aihe kiinnostaa minua erityisesti. Käymme keskustelua vuosi sen jälkeen, kun komission Aasian strategia julkistettiin vuonna 2001 ja viikon vierähdettyä New Yorkin ja Washingtonin iskujen ensimmäisestä vuosipäivästä. Ja lopuksi sanottakoon, kuten on jo todettukin, että keskustelua käydään vain hieman ennen kuin Euroopan ja Aasian 26 johtajaa kokoontuvat Kööpenhaminaan neljänteen ASEM-huippukokoukseen.
Keskityn tämänpäiväisessä lyhyessä puheessani pääasiassa näihin seikkoihin, joten voinen käsitellä niitä äsken mainitussa järjestyksessä.
Ensinnäkin 4. syyskuuta 2001 annettu ?Strateginen toimintakehys kumppanuuksien edistämistä varten? oli jatkoa vuodelta 1994 olevalle ensimmäiselle merkitykselliselle asiakirjallemme ?Uusi Aasian strategia?, ja siinä korostettiin sitä, että Aasian ja Euroopan välille kehittynyt uudenlainen suhde tarkoitti myös muiden kuin ?avustamisen ja kaupan? huomioon ottamista. Näin ollen vuoden 2001 strategia-asiakirja kuvastaa sitä, miten tärkeään asemaan Euroopan unionin ja Aasian poliittinen vuoropuhelu on kohonnut.
Maailmanlaajuistumisen ennennäkemättömän kiihkeä vauhti on myös omalta osaltaan vaikuttanut kummankin alueen kehitykseen. Pyrimme Aasian kanssa kohti tasavertaista kumppanuutta, jonka lähtökohtana on neljä avainseikkaa. Ensimmäinen niistä on Aasian huomattavan kulttuurisen, poliittisen ja maantieteellisen monimuotoisuuden tunnustaminen. Toinen on Euroopan unionin poliittisen ja taloudellisen läsnäolon lujittaminen alueella. Kolmas seikka koskee strategiaamme sisältyvää taloudellisten, poliittisten, sosiaalisten ja kulttuuristen osatekijöiden tasapainoisempaa yhteensovittamista. Neljäs seikka koskee sen tunnustamista, että Aasian maat ovat Euroopan unionille ratkaisevan tärkeitä poliittisia kumppaneita - tämän seikan olemme voineet huomata käynnissä olevissa kansainvälisissä kauppaneuvotteluissa.
Olemme täysin tietoisia siitä, että parlamentille ovat tärkeitä ihmisoikeuksien turvaaminen sekä demokratian, hyvän hallinnoinnin ja oikeusvaltion levittäminen Aasiaan ja muualle maailmaan. Juuri tästä syystä Kiinan kanssa käymämme ihmisoikeusvuoropuhelun kaltainen rakentava toiminta on komissiolle niin tähdellistä.
Mekin olemme parlamentin tavoin huolestuneita jatkuvista jännitteistä Taiwaninsalmessa ja panemme tarkasti merkille sen, mikä on parlamentin näkemys Taiwanin suhteistamme. Vaikka Euroopan unionin ?yhden Kiinan politiikka? sulkee pois muodolliset suhteet Taiwanin kanssa, meidän on tunnustettava Taiwanin asema Euroopan unionin merkittävänä taloudellisena kumppanina, sillä se on Aasian ja Tyynenmeren alueella kolmanneksi suurin kauppakumppanimme. Näin ollen ylläpidämme ja tarpeen tullen tehostamme vuoropuheluamme Taiwanin hallinnon kanssa talouden alalla ja muilla aloilla. Komissio, kuten parlamentti tiennee, aikoo myös avata toimiston Taipeissa varsin pian, luultavasti vuodenvaihteessa. Lisäksi tuemme Taiwanin osallisuutta kansainvälisissä järjestöissä ja prosesseissa, sikäli kuin ne ovat Taiwanin aseman mukaisia.
Luonnollisesti sekä neuvosto että parlamentti ovat keskustelleet tästä strategiasta ja kommentoineet sitä niiden syyskuun 11. päivän hirvittävien tapahtumien jälkeen, joilla on siitä lähtien ollut huomattava vaikutus politiikkaan ja toimiin.
Ilmeisintä vaikutus on ollut Afganistanin politiikkaamme, josta kävimme äsken pitkähkön keskustelun tässä istuntosalissa.
Jo muutaman päivän päästä Kööpenhaminassa pidetään neljäs ASEM-kokous. Niiden tavanomaisten ulkoministerien ja valtiovarainministerien ASEM-kokousten lisäksi, joita täydentää piakkoin Tanskassa pidettävä talousministerien kokous, meillä on ollut useita ympäristöä ja maahanmuuton hallintaa koskeneita ministerikokouksia. Näiden kokousten pohjalta on syntynyt useita käytännön aloitteita, joita johtohenkilöt tukevat huippukokouksessa.
Ministeri viittasi huippukokouksessa käsiteltäviin pääaihepiireihin. Toivon, että kokous pidetään ulkoministerien viitoittamassa hengessä, jolloin näissä tapaamisissa voidaan keskustella epämuodollisemmin ja rennommin.
Yksi ASEMin tuomista suurimmista eduista on se, että se tarjoaa mahdollisuuden koota yhteen johtohenkilöitä eri kulttuureista ja sivilisaatioista sekä maista, jotka ovat kehityksensä eri vaiheissa, jotta yhtenäisyydestä kaiken monimuotoisuuden keskellä tulisikin voimavara. Ja kuten on sanottu, johtohenkilöt keskustelevat ensimmäisen kerran kulttuurien ja sivilisaatioiden välisestä vuoropuhelusta erillisessä istunnossa (retreat session).
Aasia - tämä on suurin viimeaikaisista varovaisista ilmaisuistani - on erittäin laaja alue, ja siksi emme puhu ?yksipuolisen kokonaispolitiikan? puolesta. Uusimmassa poliittisessa asiakirjassamme olemme jakaneet Aasian neljään alueeseen, joita ovat etelä, kaakko, koillinen sekä Australia ja Oseania. Erityisiä poliittisia toimia toteutetaan yhteisessä kehyksessä.
Aasia on siis komissiolle erittäin tärkeä asia. Lähestymistavassamme on kolme keskeistä osatekijää. Yksi koskee Aasian määritelmää, koska maantieteelliset, kulttuuriset ja poliittiset käsitteet eroavat määrittelyiltään toisistaan. Toinen koskee ?Aasian strategiamme? kattavuutta, joka on herättänyt jonkin verran keskustelua strategiamme viimevuotisen julkistamisen jälkeen. Viimeinen osatekijä on jatkuvasti etenevä keskustelu ASEM-kumppanuuden laajentamisesta.
Tästä viimeisestä seikasta jäsenet muistanevat, että vuoden 2000 Aasia-Eurooppa yhteistyökehyksessä otettiin käyttöön kaksitahoinen konsensus-periaate, joka tarkoittaa sitä, että uusien kumppanien ottamisesta päätetään yksimielisesti kaikkien kumppaneiden kesken vasta sen jälkeen, kun ehdokas on saanut oman alueensa tuen.
Tiedämme varsin hyvin, että monet parlamentin jäsenet ovat ilmaisseet toivovansa ASEMin laajentamista koskemaan muita aasialaisia kumppaneita. ASEM-ulkoministerit ovat jo sopineet, että ASEMin konsolidointi ja laajenemiskysymys otetaan esiin vuonna 2004 Hanoissa pidettävässä seuraavassa huippukokouksessa. Tämä oli järkevä päätös: meidän on käytettävä seuraavaa huippukokousta edeltävä aika varsin huolelliseen huippukokouksen esityslistan valmisteluun eikä pelkästään ASEMin valmistamiseen useampia kumppaneita varten. ?ASEM-lisäarvoa? sisältävien asioiden valitseminen on elintärkeää esityslistan päällekkäisyyksien välttämiseksi. Näin ollen on tärkeää määritellä, käsitelläänkö jotakin asiaa kahdenvälisenä, alueellisena vai monenvälisenä asiana. Alueellisella tasolla meidän on varmistettava, että ASEANissa, ARFissa ja ASEMissa käsitellään niitä kysymyksiä, jotka soveltuvat parhaiten kullekin foorumille.
Otamme täysimääräisesti huomioon parlamentin ehdotukset mainitsemieni Hanoin huippukokouksen valmistelujen aikana, ja voin vakuuttaa arvoisalle jäsenelle, että aiomme jatkossakin ottaa tämän perusteellisen mietinnön mahdollisimman tarkasti huomioon.
Haluaisin mainita lopuksi kolme seikkaa. Olemme osoittaneet olevamme yhä kiinnostuneempia Aasiasta niillä muutoksilla, joita olemme tehneet viime vuoden tienoilla ulkomaanedustukseemme. Parlamentti tiennee, että voimme avata uusia lähetystöjä vain, jos suljemme tai ajamme alas jo olemassa olevia lähetystöjä. Parlamentti pitänee ymmärrettävästi tiukasti kiinni siitä ylärajasta, joka koskee lähetystöjemme määrää maailmassa. Parlamentti tiennee myös, että yleisesti ottaen toimiston sulkeminen tai ajaminen alas nostattaa enemmän arvostelua kuin uuden perustaminen kehuja. Ilmenneistä poliittisista ongelmista huolimatta voimme kertoa avaavamme lähikuukausien aikana uudet lähetystöt Malesiassa, Singaporessa, Kambodzassa, Laosissa ja Nepalissa sekä toimiston Taiwanissa. Parlamentti tiennee, että ympäristössä, jossa tällaisia asioita ei voida saavuttaa valon nopeudella, tämä on varsin hyvä saavutus ja osoitus Aasialle antamastamme etusijasta.
Toiseksi olen yhä täysin vakuuttunut siitä, että juuri Kaakkois-Aasialle emme ole antaneet riittävästi huomiota ja juuri siellä harjoittamamme politiikat eivät ole olleet riittävän johdonmukaisia.
Ennen vuotta 1997 Euroopan liike-elämä, pankit ja muut tahot, joihin olivat usein tehneet kenties liian suuren vaikutuksen tarinat Aasian talousihmeistä, lähtivät sankoin joukoin Kaakkois-Aasiaan liiallisen optimismin siivittäminä. Vuodesta 1997 lähtien ongelma on ollut se, että liian moni on lähtenyt pois Kaakkois-Aasiasta eikä ole suhtautunut realistisesti siihen, mitä siellä yhä saavutetaan ja mikä on siellä vielä saavutettavissa. Pitäisin hyvin tärkeänä, että rakennamme Euroopan unionissa johdonmukaisempaa Kaakkois-Aasian politiikkaa ja annamme sille enemmän painoarvoa. Ensi vuonna komissio esittää tiedonannon, jossa pyritään asettamaan kaupankäyntimme sekä kaupalliset, ympäristöä koskevat, taloudelliset ja poliittiset suhteemme Kaakkois-Aasiaan järkeviin raameihin. Esimerkiksi Indonesian tärkeyttä poliittisessa ja taloudellisessa elämässämme on korostettava selkeämpää ja johdonmukaisempaa politiikkaa rakennettaessa.
Viimeiseksi mainitsen, että nimenomaan Korean niemimaalla olemme osoittaneet kykenevämme antamaan taustatukea olematta merkityksetön toimija. Uskon varsin lujasti siihen, että presidentti Kim Dae Jungin harjoittama politiikka on juuri oikeanlaista politiikkaa. On hyvin tärkeää, että meillä on tukijan rooli - ehkei yhtä tärkeä rooli kuin muilla, esim. Yhdysvalloilla, Kiinalla ja Japanilla - mutta kuitenkin tärkeä rooli Korean niemimaan sovintopyrkimyksissä ja Pohjois-Korean rohkaisemisessa liittymään muun ihmiskunnan joukkoon. Meidän olisi jatkossakin pyrittävä rakentamaan sille perustalle, joka alueella on olemassa. Tämä osoittaa pelkästään, että ilman itsekeskeisyyttä ja liioittelematta vaikutusmahdollisuuksiamme voimme itse asiassa saada Aasian politiikastamme paljon enemmän irti keskittymällä vain sellaisiin aloihin, joilla voimme todella aikaansaada jotakin, ja näin myös aiomme toimia.
Maaten (ELDR)
Arvoisa puhemies, voinen aluksi onnitella komissiota. Komission asiakirja, sen näkemys EU:n ja Aasian välisistä suhteista, joka on mietintöni aiheena, on selkeä ja johdonmukainen, ja siitä ilmenee Aasian nykytilanteen ymmärtäminen, ja tällainen on äärettömän tarpeellista. Mielestäni yksi Euroopan ja Aasian välisten suhteiden puutteista on neuvoston, erityisesti ulkoministereiden, tähän mennessä vähäinen panostus. Mielestäni varsinainen rimanalitus oli ministeriemme paperinohut panos Soulissa pidettyyn kolmanteen ASEM-kokoukseen. Ero oli silmiinpistävä komission panokseen verrattuna. Tällaista ei voida enää hyväksyä. Jokainen, joka on viime vuoden aikana työstänyt tätä asiaa, tietää, että on ryhdyttävä päättäväisiin ja konkreettisiin toimiin, sillä juuri tällaista Aasian ja Euroopan haasteet edellyttävät. Tarvitaan toimia, jotka ovat muutakin kuin vahvaa taloudellista yhteistyötä - jota itse muuten suuresti kannatan - ja muutakin kuin sievistelyä ja loputonta symbolismia, jota halutaan pidettävän politiikkana. Niinpä olen tyytyväinen komission ilmoitukseen, että Kaakkois-Aasian strategia otetaan pian käyttöön, sillä se on todellakin palapelin puuttuva pala.
Ihmisoikeuksien alalla kohtaamamme haasteet ovat helposti havainnollistettavissani, kun otan esimerkin arkielämästä. Viime vuoden lokakuussa kerroin tässä parlamentissa Bin Vinh Trinhin tapauksesta Vietnamissa. Oltuaan kauan aikaa ulkomailla Trinh oli investoinut omaan maahansa. Tämän jälkeen hänet pidätettiin tekaistujen väitteiden perusteella ja hänen omaisuutensa takavarikoitiin. Tämä oli hänelle ja hänen perheelleen traaginen tapahtuma, mutta ennen kaikkea se viestitti varsin kielteisen signaalin Vietnamiin mahdollisesti investoiville sijoittajille.
Nyt on vuosi vierähtänyt. Jonkin verran kehitystä on tapahtunut, mutta ei suinkaan tarpeeksi. Trinhin omaisuutta ei ole vieläkään palautettu hänelle, ja ne, jotka syyttivät häntä väärin perustein, eivät ole vieläkään joutuneet oikeuden eteen. Euroopan unioni on tällä hetkellä Vietnamin tärkeä avunantaja, mutta siihen kuuluvat ihmisoikeuksien noudattamisen edellytykset puuttuvat. Tämän vuoksi politiikka on epäjohdonmukaista ja varmasti puutteellista yhdellä niistä aloista, jotka ovat aina olleet Euroopalle kunnia-asia. YK:n ihmisoikeuksien komitea ei ole äskettäin syyttä raportoinut lukuisista ihmisoikeuksien rikkomuksista Vietnamissa. Muutkaan Aasian maat, esim. Kambodza tai Pohjois-Korea, eivät säästyneet YK:n komitean arvostelulta. Olisi mahdotonta luetella ne kaikki yksitellen, mutta toivon, että viesti on selkeä. Ihmisoikeuksien seurantaa, esimerkiksi investoijien suoja mukaan luettuna, ei voida erottaa taloudellisesta yhteistyöstä. Ne ovat toisistaan riippuvaisia.
Euroopan unioni ei pidä itseään pelkästään ihmisoikeuksien vartijana vaan myös demokratisoitumisprosessin ja koko maailman nuorten demokratioiden kannattajana. Koko maailmanko? Ei aivan, sillä yllättävästi Aasiassa on nuori demokratia, jonka ei pitäisi saada tukea, nimittäin Taiwanin. Eurooppa ja neuvosto kohtelevat tätä maata kaksinaamaisesti. Tämä on mielestäni ainoa tapa kuvata asiaa. Taiwan on orastava demokratia, jonka kanssa meillä on lujat taloudelliset siteet. Kerron teille asiasta esimerkin: viime vuonna presidentti Chen Shui-bian ei voinut ottaa vastaan liberaalien kansainvälistä vapauden palkintoa (Liberal International Prize for Freedom), koska häneltä evättiin viisumi samalla, kun Kiinan kansantasavallan edustajat matkustelivat koko mantereella ympäriinsä. Olemme kaikki perillä Beijingin hallinnon demokraattisesta sisällöstä. Voin ymmärtää täysin, että Saddam Husseinilta ja Robert Mugabelta evätään viisumit, mutta oli varmasti sangen kummallista evätä pääsy yksityisellä vierailulla olevalta demokraattisen maan vaaleilla valitulta johtajalta. Mikään jäsenvaltio ei halunnut taata liberaalidemokraattiselle vieraalle viisumia, ja neuvosto osoitti heikoimman puolensa olemalla puuttumatta asiaan mitenkään. Näin ollen kannatan lämpimästi komission suunnitelmia toimiston avaamisesta Taipeihin. Itse asiassa teen tämän myös muiden Aasian maiden puolesta. Arvoisa komission jäsen, pyysitte kiitosta, no tässä sitä on.
Neuvostoon kohdistamani kovan arvostelun jälkeen minun olisi sanottava hyvälle ystävälleni neuvoston puheenjohtaja Haarderille, että olin iloinen hänen neljännen ASEM-kokouksen valmisteluja koskevista kommenteistaan. Hänen sanansa herättävät luottamusta. Neljäs ASEM-kokous edellytti perusteellista ja vakavaa paneutumista, ja toivon, että hän saa neuvostolta tähän todellista tukea. Taloudellinen yhteistyö - pk-yritysten investoinnit tulevat ensimmäiseksi mieleen, mutta myös poliittinen vuoropuhelu ja mielipiteiden vaihto - ministeri kävi koko listan läpi - ovat varsin tärkeitä.
Lopuksi sanottakoon, ettemme todellakaan elä enää Rudyard Kiplingin aikakaudella. Hänhän totesi, että itä on itä ja länsi on länsi, eivätkä ne koskaan kohtaa. Myös Aasiassa demokraattinen oikeusvaltio on keskeinen asia. Ei ole olemassa Aasian mallia eikä edes Euroopan mallia. Tämän vuoksi haluaisin lopuksi muistuttaa teitä kuuluisan Aasian asiantuntijan sanoista, jotka hän kirjoitti noin neljä vuotta sitten Kiinaa ja Hong Kongia käsittelevässä kirjassaan. Hän totesi, että on järjetöntä väittää, että olisi olemassa perustavanlaatuinen ero aasialaisten ja toisaalta eurooppalaisten ja amerikkalaisten henkilökohtaisten normien ja moraalisten periaatteiden välillä, sillä säädyllisyys on säädyllisyyttä niin idässä kuin lännessäkin. Komission jäsen Patten, nämä ovat viisaita sanoja, jotka eivät ole menettäneet lainkaan totuusarvoaan.
Puhemies. -
Kiitoksia oikein paljon, esittelijä Maaten.
Haluaisin kehottaa parlamenttia ottamaan huomioon, että meillä on aikaa vähänlaisesti, ja keskustelun johdonmukaisuuden vuoksi olisi parempi olla jakamatta sitä nykyisen ja iltaistunnon kesken. Näin ollen pyytäisin teitä, hyvät parlamentin jäsenet, säästämään sanojanne, ja pyytäisin, että me kaikki pyrkisimme säästämään aikaa niin, että keskustelun johdonmukaisuus säilyy ja voimme päättää sen ennen kello puoli kuutta.

Jarzembowski (PPE-DE).
Arvoisa puhemies Colom i Naval, puhemies Lalumière, neuvoston puheenjohtaja, hyvä Bertel, komission jäsen, totean aluksi olevani varsin iloinen keskustelua seuraavien ihmisten tavoin siitä, että lehtereillä on diplomaatteja Kiinan kansantasavallasta ja myös edustajia Taiwanin vapaasti valitusta parlamentista. Mielestäni on hieno asia, että salmen kummallakin puolella sijaitsevat osapuolet ovat seuraamassa tämänpäiväistä keskusteluamme.
Arvoisa komission jäsen, neuvoston puheenjohtaja, puhun PPE-ryhmän puolesta huomauttaessani siitä, että iloitsemme kovasti neljännen ASEM-prosessin valmisteluja koskevista puheistanne. Uskon, että puheenne ovat painava todiste siitä, miten huolellisesti ja sitoutuneesti sekä neuvosto että komissio ovat valmistelleet neljättä ASEM-kokousta.
Ryhmäni kuitenkin vaatii jotakin sellaista, jota pyytäisin teitä kommentoimaan tarkemmin - nimittäin ottaen huomioon neuvoston puheenjohtajan mainitsemien käsiteltävien aiheiden paljouden - jotta valtioiden ja hallitusten päämiesten toiminta olisi määritelty selvästi tarkkoine aikatauluineen ja määriteltyine tavoitteineen. Ei riitä, että toimimme samalla tavalla kuin kolmannessa ASEM-kokouksessa ja keskustelemme kaikista ongelmistamme maailmassa ottaen mukaan talouden, kulttuurin, politiikan ja koulutuksen ja jättäen yleisön kokouksen jälkeen ihmettelemään, mitä siellä oikein saatiinkaan aikaan. Tästä syystä haluaisimme mieluummin ja pyytäisimme, että Aasian ja Euroopan välistä tiiviimpää yhteistyötä koskevia suunnitelmia olisi vähemmän, mutta ne olisivat tarkempia.
Voinen poimia mainittujen lukuisten aiheiden joukosta vain kolme, jotka ovat nähdäkseni parlamentin mielestä sellaisia, että on tärkeää, että Euroopan ja Aasian valtioiden ja hallitusten päämiehet saavat niiden osalta aikaan selkeitä tuloksia.
Ensimmäinen on kahden kulttuurihorisontin lähentämiseen tähtäävän erityisprosessin alullepano. Euroopan ja Aasian, mitä tahansa niiden väliset monet historialliset, kulttuuriset ja uskonnolliset erot ovatkaan, on nimenomaan syyskuun 11. päivän hirvittävien tapahtumien vuosipäivän valossa määriteltävä, rinnakkaiselomme ja maailmanrauhan vuoksi, mikä niillä on yhteistä, mikä sitoo niitä yhteen, ja tehtävä tästä johtopäätökset. Odotamme, että tällä poliittisella ja kulttuurisella vuoropuhelulla on selkeä lähtökohta.
Toinen aihe on se, jonka Bertel Haarder tanskalaisena hyvin ymmärtää. Terrorismin osalta on eräs seikka, jota haluamme selkiytettävän, nimittäin terrorismin torjuntaa merellä. Yhä uudelleen laivamme joutuvat Aasian ja Euroopan välillä purjehtiessaan merirosvojen saaliiksi tiettyjen väylien kapeikoissa. Meidän on mahdotonta selittää kansalaisille, että pystymme torjumaan terrorismia kaikkialla maailmassa, mutta emme ilmeisestikään pysty torjumaan väylien kapeikoissa terroristeja, jotka vaarantavat alustemme miehistöt ja surmaavat niitä!
Kolmas ongelmakohta liittyy maahanmuuttoon. Neuvoston puheenjohtaja, jonka tehtäviin ei kuulu pelkästään eurooppalainen politiikka vaan myös maahanmuutto, on meille hyvä kumppani, sellainen, joka huolehtii siitä, että neljännessä ASEM-kokouksessa todella tehdään selkeitä päätöksiä siitä, kuinka voimme tehdä tehokkaammin yhteistyötä Aasian ja Euroopan välisen laittoman ihmisliikehdinnän torjumiseksi.
Puhun seuraavaksi lyhyesti esittelijä Maatenin mietinnöstä, joka on tietenkin erinomainen mietintö. Aika pakottaa minut ottamaan esiin vain viisi seikkaa, joten suokaa se minulle anteeksi.
Arvoisa komission jäsen Patten, painotitte sitä, että ASEM-jäsenyyden laajentumisen on tapahduttava yhteisymmärryksessä, mutta ymmärsitte varsin hyvin, että me parlamentissa haluamme kannustaa teitä keskustelemaan Hanoin konferenssia valmistelevien ASEM 4 -kumppanien kanssa. Kyseessä on siis toteamus siitä, että ?laajenemme 15 valtiosta 20 valtioon?. Eurooppalaisina pidämme tärkeänä, että Aasia keskittyisi erityisesti Intian ja Taiwanin kaltaisten maiden ottamiseen mukaan Aasian prosessiin. Te itse tähdensitte Intian ja Taiwanin erityisroolia. Katson, että meidän olisi niin sanotusti annettava näille maille vetoapua, jotta ne hyväksyttäisiin mukaan.
Te olette jo osoittanut poliittista sitoutumista ihmisoikeuksia koskevaan vuoropuheluun, ja siinä te saatte meidän kaiken tukemme. Mielestäni Kiinan kansantasavallan kanssa äsken käynnistynyt vuoropuhelu ihmisoikeuksista on osoittanut, että kummatkin osapuolet työskentelevät tästä lähtien siltä pohjalta, että ihmisoikeudet ovat luonteeltaan universaaleja. Lopetettakoon järjetön väittely siitä, onko olemassa aasialaiset ja eurooppalaiset ihmisoikeudet - ihmisoikeudet ovat päinvastoin universaaleja, ja vuoropuhelua olisi jatkettava juuri tältä pohjalta.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, komission jäsen, Euroopan olisi myös kenties toimittava aktiivisemmin Aasian konfliktien ehkäisemisessä ja ratkaisemisessa. Alueen turvallisuus on ratkaisevan tärkeää koko maailman kannalta. Tämän vuoksi meidän olisi myös tuettava rakentavasti Kiinan kansantasavallan ja Taiwanin välistä poliittista vuoropuhelua demokratian, ihmisten itsemääräämisoikeuden, ihmisoikeuksien kunnioittamisen ja oikeusvaltion pohjalta.
Meidän olisi myös pyrittävä osallistumaan jollakin tavalla Intian ja Pakistanin välisten jännitteiden vähentämiseen. Tämä ei liity pelkästään kulttuurivähemmistöjen suojeluun vaan myös alueen kristittyjen vähemmistöjen suojeluun.
Komission jäsen Patten, olemme varsin kiitollisia teille siitä, että viittasitte komission edustajana Malesian, Singaporen, Taiwanin, Kambodzan, Laosin ja Nepalin lähetystöjen pikaiseen avaamiseen. Tätä Euroopan parlamentti on jo kauan toivonut. Meidän edustuksemme on nostettava profiiliaan maanosassa, joka käsittää puolet maailman väestöstä. Tässä teillä on meidän tukemme takananne.
Voinen lopuksi esittää hieman kritiikkiä. Tänään keskustelemme Aasian ja Euroopan suuresta merkityksestä sekä kahden maanosan suhteesta toisiinsa. Toivon, etten ole hakoteillä sanoessani, että kohta - vielä syyskuussa - pidetään kokous, Euroopan unionin ja Kiinan välinen huippukokous, jonka on määrä kestää yhden päivän. Kannattaisikohan valtioiden ja hallitusten päämiesten keskustella pitempäänkin kuin vain yhden päivän päästääkseen todella syvälliseen vuoropuheluun Kiinan kansantasavallan kanssa? Mielestäni tällainen olisi asianmukaista, kun otetaan huomioon sekä Kiinan että maanosan merkitys.
Ford (PSE).
Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen komission tiedonantoon ?Eurooppa ja Aasia: strateginen toimintakehys kumppanuuksien edistämistä varten? ja Maatenin mietintöön, josta onnittelemme häntä.
Olemme takavuosina liian usein laiminlyöneet Aasian ja keskittäneet huomiomme muihin maailman alueisiin, mutta itse asiassa suurin osa maapallon väestöstä asuu Aasiassa. Olemme tyytyväisiä siihen, että sekä mietinnössä että komission julkilausumassa pidetään keskeisenä sitä, että meidän on Aasian kanssa panostettava myös muihin aloihin eikä pelkästään kauppaan ja talouselämään, esimerkiksi kulttuurivaihtoon erityisesti Euroopan ja Aasian maltillisten muslimivaltioiden välillä; oikeuslaitokseen ja sisäasioihin, sotaan terrorismia vastaan, huumekaupan ja järjestäytyneen rikollisuuden torjumiseen, joilla kaikilla on ilmiselvästi maailmanlaajuinen ulottuvuus; ympäristöpolitiikkaan, jossa sekä Eurooppaa että Aasiaa uhkaa saastuminen ja ympäristön pilaantuminen; turvallisuuspolitiikkaan, jossa yhä globaalimmassa maailmassa Korean niemimaan ajautuminen kriisiin - kuten komission jäsen Patten mainitsi - uhkaisi koko maailman rauhaa ja vakautta. Tämä on yksi syy siihen, miksi Euroopan unioni on mukana KEDO-prosessissa.
Näin ollen iloitsemme siitä, että Aasian ääni kuuluu, kun Aasian maat puhuvat yhdessä ASEANin puitteissa ja muilla alueellisilla foorumeilla. Suhtaudumme myönteisesti ASEM-prosessin laajentamiseen ja sen kanssa rinnakkaiseen ASEPissa tapahtuvaan parlamentaariseen vuoropuheluun, ja haluaisimme edistää ja syventää niitä. Minulla oli tilaisuus osallistua ensimmäiseen ASEP-kokoukseen täällä Strasbourgissa vuonna 1996 ja toiseen ASEP-kokoukseen viime viikolla Manilassa, jossa pääsimme näkemyksissämme yksimielisyyteen ja esitimme julkilausumat terrorismista, ympäristöstä sekä naisten ja lasten ihmisoikeuksista. Täällä Euroopan parlamentin jäsenet Saksasta, Espanjasta, Belgiasta ja Italiasta olivat Kiinasta, Japanista, Koreasta ja Filippiineiltä tulleiden kollegojensa kanssa samaa mieltä siitä, että Kioton sopimus on vahvistettava, Yhdistyneiden Kansakuntien on oltava maailmanlaajuisen terrorisminvastaisen sodan lähtökohta sekä siitä, että naisten syrjinnän ehkäiseminen edellyttää myönteisiä toimia ja että meidän olisi tehtävä yhteistyötä ammattiyhdistysten ja muiden kansalaisyhteiskunnan edustajien kanssa lapsityövoiman käytön torjumiseksi. Perusongelma on köyhyys, sillä sadat miljoonat ihmiset maailmassa, varsinkin Aasiassa, elävät alle yhdellä eurolla päivässä.
Toivomme, että parlamentti hyväksyy ehdotuksen, joka sisältyy minun ja muiden parlamentin jäsenten esittämään tarkistukseen kolmannen ASEP-kokouksen isännöimisestä alkuvuodesta 2004.
Voimme tukea esittelijä Maatenin mietinnön pääpyrkimyksiä. Ainoa arvostelunaiheeni on se, että Taiwanin lobbaajat ovat yrittäneet käyttää mietintöä omien tarkoitusperiensä ajamiseen. Tietenkin parlamentin jäsenillä on tähän täysi oikeus, mutta meidän olisi oltava tietoisia siitä, mitä meitä pyydetään hyväksymään. Muistutan jäseniä työjärjestyksen liitteeseen 1 sisältyvien 9 artiklan 1 kohdan soveltamista koskevien määräysten 1 artiklasta, joka koskee jäsenten taloudellisten etujen ilmoittamista.
Olen esittänyt sosiaalidemokraattien ryhmän puolesta tarkistuksia näiden vääristymien korjaamiseksi. On totta, että Taiwan on yksi EU:n tärkeimmistä kauppakumppaneista, mutta tässä kohdin meitä kehotetaan menemään vielä pitemmälle. Jos haluamme luopua tuestamme aiemmin noudattamallemme yhden Kiinan politiikallemme, meidän olisi tehtävä se suoraan eikä niinkään kätkemällä se Maailman terveysjärjestöä koskevaan 35 artiklaan. Maailman terveysjärjestön jäsenyys koskee ainoastaan kansallisvaltioita. Jos vaaditaan Taiwanille tämän järjestön jäsenyyttä, tunnustetaan sen asema kansallisvaltiona ja tunnustetaan se itsenäiseksi, vaikkakaan Taiwanin hallitus ei ole sitä edes pyytänyt. En myöskään ymmärrä, jos PPE-DE-ryhmä pyrkii tosiaan antamaan matkustamisvapauden perusoikeudet Taiwanin hallituksen presidentille ja ylemmille virkamiehille, miksi se haluaa rajoittaa tämän koskemaan ainoastaan yksityisiä vierailuja antamatta laajempia oikeuksia. Muussa tapauksessa voimme vain päätellä, jos ryhmä pysyy kannassaan, että kyseessä on oikeastaan tekosyy sellaisen poliittisen prosessin avaamiselle, jonka aloittamisesta emme ole vielä sopineet.
Näillä varaumilla annamme mietinnölle tukemme.

Andreasen (ELDR).
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää esittelijä Maatenia, joka on laatinut erittäin hienon mietinnön erityisen vaihtelevasta aiheesta. Aasia ei ole valtava pelkästään alueensa puolesta, vaan siihen mahtuu myös paljon taloudellisia, poliittisia ja uskonnollisia eroja, mikä tarkoittaa, että on erityisen haastavaa käsitellä tätä aluetta yhdessä ainoassa mietinnössä. Kuitenkin tässä on onnistuttu. Otan seuraavaksi esiin vain muutamia seikkoja.
Tulevaa Kööpenhaminan ASEM-huippukokousta odotettaessa on oltava päivänselvää, että EU:n, ASEM-maiden ja yleensä Aasian välisten suhteiden ylläpitämiselle ja kehittämiselle on täysimääräinen kannatus. Ensisijaisesti kyse on demokratian ja ihmisoikeuksien kunnioittamiseen Aasiassa tähtäävien ponnistelujen tukemisesta. Maailmanlaajuisen terrorismin vastaisen kampanjankin kannalta EU:lle on tärkeää solmia lujia liittolaissuhteita Aasian maihin. EU:n ja Aasian välisten vielä monipuolisempien suhteiden on myös omalta osaltaan tuettava markkinataloutta ja kestävää kehitystä ja tällä tavoin edistettävä Aasian vaurastumista. Pelkästään vilkaisu lähihistoriaan ja Japanin ja Taiwanin esimerkkiin tekee pian varsin selväksi, että demokratia, markkinatalous ja ihmisoikeuksien kunnioittaminen ovat tie eteenpäin. Minun on luonnollisesti ilmaistava ilahtumiseni siitä, että sekä Kiina että Taiwan ovat tällä hetkellä Maailman kauppajärjestön eli WTO:n jäseniä. On tietenkin mieluisaa kuulla komission jäsenen vahvistavan, että EU aikoo avata toimiston Taipeissa vuoden kuluessa. Taiwan on EU:n yhdenneksitoista suurin kauppakumppani, ja sen vuoksi se on EU:lle erittäin tärkeä kumppani. Vaikka saatankin saada jäsen Fordin syytökset niskoilleni, olen pahoillani siitä, että Taiwan ei voi osallistua ASEM-kokoukseen esimerkiksi tarkkailijana. Samaan hengenvetoon pahoittelen myös sitä, että Taiwan ei ole Maailman terveysjärjestön tai WHO:n jäsen eikä edes sen tarkkailija. Käsitykseni on, että jokaiselle maailman demokratialle pitäisi olla paikka kansainvälisissä toimielimissä.
Modrow (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, kannatan täysin suurta osaa esittelijä Maatenin mietinnöstä. Kuitenkin ongelmakohtiakin löytyy. Ensinnäkin kun käsitellään Eurooppaa ja Aasiaa, myös Venäjää on käsiteltävä. Koska Venäjä on euraasialainen suurvalta, kaikki kysymykset liittyvät myös Venäjän etuihin, mikä kävi vasta äskettäin ilmi Korean kysymyksen yhteydessä. Sekä Pohjois-Korean presidentin matka Siperiaan että suunnitelmat Pohjois- ja Etelä-Korean läpi kulkevan rautatieyhteyden rakentamisesta ansaitsevat osakseen suuren huomion.
Toisaalta se, että tarkastellaan ongelmaa pikemminkin USA:n suosimassa epäselvässä valossa, ja se, että Venäjää ja Kiinaa ei oteta mukaan siinä määrin kuin ne ansaitsisivat, tekee vaikeaksi rauhanomaisen ja oikeudenmukaisen ratkaisun löytämisen ongelmiimme.
Toiseksi se, että Aasian politiikassa ei oteta riittävästi huomioon Shanghain ryhmää ja sen paikkaa Euraasian poliittisissa tapahtumissa, tarkoittaa tilanteen realiteettien huomiotta jättämistä. Meidän on nyt päätettävä, millainen asema esimerkiksi Keski-Aasialla on jatkossa oltava ja miten suhtaudumme USA:n Euraasian strategiaan, joka on luomassa alueelle uuden geostrategisen tilanteen. Kylmän sodan loppuminen sai toiveet rauhanomaisesta maailmasta heräämään, mutta toivo on valitettavasti katoamassa nopeasti.
Kolmanneksi Euroopan unionin valtiot ovat jo kauan aikaa jättäneet huomiotta tai aliarvioineet kehityskulut Aasiassa ja tukeutuvat edelleen pohdintoihin, jotka ovat yksipuolisia ja toisinaan suppeita. Komission jäsen viittasi siihen, että mietintö ei ole realiteettien mukainen, kun samaan hengenvetoon mainitaan Intia ja Taiwan. Pidän tätä poliittisena virheenä, jolla tarkoitan sitä, ettei oteta realiteetteja asianmukaisesti huomioon. Reaalipolitiikka liittyy aina etuihin, ja EU:n on hyvä saattaa omat hyvin tiedossa olevat etunsa ja kumppaneidensa edut tasapainoon.

