Europa 2020 - noua strategie europeană pentru ocuparea forţei de muncă şi creştere economică (dezbatere)
Preşedintă
Următorul punct pe ordinea de zi este reprezentat de declaraţia Consiliului şi a Comisiei privind Europa 2020 - o nouă strategie pentru locuri de muncă şi creştere economică.
Diego López Garrido
Dnă preşedintă, sunt încântat să abordez o temă care este de maximă importanţă pentru Consiliu şi pentru Preşedinţia spaniolă, şi anume strategia Europa 2020 pentru creştere economică şi ocuparea forţei de muncă de calitate.
După cum s-a spus deja, ieşim din cea mai rea criză economică de după anii 1930, şi trebuie să facem tot ceea ce ne stă în putinţă pentru a garanta redresarea pe care începem să o vedem în Uniunea Europeană, conform previziunilor prezentate astăzi de către Comisie, iar în acelaşi timp trebuie să diminuăm consecinţele sociale ale crizei.
Totuşi, la fel ca şi această activitate pe termen scurt, care este înfăptuită de către statele membre şi de instituţiile europene, trebuie să privim dincolo de acest deceniu şi să asigurăm durabilitatea modelului nostru social, a modelului social european. Aceasta este dubla provocare pe care o conţine strategia Europa 2020.
Este vorba de a nu ne întoarce la criza care încă nu s-a terminat complet şi mai presus de toate este vorba de a face acest lucru prin stabilirea unei strategii de creştere economică, a unui model de creştere economică adaptat la noile timpuri. Trebuie să fie, de asemenea, o strategie de creştere economică fezabilă şi realizabilă, care reprezintă angajamentul politic şi economic majoritar al Uniunii Europene pentru următorii ani.
După cum ştiţi foarte bine, discuţiile privind strategia Europa 2020 au început la 11 februarie în rândul şefilor de stat şi de guvern într-un cadru informal. Strategia a fost apoi discutată în cadrul Consiliului European din martie, şi a fost de asemenea discutată în multe din formaţiunile Consiliului prezidate de guvernul spaniol în timpul acestei perioade de şase luni.
În martie, Consiliul European a dat undă verde lansării strategiei Europa 2020, care va avea loc în mod definitiv la Consiliul European din iunie, şi a stabilit elementele, structura şi chiar şi foaia de parcurs pentru dezvoltarea viitoare a strategiei.
Strategia se va axa pe problemele cheie ale Europei: cunoaştere şi inovare, economia durabilă pe care o solicita Parlamentul European, un nivel ridicat al ocupării forţei de muncă şi integrare socială.
Dintre aceste cinci ţinte cheie, cele care au fost cuantificate sunt ocuparea forţei de muncă: 75 % pentru bărbaţi şi femei, investind 3 % din PIB în cercetare şi dezvoltare, precum şi "ţintele 20/20/20” pentru combaterea schimbărilor climatice. Ţinta de reducere a ratei abandonului şcolar şi de sporire a proporţiei populaţiei cu studii superioare nu a fost încă cuantificată, şi nici nu a fost definită pentru promovarea integrării sociale şi în particular pentru reducerea sărăciei.
Toate acestea se bazează pe comunicarea adoptată de către Comisie, care a reprezentat un factor hotărâtor pentru decizia ulterioară şi pentru concluziile adoptate în cadrul Consiliului European din martie.
În primul rând, structura strategiei Europa 2020 cuprinde câteva orientări integrate. Comisia tocmai şi-a prezentat propunerea privind îndreptarea atenţiei asupra acestor orientări integrate - Preşedinţia spaniolă s-a angajat să fie activă în toate domeniile de acţiune relevante ale Consiliului, astfel încât Consiliul Afaceri Economice şi Financiare şi Consiliul Ocuparea Forţei de Muncă, Politică Socială, Sănătate şi Consumatori să poată informa Consiliul European în iunie - şi de asemenea orientările referitoare la ocuparea forţei de muncă, care necesită avizul Parlamentului European.
În al doilea rând, avem ţintele principale la care am făcut referire mai devreme.
În al treilea rând, există un element nou în noua strategie: obiectivele naţionale. Fiecare stat membru trebui să-şi definească propriile ţinte, însă acestea trebuie integrate în mod firesc în ţintele europene şi trebuie susţinute de către Comisie şi Consiliu.
În al patrulea rând, s-a vorbit şi despre ceea ce este descris ca "blocajele” care dau formă creşterii la nivel naţional. Există, de asemenea, şi un element nou în legătură cu Strategia de la Lisabona: Preşedinţia spaniolă se va concentra mai întâi de toate asupra acelor blocaje care afectează piaţa internă.
În al cincilea rând, există "iniţiativele emblematice” care sunt în curs de elaborare de către Comisie. Dorim ca primele dintre ele să fie realizate în timpul Preşedinţiei spaniole: agenda digitală, care va fi abordată în cadrul Consiliului Transport, Telecomunicaţii şi Energie în luna mai, după o comunicare pe care Comisia a afirmat că o va publica la 18 mai.
Pentru a încheia, dnă preşedintă, aş dori să mai precizez că vor avea loc dezbateri specifice privind noua strategie în cadrul unora dintre formaţiunile Consiliului, şi că, în măsura în care este posibil, dorim ca aceste dezbateri să fie publice, de exemplu următoarea în cadrul Consiliului Educaţie, Tineret şi Cultură de săptămâna viitoare.
Aş dori să subliniez faptul că activitatea nu va fi, bineînţeles, finalizată în luna iunie. Acest lucru va avea loc atunci când va fi lansată strategia Europa 2020, însă activitatea nu va fi finalizată în momentul respectiv. Ea va trebui să fie pusă în aplicare prin programele naţionale de reformă.
În cele din urmă, aş dori să declar că din punct de vedere al "guvernării” strategiei, Consiliul European va juca un rol important. (Acesta a jucat un rol important de la început, şi este vorba de o idee care a fost susţinută în mod repetat atât de Preşedinţia spaniolă, cât şi de preşedintele Consiliului European, dl Van Rompuy, care a jucat în acest sens un rol foarte special.) Consiliul European va juca un rol foarte important şi va întreprinde o sarcină foarte importantă în dezvoltarea şi ghidarea acestei strategii, alături de Comisia Europeană. Acestea vor fi cele două instituţii cheie în vederea punerii în aplicare a acestei strategii, care deţine deja instrumente specifice pe care cu toţii dorim să le folosim.
José Manuel Barroso
preşedinte al Comisiei. - Dnă preşedintă, Europei i-a fost prezentată o alegere rigidă. Am putea adopta o abordare de tipul pauperizarea vecinului faţă de criza economică şi financiară, o atitudinesă se salveze cine poate care ar risca tot ceea ce am realizat în ultimii 60 de ani. Sau am putea spori cooperarea europeană într-un mod efectiv, folosind toate instrumentele aflate la dispoziţia noastră.
Evenimentele din ultimele luni - volatilitatea continuă a pieţei, nevoia de alte reforme ale pieţei financiare şi nevoia de o consolidare hotărâtă a finanţelor publice - au făcut doar să sporească claritatea acestei alegeri. Trebuie să subliniem mai mult ca oricând importanţa dimensiunii europene şi avem posibilitatea să facem exact acest lucru cu obiectivele strategiei Europa 2020.
Am fost invitat să vă vorbesc acum despre Europa 2020, însă privind izolat la acest pachet de măsuri pentru o creştere inteligentă, durabilă şi cuprinzătoare nu are niciun sens, deoarece una dintre principalele concluzii pe care le putem trage din criza pe care o trăim este că trebuie să lucrăm împreună la toate nivelurile şi pe toate planurile, să umplem golurile din cadrul de reglementare şi supraveghere a pieţelor financiare, să refacem stabilitatea macroeconomică şi finanţele publice sănătoase, să lansăm reformele structurale care pot ghida Europa pe o cale a creşterii durabile şi a creării de locuri de muncă.
Toate aceste trei aspecte sunt în egală măsură importante - trebuie să facem să fie bine în toate cele trei situaţii dacă urmează să ne îndeplinim obiectivele. Prin urmare, toate acestea solicită o abordare holistică, reforme ale pieţei financiare, o guvernare economică consolidată, Europa 2020 pentru o creştere durabilă, cuprinzătoare, inteligentă şi reforme globale de primă importanţă prin intermediul G20, deoarece multe din aceste chestiuni au dimensiuni externe. Trebuie să ne folosim de toate pârghiile pe care le avem la dispoziţie într-un mod inteligent, recunoscând că fiecare dintre acestea are un impact asupra celorlalte. Permiteţi-mi să prezint pe scurt cele mai multe dintre chestiuni. Nu mă voi întoarce la chestiunile financiare pe care tocmai le-am menţionat în declaraţia precedentă, însă permiteţi-mi să menţionez G20 cu care să încep.
G20 a fost implicat în mod decisiv în abordarea crizei economico-financiare, îmbunătăţind guvernarea la un nivel mai global. Uniunea Europeană îşi poate atribui o mare parte din meritul de a da un impuls grupului G20 şi de a-l alimenta cu idei. Comisia a avut o contribuţie deosebită la acest fapt, garantând că interesele tuturor celor 27 de state membre sunt reflectate în mod adecvat în activitatea noastră. Vom munci din greu pentru a asigura că Uniunea Europeană îşi menţine calitatea de lider la summitul de la Toronto din iunie şi la cel de la Seul din noiembrie.
Un obiectiv principal va fi obţinerea unui mesaj clar din partea G20 privind o strategie de ieşire din criză pentru a susţine redresarea - una în care toate economiile majore să-şi joace rolul. Trebuie să abordăm global unele dintre dezechilibrele care au stat la originea crizei. Ar trebui, de asemenea, să ne asigurăm că povara reechilibrării creşterii globale este împărtăşită de toţi membrii G20. Sporirea sensibilizării cu privire la strategia noastră pentru Europa 2020 şi coordonarea economică îmbunătăţită în UE în general, iar în zona euro în special, va fi importantă în acest context. Este important ca Europa să prezinte o abordare coordonată grupului G20.
Alt obiectiv va fi continuarea reformei pieţei financiare. Trebuie să menţinem presiunea asupra partenerilor noştri internaţionali pentru a realiza punerea în aplicare oportună şi consistentă a angajamentelor G20 existente prin asigurarea unor condiţii de egalitate.
Pe lângă acestea, a venit momentul ca G20 să transmită un semnal puternic cu privire la modul în care poate contribui sectorul financiar la finanţarea restaurării băncilor. Trebuie să urmărim o abordare coordonată şi puternică. O înţelegere globală privind taxele bancare de stabilitate, legate de măsuri concrete de soluţionare, ar transmite un semnal puternic. Astfel cum a sugerat recent FMI, aceasta ar putea fi completată de un impozit privind activităţile sau profiturile financiare. Va fi o dezbatere extrem de dificilă. De la lucrările pregătitoare aflate în curs de desfăşurare împreună cu partenerii din G20, trebuie să vă povestesc faptul că există multe voci care se opun acestei idei; cu toate acestea, sunt de părere că trebuie să o urmărim. Mesajul Uniunii Europene va fi cu siguranţă cel mai puternic dacă vom exprima o poziţie unitară şi dacă putem spune că Uniunea Europeană şi-a făcut deja tema.
De aceea, înainte de Toronto, trebuie să avem ca obiectiv ajungerea la un acord privind dosarele principale de reglementare a serviciilor financiare, pe care le-am menţionat mai devreme în această după-amiază. Acest lucru va solicita flexibilitate şi pragmatism creativ atât din partea acestui Parlament, cât şi a Consiliului.
Acest fapt mă duce la nucleul Europei 2020 - plasat acum în contextul său corect ca parte a abordării holistice despre care am vorbit la început. După cum ştiţi, elementele principale ale strategiei Europa 2020 au fost adoptate de către şefii de stat şi de guvern în luna martie. Am avut mai multe ocazii de a le dezbate în acest Parlament. Chiar şi înainte să facem o propunere, Comisia v-a consultat cu privire la acest fapt. Acum trebuie să elaborăm strategia în mod detaliat; nevoia urgentă de acţiune este clară pentru toată lumea. Mai mult ca oricând, astfel cum s-a subliniat în câteva din declaraţiile făcute în dezbaterea precedentă, una dintre concluziile acestei crize financiare şi a problemelor zonei euro este nevoia de a continua reforma structurală într-un mod coordonat şi hotărât.
O mai bună coordonare a politicilor noastre economice reprezintă elementul central al strategiei Europa 2020. Chiar şi înainte de această criză elenă sugeram şi propuneam o coordonare sporită a politicilor economice. Acest lucru este în mod clar necesar pentru a evita crize viitoare. Este esenţial, dacă dorim să ieşim din această criză cu succes, să restaurăm creşterea, să transpunem această creştere în mai multe locuri de muncă şi mai bune, şi să asigurăm în cele din urmă un viitor durabil şi cuprinzător pentru Europa.
Cele cinci ţinte propuse de Comisie sunt acum în mare măsură consensuale; ratele numerice au fost deja stabilite în ceea ce priveşte ţintele privind ocuparea forţei de muncă, cercetarea şi dezvoltarea şi lupta împotriva schimbărilor climatice.
Se va cădea de acord asupra ţintei numerice pentru obiectivul educaţional - reducerea ratelor abandonului şcolar şi creşterea proporţiei persoanelor care vor absolvi instituţii de învăţământ terţiar sau echivalente - în Consiliul European din iunie 2010, ţinând cont de propunerea Comisiei.
Sunt de asemenea puternic angajat în obţinerea unei ţinte numerice cu privire la combaterea sărăciei şi a excluziunii sociale. Pur şi simplu, nu putem accepta scandalul continuu referitor la cei 80 de milioane de oameni care se află în pericol de pauperizare în cadrul Uniunii Europene. Activitatea cu privire la această chestiune continuă să se desfăşoare în Consiliu, iar eu voi face tot ceea ce îmi stă în putinţă pentru a convinge statele membre de importanţa acestei ţinte, cunoscând faptul că acest Parlament ne împărtăşeşte hotărârea.
Europa 2020 trebuie să fie un program echilibrat. Bineînţeles, nu poate exista echitate socială fără o piaţă competitivă, însă nici nu suntem dispuşi să acceptăm o Europă a eficienţei economice fără obiectivitate.