Messner (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, aloitan onnittelemalla esittelijä Maatenia, koska EU:n ja Aasian välisissä suhteissa on otettava takaisin valtavan paljon menetettyjä mahdollisuuksia. Käyttäydymme ikään kuin Eurooppa olisi muuta kuin Euraasian mantereen jatko, ikään kuin se olisi maailman napa ja ikään kuin Aasia sijaitsisi toisella mantereella. ASEM on varmasti hyödyllinen yhteistyöfoorumi, mutta se on sitä vain, jos kaikki Aasian maat kuuluvat siihen, jos edes niille, jotka pyrkivät kohti demokratiaa, annetaan etusija. Mielestäni ASEMia ei voida ajatella esimerkiksi ilman Intiaa.
Ainoastaan EU:n luja sitoutuminen takaa sen, että Aasian demokratisoitumisprosessilla on onnistumisen edellytykset, ja sellaisia demokraattisia maita, joista Taiwan on esimerkki, on voitava ja niitä täytyykin luoda ja hoitaa demokratiaa edistävinä kasvualustoina. Voitaisiin ehkä sanoa, että Taiwanista voi tulla sen demokratisoitumisprosessin moottori, jonka haluamme Aasiassa jatkuvan.
Lisäksi Aasian maiden ja EU:n väliset yhteistyösopimukset - tarkoitan Laosin ja Vietnamin kanssa tehtyjä - ovat merkityksettömiä, jollei niitä tosiasiallisesti toteuteta. Tällä hetkellä suurin huolenaiheeni ovat vuoristoalueet, sillä Aasiassa sijaitsevat maailman korkeimmat vuoret, mm. Himalaja, Karakorum, Hindu Kush ja myös Pamir-vuoret, ja juuri näillä vuoristoalueilla, jotka ovat kartasta katsottuna suurempi alue kuin EU yhteensä, sijaitsevat pahimmat ongelma-alueet. Otetaanpa tarkasteltavaksi Tiibet. Tiibetillä on oma historiansa ja kulttuurinsa. Tiibet on suunnilleen yhtä suuri kuin Eurooppa Gibraltarilta Uralille. Kiina miehitti Tiibetin 1950-luvulla. Yhteiskunnan älymystö ja johtajat karkotettiin maasta. Hänen pyhyytensä Dalai Lama jätti maan vuonna 1959 ja elää tällä hetkellä maanpaossa olevan hallituksensa kanssa maanpaossa Intiassa. Tiibetiläisille luvattiin tunnetusti autonomia, joka otettiin muodollisesti käyttöön vuonna 1965, mutta tämä itsemääräämisoikeus oli pelkkää teatteria. Kaikkea, mikä oli tiibetiläistä, sorrettiin yhä enemmän, ja maan voimavaroja ryöstetään koko ajan. Rautatie, joka aiotaan tällä hetkellä rakentaa Golmodista Lhasaan ja joka muuten kulkee ikirouta-alueiden läpi, mikä ei ole lainkaan järkevää, ei auta kuljettamaan tavaraa sinne, missä sitä tarvitaan, vaan palvelee maan hyväksikäytön jatkumista.
Kiina on tehnyt puoliksi kapitalistisen ja puoliksi kommunistisen sekajärjestelmänsä avulla kaikkensa tiibetiläisen kulttuurin ja vähemmistön syrjimiseksi. Toistaiseksi kaikki ponnistelumme ihmisoikeuksien noudattamiseksi ovat olleet turhia. Tällainen toiminta tukahduttaa kaiken, mikä on tiibetiläistä, ellei EU nouse vastustamaan tätä pyrkimystä.
Seuraava pysähdyspaikkamme on Sinkiang, joka yhä edelleen kuuluu Kiinaan ja jossa on harvalukuinen muslimiväestö. Kyseessä on laaja alue Kiinan länsiosassa Kuenlun-vuorten sekä Altai- ja Pamir-vuorten välissä.
Myös täällä harjoitetaan sortoa ja rikotaan ihmisoikeuksia, ja syyskuun 11. päivän 2001 jälkeen sortotoimia on lisätty terrorismin torjunnan varjolla. Autonomiasta ei enää edes puhuta. Voisimmekohan me eurooppalaiset tarjota avuksi omaa kokemustamme alueellisten konfliktien ratkaisemisesta?
Niinpä pääsemmekin käsittelemään jaettua Ka?miria, joka on kaikkein ongelmallisin alue Aasiassa. Sen ongelmat ovat peräisin vuodelta 1947, kun Pakistan ja Intia alkoivat kiistellä Jammu-Ka?miriksi kutsutusta Ka?mirin alueesta. Maiden välisten monien sotien jälkeen sotilaat ovat jatkaneet 15 vuoden ajan toistensa tähtäilemistä kesät talvet 6 000 metrin korkeudella meren pinnasta. Ydinsodallakin on uhkailtu. Yritykset konfliktin ratkaisemiseksi ovat olleet turhia. Tarkoitukseni ei ole tässä langettaa syytä kummankaan osapuolen niskoille vaan etsiä ratkaisuja. Tietenkin myös alkuperäisasukkaiden, ka?mirilaisten mielipidettä olisi kysyttävä, ja tässäkin tapauksessa autonomia on yksi mahdollinen ratkaisu, ehkäpä jopa jaettu autonomia tälle jakautuneelle maalle. Meillä eurooppalaisilla on tarjottavana paljon eri ratkaisumalleja. Autonomiaa voisi soveltaa myös Tiibetiin, Sinkiangiin ja moniin Kaukasuksen alueisiin.
Siirtykäämme seuraavaksi Nepaliin, joka on pieni, mutta varsin tiheästi asuttu maa. Sielläkin on ollut tilanteita, jotka muistuttavat sisällissotaa ja jotka ovat syöksemässä maan - joka on yksi maailman köyhimmistä - lähes täydellisen itsetuhon partaalle. Yhtäällä on korruptoitunut hallitus ja toisaalla itseään maolaisiksi kutsuvat kapinalliset, jotka taistelevat toisiaan vastaan kukin köyhtyneen maaseutuväestön tukemisen varjolla. Samalla, kun tilanne ei hellitä, maaseutuväestö ja maan ainoa jäljellä oleva tulonlähde, matkailu jäävät taistelun jalkoihin. Tämä tarkoittaa sitä, että hallituksesta riippumaton taloudellinen tukemme, jonka avulla on toistaiseksi todellakin lievitetty köyhyyttä jonkin verran, ei ole enää mahdollista. Tällä hetkellä en näe, että tämän Himalajan etelärinteellä sijaitsevan pienen kuningaskunnan itsetuhoista kierrettä voitaisiin edes hieman lievittää.
Myöskään Afganistanin tilannetta ei ole saatu rauhoittumaan. Hindu Kushin vuoristoalueet on autioitettu, matkailuelinkeinon harjoittaminen on siellä mahdotonta ja vuoristoalueet autioituvat autioitumistaan.
Meidän eurooppalaisten on saatava Aasiassa viriämään ensinnäkin toisenlaisten elämäntapojen kunnioitus ja vähemmistöjen suojelu sekä tietenkin annettava taloudellista tukea ja huolehdittava rauhanturvaamisesta, koulutuksesta, konfliktien ratkaisemisesta ja tarpeen tullen puututtava tilanteeseen. Mutta kuinka meidän olisi omalta osaltamme vaikutettava poliittiseen yhteispeliin Aasian kaltaisella monimutkaisella alueella, ja kuinka EU:n olisi omalta osaltaan ohjattava kehitystä Aasiassa, jos emme opi esiintymään yksimielisenä? Niin kauan kuin EU ei pysty sopimaan yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta, paljolti se, minkä haluaisimme panna täytäntöön, ja se, jonka täytäntöön panemiseksi Euroopan olisi kovasti ponnisteltava, jää valitettavasti pelkästään hurskaiksi toiveiksi.
Tämä viimeinen seikka on valitettavasti se, jonka ratkaiseminen olisi meille tärkeintä ennen kuin voimme ryhtyä Aasiassa tositoimiin.
Belder (EDD).
Arvoisa puhemies, minun on vaikea kuvitella, että millekään muulle alueelle kuin Aasialle voisi olla vaikeampaa laatia toimintastrategiaa. Turvallisuusnäkökulmasta Aasia on ruutitynnyri, taloudellisesti se on potentiaalistaan huolimatta vielä lapsenkengissä ja ihmisoikeuksien kannalta se herättää lähinnä huolenaiheita. Mitä Euroopan unionin olisi tehtävä tällä alueella? Esittelijä Maatenin mietintö sisältää paljon arvokkaita johdonmukaisen näkemyksen osatekijöitä. Ne ovat niin korkeatasoisia, että annan mietinnölle tukeni, vaikken olekaan esittelijän kanssa jokaisesta asiasta samaa mieltä.
Haluaisin ottaa esiin kaksi seikkaa. Aloitan kriittisellä huomautuksella. Mietinnössä puhutaan paljon alueen kaikenlaisissa konflikteissa Euroopan unionille kuuluvasta roolista, muttei mitään suhteista Yhdysvaltoihin. Euroopan unionin olisi 14 kohdan mukaan osoitettava idälle, että Euroopalla on oma Yhdysvalloista riippumaton roolinsa. Tämä ei ole kovinkaan realistista, sillä, kuten myös 14 kohdassa todetaan, EU:lla ei ole vielä tehokasta ulkopolitiikkaa eikä missään tapauksessa tehokasta turvallisuuspolitiikkaa. Siksi toteankin olematta lainkaan vahingoniloinen, että jos Eurooppa haluaa, että sillä on vastaavissa konflikteissa edes jonkinlainen rooli, sen on väistämättä tehtävä tiiviimpää yhteistyötä Yhdysvaltojen kanssa. USA:n sotilaallinen läsnäolohan ei loppujen lopuksi takaa pelkästään vakautta, vaan se myös antaa alueelle poliittista painoarvoa. Tämän käsitteen puuttuminen mietinnöstä on mielestäni ajattelematonta.
Toiseksi minun olisi esittelijän tavoin korostettava oikeusvaltion periaatteiden ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen tärkeyttä. Suhteissamme esimerkiksi Kiinaan, Indonesiaan, Burmaan ja Vietnamiin meidän olisi vaadittava näiden perusperiaatteiden noudattamista. Olen aivan samaa mieltä esittelijän kanssa siitä, että alueen taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen ainoa todellinen perusta on ihmisoikeuksien kunnioittaminen ja oikeusvaltio.

Dupuis (NI).
Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja, komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, olen samaa mieltä neuvoston puheenjohtajan kanssa: tämä on hyvä mietintö. Tosin hän lienee itsekin tietoinen siitä, että varsin usein parlamentti laatii hyviä päätöslauselmia, mutta jälkeenpäin ilmenee ongelmia, joiden syynä on neuvosto. Jäsen Belder on selvästi oikeassa: on olemassa toimielinongelma, mutta ei siinä kaikki, sillä komissiokin on ongelma.
Jäsen Belder oli oikeassa muistuttaessaan meitä strategian tarpeellisuudesta. En voi uskoa, että vielä tänäänkään emme pysty erottamaan demokraattisia Aasian maita epädemokraattisista Aasian maista. Me niputamme ne kaikki yhteen Kiinan kanssa. Kiinan kanssa olemme käyneet vaikeaa vuoropuhelua jo vuosikymmenen ajan eikä vain eilen. Tässä vaikeassa vuoropuhelussa Kiinan johtajat toistavat meille jatkuvasti, että Kiina on erityistapaus ja että on olemassa erityinen aasialainen lähestymistapa ihmisoikeuksiin. Ettekö ole koskaan ajatelleet kertoa heille, että Engels, Marx, Stalin ja Lenin eivät tarkasti ottaen olleet aasialaisia ja ettei tällaista pötyä pidä enää puhua?
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ongelma ei ole taloudellinen, ja taiwanilaiset ystävämme ovat paras osoitus tästä, sillä ilman, että heillä olisi ollut poliittista tai institutionaalista suhdetta maihimme, Taiwan on nyt 20 miljoonan asukkaan maa, joka on Euroopan unionin kolmanneksi suurin kauppakumppani.
Taiwanin ja Euroopan unionin liikemiehet ovat löytäneet oman tapansa toimia. Ongelma on meidän, ja ongelma on se, että monet maat käyvät sotaa: Vietnamissa on käynnissä Vietnamin sota demokratiaa ja vapautta vastaan, Kiinassa käydään parhaillaan sotaa demokratiaa ja vapautta vastaan, Laosissa käydään parhaillaan sotaa demokratiaa ja vapautta vastaan. Tätä ongelmaa ei voida käsitellä tässä yhteydessä. Jäsen Ford on tuominnut jäsen Jarzembowskin ja muiden jäsenten aloitteet Taiwanin demokratian tukemisesta. Kaikki tämä on minusta kerrassaan käsittämätöntä.
Arvoisa komission jäsen Patten, en ymmärrä tätä yhteistyöpolitiikkaa. En ymmärrä, miksi meidän olisi yhä jaettava rahaa, josta tiedämme tasan tarkkaan, että se päätyy Vietnamin, Kiinan ja Laosin johtajien taskuihin ja jolla ei ole mitään vaikutusta. Arvoisa komission jäsen, miksi ette tee sitä, mitä olette aikeissa tehdä muiden maiden kanssa? Lakkauttakaa kaikki nämä yhteistyöprojektit, ja antakaa maille1 miljoona euroa, kun ne ovat saattaneet erityisen demokratisoitumisuudistuksen päätökseen. Tällä tavoin päästäisiin eroon kaikesta eurooppalaisesta byrokratiasta, ja samalla myös petoksista, kaikesta meidän ja veronmaksajien rahojen valitettavasta tuhlauksesta.
Haluaisin myös, että neuvosto ja komissio ilmoittaisivat meille, eikö todellakaan ole toiveita siitä, että saisimme viisi ?kadonnutta henkilöä? vapautetuiksi. Tuhannet eurooppalaiset marssivat 20 vuotta sitten kaduille vaatimaan Chilen kadonneiden vapauttamista. Me emme pysty pelastamaan viittä kateissa olevaa siviiliä, viittä ?kadonnutta henkilöä? Laosissa, jossa on viisi miljoonaa asukasta ja jolla ei ole suurta geopoliittista painoarvoa. Emme pysty edes saamaan vapautusta Vietnamin yhdistyneen buddhalaisen kirkon johtajille, jotka ovat olleet vankilassa tällä hetkellä jo 20 vuotta. Pidän kaikkea tätä kerrassaan kestämättömänä, suorastaan käsittämättömänä.

Suominen (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, ministeri Haarder, komission jäsen Patten, kollega Jules Maatenin mietintö komission tiedonannosta EU:n ja Aasian maiden suhteista ansaitsee tunnustuksen, jota osoittaa sen hyväksyminen suurella enemmistöllä valiokunnassa. Kiitän myös sekä neuvostoa että komissiota siitä eteenpäin katsovasta tavasta, jolla ne näiden kahden alueen suhteita käsittelevät.
Kollega Jarzembowski veti ryhmämme suuret linjat sillä hänelle ominaisella tavalla, joka on sekä selkeä että loistelias, joten puutun vain muutamiin yksityiskohtiin. Haluaisin kiinnittää huomion sellaisiin yksityiskohtiin, jotka meistä monista ehkä tuntuvat vain nyansseilta, mutta jotka suhteissamme esimerkiksi Kiinan kansantasavaltaan ovat erityisen tärkeitä.
Mietinnössä tuodaan esille se merkitys, joka Taiwanilla meille on. Se on meille tärkeä kauppakumppani ja demokratiakehityksessä pitkälle edennyt yhteisö. Olemme kuitenkin hyväksyneet yhden Kiinan konseptin siitä huolimatta, että oikeutetusti olemme huolissamme Taiwanin asemasta ja vastustamme eräitä toimenpiteitä tai niillä uhkaamista. Siksi johdonmukaisuus edellyttää, että emme käsittele Taiwania täysin itsenäisenä suvereenina valtiona, jota osoittaa selvimmin se, että Kiinan kansantasavalta on YK:n jäsen, Taiwan ei. Taiwan ei näin myöskään voi olla WHO:n jäsen, vaan yhteistyömuodon, jonka myös soisin kehittyvän, tulee olla jokin muu. WHO on itsenäisten valtioiden yhteisö.
Seuraavaksi sanon tietysti henkilökohtaisen mielipiteen, mutta kun vuodesta 1985 lähtien olen usein saanut vierailla sekä virallisesti että epävirallisesti Manner-Kiinassa, olen keskustellut tavallisten henkilöiden ja viranomaisten kanssa ja seurannut kehitystä siellä, mielestäni ihmisoikeuksissa, jotka toki eivät vastaa vielä läheskään meidän käsityksiämme, on tapahtunut myös myönteistä kehitystä. Näiden vaatimustemme rinnalla, että Kiinan tulisi edetä pidemmälle ja nopeammin, tämäkin tulisi myöntää tapahtuneeksi meille tärkeässä yhteistyömaassa.
Olen kuolemantuomioiden jyrkkä vastustaja, mutta loogisesti meidän tulisi vastustaa niitä kaikkialla. Kysymyshän on kvalitatiivisesta arvosta, ei numeroista. Muistutan, että Taiwanissa on kymmenen viime vuoden aikana toimeenpantu noin kolmesataa kuolemantuomiota ja Japanissa hieman vajaa sata.
Aasian alueella asuu noin yksi kolmasosa maapallon muslimiväestöstä, ja siellä sijaitsevat väestöpohjaltaan maailman suurimmat muslimimaat. PPE-DE-ryhmä pitää erittäin tärkeänä ylläpitää dialogia sekä kehittää molemminpuolista kulttuurien tuntemusta näiden maiden kanssa, muun muassa kansalaisten vaihto-ohjelmien muodossa. Toistaiseksi erittäin suuri enemmistö Aasian islaminuskoisesta väestöstä hyväksyy ja noudattaa maidensa hallitusten maltillisen politiikan ja eriasteisen demokratian linjoja. Huolestuttavin tilanne on Pakistanissa sekä demokratian syrjäytymisen että enemmän tai vähemmän avoimen terroristisen toiminnan vuoksi. Mikäli kuitenkin vastakkaisasettelu Lähi-idässä eskaloituu - tahattomasti tai tahallisesti - se ei voi olla vaikuttamatta myös Aasian muslimiväestön asenteisiin ja fundamentalismin mahdolliseen nousuun näissä maissa. Siksi Lähi-idän tilanteen - sekä Israel-Palestiina-konfliktin että Irakin uhan - ratkaiseminen mahdollisimman yleismaailmallisesti hyväksytyin keinoin yhteistyössä laajassa rintamassa on erityisen tärkeää myös suhteillemme Aasiaan.
Tiedän, että teknisesti Mongolia lasketaan komission ja siis myös meidän työsuunnitelmissamme Keski-Aasian maihin, mutta mielestäni sen tulisi olla osa itäisempää Aasiaa, kuten se maantieteellisesti onkin. Mongolia on monista syistä - eikä vähiten siksi, että kommunismin struktuurit katosivat siellä täysin ja hävittivät teollisen rakenteen mutta myös ilmastollisista olosuhteista johtuen - ajautunut lähes keskiaikaisiin elinkeino-, sivistys- ja terveysoloihin. Mielestäni tämä maa ansaitsee ja tarvitsee myös unionin erinomaisen huolenpidon ja avun. Se ei voi omin avuin nousta. Tätä maata meidän ei pidä unohtaa..

Andersson (PSE).
Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja, komission jäsen, minäkin haluaisin aluksi kiittää esittelijä Maatenia hänen erinomaisesta mietinnöstään. Vaikken olekaan ulkoasioiden valiokunnan jäsen, olen seurannut asiaa ja lukenut mietinnön, ja mielestäni se on erinomainen. Minulla on joitakin varaumia joidenkin yksityiskohtien suhteen, mutta yleisesti ottaen mietintö on poikkeuksellisen onnistunut.
Tietenkin me kaikki olemme sitä mieltä, että on tärkeää, että Kööpenhaminassa kuun lopussa pidettävä ASEM-kokous onnistuu. EU:n ja ASEANin maiden välisten suhteiden kannalta erittäin tärkeät taloudelliset suhteet ovat ilman muuta keskustelun aiheena. Viime vuosina näitä avainasioita on työstetty yhä pitemmälle. Juuri yhteistyötä ulkopolitiikan alalla meidän olisi kehitettävä lisää, eli EU:n olisi yhdessä Aasian kanssa osallistuttava sitoutuneesti eri puolilla maailmaa puhkeaviin konflikteihin ja toimittava niissä aktiivisemmin. Sen vuoksi pidän myönteisenä, että toimiessaan puheenjohtajavaltiona Ruotsi käsitteli Korean kysymystä, ja toivon, että tämä yhteistyö voi jatkua.
Minulla on kokemusta ympäristöasioista. Maailmanlaajuisen ympäristötilanteen osalta pidän yhteistyötä Aasian maiden kanssa varsin tärkeänä. Meillä on paljon yhteistä ja meillä on samat näkökannat. Koska kysymykset koskevat koko maailmaa, katsomme, että Yhdysvallat haraa tällä alalla vastaan. Tiedämme, että meidän on saatava Yhdysvallat mukaan. Meillä on paremmat onnistumisen mahdollisuudet, jos voimme luoda näiden asioiden edistämiseksi Aasian maiden kanssa liittoutuman. Meidän on myös jatkettava yhteistyötä ihmisoikeuskysymyksissä. Tällä alallahan on - varsin oikeutetusti - todettu, että monilla näistä maista on huomattavia ongelmia. Olen kuitenkin vakuuttunut siitä, että vuoropuhelu parantaa mahdollisuuksiamme päästä eteenpäin tälläkin alalla.
Seuraavaksi haluaisin käsitellä vuoropuheluun liittyviä kysymyksiä. Olen juuri palannut Manilassa pidetystä ASEP-kokouksesta, jossa olin yksi valtuuskunnan jäsenistä. Vaikka välillämme oli eroja, minun on todettava, että ilmapiiri oli hyvä. Pystyimme sopimaan yhteisestä julkilausumasta. Manilan kokouksessa pyrimme keskittymään kolmeen alaan, joita olivat ensinnäkin terrorismi, toiseksi ympäristöasiat ja kolmanneksi ihmisoikeusasiat. Pääsimme yksimielisyyteen kaikissa kolmessa.
Terrorismin vastaisessa taistelussa korostaisin ennen kaikkea sitä, että sitä on käytävä YK:n suojeluksessa ja kansainvälisen oikeuden puitteissa. Tärkeää on myös se, että YK:n monet eri yleissopimukset vahvistetaan. Olen jo maininnut ympäristönäkökulman, joka on koko maailmaa koskeva asia. Maapallon lämpeneminen on tärkein kysymys. On tärkeää, että me kaikki vahvistamme Kioton pöytäkirjan. Lisäksi meidän on yritettävä saada Yhdysvallat ensin allekirjoittamaan pöytäkirja ja sen jälkeen vahvistamaan se.
Keskustelimme myös kansalaisyhteiskunnan aktivoimisen tarpeellisuudesta ympäristö- ja ihmisoikeusasioissa. Olemme hyvin huolestuneita ihmisoikeustilanteesta, joka on viime vuosina heikentynyt. Tällä alalla tarvitaan lisää yhteistyötä.
Kuten jäsen Ford totesi, on tärkeää, että saamme jatkuvuutta hallitustason suhteisiimme. Samanaikaisesti on tärkeää, että saamme jatkuvuutta parlamentaarisen tason suhteisiimme. Näin ollen toivon, että ASEP-kokous voidaan järjestää vuonna 2004 pidettävän seuraavan ASEM-kokouksen yhteydessä.

De Clercq (ELDR).
Suhteemme Aasiaan ovat kohentuneet suuresti viime vuosien aikana, ja tästä on syytä ilahtua, sillä maailman kokonaisväestöstä Aasiassa elää 56 prosenttia, sen osuus on 26 prosenttia maailman koko BKTL:stä ja 25 prosenttia maailmankaupasta. Aasiaa kohdanneesta kriisistä huolimatta kauppa- ja investointisuhteet ovat laajentuneet siinä määrin, että Aasia on tällä hetkellä EU:n kolmanneksi suurin alueellinen kauppakumppani. Voimme jopa sanoa, että olemme Euroopassa myötävaikuttaneet Aasian verraten nopeaan taloudelliseen elpymiseen omien avoimien markkinoidemme ja investointiemme avulla. Tästä huolimatta tekemistä riittää vielä paljon. Poliittisia siteitämme on syytä lujittaa ja laajentaa. Emme vieläkään ota Aasiaa riittävässä määrin huomioon tärkeänä kumppanina kansainvälisillä foorumeilla, kuten Maailman kauppajärjestössä, käydyissä monenvälisissä keskusteluissa. Haluaisin tässä yhteydessä viitata siihen, että Kiina antoi äskettäin tukensa Kioton sopimukselle. Tämä on myönteinen seikka. Aasia onkin pikkuhiljaa huomaamassa, että sillä on edessään samat maailmanlaajuiset haasteet kuin meilläkin: rauhan, turvallisuuden, sosiaalisten vähimmäisnormien ja ympäristönsuojelun edistäminen sekä rajat ylittävän rikollisuuden ja ihmiskaupan torjunta.
Lopuksi toteaisin, että tiedän omasta kokemuksestani, että aasialaiset eivät vieläkään tunne Eurooppaa riittävän hyvin. Tämä on syynä esimerkiksi siihen, että EU:n kauppa Aasian kanssa on alijäämäistä. Osittain Aasian kriisistä johtuen vaje on kasvanut lähes kymmenkertaiseksi viiden viime vuoden aikana. Tämän vuoksi meidän on kiireellisesti lisättävä läsnäoloamme alueella ja saatava aasialaiset tietoisiksi Euroopan - ja ennen kaikkea EU:n - merkityksestä niin, että yritystemme kaupankäynti- ja investointimahdollisuuksia voidaan samalla parantaa.

Randzio-Plath (PSE).
Arvoisa puhemies, haluaisin onnitella neuvoston puheenjohtajaa Kööpenhaminassa pidettävän Aasian huippukokouksen kunnianhimoisesta ohjelmasta. Mielestäni on erityisen mieluisaa, että kulttuuria ja sivilisaatiota koskevaa vuoropuhelua on painotettu erityisesti, sillä nimenomaan näinä aikoina keskinäinen yhteisymmärrys on tällä alalla erityisen tärkeää. Aivan liian usein ymmärtämättömyys on edelleen suurta huolimatta kehittymisestä Euroopan ja Aasian välisissä suhteissa, jotka ovat pikemminkin etäiset kuin läheiset verrattuna suhteisiin AKT-maihin tai Latinalaiseen Amerikkaan. Meidän on ymmärrettävä, että Aasian valtiot eivät pelkästään kilpaile kanssamme taloudellisesti ja kaupan alalla, vaan ne ovat aidosti tärkeitä kumppaneita.
Sekä esittelijä Maatenin mietinnöstä että komission tiedonannosta käy varsin selvästi ilmi, että myös strategisessa toimintakehyksessä on tähdennettävä poliittisen ja strategisen yhteistyön painopistealueita. Tällä alalla YK:n vahvistaminen on varmasti näkökulma, jolla on painoarvoa, jollaisia ovat toisaalta ilman muuta myös kahdenväliset ja, mikäli vain mahdollista, yhteiset ponnistelut Yhdysvaltojen taivuttamiseksi monenvälisiin suhteisiin.
Tällaisena konfliktiaikana, kun olemme saaneet kohdata ongelmia ja haasteita, ei voida liian usein korostaa sitä, että tärkeintä on, että Aasia ja Eurooppa tukevat moninapaista maailmaa. Nimenomaan tässä meillä voisi Euroopan parlamenttina olla tärkeä rooli mietintöjemme ja keskustelujemme avulla, ja ASEP-huippukokouksissa tätä voitaisiin painottaa. Pidän tällaista todellakin tärkeänä.
Haluaisin myös voimakkaasti korostaa sitä, että liennytysperiaatteella sekä lähentämisen avulla tehtävällä muutoksella on oltava tärkeä asema ihmisoikeus- ja demokratiakysymysten painottamisessa. Mitä olemmekaan Euroopassa saaneet aikaan tämän politiikan avulla? Miksei sitä voisi käyttää antamaan meille lisäpontta Aasiassa? Se, että meidän olisi tehtävä tällaista yhteistyötä aasialaisten kanssa ASEANin alueellisella foorumilla ja muilla vakauteen liittyvillä aloilla, on mielestäni oikein ja asianmukaista.
Haluaisin käyttää tätä tilaisuutta hyväkseni puhuakseni erään toisenkin asian puolesta. Toinen asia on tietenkin kansalaisjärjestöjen välinen yhteistyö, kuten myös yhtäläisten oikeuksien, kumppanuuden ja keskinäisen ymmärryksen perusteella syntyvä uudenlainen suhde. Mitä kuitenkaan voimme saada aikaan, jos tämä jää vain hallitusten päämiesten, liike-elämän tai jopa vain parlamenttien tehtäväksi? Meidän on otettava omien mantereidemme nuoriso mukaan. Tätä ajatellen haluaisin kannustaa neuvoston puheenjohtajavaltiota Tanskaa tekemään vielä enemmän työtä eurooppalaisaasialaisten kesäkoulujen sekä Aasian ja Euroopan nuorisoiden välisen yhteisymmärryksen hyväksi.

Maij-Weggen (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, aivan ensimmäiseksi haluaisin ilmaista kannattavani ja arvostavani esittelijä Maatenin mietintöä. Se on erinomainen asiakirja. Haluaisin myös ilmaista arvostavani komission jäsen Pattenin antamaa tiedonantoa. EU:n Aasialle osoittama huomio ei ole kymmenen viime vuoden aikana aina ollut riittävää. Osittain komission jäsen Pattenin ansiosta tämä huomio on virinnyt uudelleen. Tämä liittyy tietenkin siihen, miten paljon hänellä on tietoa ja kokemusta kyseisestä asiasta. Myös parlamenttien tasolla kontaktit ovat viime vuosina lisääntyneet, mistä on osoituksena Manilassa äskettäin pidetty ASEP-kokous. On myös olennaista, ettei keskusteluja käydä pelkästään ministeri- tai viranomaistasolla vaan myös parlamenttien tasolla. Tämä vahvistaa keskinäisistä kontakteista käytävää keskustelua, ja sen ansiosta kontakteja ohjataan ja valvotaan myös parlamentaarisella tasolla. Aasian demokratiapohjan vahvistaminen ei ole missään nimessä turhaa toimintaa.
Haluaisin puhua vielä muutamasta muustakin asiasta ja aloitan Indonesiasta. Olen iloinen, että komission jäsen Patten puhui niin hienosti Indonesiasta. Minäkin haluaisin sanoa sanani Indonesiasta, koska tunnen maan hyvin ja olen myös yksi äskettäin perustetun Indonesian ystävät -työryhmän puheenjohtajista. Indonesia kamppailee demokratisoitumisensa puolesta. Onneksi autoritaarinen Suharton hallinto on väistynyt ensin presidentti Wahidin ja hänen jälkeensä nykyisen presidentti Megawati Sukarnoputrin johtaman demokratian tieltä. Tämä prosessi ei ole missään nimessä helppo, ja tämän vuoksi on tärkeää, että maa saa meiltä tukea. Indonesia on Kiinan jälkeen suurin maa alueella. Emme saisi unohtaa, että Indonesia on asukasmäärältään maailman suurin muslimimaa. Kummankin seikan ansiosta Indonesia on alueellaan strategisesti varsin tärkeä maa ja tämänhetkisessä maailmanpolitiikassa strategisesti varsin tärkeä viime vuoden syyskuun 11. päivän tapahtumien valossa. Kesällä Indonesian kongressi, joka koostuu sekä kansallisista että alueellisista parlamenteista, teki tärkeitä päätöksiä, joilla demokratiaa lujitetaan entisestään. Tulevaisuudessa kansa valitsee presidentin suorilla vaaleilla ja sotilasvalta vetäytyy kansallisesta parlamentista, jossa sillä on edelleen erityisasema. Samanaikaisesti olemme kuitenkin myös huomanneet, että on syntymässä yhä enemmän fundamentalistisia muslimiryhmiä, jotka vastustavat Indonesian uskonnonvapautta. Myös kristilliset yhteisöt ovat joutuneet jatkuvasti hyökkäysten kohteiksi. Parlamentissamme on usein keskusteltu molukkien tilanteesta. Indonesia on haavoittuvainen demokratiaan johtavana siirtymäaikana, ja tämän vuoksi Indonesian hallitus ansaitsee Euroopan unionin ylimääräisen tuen. Kysyisin komission jäsen Pattenilta seuraavaa: kuinka tätä tukea voitaisiin lisätä?
Toiseksi haluaisin kommentoida Burman tai Myanmarin tilannetta. Esittelijä Maatenin mietinnössä todetaan, että myös tämä maa olisi otettava ASEM-ryhmän jäseneksi. Kyseenalaistan tällaisen voimakkaasti. Burmassa on edelleen sotilashallitus, joka nousi valtaan syrjäyttämällä presidentin, jolla oli takanaan 80 prosenttia äänistä, lakkauttamalla parlamentin valtuudet, vangitsemalla monia parlamentin jäseniä tai murhauttamalla heitä ja ottamalla käyttöön etnisiin vähemmistöihin kohdistuvan tuhoisan politiikan, joka johti yli 100 000 pakolaisen tulvaan mm. Thaimaahan. Olen käynyt näillä pakolaisleireillä. Emme saisi myöskään unohtaa, että Burma sallii orjatyön ja on Aasian suurin huumeiden viejä. Tässä mielessä se kilpailee Bolivian kanssa samassa sarjassa. Mielestäni tällainen maa ei kuulu ASEAN- eikä ASEM-ryhmään. Sen sijaan meidän olisi pyrittävä siihen, että demokraattisen järjestelmän mukaisesti Aung San Suu Kyista tehdään taas maan presidentti.
Haluaisin lopettaa sanomalla pari sanaa Vietnamista. On mielenkiintoista kuulla, että seuraava ministerikonferenssi pidetään siellä. Vaikka suhtaudunkin Vietnamiin myönteisesti, toivon, että huomiota kiinnitettäisiin myös maan poliittisten vankien suureen määrään. Jäsen Pannella on esittänyt tähän liittyvän tarkistuksen. Oman kokemukseni mukaan kannattaa esittää kysymyksiä tästä asiasta - ja olen itse tehnyt niin monta kertaa - ja komission jäsenen kannattaa varmistaa, että Euroopan unionin lähettiläs Vietnamissa ottaa tämän asian kiireellisesti huomioon. Minulla on kirjeitä, joista ilmenee, että vietnamilaisia vankeja on vapautettu parlamentin ja Euroopan unionin painostuksesta. Näin ollen menetelmä toimii. Toivon, että tätä seikkaa käsitellään asiaankuuluvasti Hanoin keskusteluissa.
Vielä viimeinen sana. Kannatan varauksettomasti komission Taiwanin linjausta. Toivon, että Taiwan otetaan mukaan ASEMiin, ja toivon myös, että osaamme arvostaa sitä, että Taiwan on huomattavampi demokratia kuin valtava Kiina, jonka suhteen on tietenkin myös toivottava kehittymistä tähän suuntaan.
Pirker (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, komission jäsen, neuvoston puheenjohtaja, vaikka mainittaessa ASEANin ja EU:n välinen yhteistyö useimmat ihmiset uskovat sen viittaavan ASEM-prosessiin eli valtioiden ja hallitusten päämiesten kokoukseen, ASEPia, Euroopan ja Aasian parlamenttien jäsenten tärkeää kokousta ei saisi sivuuttaa. Yhteistyö tällä alalla on niin tärkeää, että yhtäkään kumppaneistamme ei pidä unohtaa. Tarvitsemme kumpiakin! Olemme aikojen kuluessa käynnistäneet varsin intensiivisiä hankkeita taloudellisen yhteistyön alalla, ja Aasia on joka tapauksessa Euroopan unionin tärkein kauppakumppani. Olemme luoneet hyvät suhteet kulttuurin alalla, mutta meidän on silti lisättävä poliittista yhteistyötä jo siitäkin syystä, että geopoliittisilla konflikteilla ja ongelmilla on vaikutusta Euroopan unioniin. Ajatelkaamme terrorismia, ajatelkaamme järjestäytynyttä rikollisuutta, ajatelkaamme maahanmuuttoa, ajatelkaamme ympäristökysymyksiä ja monia muita ongelmiamme.
Niinpä kannatan tässä mietinnössä sekä komission ehdotuksissa esitettyjä aloitteita ja onnittelen esittelijää hänen tekemistään varsin täsmällisistä ehdotuksista. Haluaisin kuitenkin esittää aivan omiakin ehdotuksia, joiden avulla voimme uskoakseni kehittää yhteistyötä entisestään. Ensimmäinen koskee sitä, että meidän olisi jatkossa pyrittävä siihen, että ASEP-kokous pidettäisiin, jos vain mahdollista, ennen jokaista ASEM-huippukokousta, jotta voidaan ensinnäkin laatia konkreettisia ehdotuksia ja toiseksi, kuten jäsen Jarzembowski äsken totesi, sen sijaan, että vuoropuheluiden anti jäisi pelkkien suurten linjojen tasolle, pääsisimme täsmällisiin päätöksiin ja laatisimme näitä huippukokouksia varten täsmällisiä päätöslauselmia ja tavoitteita, jotka ovat toteutettavissa ja jotka on myös toteutettava.
Kunnianarvoisan lordi Inglewoodin johdolla moni meistä parlamentin jäsenistä osallistui 26.-28. elokuuta pidettyyn ASEP-kokoukseen, jossa toimimme esimerkillisesti laatiessamme varsin asiapitoisen paketin terrorismin torjunnasta. Minulla oli siellä tilaisuus toimia koordinoijana, ja pyydän, että te neuvoston puheenjohtajana ja te komission edustajana sisällyttäisitte nämä terrorismipaketista poimimani erityisseikat seuraavaan ASEM-huippukokoukseen. Voinen esittää joitakin ehdotuksia. Ehdotimme yksimielisesti, että YK:ssa olisi pyrittävä laatimaan terrorismille yhdenmukainen määritelmä, joka olisi sen jälkeen kaikkia valtioitamme sitova. Päätimme sellaisen verkoston perustamisesta, jolla edistettäisiin yhteistyötä terrorismin torjunnassa sekä tietojen vaihtoa ja keskinäistä apua - tekninen apu mukaan luettuna - kemiallisten aseiden tai bakteeriaseiden tai asiantuntijoiden koulutuksen osalta. Tässä kokouksessa teimme ehdotuksia ilma-, meri- ja maakuljetusten turvajärjestelmien kohentamisesta tiettyjä normeja vastaaviksi, ja me ehdotimme myös, että kaikkea terrorismitoimintaa, salahanke, yllytys ja terroristijärjestön jäsenyys mukaan luettuna, olisi vihdoin pidettävä vakavina rikoksina ja niistä olisi rangaistava sen mukaisesti kaikissa Aasian valtioissa.
Lopuksi todettakoon, että päädyimme myös siihen, että terrorismin uhreja on suojeltava ja heitä on autettava. Onnistumme terrorismin vastaisessa kamppailussa vain Euroopan ryhtyessä itse tehokkaisiin toimiin Yhdysvaltojen kanssa tehtävää yhteistyötä kehitettäessä, ja kun yhteistyö saadaan toimivaksi, mikäli pystymme lopulta kehittämään terrorismin vastaisessa taistelussa myös ensiluokkaisia yhteistyöhankkeita aasialaisten kumppaneidemme kanssa.
Arvoisa komission jäsen ja suuresti kunnioittamani entinen parlamenttimme jäsen Bertel Haarder, pyydän teitä ottamaan huomioon Kööpenhaminan huippukokouksessa nämä ASEPissa laaditut ehdotukset ja ottamaan ne käsiteltäviksi.
Souladakis (PSE).
Arvoisa puhemies, meillä on tänään sikäli hyvä tilanne, että keskustelemme tästä mietinnöstä juuri kolme viikkoa ennen Kööpenhaminan huippukokousta, ja tätä hyvää tilannetta parantaa vielä se, että asiasta vastaava komission jäsen Patten, jos kukaan, tuntee asian oikein hyvin.
Keskustelun aiheena on Euroopan unionin Aasian politiikka. Kun Kööpenhaminassa keskustellaan tästä politiikasta, siinä kuitenkin väistämättä painottuu institutionaalinen vuoropuhelu ASEM-jäsenten kanssa, jotka ovat, kuten tiedättekin, 15 Euroopan unionin jäsenvaltiota, 10 Aasian maata ja Euroopan komissio. Tältä osin on varsin vaikea käsitellä kaikkia tämän alan asioita tämän saman kokouksen puitteissa. Tämä on kuitenkin askel oikeaan suuntaan, ja uskon, että tällainen toimintatapa ja oma osallistumisemme tähän prosessiin kehittävät Euroopan unionin strategiaa poliittisissa ja alueellisissa kumppanuuksissa ja moninapaisessa maailmassa.
Tähdentäisin kuitenkin sitä, että toistaiseksi tätä vuoropuhelua on käyty enimmäkseen vain talouden alalla, ja sitä onkin laajennettava poliittisiin, koulutusta koskeviin ja kulttuurikysymyksiin. Ei ole suinkaan sattumaa, että Kiina, joka liittyi äskettäin Maailman kauppajärjestöön ja joka järjestää vuoden 2008 olympialaiset, on myös yksi tämän keskustelun osanottajista. On selvää, että myös talous ja kulttuuri vaikuttavat suuresti demokraattisten instituutioiden ja ihmisoikeuksien kehitykseen.
Kuitenkin yksi varsin tärkeä seikka, jota on syytä käsitellä, on ASEMin laajentuminen. Euroopan unioniin liittyy pian kymmenen uutta jäsentä, jolloin jäsenmäärä nousee yhteensä kahteenkymmeneenviiteen. Kaikki Euroopan unionin jäsenet kuuluvat ASEMiin. On ilmeistä, että laajentuessamme myös vastapuoli esittää muiden Aasian maiden ottamista mukaan.
Tämä tarkoittaa, että tämä poliittinen seikka on äärettömän kiireellinen ja laajentumiskriteereistä on tarpeen sopia. Olen sitä mieltä, että ne kriteerit, joita kummankin puolen on ehdottomasti noudatettava, ovat Kööpenhaminan kriteerit, joilla parannetaan taloudellisia, kulttuurisia ja ennen kaikkea ihmisten välisiä suhteita ja ihmisoikeuksia. Toivon tai itse asiassa olen varma, että Kööpenhaminassa saadaan hyviä tuloksia, ja uskon, että Euroopan unionin politiikka saa jatkossa laajemman hyväksynnän konfliktien ja kriisien koettelemalla alueella, jolla tarkoitan koko Aasiaa.

Inglewood (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kuten jäsen Pirker tähdensi, minulla oli kunnia johtaa Euroopan parlamentin valtuuskuntaa Filippiineillä viime viikolla pidetyssä toisessa ASEP-kokouksessa. Tämä tapahtuma, joka järjestettiin tehokkaasti ja menestyksekkäästi Filippiinien senaatin suojeluksessa, päättyi, kuten monet kollegat ovat todenneet, yhteiseen tiedonantoon ja julkilausumiin, jotka koskivat ihmisoikeuksia, erityisesti naisten ja lasten oikeuksia, sekä terrorismia ja ympäristöä. Kuitenkin ainakin yhtä tärkeää oli, että se antoi parlamentaarista pontta ASEM-prosessiin, joka huipentuu loppuvuodesta Kööpenhaminan kokoukseen.
Demokraattinen poliittinen prosessi ei saa jäädä taka-alalle yhä enemmän muista riippuvaisessa maailmassa, jossa uudenaikainen talouselämä tieteen, tekniikan ja parempien liikennejärjestelmien vauhdittamana murtaa kansallisten rajojen merkityksen ja niiden mukana tiukasti kansallisen tuomiovallan käytännön merkityksen.
Hallitusten, ministerien ja hallitusten päämiehien kokousten - joissa tehdään päätöksiä, jotka ovat lakiasäätäviä tosiasiallisesti tai oikeudellisesti tai jotka valtuuttavat niihin osallistuvat henkilöt säätämään lakeja - kehitystä olisi tarkasteltava asianmukaisesta parlamentaarisesta näkökulmasta ja parlamentaariselta kannalta. Mielestäni tämä on ainakin yhtä tärkeää kuin toisen ASEP-kokouksen kaltaisissa kokouksissa parlamentin jäsenten tekemät monet päätelmät. Se on ensimmäinen askel pyrittäessä sopeuttamaan kollektiiviset parlamentaariset instituutiot ASEMin kaltaiseen hallitusten ja hallintojen kollektiiviseen kehittämiseen.
Toivon kovasti, että Manilassa ASEP 2:n puitteissa tehdyillä päätöksillä ja Euroopan parlamentin Maatenin mietintöä puoltavalla äänestyspäätöksellä tuetaan ehdotusta toisen ASEP-kokouksen järjestämisestä ehdotetun Hanoissa vuonna 2004 pidettävän kokouksen täydentämiseksi. Toivon myös, että tämä parlamentin jäsenten kokous pidetään Euroopassa, vaikkei välttämättä täällä Euroopan parlamentissa Strasbourgissa, eli siellä missä pidettiin ensimmäinen ASEP-kokous vuonna 1996.
Haarder
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää jäseniä mielenkiintoisesta keskustelusta ja puheenjohtajavaltio Tanskan saamista neljännen Aasia-Eurooppa kokouksen valmisteluihin liittyvistä monenlaisista kommenteista ja pyynnöistä. Muiden tavoin minäkin kiitän esittelijä Maatenia hänen erinomaisesta mietinnöstään. En ole hänen kanssaan täysin samaa mieltä siitä, että neuvosto panostaa vähänlaisesti Aasiaan, koska voitaisiin yhtä hyvin sanoa, että EU:n ja Aasian suhteet eivät ole koskaan olleet niin lujat kuin ne ovat tällä hetkellä. On muistettava, että kaikki tämä toiminta ei ollut missään tapauksessa lopputuloksena itsestäänselvyys. On itsessään suuri saavutus, että vuoropuhelua käydään, että kauppa lisääntyy, että meidän välillämme vaihto lisääntyy ja ihmisten välisiä kontakteja kehitetään entisestään kaikilla tasoilla, mm. kaikkein korkeimmalla tasolla. Tämä on itsessään saavutus. Se on hyvin tärkeää ja elintärkeää myös taloudelliselle hyvinvoinnillemme tässä maailmanosassa.
Mainitsen kuusi ensimmäistä kokousta, jotka pidetään puheenjohtajavaltio Tanskan johdolla: suuri ASEM-kokous, yritysjohtajien ja talousministerien kokoukset sekä Japanin, Kiinan, Etelä-Korean ja Intian kanssa pidettävät huippukokoukset, jotka on määrä pitää Kööpenhaminassa Tanskan puheenjohtajuuden aikana. Lisäksi Japanin kanssa on jo pidetty huippukokous. Näiden lisäksi ja niiden ohella on myös paljon ministerien ja virkamiesten välisiä kontakteja. YUTP:n korkeana edustajana toimiva neuvoston pääsihteeri Solana kävi heinäkuussa tärkeällä vierailulla neljässä Aasian maassa ja osallistui turvallisuusyhteistyötä koskevaan ministerien vuosikokoukseen, joka pidettiin ASEANin alueellisella foorumilla, jolla EU tunnetusti pyrkii tehostamaan yhteistyötä ja ajaa sitä linjaa, että pääasiassa luottamusta lisäävistä toimista siirrytään siihen, mitä kutsumme ennaltaehkäiseväksi diplomatiaksi. Perusedellytykset, kuten ihmisoikeuksien kunnioittaminen, demokratian edistäminen ja oikeusvaltioon perustuvan valtion periaatteet ovat keskeisiä teemoja EU:n suhteissa Aasian maihin, ja voin vakuuttaa jäsen Messnerille ja muille, että aiomme ottaa huippukokouksessa Kiinan kanssa käsiteltäväksi Tiibetin kysymyksen.
EU on osallisena myös monenlaisissa alueellisesti merkittävissä ongelmissa, kuten Intian ja Pakistanin välisiin suhteisiin, Korean niemimaan tilanteeseen ja Burman kehittymiseen liittyvissä ongelmissa. Näkemykseni on, että toiminta, joka meillä on käynnissä, on lisäksi erityisen monipuolista. Mikäänhän ei tapahdu itsestään, eikä mikään juuri tällä hetkellä viittaa siihen, että selvää käytännön kehitystä olisi näköpiirissä, silti suhteet kohenevat hitaasti mutta varmasti, ja tietenkin juuri tällä tavalla yhteistyö etenee laajemmassa kehyksessä, jossa Euroopan ja Aasian suhteita on kehitettävä. Sikäli kuin kyse on luettelon laatimisesta, sillä alalla on tietenkin paljon esimerkkejä käytännön kehityksestä, joista osasta on kansalaisillemme hyötyä.
Kuitenkin on suuri joukko tehtäviä, joita ei ole vielä toteutettu, ja yhtä lailla komission tiedonanto kuin Maatenin mietintökin ovat varsin hyödyllisiä välineitä tässä mielessä. Kuulin myös komission jäsen Pattenin sanovan, että suhteissamme Kaakkois-Aasiaan olisi tehostamisen varaa. Tammikuuksi 2003 on kaavailtu EU:n ja ASEANin ulkoministerien kokousta, ja se on hyvä tilaisuus keskustella siitä, miten voisimme lujittaa suhteitamme. Komission jäsen Pattenin esittelemä suhteita Kaakkois-Aasiaan käsittelevä tiedonanto saattaa osoittautua keskustelun kannalta merkitykselliseksi.
Voin vakuuttaa, että myös neuvosto pyrkii lujittamaan EU:n ja Aasian välisiä suhteita. Kun otetaan huomioon kaikki mainittu toiminta ja kaikki, mitä täällä parlamentissa on sanottu ja josta tiedän, että se pannaan merkille niissä maissa, joiden kanssa haluamme tehdä yhteistyötä, meillä on erityisen luja perusta monille eri toimille, jotka olemme tällä hetkellä panemassa vireille Tanskan puheenjohtajuuden aikana. Lopuksi haluan sanoa, että seuraamme kiinnostuneina pyrkimyksiä järjestää toinen ASEP-kokous tai Aasian ja Euroopan parlamentaarinen kokous. Osallistuin itse täällä Strasbourgissa pidettyyn ensimmäiseen kokoukseen ja toivon, että se voi tuottaa jatkossakin tuloksia.

Puhemies.
Kiitoksia arvoisa neuvoston puheenjohtaja.
Keskustelu on päättynyt.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana kyselytunti (B5-0257/2002).
Käsittelemme neuvostolle osoitettuja kysymyksiä.

Puhemies.
Seuraavana on Bart Staesin kysymys nro 1 (H-0524/02):

Aihe: EU:n perusoikeuskirja ja monien jäsenvaltioiden tiukentama ulkomaalaispolitiikka
Hallitukset kaikkialla EU:ssa tiukentavat ulkomaalaispolitiikkaansa ja kehittävät yhä enemmän turvapaikanhakuun liittyviä esteitä, esimerkiksi esteitä perheiden yhdistämiselle, korkeita takuumaksuja, avioliiton solmimisen ikärajan korottamista 24 vuoteen, laittomasti maahan tulleiden vanhempien lasten karkottamista, vaatimusta todistaa, että hakijalla on mahdollisuus työskennellä maassa ja hakijoiden vanhempia koskevia rajoituksia tulla asumaan lastensa kanssa. Nämä edellä mainitut toimet rikkovat mitä ilmeisemmin EU:n perusoikeuskirjan säännöksiä.
Voiko neuvosto ilmoittaa, onko se samaa mieltä siitä, että edellä mainitut jäsenvaltioiden käyttöön ottamat toimet ovat vastoin perusoikeuskirjan 7, 9, 18, 20, 21, 24, 25, 29, 33, 34, 41 ja 47 artiklan sekä 15 artiklan 3 kohdan henkeä ja onko neuvosto tämän vuoksi valmis ryhtymään asianmukaisiin toimiin?

Haarder
Laiton maahanmuutto on merkittävä ongelma EU:n jäsenvaltioille ja asia, joka askarruttaa niiden kansalaisia huomattavassa määrin. Sevillan Eurooppa-neuvosto päätti lisätä EU:n toimia tällä alalla. Sevillassa sovittiin, että muuttovirtojen yhteisessä hallinnassa on lyhyen ja pitkän aikavälin toimissa otettava tasaveroisesti huomioon laillisten maahanmuuttajien kotouttamispolitiikka ja kansainvälisten yleissopimusten, pääasiassa vuoden 1951 Geneven yleissopimuksen, mukainen turvapaikkapolitiikka.
Meidän politiikkaamme on samalla sisällyttävä laittoman maahanmuuton ja ihmiskaupan määrätietoinen torjunta. Näin todetaan Sevillan Eurooppa-neuvoston päätelmien 28 kohdassa.
Arvoisan jäsenen mainitsemat toimet ovat yksittäisten jäsenvaltioiden säätämää lainsäädäntöä eli kansallisia toimia, joilla torjutaan kohdattuja ongelmia. Neuvoston toimivaltaan ei kuulu päättää, ovatko jäsenvaltioiden toimet Euroopan unionin perusoikeuskirjan mukaisia vai eivät.
Haluaisin viitata perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohtaan, jossa vahvistetaan, että perusoikeuskirja sitoo jäsenvaltioita silloin, kun ne soveltavat unionin oikeutta, ja ainoastaan silloin, kun ne soveltavat unionin oikeutta. Arvoisan jäsenen mainitsemissa säännöksissä ei ole yleensä kyse unionin oikeuden soveltamisen yhteydessä säädettävistä säännöksistä, eikä siksi ole nähdäkseni mielekästä pyytää minua arvioimaan, ovatko jäsenvaltioiden toimet perusoikeuskirjan mukaisia. Perusoikeuskirjalla on toisenlainen luonne. Sillä pyritään unionin oikeuden soveltamiseen. Toisessa ominaisuudessani Tanskan Eurooppa-ministerinä haluaisin kuitenkin sanoa, että Tanskan tätä alaa koskeva lainsäädäntö vastaa täysin kaikkia kansainvälisiä vaatimuksia. Tätä haluaisin korostaa.

Staes (Verts/ALE).
Haluaisin tietysti kiittää ministeriä ja entistä Euroopan parlamentin jäsentä hänen vastauksestaan, mutta me emme varmastikaan voi käyttää aikaamme sanaleikkeihin. Kysyin selvästi, voisiko neuvosto ilmaista, onko se samaa mieltä siitä, että jäsenvaltioiden säätämät toimet ovat vastoin perusoikeuskirjan henkeä, ja toistan sen henkeä. Arvoisa puheenjohtaja Haarder, olen tietoinen siitä, että perusoikeuskirja on juhlallinen julistus, mutta se sisältää erittäin hienoja kappaleita, jotka koskevat yksityiselämän kunnioittamista, oikeutta solmia avioliitto ja perustaa perhe, oikeutta yhtäläisiin työoloihin, oikeutta turvapaikkaan, syrjintäkieltoa, ja voisin jatkaa tätä luetteloa vielä muutaman minuutin. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Haarder, teidän on myönnettävä, että myös teidän kotimaassanne säädetään tällä hetkellä lainsäädäntöä, joka on vastoin ainakin perusoikeuskirjaan kirjattujen asioiden henkeä. Haluaisin vedota neuvostoon ja viidentoista jäsenvaltion ministereihin, että he kunnioittaisivat perusoikeuskirjan henkeä. Sen ansiosta voisi yhteiskunnasta uskoakseni tulla parempi.

Haarder
Arvoisa puhemies, olen täysin eri mieltä kysyjän kanssa ja haluaisin korostaa erittäin selvästi, ettei kyse ole kansainvälisen sopimuksen minkäänlaisesta, ei kirjaimen eikä hengen, rikkomisesta.
Haluaisin myös lisätä, että kysymys on tietyiltä osin virheellinen. Siinä väitetään esimerkiksi, että jossakin jäsenvaltiossa on käytössä sellainen ikäraja avioliiton solmimiselle, joka ei pidä paikkaansa. Jäsenvaltioilla on ehtoja, joilla säännellään niitä oloja, joissa pysyvä oleskeluoikeus voidaan saada pelkästään avioliiton perusteella, ja se on aivan toinen asia. On itsestään selvää, ettei tämänkaltaista ehtoa sovelleta tietenkään pakolaisiin, sillä jos näin tehtäisiin, se olisi sopimusten vastaista. Voin vakuuttaa jäsen Staesille, kun hän puhuu Tanskan lainsäädännöstä, että me olemme ajan tasalla sopimuksista. Me olemme hyvin tietoisia siitä, miten niitä on tulkittava, enkä voisi harkita ottavani vastuuta minkään sopimuksen minkäänlaisesta joko hengen tai kirjaimen rikkomisesta. Olen esitellyt vuosina 1998 ja 1999 Euroopan parlamentin ihmisoikeuksien toteutumista Euroopan unionissa käsitteleviä mietintöjä. Mietinnöt ovat siellä saatavilla ja luettavissa. Minulla ei ole aikomustakaan rikkoa minkään kansainvälisen sopimuksen henkeä tai kirjainta.

Puhemies.
Seuraavana on Gerard Collinsin kysymys nro 2 (H-0526/02):

Aihe: Eteläisen Afrikan vakava elintarvikepula
Viime helmikuussa YK:n elintarvike- ja maatalousvirasto varoitti, että lähes neljä miljoonaa ihmistä eteläisessä Afrikassa tarvitsisi kiireellistä elintarvikeapua tänä vuonna. Syynä on huonon sään ja istutusten vähyyden vuoksi pienentynyt vuoden 2001 viljasato. Christian Aid -järjestö on juuri julkaissut tiedotteen, jossa varoitetaan, että lähikuukausina yli 12 miljoonaa ihmistä on vaarassa kuolla nälkään eteläisessä Afrikassa viljasadon pienuuden, kuivuuden, tulvien ja väärinkäytösten vuoksi.
Voiko neuvosto kertoa pääpiirteittäin, miten se aikoo vastata tähän hälyttävään tilanteeseen, ja ilmoittaa, miten riittävän elintarvikeavun toimittamisen suhteen voidaan menetellä ja miten kansalaisjärjestöille annettavaa tukea voidaan vahvistaa?

Haarder
Eteläisen Afrikan elintarvikekriisistä keskusteltiin neuvoston viimeisimmässä, 22. heinäkuuta pidetyssä kokouksessa, eli ulkoasianministerien kokouksessa. Neuvosto ilmaisi huolensa tilanteesta eteläisessä Afrikassa, missä jopa 13 miljoonan ihmisen pelätään kärsivän kriisistä. Neuvosto on huolissaan tehdyistä useista eri poliittisista päätöksistä ja aloitteista, jotka ovat ilmeisesti pahentaneet jo entisestään hälyttävää humanitaarista tilannetta, joka käsittää myös kuivuuden ja tulvat. Neuvosto katsoo, että humanitaarisen kriisin ratkaiseminen on yksi tärkeimmistä poliittisista painopistealueista, ja vetoaa siksi alueen maihin, että ne kohdistaisivat kulloisetkin toimenpiteensä tämän tavoitteen täyttämiseen.
Alueellisia pyrkimyksiä kriisin ratkaisemiseksi olisi rohkaistava niiden periaatteiden mukaisesti, jotka on asetettu Uusi kumppanuus Afrikan kehittämiseksi (NEPAD) -aloitteessa, jossa eteläisen Afrikan valtioilla on ratkaiseva rooli. Näihin periaatteisiin kuuluu esimerkiksi hyvän hallintotavan periaate.
Neuvosto vetoaa alueen maihin, että ne tekisivät kaikkensa helpottaakseen käynnissä olevia alueellisia ja humanitaarisia toimia, joihin kuuluvat myös ne toimet, jotka on suunniteltu antamaan hallinnollista tukea ja huoltotukea sekä turvaamaan hätäavun saatavuus ja jakelu.
Kansalaisyhteiskuntaan kuuluvilla järjestöillä pitäisi olla ratkaiseva rooli elintarvikeavun jakelussa, jotta estetään elintarvikeavun käyttäminen väärin poliittisiin tarkoituksiin. EU on jo reagoinut tilanteeseen antamalla alueelle laaja-alaista elintarvikeapua ja humanitaarista apua. Lisätoimia kuitenkin tarvitaan. EU ja sen jäsenvaltiot ovat valmiita jatkamaan näiden pyrkimysten edistämistä läheisessä yhteistyössä Eteläisen Afrikan kehitysjärjestö SADC:n maiden kanssa.
Minun ei varmastikaan tarvitse sanoa mitään Zimbabwesta ja presidentti Mugabesta. On varmaankin itsestään selvää, mitä neuvosto asiasta ajattelee.

Collins (UEN).
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää neuvoston puheenjohtajaa erittäin kattavasta vastauksesta. YK:n humanitaarisen avun koordinoinnista vastaava toimisto (OCHA) varoittaa nyt, että seuraavien kuuden kuukauden aikana noin 13 miljoonaa ihmistä uhkaa nälkäkuolema huonosta säästä ja hallituksen virheellisestä suunnittelusta johtuvan elintarvikepulan vuoksi.
YK:n eteläisen Afrikan humanitaaristen tarpeiden erityislähettiläs aikoo vierailla 6.-16. syyskuuta alueen kuudessa kuivuudesta kärsivässä maassa, ja olen ymmärtänyt, että Maailman terveysjärjestö WHO:n, YK:n lastenavun järjestö Unicefin ja YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestö FAO:n edustajien odotetaan osallistuvan tälle matkalle. Minusta on outoa, ettei missään viitata EU:n osallistumiseen. Voisiko neuvosto ryhtyä asianmukaisiin ja kiireellisiin toimiin varmistaakseen, että EU osallistuu tälle matkalle ja kansainvälisen elintarvikeavun koordinointiin muiden kansainvälisten järjestöjen kanssa?
Lopuksi haluaisin tietää, miten neuvosto vastaa FAO:n viime elokuussa julkistamassa raportissa esittämään varoitukseen, jonka mukaan avunantajat ovat luvanneet vasta 24 prosenttia niistä 507 miljoonasta Yhdysvaltain dollarista, jotka tarvitaan elintarvikeavun tarjoamiseksi siihen saakka, kunnes seuraava sato valmistuu ensi vuoden huhtikuussa. FAO varoittaa myös, että alueella tarvitaan maatalouden tuotantopanoksia, jotta viljelijöitä autetaan toipumaan kriisistä.

Haarder
Ymmärrän täysin hyvän ystäväni ja kollegani, Collinsin näkemyksen. Haluaisin korostaa, että Euroopan unioni on mukana hankkeessa, mutta YK on se taho, joka on vastuussa varsinaisesta toiminnasta. YK on näin ollen toimeksiantaja ja johtaa työtä, kun taas EU tukee tätä työtä erittäin laajasti taloudellisesti ja tietysti tarvittaessa myös diplomaattisesti ja poliittisesti. EU on siis mukana hankkeessa, mutta YK on vastuussa työn varsinaisesta suorittamisesta.

Puhemies.
Seuraavana on Liam Hylandin kysymys nro 3. Kysymyksen laatijan sijaisena on Crowley (H-0527/02):

Aihe: Nuorten osallistuminen politiikkaan ja järjestötoimintaan
Miten neuvosto aikoo seurata koulutus- ja nuorisoasioiden ministereiden kokouksessa 30. toukokuuta 2002 esitettyjä myönteisiä kommentteja, joiden mukaan jäsenvaltioissa on edistettävä nuorten osallistumista politiikkaan ja järjestötoimintaan ja joissa tunnustettiin, että nuoret ja heidän näkemyksensä on otettava paremmin huomioon sekä virallisesti että asiakohtaisesti, ja voisiko neuvosto kertoa pääpiirteittäin millä aloilla nuorten näkemykset olisi otettava paremmin huomioon?

Haarder
Arvoisa jäsen on epäilemättä tietoinen siitä, että 30. toukokuuta 2002 pidetyssä koulutus- ja nuorisoasioiden neuvostossa käydyt nuorten osallistumista koskevat keskustelut liittyivät päätöslauselman hyväksymiseen. Päätöslauselmassa käsiteltiin nuorisoalan eurooppalaista yhteistyötä koskevaa uutta kehystä. Tämän päätöslauselman mukaisesti avoimen koordinoinnin menetelmää on määrä soveltaa joustavasti ja tarkoituksenmukaisesti nuorisoa koskeviin tärkeimpiin painopistealueisiin. Komissio on laatinut tätä koskevia ehdotuksia valkoisessa kirjassaan, jonka otsikkona on ?EU:n nuorisopolitiikan uudet tuulet?. Se julkaistiin viime vuoden marraskuussa.
Tiedotus ja osallistuminen ovat joitakin niistä aiheista, joita aletaan käsitellä ensiksi. Jäsenvaltioita kuultuaan komissio on laatinut näitä aiheita koskevan kyselylomakkeen. Lomake on nyt toimitettu jäsenvaltioille, joiden pitäisi vastata kyselyyn ottamalla asianmukaisesti huomioon nuorten, nuorisojärjestöjen ja muiden asiaankuuluvien elimien mielipide.
Nuorten vapaaehtoistoimintaa sekä nuorten yhä parempaa ymmärtämistä ja tuntemusta koskevia kysymyksiä käsitellään myöhemmin. Haluaisin korostaa neuvoston puolesta, että nuorisoalan eurooppalaista yhteistyötä koskeva uusi kehys on edelleen alkuvaiheessa. Sitä koskeva arviointikertomus on määrä esitellä vuonna 2004.

Crowley (UEN).
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää neuvoston puheenjohtajaa hänen vastauksestaan. Syy siihen, että jäsen Hyland laati tämän kysymyksen ja että minä esitän sen hänen puolestaan, on se, että me olemme nähneet muutamien viime vuosien aikana yhä useampien nuorten menettävän yhteytensä politiikkaan ja järjestötoimintaan. Juuri ne samat henkilöt, jotka eivät koe yhteyttä kotimaidensa poliittisiin liikkeisiin tai poliittisiin puolueisiin, osallistuvat erittäin todennäköisesti mielenosoituksiin, joissa vastustetaan globalisaatiota, vallataan katuja demokratian nimissä tai vaaditaan köyhyyden perinpohjaista hävittämistä ja niin edelleen. Neuvostossa ja ministerin omissa hyvissä ministeriöissä on varmastikin oltava jokin mekanismi, jonka avulla tämä energia ja idealismi voidaan valjastaa koko yhteiskunnan eikä vain muutamien harvojen hyväksi. Olen erityisen innokas kuulemaan, mitä aloitteita neuvosto aikoo tehdä Tanskan puheenjohtajakaudella.

Haarder
Olen aivan samaa mieltä arvoisan kollegani tekemästä ongelman esittelystä. Meillä on toisaalta ryhmä nuoria, jotka ovat kansainvälisemmin suuntautuneita kuin koskaan aiemmin ja erittäin sitoutuneita. Me näimme tämän kesällä Nuoriso 2000 -foorumissa, jossa tuhat nuorta kaikkialta Euroopasta tapasi 13:ssa tanskalaisessa kansanopistossa. Siellä he kaikki laativat ehdotuksia Euroopan perustuslaiksi sekä kerääntyivät lopulta yhteen ja laativat kaikkien ehdotusten perusteella yhden ehdotuksen, jonka he esittivät valmistelukunnalle. Haluan myös mainita nuorten Eurooppa-valmistelukunnan esimerkkinä näistä erittäin sitoutuneista nuorista. Toisaalta suuri hyvin nuorisoryhmä on äärimmäisen passiivinen. He eivät ehkä vastusta eurooppalaista yhteistyötä, mutta se ei myöskään kiinnosta heitä. Lopuksi on erittäin pieni joukko, joka osoittaa mieltään ja heittelee kiviä. Tästä pienestä ryhmästä sanoisin, että yksi Elsinoressa viikonloppuna pidetyn kokouksen ilahduttavista piirteistä oli se, että paikalla oli kaksi kertaa niin paljon poliiseja kuin mielenosoittajia. Se on askel eteenpäin - toivokaamme, että tämä on tunnusomaista puheenjohtajakauden loppuosalle ja myös tuleville puheenjohtajakausille. Voin vain ilmoittaa olevani samaa mieltä arvoisan jäsenen kanssa. Neuvosto on erittäin tietoinen tästä asiasta, ja mielestäni tämä on esitetty niin hyvin, ettei minun tarvitse toistaa sitä.

Puhemies.
Kysymys nro 4 ja kysymys nro 5 käsitellään yhdessä, koska niiden aiheet ovat samankaltaiset. Josu Ortuondo Larrean kysymys nro 4 (H-0528/02):

Aihe: Sevillan Eurooppa-neuvostossa sovitut asiat
Sevillan Eurooppa-neuvostossa hyväksyttiin muun muassa se, että kyseinen elin kokoontuu virallisesti neljä kertaa vuodessa (nykyisten kahden sijasta) muita epävirallisia kokouksia haittaamatta ja että Eurooppa-neuvostossa vahvistetaan joulukuusta 2003 lähtien kolmivuotiskausiksi strategiset ohjelmat, joihin vuotuiset toimenpideohjelmat perustuvat.
Eikö neuvosto katso, että tämä merkitsee Eurooppa-neuvoston vallan lisäämistä, sillä se on jäsenvaltioiden ylimmän hallinnollisen toimeenpanovallan keskittävä elin ja valvoo lisäksi yhteisön lakien säätämistä, josta ovat vastuussa asiaa hoitavat ministerit? Eikö neuvosto katso, että tämä on ristiriidassa komission toimeenpanovallan kanssa samalla kun demokratiavaje unionissa lisääntyy, koska paroni de Montesquieun tunnetuksi tekemä, vakiintuneelle modernille demokratialle luonteenomainen julkisen vallan jako ei käytännössä toteudu?  Bill Newton Dunnin kysymys nro 5 (H-0535/02):

Aihe: Vallanjako
Pitäisikö toimeenpano- ja lainsäädäntävalta pitää erillään? Jos ei, niin miksi ei?

Haarder
Neuvosto katsoo, että Sevillassa tehdyt Eurooppa-neuvostoa koskevat päätökset selventävät pelkästään Euroopan unionista tehdyn sopimuksen asianomaisia määräyksiä ja erityisesti 4 artiklaa, jonka mukaan Eurooppa-neuvosto antaa unionille sen kehittämiseksi tarvittavat virikkeet ja määrittelee sitä koskevat yleiset poliittiset suuntaviivat. Aikana, jolloin unionin toiminnoille on tunnusomaista lisääntyvä kehitys ja eriytyminen, ja välittömästi ennen suurta laajentumista, jossa unionin jäseniksi otetaan useita uusia valtioita, Eurooppa-neuvosto on katsonut tarpeelliseksi vahvistaa neuvoston valtuuksia suuntaviivojen ja virikkeiden antajana. Juuri tällainen on perustamissopimuksessa tarkoitettu Eurooppa-neuvoston rooli. Neuvosto ei näe, että nämä käytännön suuntaviivat olisivat millään tavalla ristiriidassa komission toimeenpanovallan kanssa. Komission toimeenpanovaltaan ei voi vaikuttaa mitenkään päätös, jonka ainoa tarkoitus on antaa Eurooppa-neuvostolle mahdollisuus harjoittaa mahdollisimman tehokkaasti sitä vastuuta, joka sille on annettu. Tässä yhteydessä huomauttaisin, että komission puheenjohtaja on tietysti Eurooppa-neuvoston jäsen, enkä ole kuullut hänen vastustavan mitenkään neuvoston yrityksiä uudistaa itseään.
Mitä tulee mihin tahansa mahdolliseen demokratiavajeeseen ja unionin sisäiseen puutteelliseen toimivaltajakoon, neuvosto katsoo, ettei sellainen uudistus, jonka ainoa tarkoitus on, kuten on jo havaittu, panna sopimuksen nykyiset määräykset tehokkaammin täytäntöön, voi vaikuttaa nykytilanteeseen huolimatta siitä, mitä uudistuksesta ajatellaan. Koska neuvosto ei ole nimenomaisesti keskustellut toimeenpano- ja lainsäädäntävallan erottamista koskevasta kysymyksestä - onko vallanjako yleisesti ottaen tai sen soveltaminen unionissa periaatekysymys - neuvosto ei voi vastata kysymyksessä nro H-0535/02 esiin tuotuun täsmälliseen näkökohtaan. Neuvosto on tietysti tietoinen tästä klassisesta ongelmasta, jota on käsitelty epäsuorasti esimerkiksi Eurooppa-neuvoston joulukuussa hyväksymässä Laekenin julistuksessa ja joka otetaan erittäin todennäköisesti esille myös valmistelukunnassa ja myöhemmin seuraavassa hallitustenvälisessä konferenssissa. Arvoisan jäsenen on ymmärrettävä, että lukuun ottamatta puhtaasti akateemisia pohdintoja, jotka eivät kuulu tänne, neuvosto ei voi kommentoida sellaisen keskustelun mahdollista lopputulosta, jota ei käydä itse neuvostossa ja jota ei ole joka tapauksessa vielä käyty. Toivon, että olen tehnyt tällä selityksellä selväksi, miksi en voi käsitellä esitettyä kysymystä perusteellisemmin.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, suuret kiitokset vastauksestanne. Pyyntöni saattaa olla mahdoton, mutta olisin toivonut, että kysymyksiimme vastaamiseen kuluva aika olisi lyhyempi, jotta puheenjohtajavaltio Espanja olisi voinut vastata kysymykseeni, koska se oli aikanaan vastuussa Sevillan Eurooppa-neuvostosta.
Tämän perusteella on kiistatonta, että neuvosto käyttää eniten lainsäädäntävaltaa Euroopassa ja Euroopan unionissa ja lisäksi hallitsee toimeenpanovaltaa komitologiamenettelyn kautta.
Haluaisin kysyä teiltä, uskotteko te, että Yhdysvallat olisi maailman johtaja, jos sen lainsäädäntävaltaa käyttäisi edustajainhuoneen ja senaatin sijasta ministerineuvosto, joka koostuisi eri Pohjois-Amerikan osavaltioiden edustajista, kuten New Yorkin, Washingtonin, Kalifornian, Floridan ja Coloradon osavaltioiden edustajista. Jos Yhdysvaltain presidentillä Bushilla olisi samanlaiset ominaisuudet, valtuudet ja valta kuin komission puheenjohtaja Prodilla, uskotteko te, että hänellä olisi sellainen vaikutusvalta ja asema kuin hänellä on nyt kansainvälisissä suhteissa ja kotimaassa? Olisiko hänellä sama vaikutusvalta ja asema?
Meidän on mielestäni tehtävä Euroopasta todellinen demokratia, jossa vallitsee sellainen vallanjako, mitä toiset puhujat ovat ehdottaneet: lainsäädäntävalta pitäisi olla parlamentilla ja toimeenpanovalta komissiolla.

Haarder
Tyydyn sanomaan, että Montesquieun vallanjakoa koskevat teoriat askarruttavat minua yhtä paljon kuin arvoisaa parlamentin jäsentä. Olen koulutukseltani politiikan tutkija ja mielestäni on ehdottoman tärkeää pitää tämä vallanjako mielessä. Sanoin tämän viimeksi eilen, kun edustin puheenjohtajavaltiota täällä parlamentissa perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnassa. En voi kuitenkaan parhaalla tahdollanikaan nähdä, että neuvoston yritykset uudistaa itseään olisivat ristiriidassa Montesquieun vallanjakoa koskevien teorioiden kanssa, enkä koe, että neuvosto olisi ottanut valtaa tai millään tavalla vaikeuttanut komission toimintaa. Muotoseikkana haluaisin ilmoittaa sen, mitä sanoin Tanskan hallituksen puolesta eilen perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnassa, eli että Tanskan hallitus on yhteisömenetelmän innokas kannattaja eikä halua neuvoston ottavan valtaa pois komissiolta. Näin sanoin valiokunnassa - kylläkin tanskalaisen ministerin ominaisuudessa.