Ţintele naţionale vor permite o monitorizare mai bună şi mai eficientă a progresului înregistrat de statele membre, pentru a asigura că vom realiza obiectivele stabilite la nivelul UE. Statele membre sunt în curs de stabilire a acestor ţinte naţionale, în cooperare cu Comisia. Sper să se ajungă la un acord asupra ţintelor în cadrul Consiliului European din iunie, astfel încât punerea în aplicare să poată începe imediat după aceea.
Comisia a emis săptămâna trecută o propunere privind orientările integrate. Acestea reflectă priorităţile strategiei Europa 2020. Numărul orientărilor este mai limitat decât data trecută - acum avem 10 faţă de 24 - fapt care va încuraja dreptul de proprietate asupra instrumentului al diferiţilor actori. Cred că aceasta înseamnă progres.
Consiliul European din iunie ar trebui să acorde sprijin politic principiilor care stau la baza acestor orientări integrate, însă ele vor fi, bineînţeles, adoptate după ce vor fi discutate cu dvs. - Parlamentul European - ceea ce sper că se va întâmpla cât mai curând posibil.
Strategia Europa 2020 nu doar inspiră o listă de obiective, nu este doar o viziune - este un program de reformă. Vor fi luate măsuri la nivel european, însă la fel de important este faptul că va trebui să se întreprindă reforme în fiecare dintre cele 27 de state membre ale noastre, respectând pe deplin principiul subsidiarităţii. Vom clarifica ceea ce trebuie făcut pe plan european şi ceea ce este necesar pe plan naţional. Punerea în aplicare va fi crucială, astfel cum a precizat distinsul reprezentant al Consiliului, dl López Garrido, iar la nivelul statelor membre există acum o sensibilizare mai puternică a nevoii de consolidare a guvernării europene. Sper ca statele membre să fi învăţat cu ajutorul unora dintre deficienţele Strategiei de la Lisabona unde, de fapt, multe, dacă nu toate, dintre obiective au fost bune şi au urmat direcţia corectă, dar nu a existat, să fim sinceri, suficient simţ de proprietate şi suficientă tărie în punerea în aplicare a programelor. De aceea, trebuie să închidem acest deficit de punere în aplicare care a fost predominant în cadrul Strategiei de la Lisabona. În acest sens, aveţi un rol crucial de jucat în asigurarea aplicării cu succes a strategiei Europa 2020.
Dvs., Parlamentul European - dincolo de rolul dvs. de organ colegislativ - puteţi de asemenea mobiliza într-un mod foarte eficient cetăţenii şi de asemenea - de ce nu? - parlamentele naţionale. Ceea ce este în mod decisiv important este felul relaţiilor, dacă vă pot spune acest lucru, pe care Parlamentul European le stabileşte cu parlamentele naţionale. Astfel încât să fim siguri că aceste reforme nu sunt văzute doar ca reformele pe care le întreprind "ei” la Bruxelles, sau uneori la Strasbourg, dar ca reforme pe care le realizăm la toate nivelurile în cadrul societăţii europene. Simţul urgenţei, nevoia de reforme trebuie împărtăşite de toţi actorii socioeconomici şi politici principali; la toate nivelurile guvernamentale, dar şi de către partenerii sociali. Cred că este foarte important şi salut toate comunicările făcute de prim-ministrul Zapatero cu privire la nevoia de implicare a acestor parteneri sociali. Trebuie să garantăm apoi o guvernare mai puternică, pluralistă, îmbinând toate instrumentele noastre de coordonare: raportare şi evaluare privind Europa 2020 şi Pactul de stabilitate şi de creştere, efectuate simultan, pentru a reuni mijloacele şi scopurile; date din partea Comitetului european pentru riscuri sistemice pentru garantarea globală a stabilităţii financiare; reforme structurale; măsuri de sporire a competitivităţii; dezvoltări macroeconomice - toate îmbinându-se pentru a ne scoate din criză şi a ne îndruma cu hotărâre pe calea spre o creştere inteligentă, durabilă şi cuprinzătoare.
Dacă vrem să fim serioşi cu privire la guvernarea economică, aceasta este singura cale pentru a o face. Nu putem vorbi de o guvernare economică serioasă la nivel european şi nici nu putem separa macroeconomia de microeconomie, ori chestiunile interne de cele externe.
Prin urmare, avem nevoie de statele membre şi de instituţiile europene pentru a privi aceste chestiuni printr-o abordare holistică şi îmbinarea tuturor acestor instrumente - aceasta este singura cale de a insufla de asemenea o anumită încredere în strategia noastră.
Am vorbit despre o alegere rigidă la începutul acestui discurs, iar Comisia ştie pe ce căi doreşte să meargă. Am încredere că acest Parlament împărtăşeşte alegerea respectivă - o alegere a determinării, o alegere pentru Europa - şi contez pe informaţiile dvs., în timp ce ne continuăm activitatea.
Corien Wortmann-Kool
Dnă preşedintă, dle preşedinte Barroso, dle López Garrido, această dezbatere cu privire la strategia UE 2020 a fost în mod corect precedată de o dezbatere privind criza în zona euro, iar chestiunea crucială în fiecare dezbatere este modul de consolidare a guvernării europene. Vorbiţi despre coordonarea politicii economice, însă o problemă majoră este că toate acestea au fost interpretate prea mult ca o competiţie generală, iar statele membre nu au luat în seamă acordurile. Acest lucru chiar nu mai poate continua. Acest fapt atacă Pactul de stabilitate şi de creştere, şi este de asemenea principala lecţie de învăţat din Strategia de la Lisabona. Astfel, lucrurile trebuie făcute în mod diferit în cazul strategiei UE 2020.
Grupul nostru, Grupul Partidului Popular European (Creştin Democrat), se aşteaptă să vadă un angajament ambiţios al Comisiei faţă de guvernarea economică europeană înaintea acestei strategii 2020. În luna iunie ne aşteptăm ca Consiliul să ia decizii ferme şi să se angajeze de asemenea să realizeze obiective ambiţioase pentru statele membre, precum şi o guvernare europeană sănătoasă. Parlamentul vă va invita să procedaţi astfel dacă va fi nevoie. Planurile bugetare pentru anul următor trebuie să corespundă cu această strategie 2020, iar în privinţa altor puncte acest Parlament îşi va juca, de asemenea, rolul instituţional întocmai, în interesul creşterii economice durabile şi al asigurării de locuri de muncă pentru cetăţenii noştri.
Dnă preşedintă, turbulenţele din zona euro dovedesc în continuare importanţa unor finanţe publice sănătoase din punct de vedere al stabilităţii euro, al stabilităţii financiare şi economice şi al împiedicării noastre de a transmite poveri asupra generaţiilor viitoare, a copiilor noştri. Reformarea finanţelor publice este o condiţie preliminară importantă pentru o strategie UE 2020 de succes şi, prin urmare, pentru restaurarea competitivităţii noastre. De aceea, este atât de important pentru dvs. să prezentaţi propuneri săptămâna viitoare de consolidare a Pactului de stabilitate şi de creştere, dl comisar Rehn. Este crucial să consolidăm efectul său preventiv şi să amplasăm finanţele publice durabile pe un fundament mai sănătos în statele membre. În consecinţă, în numele Grupului nostru, v-aş încuraja să preluaţi responsabilitatea care vă revine în calitate de Comisie şi să veniţi cu planuri ambiţioase. Puteţi conta pe sprijinul nostru.
Noi, Parlamentul, trebuie să vedem cum putem invita - împreună cu dvs. - Consiliul să fie totuşi de acord cu consolidarea Pactului de stabilitate şi creştere. Merită salutat faptul că Consiliul a instituit un grup operativ. Sper, totuşi, că Consiliul îşi va da acordul până la sfârşitul anului cu privire la propunerile Comisiei Europene.
Trebuie să folosim pe deplin oportunităţile oferite de Tratatul de la Lisabona în scopul consolidării guvernării europene pe termen scurt. Nu mai este timp de pierdut.
Pervenche Berès
Dnă preşedintă, dle preşedinte al Comisiei, dle Preşedinte în exerciţiu al Consiliului, legătura dintre cele două dezbateri pe care tocmai le-am avut este coerentă din punct de vedere intelectual. Înseamnă această legătură într-adevăr ceva în realitate? Avem unele îndoieli în cadrul Grupului Alianţei Progresiste a Socialiştilor şi Democraţilor din Parlamentul European, deoarece nu vedem nicio coerenţă între textul, astfel cum a fost prezentat de către Comisie, şi un parteneriat strategic pe care doriţi să-l instituiţi în luna iulie, fără ca Parlamentul să fi avut ocazia de a emite un aviz explicit cu privire la orientările privind ocuparea forţei de muncă.
Cum se poate gândi cineva că ne-am angaja pentru următorii 10 ani? În primul rând, fără a face bilanţul referitor la cum s-a dovedit a fi strategia de la Lisabona, ne spuneţi "Totul s-a schimbat: nu mai avem 27 de orientări; acum avem 10!” Este însă aceasta o schimbare, dle Barroso?
Coerenţa se referă la gândirea că, dacă dorim ca strategia 2020 să fie un succes, trebuie să începem de unde ne aflăm înainte să privim spre unde ne îndreptăm. Trebuie de asemenea să privim spre unde vrem să mergem. Adevărul este că astăzi ne aflăm în mijlocul celei mai grave crize pe care a trăit-o Uniunea Europeană în ansamblu de la întemeierea acesteia; nu au existat altele mai grave ca aceasta. Nu putem ignora acest fapt. Nu putem porni pe calea unei strategii pentru a ieşi din criză, întrucât acest lucru ar însemna să le cerem autorităţilor publice să îşi neglijeze responsabilităţile economice pentru a da frâu liber pieţei.
Nu putem lua în considerare acea strategie fără a ne folosi de instrumentele pe care le avem la dispoziţie. După cum bine ştiţi, dle Barroso, nu suntem chiar atât de bogaţi. Avem un instrument care este numit Pactul de stabilitate şi de creştere; avem alt instrument care se numeşte perspectiva financiară. Dacă acestea nu sunt conectate în mod clar, nu vom ajunge nicăieri.
În plus, când privim spre punctul de plecare, avem unele preocupări. În primul rând, noi, cei din Grupul S&D solicităm, fiind o chestiune urgentă, ca statele membre să nu mai fie obiectul speculaţiilor pe pieţe. Acest fapt nu se referă la Grecia sau la oricare alt stat membru. Acest lucru se referă la efectul domino şi la lipsa de restricţii în ceea ce priveşte speculaţiile.
De aceea, propunem introducerea unui mecanism de stabilitate financiară prin care să protejăm statele membre faţă de o astfel de speculaţie, astfel încât să poată să facă ceea ce au de făcut, adică să se întoarcă pe drumul redresării şi prin aceasta să protejeze modelul social. Deoarece toată lumea ştie că toţi au spus în timpul acestei crize că sistemul nostru social este lucrul nostru cel mai de preţ în ceea ce priveşte globalizarea.
Dacă strategia 2020 a dvs. rezultă într-o consolidare bugetară care distruge complet acest model social, Europa va fi cea care va pierde pe viitor în competiţia la nivel internaţional. Prin urmare, aceasta îşi va pierde capacitatea de a impune cu tărie acest model pe care îl întruchipăm, şi urmarea este că ne vom fi pierdut locul faţă de alte continente, cu excepţia cazului în care îl lăsăm doar pe mâna forţelor economiei de piaţă. Aceasta nu este viziunea noastră despre viitor.
Lena Ek
în numele Grupului ALDE. - Dnă preşedintă, ştim de multe luni că Grecia se află într-o poziţie foarte dificilă. Ştim că euro se depreciază la o viteză rapidă în faţa noastră şi că spreadurile de credit ale guvernului cresc. Nimeni nu mai poate avea îndoieli asupra faptului că Europa se află într-o criză serioasă, tocmai când credeam că ne-am pus iarăşi pe picioare.
Trebuie să tratăm în mod serios problemele legate de competitivitate, de productivitate şi de creştere economică durabilă, însă liderii Europei încă se ceartă în legătură cu măsurile care trebuie luate. Acum nu este momentul. Avem nevoie de acţiuni reale şi avem nevoie de ele acum. De moment ce este clar că presiunea exercitată de colegi în Consiliu nu funcţionează, avem nevoie de ţinte cu caracter obligatoriu şi de noi mijloace transparente pentru a examina în mod minuţios rapoartele referitoare la fiecare stat membru. Trebuie să existe un respect fundamental faţă de Pactul de stabilitate şi de creştere şi avem nevoie de cifre certe şi veridice, pe care să ne putem întemeia deciziile.
Pentru a pune şi mai multă presiune asupra guvernelor, fondurile structurale şi alte sprijine europene trebuie legate de capacitatea guvernelor de a ne furniza cifrele corecte. Permiteţi-mi să fac o comparaţie. Atunci când un agricultor mic face greşeli pe jumătate de hectar, acesta pierde sprijinul pentru tot ceea ce face de ani de zile. Aceasta este comparaţia pe care trebuie să o facem. De aceea, suntem atât de duri în ceea ce priveşte guvernarea în cadrul rezoluţiilor parlamentare.
Este aproape jenant că Comisia nu prezintă propunerile pe care le discutăm de ani de zile. Crearea unei platforme pentru o creştere viitoare, agenda politică strategică trebuie inclusă în strategia UE 2020. Permiteţi-mi să vă dau câteva exemple. Am negociat planul de redresare economică. O mare parte nu este aplicată. Parlamentul a solicitat să aibă un plan B, deci este inclus în rezultate, însă planul B încă nu a fost pus în aplicare. Ne-am decis asupra unui plan strategic european privind tehnologiile energetice, o nouă tehnologie energetică. Încă nu deţinem 50 % din finanţarea pentru planul strategic european privind tehnologiile energetice, un adevărat instrument strategic. Mijlocul cel mai rentabil de reducere a gazelor cu efect de seră îl reprezintă continuarea unei strategii pentru eficienţă energetică. Prin urmare, invit Comisia şi statele membre să plaseze eficienţa energetică pe o poziţie de frunte a agendei în vigoare.
Legislaţia existentă trebuie intensificată deoarece nu este suficientă. Avem nevoie de planul de acţiune privind eficienţa energetică, promis de atâta timp. Avem nevoie de energie în infrastructură, este nevoie de energia echivalentă cu trenurile rapide, de super reţele şi de reţele inteligente de tehnologie avansată, şi avem banii pentru aceasta.