Newton Dunn (ELDR).
Neuvoston puheenjohtaja esitti ensimmäisen vastauksensa ensimmäisessä puoliskossa ohimennen äärimmäisen kiinnostavan huomautuksen viitatessaan siihen, että komission puheenjohtaja on entinen Eurooppa-neuvoston jäsen. Näin ollen henkilöt, jotka ovat olleet muiden EU:n toimielinten jäseniä, voivat ilmaista mielipiteensä näistä elimistä nykyisessä asemassaan.
Neuvoston puheenjohtaja oli Euroopan parlamentin erittäin ansioitunut jäsen, joten, kuten hän itse sanoi, hän voi siis esittää mielipiteensä neuvoston nykytilasta. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, oletteko te parlamentissa saamanne kokemuksen perusteella samaa mieltä siitä, että me tarvitsemme vallanjakoa, ja aiotteko te kehottaa puheenjohtajavaltio Tanskaa esittämään sitä valmistelukunnassa?

Haarder
Tämä on kyselytunti ja koskee neuvostolle osoitettuja kysymyksiä. Ei neuvosto eikä puheenjohtajavaltio ole tekemisissä valmistelukunnan kanssa. Me kunnioitamme valmistelukuntaa varten asetettua menettelyä, joten en kommentoi tätä sen enempää.
Toivon kuitenkin, että äskeiset sanani antoivat ymmärtää, että arvoisa jäsen saattaisi olla taipuvainen kannattamaan vallanjaon tarvetta demokratiassa.

Puhemies.
Kysymys nro 6 jätetään käsittelemättä, koska kysymyksen esittäjä ei ole läsnä.

Puhemies.
Seuraavana on Alexandros Alavanosin kysymys nro 7 (H-0536/02):

Aihe: Kyproksen ongelma - poliittisen ratkaisun määräajan umpeutuminen
Kesäkuussa 2002 umpeutui määräaika, joka oli asetettu Kyproksen ongelman poliittisen ratkaisun löytymiselle Kyproksen kahden yhteisön välisten neuvottelujen avulla YK:n pääsihteerin alaisuudessa. Neuvottelut päättyivät tuloksettomina Turkin välinpitämättömyyden vuoksi.
Voiko neuvosto arvioida tähänastisissa neuvotteluissa saavutettua edistymistä? Voiko neuvosto selvittää tulevia toimia ennen Kyproksen tasavallan liittymistä Euroopan unionin jäseneksi yhdessä yhdeksän muun ehdokasvaltion kanssa?

Haarder
Kuten arvoisa jäsen epäilemättä tietää, tämänhetkiset suorat Kyprosta koskevat neuvottelut ovat luottamuksellisia. Neuvosto on hyvin tietoinen siitä, ettei neuvotteluissa ole vielä saavutettu läpimurtoa ja että niissä on edistytty toistaiseksi valitettavan vähän, minkä myös YK:n turvallisuusneuvosto on todennut YK:n Kyproksen erityislähettilään de Soton 9. heinäkuuta julkistaman raportin mukaan. Kun neuvottelut nyt jatkuvat, neuvosto odottaa osapuolten tehostavan toimiaan, joiden tavoitteena on hyödyntää tämänhetkistä ainutlaatuista tilaisuutta ja ottaa lopulta tarvittavat edistysaskeleet kohti ratkaisua - toivottavasti ennen liittymisneuvottelujen päättymistä. Ehdokasvaltioiden unioniin liittymistä koskevat päätökset on tehtävä vuoden loppuun mennessä tavanomaisen laajentumismenettelyn yhteydessä komission kertomuksen ja niiden suositusten perusteella, joita komissio esittää laajentumisstrategiaa koskevassa asiakirjassaan, jonka me odotamme saavamme lokakuuhun mennessä.
Kyproksen unioniin liittymisen osalta EU:n näkemys, joka esitettiin jälleen kerran Sevillassa, vastaa Helsingin Eurooppa-neuvoston päätelmiä, joissa todettiin, että Kyproksen ongelman poliittinen ratkaisu helpottaa Kyproksen liittymistä Euroopan unioniin. Ratkaisu ei ole kuitenkaan edellytys Kyproksen liittymiselle. Kun neuvosto tekee päätöksensä liittymisestä, se ottaa huomioon kaikki asiaankuuluvat tekijät. Tämä on kanta, jossa on viisasta pitäytyä. Siten me kaikki toivomme ja pidämme peukkuja sen puolesta, että osapuolet hyödyntäisivät tämän syksyn ainutlaatuista mahdollisuutta ratkaista äärimmäisen vanha ja traaginen ongelma Kyproksen suurenmoisella saarella.

Alavanos (GUE/NGL).
Kiitän ministeriä ja tämän parlamentin entistä jäsentä. Olen kuunnellut erittäin tarkasti hänen näkemyksiään, jotka vastaavat niitä näkemyksiä, jotka hänen hallituksensa pääministeri Rasmussen esitti äskettäisessä Politiken-lehdessä ilmestyneessä haastattelussa.
Haluan kysyä neuvoston puheenjohtajalta suoraan: minkä viestin Euroopan unionin neuvoston puheenjohtajavaltio lähettää Turkille? Jos neuvottelut eivät ole etene, miksi sen on oltava jonkun vika? On niitä, jotka todennäköisesti hyötyvät siitä, jos neuvottelut epäonnistuvat. Onko Euroopan unionin puheenjohtajavaltion Turkille lähettämä viesti myönteinen eli että unioni tekee kaikkensa ratkaistakseen Kyproksen kysymyksen, mutta vaikka poliittista ratkaisua ei kyettäisi löytämään, Kyproksen tasavalta voi liittyä Euroopan unioniin?

Haarder
Mielestäni on tärkeää, että pitäydy vastauksessani täysin siinä vakiintuneessa ja hienotunteisessa muotoilussa, joka hyväksyttiin Helsingin Eurooppa-neuvostossa ja jota on toistettu yhä uudelleen, nimittäin että Kyproksen ongelman ratkaiseminen helpottaa Kyproksen liittymistä mutta ei ole sen edellytyksenä. Neuvosto ottaa päätöstä tehdessään huomioon kaikki tekijät. Tämän verran voidaan sanoa, ja uskon kaikkien ymmärtävän, mitä sillä tarkoitetaan, eikä minulla ole tähän mitään lisättävää.

?lyssandrakis (GUE/NGL).
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, on ilman muuta selvää, että olemme huolissamme kahden yhteisön välisten neuvottelujen umpikujasta. Te sanoitte ensimmäisessä vastauksessanne, että asianomaisten osapuolten on tehostettava toimiaan. Kuten kaikki kuitenkin tietävät, avain Kyproksen ongelmaan on Ankarassa, ei Kyproksessa.
Haluaisin kysyä, aikooko neuvosto painostaa Turkin hallitusta ottamaan tarvittavat askeleet auttaakseen Kyproksen ongelman ratkaisemista. Pelkään muutoin, että kun asiat ovat niin kuin ovat, me saatamme hyvinkin päätyä jakamaan saaren. Siinä tapauksessa saaren turkkilainen osa, jonka takana on tietysti, kuten aina, Turkki, vaatisi kyproksenturkkilaisten riippumattomuuden tunnustamista.

Haarder
Haluan korostaa, etteivät neuvottelut todellakaan ole katkenneet. Osapuolten välillä käydään jatkuvaa vuoropuhelua, ja aivan lähiaikoina on määrä järjestää YK:n pääsihteeri Kofi Annanin ja Kyproksen osapuolten välinen tapaaminen, joten yhteydet eivät ehdottomasti ole katkenneet. En myöskään hyväksy kuvausta Ankaran tiukasta otteesta. En kommentoi sen mahdollista olemassaoloa mutta voin sanoa, että Helsingin Eurooppa-neuvostossa hyväksytty ja myöhemmin vahvistettu prosessi etenee. Kenenkään tiukka ote ei pysty siihen vaikuttamaan.

Puhemies.
Seuraavana on Ioannis Marinosin kysymys nro 8 (H-0539/02):

Aihe: Albanian kreikkalaisia syrjivä kohtelu
Kreikkalaisessa lehdistössä julkaistujen tietojen mukaan sadat kreikkalaiset, jotka asuvat Himaran kaupungissa Etelä-Albaniassa, ovat esittäneet virallisen vastalauseen Albanian hallitukselle, koska heille ei ole luovutettu takaisin heidän omaisuuttaan, joka sijaitsee tämän kaupungin merenranta-alueella ja jonka Albanian romahtanut kommunistihallinto takavarikoi heiltä. Himaran asukkaat eivät ole onnistuneet vielä saamaan omaisuuttaan takaisin, mutta monia osia siitä viranomaiset ovat luovuttaneet laittomasti albanialaisille käyttäen hyväkseen omistajien pitkäaikaista oleskelua Albanian ulkopuolella. On syytä mainita, että jotakin vastaavaa tapahtuu myös Albanian itsenäisen ortodoksisen kirkon omaisuudelle. Kommunistihallinto valtiollisti myös sen omaisuuden, eikä sitä ole sittemmin palautettu.
Onko neuvosto tietoinen niistä ongelmista, joita omaisuuden haltijoilla on Albaniassa? Kuinka se aikoo toimia, jotta edellä mainituille henkilöille palautettaisiin mahdollisimman pian heidän omaisuutensa?

Haarder
Neuvosto on tietoinen siitä, että Albanian kreikkalaisvähemmistö vaatii samoja omistusoikeuksia kuin muillakin kansalaisilla on. Lisäksi on käynyt ilmi, että Albanian itsenäinen ortodoksinen kirkko esittää samantapaisia vaatimuksia.
Albanian perustuslain 181 artiklan mukaan Albanian parlamentin on säädettävä marraskuun loppuun mennessä lakeja, joiden tarkoituksena on löytää oikeudenmukainen ratkaisu kysymyksiin, jotka koskevat ennen perustuslain säätämistä tehtyjä pakkolunastuksia ja takavarikkoja.
Albanian parlamentti on perustanut erityisen komitean, joka käsittelee omaisuuden palauttamista. Tämä komitea on nyt aloittamassa lainsäädännön tutkimista tarkoituksenaan palauttaa tai korvata omaisuus, joka takavarikoitiin kommunistihallinnon aikana. Komitea ei ole vielä saanut työtään päätökseen.
Neuvosto on täysin tietoinen siitä, että omaisuuskysymyksen ratkaiseminen on olennainen edellytys kotimaisten ja ulkomaisten investointien rohkaisemiselle Albaniassa samoin kuin maatalouden kehitykselle.
Neuvosto saattoi yhtyä täysin yksittäisistä maista tehtyihin arvioihin, jotka komissio esitti ensimmäisessä vakautus- ja assosiaatioprosessia koskevassa vuosikertomuksessaan. Neuvosto hyväksyi tämän vuoden toukokuun 13. päivänä kertomuksessa esitetyt suositukset ja esitti pyynnön, että kaikilla näillä aloilla olisi saavutettava pikaista edistystä muutamien seuraavien vuosien aikana.
Yhdessä komission suosituksessa Albaniaa kehotettiin erityisesti säätämään omistusta ja omaisuuden palauttamista koskevaa uutta lainsäädäntöä, poistamaan kyseisen alan lainsäädännön nykyiset puutteet ja varmistamaan omaisuuslain tehokkaampi noudattaminen Albaniassa.
Albania on EU:n kumppani vakautus- ja assosiaatioprosessissa. EU ylläpitää säännöllistä vuoropuhelua Albanian kanssa erityisesti EU:n ja Albanian neuvoa-antavan työryhmän tapaamisten kautta. Tässä yhteydessä EU:lla on mahdollisuus korostaa, että on tärkeää ratkaista tämä kysymys nyt, kun Albania aloittamassa yhdentymisen Eurooppaan ja kun se samalla tiivistää suhteitaan EU:hun. EU:lla on nyt myös mahdollisuus varmistaa, että Albania jatkaa toimia, joita se on luvannut toteuttaa tällä alalla.

?arinos (PPE-DE).
Kiitän neuvoston puheenjohtajaa hänen vastauksestaan, josta ymmärsin, että neuvosto on todellakin tietoinen ongelmasta ja tekee oikeansuuntaisia toimia. Ei ole kuitenkaan aivan selvää, mitä neuvosto vaatii, tai ainakaan minä en ymmärrä, mitä puheenjohtaja tarkoittaa ?ongelman käsittelemisellä?. Toivoisin neuvoston puheenjohtajan päättävän, miten ongelmaan olisi puututtava.
Kreikan ulkoministeriö kirjoitti Albanian hallitukselle muutama päivä sitten ja vaati nimenomaisesti, että kreikkalaiset koulut avataan välittömästi, kreikkalaisyhteisön jäsenten maanomistus tunnustetaan ja että luvaton tunkeutuminen kreikkalaisten alueelle Himarassa lopetetaan. Sikäli kuin tiedän, Kreikan hallitus on ryhtynyt samantapaisiin toimiin. Muistuttaisin neuvoston puheenjohtajaa siitä, että Kreikka lähettää Albaniaan runsaskätistä talousapua ja että yli 600 000 albanialaista maahanmuuttajaa työskentelee laillisesti ja esteettä Kreikassa saaden niin suurta palkkaa, josta työläiset Albaniassa voivat vain haaveilla.
Ehkä Euroopan unionin, joka myös lähettää monenlaista apua Albaniaan, pitäisi ryhtyä vakuuttavampiin toimiin? Arvoisa ministeri, unioni pitää varmasti myös kiireellisenä ja välttämättömänä estää aikomukset siirtää, 15 000 uudisasukasta Pohjois-Albaniasta ja Kosovosta Himaran alueelle. Tämän tarkoituksena on muuttaa etnistä tasapainoa kreikkalaisvähemmistön kustannuksella.

Haarder
Ymmärrän parlamentin jäsenen huolen erittäin hyvin mutta haluaisin korostaa, että parlamentti on ottanut asian käsiteltäväkseen ja että asiaa käsittelemään on perustettu erityinen komitea. Perustuslain mukaan ratkaisuun on päästävä. Neuvosto on ilmaissut mielipiteensä. Lisäksi EU:n ja Albanian välillä käydään jatkuvaa vuoropuhelua, minkä osalta lupasin täällä jokin aika sitten EU:n varmistavan, että Albania ryhtyy lupaamiinsa toimiin. Kyse ei ole näin ollen siitä, että kreikkalaisvähemmistö tai muut olisi jätetty oman onnensa nojaan tai unohdettu. Tilannetta seurataan jatkuvasti ja tarkasti.

Alavanos (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, ensin kommentti siitä tavasta, jolla neuvoston puheenjohtaja vastasi. Hän ehkä pitää kysymysten esittäjiä tyhminä. Voin kuitenkin vakuuttaa hänelle, ettemme kuitenkaan ole niin tyhmiä kuin hän luulee. Hänellä ei ole oikeutta kuvitella tällaista. Ankarako ei muka pidä asiaa tiukassa otteessaan, kun sekä Ecevit että hänen ulkoministerinsä ovat todenneet, että he jatkavat miehitetyn Kyproksen liittämistä Turkkiin. Miten hän kehtaa vastata tällä tavalla? Minä hän oikein pitää meitä?

Haarder
En ajatellut lainkaan, että olisin sivuuttanut asian kevyesti. Viimeinen huomautukseni oli mielestäni äärimmäisen velvoittava. Se oli hieman lyhyempi kuin ensimmäinen mutta yhtä velvoittava.

Puhemies. -
En halua ojentaa ketään läsnäolijoista, mutta muistutan yksinkertaisesti teitä kaikkia siitä, että tämä on kyselytunti, jolla on omat sääntönsä, ja pyydän teitä noudattamaan työjärjestystä.
Tekemättä tästä ennakkotapausta ja ottaen huomioon, että jäsen Lagen oli poistuttava salista muutamaksi minuutiksi hänen puheenvuorolleen varattuna ajankohtana, aion antaa neuvoston puheenjohtajalle tilaisuuden vastata hänen kysymykseensä.
Toistan, että tästä ei pidä tulla ennakkotapausta. Jos poistutte salista, menetätte vuoronne, mutta jäsen Lage joutui poistumaan vain pieneksi hetkeksi. Pyytäisin häntä myös välttämään sen toistumista.

Puhemies.
Seuraavana on Carlos Lagen kysymys nro 6 (H-0530/02):

Aihe: Henkilöiden vapaa liikkuvuus Schengen-alueella
Portugalin kansalaisista koostuva 500 hengen ryhmä oli 22. kesäkuuta 2002 matkalla Espanjaan luvalliseen mielenosoitukseen Sevillan Eurooppa-neuvoston vuoksi. Espanjan poliisivoimat estivät väkivaltaan turvautuen ryhmän pääsyn maahan. Tällaisille menettelyille tai toimille ei ole mitään perusteita, koska niitä ei voida mitenkään hyväksyä unionissa, jonka yksi olennaisista periaatteista on perusvapauksien ja -oikeuksien kunnioittaminen. Tässä tapauksessa mikään ei mielestäni osoita, että Portugalin kansalaiset olisivat voineet merkitä erityistä - tai edes minkäänlaista - uhkaa Espanjan valtiolle, ja vaikka näin ei olisikaan ollut, Espanjan poliisiviranomaisten valitettava, voimankäyttöön perustuva reagointi ei ole hyväksyttävissä.
Siksi kysynkin neuvostolta, mihin toimiin se aikoo ryhtyä yhdessä Espanjan hallituksen kanssa tapahtuman selvittämiseksi? Eikö se pidä tarpeellisena edistää selkeää ja yhteistä määritelmää niistä olosuhteista ja ehdoista, jotka saattaisivat johtaa Schengenin määräysten väliaikaiseen lakkauttamiseen?

Haarder
Haluaisin vastata Carlos Lagen esittämään kysymykseen nro 6.
Ensimmäisen kysymyksen osalta haluaisin kiinnittää huomiota siihen tosiseikkaan, ettei Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 33 artiklassa eikä EY:n perustamissopimuksen 64 artiklan 1 kohdassakaan anneta neuvostolle valtuuksia puuttua asiaan yleisen järjestyksen tai turvallisuuden ylläpitämiseksi jäsenvaltioissa. Tämä pätee myös yleisen järjestyksen ylläpitämistä koskeviin toimiin, joihin jäsenvaltiot ryhtyvät, kun heidän alueellaan pidetään Eurooppa-neuvoston kokouksia. Yhteisö ei näin ollen voi puuttua tähän asiaan.
Toisen kysymyksen osalta haluaisin viitata toimeenpanevan komitean 20. joulukuuta 1995 tekemään päätökseen, joka koskee Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 2 artiklan 2 kohdan soveltamismenettelyä ja jonka pitkää viitenumeroa en halua lukea ääneen.
Tässä päätöksessä laaditaan yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat sitä, milloin tarkastukset sisärajoilla voidaan aloittaa uudelleen. Se muodostaa osan niin sanotuista Schengenin säännöksistä ja on siten sitova kaikille Schengen-alueeseen kuuluville valtioille. Sivuhuomautuksena totean, että tämä päätös on julkaistu 22. syyskuuta 2000 EYVL:n numerossa L 239, sivulla 133.

Lage (PSE).
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitän teitä antamistanne tiedoista. Minun on kerrottava teille, että tämä Sevillan huippukokoukseen liittynyt tapaus on aiheuttanut pienen poliittisen myrskyn Portugalissa ja että monet Euroopan unionin vastustajat ovat käyttäneet sitä argumenttina itse Euroopan unionia vastaan. Koska me elämme vapaan liikkuvuuden alueella, suurin osa Portugalin kansalaisista ei voi ymmärtää, miten tätä vapaan liikkuvuuden aluetta ja näitä kansalaisten oikeuksia voitiin loukata rajatarkastuksilla, joita Espanjan viranomaiset suorittivat melko tyrannimaisella ja mielivaltaisella tavalla.
Me emme halua tehdä tästä Portugalin kysymystä. Me pyydämme neuvoston puheenjohtajaa yksinkertaisesti perehtymään asiaan, kun hänellä on siihen tilaisuus, jotta voidaan ottaa käyttöön lainsäädäntöä muuttamattakin yhteisymmärrykseen perustuvat yhteiset menettelytavat sen varmistamiseksi, etteivät tämänkaltaiset tapaukset toistu.

Haarder
Kuten on osoitettu, neuvoston asia ei ole päättää, milloin on mielekästä käyttää Schengenin säännöksissä annettua mahdollisuutta rajojen tilapäiseen sulkemiseen. Voin todeta, että puheenjohtajavaltio Tanska pidättää itsellään oikeuden käyttää tätä mahdollisuutta. Olemme jo tämän nimenomaisesti todenneet, mutta toistan vielä, että olimme ilahtuneita siitä, että juuri päättyneen viikonlopun aikana Elsinoressa pidetyssä ulkoministerien kokouksessa oli niin vähän mielenosoittajia, että paikalla oli kaksi kertaa niin paljon poliiseja kuin mielenosoittajia.
Toivokaamme, että näin on myös vastaisuudessa.

Korakas (GUE/NGL).
Tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun tätä tuomittavaa käytäntöä on sovellettu ja kun jonkin jäsenvaltion kansalaisia on estetty ylittämästä rajaa toiseen jäsenvaltioon ja kohdeltu huonosti. Tässä yhteydessä kohteena ovat yleensä Euroopan unionin politiikkaa vastustavat henkilöt.
Näin tapahtui Nizzan huippukokouksen aikana, kun tuhannet italialaiset protestoijat havaitsivat, että Ranskan rajat oli suljettu, ja Genovan huippukokouksen aikana, kun satoja kreikkalaisia mielenosoittajia, joita kohdeltiin erittäin huonosti, estettiin nousemasta junasta Anconassa. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja. Näin tapahtui myös teidän maanmiehillenne, tanskalaisille mielenosoittajille Göteborgin huippukokouksen aikana, kun he yrittivät ylittää rajan ja liittyä ihmisiin, jotka osoittivat mieltään Euroopan unionin politiikkaa vastaan.
Julkilausumista huolimatta on selvää, ettei Schengeniä otettu käyttöön Euroopan unionin jäsenvaltioiden kansalaisten vapaan liikkuvuuden helpottamiseksi Euroopan unionissa. Sen käyttöönoton tarkoituksena oli tehdä Euroopan unionista linnoitus. Säännöstöä sovelletaan silloin, kun se on Euroopan unionin hallitsevien piirien etujen mukaista, jotta pääoma voi liikkua vapaasti, mutta sitä ei sovelleta silloin, kun on kyse sellaisten ihmisten liikkuvuudesta, jotka osoittavat mieltään suuryritysten intressejä ja Euroopan unionin politiikkaa vastaan.

Haarder
Schengen-yhteistyö tarkoittaa, että maat sitoutuvat pitämään toistensa vastaiset rajat avoimina muulloin paitsi silloin, kun niiden väliaikaiseen sulkemiseen on poikkeukselliset perusteet.
Säännöstö ei ole askel taaksepäin, vaan askel eteenpäin. Neuvosto ja minä pidämme rajojen väliaikaisen sulkemisen mahdollisuutta järkevänä. Meidän on pidettävä mielessä, ettei kyse ole ainoastaan laillisista mielenosoituksista vaan näiden kokousten yhteydessä on ollut myös terrorismin kaltaista toimintaa. Meidän on suojeltava demokraattisia kokouksia. Demokratia edellyttää sitä meiltä.

Schmid, Herman (GUE/NGL).
Neuvoston puheenjohtaja Haarder sanoi muun muassa, että Elsinoressa pidetty kokous oli ollut erittäin rauhallinen ja ettei mitään odotetuista tai pelätyistä häiriöistä ilmennyt. Se on tietysti hyvä. Mietin kuitenkin, saattoiko tämä johtua osittain myös siitä, että rajatarkastukset olivat tiukkoja, minkä vuoksi ulkomaalaiset mielenosoittajat, jotka olisivat saattaneet haluta päästä Tanskaan ja Elsinoreen, eivät päässeen maahan.
Olisi hienoa, jos neuvoston puheenjohtaja Haarder voisi kiistää tämän ja todeta selvästi, ettei ketään ole vielä käännytetty Tanskan rajalta Tanskan puheenjohtajakauden aikana.

Haarder
Uskaltaudun vastaamaan tähän tanskalaisena ministerinä. En usko, että me käytimme viikonloppuna Elsinoressa pidetyn kokouksen yhteydessä millään tavalla hyväksemme Schengenin säännösten mukaista mahdollisuutta sulkea rajat. Mielenosoittajat olivat täysin vapaita saapumaan maahan, mutta onneksi paikalle tuli vain rauhanomaisia mielenosoittajia, ja se on asia, johon meidän pitäisi mielestäni olla tyytyväisiä.

Puhemies.
Seuraavana on María Izquierdo Rojon kysymys nro 9 (H-0540/02):

Aihe: Maataloustyötä tekevät naiset EU:n ehdokasvaltiossa
Mitä toimenpiteitä aiotaan toteuttaa laajentumisen yhteydessä ehdokasvaltioissa maataloustyötä tekevien naisten hyväksi? Mitä suoraa etua EU:n jäsenyydestä on näille naisille, ja mitkä
laajentumiseen liittyvät toimet koskettavat näitä naisia suoraan? Mihin toimenpiteisiin puheenjohtajavaltio Tanska ryhtyy kyseisten naisten suhteen?

Haarder
Sekä jäsenvaltioilla että EU:n toimielimillä on velvollisuus sisällyttää miesten ja naisten yhtäläiset mahdollisuudet kaikkiin EU:n politiikan aloihin ja ohjelmiin, ja Eurooppa-neuvosto on esittänyt useaan otteeseen suuntaviivat tätä alaa koskevaa erityistä strategiaa varten.
Vuonna 1999 annetussa asetuksessa N:o 1260 säädetään lisäksi, että rakennerahastojen avulla on pyrittävä poistamaan miesten ja naisten välistä eriarvoisuutta ja edistettävä yhtäläisiä mahdollisuuksia taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lujittamisen yhteydessä. Tämä koskee myös liittymistä edeltäviä ohjelmia.
Tähän liittyen unioni on varautunut myöntämään huomattavaa taloudellista tukea toimiin, joilla kehitetään maaseutualueita niin sanotun Sapard-ohjelman avulla.
Euroopan parlamentin jäsen voi kääntyä suoraan komission puoleen, jos hän haluaa saada laajemman yleiskatsauksen erityisistä ohjelmista.
Yhteiseen kantaan, jonka unioni on muodostanut liittymisneuvottelujen maataloutta koskevasta luvusta, sisältyy myös laaja maaseutualueiden kehitystä käsittelevä osuus. Siinä tarkastellaan tukea, jota myönnetään EU:n eri rahoitusvälineiden kautta. Koska ehdokasvaltioiden maaseutualueilla tarvitaan rakenteiden uudistamista, nykyaikaistamista sekä vaihtoehtoista tuotantoa ja tuotantovälineistöä, EU pitää erittäin tärkeinä maaseutualueiden kehitystoimia, joilla vaikutetaan suoraan naisten työoloihin näillä alueilla.
Työllisyyttä ja työmarkkinasuhteita koskevasta luvusta käytävissä neuvotteluissa unioni on korostanut tämän alan merkitystä miesten ja naisten yhtäläiselle kohtelulle ja sitä, että ehdokasmaiden on ehdottomasti noudatettava tätä alaa koskevia sääntöjä. Haluaisin kiinnittää huomiota vuonna 1999 annettuun asetukseen N:o 1257, jossa kootaan yhteen kaikki yhteisön maaseutualueiden kehitystä koskevat toimet ja jossa on todettu nimenomaisesti, että toimenpiteitä epätasa-arvoisuuden poistamiseksi sekä miesten ja naisten välisten yhtäläisten mahdollisuuksien edistämiseksi olisi tuettava.
Maatalousasiain neuvosto, siis maatalousministerien neuvosto hyväksyi äskettäin 27. toukokuuta pidetyssä kokouksessaan erityiset päätelmät, jotka koskevat tasa-arvonäkökohdan sisällyttämistä yhteiseen maatalouspolitiikkaan. Neuvosto tunnusti näissä päätelmissä nimenomaisesti, että naisten rooli on yhä merkittävämpi maaseutualueilla, ja kehottaa komissiota edistämään rakennerahastojen avulla jatkossakin yrittäjyyttä, korkeaa työllisyyttä, koulutusta ja elinikäisten palvelujen tarjoamista maaseudun naisille.
Neuvosto kehottaa jäsenvaltioita lisäksi hyväksymään toimenpiteitä, joilla vahvistetaan aktiivisesti maaseutualueiden naisten taloudellisia mahdollisuuksia.
Neuvosto huomauttaa, että kaikki ehdokasvaltiot ovat nyt suostuneet sopeuttamaan oman lainsäädäntönsä vastaamaan yhteisön nykyistä tasa-arvolainsäädäntöä välittömästi liittymisen yhteydessä.
Puheenjohtajavaltio Tanska haluaa noudattaa samaa linjaa muun muassa yhteisen maatalouspolitiikan väliarvioinnissa ja liittymisneuvottelujen jatkamisessa. Me haluamme hyödyntää jokaisen mahdollisuuden kiinnittää huomiota yleisiin perustamissopimuksiin, jotka sisältyvät EY:n perustamissopimukseen sellaisena kuin se on muutettuna Amsterdamin sopimuksella, ja edistää tässä yhteydessä miesten ja naisten välistä tasa-arvoa, sellaisena kuin se mainitaan EY:n perustamissopimuksen 2 artiklassa ja 3 artiklan 2 kohdassa.
Lopuksi haluaisin huomauttaa, että tämän maatalousministerien neuvoston nykyisellä naispuheenjohtajalla on itselläänkin maanviljelijätausta.

Izquierdo Rojo (PSE).
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kuinka monesta näistä maataloustyötä tekevistä naisista tulee osa Euroopan unionia seuraavan laajentumisen yhteydessä? Mikä luku on teidän ennakkoarvioissanne?
Haluaisin myös kysyä teiltä, toteutetaanko Tanskan puheenjohtajakauden aikana mitään toimia tai kampanjoita, joiden tarkoituksena on korjata nykyistä palkkasyrjintää.

Haarder
En pysty vastaamaan esitettyyn kysymykseen enkä ole edes varma, että siihen on mahdollista vastata tutkimusten avulla. Yritän vastata kysymykseen mielelläni, mutta en voi vastata siihen täällä suullisesti. En pysty siihen.

Puhemies.
Jäsen Izquierdo Rojo esitti kaksi kysymystä, eikö niin? Uskoakseni toinen kysymys oli tämä, mutta ehkä te haluaisitte kommentoida asiaa, jäsen Izquierdo Rojo.

Izquierdo Rojo (PSE).
Arvoisa puhemies, odotan mielenkiinnolla tietoa, siitä, montako maataloustyötä tekevää naista liittyy unioniin liittymisen ensimmäisessä vaiheessa, jos neuvoston puheenjohtaja voi tämän tiedon. Me emme voi tehdä muuten minkäänlaista etukäteissuunnittelua. Mikä tahansa toiminta, jonka aiomme kohdistaa sen maataloustyötä tekeviin naisiin, edellyttää, että me tiedämme, kuinka monta heitä on.
Se ei ole mahdollista tällä hetkellä, mutta olisin kiitollinen, jos te voisitte lähettää minulle tämän tiedon.
Toisen kysymyksen osalta olisin myös kiitollinen vastauksesta kysymykseen, toteutetaanko kampanja vai ei.

Haarder
En usko, että meillä Tanskassa on tietoja siitä, kuinka monta maataloustyötä tekevää naista on Tanskassa. Lisäksi en usko, että muissakaan maissa on käytettävissä tällaista tietoa. Se saattaa olla valitettavaa, mutta en usko, että tällaisia tietoja on saatavilla. Yritän kuitenkin mieluusti löytää tietoja näiden naisten määrästä, jos niin halutaan.

Puhemies.
Kyllä, me olemme panneet sen merkille, mutta jäsen Izquierdo Rojo, puheenjohtaja Haarder vastaa, kuten hän näkee parhaaksi vastata. Me emme aio aloittaa nyt keskustelua asiasta.

Izquierdo Rojo (PSE).
Arvoisa puhemies, neuvoston on saatava tietää, kuinka monta maataloustyötä tekevää naista on liittymässä unioniin.

Puhemies. -
Jos ja kun neuvosto tietää sen, se vastaa teille, mutta nyt te olette esittänyt kysymyksenne kahteen kertaan. Jos neuvoston puheenjohtaja haluaa kuitenkin kertoa teille jotain muuta, en aio estää häntä.

Haarder
Kyllä me tiedämme luonnollisesti, kuinka monta maatilaa on liittymässä. Me tiedämme sen aivan tarkasti sekä Puolan että muiden maiden osalta. Me emme kuitenkaan tiedä, kuinka monta maataloustyötä tekevää naista on liittymässä unioniin. Meillä ei ole sukupuolen mukaista luokittelua. Olen siitä hyvin pahoillani.

Puhemies.
Seuraavana on Jonas Sjöstedtin kysymys nro 10. Kysymyksen laatijan sijaisena on Herman Schmid. Jonas Sjöstedtin kysymys nro 10 (H-0542/02):

Aihe: Uusien jäsenvaltioiden tulevat liittymissopimukset
On mahdollista, että Irlannin kansalaiset äänestävät Nizzan sopimusta vastaan myös toisella kerralla. Sen myötä kumoutuvat myös neuvoston ja parlamentin kokoonpanoa koskevat määräykset. Eikö unioni voi tehdä samalla tavoin kuin Suomen, Ruotsin ja Itävallan liittymisen yhteydessä eli neuvotella kunkin ehdokasvaltion kanssa siitä, mitä liittymissopimuksessa määrätään parlamentin jäsenten lukumäärästä ja neuvoston äänimääristä? Siinä tapauksessa Nizzan sopimusta ei tarvita uusien jäsenvaltioiden liittyminen perustaksi.
Katsooko neuvosto, että tämä menettely on käyttökelpoinen unionin laajentumisen varmistamiseksi siinä tapauksessa, että irlantilaisten enemmistö toisen kerran äänestää Nizzan sopimusta vastaan?

Haarder
Haluaisin muistuttaa arvoisaa jäsentä, että Sevillan Eurooppa-neuvosto ilmaisi tyytyväisyytensä siihen, että Irlannin hallitus pyrkii määrätietoisesti Nizzan sopimuksen hyväksymiseen, mikä on - kuten hyvin tiedetään - edellytyksenä laajentumisen toteuttamiselle sovittuja määräaikoja noudattaen.
Haluaisin muistuttaa neuvoston puolesta Irlannin pääministerin ilmoittaneen Sevillan kokouksessa, että hänen hallituksensa aikoo järjestää tänä syksynä kansanäänestyksen, jotta Irlanti voisi ratifioida Nizzan sopimuksen.
Pääministeri esitti Irlannin kansallisen julkilausuman, jossa vahvistetaan, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevat määräykset eivät vaikuta Irlannin perinteisesti noudattamaan, sotilaalliseen puolueettomuuteen perustuvaan politiikkaan ja että tilanne säilyy samana Nizzan sopimuksen ratifioinnin jälkeen, kuten voidaan nähdä puheenjohtajan päätelmien liitteestä III.
Eurooppa-neuvosto antoi julkilausuman, jossa se panee merkille Irlannin kansallisen julkilausuman. Tämä julkilausuma on puheenjohtajan päätelmien liitteessä IV. Eurooppa-neuvosto ilmaisi tyytyväisyytensä siitä, että Irlannin hallitus pyrkii määrätietoisesti Nizzan sopimuksen hyväksymiseen, joka on - kuten hyvin tiedetään - edellytys laajentumisen toteuttamiselle sovittuja määräaikoja noudattaen.

Schmid, Herman (GUE/NGL).
Ymmärrän täysin, että Irlannin hallitus ja Irlannin pääministeri haluaisivat näin tapahtuvan, mutta Irlannin hallitus ei voi päättää, miten irlantilaiset äänestävät. Tätä kysymystä on siksi pidettävä avoimena kansanäänestykseen saakka, minkä vuoksi ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että irlantilaiset äänestävät toistamiseen ?ei?.
Kysymykseni liittyy tilanteeseen, joka on täysin mahdollinen ja aivan käytännöllinen. Tämä ei ole abstrakti vaan käytännöllinen ja poliittinen kysymys. Kun tilanne on tämä, emmekö me voisi ratkaista ongelmat erittäin yksinkertaisella ja käytännöllisellä tavalla eli sallimalla Irlannin liittyä toimielimiin samaan tapaan kuin Suomi, Ruotsi ja Itävalta tekivät, nimittäin neuvottelujen kautta? Tällöin Nizzan sopimus ei olisi ongelma. Eikö tämä olisi käytännöllinen ja pragmaattinen ratkaisu, johon myös puheenjohtaja Haarder voisi olla tyytyväinen?

Haarder
En voi lisätä mitään siihen, mitä jo aiemmin sanoin, koska asiat ovat nyt näin. Me kaikki tiedämme, että kansanäänestyksen tulos saattaa tietysti olla myös kielteinen, mutta siinä tapauksessa me olisimme täysin uudessa ja yllättävässä tilanteessa, jonka lopputulosta olisi mahdotonta ennustaa. Se olisi erittäin epävarma tilanne ja vaarantaisi laajentumisen joka tapauksessa. En kuitenkaan toivo, että tästä asiasta kiisteltäisiin. Halusin vain todeta ne tosiseikat, jotka koskevat neuvostoa ja Irlannin kansanäänestystä.

Puhemies. -
Useat jäsenet ovat pyytäneet puheenvuoroa. Aion antaa puheenvuoron työjärjestyksen mukaisesti niille kahdelle, jotka pyysivät puheenvuoroa aikajärjestyksessä ensimmäisinä.
Puheenvuoro on nyt jäsen Crowleylla lisäkysymyksen esittämistä varten.

Crowley (UEN).
Kiitän neuvoston puheenjohtajaa hänen vastauksestaan. Haluaisin pyytää puheenjohtajaa vahvistamaan, kuten hän tulkintani mukaan sanoikin, että laajentumisen eteneminen edellyttää Nizzan sopimuksen ratifioimista kaikissa jäsenvaltioissa. Yksinkertainen kyllä- tai ei-vastaus riittää.

Haarder
Kyllä, kuten olen sanonut kahdesti aiemminkin, tämä on edellytys laajentumisen toteuttamiselle sovittuja määräaikoja noudattaen. Näin todetaan Sevillan päätelmissä, joissa myös pitäydyn.

Purvis (PPE-DE).
Minun kysymykseni on seuraavana. Te sanotte, että ratifiointi on edellytys sovittuja määräaikoja noudattaen. Tarkoitatteko tässä vuoden 2004 määräaikaa, ja vai sitä, että laajentuminen voidaan kuitenkin toteuttaa vielä vuoden 2004 jälkeenkin ilman Nizzan sopimusta, mahdollisesti jäsen Sjöstedtin tässä kysymyksessä esittämän järjestelmän mukaisesti?

Haarder
Sanoin, mitä Sevillassa sovittiin, ja pitäydyn siinä. Minulla ei ole mitään lisättävää. Kaikki ovat tietoisia siitä, että määräajat asetettiin Helsingin Eurooppa-neuvostossa ja että ne on vahvistettu toistuvasti. Sevillassa todettiin, että Nizzan sopimus on edellytys laajentumisen toteuttamiselle sovittuja määräaikoja noudattaen. Nizzan sopimuksen ratifioimatta jättäminen asettaisi meidät äärimmäisen epävarmaan ja yllättävään tilanteeseen.

Puhemies.
Seuraavana on Gary Titleyn kysymys nro 11 (H-0544/02):

Aihe: Sääntelyn parantaminen
Komissio antoi tässä kuussa tiedonannon sääntelyn parantamisesta. Tiedonannon pääasiallisena tarkoituksena on varmistaa, että komission kaikkien ehdotusten vaikutukset arvioidaan. Mitä käytännön toimia neuvosto toteuttaa varmistaakseen, että komission ehdotuksia koskevien neuvoston tarkistusten vaikutukset arvioidaan?

Haarder
Sevillan Eurooppa-neuvosto piti myönteisinä useita lainsäädännön parantamista koskevia komission tiedonantoja. Tuon tässä yhteydessä esiin erityisesti toimintasuunnitelman, jossa pyritään löytämään keinoja sääntely-ympäristön yksinkertaistamiseksi ja sen laadun parantamiseksi. Eurooppa-neuvosto kehotti kolmea asianomaista toimielintä, parlamenttia, neuvostoa ja komissiota, huolehtimaan siitä, että korkean tason teknisen työryhmän työskentelyn avulla voidaan saavuttaa toimintasuunnitelman tavoitteet. Se kehotti toimielimiä myös hyväksymään ennen vuoden 2002 loppua toimielinten välisen sopimuksen yhteisön lainsäädännön laadun ja sen kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisen edellytysten - myös määräaikojen - parantamiseksi. Toimielinten välisen yhteistyön korkean tason tekninen työryhmä kokoontui 15. heinäkuuta 2002. Ennen tätä kokousta puheenjohtajavaltio esitti toimielinten välisen sopimuksen laatimista ja hyväksymistä koskevan aikatauluehdotuksen, jossa aloitetaan niistä kolmeen toimielimeen liittyvistä erityisistä toimista, joita ehdotettiin komission toimintasuunnitelmassa. Heinäkuun 15. päivänä pidetyssä kokouksessa päätettiin ensin sopia yhteisesti tulevan toimielinten välisen sopimuksen pääkohdista. Toimielimet keskustelisivat sitten tämän pohjalta sopimukseen sisältyvien erityisten toimien käytännön sisällöstä. Samalla korostettiin, että sopimukseen sisältyvien erityistoimien periaatetta pitäisi tarkastella valmistelukunnassa. Käytännön toimia, joilla arvioidaan komission ehdotuksiin tehtävien tarkistusten vaikutuksia, käsitellään todennäköisesti toimielinten välistä sopimusta koskevissa jatkokeskusteluissa. Tässä yhteydessä voin kertoa teille, että korkean tason teknisen työryhmän on tarkoitus kokoontua seuraavan kerran ensi viikolla 10. syyskuuta.

Titley (PSE).
On ilo saada jäsen Haarder jälleen tänne parlamenttiin, tosin eri asemassa. Totean kuitenkin kaikella kunnioituksella, että nyt kun hän kuuluu hallitukseen, hän on myös omaksunut hallituksen tavan olla vastaamatta kysymykseen.
Miten neuvosto aikoo tarkkaan ottaen lähestyä vaikutusten arvioinnin kysymystä? Jos komissio arvioi vaikutuksia osana sääntelyn parantamista koskevia ehdotuksiaan, arvioiko neuvosto, kun se tekee tarkistuksia komission ehdotuksiin, myös omien tarkistustensa vaikutuksia? Miten se tekee sen ja kenet se saa tekemään sen?
Parlamentin kanssa tehdyn toimielinten välisen sopimuksen kannalta on erittäin tärkeää tietää tarkkaan, mikä on neuvoston lähestymistapa vaikutusten arviointiin.

Haarder
Toivoin antaneeni selkeän vastauksen. Jos en kuitenkaan tehnyt niin, se johtui siitä, että tästä samaisesta kysymyksestä on tarkoitus keskustella toimielinten välisen sopimuksen yhteydessä. Tästä kysymyksestä keskustellaan muiden asioiden ohella ensi viikolla 10. syyskuuta. En voi siksi sanoa, mitä tulee tapahtumaan, mutta voin sanoa tämän verran. Uudistusta ei tehdä arvioimatta sen vaikutuksia ja pyrkimättä sen tavoitteisiin. on luonnollista, että toimielinten sopimuksissa käsitellään tapaa arvioida uudistuksen vaikutuksia.

MacCormick (Verts/ALE).
Haluaisin pyytää jäsen Titleyn huomautukseen liittyen, että neuvosto pohtisi vakavasti vaikutusten arviointimenetelmien kriittistä tarkastelua Niinä vuosina, jolloin minulla oli jotakin tekemistä tämän asian kanssa akateemisessa maailmassa, oli yleisesti tunnettu asia, että oikeussosiologiassa oli äärimmäisen vaikea löytää luotettavia tapoja arvioida voimassaolevan lainsäädännön vaikutuksia. Voimaan tulevan lainsäädännön vaikutusten ennakoiminen on kuitenkin tätäkin vaikeampaa. Onko neuvoston virkaatekevä puheenjohtaja kanssani samaa mieltä siitä, että neuvoston olisi viisasta tutkia menetelmäkysymyksiä ennen kuin me ryhdymme tämänkaltaisiin kalliisiin hankkeisiin?

Haarder
Juuri tästä on tarkoitus keskustella. En voi sanoa olevani sataprosenttisesti samaa mieltä siitä, mitä sanottiin, mutta puhuja on joka tapauksessa älykäs mies ja luultavasti oikeassa siinä, mitä hän sanoo. Kyse on näin ollen siitä, missä määrin me aiomme edetä tällä tavalla. Siitä on määrä keskustella 10. syyskuuta, ja pyydän parlamenttia ymmärtämään tämän.

Puhemies.
Seuraavana on Manuel Medina Ortegan kysymys nro 12 (H-0545/02):

Aihe: Toimet laittoman maahanmuuton rajoittamiseksi Kanariansaarilla
Mitä toimia neuvosto ehdottaa Sevillan huippukokouksessa hyväksyttyjen sopimusten perusteella Kanariansaarille laittomasti saapuvien lukuisten siirtolaisten määrän rajoittamiseksi?
Mihin toimiin aiotaan ryhtyä tämän liiallisen maahanmuuton rajoittamiseksi lähtömaissa, jotta maahanmuuttajien turvallisuutta valvottaisiin?

Haarder
Sevillan Eurooppa-neuvoston päätelmissä esitetään pääpiirteittäin tulevat toimet, joilla torjutaan tehokkaasti laittoman maahanmuuton ongelmaa EU:ssa. Ja tässä yhteydessä me puhumme sekä maahanmuuton ehkäisemisestä että rajoittamisesta. Meidän on otettava tasaveroisesti huomioon toisaalta tämä tavoite ja toisaalta tavoite, joka koskee maissamme laillisesti oleskelevien maahanmuuttajien parempaa kotouttamista, ja me tarvitsemme tietysti myös kansainvälisten yleissopimusten mukaista turvapaikkapolitiikkaa.
Lisäksi on syytä mainita, että jo ennen Sevillan Eurooppa-neuvostoa puheenjohtajavaltio Espanja oli vauhdittanut tähän asiaan puuttumista erityisesti hyväksymällä kaksi normatiivista välinettä, joissa paitsi kartoitetaan joitakin tarvittavia toimia myös määritetään kehys tuleville toimille ja kehitykselle. Kyseiset välineet ovat laittoman maahanmuuton ja ihmiskaupan torjuntaa koskeva toimintasuunnitelma ja EU:n ulkorajojen hallintaa koskeva toimintasuunnitelma, jotka molemmat hyväksyttiin oikeus- ja sisäasioiden neuvostossa. Oikeus- ja sisäasioiden neuvostossa sovittiin lisäksi 13. kesäkuuta 2002 sellaisia toimia koskevista päätelmistä, joilla ehkäistään ja torjutaan meriteitse tapahtuvaa laitonta maahanmuuttoa ja ihmiskauppaa.
Sevillan Eurooppa-neuvoston päätelmissä viitataan erityisesti näihin toimintasuunnitelmiin ja pidetään tärkeinä seuraavia toimia: Ensinnäkin parhaillaan neuvoteltavien takaisinottosopimusten tekemistä on nopeutettava ja on hyväksyttävä uusia valtuutuksia takaisinottoa koskevien sopimusten neuvottelemiseksi neuvoston jo nimeämien valtioiden kanssa (katso päätelmien 30 kohta). Toiseksi maastapoistamis- ja palauttamispolitiikkojen alalla hyväksytään viimeistään kuluvan vuoden loppuun mennessä palauttamisohjelman pääkohdat komission tämän vuoden huhtikuussa esittämän vihreän kirjan perusteella. Tämä kuuluu myös päätelmien 30 kohtaan.
Kolmanneksi pannaan vähitellen täytäntöön ulkorajojen yhteensovitettu ja yhdennetty valvonta, jolla on määrä edistää muun muassa muuttovirtojen hallintaa. Suunnitteilla on useita toimia, joiden pitäisi mahdollistaa se, että tämä tavoite saavutetaan hyvin pian (katso päätelmien 31 ja 32 kohta). Laajemmassa ja yleisemmässä mittakaavassa Sevillan Eurooppa-neuvoston päätelmissä vahvistettiin, että maahanmuuttopolitiikka olisi keskeisenä tekijänä otettava huomioon EU:n suhteissa kolmansiin maihin. Päätelmissä huomautettiin, että EU:n on pidettävä pitkän aikavälin pysyvänä tavoitteenaan yhdennettyä, maailmanlaajuista ja tasapuolista lähestymistapaa, jolla puututaan laittoman maahanmuuton perussyihin. Päätelmissä korostetaan muuttovirtojen lähtö- ja kauttakulkumaiden kanssa tehtävän yhteistyön merkitystä rajojen yhteisessä hallinnassa ja rajavalvonnassa sekä myös takaisinottamisessa, joita käsitellään päätelmien 34 kohdassa. Päätelmissä vahvistettiin, että suhteita niihin kolmansiin maihin, jotka eivät tee yhteistyötä laittoman maahanmuuton torjunnassa asiaankuuluvilla aloilla, on arvioitava säännöllisesti. Päätelmissä huomautetaan tältä osin, että jonkin maan riittämätön osallistuminen yhteistyöhön saattaa vaikeuttaa kyseisen maan ja unionin välisten suhteiden syventämistä. Sevillan Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti puheenjohtajavaltio Tanska on antanut toimissaan selkeän etusijan laittoman maahanmuuton torjunnalle, jotta Eurooppa-neuvoston päätelmät voidaan panna täytäntöön pikaisesti. Voin kertoa teille, että toimin itse neuvoston puheenjohtajana silloin, kun se keskustelee näistä aiheista.

Medina Ortega (PSE).
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kysyin teiltä puheenjohtajakautenne ensimmäisen heinäkuussa pidetyn istunnon aikana hyvin samantapaisen kysymyksen, johon te vastasitte, että neuvosto ja puheenjohtajavaltio Tanska käsittelisi asiaa mahdollisimman pian. Esitin tämän kysymyksen kaksi tai kolme päivää myöhemmin, 8. heinäkuuta, ja toivoin erityisesti, että kesän aikana olisi tehty jotakin. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, meillä Euroopan unionissa on ongelmana se, ettei järjestelmä toimi, eikä se ole teidän eikä Tanskan hallituksenkaan vika.
Ensimmäisen kysymyksen esittämisajankohdan, joka osui siis heinäkuun ensimmäiselle viikolle, ja tämän päivän välisenä aikana Kanariansaarille on saapunut tuhansia laittomia siirtolaisia sekä laivalla että lentoteitse, ja tilanne paikan päällä on kestämätön, eikä siellä ole yhtään vastaanottokeskusta. Näiden saarten pinta-ala on pienempi kuin Tanskan saarten, eikä meillä ole tällä hetkellä mitään keinoja ratkaista tätä ongelmaa.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, totean ja toistan, ettei ole teidän eikä puheenjohtajavaltio Tanskan vika, ettei Euroopan unionin neuvosto noudata niitä ehdotuksia, joita komission jäsen Vitorino on tehnyt nyt jo jonkin aikaa vahvistaakseen Euroopan unionin valvontaa. Meidän pitäisi ainakin tietää, kuka saapuu ja miksi, ja mitä me voimme tehdä heidän hyväkseen.

Haarder
Nämä ongelmat Kanarian saarilla tulivat tietooni usein, kun osallistuin Lanzarotella alkukesästä pidettyyn muuttovirtojen hallintaa koskevaa yhteistyötä käsitelleeseen Aasian ja Euroopan ministerikonferenssiin (ASEM). Olen siten erittäin tietoinen näistä ongelmista, ja voin vakuuttaa jäsen Medina Ortegalle, että me olemme erittäin aktiivisia tällä alalla. Matkustin Ateenaan keskustelemaan niin sanottuun Dublin II -sopimukseen liittyvistä erityisongelmista. Kyseisessä sopimuksessa määrätään, mikä maa vastaa turvapaikkahakemuksen käsittelystä. Matkustan ensi viikonloppuna todennäköisesti Roomaan keskustelemaan samoista ongelmista. Jos me otamme käyttöön uuden järjestelmän, jonka mukaan ensimmäisen tulomaan velvollisuus on käsitellä turvapaikkahakemus, yhdessä sormenjälkien vaihtamista koskevan järjestelmän kanssa, on olemassa vaara siitä, että sen seurauksena tietyille maille palautetaan erityisen suuri määrä turvapaikanhakijoita ja että ne joutuvat siten kantamaan poikkeuksen raskaan taakan. Tästä on tietysti keskusteltava. En usko, että ongelma on kovin vakava, mutta meidän on pohdittava, miten voimme rauhoittaa kyseisiä hallituksia. On olemassa useita tapoja toteuttaa tämä järjestely, joista keskustelen asianomaisten hallitusten kanssa. Pyrin tällä vain vakuuttamaan Medina Ortegan siitä, ettemme missään tapauksessa ole tässä asiassa passiivisia vaan erittäin aktiivisia. Käsittelemme aluksi kaikkein vaikeimpia ongelmia tarkoituksenamme saada ne selvitettyä ensin, jotta voimme toteuttaa Sevillan päätelmissä esitetyn toiveen Dublinin sopimukseen perustuvan järjestelmän päätökseen saattamisesta ja edistyä parhaalla mahdollisella tavalla yhteisten turvapaikkasääntöjen alalla. Vaikka myös neuvoston puheenjohtajavaltio on ilmoittanut näiden asioiden olevan ensisijaisia, me emme ole luvanneet, että pystymme saamaan järjestelmän valmiiksi Tanskan puheenjohtajakaudella. Me aiomme edistyä asiassa parhaamme mukaan ja saada järjestelmän mahdollisuuksien mukaan valmiiksi marraskuussa.

Puhemies.
Seuraavana on Astrid Thorsin kysymys nro 13 (H-0547/02):

Aihe: Monenvälistä ydinvoima- ja ympäristöohjelmaa Venäjän federaatiossa koskevan sopimuksen (MNEPR-sopimus) aikaansaaminen
Komission ulkosuhteiden pääosaston mukaan EU:n Venäjän-suhteita koskevassa kahdenkeskisessä työssä keskityttiin vuonna 2001 erityisesti energiaan, ympäristönsuojeluun ja ydinturvallisuuteen. Tätä työtä oli tarkoitus tehdä monenvälisen ydinvoima- ja ympäristöohjelmaa Venäjän federaatiossa koskevan sopimuksen (MNEPR-sopimus), jonka tavoitteena on puhdistaa radioaktiivinen jäte Luoteis-Venäjällä, ja pohjoisen ulottuvuuden ympäristökumppanuuden (NDEP) avulla. Myös juuri ennen Moskovassa toukokuussa 2002 pidettyä EU:n ja Venäjän huippukokousta annetussa komission lehdistötiedotteessa (päivätty 27. toukokuuta 2002) todetaan, että kokouksessa on tarkoitus keskustella ympäristöstä ja ydinturvallisuudesta ja että olisi tärkeää saada Venäjän federaatio tekemään MNEPR-sopimus mahdollisimman pian. Huippukokouksen jälkeen annetussa yhteisessä julkilausumassa ei MNEPR-sopimusta kuitenkaan mainita. Pohjoisen ulottuvuuden ympäristökumppanuutta käsittelevä rahoitussitoumuskonferenssi on määrä pitää 9. heinäkuuta. 
Mikä on MNEPR-sopimuksen nykytilanne? Mitä esteitä on MNEPR-sopimuksen aikaansaamiselle? Mihin toimiin neuvosto aikoo ryhtyä lähiaikoina saadakseen Venäjän federaation tekemään sopimuksen?

Haarder
Monenvälistä ydinvoima- ja ympäristöohjelmaa Venäjän federaatiossa koskevasta sopimuksesta (MNEPR) on neuvoteltu yli kolme vuotta. EU on korostanut lukuisissa huippukokouksissa, että nämä neuvottelut pitäisi saattaa pikaisesti päätökseen. On totta, että yhteistä tahtoa neuvottelujen päätökseen saattamiseen ei ilmaistu muodollisesti yhteisessä julkilausumassa, joka annettiin Moskovassa 29. toukokuuta 2002 pidetyn huippukokouksen jälkeen, mutta asiasta keskusteltiin huippukokouksessa, ja Venäjä ilmaisi halunsa ratkaista vielä avoinna olevat kysymykset, joita ovat tietysti verotus ja siviilioikeudellinen vastuu.
EU on käyttänyt hyväkseen jokaista tilaisuutta, myös yhteistyöneuvoston kokouksissa, painostaakseen Venäjää murtamaan umpikujan. Myös muut kumppanuusmaat USA ja Norja ovat painostaneet Venäjää voimakkaasti.
EU pitää erittäin tärkeänä Luoteis-Venäjän ydinturvallisuutta ja katsoo, että tällä sopimuksella voitaisiin poistaa joitakin esteistä, jotka haittaavat sellaisten hankkeiden toteuttamista, joilla voitaisiin lisätä Venäjän federaation käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen hallintaan liittyvää turvallisuusyhteistyötä.
Pohjoisen ulottuvuuden ympäristökumppanuuden (NDEP) tukirahastoa käsittelevä ensimmäinen rahoitussitoumuskonferenssi päättyi myönteiseen tulokseen 9. heinäkuuta 2002 Brysselissä. Ensimmäinen lahjoitus tukirahastoon oli noin 110 miljoonaa euroa, joista 62 miljoonaa euroa on varattu ydinvoimahankkeisiin.
Konferenssin osallistujat korostivat, että MNEPR-sopimuksen aikaansaaminen on tarvittava edellytys ydinvoima-alalla toteutettaville hankkeille, jotka toteutetaan NDEP:n yhteydessä.
NDEP on tärkeä käytännön askel pyrittäessä kohti niitä tavoitteita, jotka on asetettu G8-maiden maailmanlaajuisessa kumppanuussopimuksessa aseiden ja joukkotuhovälineiden leviämistä vastaan.
Ydinturvallisuuskysymys on ratkaisevan tärkeä ympäristönsuojelulle Euroopan mantereella. Tämä koskee erityisesti Venäjää mutta myös muita Pohjois-Euroopan maita. Puheenjohtajavaltio Tanska pyrkii siten edistämään sitä, että MNEPR-sopimusta koskevat neuvottelut saadaan päätökseen tämän vuoden loppuun mennessä.
Toivon, että tämä vastaa jäsen Astrid Thorsin kysymykseen.

Thors (ELDR).
Olen tyytyväinen vastaukseen, mutta minun on valitettavasti sanottava, että Venäjällä näyttää vallitsevan tietynlainen hajota ja hallitse -asenne Euroopan viranomaisia kohtaan. Olen nähnyt aiemmin jopa sellaisen tilanteen, jossa neuvostolle annettiin yhdenlainen vastaus ja komissiolle toinen. Venäjä laskee tällä tavoin sen seikan varaan, että puheenjohtajavaltio vaihtuu. Voisin tässä yhteydessä myös siteerata komission eilistä vastausta samantapaiseen kysymykseen. Siinä todettiin, ettei Venäjä ole viime kuukausien aikana valitettavasti vahvistanut halukkuuttaan allekirjoittaa sopimus eikä se ole antanut mitään merkkiä niiden ongelmien luonteesta, jotka ovat esteenä sopimuksen allekirjoittamiselle.
Valitettavasti uskon, että Venäjä jatkaa viivyttelyä. Vetoan siksi puheenjohtajavaltio Tanskaan, että se painostaisi Venäjää huomattavasti tässä asiassa. Samassa huippukokouksessa, jossa tätä sopimusta ei allekirjoitettu, Venäjä hyväksyttiin kuitenkin markkinatalousmaaksi. Eikö ole mitään vastaavaa keinoa, jonka avulla voitaisiin päästä tähän tavoitteeseen?
Haluan kiittää puheenjohtaja Haarderia sitoumuksesta, jota hän osoitti pohjoiselle ulottuvuudelle viime viikolla.

Haarder
Ymmärrän, että jäsen Thorsin kärsivällisyys on lopussa. Myös puheenjohtajavaltion ja neuvoston kärsivällisyys on lopussa, minkä vuoksi me olemme käyttäneet hyväksemme jokaisen tilaisuuden painostaaksemme Venäjää. Kommentoimatta sitä, mitä jäsen Thorsin viittauksia Venäjän strategiaan, voin ainakin taata, ettemme jätä käyttämättä yhtään tilaisuutta painostaa Venäjää, kuten jo totesin. Osallistuin äskettäin Grönlannissa pidettyyn ministerikonferenssiin, johon myös venäläiset osallistuivat. Aiheena oli pohjoinen ulottuvuus, josta tiedän jäsen Thorsin olevan myös erittäin kiinnostunut. Monet näistä aiheista nousivat esille myös siellä, ja uskokseni on tärkeää, että - ja olen varma, että olemme tästä samaa mieltä - teemme yhteistyötä Venäjän kanssa mahdollisimman monilla aloilla. Yhteistyötä voidaan pitää samalla keinona lisätä tilaisuuksia painostaa Venäjää niillä aloilla, joilla se on mielestämme tärkeää ja tarpeellista. Ajattelen tässä yhteydessä Kaliningradia, NATOn laajentumista ja EU:ta sekä ympäristöongelmia Murmanskin alueella, joista jäsen Thors tietää enemmän kuin minä. On ehdottoman perusteltua luoda suhteet Venäjään mahdollisimman monella alalla ja hyödyntää samaan aikaan näitä tilaisuuksia painostaa Venäjää niissä asioissa, joissa se on mielestämme todellakin tarpeen.

Rübig (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, minua kiinnostaisi tietää, tehtiinkö nämä sopimukset Kansainvälisessä atomienergiajärjestössä. Euroopassa on ongelmana se, että vain jäsenvaltiot päättävät ydinvoimaloiden turvallisuusnormeista. Parlamentti on sopinut komission, tarkemmin sanottuna komission jäsenen de Palacion kanssa, että ydinvoimaloiden turvallisuusvaatimukset vahvistetaan ennen uusien jäsenvaltioiden liittymistä. Kolleganne neuvostosta korosti teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa, että tämä on yksi puheenjohtajakautenne painopistealueista.
Haluaisin siksi ensinnäkin tietää, mikä on tilanne Venäjän kanssa tehtävän sopimuksen osalta, ja toiseksi saada vastauksen kysymykseen, mitä mieltä me olemme ydinturvallisuudesta ja siitä, miten ydinvoimaloiden turvallisuutta lisätään.

Haarder
Sopimukset, joita koskeviin kysymyksiin olen vastannut täällä, koskevat mielestäni eri asiaa, ja siksi tämä lisäkysymys ei liity suoraan vastaamiini kysymyksiin. En tarkoita, että arkistoissa olisi kasoittain sääntöjä tästä asiasta, mutta en mielelläni improvisoi, koska tämä ei kuulu kysymyksen alaan.

Puhemies. -
Lisäkysymysten pitäisi koskea Venäjän federaatiota ja ydinenergiaongelmaa EU:n ja Venäjän suhteissa.

Puhemies.
Kysymystä nro 14 ei käsitellä, koska sen aihe on tämän istuntojakson esityslistalla.

Puhemies.
Seuraavana on Brian Crowleyn kysymys nro 15 (H-0554/02):

Aihe: Huumeiden torjunta
Laittomien huumeiden, ns. crack mukaan lukien, leviäminen aiheuttaa jatkuvasti vakavia yhteiskunnallisia ongelmia, kuten riippuvuutta, rikollisuutta, hoitopaikkojen ja järjestyksenpidon tarvetta.
Voiko neuvosto vahvistaa, että se ottaa Tanskan puheenjohtajuuskaudella, toissijaisuusperiaatetta noudattaen, ensisijaisten tavoitteidensa joukkoon laittomien huumeiden torjunnan ja että se raportoi joulukuussa 2002 parlamentille asiaa koskevista aloitteistaan ja toimistaan?

Haarder
Tämä on jäsen Fitzsimonsin kysymys nro 15. Ei, anteeksi, pieni hetki. Kysymyksen esitti jäsen Crowley. Puheenjohtajavaltio Tanska pitää edeltäjänsä Espanjan tavoin huumeiden torjuntaa erittäin tärkeänä. Puheenjohtajavaltion huumeohjelman kulmakivi on huumausaineiden torjuntaa koskevan Euroopan unionin toimintasuunnitelman (2000-2004) väliarviointi. Komissio laatii arviointikertomuksen, joka esitetään Eurooppa-neuvostolle Kööpenhaminassa joulukuussa pidettävässä kokouksessa. Puheenjohtajavaltio Tanska aikoo seurata tiiviisti komission kertomuksen valmistelua varmistaakseen, että neuvoston asianomaiset työryhmät myötävaikuttavat kertomuksen syntymiseen mahdollisimman laajasti, jotta kertomus olisi kattava ja informatiivinen.
Puheenjohtajavaltio Tanska soveltaa huumausaineongelmaan tasapainotettua lähestymistapaa ja aikoo siten pyrkiä kiinnittämään yhtä paljon huomiota ennaltaehkäisyyn ja huumeiden tarjonnan vähentämiseen kuin kansainväliseen yhteistyöhön. Se on esittänyt aloitteita, jotka koskevat rikoksiin syyllistyneiden huumeidenkäyttäjien hoitoa heidän vankilassaolonsa aikana ja synteettisten huumeiden yleisluokitusta. Puheenjohtajavaltio aikoo lisäksi vauhdittaa pyrkimyksiä puuttua nykyisiin ja milloin tahansa ilmeneviin ongelmiin, jotka koskevat laittomien huumeiden jakelua Internetin välityksellä. Kansainvälisiä tapaamisia järjestetään ehdokasvaltioiden, Yhdysvaltojen, Venäjän ja Kaakkois-Aasian maiden järjestön (ASEAN) kanssa. Lisäksi Latinalaisen Amerikan kanssa järjestettävissä tapaamisissa valmistellaan Kreikan puheenjohtajakaudella järjestettävää tapahtumaa. Puheenjohtajavaltio aikoo näin ollen järjestää tavalla useimpien niiden maiden kanssa, jotka ovat EU:n näkökulmasta laittomien huumeiden pääasiallisia alkuperä- ja kauttakulkumaita. Kokaiinikysymyksestä keskustellaan Yhdysvaltojen ja Latinalaisen Amerikan osapuolten kanssa järjestettävissä tapaamisissa. Puheenjohtajavaltio tiedottaa Euroopan parlamentille joulukuussa mahdollisuuksien mukaan Tanskan puheenjohtajakauden aikana saavutetuista tuloksista.

Crowley (UEN).
Arvoisa puhemies, haluaisin jälleen kiittää neuvoston puheenjohtajaa hänen vastauksestaan. Syy tämän kysymyksen esittämiseen on se, että viimeisten kahdeksan kuukauden aikana kaikkialla Euroopan unionissa on tehty useita valtavia laittomien huumeiden ja huumaavien aineiden takavarikkoja. Irlannissa poliisi ja tulliviranomaiset ovat takavarikoineet viimeisten kahdeksan kuukauden aikana laittomia aineita noin 24 miljoonan euron arvosta, Britanniassa 82 miljoonan euron arvosta ja muualla Euroopan unionissa 297 miljoonan euron arvosta. Euroopan unionilla on nyt kunnia olla synteettisten huumeiden kuten ekstaasin ja amfetamiinijohdannaisten pääkäyttäjä. Pyysin teitä nimenomaisesti esittämään päätelmät ja tulokset puheenjohtajakauden päättyessä joulukuussa, koska toivoin, että - liittyen siihen, mistä jäsen Hyland aiemmin puhui - teidän puheenjohtajakautenne aikana olisi mahdollista käynnistää nuorten ja puheenjohtajavaltion yhteinen aloit, jonka yhteydessä nuorilta tiedusteltaisiin heitä uhkaavista vaaroista sekä yritettäisiin lieventää joitakin sellaisia nuorten sosiaalisia ongelmia ja kysymyksiä, jotka ajavat heidät huumekulttuurin pariin.

Haarder
Haluan kiittää jäsen Crowleyta hänen vankkumattomasta sitoumuksestaan tähän asiaan sekä hyvistä neuvoista ja ehdotuksista. Voin vain todeta, että me teemme voitavamme, koska, ja toistan, me pidämme tätä erityisen tärkeänä alana.

Rübig (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluaisin tietää, harkitaanko neuvostossa ennaltaehkäiseviä ohjelmia tai onko neuvosto pohtinut kannustimia vaihtoehtoihin, jotta huumeiden kanssa jo kosketuksiin joutuneet nuoret voivat päästä niistä irti.

Haarder
Voisimme keskustella pitkään ja hartaasti tästä aiheesta eli siitä, miten vaihtoehtoja - joissakin tapauksissa vaihtoehtoisia aineita - voidaan käyttää, jotta näitä nuoria autetaan pääsemään irti huumeiden väärinkäytöstä mahdollisimman varhaisessa vaiheessa. Tämä on asia, joka huolestuttaa uskoakseni kaikkien jäsenvaltioidemme kansallisia parlamentteja ja myös puheenjohtajavaltio Tanskaa. Tästä kysymyksestä tuskin tulee täällä keskeinen, koska hoitojen takaaminen on ennen kaikkea kansallisten ja usein jopa paikallisten viranomaisten velvollisuus, mutta voin todeta olevani samaa mieltä siitä, että tämä on erittäin huomattava ongelma. Ainakin oman maani kansallisessa parlamentissani tähän keskustelunaiheeseen liittyy voimakkaita puoluerajat ylittäviä tunteita ja mielipiteitä, koska näiden nuorten ahdinko on niin riipaiseva. Samaan aikaan huumeista irti pääsemiseen auttavien aineiden antamiseen liittyy tiettyjä vaikeuksia, koska ne voivat saada myös aikaan sen, että huumeiden käyttäjät tulevat riippuvaisiksi jollakin muulla tavalla. Lyhyesti sanottuna me voisimme puhua tästä pitkään, mutta tämä ei ole siihen oikea paikka.

Puhemies. -
Kysymys nro 16 on peruutettu.

Puhemies.
Kysymys nro 17 jätetään käsittelemättä, koska kysymyksen esittäjä ei ole läsnä.

Puhemies.
Kysymys nro 18 ja kysymys nro 19 käsitellään yhdessä, koska niiden aiheet ovat samankaltaiset: Raimon Obiols i Germàn kysymys nro 18 (H-0560/02):

Aihe: Oppositiojäsenten kuolemat Päiväntasaajan Guineassa
Neuvoston kyselytunnilla 3. heinäkuuta 2002 minä ja Carlos Carnero González kiinnitimme vakavasti neuvoston huomiota Päiväntasaajan Guineassa tapahtuneisiin ihmisoikeuksien loukkauksiin ja demokraattiseen oppositioon kuuluvien henkilöiden fyysisiin kidutuksiin, joihin presidentti Teodoro Obiangin hallinto on syyllistynyt. Pyysin tällöin neuvoston puheenjohtajavaltiota ryhtymään välittömästi toimiin, ja muistutin, että kyse ei ole pelkästään tilanteen tuomitsemisesta enemmän tai vähemmän kaunistelevin ilmauksin, vaan Euroopan unionin voiman näyttämisestä käyttäen kaikkia mahdollisia poliittisia ja diplomaattisia keinoja tämän epäinhimillisen tilanteen lopettamiseksi.
Kaksi päivää myöhemmin Juan Ondó Nguema - eräs niistä, jotka tuomittiin Marfil-elokuvateatterissa pidetyssä oikeudenkäynnissä ja kansainvälisten tarkkailijoiden mukaan ilman minkäänlaisia oikeudellisia takeita - kuoli Black Beach -vankilassa sen jälkeen, kun häntä oli pahoinpidelty poliisikuulusteluissa ja hänet oli jätetty ilman ruokaa ja juotavaa kuolemaansa edeltävinä päivinä.
Miten neuvosto ja puheenjohtajavaltio aikovat painostaa Päiväntasaajan Guinean viranomaisia, jotta nämä takaisivat perusihmisoikeuksien kunnioittamisen maassa? 
Mihin toimiin neuvosto on ryhtynyt tai aikoo ryhtyä vaatiakseen Päiväntasaajan Guinean hallitusta panemaan täytäntöön toimenpiteitä maan demokratisoimiseksi?  Carlos Carnero Gonzálezin kysymys nro 19 (H-0577/02):

Aihe: Poliittisen vangin kuolema Päiväntasaajan Guineassa ja Euroopan unionin yhteinen toiminta demokratian ja ihmisoikeuksien edistämiseksi Päiväntasaajan Guineassa
Neuvosto vastasi Euroopan parlamentin heinäkuun täysistunnossa Tanskan Eurooppa-asioiden ministerin kautta kysymyksiin, jotka koskivat Päiväntasaajan Guinean diktatuurissa tehtyjä ja demokraattiseen oppositioon kohdistuvia mielivaltaisia pidätyksiä, epävarmoihin ja perusteettomiin syytteisiin pohjautuvia oikeudenkäyntejä, brutaaleja kidutuksia ja epäinhimillisiä vankilaoloja. Ministerin vastauksen jälkeisenä päivänä poliittinen vanki Juan Ondó Nguema kuoli traagisesti häneen kohdistuneen pahoinpitelyn vuoksi.
Diktaattori Teodoro Obiang on tähän saakka jättänyt huomioimatta kaikki oikeudenkäyntien peruuttamista, vankien vapauttamista tai kidutuksen lopettamista koskevat kansainvälisen yhteisön pyynnöt. Aikooko neuvosto näin ollen hyväksyä kiireellisesti demokratiaa Päiväntasaajan Guineassa edistävän yhteisen toiminnan, johon sisältyvät Cotonoun sopimuksen ihmisoikeuksien puolustamista koskevien määräysten soveltaminen, YK:n toiminnan vahvistaminen ja Yhdysvaltojen ottaminen mukaan tämän tavoitteen saavuttamiseen?

Haarder
Neuvosto seuraa hyvin tarkasti humanitaarisia oloja ja ihmisoikeustilannetta Päiväntasaajan Guineassa sekä erityisesti vangittujen oppositiojohtajien tapausta ja oloja, joissa heitä pidetään. Me kaikki muistamme, että EU antoi välittömästi tuomion antamisen jälkeen julkilausuman, jossa vedottiin asianomaisiin viranomaisiin, että he ryhtyisivät tarvittaviin toimiin tuomioiden tarkistamiseksi ja sen varmistamiseksi, että syytettyjen perusoikeuksia on kunnioitettu.
EU on ilmaissut useaan otteeseen syvän huolensa ihmisoikeustilanteen heikkenemisestä, ja Juan Ondó Ngueman kuoleman jälkeen neuvosto keskusteli raporteista, joissa tarkasteltiin hänen kuolemaansa johtaneita syitä. Tuolloin ei pystytty vahvistamaan hallituksen eikä oppositionkaan selitystä. Kuolema johtui opposition mukaan kidutuksesta ja pahoinpitelystä, kun taas hallitus kertoi kuolinsyyksi vakavan keuhkosairauden, joka Nguemalla hallituksen mukaan oli jo ennen oikeudenkäyntiä. Neuvosto ei aio tätä taustaa vasten ryhtyä kiireellisiin toimiin tässä vaiheessa, mutta se tutkii edelleen Ngueman kuolemaan johtaneita olosuhteita. EU käyttää asianmukaisia poliittisia ja diplomaattisia keinoja painostaakseen Päiväntasaajan Guinean viranomaisia parantamaan ihmisoikeustilannetta yleisesti ja edistämään demokraattisia uudistuksia tässä kovaonnisessa maassa.