Trebuie să asigurăm inovaţia tehnică şi trebuie să încurajăm de asemenea şi să prezentăm o strategie de combatere a excluziunii sociale şi incluziunea genurilor. În lumina crizei actuale, Comisia trebuie să facă faţă responsabilităţii sale şi să termine ceea ce am început împreună. Consiliul trebuie să fie mai îndrăzneţ şi să oprească neînţelegerile. Vom prezenta o rezoluţie îndrăzneaţă cu privire la al doilea pas al strategiei 2020.
Rebecca Harms
în numele Grupului Verts/ALE. - (DE) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, prezentarea acestui program Europa 2020 ca o mare strategie de a ne conduce mai departe pe calea de ieşire din criză este mai degrabă la limita provocării politice. Trebuie doar să privim către politica precedentă cu privire la reglementarea pieţelor financiare pentru a vedea - dacă suntem rezonabil de cinstiţi - că de luni de zile - de fapt de ani - am promis că vom reglementa aceste pieţe care s-au sălbăticit, însă până acum am reuşit doar să facem doar puţin progres. În ceea ce priveşte Grecia, suntem obligaţi acum să privim în oglindă.
Putem vedea la criza din Grecia că ceea ce s-a întâmplat până acum este complet inadecvat. Cetăţenii noştri ne-au auzit declarând că salvăm băncile. Au strâns din dinţi şi au acceptat. Acum plătesc preţul. Finanţele publice sunt deja supraîmpovărate de aceste măsuri. Acum salvăm Grecia, şi trebuie să o facem, nu există nicio îndoială asupra acestui fapt. Va fi încă o provocare pentru finanţele publice din multe ţări ale Uniunii Europene.
Băncile au contul creditor şi sunt aplaudate de îndată ce se află că participă într-o mică măsură în mod voluntar la situaţia din Grecia. Dle Barroso, în Uniunea Europeană, o piaţă căreia îi aparţin 27 de state, nu avem nicio altă alternativă decât de a veni de fapt cu un impozit pe tranzacţiile financiare sau cu alt instrument care va reduce setea speculanţilor de a face profit în acest domeniu. Avem realmente nevoie de un instrument cu care să putem, într-un mod cu adevărat cinstit, să-i facem pe cei care profită de pe urma acestei crize şi care speculează împotriva monedei unice să contribuie la ceea ce trebuie să finanţăm acum. În ceea ce priveşte finanţele publice, nu putem continua în felul în care am început.
În documentul pe care l-aţi prezentat încă nu pot vedea o viziune a ceea ce se va întâmpla acum. Indicaţia că acest lucru trebuie reglementat la nivel global îmi este cunoscută de la dezbaterea privind clima. În acea privinţă, nu am înregistrat progrese de mulţi ani.
Pentru mine, clima reprezintă a doua mare problemă. În niciun caz, nu am ieşit nici din acea criză, însă ne afundăm din ce în ce mai mult în ea, deoarece nu am reuşit să luăm măsuri adecvate. De fapt, mi se pare deplorabil că astăzi, cu puţin înaintea acestei dezbateri, a devenit clar faptul că Connie Hedegaard lucrează din greu în cadrul Comisiei în încercarea de a obţine punerea în aplicare a ţintei minime pentru Uniunea Europeană. Dacă privim spre situaţia actuală, este demult timpul să ne fi mărit ţintele la 30 %. Dacă nu mărim această ţintă, atunci putem uita, de exemplu, de faimosul nostru comerţ european cu emisii. Dacă CO2 nu are un preţ adecvat deoarece ţintele noastre sunt prea slabe, atunci am avut degeaba ani de-a rândul dezbateri aprinse, însă încă ne aflăm departe de realizarea ţintei pe care ne-am propus-o. Referitor la transformarea economiei europene pentru a o face mai durabilă - cum este indicat în titlurile programului Comisiei - toţi ar spune că doresc să participe. Totuşi, dle Barroso, cu privire la acest program, Comisia dvs. încă nu a precizat cum vor fi atinse ţintele în economia europeană. Ce instrumente şi ce programe de stimulare vor fi folosite în acest sens?
Dna Ek a menţionat câteva teme specifice. Mai sunt multe de făcut la acest program. Pe baza a ceea ce avem acum la îndemână, Parlamentul European nu poate încă spune, din punctul meu de vedere, că după Lisabona aceasta este acum o strategie de succes. Această Europa 2020 a fost formulată, ca să zicem, în aşa fel încât să ne ducă din eşecul Strategiei de la Lisabona spre următorul eşec.
Michał Tomasz Kamiński
Dnă preşedintă, cred că dl Barroso are astăzi într-adevăr un rol foarte dificil. Este unul dintre posturile din Uniunea Europeană cu cele mai grele cerinţe pe care trebuie să le îndeplinească. Trebuie să-şi împartă timpul între purtarea de discuţii cu stânga şi cu dreapta - cu oameni care au cele mai bune răspunsuri la cele mai dificile probleme. Dl Barroso trebuie să facă manevre cu îndemânare printre aceste propuneri. Cred că cea mai bună dintre ele este strategia 2020, care a fost propusă de Comisie. Sunt surprins de propunerile care au fost făcute în acest Parlament conform cărora calea spre repararea prezentei situaţii, foarte dificile, este de a ne repeta greşelile.
Aş dori să spun că am petrecut 18 ani din viaţă într-o ţară care se numea Republica Populară Polonă, în care exista un Minister al Comerţului Intern şi unde rafturile din magazine erau goale. Exista un Minister al Comerţului Intern, dar nu exista comerţ intern. Astăzi, şi de 20 de ani, pentru care îi mulţumesc lui Dumnezeu, nu avem un Minister al Comerţului Intern în Polonia, dar avem comerţ intern.
Aş dori să afirm că remediul crizei actuale nu este cu siguranţă o reglementare şi mai mare, nici impozite mai mari sau mai multe intervenţii. Nu sunt, desigur, un fanatic al pieţei libere. Cred că rolul statului este de a corecta mecanismele pieţei, însă acest lucru ar trebui făcut foarte atent. Dacă dorim să vorbim onest despre dezvoltarea în Europa, să ne amintim cum am votat asupra directivei privind serviciile în timpul ultimei legislaturi parlamentare. Să ne amintim ce i s-a întâmplat directivei privind serviciile în acest Parlament. Deoarece în lipsa liberei circulaţii a persoanelor, serviciilor şi capitalului, Europa nu va fi capabilă să concureze eficient cu celelalte continente ale lumii.
Auzim astăzi, aici, că nu putem concura cu alte regiuni de integrare politică şi economică, însă cu siguranţă suntem noi cei care îi forţează pe antreprenorii continentului nostru să meargă în altă parte prin reglementări excesive şi prin plasarea unor poveri excesive asupra întreprinderilor. De aceea, haideţi să ne întrebăm ce am putea face în plus pentru a sprijini strategia 2020, deoarece nu există alta, şi, bineînţeles, trebuie să ieşim din criză.
Nu există nicio îndoială asupra faptului că trebuie să ajutăm Grecia. Pentru noi, polonezii, pe care îi reprezint aici, cuvântul "solidaritate” are o mare semnificaţie. Trebuie, de aceea, să ne arătăm astăzi solidaritatea faţă de Grecia. Doresc să subliniez din nou faptul că trebuie să facem tot posibilul pentru Europa pentru ca aceasta să se redreseze în urma crizei economice, deoarece nu este doar o problemă cu care se confruntă milioane de familii, dar este de asemenea o chestiune de încredere în viitor. Am încredere în viitorul Europei, cred în succesul nostru.
Gabriele Zimmer
Dnă preşedintă, dacă stau să compar dezbaterea privind ultimul punct de pe ordinea de zi cu dezbaterea actuală, atunci vorbim cu siguranţă despre două lumi paralele. Pe de o parte, avem o Uniune Europeană în care state precum Grecia, Italia, Spania şi Portugalia se află într-o criză profundă, iar alte state precum Germania şi Franţa iau poziţii de blocare, în timp ce pe de altă parte avem o Uniune Europeană pentru care a fost elaborată o strategie care nu răspunde în niciun fel acestor provocări.
Cu ajutorul acestei strategii nu am definit nicio nouă direcţie pentru dezvoltarea Uniunii Europene, nici nu am furnizat răspunsuri la întrebările referitoare la instrumentele care nu funcţionează. În mod similar, nu am făcut nicio încercare de a clarifica distribuirea competenţelor între statele membre şi Uniunea Europeană sau relaţia dintre zona euro şi ţările din Uniunea Europeană care nu fac parte din zona euro. Nu am inclus niciuna din chestiunile care au apărut în ultimii ani în legătură cu Strategia de la Lisabona şi nu am oferit niciun fel de răspunsuri care privesc spre viitor. Nu am furnizat nicio clarificare cu privire la dezvoltarea viitoare a Uniunii Europene. Acest fapt a dat, bineînţeles, naştere la mare parte din dezacordul pe care îl putem simţi acum.
În ceea ce priveşte discuţia privind guvernarea economică europeană şi, de asemenea, şi fondul monetar european, nu ne putem comporta pur şi simplu ca şi cum este posibil să continuăm cu această strategie în acest mod. Înainte să discutăm despre punerea în aplicare a strategiei Europa 2020, avem nevoie urgentă să suspendăm strategia şi să ne acordăm mai mult timp pentru procesul de luare a deciziilor şi trebuie să realizăm o analiză a provocărilor reale cu care ne confruntăm. Acţionând astfel, trebuie să implicăm societatea civilă, şi, mai presus de toate, Parlamentul într-o măsură considerabil mai mare decât a fost cazul în trecut. Altfel, ne vom îndrepta către dezastru cu ochii larg deschişi!
Godfrey Bloom
în numele Grupului EFD. - Dnă preşedintă, este păcat că dl Barroso a dispărut din sală. Simt că ar fi învăţat atâtea de la mine în această seară!
V-aş sfătui pe toţi să nu vă faceţi prea mari griji faţă de UE în 2020, deoarece îmi imaginez mai degrabă că nu va mai fi aici! O va lua pe aceeaşi cale ca Uniunea Sovietică, căreia îi seamănă într-atât, şi pentru aceleaşi motive: este centralizată; este coruptă; este nedemocratică şi incompetentă; este condusă de o alianţă laică a marilor întreprinderi şi a birocraţilor bogătaşi; este patronată de o agendă ecofascistă provenită dintr-o platformă de ştiinţă deşeu pervertită denumită drept "schimbare climatică”.
Oricând primesc ocazia unui referendum, popoarele Europei îl resping. Britanicilor nu le-a fost dată, bineînţeles, ocazia de a-şi spune părerea graţie înşelătoriei singurelor trei partide care au acces la dezbaterile televizate din ţara mea, ajutate şi instigate de un emiţător de stat corupt de UE, cunoscut drept BBC.
UE se prăbuşeşte deja. Scenele de astăzi din Grecia se vor răspândi prin celelalte ţări mediteraneene mai devreme decât ne putem imagina, şi vor ajunge în cele din urmă ţări din nordul Europei, care sunt lăsate să plătească factura. Copiii şi strănepoţii noştri ne vor blestema, deoarece rămân să adune fărâmele acestui măcel complet evitabil!
Franz Obermayr
(DE) Dnă preşedintă, creşterea inteligentă, durabilă, acţionismul, reformele, guvernarea economică - multe cuvinte frumoase şi ţeluri înalte. Am totuşi câteva întrebări în această privinţă, care îmi dau motive de îngrijorare. Va avea parte noua strategie proclamată de o soartă similară celei a predecesoarei sale? Cum putem implica regiunile şi autorităţile locale, astfel încât această strategie să reuşească de fapt, şi, în mod particular, cum putem încuraja şi monitoriza mai bine reorganizarea bugetelor naţionale? Cu toate acestea, trebuie să fim foarte atenţi cu soluţiile noastre model pentru a garanta că nu se va instala prin uşa din dos o formă centralistă a guvernării economice europene şi că aceasta nu va eroda ultimele rămăşiţe ale suveranităţii naţionale.
Suveranitate înseamnă de asemenea asumarea responsabilităţii, şi, în consecinţă, asumarea responsabilităţii pentru politica financiară greşită. Este inacceptabil ca unele state membre să trăiască depăşind condiţiile lor pe socoteala altor state membre. Trebuie să dăm, bineînţeles, dovadă de solidaritate, însă nu trebuie să fie o stradă cu sens unic. O guvernare economică centralistă de la Bruxelles, care dictează standardul european, ar fi cu siguranţă calea greşită.
Gunnar Hökmark
Dnă preşedintă, cred că este important să vorbim despre buna guvernare în sensul că este, bineînţeles, important să exercităm presiune asupra noastră, a tuturor, pentru a prezenta reformele care sunt necesare; să nu uităm însă că principala bună guvernare pe care o avem în mâinile noastre este de a garanta că Uniunea Europeană face ce Uniunea Europeană ar trebui să facă.
Am avut parte de câteva lipsuri în această privinţă; una dintre acestea este felul în care am susţinut Pactul de stabilitate şi de creştere. Să nu uităm că înainte de a crea noi norme, nu trebuie să pierdem din vedere normele fundamentale, însă permiteţi-mi să scot în evidenţă şi alte lucruri. Referitor la pieţele financiare; să vorbim despre pieţele financiare ca parte a economiei, nu ca un sector separat, deoarece nu vom obţine niciodată investiţii şi locuri de muncă noi dacă credem că aceasta este o chestiune separată.
Am fost un pic tulburat când am observat că preşedintele Comitetului II de la Basel a presupus că noua normă privind cerinţa de capital va micşora creşterea economică cu 1 %. Acesta este mai degrabă un nivel scăzut din partea acestuia. Mărirea cerinţei de capital ar putea duce la mai puţine investiţii, şi chiar nu avem nevoie să facem acest lucru când dorim să creăm o nouă încredere în economia europeană, concomitent cu ieşirea din deficitele bugetare pe care le avem.
Permiteţi-mi să subliniez unul dintre lucrurile pe care le putem face împreună, şi anume să creăm economia cunoaşterii. Este paradoxal modul în care, cu cât se transformă societăţile şi economiile noastre mai mult în economii ale cunoaşterii, cu atât avem mai puţin o piaţă internă, deoarece piaţa internă a fost legiferată pentru industrie şi pentru economia de pe vremuri, şi mai puţin pentru sectorul serviciilor, spre care trebuie să înaintăm atunci când vine vorba despre directiva privind serviciile. Permiteţi-mi de asemenea să adaug că ar trebui să punem în aplicare o reformă care să facă universităţile europene mai independente şi mai europene, deschise studenţilor şi cercetătorilor, şi să creăm o dezvoltare dinamică în societatea cunoaşterii.
Haideţi să nu pierdem din vedere toate lucrurile pe care le putem face împreună la nivel european. Aceasta este cea mai bună guvernare europeană pe care o putem avea.
Marita Ulvskog
(SV) Dnă preşedintă, provin din acelaşi stat membru ca vorbitorul precedent, însă mă aflu la stânga eşichierului politic. Acest fapt este evident şi în propunerile pentru care suntem responsabili noi, social democraţii.
Vedem situaţia în lume. Vedem situaţia în Grecia: lupte pe străzi, o grevă generală iminentă, disperare, supărare, supărare privind jocurile de piaţă economică cu toate ţările. Acestea au fost sporite, bineînţeles, şi de ţările nucleu ale zonei euro, care au dezamăgit statul membru Grecia. Cu toate acestea, crizele se pot răspândi. Este o perioadă periculoasă pentru toate ţările. Puţine ţări se pot baza pe faptul de a rămâne în siguranţă. Din acest motiv, trebuie cu toţii să ne concentrăm asupra depăşirii crizei şi a prezentării de propuneri bune. Totuşi, trebuie să alegem o cale care să nu implice numai realizarea unor soluţii pe termen scurt şi a unor succese pe termen scurt, şi stingerea unui foc care izbucneşte atunci din nou şi arde o cantitate considerabilă a ceea ce este în jur.
În primul rând, trebuie să investim în ceva care va menţine cererea la un nivel ridicat. Ceea ce mă preocupă înainte de summitul din luna iunie este că alegem calea despre care a vorbit vorbitorul precedent. Este important ca reuniunea să îşi asume angajamente clare, şi nu să pună Europa în modul "energie redusă”. Este important ca cererea să fie menţinută la un nivel ridicat, iar investiţiile să fie stimulate. Trebuie să scădem rata şomajului pentru femei, bărbaţi, tineri şi persoane în vârstă. Personal sunt foarte dezamăgită de simularea egalităţii prezentată de ultimul Consiliu după întâlnirea sa.
În al doilea rând, trebuie să încep să ne transformăm în societăţi inteligente din punctul de vedere al climatului. În mod clar, în fiecare criză rezidă şi o oportunitate de dezvoltare; de schimbare a căilor, de schimbare a direcţiei. Este incredibil de important pentru Comisie să-i acorde dnei Hedegaard prilejul de a fi într-adevăr un politician interesat de climă care să poată contribui la realizarea unei diferenţe în Europa în cadrul întrunirii de la Cancún.
Al treilea punct se referă la pieţele financiare. Acum câteva săptămâni un profesor american ne-a vizitat în cadrul Comisiei speciale pentru criza financiară, economică şi socială şi a pus problema în felul următor: în Statele Unite se spune că nu putem reglementa piaţa financiară pentru că în Europa nu se procedează astfel. Trebuie însă nu avem curajul. Ce spuneţi atunci în Europa? Ei bine, spuneţi că nu puteţi reglementa piaţa financiară pentru că în Statele Unite nu se procedează astfel. Continuăm în acest mod, aruncând astfel mingea în curtea celuilalt. Există câştigători în cazul acestui fel de politică, dar şi mulţi învinşi. Acesta este un lucru pe care trebuie să avem curajul să-l schimbăm în această Europă.
Wolf Klinz
(DE) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, cunosc din propria-mi experienţă economică faptul că strategiile sunt la fel de valoroase precum măsurile specifice de punere în aplicare şi mijloacele de monitorizare a acestora. Comisia nu ne-a dat încă un răspuns în această privinţă. Auzim obiectivele cu care ne identificăm în întregime, auzim intenţii măreţe, dar nu auzim aproape mai nimic despre modul în care aceste obiective trebuie îndeplinite în mod concret.
Mi-am imaginat că această criză economică şi financiară, cea mai mare de la Al Doilea Război Mondial, care acum se adânceşte ca urmare a crizei deficitelor bugetare, s-ar afla în fruntea listei de preocupări a Comisiei. În opinia mea, acesta ar fi fost punctul de plecare logic, din moment ce ambele crize au schimbat semnificativ situaţia.
Dacă nu doar ne oprim la intenţii măreţe, ci şi dorim să realizăm ceva în următorii zece ani, va trebui să abordăm câteva puncte concrete.
În primul rând, este nevoie să ne revizuim posibilităţile financiare - nu numai în UE, ci şi în fiecare stat membru, conform unor criterii uniforme - astfel încât să ştim cu adevărat în ce punct ne aflăm, de ce libertate financiară dispunem şi ce anume ne permitem să facem.
În al doilea rând, trebuie să dezvoltăm un mecanism de gestionare a crizelor pentru a nu ne mai dezechilibra în viitor, în cazul în care noi furtuni se vor abate asupra pieţelor.
În al treilea rând, trebuie să finalizăm piaţa internă acolo unde aceasta nu este încă finalizată, inclusiv pentru servicii. În această privinţă, am aşteptări mari de la raportul dlui Monti.
În al patrulea rând, trebuie să stabilim în mod convingător modul în care vom completa politica monetară comună cu o politică economică şi financiară, şi chiar fiscală, comună şi strâns corelată.
În al cincilea rând, trebuie să stabilim cât mai detaliat modul în care putem înlocui divergenţa constatată între statele membre cu o convergenţă sporită, concentrându-ne asupra proiectelor economice cu adevărat europene. Acestea sunt numeroase: politica energetică, interconexiunile energetice, reţelele de drumuri şi de cale ferată de mare viteză, sistemele de navigaţie şi multe asemenea proiecte.
Emilie Turunen
(DA) Dle preşedinte, aş dori să încep prin a afirma că lucrul la strategia UE 2020 este foarte important, deoarece trebuie să abordăm cu multă seriozitate modul în care ne vom autosusţine în viitor în Europa. Trebuie să abordăm cu mare seriozitate problema viitorului celor 23 de milioane de cetăţeni europeni fără locuri de muncă. Totuşi, în ansamblu, noi, cei din Grupul Verzilor/Alianţa Liberă Europeană, suntem de părere că strategia duce lipsă de obiective specifice într-un număr important de domenii, menite să transforme proiectul unei Europe sociale într-o prioritate de vârf în următorii 10 ani.
În primul rând, nu vedem niciun obiectiv clar de reducere a numărului de tineri şomeri, care este alarmant de ridicat în toate statele membre. Primele măsuri în acest sens ar putea fi introducerea unei garanţii pentru tinerii europeni, care ar sprijini integrarea tinerilor pe piaţa muncii. În al doilea rând, ar trebui să ne asigurăm că avem obiective specifice de combatere a sărăciei. Cred că ar fi ruşinos ca statele membre europene din cea mai bogată regiune a lumii să nu se poată pune de acord în privinţa unor obiective specifice de reducere a sărăciei. Unii vor spune că această definiţie nu le este pe plac. Acestora le voi spune să nu se lase intimidaţi de detalii. Alţii declară că tratatele nu ne asigură un temei juridic. Acestora le voi răspunde că avem noul Tratat de la Lisabona.
În al treilea rând, trebuie să lucrăm într-o manieră consecventă la un plan obligatoriu de ocupare a forţei de muncă. Trebuie să corelăm investiţiile în economia ecologică cu noi locuri de muncă. Trebuie să reeducăm şi să formăm forţa de muncă pentru a putea ocupa aceste locuri de muncă. În ultimul rând, şefii de stat sau de guvern ai statelor membre ale UE trebuie să se asigure de existenţa unui obiectiv distinct de dezvoltare a unei Europe sociale, în care să se aplice acelaşi nivel de voinţă în domeniul ocupării forţei de muncă şi al asigurărilor sociale şi unde accentul să nu se pună doar pe cantitatea, ci şi pe calitatea locurilor de muncă create. UE 2020 nu asigură încă aceşti parametri, ceea ce înseamnă că mai avem încă de lucru în această privinţă.
Malcolm Harbour
Dle preşedinte, doresc să aduc în discuţie lipsa de ambiţie pe care o constat în ceea ce priveşte strategia UE 2010 şi modul în care putem utiliza instrumentele de care dispunem în prezent, adică piaţa unică, pentru a o face să funcţioneze foarte eficient şi să creeze noi oportunităţi şi locuri de muncă: ceva în genul celor aduse în discuţie de dna Turunen. Nu este suficient - şi doresc să spun acest lucru Preşedintelui şi Consiliului, iar dl comisar sper să fie atent - să plasăm piaţa unică şi realizarea sa în cadrul următorului titlu: "Piese lipsă şi blocaje”. Este mult mai importantă de atât, stimaţi colegi! Şi, pur şi simplu, nu este suficient să afirmi că vor fi propuse acţiuni de către Comisie; aici este vorba despre o cooperare între Comisie şi statele membre.
Comisia din care fac parte, respectiv Comisia pentru piaţa internă, a adoptat săptămâna aceasta cu o majoritate uriaşă un raport care stabileşte nişte idei deosebit de ambiţioase de acţiune comună pentru finalizarea pieţei unice. Îl veţi primi săptămâna viitoare împreună cu raportul profesorului Monti. Să aruncăm, ambele părţi, o privire asupra câtorva modificări fundamentale din acest raport. Ceea ce dorim este o lege a pieţei unice, un set de obiective politice clare pentru finalizarea pieţei unice, şi, de asemenea, achiziţii publice, acestea fiind un instrument extrem de puţin utilizat în atingerea obiectivelor de realizare a tehnologiilor inovatoare şi ecologice. Acest document abia dacă le menţionează. Dumnezeule, de ce vorbim despre alte obiective când, de fapt, nu reuşim să ne urnim cu ceea ce deja avem?
Ilda Figueiredo
(PT) Dle preşedinte, această strategie nu răspunde la problemele serioase cu care ne confruntăm, cu atât mai puţin la adevăratul dezastru economic şi social produs de impunerea politicilor de liberă concurenţă în unele state membre cu economii mai fragile. Este greşit să insişti asupra unor politici identice cu Strategia liberală de la Lisabona, care a trecut în plan secundar obiectivele anunţate cu 10 ani în urmă, de ocupare totală a forţei de muncă şi de eradicare a sărăciei şi care, în schimb, a acordat prioritate intereselor grupurilor financiare şi economice, spre câştigul acestora, dar în detrimentul situaţiei sociale şi a ocupării forţei de muncă.
Este suficient să analizezi consecinţele aplicării criteriilor oarbe ale Pactului de stabilitate şi ale liberalizării şi privatizării sectorului serviciilor publice strategice, inclusiv a serviciilor financiare, energetice, de transport şi poştale. Este suficient să vezi ce se întâmplă pe piaţa forţei de muncă, afectată de scăderea siguranţei locurilor de muncă şi de creşterea şomajului care astăzi depăşeşte cifra de 23 de milioane, la care se pot adăuga cele 85 de milioane de persoane care trăiesc în sărăcie.
Contrar a ceea ce se încearcă să ne facă să credem, toţi indicatorii arată că, dacă strategiile urmate până în prezent continuă, ratele de creştere economică vor fi foarte reduse şi chiar mai reduse decât în alte părţi ale lumii, ceea ce înseamnă că şomajul va creşte, siguranţa locurilor de muncă va scădea şi acestea vor fi mai prost plătite, iar sărăcia şi excluderea socială se vor acutiza. În mod regretabil, bugetul Uniunii nu răspunde defel nevoii de coeziune economică şi socială, după cum o demonstrează situaţia Greciei.
De aceea, este timpul să evaluăm şi să admitem consecinţele politicilor urmate. Este timpul să acordăm prioritate unei dezvoltări durabile la nivel social. Este timpul să punem capăt speculaţiei financiare şi dominaţiei finanţelor asupra economiei. Este timpul să punem capăt Pactului de stabilitate şi să alocăm Băncii Centrale Europene alte funcţii, să impunem controale eficiente în sectorul financiar şi să acordăm prioritate unui pact autentic pentru progres şi dezvoltare socială.
Mario Borghezio
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, faptul că ne aflăm aici, că discutăm şi că analizăm conţinutul strategiei Europa 2020 în timp ce în Atena mor muncitori, iar o ţară, o naţiune este în pragul colapsului, exprimă o imagine grăitoare sau, voi merge chiar mai departe, grotescă a politicilor europene.
Este absolut remarcabil faptul că, într-o situaţie de acest gen, Comisia nu consideră că ar trebui să se autoanalizeze în mod profund şi îndelungat, de parcă nu ar realiza că această criză, care în unele privinţe a atins, aş spune, proporţii dramatice, este o consecinţă a mai multor erori serioase, lucru demonstrat de eşecul Strategiei de la Lisabona. Multe erori şi un singur acuzat: moneda euro.
Veniţi aici şi afirmaţi în toate declaraţiile dumneavoastră că Grecia este un caz singular, dar veţi acelaşi lucru - să sperăm că aceasta nu se va întâmpla - când va apărea o situaţie similară, de exemplu în Spania: va fi oare acesta un nou caz singular? Ne-am cam săturat să tot auzim scuza cazului singular: criza subprime a fost tot un caz singular. Este greu de crezut şi foarte greu de acceptat ceea ce Comisia declară, din moment ce Uniunea Europeană nu a decis încă să cureţe băncile din Europa şi să spună deţinătorilor de economii, producătorilor şi economiei reale câtă mizerie mai este încă în băncile europene, pentru a dezvolta o strategie.
Trebuie să reţinem aceste aspecte şi să nu uităm că o strategie serioasă trebuie să se bazeze pe economia reală, pe sistemul de întreprinderi mici şi mijlocii, şi, fireşte, aceasta trebuie să acorde şi lucrătorilor un rol responsabil, prin participarea acestora.
Csanád Szegedi
(HU) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, cea mai mare problemă a UE este, fără îndoială, şomajul. Totuşi, nu putem da vina pe lucrători, pe micii proprietari sau întreprinzători pentru această situaţie. Singurul vinovat este filozofia politică şi economică ce a coalizat cu firmele multinaţionale împotriva lucrătorilor, a micilor proprietari şi a micilor antreprenori locali. Multinaţionalele dezrădăcinate, orientate exclusiv spre profit vor să înşface partea leului, contribuind cât mai puţin posibil la cheltuielile publice.