Carnero González (PSE).
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Haarder, me viittasimme kysymyksessämme Juan Ondó Ngueman vankilassa tapahtuneeseen kuolemaan, mutta meidän on nyt valitettavasti lisättävä, että 31. elokuuta Black Beach -vankilassa kuoli toinenkin poliittinen vanki, Juan Asumu Sima. Tämän 80-vuotiaan miehen oli osallistuttava oikeudenkäyntiin, joskus avustettuna ja joskus istuen, mikä johtui siitä julmasta kidutuksesta, jonka kohteeksi hän oli joutunut. Black Beach -vankilan poliittiset vangit saattavat pian sisältyä siihen pitkään kuolleiden luetteloon, joka vaivaa jatkuvasti kansalaisten omaa tuntoa koko maailmassa ja tietenkin myös Euroopan unionissa.
Puheenjohtaja Haarder, neuvosto voi ajatella, mitä haluaa, mutta se, että neuvosto uskoo Päiväntasaajan Guinean hallitusta opposition sijasta, on jo luonnollisesti liikaa. Kysyn teiltä, harkitseeko neuvosto virallista vierailua Black Beach -vankilan poliittisten vankien luo ja Cotonoun sopimuksen tilapäistä purkamista Päiväntasaajan Guinean kanssa siinä tapauksessa, ettei poliittisia vankeja vapauteta välittömästi?

Haarder
Neuvosto käyttää tietysti kaikkia käytettävissä olevia keinoja totuuden selvittämiseksi. Olen itse ollut täällä parlamentissa keskustelemassa tätä kovaonnista maata koskevista päätöslauselmista, ja voin vakuuttaa parlamentille, että neuvostolla aikoo selvittää totuuden. Sanojeni ei pitäisi tulkita tarkoittavan sitä, että panen enemmän painoa hallituksen kuin opposition väitteille. Huomautan vain, että kyseessä on yhden osapuolen sana toisen sanaa vastaan, ja meidän on saatava totuus selville, jotta - muistutan teitä vielä, että siitä on oltava todisteita - me voimme näyttää toteen minkä tahansa hallitusta vastaan esitetyn syytöksen ja lisätä painostusta hallintoa kohtaan. Olen täysin samaa mieltä entisen kollegani kanssa ja kiitän, että hän välitti meille nämä järkyttävän ja valitettavan uutisen, jonka mukaan jo toinen poliittinen vanki on kuollut. Tämä on tietysti vielä lisäperuste jatkaa painostusta ja hyödyntää kaikkia keinoja tietojen hankkimiseksi ja painostuksen jatkamiseksi.

Obiols i Germà (PSE).
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, me pyysimme 3. heinäkuuta neuvostoa ryhtymään välittömiin toimiin käsitelläkseen Obiangin hallinnon runsaiden vastustajien erittäin huolestuttavaa tilannetta Päiväntasaajan Guineassa. Pyysimme silloin, että asiasta esitettäisiin vetoomus ja että hallitusta painostettaisiin asiassa. Kaksi päivää myöhemmin 5. heinäkuuta Juan Ondó Nguema, joka oli tuomittu samassa oikeudenkäynnissä kymmenien muiden hallituksen vastustajien kanssa Black Beach -vankilaan, kuoli pahoinpitelyn sekä viimeisinä elinpäivinään kärsimänsä veden ja unen puutteen vuoksi.
Arvoisa puheenjohtaja, tiedän, että maailma on usein julma ja ettei Eurooppa eikä neuvosto tietystikään voi ratkaista kaikkia maailman ongelmia tai ottaa harteilleen kaikkia maailman tragedioita. Tämä oli kuitenkin hyvin erityinen, paikallinen ongelma.
Arvoisa puheenjohtaja, muutama päivä sitten kuoli toinen hallituksen vastustaja, minkä vuoksi vaadimme ehdottomasti, että neuvosto ryhtyy välittömästi toimiin ratkaistakseen tämän ongelman ja poistaakseen moniin ihmisiin kohdistuvan uhan.

Haarder
En tiedä, miten entinen kollegani oli ajatellut, että neuvosto poistaisi tämän uhan. Neuvosto on tehnyt parhaansa käytettävissään olevilla keinoilla. Näin olen todennut, ja neuvosto tekee parhaansa myös jatkossa. Enempää en voi luvata. Kiitos, arvoisa puhemies.

Puhemies.
Neuvostolle osoitetuille kysymyksille varattu aika on lopussa. Näin ollen kysymyksiin nro 20-34 vastataan kirjallisesti

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana Stenzelin laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0226/2002) Euroopan jälleenrakennusviraston vuosikertomuksesta (2001/2255(INI)).

Stenzel (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisat vielä läsnä olevat kollegat, Euroopan jälleenrakennusviraston vuoden 2001 vuosikertomusta käsittelevä mietintö hyväksyttiin 11. kesäkuuta 2002 yksimielisesti ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa. Mietinnöstä äänestämistä täysistunnossa lykättiin kuitenkin tarkoituksella syksyyn, jotta komissiolla on mahdollisuus täyttää ulkoasioita käsittelevän valiokunnan toistuvasti esittämä vaatimus siten, että komissio esittää Balkanin alueen koko politiikkaa koskevan strategian ja jälleenrakennusviraston roolin siinä sekä selventää, miten toisaalta viraston ja toisaalta paikan päällä olevien edustustojen tehtävät on määrä jakaa jatkossa.
Komissio ei ole esitellyt tällaista kertomusta eikä se ole noudattanut marraskuussa 2001 tehtyä sopimusta, jossa se sitoutui esittämään tämän vuoden maaliskuun loppuun mennessä kertomuksen Euroopan unionin vakautus- ja assosiaatioprosessin yhteydessä antaman avun keskipitkän aikavälin hallinnointistrategiaksi. Komission kertomus Länsi-Balkanilla toteutettavista avustusstrategioista on erittäin seikkaperäinen tilannekuvaus, ja meillä oli 19. kesäkuuta myös mahdollisuus saada lisätietoja asiasta komission jäsen Pattenilta. Tällaista strategiaa ei ole kuitenkaan esitetty. Tämän osalta kollega Swoboda totesi, että myös strategian puuttuminen kertoo jo jotain.
Näin ollen vaatimus, jonka mukaan komission on esitettävä kertomuksensa neuvostolle jo viimeistään kesäkuussa 2003 juuri ennen Euroopan jälleenrakennusviraston valtuutuksen päättymistä eikä vasta kesäkuussa 2004, on entistäkin tärkeämpi. Komission on lisäksi otettava Euroopan parlamentti mukaan asian käsittelyyn. Vain tällä tavoin voimme välttää viraston toimintaan liittyvän epävarmuuden lisääntymisen ja turvata viraston tehokkaan työskentelyn. Tämä asia on erityisen kiireellinen, kun otetaan huomioon EU:n rahoitustoimet Balkanilla. Vakuutuin itse Pristinassa vieraillessani viraston tehokkuudesta, jonka muuten myös tilintarkastustuomioistuin on vahvistanut.
Erittäin valitettava ja huolestuttava seikka on se, että paikallisen energiahallinnosta vastaavan elimen (KEK) harjoittamassa sähkön viennissä ilmeni merkittäviä sääntöjenvastaisuuksia ja että viennistä saadut noin 4,2 miljoonan dollarin tuotot päätyivät salaiselle tilille Gibraltariin. Virasto on kuitenkin ryhtynyt toimiin, jotta tämänkaltaiset rikolliset hankkeet estetään jatkossa KEK:ssä ja jotta se voi auttaa niiden selvittämisessä.
Jälleenrakennusvirasto on pyytänyt Euroopan petostentorjuntavirasto OLAF:ia tutkimaan myös kyseenalaista ulkoisen neuvonantajan sopimusta. Tässä yhteydessä on tärkeää, että sisäinen tarkastaja nimitetään mahdollisimman pian.
Kosovon sähkönhuollossa on edelleen paljon toivomisen varaa. Myönteisenä on pidettävä sitä, että YK:n Kosovon väliaikaishallinnon (UNMIK) ja Serbian välisellä uudella sopimuksella luotiin poliittiset toimintaedellytykset, joilla edistetään sähkön riittävää jakelua Kosovossa. Esittelijänä olen tietoinen siitä, että virasto työskentelee Kosovossa vaikeissa poliittisissa oloissa. Kosovon poliittista asemaa ei ole edelleenkään selvitetty, ja serbivähemmistön ja albaanienemmistön väliset etniset jännitteet jatkuvat. Näin ollen on entistä tärkeämpää lisätä Euroopan unionin ja viraston näkyvyyttä. Kaikkien tätä aluetta koskevien strategioiden tavoitteena on oltava edistää kestävää politiikkaa ja vähentää asteittain alueen riippuvuutta EU:n taloudellisista avustuksista pääasiassa kaikkia julkisia palveluja koskevan tehokkaan maksujenkeruujärjestelmän avulla.
Viraston toimivallan laajentamisesta Makedoniaan kiisteltiin, koska Makedonian poliittiset lähtökohdat olivat erittäin heikot ja hyvin erilaiset kuin Kosovossa ja ennen kaikkea koska kuulemismekanismi komission ja Euroopan parlamentin, joka hyväksyi varat, välillä ei toiminut aina parhaalla mahdollisella tavalla. Mietinnössä ehdotetaan tämän vuoksi virastoa koskevia poliittisia suuntaviivoja, joihin viraston tulevat toimet perustuvat. Lisäksi komission eri yksikköjen päätöksentekomenetelmien olisi oltava mahdollisimman selkeitä ja avoimia.
Viraston toiminta on parantunut erityisesti Makedoniassa, ja alueelle on voitu rakentaa 900 taloa. Myös miinanraivauksessa on edistytty. On myös erityisen tärkeää, että virastolla on ongelmaton työskentelysuhde paikalliseen lähetystöön Makedoniassa, jossa on määrä järjestää vaalit 15. syyskuuta. Tilanne on Makedoniassa äärimmäisen jännittynyt, eikä ole varmaa, voidaanko nämä vaalit järjestää asianmukaisissa oloissa tai voidaanko niitä ylipäätään järjestää.
Olemme keskustelleet tänään täysistunnossa Euroopan unionin Afganistania koskevasta vastuusta ja luvanneet siinä yhteydessä tukemme komission jäsenelle Pattenille. Se, mikä pätee Afganistaniin, pätee vielä enemmän Balkaniin, josta Euroopan unioni on suoraan vastuussa. Tämän vuoksi jälleenrakennusvirastoa käsittelevällä mietinnöllä olisi edistettävä kestävää kriisinhallintaa.

Färm (PSE)
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan kommentoida tätä asiaa budjettivaliokunnan näkökulmasta.
Balkanin kriisin alusta lähtien olemme erityisesti budjettivaliokunnassa vaatineet, että kaikkia jälleenrakennukseen osoitettuja EU:n huomattavia varoja on käytettävä hyvän hallintotavan periaatteidemme mukaisesti. Tämän vuoksi olemme muun muassa vaatineet takeita tehokkaan hallinnon, hajauttamisen, nopeiden maksujen, pullonkaulojen välttämisen ja varojen tarkistamisen osalta.
Euroopan jälleenrakennusvirasto perustettiin vuoden 2000 alussa itse asiassa parlamentin pyynnöstä. Teimme lisäksi sen myötä lopun alkuperäisestä, tehottomasta komiteamenettelystä. Saimme tilalle paljon yksinkertaisemman mallin, joka on uskoaksemme ollut erittäin tärkeä ja jonka ansiosta muun muassa käytännön hankkeita koskevat päätökset voidaan tehdä yleensä paikallisesti.
Lisäksi Thessalonikin pääkonttorin sekä Pristinassa, Belgradissa ja muualla sijaitsevien toimintakeskusten välinen yhteistyö on ollut tehokkaampaa kuin monet meistä aluksi uskoivat. Haluaisimme kuitenkin ehkä komissiolta vielä hieman lisätietoja siitä, kuinka monta työntekijää on jäljellä Brysselissä ja kuinka monta työskentelee Thessalonikissa ja muissa toimipaikoissa. Olemmeko tosiasiassa onnistuneet välttämään toimien päällekkäisyyttä, joka oli yksi tavoitteistamme?
Voimme joka tapauksessa todeta, että erittäin suuri prosenttiosuus käytettävissä olevista varoista on myönnetty ja maksettu. Myös tilintarkastustuomioistuin kommentoi viraston suurta tehokkuutta, mikä on erittäin hyvä asia. Samaan aikaan tarvitaan tietysti suuntaviivoja tulevaisuutta varten, varsinkin kun voimme nyt todeta toimineemme niin tehokkaasti, ettei varoja ole välttämättä riittävästi jäljellä Cards-ohjelman seitsemänvuotiskauden lopussa.
Komission on jo ollut pakko ehdottaa esimerkiksi Kosovolle annettavan avun vähentämistä huomattavasti, ja se merkitsee meille suurta haastetta. Voimmeko me siirtää toimintaa paikallisille ja kansallisille viranomaisille? Miten me menettelemme jatkossa? Tulevaisuutta on nyt pohdittava strategisesti, jotta voimme toimia jatkossakin yhtä tehokkaasti. Tämä on budjettivaliokunnan viesti.

Swoboda (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, jäsen Stenzel, tämä on erittäin hyvä ja kattava mietintö. Minulle tulee melkein huono omatunto siitä, että keskustelemme mietinnöstä todellakin tänä iltana, kuten ryhmäni on vaatinut. Haluaisin pyytää anteeksi kaikilta niiltä, jotka ovat täällä sen vuoksi.
Mielestäni on kuitenkin oikein tarkastella sitä, mitä me olemme saavuttaneet Balkanilla ja erityisesti viraston toimialalla, ja pohtia sitä, mitä me emme ole vielä saavuttaneet. Meidän on aiempien puhujien tapaan pitäydyttävä siinä perustotuudessa, että virasto on suoriutunut työstään hyvin ja että me voimme olla siihen erittäin tyytyväisiä. Samalla on kuitenkin todettava, että on useita aloja, joilla Euroopan unionin toimia on jatkettava ja ehkä jopa tehostettava.
Jos me aiomme jakaa varoja viraston kautta - kollega Stenzelin mielestä määrärahoja pitäisi pienentää, missä hän on aivan oikeassa - meidän on oltava tietoisia siitä, että alueen taloudellinen tilanne on edelleenkin erittäin synkkä. Emme voi korjata koko tilannetta rahalla vaan meidän on pikemminkin keskityttävä luomaan rakenteita, jotka mahdollistavat tuntuvan, tosin eittämättä hitaan, talouden kehityksen ja kasvun. Tällaisia rakenteita ei ole valitettavasti vielä olemassa.
Myös poliittinen tilanne on edelleen hyvin vajavainen. Voitaisiin oikeastaan todeta, meidän on toimittava kypsymättömässä ympäristössä, ja tämä pätee niin Serbian ja Montenegron välisiin suhteisiin kuin niiden sisäisiin oloihinkin. Kosovossa ei ole valitettavasti vieläkään haluta hyväksyä, että Euroopan unioni on sitoutunut monikansalliseen Kosovoon, jossa väestöstä suurin osa on albaaneja mutta jossa myös serbien on voitava elää vapaudessa ja rauhassa sekä harjoittaa tavanomaista taloudellista ja ammatillista toimintaansa. Tästä ei ole vielä tietoakaan Kosovossa. Makedoniassa, jonne osa meistä matkustaa muutaman päivän kuluttua vaalitarkkailijoiksi, on edelleen toistuvia välikohtauksia, jotka ovat vaatineet myös kuolonuhreja. Myöskään siellä poliittinen kypsyysprosessi ei ole edistynyt vielä riittävän pitkälle.
Olen iloinen, että komission jäsen Vitorino on täällä kuulemassa kolmannen asian, jonka haluan tässä yhteydessä mainita, eli sen, että Keski-Balkanin alue on edelleenkin monenlaisen ikävän rajat ylittävän toiminnan kauttakulkumaa. Me kaikki tiedämme , ettei tietyillä laittomilla järjestöillä ole mitään etnistä yhteistyötä vastaan ja että rajojen ylittäminen on niille helppoa. En halua mustamaalata tätä aluetta, koska huume- ja ihmiskaupan kaltaisten toimintojen päämääränä ovat usein Euroopan unionin maat ja koska niiden lähteet sijaitsevat usein muualla. Katson kuitenkin, että meidän on omien kansalaistemme vuoksi kannettava täysi vastuu Balkanin politiikasta, jonka ansiosta nämä hankkeet voidaan estää mahdollisimman nopeasti ja tehokkaasti. Muutamat meistä ovat vierailleet henkilökohtaisesti Bukarestissa sijaitsevassa keskuksessa, joka omistautuu tarmokkaasti erityisesti näiden rikollisten toimien torjumiseen. Haluaisin pyytää erittäin kiireellisenä asiana komission jäsen Vitorinoa, että hän huolehtisi yhdessä komission jäsen Pattenin kanssa parhaalla mahdollisella tavalla siitä, että näille rikollisille toimille, jotka antavat alueelle huonon maineen, pannaan piste.

Ludford (ELDR).
Arvoisa puhemies, haluan kiittää jäsen Stenzeliä hänen erittäin vaikuttavasta ja hyödyllisestä mietinnöstään. En voi väittää, että olisin tarkkaillut viraston toimintaa tiiviisti tai että minulla olisi hyvin yksityiskohtaista tietoa viraston toimista, minkä vuoksi pidän hänen mietintöään erittäin arvokkaana. Olen toiminut viimeiset kolme vuotta suhteista Kaakkois-Eurooppaan vastaavan valtuuskunnan jäsenenä sekä viime aikoina sen varapuheenjohtajana. Näin hankkimani kokemuksen perusteella on mielestäni erittäin tärkeää jatkaa ja kehittää taloudellista apua, jotta annamme Balkanin maille mahdollisuuden pyrkiä lopulliseen tavoitteeseen, jonka on oltava Euroopan unionin jäsenyys.
Olin yksi niistä, jotka eivät olleet vakuuttuneita alkuperäisestä päätöksestä sijoittaa viraston pääkonttori Thessalonikiin. Kyseessä tuntui tuolloin olleen tavanomaisesti tinkimisen perusteella jäsenvaltiolle jaettu palkinto. Olen nyt kuitenkin muuttanut kantaani hieman, koska Kreikalla on erittäin arvokas rooli alueellisen yhteistyön johtamisessa ja koordinoinnissa. Meidän on mielestäni kuitenkin harkittava uudelleen, onko tämä tehokkain toimintatapa virastolle, joka toimii monessa eri paikassa.
Virasto tekee hyvää ja erittäin tärkeää työtä. Ajan mittaan on tärkeää järkeistää ja mahdollisuuksien mukaan laajentaa Balkanille antamaamme apua. Avun kohdetta on siirrettävä vähitellen jälleenrakennuksesta kehitykseen samalla tavalla, kun sitä siirrettiin hätäavusta jälleenrakennukseen.
Kaakkois-Euroopassa toimii useita virastoja, joiden toimet saattavat olla osin päällekkäisiä. Näiden virastojen muodostama verkosto on haaste, johon meidän on vastattava. Tällainen ympäristö on erittäin monimutkainen ympäristö - eräänlainen sekametelisoppa. Jopa minun asemassani olevan henkilön on erittäin vaikea ymmärtää, kuka tekee mitäkin, enkä voi tietää, miten tämä vaikuttaa paikallisiin kansalaisiin.
Stenzel tekee useita arvokkaita huomioita, joihin kuuluu muun muassa tarve tehdä sopimuksia muiden avunantajien kanssa siitä, kuka on vastuussa mistäkin alasta, jotta vältetään päällekkäisyyksiä. Hän mainitsee erityisesti, että viraston pitäisi ottaa johdettavakseen Kosovon energia-ala, mistä olen samaa mieltä. Hän korostaa myös, että on tarpeen luoda strategia, jossa käsitellään viraston ja EU:n lähetystöjen suhteiden tulevaisuutta. Mietin Skopjessa saamani kokemuksen perusteella, olemmeko ehkä menneet liian pitkälle ohittaessamme komission paikallisen lähetystön toimivallan. Mielestäni vaarana on, että virasto suhtautuu paikalliseen edustustoon lähes valloittajan elkein. Syyskuun 15. päivänä pidettävät vaalit huomioon ottaen en ole edelleenkään varma, että olemme korjanneet riittävästi taloja alueella.

Volcic (PSE).
Arvoisa puhemies, jäsen Stenzelin erinomaisessa mietinnössä, josta me kaikki olemme pääasiassa samaa mieltä, yritetään esittää myönteisessä valossa viraston toimintaa koskeva eräänlainen tilinpäätös, joka on kuitenkin selvästi ongelmallinen. Kenellekään ei pitäisi tulla yllätyksenä, että Kaakkois-Euroopalle annettavaa taloudellista apua hallinnoivasta eurooppalaisesta virastosta on monenlaisia mielipiteitä. Näin ollen voidaan pitää ymmärrettävinä vaatimuksia edistää kaikkien sellaisten epäilysten asianmukaista tutkimista, jotka koskevat väärinkäytöksiä ja/tai korruptiota sekä erityisesti energia-alalla tehtyjä investointeja. Tämän vuoksi on tarpeen parantaa varojen siirtojen ja kaikkien järjestön toiminta-alojen käytäntöjen avoimuutta.
Ei ole myöskään sattumaa, että tässä yhteydessä on vaadittu sisäisen tarkastajan nimittämistä sekä korostettu varainhoidon valvojana toimivan Euroopan tilintarkastustuomioistuimen ja Euroopan petostentorjuntaviraston roolin merkitystä. Kaikki tämä viittaa siihen, että asiat kehittyvät niin kuin olimme pelänneet, mutta sitähän voitiin odottaakin. Emme voi tehdä ihmeitä alueella, ja on lähes mahdotonta taata hyvä hallintotapa kaikkina aikoina ja kaikissa tilanteissa, mutta meidän on tietysti tehtävä kaikkemme vähentääksemme mahdollisuuksia varojen laittomaan tarjoamiseen tai vastaanottamiseen.
Kuten voitte todeta, kansainvälistä yhteistyöstrategiaa ei ole, mikä on varsin vakava asia. Myöskään parlamentti ei ole myöskään edistänyt strategian laatimista. On kuitenkin vaikeaa laatia strategia, kun emme tiedä, missä meidän rajamme ovat lyhyellä tai pitkällä aikavälillä. Kaikki tämä on pidettävä mielessä. Toisaalta Euroopan jälleenrakennusviraston toimivaltaa on kuitenkin laajennettu maantieteellisesti, ja mietin, onko tämä oikea tapa edetä, kun otetaan huomioon, että jokaisen yksittäisen tilanteen ongelmat eroavat toisistaan melko suuresti.
Komissio lupasi parlamentille, että se laatisi kertomuksen, jota ei kuitenkaan ole vielä saatavilla. Myös tämä vahvistaa vaikeudet ja on lisätodisteena niistä ongelmista, joita jälleenrakennuselimet kohtaavat Balkanilla. Oli tietysti helpompaa antaa alustavaa apua, mutta asiat monimutkaistuvat, kun on määriteltävä jälleenrakennus ja päätettävä siitä, missä ja miten instituutioita tulisi vahvistaa.
Viraston hallinnoimaa apua koskevat luvut näyttäisivät kuitenkin olevan enemmän tai vähemmän asianmukaisia hankkeiden välisten suhteiden, rahoituksen, maksuaikojen ja tulosten osalta, ja tämä on hyvä uutinen. Balkanin jälleenrakennus on liian tärkeä ja arkaluonteinen asia laiminlyötäväksi edes tilapäisesti. Tämän vuoksi meidän olisi mielestäni kiinnitettävä siihen enemmän huomiota.

Vitorino
Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää komission puolesta jäsen Stenzeliä hänen Euroopan jälleenrakennusvirastoa käsittelevästä mietinnöstään. Se on seikkaperäinen ja ajatuksia herättävä mietintö, joka nostaa esiin tärkeitä kysymyksiä. Kollegani Patten keskusteli siitä joidenkin parlamentin jäsenten kanssa Strasbourgissa 2. heinäkuuta järjestetyssä tapaamisessa ja antoi kesäkuussa tiedotteen, jossa käsiteltiin toivoakseni monia ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan esiin tuomia huolenaiheita.
Komission jäsen Patten on luvannut esitellä vuoden 2003 loppuun mennessä kertomuksen, jossa esitetään pääpiirteittäin avun toteuttaminen tulevaisuudessa. Se toimii perustana suosituksille, jotka komission on annettava 30. kesäkuuta 2004 mennessä Euroopan jälleenrakennusvirastoa koskevan asetuksen mukaisesti.
Esittelen tänään pääpiirteissään joitakin alustavia ajatuksia, mutta haluan ensiksi kommentoida hieman joitakin mietinnön yksittäisiä kohtia. Olen tyytyväinen siihen, että mietinnössä tunnustetaan selkeästi Euroopan jälleenrakennusviraston tehokkuus ja laaja jakelukapasiteetti. Virasto on todellakin onnistunut erinomaisesti toimissaan. Se tekee ainutlaatuista työtä kanavoidessaan yhteisön apua entiselle Jugoslavian tasavallalle ja entiselle Jugoslavian tasavallalle Makedonialle. Tässä yhteydessä haluaisin myös korostaa, että yhteisten tehtävien hajauttamisessa komission edustustoille on onnistuttu. Tämä on esimerkiksi ollut erittäin tärkeä tekijä Euroopan yhteisön Bosnialle ja Hertsegovinalle antaman avun onnistuneessa toteuttamisessa.
Komissio yhtyy moniin mietinnöissä esitettyihin huomioihin. Tuemme esimerkiksi vahvasti parlamentin ehdotusta siitä, että meidän on keskityttävä yhä enemmän instituutioiden ja valmiuksien vahvistamiseen. Tällainen on luonnollisesti lähestymistapamme. Instituutioiden vahvistamiseen osoitetaan suuri osuus kokonaisavusta, ja näiden varojen määrä kasvaa koko ajan.
Maakohtaiset strategia-asiakirjat ja monivuotiset maaohjelmat sallivat tietynasteisen joustavuuden, eikä niitä ole tarpeen tarkistaa näitä muutoksia varten. Jäsen Swoboda mainitsi laittoman maahanmuuton ja Balkanin reittien kysymyksen. Olemme tehneet erittäin selväksi, että laittoman maahanmuuton ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuminen Kaakkois-Euroopassa edellyttää alueellista lähestymistapaa.
Järjestimme Ruotsin puheenjohtajakaudella ensimmäisen tapaamisen alueen viiden maan välillä, koska emme voi onnistua toimissamme ilman alueellista yhteistyötä. Jotkin jäsenvaltiot ovat kehittäneet yhteyshenkilöverkoston. Lisäksi olemme tehneet yhteistyötä rajavartiolaitosten ja poliisivoimien kanssa alueella, mikä on ehdottomasti parantanut tilannetta, vaikka sitä ei ole edelleenkään läheskään ratkaistu.
Edellä mainitsemani muutos koskee maita, joissa toimivat hajautetut lähetystöt, ja maita, joissa virasto toimii. Ei ole mitään syytä ajatella, että virasto hoitaisi instituutioiden vahvistamista koskevia ohjelmia yhtään huonommalla menestyksellä kuin se on hoitanut fyysistä jälleenrakennusta.
Viraston oikeudellinen perusta on täysin asianmukainen, eikä sitä tarvitse muuttaa. Emme halua myöskään muuttaa viraston tunnettua nimeä, vaikka virasto ei keskitykään enää pääasiassa jälleenrakennukseen.
Mietinnössä esitetään, että jos viraston alueellista toimivaltaa laajennetaan, myös sitä koskevaa asetusta on muutettava. Päätös laajentaa viraston toimivaltaa koko entiseen Jugoslavian tasavaltaan ja entiseen Jugoslavian tasavaltaan Makedoniaan tehtiin poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi. Mielestämme viraston alueellista toimivaltaa ei ole tarpeen laajentaa lisää.
Te korostatte mietinnössä koordinoinnin tarvetta. Olemme siitä samaa mieltä. On ehdottomasti varmistettava, että avullamme on mahdollisimman paljon lisäarvoa. Olemme näin ollen tyytyväisiä havaittavissa olevaan järjestelmälliseen ja laaja-alaiseen koordinointiin komission yksiköiden ja paikallisten toimijoiden välillä.
Tiedän aiempien keskustelujen perusteella, että te haluatte keskustella laajemmin Länsi-Balkanille annettavan avun tulevaisuudesta ja sen järjestelynäkökohdista, ja näiden yhteydessä myös Euroopan yhteisön lähetystöjen ja viraston toimivallasta. Alustavat lähtökohtamme ovat seuraavat.
Ei ole mitään syytä olettaa, että viraston ja komission lähetystön samanaikainen toiminta samassa maassa johtaisi päällekkäisyyksiin. Kaikkien alueella toimivien lähetystöjen poliittinen tehtävä ja asema ovat aivan samanlaiset ja ulottuvat avun toteuttamista laajemmalle. Lähetystöt keskittyvät kehittämään poliittisia ja instituutioiden välisiä suhteita Euroopan unionin kanssa. Samalla kun jokainen maa siirtyy tiiviimmin osaksi vakautus- ja assosiaatioprosessia, meidän on arvioitava, onko tuki prosessille, jossa maat saatetaan eurooppalaisten vaatimusten tasolle, yhdennettävä täysin lähetystöjen poliittisiin toimiin. Tämä kysymys on erittäin keskeinen päätettäessä viraston tulevaisuudesta. Emme voi kuitenkaan antaa selvää vastausta tässä vaiheessa. Emme etenkään usko, että olisi alueen etujen mukaista purkaa äskettäin luodut järjestelyt, jotka toimivat hyvin. Hyvä hallinnollinen ja institutionaalinen järjestys ei saa estää ensisijaista tavoitettamme, joka on todellisen muutoksen aikaansaaminen alueella. Meidän on kuitenkin selvästikin pidettävä vaihtoehdot avoimina ja oltava valmiita muuttamaan avun myöntämistapaa, jos siitä on selvää hyötyä.
Komissio varmistaa jatkossa, että nämä päätökset tehdään sen perusteella, mikä osoittautuu tehokkaimmaksi seuraavien neljän tavoitteen saavuttamisessa: laadun painottaminen, avun nopeampi toteuttaminen hallinnon tiukimpien vaatimusten mukaisesti, näkyvyys ja ennen kaikkea ohjelmiemme paikalliset vaikutukset. Parlamentin näkemykset ovat jatkossa korvaamattomia, kun kehitetään järjestelyjä, jotka sopivat parhaiten alueen tarpeisiin ja strategiseen pyrkimykseen yhdentää alue tiiviimmin Euroopan unioniin.

Puhemies. -
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana Coelhon laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0241/2002) komission kolmannesta kertomuksesta unionin kansalaisuuden toteutumisesta (KOM (2001) 506 - C5-0656/2001 - 2001/2279(COS)).

Coelho (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, keskustelemme nyt unionin kansalaisuudesta sen mietinnön pohjalta, joka minulla oli kunnia laatia, ja jonka parlamentin kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunta hyväksyi lähes yksimielisesti.
Aluksi minun on korostettava olennaisia seikkoja ja sitä, mitä me emme halua. Olennaista on edistää tietoisuutta yhteisestä perinnöstämme, joka perustuu lukuisiin perustavaa laatua oleviin yhteisiin perinteisiin ja arvoihin, ja samanaikaisesti tunnustaa lukuisia oikeuksia. Me emme halua sellaista unionin kansalaisuuden käsitettä, joka nähtäisiin kansallistunteen korvaavan ylikansallisen identiteetin keinotekoisena luomisena.
Itse asiassa, meidän mielestämme unionin kansalaisuus on jotain, mikä tulee jäsenvaltion kansalaisuuden lisäksi, sitä täydentämään ja laajentamaan. Unionin kansalaisuutta ei voi saada muuten kuin jäsenvaltion kansalaisuuden kautta. Vaikka yhteisömme kehittyykin pääasiassa talouden kautta, se on nyt paljon muutakin kuin taloudellinen yhteisö. Euroopan unionissa on nykyisin 375 miljoonaa ihmistä, jotka ovat paitsi kuluttajia laajoilla yhtenäismarkkinoilla myös unionin kansalaisia, joilla on siten oikeus liikkua vapaasti missä tahansa unionin alueella ja asettautua vapaasti tällä alueella - joko henkilökohtaisista tai ammatillisista syistä - ja jotka toivovat voivansa elää turvassa ilman pelkoa vainoista, väkivaltaisuuksista ja syrjinnästä, mikä korostaa tarvetta tiivistää poliisiyhteistyötä, tullialan yhteistyötä ja oikeudellista yhteistyötä.
Unionin kansalaisuuden tunnustaminen on kuitenkin ollut tähän asti hyvin hidasta, ja se kohtaa vielä nykyäänkin liian monia esteitä. Esitän ehdotuksia unionin kansalaisuuden käsitteen soveltamiseksi kahdeksalla alalla sen poliittisen, hallinnollisen, oikeudellisen, sosiaalisen ja taloudellisen ulottuvuuden osalta.
Ensinnäkin: on ratkaisevan tärkeää, että pannaan täytäntöön unionin kansalaisuutta edistävä strategia sekä toimielimissä ja oikeudellisella alalla että koulutuksen ja tiedotuksen alalla.
Toiseksi: tiedottamisen puute. Unionin kansalaisille on tiedotettava entistä paremmin heidän oikeuksistaan ja niiden ulottuvuuksista, erityisesti Euroopan parlamentille osoitetuista vetoomuksista ja Euroopan oikeusasiamiehelle tehdyistä valituksista. On valitettavaa, että hyvin suuri määrä Euroopan parlamentille osoitetuista vetoomuksista ja Euroopan oikeusasiamiehelle tehdyistä valituksista on päätetty jättää käsittelemättä, mikä osoittaa, etteivät kansalaiset ole tietoisia Euroopan unionin tarkoista toimivaltuuksista. On välttämätöntä vahvistaa kaikin keinoin Euroopan unionin tiedotus- ja viestintäpolitiikkaa, jotta se olisi mahdollisimman kohdennettua ja asianmukaista sen väestön kannalta, jolle se on suunnattu. Yleisölle on annettava mahdollisuus tutustua kaikilla virallisilla kielillä ja ilmaiseksi Euroopan unionin asiakirjoihin, ja interaktiivisten portaalien kehittämistä on edistettävä.
Kolmanneksi: äänestäjien äänestysaktiivisuuden jatkuvaa lasku Euroopan parlamentin vaaleissa vaarantaa parlamenttimme legitimiteetin. On toteutettava toimia, jotta äänestäjät ymmärtäisivät vaalien merkityksen. On myös tärkeää, että jäsenvaltiot järjestäisivät vaalit ajankohtana, joka ei osu yhteen kansallisten perinteiden tai laillisten vapaapäivien kanssa, jotta edellytykset vaaleihin osallistumiseksi olisivat mahdollisimman suotuisat. Ei esimerkiksi ole järkevää, että Portugalissa Euroopan parlamentin vaalipäivä osuu usein yhteen kansallisen vapaapäivän kanssa, mistä aiheutuu vakavaa haittaa maani kansalaisten vaaleihin osallistumiselle.
Neljänneksi: diplomaatti- ja konsuliviranomaisten antama suojelu. On tärkeää, että jäsenvaltiot, jotka eivät ole vielä sisällyttäneet oikeusjärjestykseensä tarvittavia toimia diplomaatti- ja konsuliviranomaisten antaman suojelun varmistamiseksi niille Euroopan unionin kansalaisille, joiden kotimaalla ei ole edustusta kolmannessa maassa, toteuttavat toimet välittömästi.
Viidenneksi: kansalaisten suojelu. Jäsenvaltioiden vastuulla on kaikkien tarvittavien toimien toteuttaminen, jotta voidaan varmistaa perusoikeuksia kunnioittaen kansalaisten suojelu terrorismilta ja järjestäytyneeltä rikollisuudelta ja jotta tällaisten rikosten uhreja voidaan auttaa ja maksaa korvauksia. Unionin kansalaisilla on oltava myös tehokas ja tasavertainen oikeus käyttää oikeussuojakeinoja. On kiinnitettävä erityistä huomiota syrjinnän vastaisten direktiivien täytäntöönpanoon, rasismin ja muukalaisvihan torjuntaan sekä miesten ja naisten tasa-arvoon.
Kuudenneksi: esteet, joita yhteisön kansalaiset kohtaavat edelleen vapaan liikkuvuuden ja oleskelun oikeuden käyttämisessä. Näiden esteiden poistamiseksi jäsenvaltioiden on viipymättä hyväksyttävä 23. toukokuuta 2001 annettu direktiiviehdotus, jossa nykyisiä tekstejä uudistamalla tehdään asiat yksinkertaisemmiksi ja annetaan erityisesti oikeus pysyvään oleskeluun neljän vuoden yhtäjaksoisen maassa oleskelun jälkeen. Lisäksi jäsenvaltioiden on poistettava monia lainsäädännöllisiä eroja, joita on edelleen ja jotka rajoittavat unionin kansalaisuuden täysimääräistä toteutumista, kun on kyse henkilöiden asemasta, lainkäytöstä tai siirtotyöläisten liikkuvuuden ja oleskelun edellytyksistä.
Seitsemänneksi: opiskelijoiden ja opettajien vapaan liikkuvuuden esteet. Edelleen olemassa olevien esteiden osalta on hyväksyttävä pikaisesti liikkuvuutta koskeva toimintasuunnitelma opiskelijoiden, vapaaehtoistyöntekijöiden, opettajien ja kouluttajien liikkuvuuden helpottamiseksi ja lisäämiseksi. Lisäksi jäsenvaltioiden ja niiden toimivaltaisten viranomaisten on vahvistettava opetusohjelmiensa puitteissa tietämystä Euroopasta etenkin historian ja kielten opetuksen avulla.
Lopuksi kehotan Euroopan tulevaisuutta käsittelevää valmistelukuntaa sopimaan, että Euroopan unionin perusoikeuskirjalle on myönnettävä sitova oikeudellinen asema ja että kolmas pilari on yhteisöllistettävä sekä huolehtimaan sen varmistamisesta, että kansalaisten enemmistö ymmärtää Euroopan unionin toimintalinjat käsittävät tekstit.