Pentru statele membre ale Uniunii Europene, orice decizie strategică în favoarea intereselor locale este bună, iar orice decizie care susţine hegemonia multinaţionalelor este rea. Jobbik ar dori să pună capăt monopolului economic al multinaţionalelor şi să redea Europa micilor proprietari şi afacerilor familiale, în aşa fel încât, cu ajutorul lor, să putem eradica şomajul din Comunitatea Europeană.
Herbert Reul
(DE) Dle preşedinte, dle Preşedinte în exerciţiu al Consiliului şi dle preşedinte al Comisiei, preşedintele Comisiei tocmai a afirmat că în vremuri ca acestea nu putem avea o atitudine de "pauperizare a vecinului”, ci avem nevoie mai întâi de cooperare şi de acţiune decisivă. Acest lucru este adevărat. De aceea, avem nevoie şi de o strategie de acţiune. Totuşi, impresia mea este că acest proiect 2020 şi în special modul în care îl vom negocia şi finaliza aici nu implică o strategie autentică. Seamănă mai degrabă cu o reflecţie transpusă pe hârtie, a cărei evidenţiere se face acum forţat prin trecerea rapidă a unui rulou compactor cu aburi pe deasupra acesteia. Este îndoielnic că aceasta ar fi soluţia pentru evitarea problemelor pe care dl Barroso le-a descris foarte bine. De exemplu, a afirmat că cea mai mare problemă a Strategiei de la Lisabona a fost faptul că părţile afectate nu erau implicate, că nimeni nu şi-a asumat responsabilitatea pentru aceasta şi că, din acest motiv, ei nu s-au implicat în punerea sa în aplicare. Exact asta s-a întâmplat.
Totuşi, dacă aşa stau lucrurile, atunci în cazul unei noi strategii nu trebuie să ne grăbim, pentru a putea face părţile în cauză să se implice în mod real şi apoi să o putem dezbate cu calm. Înţeleg faptul că, acum când criza financiară şi situaţia Greciei ne prezintă zilnic probleme noi, nu o putem trata astfel. Nici asta nu este o critică. Ceea ce critic este faptul că în Parlament acceptăm să ni se dicteze modul în care ne ocupăm de program.
În cadrul Conferinţei preşedinţilor de comisii, ne-am exprimat de mai multe ori dorinţa de a structura programul cu mai multă grijă, pentru a putea să ne desfăşurăm activitatea într-un mod mai temeinic. În schimb, procedura este accelerată, astăzi ţinem o dezbatere şi vom avea o alta în perioada de sesiune din mai, iar în iunie propunerea va pleca la Consiliu şi cam aceasta este totul. Să nu fiţi surprinşi dacă la sfârşit nu vor exista schimbări vizibile în privinţa măsurilor adoptate. Nu m-ar surprinde, întrucât nu putem schimba nimic în felul acesta. Avem nevoie de o analiză atentă şi nu de concluzii superficiale de genul celor pe care dna comisar pentru combaterea schimbărilor climatice le-a formulat recent - care sunt deduse din situaţia crizei şi din faptul că acum se emite mai puţin CO2 - astfel că acum putem stabili o ţintă de 30 % sau de 40 %.
Standardul nu poate fi dat de criză! Standardul trebuie să fie o perspectivă inovatoare. Trebuie să analizăm atent situaţia şi să ne gândim temeinic la concluziile pe care le putem trage din inovaţii, din dezvoltarea economică, din inovare şi cercetare. Dar bineînţeles că nu o vom face.
Alejandro Cercas
(ES) Îi mulţumesc dlui López Garrido, îi mulţumesc celui care poate transmite mesajul preşedintelui Colegiului Comisarilor.
Sper că vorbele dumneavoastră vor fi urmate de fapte şi că în iunie vom vedea un Consiliu diferit de cel pe care l-am văzut în primăvară. Spun aceasta, deoarece vorbele dumneavoastră, pe care le sprijin de la un capăt la altul, nu mă liniştesc şi nu îmi spulberă temerile de a vedea un Consiliu apatic, plin de suspiciuni, ceea ce uneori chiar ridică probleme care ne îngrozesc, de exemplu faptul că obiectivele, marile noastre obiective politice calculate nu sunt recomandabile şi nici măcar posibile.
Vă mulţumesc dle López Garrido şi sper că Preşedinţia spaniolă va rezolva toate incertitudinile. Spun acest lucru, deoarece sunt convins că, la momentul potrivit, aceste vremuri vor fi considerate importante pentru istoria Europei. Sunt vremuri foarte confuze, în care provocările majore ţin de voinţa noastră de a avea o Europă mai puternică sau mai slabă.
Acesta este scopul strategiei Europa 2010. Peste 10 ani vom fi mai mult sau mai puţin uniţi? Va fi victoria adjudecată de către cei convinşi că trebuie să conlucrăm pentru a rezolva problemele economice şi sociale sau de către cei retrograzi, satisfăcuţi de naţionalism, care distrug chiar şi elementele fundamentale construite în ultimii 40 de ani? Vom fi dispuşi să acordăm mai mult sprijin? Vom fi pregătiţi să adoptăm obiective de solidaritate reciprocă, să împărţim în mod egal, să creăm mai multă bogăţie pe care să o împărţim în mod egal, sau vom lăsa toate acestea în seama pieţelor?
Nu cred că, după cum au afirmat unii colegi, acest lucru s-a întâmplat din cauza unei Europe prea puternice, a unei reglementări sau a unei justiţii sociale excesive. Dimpotrivă, criza a apărut ca urmare a unei Europe prea slabe, a lipsei de reglementare.
Din acest motiv, aş dori să lansez un dublu apel, dle López Garrido: menţineţi obiectivele de combatere a sărăciei şi de promovare a unei mai bune educaţii, care sunt prezente în textul Comisiei, dar nu şi în cel al Consiliului, şi asociaţi Parlamentul cu vocea poporului, astfel încât agenda poporului să poată fi mai degrabă agenda Europei, şi nu agenda tehnocraţilor sau a aşa-ziselor "pieţe”, care este deseori agenda speculanţilor.
Olle Schmidt
(SV) Dle preşedinte, ceea ce afectează Grecia, ne afectează pe toţi, inclusiv ţările din afara zonei euro. Nevoia actuală a Europei este să fie unită şi să acţioneze ferm, nu să se divizeze şi mai mult. În consecinţă, dle comisar, este regretabil că 11 ţări nu vor fi prezente vineri. S-a spus că avem un destin comun în Europa. Din păcate, aceasta nu se aplică în momentul de faţă.
Fireşte că supravegherea pieţelor financiare trebuie intensificată şi că ne trebuie o legislaţie mai dură. Această necesitate o pot înţelege chiar şi eu, în calitate de liberal, dar aceste măsuri trebuie să fie echilibrate şi coordonate la nivel global.
Să acţionăm ferm şi agresiv dacă este necesar, dar nu sub imperiul panicii. Trebuie să ne păstrăm capul cât mai limpede, astfel încât să nu îngreunăm şi mai mult redresarea economică, care, în pofida a tot ceea ce se întâmplă şi a situaţiei din Grecia, este fezabilă.
Declaraţia dlui Bloom m-a indispus. Dânsul nu este prezent, însă compararea Uniunii Europene cu Uniunea Sovietică este o insultă adusă tuturor celor care au suferit sub tirania sovietică şi milioanelor de oameni care şi-au pierdut viaţa. Cred că dl Bloom ar trebui să ceară scuze tuturor celor pe care i-a insultat.
Lajos Bokros
Dle preşedinte, atunci când prim-ministrul spaniol, José Luis Rodríguez Zapatero, a inaugurat Preşedinţia spaniolă la Strasbourg, a ţinut un discurs despre Europa 2020, fără să menţioneze mai întâi de toate motivul pentru care a eşuat strategia de la Lisabona. I-am pus atunci următoarea întrebare: cum de este posibil ca cineva să prezinte o strategie nouă, fără să analizeze eşecul celei anterioare?
Acum nu-mi rămâne decât să repet întrebarea, deoarece noul document nu spune absolut nimic despre motivul pentru care acest eşec a fost posibil. Vă rog, Señor Garrido, să-mi răspundeţi la întrebare: cum de este posibilă stabilirea unui nou set de obiective foarte ambiţioase, fără a analiza mai întâi cauzele eşecului Strategiei de la Lisabona?
Cornelis de Jong
(NL) Dle preşedinte, provoc Comisia şi Consiliul să facă alegeri clare. În primul rând: să aleagă democraţia. Cum intenţionează Consiliul să ia decizii care vor stabili politicile socioeconomice în statele membre pentru o perioadă de zece ani, fără ca votanţii să-şi poată exprima opiniile asupra acestora în perioada respectivă de zece ani? De exemplu, aceasta ar însemna ca un prim-ministru olandez aflat la final de mandat să poată lua decizii pentru o perioadă de zece ani, lucru care este pur şi simplu inacceptabil.
În al doilea rând: munca trebuie remunerată. Obiectivul de ocupare a forţei de muncă în proporţie de 75 % sună bine, dar Europa nu mai are nevoie de lucrători săraci. De fapt, cum defineşte Consiliul ocuparea forţei de muncă?
În al treilea rând: să aleagă cheltuielile publice sănătoase. Cum poate Comisia să prezinte un buget pentru 2011, care promite o creştere de nu mai puţin de 5,8 %, în timp ce strategia Europa 2020 pune un puternic accent pe măsurile de austeritate?
În al patrulea rând: să aleagă o piaţă internă socială. Sunt Comisia şi Consiliul de acord cu Comisia pentru piaţa internă şi protecţia consumatorilor care a propus ca piaţa internă să prezinte mai mult etos social şi ca procedurile de licitare să se concentreze mai mult pe calitate şi justiţie socială?
În al cincilea rând: să aleagă reducerea sărăciei. În ceea ce priveşte reducerea sărăciei, Consiliul vizează numai creşterea economică. În ultimii ani, creşterea economică a produs în principal manageri cu salarii de top, dar cei săraci devin şi mai săraci. De exemplu, ce măsuri veţi adopta pentru a vă asigura că persoanele cel mai bine plătite şi băncile, şi nu cei săraci, plătesc preţul crizei?
Mara Bizzotto
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, pentru a aborda în mod constructiv problema ocupării forţei de muncă, sunt necesare trei cuvinte-cheie pentru acţiunea UE: reacţionează, dezvoltă, asigură.
Reacţionează: şi anume, lăsaţi la o parte accentele festive ale europropagandei pentru a acţiona practic în problemele care îi afectează pe cetăţenii UE, asigurând o corelare directă între formare, piaţă şi cerinţele teritoriale şi schimbând percepţia tinerilor asupra activităţilor meşteşugăreşti.
Dezvoltă: şi anume, faceţi din strategia Europa 2020 o sinteză pozitivă a cerinţelor întreprinderilor şi ale lucrătorilor, pentru a sprijini piaţa muncii acolo unde flexisecuritatea contractelor de muncă este cea care răspunde la instabilitatea cererii pieţei.
Asigură: şi anume, daţi de lucru celor care şi-au pierdut locurile de muncă, în primul şi în primul rând cetăţenilor noştri: în consecinţă, statele membre trebuie să stabilească politici în domeniul imigraţiei în funcţie de cerinţele reale ale acesteia şi, având în vedere cei 23 de milioane de şomeri, să ia în considerare blocarea pentru câţiva ani a imigraţiei din afara UE. Nu văd nicio altă soluţie de protejare a slujbelor, a sistemului nostru social. Avem nevoie de pragmatism, curaj şi descentralizare.
Marian-Jean Marinescu
O creştere economică durabilă presupune investiţii masive şi coerente şi în sectorul transporturilor. Sectorul transporturilor reprezintă 10 % din produsul intern brut al Uniunii Europene şi înseamnă peste 10 milioane de locuri de muncă.
Invit pe această cale Comisia Europeană şi Consiliul ca, în definitivarea strategiei UE 2020, să ia în considerare şi următoarele aspecte foarte relevante care ţin de domeniul transporturilor: promovarea cercetării, dezvoltării şi inovării, pentru a se ajunge la aşa-numitul transport verde; întărirea obiectivului european de decarbonizare a transporturilor, prin utilizarea de resurse alternative, autovehicule electrice, ITS, management inteligent al traficului, inclusiv în sectorul aviatic; întărirea coordonării în domeniul infrastructurilor, pentru întărirea protecţiei mediului, a condiţiilor sociale ale muncitorilor, precum şi a siguranţei şi securităţii pasagerilor.
În domenii specifice, aş dori să subliniez următoarele aspecte absolut necesare: urgentarea implementării cerului unic european în aviaţie, urgentarea realizării interoperabilităţii în sectorul feroviar, extinderea şi îmbunătăţirea infrastructurilor rutiere şi a securităţii şoselelor europene în domeniul transportului rutier, îndeplinirea comodalităţii în porturile interioare şi extinderea autostrăzilor mării în domeniul transportului maritim şi fluvial, urgentarea dezvoltării durabile a mobilităţii urbane.
Comisia Europeană trebuie să ia în calcul toate aceste aspecte referitoare la mobilitate, care trebuie să fie unul dintre elementele centrale ale strategiei UE 2020. Dezvoltarea coordonată a sectorului transporturilor este cheia dezvoltării durabile, a păstrării şi a creării de locuri de muncă stabile.
Anni Podimata
(EL) Dle preşedinte, vă mulţumesc mult! În calitate de cetăţean elen, permiteţi-mi să încep prin a-mi exprima regretul profund pentru tragicele evenimente petrecute la mine în ţară, care s-au soldat cu moartea a trei cetăţeni blocaţi într-o bancă, căreia, în timpul unei mari demonstraţii, complet paşnice, elemente extremiste i-au dat foc.
Întrucât ştiu că întreaga Europă şi mass-media europeană privesc astăzi Grecia, aş dori să profit de această ocazie tragică pentru a cere colegilor deputaţi de faţă să dea dovadă de responsabilitate, gravitate, solidaritate şi, în primul rând, de respect faţă de o naţiune aflată acum într-un moment atât de dificil. Spun acest lucru deoarece mă tem că, începând de mâine, anumite ziare europene importante din unele capitale vor susţine, tocmai din cauza acestor evenimente tragice, că temerile şi îndoielile lor privind capacitatea şi determinarea Greciei de a pune în aplicare deciziile foarte dificile de reformare a sistemului său financiar sunt justificate.
Deoarece, chiar în ziua imediat următoare adoptării acordului de duminica trecută, a fost reluată vechea poveste, pe care o tot auzim din 11 februarie, cu o serie de comentarii privind ineficienţa măsurilor elene şi perspectivele de restructurare a datoriei Greciei, cu speculaţii privind posibilitatea ca ţara să părăsească zona euro şi, desigur, cu noi atacuri ale pieţelor, atât asupra obligaţiunilor emise de guvernul elen, cât şi asupra celor emise de guvernele portughez şi spaniol.
Dat fiind faptul că dezbatem şi perspectivele strategiei 2020, mă întreb unde se va ajunge. Unde ne îndreaptă această dependenţă absolută a economiilor naţionale de crizele pieţelor, de ratingurile acordate de agenţiile de rating al creditelor, care nu răspund în faţa nimănui şi ale căror ratinguri, fie că sunt corecte sau nu, referitoare la companii sau state, în special la statele din zona euro, nu au absolut nicio consecinţă şi nu sunt supuse niciunei forme de control?
(Aplauze)
Ramona Nicole Mănescu
Pe parcursul ultimilor doi ani ne-am confruntat cu cea mai gravă criză economică mondială. Prin urmare, este vital ca eforturile noastre să fie mai bine orientate pentru a da un impuls competitivităţii, productivităţii şi potenţialului de creştere economică.
Obiectivele strategiei trebuie să fie realiste şi, tocmai de aceea, trebuie definite în strânsă corelare cu obiectivele naţionale ale statelor membre, stabilite la rândul lor în funcţie de priorităţile şi specificităţile fiecărui stat membru. Prin urmare, vreau să salut ideea ca obiectivele asumate la nivel comunitar să fie împărţite în obiective naţionale diferite.
În cadrul unei rezoluţii a Parlamentului, am solicitat Comisiei să prezinte noi măsuri ca, de exemplu, posibile sancţiuni pentru statele membre care nu aplică strategia şi stimulente pentru cele care o aplică. Astfel, finanţarea din partea Uniunii Europene ar trebui să fie condiţionată de obţinerea de rezultate, dar şi de compatibilitatea cu obiectivele strategiei, însă nu trebuie să nesocotim importanţa politicii de coeziune pentru atingerea obiectivelor economice şi de dezvoltare ale Uniunii Europene.
Trebuie deci să analizăm cu atenţie propunerile Comisiei, pentru că o propunere ca aceea de suspendare automată a fondurilor structurale în cazul statelor membre cu deficit bugetar mare ar constitui o măsură nerealistă şi în dezacord total cu obiectivele politicii de coeziune şi anume acelea de a reduce disparităţile dintre statele membre.
Oldřich Vlasák
- (CS) Uniunea Europeană reprezintă cea mai mare entitate geopolitică din lume ca populaţie. Succesul nostru de până acum, pe care trebuie să-l abordăm cu multă umilinţă în actuala perioadă de criză, constă în abilitatea economiilor noastre de a-şi dezvolta capacităţile de inovare şi, îndeosebi, de export.
Acest lucru se evidenţiază clar în comparaţie cu ţări concurente precum SUA şi Japonia, dar şi China, India şi Brazilia. În acest context, consider că este important să menţinem accentul strategic în special pe creştere economică şi locuri de muncă. În această privinţă, nu trebuie să permitem ca problemele sociale şi schimbările climatice să ne distragă atenţia de la obiectivele principale.
În acelaşi timp, trebuie să reţinem că o premisă esenţială pentru o creştere inteligentă şi durabilă în statele membre şi în regiunile şi municipalităţile acestora este infrastructura suficientă, atât din punct de vedere al transportului, cât şi al mediului. În strategia Europa 2020, acest aspect nu este luat în seamă suficient şi, din acest motiv, accentul esenţial pe continuarea şi consolidarea investiţiilor în dezvoltarea infrastructurii este complet deficitar, în special în acele state şi regiuni în care, în prezent, aceasta este insuficient dezvoltată.
Joe Higgins
Dle preşedinte, strategia-cheie pe care Comisia o are pentru Europa până în 2020 este încrederea în capitalismul neoliberal şi într-un sistem de piaţă, cu alte cuvinte, exact aceiaşi factori care au afundat lumea în haosul economic actual şi care se regăsesc în răspunsul Comisiei şi al guvernelor din UE la criza financiară din Grecia: o capitulare ruşinoasă în faţa speculaţiilor şi oportunităţilor vânate de rechinii de pe pieţele financiare; cerând clasei muncitoare, pensionarilor şi săracilor din Grecia să-şi reducă drastic serviciile şi standardele de viaţă pentru a hrăni lăcomia insaţiabilă a acestor pieţe financiare, care nu sunt un zeu atotputernic, aşa cum comentatorii din mass-media ar dori să ne facă să credem, ci bănci de investiţii, operatori ai fondurilor cu capital de risc, deţinători de obligaţiuni şi alţi paraziţi de aceeaşi teapă, care caută să obţină profituri uriaşe prin speculaţii deliberate pentru a crea instabilitate financiară şi a-i exploata ulterior la sânge pe cei care muncesc cu adevărat. Aceasta este Europa pe care ne-o dorim în 2020?
Sunt de-a dreptul patetice apelurile dlui Barroso la responsabilitate: cereţi unui rechin să renunţe la apetitu-i pentru sânge! Riposta clasei muncitoare din Grecia ar trebui să fie susţinută de muncitorii din întreaga Europă. Trebuie să înfrângem dictatura pieţei. Acest lucru nu va fi realizat de idioţi care dau foc la bănci, ci printr-o mobilizare generală susţinută, prin greve ale clasei muncitoare şi prin înlocuirea sistemului bolnav cu un socialism democratic şi o societate cu adevărat umană, care să fie creată până în 2020.
Jaroslav Paška
- (SK) Cu tot respectul pentru documentele depuse, nu putem ignora similitudinea acestora cu cincinalele al căror scop era acela de a aduce prosperitate în blocul estic. Ele încep chiar prin a recunoaşte că, din diverse motive, strategia anterioară nu a avut succes.
Apoi stabilesc obiective îndrăzneţe şi încearcă să convingă lumea că de data aceasta chiar va fi mai bine. Totuşi, nu a fost mai bine. Strategiile au venit şi au plecat, iar economia s-a prăbuşit. Aceste strategii nu au respectat regulile de bază ale vieţii economice. Europa de astăzi este sleită, în ciuda faptului că deţine o pondere a populaţiei educate mai mare decât ţări mai prospere, cum ar fi China sau India. De ce? Deoarece răspunde la fiecare nouă problemă în acelaşi mod în care o face Consiliului Europei sau Comisia, prin înfiinţarea unei noi instituţii sau autorităţi. Cei mai educaţi dintre europeni dispar apoi în diferite organizaţii, iar aceste milioane de oameni educaţi, care ar putea desfăşura activităţi creative în alte domenii, de exemplu în inovaţii sau dezvoltare în sectorul de producţie, doar mută hârţoage dintr-un birou în altul şi irosesc resursele comune.
Doamnelor şi domnilor, dacă dorim cu adevărat să reuşim, trebuie în primul rând să simplificăm normele de coexistenţă şi de desfăşurare a afacerilor şi să reducem povara administrativă. Trebuie să creăm spaţiu pentru valorificarea independenţei, a spiritului întreprinzător şi a creativităţii oamenilor şi să redirecţionăm resursele financiare, pe care în prezent le cheltuim cu administraţia, spre progres şi să sprijinim inovarea şi dezvoltarea în sectorul producţiei.
Othmar Karas
(DE) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, obiectivele noastre sunt comunitatea Europei, o uniune politică credibilă, creşterea susţinută, ocuparea durabilă a forţei de muncă şi inovarea, coeziunea socială şi competitivitatea durabilă.
Europa 2020 nu este scopul nostru. Europa 2020 trebuie să fie un instrument care să ne permită să ne atingem obiectivele. Trebuie să devină declaraţia Robert Schuman a anului 2010 şi să fie la fel de tangibilă precum cea din 9 mai 1950. Europa 2020 nu trebuie să degenereze într-o sumă de dorinţe irealizabile pentru viitor sau într-un coş de gunoi plin cu toate problemele nesoluţionate şi frustrările noastre. Trebuie să fie un instrument tangibil, finanţabil, durabil, care să ne ofere un răspuns la criză şi trebuie să fie un proiect motivant, verificabil al Uniunii Europene, pe care să-l putem sancţiona. Europa 2020 trebuie să pună în mişcare proiecte specifice pentru creşterea economică, ocuparea forţei de muncă, cercetare, inovare şi competitivitate durabilă.
Trebuie să revizuim finanţele de care dispun toate statele membre şi Uniunea Europeană, pentru a putea avea un punct de plecare onest pentru planurile noastre de viitor, astfel încât să ştim ce trebuie să finanţăm şi pentru ce avem nevoie de bani. De asemenea, trebuie să verificăm dacă Europa 2020 concordă cu politicile noastre naţionale privind bugetul, fiscalitatea, cercetarea, energia, inovarea şi afacerile sociale. Ar trebui să sprijinim în întregime măsurile dlui Rehn.
Europa 2020 trebuie să fie o expresie a noii voinţe politice comune şi răspunsul nostru la, din păcate, naţionalismul, egoismul şi protecţionismul în creştere. Haideţi să finalizăm piaţa internă şi, coroborat cu uniunea monetară, să creăm o uniune economică puternică, care să fie parte integrantă a unei uniuni politice credibile. De aceasta avem nevoie, nici de mai mult, nici de mai puţin.
Sergio Gaetano Cofferati
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, trebuie să vă împărtăşesc îngrijorarea mea legată de summitul din iunie, întrucât nu întrevăd nimic nou în dezbatere care să poată îndrepta recomandările Consiliului de primăvară. Aceste recomandări au decepţionat, deoarece, la elaborarea lor, criticile aduse la acea vreme restricţiilor de la Lisabona şi consecinţelor eşecului punerii în aplicare a câtorva dintre cele mai importante planuri politice şi culturale au fost complet ignorate.
Ele sunt decepţionante şi pentru că ignoră criza: Sunt prezentate într-o manieră generală 10 puncte, fără nicio legătură logică între ele; ele reprezintă suma bunelor intenţii care, totuşi, nu par să clădească o politică. Ne aflăm încă în aceeaşi situaţie. De asemenea, nu observ o dorinţă reală de a identifica priorităţi. Problema Europei este nivelul său de competitivitate în sistemul global. De aceea, nu poate ignora coeziunea socială, unul dintre factorii fundamentali ai competitivităţii. Fără coeziune, nicio ţară, cu atât mai puţin un grup supranaţional, nu este capabilă să rămână pe piaţa mondială, deoarece ar exista conflicte interne care ar face-o să devină din ce în ce mai puţin competitivă.
Pe de altă parte, există problema inovării: nu este suficient doar să o menţionezi; trebuie să stabilim obiective specifice, care nu sunt prezente în recomandări, privind cantitatea de resurse ce trebuie alocată pentru inovarea atât a produselor, cât şi a proceselor. Numai calitatea, atât în viaţa civilă, în muncă, cât şi, pe de altă parte, în producţia de bunuri şi servicii, poate face ca Europa să redevină competitivă în urma consecinţelor extrem de grave ale acestei crize. În cele din urmă, aş adăuga că există o problemă care nu este menţionată niciodată: putem urmări obiective ambiţioase dacă avem şi integrare politică. Statele membre nu discută despre asta, ele au închis subiectul: gestionarea dezastruoasă a crizei din Grecia o dovedeşte.
Ivo Strejček
- (CS) Vin dintr-un stat membru în care până la vârsta de 28 sau 29 de ani am trăit într-un sistem bazat pe planificarea centralizată, în care viaţă era reglementată prin planuri cincinale, iar toate acestea erau întotdeauna înlocuite cu noi planuri, întrucât cele anteriore nu erau niciodată îndeplinite. De aceea, vă rog să mă iertaţi dacă probabil sunt sensibil sau extrem de sensibil atunci când vine vorba despre a planifica modul în care Europa va arăta în 2020 şi dacă, în timpul acestei dezbateri cu siguranţă interesante, nu ţinem seama sau ţinem prea puţin seama de ceea ce se întâmplă astăzi nu numai în Grecia, ci în toată zona euro. Am ascultat cu atenţie dezbaterea din Parlament toată după-amiaza şi am auzit apeluri pentru o Europă mai puternică, pentru mai multă centralizare, pentru mai mult control centralizat. În acest moment şi în această dezbatere, aş dori să vă răspund că avem nevoie de mai puţină centralizare şi de mai multă încredere în piaţă, de o piaţă şi de un mecanism de piaţă mai puternice, întrucât ceea ce se întâmplă cu adevărat astăzi, nu numai în UE şi nu numai în zona euro, dar şi în SUA şi în alte ţări similare, este povestea incredibilului eşec al intervenţiei statului.
Pilar del Castillo Vera
(ES) Dle preşedinte, mulţi colegi deputaţi s-au întrebat de ce Agenda de la Lisabona a eşuat şi dacă ar trebui să începem prin a analiza acel eşec pentru a putea face următorii paşi.
În opinia mea, problema Agendei de la Lisabona a constat în faptul că aceasta nu a fost altceva decât un simbol închis într-un balon, care nu a fost pus în aplicare absolut deloc. În final am descoperit că, pe de o parte, exista o teorie, Agenda de la Lisabona, despre care vorbeam toţi, şi că, pe de altă parte, exista practica, care nu avea nimic de-a face cu aceasta.
Din acest motiv, în opinia mea, pe baza acestei experienţe, strategia Europa 2020 trebuie să fie o agendă nouă, care se poate aplica în viitor numai dacă există un angajament răsunător - aş accentua, un angajament răsunător - din partea tuturor instituţiilor: instituţiile politice europene şi naţionale.
Acest angajament trebuie, de asemenea, să poată fi verificat şi evaluat; trebuie să fie unul despre care să fim informaţi şi pe care să-l putem corecta imediat dacă angajamentele nu sunt îndeplinite atunci când apar eşecuri. În aşa fel încât să nu ne trezim în situaţii extreme. Ori înţelegem cu toţii că acest proiect comun are nevoie de aceste instrumente pentru a progresa, ori vom fi ajunge în curând într-o situaţie similară.