Torres Marques (PSE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, esittelijä Coelho, hyvät kollegat, naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunta pahoittelee sitä, että komissio ei sisällyttänyt kolmanteen kertomukseensa unionin kansalaisuuden toteutumisesta tasa-arvoulottuvuutta ja ettei se kehitä erityisiä sukupuolivaikutusten arviointia ja tasa-arvon edistämistä koskevia suuntaviivoja ja indikaattoreita ja käytä sukupuolittain eroteltuja tietoja kaikilla tasoilla.
Toisaalta valiokunta suhtautuu myönteisesti joihinkin toimiin, jotka on hyväksytty, mutta jotka olisi pantava täytäntöön. Ensinnäkin perusoikeuskirja. Ihmisarvoon ja naisten ja miesten väliseen tasa-arvoon perustuva peruskirja auttaa puolustamaan naisten ja miesten perusoikeuksia unionissa. Myös lasten, nuorten ja naisten kansalaisoikeuksia puolustavaa Daphne-ohjelmaa on kehitettävä edelleen unionin kansalaisuutta lujittavana välineenä.
Liikkuvuutta koskeva toimintasuunnitelma ja komission ehdotus sellaisen direktiivin antamisesta, joka yhdistäisi erilaiset yhteisön kansalaisten liikkumis- ja oleskeluvapautta koskevat oikeudelliset välineet yhteen säädökseen, ovat hyvin tärkeitä naisten ja heidän Euroopan yhdentymisen yhteydessä kokemiensa ongelmien kannalta.
Tämän vuoksi pyydämme komissiota seuraavassa kertomuksessaan esittämään asianmukaisen vertailukelpoisiin tilastotietoihin perustuvan analyysin, jonka avulla voidaan toteuttaa sukupuolivaikutusten arviointi vaalimenettelyihin liittyvillä aloilla. Tärkeitä tietoja ovat naisten osuus äänestäjistä, ehdokkaista ja luonnollisesti myös valituiksi tulleista ehdokkaista. 
Lopuksi haluan muistuttaa, että yhteisön kansalaisuuden vahvistaminen on tavoitettavissa ainoastaan miesten ja naisten täydellisen tasa-arvon kautta kaikilla talous- ja poliittisen elämän aloilla.

Gemelli (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, mielestäni unionin kansalaisuudesta puhuminen ei ole koskaan sopimatonta tai turhaa, varsinkin kun usein odotamme kansalaisten toimivan eurooppalaisina ja sitten emme kuitenkaan kohtele heitä sellaisina. Kansalaiset kokevat itsensä yhä enemmän eurooppalaisiksi, koska he ovat alkaneet osallistua vuoropuheluun yhteisön toimielinten kanssa. Kansalaisuuteen liittyy kuitenkin enemmän kuin vuoropuhelu: se tavallaan vahvistaa kansalaisen aseman Euroopan laajuisessa ulottuvuudessa, mikä heidän täytyy tuntea omaksi aikaansaannoksekseen ja vastuualakseen tänä nopean edistyksen aikana.
Meidän mielestämme kansalaisten osallistuminen Euroopan parlamentin vaaleihin on vähäistä ja laskee edelleen, mutta pohdimme myös, mitä jäsenvaltioiden kansalaisille tarjotaan osana tätä eurooppalaisuuden pakettia. Me emme tarjoa yhtäläistä oikeutta opiskella eri jäsenvaltioissa, me emme tarjoa apuvälineitä kieliongelmien ratkaisemiseksi, me emme tarjoa työlainsäädäntöä, emmekä, kuten erinomaisen mietinnön laatinut esittelijä Coelho korosti, myöskään mahdollisuutta vapaaseen liikkuvuuteen. Me emme tunnusta tutkintotodistuksia emmekä näin ollen myöskään oikeutta työhön, emmekä me tunnusta oikeutta terveyteen. Puhun nyt kansalaisten puolesta, sillä käsittelen kansalaisten Euroopan parlamentin vetoomusvaliokunnalle lähettämiä vetoomuksia, joissa he kuvaavat näitä suvaitsemattomuuden aloja unionin jäsenvaltioissa.
Seuraavaksi haluaisin korostaa yhtä merkittävää ristiriitaa: me saimme aikaan Schengenin sopimuksen, joka on saavutus, josta koko maailma voisi hyötyä, varsinkin ne maat, jotka edelleen kärsivät alueellaan sodista ja selkkauksista rajaseuduilla, mutta säilytimme jäsenvaltioiden oikeuden karkottaa yhteisön kansalaisen jäsenvaltiosta toiseen. Kuinka on mahdollista, että karkotusoikeus on edelleen olemassa, vaikka se on Schengenin sopimuksen vastainen? Voimme karkottaa kansalaisia Schengen-alueen ulkopuolelle, emme alueen sisällä.
Minusta tuntuu, että meidän olisi kaikin tavoin pyrittävä rakentamaan Eurooppaa kansalaisten tasolla, alkaen juuri sen aseman tunnustamisesta, joka perusoikeuskirjalla asetettiin eurooppalaisen hankkeen keskeiseksi tavoitteeksi ja joka on saatava osaksi perussopimuksia. Jos emme onnistu tässä, emme onnistu Euroopan rakentamisessa, saammepa sitten aikaan kuinka monta yleissopimusta hyvänsä, varsinkin kun yksi jäsenvaltio - viittaan nyt Irlantiin, mutta niitä voi olla muitakin, mukaan lukien oma maani - on kieltäytynyt tunnustamasta, allekirjoittamasta ja ratifioimasta Nizzan sopimusta ja kun kolme jäsenvaltiota on kieltäytynyt osallistumasta yhteisvaluuttakokeiluumme. Matka on pitkä: meidän on kaikkien pyrittävä asettamaan kansalaiset sen Euroopan keskiöön, jota rakennamme.

Pirker (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, mielestäni unionin kansalaisuus on yhä tiiviimmän yhdentymisen rakennusmateriaalia, mutta sitä tarvitaan tietenkin myös siihen, että kansalaiset paremmin mieltäisivät eurooppalaisen identiteettinsä. Tarkastellessamme sen perustaa löydämme kuitenkin vain kuusi kappaletta, joissa viitataan unionin kansalaisuuteen, ja näitä lukiessamme toteamme, että kansalaisuuteen liittyy suhteellisen vähän oikeuksia, osallistumisesta paikallisiin vaaleihin tai Euroopan parlamentin vaaleihin aina diplomaattiseen edustukseen ja vetoomusoikeuteen.
Tämä voi kuitenkin olla vain alkua, jos todella haluamme luoda unionin kansalaisuuden. Tehtävä, joka meidän on asetettava itsellemme tulevaisuudessa, on poliittinen. Meidän on tehtävä unionin kansalaisuudesta sellaisena kuin se on nyt, merkityksellinen ja elävämpi. Meidän on pohdittava myös sitä, kuinka voisimme todella laajentaa unionin kansalaisten oikeuksia.
Mietinnössä kiinnitetään huomiota nykyisiin puutteisiimme ja esitetään myös hyvin selkeitä ehdotuksia tarpeellisista muutoksista. Onnittelen lämpimästi esittelijää hänen asenteestaan hienoon analyysiin sekä hänen esittämistään rakenteellisista ehdotuksista. Nyt tarvitaan nopeasti toimenpiteitä niiden nykyisten esteiden poistamiseksi, jotka edelleen haittaavat unionin kansalaisiksi kutsuttujen ihmisten vapaata liikkuvuutta ja oleskelua, jotka vieläkin haittaavat unionin kansalaisten oikeutta käyttää oikeussuojakeinoja haluamassaan määrin ja jotka edelleen ennen kaikkea haittaavat koulujen ja korkeakoulujen opiskelijoiden, harjoittelijoiden sekä opettajien ja työvoiman liikkuvuutta. Mitä hyötyä on hienoimmastakaan Leonardo-koulutusohjelmasta, jos sellaisia seikkoja kuin sosiaalietuja ei tunnusteta tai jos on olemassa vielä muita todellisen liikkuvuuden esteitä, tai jos toisessa valtiossa ei vieläkään, pahasti myöhässä, tunnusteta toisen valtion korkeakoulu- tai ammatillisia tutkintoja?
Meidän on pohdittava kansalaisille suunnattua tiedottamista heidän varsinaisista oikeuksistaan unionin kansalaisina ja siitä, kuinka he voivat niitä parhaiten hyödyntää. Meidän on vaadittava tarpeellisten toimien toteuttamista kouluissa ja tiedotuskeskuksissa - myös sekä komission että parlamentin omissa keskuksissa. Meillä on vieläkin paljon tehtävää. Vielä on tehtävä paljon töitä, jotta ne, joille on suotu unionin kansalaisuus, voivat todella tuntea itsensä sen kansalaisiksi.
Sousa Pinto (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan aluksi onnitella esittelijää työstä, jonka hän on tehnyt. Mietintö on selkeä ja tasapainoinen, siinä kuvataan nykyiset puutteet, tunnustetaan toteutunut edistys ja osoitetaan suunta, johon on pyrittävä näiden puutteiden korjaamiseksi, todellisen ja tehokkaan unionin kansalaisuuden luomiseksi.
Unionin kansalaisuuden käsite on yksi Maastrichtin sopimuksen tärkeimmistä perinnöistä ja se on auttanut saamaan kansalaisia yhä enemmän mukaan Euroopan yhdentymisen yhteiseen hankkeeseen. Nyt kun yli kymmenen vuotta on kulunut, tase on selvästi positiivinen. Vapaa liikkuvuus, äänioikeus ja vaalikelpoisuus Euroopan parlamentin vaaleissa ja paikallisvaaleissa, vetoomusoikeus ja oikeus diplomaatti- ja konsuliviranomaisten antamaan suojeluun ovat peruuttamattomia askeleita eteenpäin, ja niillä on käytännön vaikutusta, josta on unionin kansalaisille selvää hyötyä.
Aidon unionin kansalaisuuden kehittäminen edellyttää kuitenkin enemmän sekä jo perussopimuksissa esitettyjen oikeuksien osalta, joiden täytäntöönpano edelleen kohtaa monia esteitä, että unionin tulevan toimielinjärjestelmän yhdentymisen osalta, joka on epäilemättä kansojen ja valtioiden yhteisömme suurin haaste. Kokonaisvaltainen unionin kansalaisuus ei myöskään voi olla sisältämättä kansalaisten sosiaalisia ja taloudellisia oikeuksia, sillä muuten kansalaiset saattavat mieltää eurooppalaisen hankkeen askeleena taaksepäin kansallisissa perustuslaeissa ilmaistun yhteiskuntasopimuksen osalta.
Unionin kansalaisten vapaan liikkuvuuden ja oleskelun osalta haluan, arvoisa puhemies, onnitella komissiota uudistuksesta, jonka se on saanut virallisesti aikaan tällä alalla 23. toukokuuta 2001 annetulla direktiivillä. Tavoitteena unionin kansalaisten liikkuvuuden ja oleskelun samanlaisten edellytysten takaaminen, kuin jäsenvaltion kansalaisilla on omassa valtiossaan, komissio aloite on tehnyt liikkuvuuden ja oleskelun edellytyksistä joustavampia, yksinkertaistanut alalla voimassa olevaa lainsäädäntöä ja ottanut käyttöön innovatiivisen säännön, jonka mukaan neljän vuoden oleskelun jälkeen oleskelua Euroopan unionin alueella voidaan jatkaa ilman muodollisuuksia.
Euroopan unioni ei voi etääntyä niiden tilanteesta, jotka vaikka eivät olekaan jäsenvaltion kansalaisia, ovat perustaneet elämänsä yhteisön alueelle ja tämän myötä antaneet merkittävän panoksensa unionin kulttuuriselle, sosiaaliselle ja taloudelliselle hyvinvoinnille. Tämän vuoksi olemme hyvin tyytyväisiä komission 5. heinäkuuta 2001 esittämään ehdotukseen direktiiviksi jäsenvaltioiden alueella pitkäaikaisesti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten asemasta. Kehotamme neuvostoa hyväksymään ehdotuksen nopeasti ja päättämään näin nykyisen syrjinnän ja takaamaan, että näillä henkilöillä on työllisyyden, koulutuksen ja sosiaaliturvan aloilla samankaltaiset oikeudet kuin unionin kansalaisilla. 
Äänioikeuden ja vaalikelpoisuuden alalla mietinnössä kuvataan tarkasti nykyiset puitteet, joille on ominaista kansalaisten vähäinen osallistuminen Euroopan parlamentin vaaleihin ja omien jäsenvaltioidensa paikallisiin vaaleihin. Tiedotuksen puute ja lyhyet määräajat, joiden aikana kansalaiset voidaan saattaa vaalirekistereihin epäilemättä auttavat selittämään tätä innostuksen puutetta. Ilmiö olisi kuitenkin nähtävä osana osallistumisinnokkuuden vähenemisen laajempaa suuntausta, jota osaltamme voitaisiin torjua selventämällä Euroopan unionin toimielinkehystä ja laatimalla aito perustuslainomainen teksti, jonka kautta kansalaiset voisivat tuntea olevansa mahdollisimman lähellä yhteisön päätöksentekoprosessia.

Ludford (ELDR).
Arvoisa puhemies, onnittelen Coelhoa merkittävästä mietinnöstä, joka on sekä konkreettinen että täsmällinen. Esittelijä tekee selväksi sen, että unionin kansalaisuus täydentää ja laajentaa jäsenvaltion kansalaisuutta ja että unionin kansalaisuuden käsitettä olisi mukautettava siten, että kolmansista maista tulleille maahanmuuttajille, joilla on pitkäaikainen oleskelulupa annettaisiin mahdollisimman lähellä EU:n kansalaisten oikeuksia olevat oikeudet.
Olen esittelijän kanssa eri mieltä vain yhdestä asiasta. Vuonna 2004 Suur-Lontoon aluekehitysviranomaisen vaali järjestetään kuukautta ennen Euroopan parlamentin vaaleja. Toivon, että pääsemme sopimukseen niiden siirtämisestä kuukaudella, jotta ne olisivat samana päivänä, mikä nostaisi äänestysprosenttia ja olisi alueiden Euroopan kannalta perusteltu yhteys. Esittelijä Coelho ilmaisee täysin perustellun kärsimättömyytensä. Ihmisten oikeudet eivät saa jäädä jälkeen tavaroiden oikeuksista.
Kannatan täysin hänen ajatuksiaan useilla aloilla, kuten selkeyttä ja avoimuutta sekä oikeutta saada tietoa. EU on edelleen masentavan vaikeaselkoinen ja luoksepääsemätön. Asiakirjojen on oltava paremmin saatavilla.
Toiseksi, EU:n kansalaiset haluavat luonnollisesti suojelua rikollisuutta ja terrorismia vastaan, mutta poliisi- tai oikeudellista yhteistyötä koskeva demokraattinen tarkastelu on edelleen vähäistä. Tilanne on korjattava. Rikollisuuden ja terrorismin torjuntatoimissa on myös otettava asianmukaisesti huomioon ihmisoikeudet, oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin mukaan luettuna.
Esittelijä korostaa syrjinnän poistamisen merkitystä, josta olen hänen kanssaan täysin samaa mieltä, mutta haluan lisätä, ettei kulttuuriperinteen kunnioittaminen saa tapahtua perustavaa laatua olevien ihmisoikeuksien kustannuksella.
Lopuksi, ihmisten elämä on yhtä hässäkkää silloin kun he yrittävät harjoittaa unionin kansalaisen oikeuksiaan, olipa kyseessä oleskelulupa, perheiden yhdistäminen, sosiaaliturva tai oikeus oikeussuojakeinoihin. Minulla on tiedossani äänestäjä - ja olen kertonut asiasta komissiolle - jota vastaan nostettiin kanne Yhdistyneiden kuningaskuntien siviilioikeudessa ja jonka asian käsittelyn Englannin korkein oikeus hylkäsi. Tämän jälkeen häntä vastaan nostettiin täsmälleen samoilla perusteilla rikosoikeudellinen kanne Espanjassa ja hän joutui vuosia kestämään harmia ja kuluja, kunnes asia viimein hylättiin noin kuukausi sitten. Miksi samaa näyttöä ei tunnusteta vastavuoroisesti siviili- ja rikosasioissa?
Olen sitä mieltä, että meidän on vahvistettava kansalais- ja ihmisoikeuksia koskevien vaatimusten täytäntöönpanon seurantaa. Meidän on hyödynnettävä mahdollisuutta mukauttaa parhaillaan ehdokasmaissa sovellettavaa menettelyä aidoksi Euroopan unionin vertaisarviointimenettelyksi, jonka myötä kaikissa jäsenvaltioissa sovellettavista kansalais- ja ihmisoikeuksia koskevista vaatimuksista tulee kaikkien yhteinen asia kaikissa maissa.

Caudron (GUE/NGL).
Arvoisa komission jäsen, rakkaat kollegat, olen iloinen siitä, että voin tänään puhua täällä aiheesta, joka on lähellä sydäntäni, nimittäin unionin kansalaisuudesta. Kuten perustamissopimuksessa esitetään, unionin kansalaisuus täydentää jäsenvaltion kansalaisuutta sitä korvaamatta. Tämän kansalaisuuden olisi oltava kaikkien Euroopan unionissa elävien etu.
Joulukuussa 2000 annetun perusoikeuskirjan myötä kansalaiset asetettiin lopultakin unionin kehittämisen keskiöön, kahdeksan vuotta Maastrichtin sopimuksen tekemisen jälkeen. Olikin jo korkea aika, sillä millä muulla tavalla politiikkaa voidaan toteuttaa Euroopan tasolla tai kansallisella ja paikallisella tasolla, kuin asettamalla kansalaiset keskeiseksi asiaksi kaikessa keskustelussa, sosiaalitoimissa ja yhteiskunnallisissa hankkeissa? Vaikka olenkin asemassa, jossa tiedän, että käytännössä toisinkin toimitaan, se ei saa estää meitä pyrkimästä muuttamaan asioita vaan pikemminkin päin vastoin.
Esittelijä palautti mieliin alat, joiden oletetaan liittyvän unionin kansalaisuuteen. Minun ei siis tarvitse toistaa niitä. En kuitenkaan voi unohtaa useita sosiaalisia oikeuksia, joita muut puhujat ovat maininneet. Mietinnössä esitetään katsaus näiden oikeuksien toteutumisesta. Tulos on vaisuhko, sillä vaikka edistymistä on tapahtunut, mietinnössä paljastetaan myös lukuisia jatkuvia puutteita. Täällä on mainittu Euroopan parlamentin vaalit, joissa äänestysprosentti on jäänyt alle 50 prosentin. Meidän on siis toteutettava toimia, jotka ohjaavat kansalaisia osallistumaan vaaleihin, ja varsinkin valituksi tulleen ehdokkaan ja äänestäjän välistä yhteyttä on tarkasteltava uudelleen. Kansalaisille olisi saatava jälleen halu äänestää ja osallistua yhteisön asioiden hoitamiseen. Kansalaisten olisi siirryttävä katsomosta näyttämölle. Myös useissa unionin jäsenvaltioissa hiljattain pidettyjen vaalien tulokset tukevat tätä näkemystäni.
Entäpä opiskelijoiden liikkuvuus? Olen jo vuosia moittinut viranomaisia tutkintojen vastavuoroisen tunnustamisen riittämättömyydestä. Unionin kansalaiset vaativat tällä alalla lisää nopeita toimia. Entäpä tutkijoiden liikkuvuus? Toimin esittelijänä kuudennessa tutkimuksen ja kehittämisen puiteohjelmassa ja tiedän, että kyseessä on varsinainen esterata.
Arvoisa puhemies, haluan lopuksi kiittää esittelijää hänen mielipiteistään ja toivon, että pystymme yhteistyöllä vahvistamaan toimintaa ja sen edistymistä, jotta kansalaisista todella tulisi toiminnan keskipiste Euroopassa.

Ribeiro e Castro (UEN).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, minun on aluksi ilmaistava ihailuni Carlos Coelhon hienosta työstä ja kiitettävä häntä jälleen kerran siitä avoimuudesta ja myötämielisyydestä, jolla hän hyväksyi asiantuntijavaliokuntamme esittämät kaksi tarkistusta, minkä jälkeen ne voitiin hyväksyä yhteisesti sovittuina kompromisseina.
Coelhon mietintö on tarpeellinen ja asianmukainen täydennys komission kolmannelle kertomukselle, se antaa kertomukselle ratkaisevan tärkeän poliittisen merkityksen, joka ilmaistaan hyvin päätöslauselmaesityksessä, josta äänestämme huomenna. Asiaa käsitellään mietinnössä ja päätöslauselmaesityksessä asianmukaisesti sen erilaisten tekijöiden mukaan niin poliittisen, hallinnollisen kuin oikeudellisenkin ulottuvuuden kannalta sekä lopuksi unionin kansalaisuuden edistämisen kannalta lukuisten käytännön toimia koskevien ehdotusten avulla. Minulla ei ole tähän mitään lisättävää, ei myöskään kertomuksen analyysiin tai päätöslauselmaesitykseen.
Haluamme kuitenkin lisätä jotakin asiaa koskevaan keskusteluun, erityisesti koska valmistelukunta on perustettu ja työskentelee ja tulevaisuuden Euroopasta ja sen toimielinuudistuksesta keskustellaan laajalti. On totta, että meidän on pyrittävä edistämään unionin kansalaisuuden kehittämistä ja sitä, että kansalaiset mieltävät sen paremmin. Nyt kun kymmenen vuotta on kulunut Maastrichtin sopimuksen tekemisestä, lukuisat Euroopan parlamentin vaalit on jo järjestetty ja monia toimia toteutettu yhteisön kehyksen edistämiseksi ja siitä tiedottamiseksi ja tähän on käytetty valtavia rahasummia vuosittain. Kaiken tämän jälkeen unionin kansalaisuuden tilanne on sellainen kuin komission kertomuksessa kuvataan, mietinnössä esitetyt valitukset ovat perusteltuja ja meidän on pidettävä jalat maassa ja suunniteltava tulevaisuutta katsomalla eteenpäin. Ei niin pitkälle eteenpäin kuin jotkut visionäärit haluaisivat, mutta niin pitkälle kuin todellinen tilanne vaatii.
Unionin kansalaisuuden todellinen nykytila - josta esimerkkinä ovat esimerkiksi alhainen osallistumisaste vaaleihin - osoittaa, kuten päätöslauselmaesityksessä korostetaan perustamissopimuksen sanamuodon mukaisesti, että ?unionin kansalaisuus täydentää, mutta ei korvaa jäsenvaltion kansalaisuutta?. Toisin sanoen, ja tämä meidän on aina muistettava, unionin kansalaisuus on suurimmalle osalle kansalaisista täydentävää kansalaisuutta, sillä se koskettaa sitä keskeistä asemaa, joka jäsenvaltion kansalaisuudella itsestään selvästi on kun tuntee vahvasti kuuluvansa johonkin ja tunnustaa identiteettinsä.
Tämän kiistattoman tosiseikan syyt ovat moninaiset ja juontavat juurensa syvälle. Euroopan tulevaisuus voidaan saavuttaa asianmukaisesti vain jos tämä tekijä otetaan huomioon. Jos toimimme näin, pystymme rakentamaan jotain - kansakuntien yhteisvastuullisuuden ja kansalaisten välisen aidon demokratian avulla. Rakennamme jotain kestävää, koska sillä on jo juuret. Koska haluamme helpon elämän, me kuitenkin etäännymme tästä tavoitteesta, annamme painajaisten toteutua ja luomme konflikteja, jännitteitä ja pettymyksiä, jotka vaarantavat eurooppalaisen hankkeen. Koska lopuksi me annamme periksi uudenlaisen kollektivismin paineille - ylikansallisen kollektivismin - ja etäännymme näin demokratiasta, kansalaisuuden aidosta käsittelemisestä ja korvaamme sen kansalaisten Euroopan, josta kaikki haaveilemme, byrokraattisella temppuilulla.
Euroopan yhdentyminen on mahdollista vain kunnioittamalla kansalaisten tunteita, ja tätä kautta sen tuloskin on turvallisempi. Kansalaisten tunteita ei saa koskaan jättää ottamatta huomioon ja toiminnasta olisi syytä päättää yhdessä kansalaisten kanssa. Myös valmistelukunnan olisi muistettava tämä.

Santini (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, huolimatta merkittävistä saavutuksista, joita viime vuosina on saatu aikaan aidon unionin kansalaisuuden luomiseksi, vielä on paljon tehtävää yhtäläisten perusoikeuksien takaamiseksi kaikille kansalaisille. Tämä on pääsisältö nyt käsiteltävänä olevassa mietinnössä, joka on loistava, korkealaatuinen ja monipuolinen mietintö - ja haluankin onnitella Coelhoa työnsä tuloksista - jossa samanaikaisesti tehdään inventaario ja elävöitetään merkittävää hanketta, jolla pyritään takaamaan kaikille kansalaisille yhtäläiset mahdollisuudet, vapaa liikkuvuus ja oleskelu kaikkialla yhteisön alueella sekä oikeus työhön, oikeussuojakeinoihin ja etuihin. Kehitys on innovatiivista, ja siitä hyötyvät myös kolmansien maiden kansalaiset.
Perusperiaatteiden lisäksi kaikille kansalaisille pyritään tarjoamaan todellista työtä, kunnollinen asuinpaikka, asianmukainen terveydenhuolto sekä mahdollisuudet sosiaaliseen ja muuhun kehitykseen taloudellisen kasvun lisäksi. Lisäksi perusoikeuksien tunnustamiseen on liityttävä muukalaisvihan, uskontoon, sukupuoleen, rotuun tai yhteiskunnalliseen asemaan perustuvan syrjinnän torjumiseksi toteutettavien toimenpiteiden vahvistaminen. Erityisen kiinnostava on ala, jolla tutkitaan valtioiden välisiä menetelmiä poliisiyhteistyön ja oikeudellisen yhteistyön edistämiseksi käytännössä.
Yhteistyön edistämiseksi näillä aloilla on esitetty innovatiivisia ehdotuksia, jotka koskevat erilaisia laillisia maahanmuuttajaryhmiä. Erityisen ajankohtainen - kuten monet jäsenet ovat täällä todenneet - on mietinnössä esitetty huoli unionin kansalaisten yhä alhaisemmasta äänestysaktiivisuudesta Euroopan parlamentin vaaleissa. Jos kannustamme aidon kansalaisuuden kehittämistä, sen olisi oltava ratkaiseva tekijä, joka johtaisi kansalaisten entistä laajempaan poliittiseen tuntemukseen parlamentin vaalien ajankohtana ja moniin muihin välittömän osallistumisen muotoihin, joita on yhä enemmän unionin kansalaisten ulottuvilla.
On tärkeää saada kansalaiset tiedostamaan, että unionin kansalaisuus - käsite josta täällä usein puhutaan - ei korvaa jäsenvaltion kansalaisuutta, joka pysyy ennallaan ja säilyttää yhteytensä niihin kulttuurisiin, historiallisiin ja sosiaalisiin juuriin, jotka ovat yhteisiä eri rotuisille ihmisille, joita kuitenkin yhdistää yhteinen tulevaisuus, Euroopan unionin tulevaisuus. Me emme näin ollen voi hyväksyä GUE/NGL-ryhmän esittämiä tarkistuksia, joiden mukainen kaikkia yhteisön alueella oleskelevia kolmansien maiden kansalaisia koskeva integraatioprosessi olisi aivan liian nopea ja vaarallinen. Kehitys tähän suuntaan on varmasti suotuisaa kehitystä, jota on suunniteltava tulevaisuudessa - aktiivinen ja passiivinen äänioikeus ja pitkäaikaiset oleskeluluvat on myönnettävä kolmansien maiden kansalaisille -, mutta aika ei kuitenkaan vielä ole oikea asian toteuttamiselle, ainakaan sovellettavaksi kaikkialla ja kaikkiin kansalaisuuksiin. Asiaan liittyy vielä monenlaisia eroavuuksia, eikä vähiten se, että joissakin kolmansissa maissa ei ole halua vastavuoroiseen toimintaan tällä alalla.
On joka tapauksessa hyvin tärkeää, että onnistumme peruskäsitteen määrittämisessä: asia kuuluu juuri yhteisön toimivaltaan. Aivan hiljattain saimme lukea lehdistä, että jotkut jäsenvaltiot vaativat tätä koskevaa asetusta osaksi kansallista toimivaltaansa. Tämä olisi vakava virhe: sellaisten merkittävien asioiden, kuten turvapaikat, yhdentyminen, kansalaisoikeuksien tunnustaminen - joista tärkeimpänä äänioikeus - sekä oikeus kansalaisuuteen, käsittelemisessä ei saa olla mitään eroavaisuuksia unionin sisällä.

De Rossa (PSE).
Arvoisa puhemies, uskon viimeksi puhuneen Santinin tehneen saman erehdyksen kuin monet tekevät, sekoittaneen kansallisuuden ja kansalaisuuden. Kansalaisuuden käsite poikkeaa jopa kansalaisena olemisesta. Mielestäni kansalaisuus perustuu ensisijaisesti moraalikäsityksestä syntyvään vastuuntuntoon. En tarkoita nyt erityisesti uskonnollista käsitystä, vaan sellaista moraalikäsitystä, jonka mukaisesti maailma ja oma asema siinä mielletään.
Pidän itseäni maailman kansalaisena. Minulla ei ole siitä todistusta paperilla, mutta on olemassa useita sopimuksia, lakeja ja kansainvälisiä oikeuksia, jotka suojaavat minua maailman kansalaisena.
Minusta vaikuttaa siltä, että unionin kansalaisuuden kehittämisen osalta on vielä paljon tehtävää ja että olisi väärin latistaa asia pelkästään poliittiseksi kansalaisuudeksi, vaikka tämäkin on tärkeä osa kansalaisuutta. Äänestysprosentilla on merkitystä, mutta ihmisten kansalaisuusidentiteetti ei rajoitu heidän poliittiseen kantaansa. Itse asiassa, kuten alhaisesta osanotosta on nähtävissä, ihmiset eivät enää määrittele itseään poliittisen kantansa mukaan ja irrottautuvat näin poliittisesta prosessista. Monia kiinnostaa enemmän oma kantansa esimerkiksi jalkapallojoukkueen kannattajana tai poptähden ihailijana.
Mietinnössä esitetään paljon hienoja ajatuksia. Yksi mielenkiintoisimmista on yksinkertainen ajatus Eurooppa-päivästä kansallisena vapaapäivänä. Tämä yhdistäisi Eurooppaa ja Euroopan kansalaisia. Se auttaisi suuresti ymmärtämään, että eurooppalaisuudesta ja kuulumisesta yhteisön kehitykseen on etua.
Vierailin muutaman minuutin ajan ennen tänne saapumistani yhdellä suosituimmista www-sivuista ja löysin 1,8 miljoonaa kansalaisuutta koskevaa mainintaa. Listan kärjessä olivat Yhdysvallat, Kanada ja Yhdistynyt kuningaskunta. Kolmeltakymmeneltä ensimmäiseltä sivulta en löytänyt ainuttakaan viittausta Euroopan unionin sivustoihin. Mielestäni tässä on toimittu väärin. Yksi näillä sivustoilla jatkuvasti korostettu seikka on koulutus - nuorten koulutus. Kehottaisin kaikkia muistamaan, että kansalaisuus ei perustu hallussa olevaan passiin.

Laguiller (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, kuinka voidaan puhua kansalaisuudesta Euroopan unionissa ilman että otetaan huomioon niitä kymmeniä tuhansia naisia ja miehiä, joilta on jopa evätty oikeus oleskelulupiin, papereihin, jotka oikeuttaisivat heidät jäämään unioniin ilman että he joutuisivat poliisin jahtaamiksi ja työnantajiensa häikäilemättömästi riistämiksi? Monet näistä naisista ja miehistä ovat joutuneet luvattomiksi oleskelijoiksi hallinnollisten toimien seurauksena, vaikka he ovat aloittaneet elämänsä jossakin Euroopan unionin jäsenvaltiossa, usein yli viisi vuotta sitten, tekevät töitä ja ovat valtiolle enemmän hyödyksi kuin monet rikkaat siivelläeläjät.
Lutte ouvrière -liikkeen edustajien puolesta haluan ilmaista solidaarisuuteni näille paperittomille, jotka parhaillaan erityisesti Ranskassa osoittavat laajalti mieltään, jotta heidän asemansa laillistettaisiin. Kaikkien luvattomien oleskelijoiden asema on laillistettava välittömästi, jotta he voivat elää ihmisarvoista elämää, ja kaikille Euroopan unionissa eläville siirtotyöläisille, tulivatpa he mistä maasta tahansa, on annettava samat poliittiset oikeudet, oikeusturva ja siviilioikeudet kuin unionin kansalaisilla.

Berthu (NI).
Arvoisa puhemies, unionin kansalaisuutta käsittelevä mietintö on mielestäni jossain määrin ristiriitainen. Toisaalta siinä ollaan huolissaan äänestysprosentin jatkuvasta laskusta Euroopan parlamentin vaaleissa, mikä osoittaa kansalaisten mielenkiinnon puutetta, joka jatkuessaan saattaa jopa vähentää Euroopan parlamentin vaalien ?oikeutusta?. Samalla tavalla siinä muistutetaan, että unionin kansalaisuutta ei voida luoda pelkästään ylhäältä päin, vaan että se edellyttää myös kansalaisten osallistumista. Tämä on aivan totta.
Toisaalta, jos mietitään kansalaisten mielenkiinnon puutetta, myös sen syyt löytyvät Coelhon mietinnöstä itsestään. Esimerkiksi mietinnön liitteenä olevassa perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan lausunnossa kehotetaan jälleen kerran ottamaan käyttöön kansainväliset vaalilistat Euroopan parlamentin vaaleissa, mikä olisi varmin tapa lisätä kansalaisten unionia kohtaan tuntemaa etäisyyttä. Mietinnössä itsessään esitetään jo perinteiseksi tullut vetoomus, jonka mukaan Euroopan unionin perusoikeuskirjalle on myönnettävä sitova oikeudellinen asema, minkä seurauksena kansallisissa demokratioissa ei enää voitaisi määrittää suurta osaa kansalaisten oikeuksista. Palautan tässä mieliin, että perusoikeuskirjassa on loistavalla tavalla unohdettu jäsenvaltioiden kansallisuus eikä siinä mainita edes kansalaisten perusoikeutta demokraattiseen ilmaisuun valtiossaan.
Coelhon mietinnön 3 kohdasta voimme edelleen lukea kehotuksen antaa kolmansista maista tulleille maahanmuuttajille mahdollisimman lähellä EU:n kansalaisten oikeuksia olevat oikeudet. Toisin sanoen unionin kansalaisuus annettaisiin näin ollen käytännössä, tai ainakin periaatteessa myös maahanmuuttajille, jotka eivät ole jäsenvaltion kansalaisia. Saadaanko tällaisella ehdotuksella kansalaiset ihastumaan unioniin? En pyydä teitä nyt vastaamaan tähän, arvoisat kollegat, mutta kehotan teitä pohtimaan tätä asiaa.
Lyhyesti sanottuna näillä ja monilla muilla ehdotuksilla, joita voisin mainita, pyritään heikentämään ja rajoittamaan kansallisvaltioiden oikeuksia. Unionin toimielimet eivät ilmeisesti ole tähän mennessä ymmärtäneet sitä perusasiaa, että kansalaiset ovat syvästi kiintyneitä omiin valtioihinsa ja että niiden oikeuksiin puututtaessa tai niitä vähennettäessä loukataan valtioiden kansalaisia ja saadaan nämä etääntymään yhteisöstä. Vaikka kansalaiset meidän laillamme ovat vakuuttuneita eurooppalaisen yhteistyön eduista ja tarpeellisuudesta, unionin asenne etäännyttää heidät yhteisöstä.
Arvoisat kollegat, unionin on muutettava radikaalisti asennettaan, jos se toivoo solmivansa uudelleen suhteet kansalaisiin. Vuoden 2004 hallitusten välistä konferenssia valmisteleva valmistelukunta tarjoaa tähän mahdollisuuden tulevina kuukausina. Valmistelukunnan ehdotusten on annettava selvä signaali siitä, että Euroopan unioni perustuu kansallisvaltioihin, joiden oikeuksia se kunnioittaa. Erityisesti on oltava aivan selvää, että unionin kansalaisuus ei korvaa jäsenvaltion kansalaisuutta, vaan että se on jopa riippuvainen tästä.