Jo Leinen
(DE) Dle preşedinte, tema Strategiei de la Lisabona era competitivitatea, fiind o strategie economică cu accente unilaterale puternice, care, desigur, a eşuat parţial. Sunt astfel foarte mulţumit că tema strategiei UE 2020 este acum dezvoltarea durabilă. Aceasta este calea corectă şi implică de asemenea un echilibru mai bun între dezvoltarea economică, socială şi de mediu, pe de o parte, şi nevoi, pe de altă parte.
Dezavantajul dezvoltării durabile constă în faptul că este un concept foarte general căruia îi lipseşte substanţa. De aceea, este necesar să-i conferim un caracter mai specific. În această privinţă, documentul Comisiei este mult prea vag, întrucât lipsesc prea multe elemente ale tabloului de ansamblu ca să ne permită să-l punem în aplicare. O Europă cu o gestionare eficientă a resurselor este abordarea corectă - avem puţine rezerve energetice şi de materii prime - dar ne lipsesc obiectivele şi instrumentele care să ne aducă în punctul de utilizare eficientă a resurselor în producţie şi în consum. În această privinţă, sper că până în iunie să dispunem de ceva mai concret şi că vom şti precis ce are de făcut fiecare dintre noi - ce va face Comisia, ce va face Parlamentul şi ce vor avea de făcut statele membre.
În legătură cu această Europă cu o gestionare eficientă a resurselor, mediul pare să fi fost lăsat oarecum de izbelişte, căci aerul, apa, pământul şi ecosistemele sunt, de asemenea, resurse. S-a uitat complet acest lucru. De aceea, aş dori să aud de la Comisia pentru mediu, sănătate publică şi siguranţă alimentară ce intenţionăm să facem în această privinţă. Strategia biodiversităţii a eşuat. Fireşte, a fost elaborată una nouă care să ne proiecteze în anul 2020 şi trebuie să se ţină seama de acest aspect în cadrul acestei strategii.
Protecţia climei a fost dezbătută cu siguranţă de mai multe ori. Cred că este nevoie să ridicăm nivelul obiectivului nostru de reducere de la 20 % la 30 % şi avem nevoie de obiective obligatorii pentru eficienţa energetică. Este încă prea vag - trebuie să îi conferim un caracter obligatoriu din punct de vedere juridic.
Mirosław Piotrowski
(PL) Dle preşedinte, strategia Europa 2020 despre care discutăm prezintă în primul rând o dimensiune ideologică. Exprimă multe obiective lăudabile, cum ar fi o creştere a prezenţei în câmpul muncii şi obţinerea de diplome de studii superioare de către 40 % dintre cetăţenii UE, şi, de asemenea, creşterea cheltuielilor în inovare. Este curios că nu au fost prevăzute sancţiuni pentru ţările care nu îşi îndeplinesc obligaţia de a pune în aplicare nişte idei atât de frumoase. Ai putea avea impresia că autorii strategiei nu dau nici cea mai mică atenţie gravei crize din Grecia sau evenimentelor ce s-ar putea produce în curând în Spania şi în Portugalia - evenimente care ar putea conduce nu numai la dezintegrarea zonei euro, dar şi la eroziunea Uniunii Europene.
De exemplu, într-un moment atât de dramatic pentru Europa se invocă cu insistenţă o recomandare de reducere a emisiilor a emisiilor de gaze cu efect de seră cu 30 %, lucru care va sufoca economiile ţărilor din Europa Centrală şi de Est, inclusiv economia Poloniei. Aceste ţări pot avea de pierdut şi ca urmare a restricţiilor impuse politicii de coeziune. Există multe indicii că utopicul şi socialistul proiect 2020 va avea aceeaşi soartă ca Strategia de la Lisabona. Să sperăm că, între timp, aceasta nu va mai produce pagube.
Danuta Maria Hübner
Dle preşedinte, pentru ca orice strategie să fie eficace, crearea de legături puternice între obiectivele sale şi instrumentele politice existente este, în opinia mea, esenţială, iar eu consider că există patru instrumente politice principale drept mecanisme de punere în aplicare a strategiei UE 2020.
În primul rând, cel mai important este reglementarea pieţei interne, care stimulează concurenţa şi dinamismul economic şi recunoaşte obligaţiile sociale care rezultă din integrarea economică; şi, în această privinţă, aş dori să-mi afirm sprijinul puternic pentru ceea ce a declarat Malcom Harbour.
În al doilea rând, investiţia de capital în infrastructurile de transport, telecomunicaţii şi energie. Trebuie să investim capital la o scară fără precedent. Astfel, trebuie mobilizate atât finanţarea publică, cât şi cea privată; trebuie promovate puternic în special parteneriatele public/privat, iar instituţiile financiare europene trebuie consolidate pentru a putea depăşi barierele fondurilor mutuale de dezvoltare, generate de cumpărătorii de deficituri şi de creanţe bugetare naţionale.
În al treilea rând, cheltuielile publice din bugetul european. Întrucât obiectivele UE sunt în primul rând orizontale şi nu sectoriale, cheltuielile din bugetul UE trebuie să aibă la bază o abordare integrată a dezvoltării, combinată cu instrumente financiare şi inginereşti consolidate, şi să promoveze deschiderea economiilor noastre către concurenţa globală.
În al patrulea rând, coordonarea cheltuielilor din bugetele naţionale în domeniile prioritare prin metoda de coordonare deschisă. Totuşi, mecanismele slabe ale acestei metode, chiar dacă sunt îmbunătăţite, ne pot propulsa, din nefericire, numai foarte puţin în direcţia obiectivelor strategiei UE 2020 agreate; aşadar, nu poate fi decât un instrument auxiliar.
Coordonarea europeană trebuie să se concentreze pe domeniile în care există sau se poate dezvolta valoare adăugată reală şi acolo unde nu va submina concurenţa. Instrumentele politice disponibile trebuie utilizate în aşa fel încât să garanteze evitarea capcanei unui puternic model de creştere intervenţionist alimentat de politica industrială sectorială tradiţională. Aceasta ar putea submina atractivitatea Europei pentru investiţii şi afaceri, reducându-i potenţialul de creştere. UE 2020 trebuie să fie o strategie de creştere şi de creare de locuri de muncă, deoarece nu există altă opţiune.
Kader Arif
(FR) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, criza financiară, economică şi socială prin care trecem este fără precedent. Aceasta loveşte continentul nostru şi populaţia acestuia, cauzează imense probleme sociale şi umane, iar Grecia, din nefericire, este pentru noi un exemplu dur şi ruşinos în acest sens.
Şomajul creşte constant. Milioane de europeni au rămas deja fără slujbe, iar cifra creşte de la o zi la alta. Răspunsul trebuie să fie unul politic, puternic, rapid şi coordonat şi trebuie să ţină cont de grava criză a mediului prin care trecem, care necesită un nou model de dezvoltare.
Aceste crize numeroase produc, în rândul concetăţenilor noştri, multe aşteptări şi speranţe la care strategia Europa 2020 ar fi trebuit să răspundă. Totuşi, în faţa acestor provocări de o amploare excepţională, răspunsul nu s-a concretizat, lucru pe care îl regret. Orientările stabilite în martie de Consiliul European nu sunt la înălţimea acestei sarcini. Nu există determinare, ambiţie, dar, din nefericire, acest lucru nu mă mai surprinde.
Peste tot, dumneavoastră, membri ai Consiliului şi ai Comisiei, dumneavoastră şi comisarii dumneavoastră lăudaţi consecvenţa politicilor voastre. Totuşi, am impresia că acesta este doar un concept de tip paravan, pentru a masca lipsa dumneavoastră de acţiune. Nu aveţi o strategie consecventă care să combine politicile economice, sociale, comerciale, industriale, agricole şi de cercetare prin care să garantaţi o dezvoltare durabilă şi corectă.
În plus, dimensiunea externă a acţiunii europene referitoare la comerţ este de negăsit sau se află sub auspiciile dogmei liberale intangibile "Europa globală”. Dorim ca sectorul comercial să fie un instrument adecvat care să contribuie la crearea de locuri de muncă şi de creştere, la combaterea sărăciei şi la promovarea dezvoltării.
Totuşi, dumneavoastră urmăriţi - nu din motive tehnice, ci din motive politice - un obiectiv diferit: vă grăbiţi să reduceţi cheltuielile şi să tăiaţi salariile, vă grăbiţi să încheiaţi acorduri bilaterale de liber schimb în detrimentul multilateralităţii, cauzând astfel dumping social şi fiscal. Această politică este responsabilă pentru prea multe locuri de muncă pierdute, pentru prea multe locuri de muncă relocalizate şi pentru prea multe pagube sociale pentru a continua în felul acesta.
În încheiere, aştept de la Comisie şi Consiliu să reînvie spiritul european şi să respingă interesul naţional egoist, pentru a face din Europa nu doar un paradis al prosperităţii, ci şi al solidarităţii. Asiguraţi-vă că Europa arată o imagine de sine diferită nu numai propriilor săi cetăţeni, dar şi restului lumii: despre aceasta este vorba în rezoluţia Grupului Alianţei Progresiste a Socialiştilor şi Democraţilor din Parlamentul European.
Richard Seeber
(DE) Dle preşedinte, nu are sens să comentăm observaţiile facţiunilor politice de dreapta şi de stânga din acest Parlament, deoarece acestea sunt de fapt neimportante în această instituţie raţională întreţinută de forţe politice interesate de dezvoltarea Europei. Totuşi, dacă strategia UE 2020 este acum comparată cu un plan cincinal comunist, ar trebui să le replicăm acestora să caute politica economică într-un manual şi să-i citească istoria. Atunci vor vedea diferenţele.
Cei din extrema stângă - nu mă refer la forţele raţionale aflate puţin la stânga noastră - declară acum că Europa ar trebui să se întoarcă mai mult sau mai puţin la epoca comunistă. Din păcate, o parte a Europei a trăit comunismul şi ştim cu toţi ce s-a întâmplat. Putem să ne dorim multe lucruri, dar important este să creăm pentru cetăţenii noştri condiţiile necesare pentru o viaţă demnă şi prosperă, în care se pot bucura de educaţie şi de alte servicii oferite de societate.
Astfel, este necesar pentru noi, ca sistem politic, să luăm în considerare felul în care putem utiliza resursele existente în cel mai bun mod posibil. Este pur şi simplu o chestiune de realizare a acestei planificări. Orice familie şi orice autoritate locală analizează ce este de făcut cu resursele de care dispune pentru a se asigura că poate progresa într-un anumit timp. Este un lucru rezonabil.
Până în prezent, numai economia de piaţă - cu limite, nu o piaţă fără restricţii - a fost în realitate capabilă să asigure aceste servicii pe termen lung. Aşadar, are sens să analizăm la nivel european modul în care putem organiza economia de piaţă în Europa. Să gândeşti numai în interiorul graniţelor naţionale nu mai este o strategie de succes şi este destinată eşecului. Prin urmare, trebuie să analizăm modul în care putem face această piaţă europeană să îi servească pe cetăţeni. Nu este vorba despre competitivitate ca atare, ci despre a ne asigura că Europa este competitivă, astfel încât să se poată furniza servicii cetăţenilor. Acesta este miezul dezbaterii.
Mulţi colegi deputaţi au intrat deja în detalii. Aş dori să mă limitez la aceste declaraţii generale. Totuşi, celor din extremele politice va trebui să le spunem din când în când: cântăriţi-vă cuvintele, dar, înainte de toate, citiţi cărţile de istorie!
Silvia-Adriana Ţicău
Astăzi, în Uniunea Europeană, rata şomajului a ajuns la 10 %, iar în rândul tinerilor la 20 %. În acest an, 1 mai, ziua internaţională a celor ce muncesc, a fost una tristă, pentru că în Uniunea Europeană există 23 de milioane de şomeri.
Pentru a asigura locuri de muncă, trebuie să stabilim clar domeniile în care Uniunea trebuie să investească. Doar prin educaţie vom putea asigura tinerilor competenţele de care au nevoie pentru a avea un loc de muncă şi un trai decent. De asemenea, investiţiile în agricultură vor permite ca Uniunea să îşi asigure necesarul de bază pentru hrană şi pentru biocarburanţi.
Investiţiile în infrastructura de transport sunt vitale. Anul acesta revizuim lista de proiecte prioritare TEN-T: UE are nevoie de o infrastructură de transport feroviar de mare viteză, care să acopere toate capitalele Uniunii Europene şi marile oraşe europene, să modernizeze infrastructura rutieră, porturile şi aeroporturile. Consider că este o prioritate ca Uniunea să investească în dezvoltarea infrastructurii de transport în Europa de Est. Numai în felul acesta vom putea avea o piaţă internă cu adevărat eficientă. Toate aceste proiecte necesită, însă, resurse financiare de multe miliarde de euro, care însă se vor întoarce în bugetele publice prin taxe şi impozite şi, mai ales, prin locurile de muncă create şi prin dezvoltarea economică pe care o generează.
De asemenea, investiţiile în infrastructura de energie, în eficienţa energetică şi în energii regenerabile vor reduce dependenţa energetică a UE şi vor genera aproximativ 2,7 milioane de noi locuri de muncă până în 2030. Cu toate acestea, în loc să investim în iniţiativa Smart Cities, constatăm că peste 150 milioane de euro din planul european de redresare economică au rămas necheltuiţi. Nu în ultimul rând, este necesar ca Uniunea Europeană să investească în cercetare şi în dezvoltarea durabilă a industriei europene.
Domnule preşedinte, aş dori să închei prin a solicita Comisiei şi Consiliului înfiinţarea unui instrument similar Fondului european de ajustare la globalizare, pentru a-i sprijini pe funcţionarii publici care şi-au pierdut locul de muncă datorită crizei economice.
Enikő Győri
(HU) Doamnelor şi domnilor, cred că toţi ştim ce sarcină dificilă ne aşteaptă. Trebuie să formulăm o strategie comună pentru statele membre şi instituţiile Uniunii Europene, care ne va asigura că efectele ulterioare ale crizei vor fi combătute, permiţând în acelaşi timp Uniunii şi statelor sale membre să fie competitive în mediul economic global şi să se dezvolte într-un mod durabil din punctul de vedere al mediului, în aşa fel încât toţi cetăţenii Uniunii vor simţi imediat creşterea standardului lor de viaţă pe termen scurt.