Cederschiöld (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvä herra Friedrich, kansalaisuus on nähtävä valtion ja yksilön välisenä sopimuksena, jossa osapuolet tunnustavat vastavuoroiset oikeutensa ja velvollisuutensa. Unionin kansalaisuus on siis looginen jatkumo EU:n ja sen kansalaisten välillä jo pitkään käytännössä esiintyneisiin oikeuksiin ja velvoitteisiin.
Luonnollinen askel kohti unionin kansalaisuutta olisi tietenkin sellainen sitova peruskirja, jossa esitettäisiin selkeästi ja selvennettäisiin perusoikeudet ja -velvoitteet. Peruskirja olisi miellettävä merkittäväksi osaksi unionin kansalaisuuden periaatteita ja sen olisi muodostettava kansalaisuuden ydin.
Unionin kansalaisuuden tarve on tullut ilmeiseksi syyskuun 11. päivän katastrofia seuranneiden tarpeellisten yksilönoikeuksien rajoitusten vuoksi. Unionin pitkälle kehittyneen kansalaisuuden tarve on tullut selväksi. Kansalaisuuden on entistä paremmin autettava määrittämään yksilön ja EU:n välinen perustavaa laatua oleva sopimus sekä tasapainottamaan oikeuksia ja rajoituksia saman poliittisen päätöksentekojärjestelmän yhteydessä.
Joka päivä on entistä vaikeampaa ymmärtää miksi jotkut sosiaalidemokraattiset hallitukset vastustavat yhteisöjen ja unionin sulauttamista toisiinsa, vaikka tämä on aivan välttämätöntä perusoikeuksien ja -velvoitteiden selventämiseksi. Ilman tätä asioiden yksinkertaistamista minkäänalaista unionin kansalaisuutta on vaikea ymmärtää ja lähes mahdotonta selittää unionin kansalaisille.
On muistettava, että parhaillaan meneillään olevien kansallisten vaalien tuloksilla voi olla sekä myönteisiä että kielteisiä vaikutuksia kansalaisten oikeuksiin. Unionin kansalaisuus voisi olla merkittävä väline, jonka avulla unionin kansalaisille voitaisiin selittää, mitä EU-jäsenyys merkitsee. Tämä kuitenkin edellyttää entistä selvempää ja yksinkertaisempaa perustamissopimusta.
Euroopan parlamentin edustajana toimielinten välisessä asiakirjojen julkisuutta käsittelevässä komiteassa olen päässyt neuvoston edustaja Haarderin kanssa sopimukseen suoraan kansalaisille suunnatusta tiedottamisesta. Ajatuksena on näyttää kansalaisille kuinka ja mistä on saatavilla tietoa, joka auttaa heitä osallistumaan yhteisön demokratiaan, tarjoamalla eurooppalaisissa päivälehdissä yksinkertainen yhteenveto kansalaisten oikeuksista. Tarvittavat varat ovat käytettävissä, mutta poliittisen tahdon löytyminen on kestänyt jo aivan liian kauan. Tämä voisi olla yksinkertainen tapa lisätä kansalaisuuden ymmärrystä. Ei ole myöskään hyväksyttävää, jos tätä ehdotusta viivytetään juuri nyt, kun se on niin tärkeä Euroopan demokratian kannalta. Seuraavan toimielinten välisen kokouksen järjestämisestä vastaavan komission olisi pian - mahdollisimman pian - järjestettävä tapaaminen sen varmistamiseksi, ettei Euroopan demokratian kehittyminen viivästy.
Lopuksi haluan kiittää Coelhoa hänen rakentavasta panoksestaan sellaisen eurooppalaisen demokratian kehittämiseksi, jossa kansalaisuudella on näin keskeinen asema.

Krarup (GUE/NGL).
Edinburghissa vuonna 1992 pidetystä huippukokouksesta alkaen EU:n suunnittelijat ovat toistelleet lausumaa, jonka mukaan unionin kansalaisuus ei korvaa jäsenvaltion kansalaisuutta, vaan pikemminkin täydentää ja laajentaa sitä luomalla ?EU-oikeuksia?. Tämä on totuuden vääristelemistä.
Samaan hengenvetoon, kun kansalaisten oikeudet määritetään ?eurooppalaisiksi oikeuksiksi?, jotka ylittävät jäsenvaltion lainsäädäntöön perustuvat oikeudet, aivan samaan hengenvetoon jäsenvaltion kansalaisuus vaarannetaan. Unionin kansalaisuus on puhtaasti ja yksinkertaisesti takaoven kautta tapahtuvaa integraatiota. Tällainen poliittinen näpistys on epädemokraattista ja tukahduttavaa. Itse asiassa näin ehdotetaan valtioiden oikeusjärjestysten elinkelpoisten osien, rikosoikeus ja poliisivoimat mukaan luettuina, siirtämistä unionin kansalaisuuteen. Ilmeisesti uskotaan, että nämä aidot arvot - demokratia ja laillisuus - ovat hankittavissa niiden 2 000 miljoonan Tanskan kruunun hintaan, jotka komissio on juuri osoittanut yhteisön toimielinten legitiimiyden vahvistamiseen.
Tässä on jotain mätää - ei Tanskassa vaan Euroopan unionissa. On selvää, että kolmansien maiden kansalaisilla olisi oltava samat oikeudet kuin jäsenvaltioiden kansalaisilla, mutta tosiseikan todistamiseen emme tarvitse tätä toimenpidettä.

Vitorino
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, olen iloinen voidessani keskustella tänään kanssanne unionin kansalaisuudesta, nyt kun sen luomisesta on kulunut kymmenen vuotta. Uskon, että ne tavoitteet, joiden vuoksi unionin kansalaisuus vuonna 1992 sisällytettiin sopimukseen Euroopan unionista, ovat yhä merkityksellisiä. Unionin kansalaisuus on tietenkin Euroopan yhdentymisprosessin legitiimiyden perusta, jolla pyritään lisäämään kansalaisten osallistumista yhteisökeskeisen Euroopan rakentamiseen. Kansalaisuus on myös merkittävä osatekijä siinä, kuinka kansalaiset mieltävät Euroopan unioniin kuulumisen ja yhteisen eurooppalaisen identiteettinsä. Tämä identiteetti perustuu kuitenkin moninaisuuden kunnioitukseen, sillä kansalliset eroavuudet ovat olennainen osa erityistä eurooppalaista identiteettiä. Se ei siis ole ristiriidassa jäsenvaltion kansalaisuuden kanssa eikä korvaa sitä, vaan pikemminkin täydentää sitä.
Haluan tässä yhteydessä esittää kiitokseni mietinnöstä, joka koskee komission kolmatta kertomusta unionin kansalaisuuden toteutumisesta, ja haluan erityisesti onnitella esittelijää, Carlos Coelhoa, ei pelkästään hänen laatimansa mietinnön laadun johdosta, mutta myös siitä tavasta, jolla hän rakenteellisesti käsitteli asiaa sekä hänen asiaan yhdistämiensä poliittisten tavoitteiden selkeyden vuoksi.
Olen täysin samaa mieltä siitä, että käsitettä unionin kansalaisuudesta on sovellettava sen kaikissa ulottuvuuksissa, olivatpa ne poliittisia, hallinnollisia, oikeudellisia, sosiaalisia tai taloudellisia. Olemme nyt tilanteessa, jossa kansalaisten oikeuksia kunnioitetaan laajasti unionin jäsenvaltioissa, mutta jossa edelleen esiintyy oikeudellisia eroavuuksia ja käytännön esteitä unionin kansalaisuuden kokonaisvaltaiselle toteutumiselle. Meidän on edelleen pyrittävä ratkaisemaan näitä eroavuuksia ja poistamaan esteitä, jotka estävät kansalaisia hyödyntämästä unionin kansalaisuuteen liittyviä oikeuksiaan.
Yksi mietinnössä korostettu näkökohta on tiedottamisen puute, jonka yhtenä seurauksena unionin kansalaisuutta tunnetaan huonosti. Euroopan unionin tiedotus- ja viestintäpolitiikkaa on vahvistettava kaikin mahdollisin tavoin. Komissio on tästä huomiosta samaa mieltä esittelijän kanssa, joka mietinnössään toistuvasti korostaa tarvetta tiedottaa entistä paremmin kansalaisille heidän oikeuksistaan. Käsittääkseni on yleisesti tiedossa, että komissio hyväksyi heinäkuussa uuden lähestymistavan tiedotus- ja viestintäpolitiikkaan ja uskon uuden lähestymistavan olevan tarpeen Euroopan tulevaisuutta koskevaan keskusteluun liitttyvän unionin kansalaisten tiedon puutteen ja välinpitämättömyyden torjumiseksi.
Yhteisön toimielimet eivät kuitenkaan voi itse kommunikoida niiden 370 miljoonan ihmisen kanssa, joista unioni muodostuu, tai, jos niin haluatte, laajentumisen jälkeen 500 miljoonan ihmisen kanssa. Jäsenvaltioiden on kannettava osa tiedon jakamista, kansalaisten kanssa käytävää vuoropuhelua ja heidän tunnustamistaan koskevasta vastuusta, sillä Euroopan yhdentyminen koskee ennen kaikkea kansalaisia. Käsittääkseni nyt on havaittavissa merkkejä siitä, että jäsenvaltioilla on poliittista tahtoa yhteistyöhön, mikä osoittaa, ettei kansallistunteen ja eurooppalaiseen hankkeeseen osallistumista koskevan tunteen välillä ole ristiriitaa.
Tämän vuoksi on myönnettävä, että komission perustama Europe Direct -palvelu on menestys. Vuodesta 1998 alkaen palvelu on tarjonnut tietoja lukuisista Euroopan unioniin liittyvistä asioista ja auttanut näin kansalaisia tuntemaan oikeutensa ja mahdollisuutensa unionin kansalaisina ja oppimaan hyödyntämään niitä. Käytännössä pienet edistysaskeleet ovat usein niitä tärkeimpiä. Tällainen on esimerkiksi Europe Direct -palvelun kaikissa maissa toimiva numero, johon kansalaiset mistä tahansa viidestätoista jäsenvaltiosta voivat soittaa ja keskustella omalla kielellään ja esittää mitä tahansa haluamiaan kysymyksiä Euroopan unionista.
Tiedottamisen osalta haluan vielä lisätä, että komissio tulee lähiaikoina selvittämään erityisen Eurobarometri-tutkimuksen avulla, kuinka kansalaisten tietoisuutta unionin kansalaisuudesta ja siihen liittyvistä oikeuksista voitaisiin lisätä. Käynnistettävän tutkimuksen nimi on ?kymmenen vuotta unionin kansalaisuutta? ja sen tuloksia voidaan käyttää kansalaisuutta koskevan tiedotus- ja viestintätoiminnan perustana tulevaisuudessa.
Komissio halusi sisällyttää tähän kolmanteen kertomukseensa perusoikeuksien rakennetta koskevan kehyksen, erityisesti perusoikeuskirjan julistuksen joulukuussa 2000. Myönnän kyllä, että tämän vuoksi viivästyimme hieman kolmannen kertomuksen alkuperäisestä aikataulusta, mutta uskoakseni peruskirjan merkitys oikeuttaa tämän. Carlos Coelhon mietinnössä todetaan, että Euroopan unionin perusoikeuskirjan ansiosta unionin kansalaisuus on vastedes osa Euroopan unionin keskeisiä toimia. Olen täysin samaa mieltä. Olen samaa mieltä myös mietinnössä Euroopan tulevaisuutta käsittelevälle valmistelukunnalle esitetystä kehotuksesta sopia, että Euroopan unionin perusoikeuskirjalle on myönnettävä sitova oikeudellinen asema. Uskon, että merkityksellisin valmistelukunnassa käytävä keskustelu, ei koske niinkään toimielimiä vaan kenties juuri perusoikeuskirjaa, sen sisällyttämistä perussopimuksiin ja sen sitovaa oikeudellista asemaa, koska se voi tuottaa todellisia tuloksia, jotka saattavat kansalaisia ja yhteisön toimielimiä lähemmäksi toisiaan.
Kansalaiset eivät ehkä ole kiinnostuneita käsiteltäessä institutionaalisia asioita, kuten toimivallan jakautumista unionin elinten kesken sekä lainsäädäntömenettelyä, mutta he kiinnostuvat varmasti, kun kyse on heidän oikeuksistaan ja siitä, kuinka unioni täyttää heidän odotuksensa. Toivon myös, että neuvosto pystyy hyväksymään vapaan liikkuvuuden uudelleenjärjestämistä koskevan komission ehdotuksen. Tämä on asianmukainen testi, jossa olisi osoitettava, että unionin kansalaisuuden perustavaa laatua oleva vapaus on tehokkuudeltaan ja poliittiselta arvoltaan yhtä merkittävä kuin tavaroiden, pääomien ja palveluiden vapaa liikkuvuus.
Hyvät kollegat, olen huomioinut ehdotuksen, jonka mukaan valmistelukunnan jäsenten olisi päätettävä perusoikeuskirjan asemasta. Koska olen Michel Barnierin kanssa yksi komission edustajista valmistelukunnassa, aion ilmaista kannatukseni sille, että perusoikeuskirjalle annetaan se merkittävä asema, jota täällä toivotaan.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0255/2002) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi yleisön osallistumisesta tiettyjen ympäristöä koskevien suunnitelmien ja ohjelmien laatimiseen sekä neuvoston direktiivien 85/337/ETY ja 96/61/EY muuttamisesta yleisön osallistumisen sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden osalta (5475/2/2002 - C5-0227/2002 - 2000/0331(COD)) (Esittelijä: Korhola).

Korhola (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, kyseessä oleva direktiivi on toinen pilari lainsäädäntötyössä, jonka tavoitteena on EU:n lainsäädännön muuttaminen vastaamaan Århusin sopimusta. Ensimmäinen pilari koski ympäristöä koskevan tiedon avoimuutta, ja sen sovittelu on parhaillaan meneillään. Kolmannen pilarin osalta odotetaan edelleen komission esitystä.
Niin ensimmäisen kuin toisenkin pilarin osalta on sanottava, että neuvosto on ollut hyvin myönteinen, ja useiden puheenjohtajuuksien aikana olen voinut todeta aitoa sitoutumista ja hyvää tahtoa neuvostossa. Tässäkin direktiivissä on neuvosto jo hyväksynyt monia elementtejä parlamentin ensimmäisestä käsittelystä, ja parlamentti on nyt hyväksymässä monia elementtejä yhteisestä kannasta. Silti ongelmiakin vielä on, ja näyttää siltä, että tämäkin direktiivi saa lopullisen muotonsa vasta sovittelussa.
Jo pelkästään lähestymistavassa on eroa: komission esitys ja neuvoston yhteinen kanta lähtee quick fix -periaatteesta, kun taas parlamentti on toivonut laaja-alaisempaa horisontaalista lähestymistä. On kuitenkin selvää, että parlamentin tavoitteena ei ole puolustaa tarkistustensa kirjainta, vaan huolehtia siitä, ettei EU:n lainsäädäntöön jää harmaita alueita, jolloin yleisön osallistuminen olisi perusteltua, mutta ei mahdollista.
Nyt käsittelyssä olevan mietinnön tärkeyttä ei voi liikaa korostaa. Poikkeuksellisesti se koskettaa välittömästi kaikkia kansalaisia EU:n jäsen- ja ehdokasvaltioissa. Kansalaiset saavat nyt arvokkaan oikeuden osallistua ympäristöä koskevaan päätöksentekoon.
Myös ympäristön kannalta kyseessä on tärkeä väline, joka voi merkittävästi parantaa ympäristöä koskevan päätöksenteon laatua. Näistä syistä kyseessä on väline, jota on varjeltava tarkoin. Kenenkään etu - ja kaikkein vähiten ympäristön etu - ei ole, että tätä välinettä käytettäisiin itsekkäiden etujen puolustamiseen, oppositiopolitikointiin ja tietentahtoiseen kiusantekoon.
Esittelijän tehtävässä olen ollut tietoinen siitä, että nyt luotavaa välinettä voidaan käyttää väärin. Myös jäsenvaltioiden viranomaisten on tiedostettava riskit kansallisessa täytäntöönpanossa. Sekään ei yksin riitä. Myös ympäristöjärjestöjen on tunnettava poikkeuksellisen suuri vastuunsa siitä, etteivät ne inflatorisoi pikkumaisuudella kansalaisille annettuja oikeuksia ja ympäristöjärjestöille annettua erityisasemaa. Tämän lisäksi ongelmaksi jäävät herra ja rouva Nimby, not in my backyard. Mutta itse olen yrittänyt päästä tästä painottamalla, sikäli kuin se on ollut esittelijän vallassa, asian argumentointia ja osallistumisen laadullisuutta. Pelkkä vastustaminen ja oman reviirin itsekäs puolustaminen ei saa riittää - sellaiseen nyt luotava väline on liian tärkeä ja sen luomiseen käytettävät resurssit arvokkaita.
Edellä mainituista syistä haluan olla puolustamassa kansalaisten oikeuksia osallistua ympäristöä koskevaan päätöksentekoon ja olen edelleen valmis torjumaan mahdollisuuksia tämän välineen väärinkäyttämiseen. Haluan myös muistuttaa parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä hylkäämästä ratkaisumallistani, jota jäsenvaltiot kansallisessa toimeenpanossa voivat yhä harkita. Siinä oikeus mielipiteenilmaisuun on kaikella yleisöllä, mutta oikeus muutoksenhakuun vain yleisöllä, jota tehty päätös koskee. Mallini on sikäli merkillinen, että se yhtä aikaa olisi hyödyttänyt sekä vilpittömästi osallistumaan halukkaita kansalaisia että asiaa hoitavia viranomaisia ja niitä tahoja, joiden hankkeista oli kysymys. Ensiksikin viranomaisen työ helpottuu, kun heidän ei etukäteen tarvitse määritellä asianosaisia, ja samalla todennäköisyys laiminlyöntiin asianosaisten kuulemisessa poistuu. Toiseksi poistuu jarrumiesten helppo valitusaihe: asianosaisen kuulematta jättäminen. Mutta ennen muuta näin toimimalla osallistumisen laatu korostuu ja herra ja rouva Nimbyn kuulemisen tärkeys heikkenee.
Århusin sopimuksen ratifiointi EU:ssa edellyttää, että myös EU:n toimielinten työskentelytapaa ja menettelyjä tarkistetaan vastaavasti. Lisäksi on erityisen tärkeää, että komissio antaa mahdollisimman nopeasti esityksen uudelleentarkastelua ja muutoksenhakua koskevasta kolmannesta pilarista, joka varmasti onkin näistä kaikkein vaikein. Komissio ei valitettavasti ole lupauksistaan huolimatta kyennyt esittämään ratifioinnin vaatimille toimenpiteille selvää aikataulua ja menettelytapaa.

Santini (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, mietintö on nyt tullut parlamentin toiseen käsittelyyn. Sitä on jo käsitelty avoimessa ja toisinaan vilkkaassa keskustelussa, jossa osapuolina ovat olleet ne, jotka haluavat, että kansalaisilla on täysi oikeus osallistua päätöksentekomenettelyyn joillakin rakennepolitiikan aloilla, sekä ne, joiden mielestä toimivallan on oltava päätöksenteosta huolehtimaan perustetuilla poliittisilla, teknisillä ja hallinnollisilla toimielimillä, joiden on myös oltava riippumattomia. Ensimmäiseen käsittelyyn antamassaan vastauksessa neuvosto supisti esittelijän ehdotuksia jossakin määrin, se vaikutti pitävän niitä liian edistyksellisinä ja avoimina demokraattisen osallistumisen muotona, joka voisi hidastaa lainsäädäntötyötä tai joka, kuten esittelijä juuri itsekin totesi, saattaisi johtaa liioiteltuihin, autoritaarisiin tai vääristeltyihin tulkintoihin. Lyhyesti esitettynä neuvosto aikoo antaa kansalaisjärjestöille neuvoa-antavan aseman - merkittävän, mutta ei päätöksentekoon oikeuttavan aseman - ja vaaleilla valituille lainsäätäjille puolestaan kansalaisyhteiskunnan esittämien kantojen perusteella yksinomaisen vastuun päätöksentekoon, mutta ei kuitenkaan sulje täysin pois poikkeuksien mahdollisuutta.
Esittelijä ehdottaa useita uudelleentarkastelun muotoja tapauksiin, joissa kansalaisten kanta ja asiasta vastaavan viranomaisen tekemät päätökset eivät sovi yhteen, erityisesti silloin kun asia koskee sellaisia merkittäviä aloja, kuten turvallisuutta, ympäristöä ja kansanterveyttä. Sen takaamiseksi, että jäsenvaltioilla on mahdollisuus poiketa hätätilassa direktiivin säännöksistä, tätä koskevassa tarkistuksessa tarjotaan porsaanreikä toissijaisuuden ja erityisten ympäristöä koskevien olosuhteiden tai kriisien osalta.
Yleisön osallistumisen osalta esittelijä on esittänyt uudelleen useita tarkistuksia, jotka neuvosto on jo hylännyt, toivoen selvästi, että kansalaisten ja heitä laillisesti edustavien järjestöjen asemaa ympäristöä koskevien päätösten tekemisessä arvioitaisiin uudelleen.
Neuvosto hyväksyi useita tarkistuksia, joista jotkut koskevat yhtä tärkeitä, voidaanpa sanoa olennaisia periaatteita. Tässä joitakin niistä. Tärkein on periaate, jonka mukaan yleisölle on tarjottava tarvittavat tiedot sähköisen median kautta tarjoamalla oikeus tutustua toimielinten asiakirjoihin. Toiseksi yleisölle on muun muassa tarjottava tietoa oikeudesta osallistua päätöksentekoon sallituilla tavoilla ja sallitussa määrin - juuri tätä käsittelimme äsken. Kolmanneksi yleisöllä on oltava oikeus ilmaista sekä vähäpätöisempiä että painavampia kantojaan ilman ennalta asetettuja rajoituksia. Toimivaltaisille viranomaisille asetetaan lisävelvoite pyrkiä kaikin kohtuullisin keinoin - kuten asiakirjassa esitetään - vastaamaan yleisölle yksittäin tai yhteisesti. Myös jäsenvaltioille esitetään velvoite ottaa käyttöön käytännöllisiä ja konkreettisia toimenpiteitä menettelyjen tarkistamiseksi ja kaiken mahdollisen tiedon toimittamiseksi yleisölle siitä, kuinka tietoja hallinnollisista tai lainsäädäntöä koskevista menettelyistä voidaan saada. Näin kansalaisilla on mahdollisuus puolustaa eriäviä näkemyksiään koko menettelyn ajan ja esittää toimivaltaisen viranomaisen kannasta poikkeavia näkemyksiään.
Nämä perustelut voidaan tietenkin tulkita eri tavoin eri valtioissa niissä yleisön osallistumiseen sovellettavan demokratian asteen perusteella ja ennen kaikkea niihin järjestöihin sovellettavan demokratian perusteella, joiden kautta kansalaiset käyttävät osallistumisoikeuttaan. Kaksi asiaa vaikuttaa erityisen merkittäviltä: ensinnäkin yhteistyötä koskevien tietojen avoimuus sekä oikeus tutustua lainsäädäntöehdotuksiin, ja toiseksi mahdollisuus panna vireille tuomioistuimessa uudelleentarkastelumenettely kaikissa menettelyn vaiheissa. Näin noudatetaan Voltairen perusfilosofiaa, sillä hän sanoi voivansa olla eri mieltä sanotusta mutta puolustavansa kuolemaan saakka oikeutta sanoa se. Jos Eurooppa ei paranna käsitystämme oikeudesta, se sentään opettaa meille hieman filosofiaa.

González Álvarez (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, maanantaina istunnon ensimmäisen tunnin aikana pöytäkirjaan merkittiin lukuisia vetoomuksia - itse asiassa 200 - heinä- ja elokuun osalta. Oikeusasiamiehen ja vetoomusvaliokunnan tilastojen mukaan 40 prosenttia näistä vetoomuksista koskee yhteisön ympäristölainsäädännön noudattamatta jättämistä.
Arvoisa puhemies, jos nämä toimenpiteet yleisön osallistumisesta tiettyjen ympäristöä koskevien suunnitelmien ja ohjelmien laatimiseen todella pantaisiin täytäntöön, jos todella noudattaisimme yleisön tiedonsaantioikeuksia koskevaa direktiiviä, olen varma, että lukuisat näistä vetoomuksista, joita joka viikko merkitään istuntopöytäkirjaan, eivät tulisi tänne asti, sillä vetoomusvaliokunnassa, jonne kaikki vetoomukset toimitetaan, olemme todenneet, että yleisö ei ensinnäkään saa osallistua näihin ympäristöohjelmiin, ja siltä toisinaan jopa kielletään oikeus saada tietoja, johon tietojensaantioikeuksia koskeva direktiivi oikeuttaisi.
Arvoisa puhemies, uskon, että jos saamme toiseen käsittelyyn esitetyt tarkistukset hyväksyttyä, ja esittelijän mainitsemaa oikeudellisia näkökohtia koskevaa kolmatta pilaria käsitellään parlamentissa menestyksellisesti, voimme lyhentää tätä ympäristöä koskevien vetoomusten luetteloa jokaisessa istunnossa.

Hautala (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, kuuntelin täällä äsken käytyä keskustelua Euroopan unionin kansalaisuudesta ja ainakin tämä keskustelun loppuosa, jota minulla oli tilaisuus seurata, osoitti, että me usein käsitämme tämän kansalaisuuden siten, että se on jotakin tällaista vähän abstraktia ja ehkä ylhäältä annettua, josta meidän täytyy korkeintaan tiedottaa kansalaisille. En ainakaan huomannut, että kukaan olisi maininnut, että kansalaisuuteen aivan olennaisesti kuuluu osallistumisoikeus päätöksentekoon.
Tässä suhteessa nyt käsillä oleva mietintö, jonka Eija-Riitta Korhola on taidokkaasti vienyt läpi valiokunnasta täysistuntokäsittelyyn, on erittäin olennainen, sillä se, että Euroopan unioni on ryhtynyt toimeenpanemaan Århusin sopimusta, osoittaa, että unionissa ymmärretään, että ainakin ympäristöasioissa voidaan lähteä liikkeelle ja antaa kansalaisille osallistumisoikeus. Myös rouva González Álvarez otti esille hyvin tärkeän asian: hän totesi, että kansalaisilla olisi paljon vähemmän valituksia koskien sitä, että yhteisön lainsäädäntöä ei noudateta, jos heillä olisi oikeus osallistua sitä koskevaan päätöksentekoon jo päätöksenteon varhaisvaiheessa, ja juuri tästä on kysymys tässä mietinnössä.
On aivan olennaista, että tätä osallistumisoikeutta sovelletaan laajasti asianosaisiin. Tässä suhteessa on tärkeää, että tarkistus 10 todellakin menee läpi. En epäile sitä, etteikö se menisi läpi, mutta siinä todetaan, että myös kansalaisjärjestöjen katsotaan täyttävän nämä asianosaisuuden määritelmät.
Panin merkille, että juuri päättyneessä Johannesburgin kestävän kehityksen konferenssissa on valitettavasti Yhdysvaltain ja kehitysmaaryhmän toimesta loppuasiakirjasta poistettu maininta Rion konferenssin periaatteesta numero 10, joka koskee nimenomaan kansalaisten oikeutta osallistua ympäristöä koskevaan päätöksentekoon. On sitäkin tärkeämpää, että Euroopan unioni nopeasti saattaa Århusin sopimuksen voimaan, ja nyt käsittelemme sen toista osaa, joka koskee oikeutta osallistua päätöksentekoon.
Esittelijä puhui siitä, että osallistumisoikeutta voidaan käyttää väärin. Valitettavasti tästä väärinkäytöstä kuitenkin puhutaan aivan turhan paljon. Itse asiassa kun kansalaiset todella rupeavat käyttämään heille kuuluvia oikeuksia, niin ne, jotka vähät välittävät heidän mielipiteestään, hyvin helposti väittävät, että niitä oikeuksia käytetään väärin. Uskon, että kun ihmisille annetaan osallistumisoikeus, he myös käyttävät sitä vastuullisesti ja heistä tulee yhä täysivaltaisempia kansalaisia, joille ei tule mieleenkään häiritä ja terrorisoida päätöksentekoa. Se on ehkä enemmänkin katteeton päätöksentekijän huoli.

Bernié (EDD).
Arvoisa puhemies, tuimme toukokuussa 2000 ympäristöä koskevan tiedon julkista saatavuutta ja nyt kannatamme yleisön osallistumista ympäristöä koskeviin ohjelmiin. Tavoite on sama; nimittäin päätösten avoimuus ja kansalaisten oikeus oikeussuojakeinoihin. Pyrkikäämme kuitenkin välttämään oikeustapauksia ja niihin liittyviä kalliita tutkimuksia.
Mielestämme direktiivin rajojen olisi perustuttava tarkistukseen 3, toisin sanoen siihen, että ?yleisön tehokas osallistuminen päätöksentekomenettelyyn mahdollistaa sen, että yleisö voi ilmaista ja päätöksentekijät ottaa huomioon mielipiteet ja huolenaiheet, joilla voi olla merkitystä itse päätöksiin, mikä puolestaan lisää päätöksenteon vastuullisuutta ja avoimuutta sekä yleisön tukea tehdyille päätöksille?. Samoin myös jäsenvaltioiden on kansallisen lainsäädäntönsä mukaan voitava jättää näiden säännösten soveltamisalan ulkopuolelle puolustusvoimansa.
Lisäksi tietyt ympäristövaliokunnan hyväksymät tarkistukset eivät sellaisenaan ole hyväksyttäviä. Tiedon tarjoaminen yleisölle päätöksentekomenettelystä koskee mielestäni kansalaisten mielleyhtymiä. Olisi utopistista ulottaa laaja osallistuminen kaikkeen yhteisön lainsäädäntötyöhön. Jos näin toimittaisiin, havaitsisimme nopeasti oikeudenkäyntien lisääntymisen. Tällaiset menettelyt on varattava koskemaan vain tiettyjä direktiivejä, kuten Seveso- tai Natura 2000 -direktiivejä. Tässä nimenomaisessa tapauksessa alueiden omistajia ei ole edes kuultu asiasta. Myös käsitettä ?yleisö? on määritettävä tarkemmin, sillä käsite on laaja ja kaikenkattava, aina yksilöstä yhdistykseen, ja varsinaiseen yleisöön, jota asia koskee. Mielestäni sen tulisi tarkoittaa ainoastaan yleisöä, jota asia koskee. Direktiivissä kuitenkin tunnustetaan ympäristönsuojelualalla toimivien kansalaisjärjestöjen asema, mikä laajentaa huomattavasti toimikenttäämme yleisön oikeuksien osalta.

Vitorino
Arvoisa puhemies, kollegani komission jäsen Wallström osallistuu parhaillaan kestävän kehityksen konferenssiin. Minulla on siis kunnia osallistua tähän keskusteluun hänen puolestaan.
Ympäristöä koskevan tiedon julkista saatavuutta, yleisön osallistumista sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevan Århusin sopimuksen osapuolet tapaavat ensimmäisen kerran lokakuun lopussa. Yhteisö ei vielä voi osallistua tapaamiseen yleissopimuksen osapuolena. Voimme kuitenkin osoittaa, että suhtaudumme vakavasti sitoumuksiimme ja edistymme hyvin sen täytäntöönpanoa koskevan lainsäädännön laatimisessa.
Yhteinen kanta koskee yleissopimuksen toista pilaria, yleisön osallistumista ympäristöä koskevaan päätöksentekoon. Lisäksi muihin hiljattain annettuihin yhteisön säädöksiin sisältyy jo Århusin yleissopimuksen yleisön osallistumista koskevat periaatteet, ja ympäristöä koskevan tiedon julkista saatavuutta koskevaa yhteistä kantaa käsitellään parhaillaan.
Komissio esittää jäljellä olevat, erityisesti muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta sekä yleissopimuksen soveltamista yhteisön toimielimiin koskevat ehdotukset vuoden loppuun mennessä.
Nyt esitetty yhteinen kanta on yhtä poikkeusta lukuun ottamatta hyvä perusta yleisön osallistumista koskevan direktiivin antamiselle kohtuullisen nopeasti. Komissio on tyytyväinen siihen, että esittelijä ja ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta yhdessä suhtautuvat asiaan myönteisesti ja tukevat komission kantaa tässä merkittävässä asiassa.
Komission kanta tärkeimpiin tarkistuksiin, joista äänestetään huomenna, on seuraava.
Ensinnäkin yleisön osallistuminen IPPC-direktiivin mukaisten lupien tarkistamiseen. Aloitan tästä poikkeustapauksesta, jonka osalta komissio ei ole tyytyväinen yhteiseen kantaan. Århusin sopimuksen mukaan yleisön osallistuminen on edellytetty vaatimus sekä kyseistä toimintaa koskevien lupien antamisen että niiden tarkistamisen yhteydessä. IPPC-direktiivin mukaisia lupia koskevassa komission ehdotuksessa tämä otettiin huomioon, ja siinä tarkistaminen on merkittävä osatekijä.
Yhteisessä kannassa vaatimusta on rajoitettu suuresti, ja sen sanamuoto antaa jäsenvaltioille ja lupien tarkistamisesta vastaaville viranomaisille laajan harkintavallan. Tämä johtaa hyvin erilaisiin käytäntöihin ja oikeusvarmuuden puuttumiseen ja saattaa tarkoittaa, että yleisön osallistuminen on mahdollista vain joissakin harvoissa lupien tarkistamista koskevissa tapauksissa, sen sijaan että kyseessä olisi varsinainen sääntö.
Tarkistuksessa 15 edellytetään yleisön osallistumista merkittävissä lupaehtojen tarkistamisissa, joihin sovelletaan IPPC-direktiivin 13 artiklaa. Koska komission ehdotuksessa osallistumista edellytetään kaikissa lupaehtojen tarkistamisissa, tarkistus on Århusin yleissopimuksen 6 artiklan 10 kohdan mukainen, sillä siinä määrätään yleisön osallistumisesta. Sen mukaisesti yleisön osallistumista vaaditaan periaatteessa lupaehtojen ajan tasalle saattamisen yhteydessä.
Komissio pitää 13 artiklassa tarkoitettua yleisön osallistumista lupaehtojen tarkistamisen yhteydessä asianmukaisena. Yhteisen kannan tekstissä ei määritetä sitä, milloin yleisön osallistumista pidetään asianmukaisena, vaan se jätetään kokonaan jäsenvaltioiden harkintavaltaan. Tämän vuoksi komissio kannattaa tarkistusta 15.
Tarkistuksessa 18, joka koskee yleisön osallistumisen ulottamista muihin yhteisön säädöksiin, suunnitelmiin ja ohjelmiin, joilla saattaa olla merkittävä vaikutus ympäristön kannalta, ehdotetaan 2 artiklan soveltamisalan huomattavaa laajentamista siten, että se kattaisi myös muun yhteisön lainsäädännön, suunnitelmat ja ohjelmat, joilla saattaa olla merkittävä vaikutus ympäristön tai terveyden kannalta. Komissio ei hyväksy tätä tarkistusta eikä siihen liittyviä johdanto-osaan tehtäviä tarkistuksia 1, 2 ja 6 seuraavista syistä. Kyseinen direktiivi ei ole asianmukainen oikeudellinen väline niiltä osin kuin sanamuoto viittaa yleisön osallistumiseen yhteisön lainsäädännön valmisteluun. Lisäksi Århusin yleissopimuksessa yleisön osallistuminen lainsäädännön valmisteluun liittyy niin kutsuttuun pehmeään lainsäädäntöön.
Suunnitelmien ja ohjelmien osalta tarkistus poikkeaa huomattavasti alkuperäisestä lähestymistavasta, jonka mukaan yleisön osallistuminen liittyisi selkeästi määritettyihin suunnitelmiin ja ohjelmiin ympäristöalalla. Tarkistuksen myötä ei saada aikaan riittävää oikeusvarmuutta siitä, mitä suunnitelmia ja ohjelmia se kattaa, ja se lisäisi toimenpiteiden määrää eri säädösten osalta.
Tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista annettuun direktiiviin 2001/42/EY sisältyy jo erityisiä toimenpiteitä sellaisten suunnitelmien ja ohjelmien valmisteluun ja hyväksymiseen, joilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia. Direktiivissä säädetään sellaisten suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista, joissa ympäristönäkökohdat on otettava huomioon. Yleisö osallistuu ympäristövaikutusten arviointiin Århusin yleissopimuksen mukaisesti.
Käsittelen seuraavaksi muutoksenhakuoikeutta. Komissio ei hyväksy tarkistusta 10, joka koskee muutoksenhakuoikeutta direktiivissä tarkoitettujen suunnitelmien ja ohjelmien osalta, eikä siihen liittyvää tarkistusta 5 johdanto-osaan.
Århusin yleissopimuksen 9 artiklan 2 artiklassa edellytetään selvästi muutoksenhakuoikeutta sellaisissa hankkeissa, joilla voi olla merkittäviä ympäristövaikutuksia. Tätä on käsitelty yhteisessä kannassa.
Suunnitelmien ja ohjelmien osalta muutoksenhakuoikeutta ei nimenomaisesti edellytetä. Sen soveltaminen tiettyihin suunnitelmiin ja ohjelmiin olisi myös epäjohdonmukaista silloin, kun sitä ei edellytetä ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin kattamissa tapauksissa.
Komissio valmistelee kuitenkin Århusin yleissopimuksen kolmannen pilarin mukaista muutoksenhakuoikeutta koskevaa lainsäädäntöehdotusta. Ehdotuksessa tarkistuksen 10 sisältöä voidaan paremmin käsitellä laaja-alaisesti.
Niiden tarkistusten osalta, jotka koskevat yleisön osallistumisen seurauksia ja joiden mukaan hallinnollista ja oikeudellista muutoksenhalua koskevat käytännön tiedot ovat yleisön saatavilla, komissio haluaa korostaa, että yleisön osallistumista koskevien säännösten on oltava käyttökelpoisia, jotta niiden soveltaminen jäsenvaltioiden erilaisissa hallinnollisissa järjestelmissä onnistuu sujuvasti.
Tarkistuksissa 7, 13, 14 ja 16 velvoitetaan toimivaltainen viranomainen toteuttamaan asianmukaisia toimia vastatakseen yleisölle ja takaamaan, että uudelleentarkastelumenettelyä koskevat käytännön ohjeet sisältyvät tehdyistä päätöksistä annettuihin tietoihin. Yhteiseen kantaan sisältyy jo velvoite tiedottaa yleisölle lopullisesta päätöksestä, sen laatimiseen johtaneista syistä ja perusteluista, ja siinä määrätään asianmukaisen tiedon antamisesta uudelleentarkastelua varten. Tätä suuremmat vaatimukset aiheuttaisivat kohtuutonta hallinnollista taakkaa ja vaikeuttaisivat yleisön tosiasiallista osallistumista. Komissio ei tämän vuoksi voi hyväksyä tarkistuksia.
Esitän vielä yhteenvedon komission kannasta tarkistuksiin: komissio ei hyväksy tarkistuksia 15 ja 19. Tarkistukset 3, 4, 11 ja 12 ovat periaatteessa hyväksyttäviä. Komissio ei hyväksy tarkistuksia 1, 2, 5-10, 13 ja 14 eikä tarkistuksia 16-18.
Lopuksi haluan korostaa, että tämän direktiivin pikainen voimaansaattaminen, jotta yleisön osallistuminen saadaan yhdistettyä hallintokäytäntöön, on meidän kaikkien, toisin sanoen Euroopan kansalaisten etu.

Puhemies. -
Kiitos komission jäsen Vitorino.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
(Istunto päättyi klo 22.55.)