Aş dori totuşi să fac două observaţii despre noua strategie, care consider că acoperă aspectele fundamentale, dar este important să menţionez două lucruri. În primul rând, o anumită precauţie şi prudenţă sunt justificate cu privire la obiectivele cuantificabile. Acestea trebuie să fie ambiţioase, dar realiste şi realizabile, acordând atenţie punctului din care pornit fiecare stat membru şi capacităţilor acestuia. Sărăcia înseamnă un lucru în Regatul Unit şi altul în Bulgaria. Sistemele noastre educaţionale sunt diferite. De exemplu, se naşte întrebarea dacă creşterea proporţiei celor cu studii universitare la 40 % este utilă peste tot sau dacă nu cumva sporim pur şi simplu numărul absolvenţilor universitari fără un loc de muncă. Cred, totuşi, că îmbunătăţirea formării profesionale ar trebui în orice caz inclusă printre obiectivele noastre.
A doua observaţie a mea se referă la faptul că strategia ar trebui să consolideze coeziunea internă a UE, cu alte cuvinte convergenţa acesteia. Sunt de acord că sectoarele-cheie ar trebui să primească asistenţă, deoarece acestea sunt motorul economiei europene. În acelaşi timp, nu trebuie să uităm că diferenţele interne dintre cele 27 state membre aflate în stadii de dezvoltare diferite doar s-ar adânci dacă am urmări o politică de dezvoltare economică unilaterală care ar accentua competitivitatea fără să abordeze caracteristicile distincte ale statelor membre. Fără coeziune internă nu va exista competitivitate externă. Eliminarea divergenţelor din regiunile subdezvoltate ar însemna pieţe mai mari, cerere reală şi potenţial de inovare pentru întreaga Uniune, concomitent cu mai puţină grijă socială. Trebuie stabilit un cadru pentru zonele mai puţin dezvoltate, care să le permită să profite de oportunităţile pieţei interne. În timp, toţi ar deveni astfel competitivi prin propriile puteri. Sper că vom găsi loc pentru coeziunea socială în noua strategie.
RadvilMorkūnaitė-Mikulėnien
(LT) Astăzi discutăm despre genul de Uniune Europeană pe care ne-ar plăcea să o vedem peste zece ani. În prezent, şomajul, în special în rândul tinerilor, este una dintre cele mai mari probleme ale Uniunii Europene şi, din nefericire, aceasta ne forţează să vorbim despre tinerii din prezent ca despre generaţia pierdută a acestei epoci. Vorbim despre crearea de noi locuri de muncă, despre protecţia mediului, despre promovarea iniţiativelor tinerilor, despre sprijinirea sistemului educaţional, despre multe alte elemente importante, dar în cea mai mare parte vorbim despre acestea ca şi cum ar fi elemente separate şi nu vedem imaginea de ansamblu. Din păcate, citind propunerile actuale referitoare la strategia Europa 2020 a UE, am impresia că acestea vor rămâne din nou vorbe goale dacă nu ţinem seama de opiniile celor care vor trebui să pună în aplicare această strategie, cu alte cuvinte, cei tineri. Aş dori ca strategia Europa 2020 să fie o punte între economie şi ecologie, pe care tocmai cei tineri ne-ar ajuta să o punem în aplicare, în aşa fel încât aceasta să devină pentru tineri o oportunitate de a-şi pune în valoare cunoştinţele şi de a crea viitorul Uniunii Europene. Întrucât eu însumi sunt un reprezentant al acelor tineri care pun în aplicare strategia, aş dori să prezint câteva propuneri concrete. În primul rând, haideţi să promovăm crearea locurilor de muncă în economia ecologică, cu alte cuvinte, să creăm oportunităţi pentru intensificarea sprijinului acordat afacerilor care creează locuri de muncă în economia ecologică şi care angajează tineri, indiferent dacă este vorba despre domeniul agricol, de producţie sau de domeniile transportului şi serviciilor. În al doilea rând, haideţi să dedicăm o mai mare atenţie ecologismului sau, ca să fiu mai exact, educaţiei ecologice, atât prin integrarea acesteia în programele de învăţământ, cât şi prin prezentarea ei ca o nouă disciplină. Odată ce vom fi adoptat aceste două măsuri, vom atrage mai mulţi tineri să participe la crearea economiei ecologice: tineri care posedă suficiente cunoştinţe, competenţe şi, cred, determinare. Mi-ar plăcea să fie mai puţin scepticism în Parlamentul European şi mai puţine comparaţii nefondate, precum cele pe care le-am auzit ieri, şi să fie mai multă determinare, optimism şi unitate.
Petru Constantin Luhan
Sunt convins că Europa 2020 va fi o Europă mai puternică economic şi mai inovatoare. Sunt convins că vom reuşi să ieşim din actuala criză economică şi financiară pentru că avem un potenţial uriaş în ceea ce priveşte forţa de muncă inovatoare a oamenilor, cât şi resursele naturale şi apreciez efortul Comisiei de a ne prezenta această comunicare.
Nu pot însă să nu aduc în discuţie politica de coeziune şi să nu îmi exprim nemulţumirea faţă de faptul că drumul parcurs spre îndeplinirea Strategiei de la Lisabona pare schimbat. Realizarea coeziunii economice, sociale şi teritoriale implică şi alte aspecte decât cele legate de creşterea inteligentă, durabilă şi favorabilă incluziunii. Prin noi şi aleşii noştri, cetăţenii spun că încă au nevoie de investiţii în infrastructură, acces la servicii şi dezvoltarea tuturor zonelor, indiferent cât de izolate sunt acestea.
Priorităţile stabilite pentru perioada 2007-2013 au demonstrat cât de mare este nevoia de îmbunătăţire a infrastructurii şi de susţinere a competitivităţii economice în zonele de convergenţă. Interdependenţa economiilor face necesară coeziunea şi asigurarea [...]
(Preşedintele întrerupe oratorul)
Sylvana Rapti
(EL) Dle preşedinte, permiteţi-mi să încep prin a exprima de la această tribună a Parlamentului European sincere condoleanţe pentru cei trei concetăţeni ai mei ucişi astăzi în incidentele din Atena. Îmi pare sincer rău că nu am auzit condoleanţe din partea dlui preşedinte Barroso în numele Comisiei. Sper ca dl Rehn, care îl reprezintă, să îndrepte această situaţie în cea de-a doua declaraţie a sa.
Al doilea lucru pe care doresc să-l spun este că această Comisie trebuie să acţioneze acum, deoarece, cu cât se amână mai mult găsirea unei soluţii la problemele cu care se confruntă Europa în prezent, şi astfel şi la problema Greciei, cu atât subminăm mai mult obiectivele propuse pentru 2020. 2020 se bazează pe 2010. Obiectivul de reducere a sărăciei are la bază prezentul. Prin măsurile pe care este forţată să le adopte, Grecia nu va putea contribui la îndeplinirea acestui obiectiv.
Trebuie să ajutaţi Grecia, pentru că, în caz contrar, 40 % din populaţie, care sunt tineri absolvenţi universitari, nu vor avea slujbe. Reflectaţi asupra acestui lucru şi luaţi măsuri acum.
Elisabeth Schroedter
(DE) Vă mulţumesc, dle preşedinte. Dl Barroso a vorbit despre măsurile ce trebuie luate în legătură cu strategia Europa 2020, dar apoi a părăsit sala. Va pierde una dintre cele mai importante măsuri. De aceea, mă voi adresa Preşedinţiei spaniole şi îi voi mulţumi Preşedintelui în exerciţiu al Consiliului pentru faptul că nu a părăsit sala şi că va urmări dezbaterea până la final.
Una dintre cele mai importante măsuri ce trebuie luate în contextul strategiei Europei 2020 este ocuparea forţei de muncă în contextul unei dezvoltări durabile, pentru a exploata potenţialul locurilor de muncă în economia ecologică. Aceasta presupune o iniţiativă cuprinzătoare pentru potenţialele locuri de muncă din economia ecologică. În această privinţă, trebuie să ne asigurăm că transformările şi drepturile lucrătorilor sunt de asemenea luate în considerare şi că există o iniţiativă privind formarea şi perfecţionarea profesională. Ştiu că Preşedinţia spaniolă şi cea belgiană lucrează la aceasta şi aş dori să vă încurajez să continuaţi această muncă şi să prezentaţi o iniţiativă a Consiliului înainte de sfârşitul anului.
John Bufton
Dle preşedinte, discutăm despre Europa 2020 - care va fi peste 10 ani -, dar cred că poate ar trebui să reflectăm asupra ultimelor 10 ore. Am aflat cu tristeţe profundă despre decesele din Grecia; este foarte trist. îmi exprim regretul pentru familiile afectate, iar condoleanţele mele sunt îndreptate către familiile şi prietenii celor care şi-au pierdut viaţa. Totuşi, cu câteva săptămâni în urmă am lansat în Parlament un avertisment cu privire la agitaţiile sociale generate de situaţia din zona euro şi de problemele cu care aceasta se confruntă.
Cred că este momentul ca acest Parlament, Comisia şi Consiliul să se trezească şi să realizeze că zona euro este deficitară: nu funcţionează. Am văzut probleme în Grecia. Simt că situaţia va continua în Spania şi, înainte ca mai multe vieţi să piară, nu credeţi că a sosit momentul să fim oneşti, să analizăm în mod real situaţia ţărilor din zona euro şi să admitem că aceasta este deficitară?
Piotr Borys
(PL) Dle preşedinte, economia UE continuă să fie cea mai puternică, dar acest Eldorado nu va dura neapărat la nesfârşit. Criza şi tragicele evenimente din Grecia ne-au arătat că trebuie să tragem chiar astăzi nişte concluzii din ambiţioasa strategie Europa 2020. Spre deosebire de Strategia de la Lisabona, ne trebuie îndrăzneală şi consecvenţă pentru a pune în aplicare strategia Europa 2020. De noi depinde dacă generaţiile viitoare vor trăi într-o Europă unită şi bogată sau dacă le vom lăsa într-o Europă dominată de criză.
Astăzi, 30 % dintre europeni nu au calificări profesionale. Aceasta explică planurile ambiţioase referitoare la educaţie: reducerea la 10 % a numărului elevilor care părăsesc şcoala înainte de absolvire şi 16 milioane de persoane să obţină calificări de studii superioare. Prin urmare, apelul meu se poate rezuma spunând că, în prezent, marile provocări din sectorul educaţional trebuie urmărite cu foarte mare conştiinciozitate şi rapiditate. Fac apel la măsuri coordonate şi foarte consecvente din partea tuturor instituţiilor UE şi a statelor membre.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Este păcat că preşedintele Comisiei nu a rămas, chiar dacă are câteva sarcini importante de rezolvat, deşi, în opinia mea, Europa 2020 este un document strategic de o importanţă supremă şi nu văd ce ar putea fi mai important pentru dl preşedinte în acest moment.
Totuşi, reiese clar din dezbaterea de aici, la care a participat întregul spectru politic, că acest document nu a produs mare entuziasm în Parlamentul European. Trebuie să afirmăm cu obiectivitate că situaţia din Europa la momentul elaborării acestui document este foarte complicată şi că documentul a apărut pe fundalul uneia dintre cele mai grave crize din istoria recentă. În opinia mea, unul dintre cele mai importante lucruri pe care strategia trebuie să le rezolve este, aşadar, protecţia persoanelor cele mai vulnerabile din punct de vedere economic, care trăiau în condiţii dificile înainte de criză, care continuă să trăiască în aceleaşi condiţii dificile şi astăzi şi care nu au cauzat criza.
De aceea, cred - iar aceasta este o sugestie concretă referitoare la acest document - că ar fi un lucru bun dacă orientarea care se aplică în domeniul sărăciei şi al excluziunii sociale ar fi adusă în prim-plan, astfel încât să nu fie o orientare secundară care să se aplice numai în domeniul ocupării forţei de muncă, ci una transversală care să se aplice în cazul tuturor acestor domenii importante.
Krisztina Morvai
(HU) Strategia pentru viitor a Europei este construită pe două sisteme de valori şi aş dori să atrag atenţia asupra faptului că aceste două sisteme de valori pot fi reconciliate numai cu mare dificultate, dacă pot fi reconciliate, astfel că trebuie să alegem între ele. Cuvintele-cheie pentru unul dintre sistemele de valori sunt competitivitate, creştere, globalizare, în timp ce pentru celălalt cuvântul-cheie este dezvoltare durabilă. Vorbim despre dezvoltare durabilă în sensul de mediu. Ştim că globalizarea şi creşterea forţată au consecinţe îngrozitoare pentru mediu. Aici nu se pune deloc problema dezvoltării durabile. Vorbim despre dezvoltare durabilă în sens social. Acei oameni, mici proprietari, întreprinzători mici şi mijlocii, printre alţii, care nu pot face faţă concurenţei acerbe şi globalizării, decad, ies din competiţie şi sărăcesc. Acest lucru este complet contrar dezvoltării durabile în sens social. Eu şi electoratul meu suntem de părere că dintre cele două sisteme de valori trebuie să alegem dezvoltarea durabilă.
Diego López Garrido
Dle preşedinte, aş dori să încep prin a răspunde întrebării directe adresate mie de către dl Bokros. Acest subiect a fost menţionat şi de dl Cofferati, care nu este prezent în acest moment, şi de dna del Castillo, care, de asemenea, nu este prezentă. Şi alţii l-au menţionat.
De ce a eşuat Strategia de la Lisabona? Aceasta a fost întrebarea directă adresată de dl Bokros.
Cred că există mai multe motive şi ar fi puţin exagerat şi arogant din partea mea să încerc să simplific situaţia. Totuşi, dacă ar trebui să aleg unul dintre aceste motive pentru a explica insuccesul Strategiei de la Lisabona, cred că cel mai convingător ar fi faptul că Uniunea Europeană, care a adoptat piaţa unică la acea vreme, care a adoptat o monedă unică, nu a făcut paşii necesari către o uniune economică. Acest pas nu a fost făcut.
Tratatul de la Maastricht vorbea despre uniunea economică şi monetară. Am rămas în uniunea monetară, dar nu ne-am îndreptat către uniunea economică.
Acesta este motivul pentru care cred că strategia Europa 2020 trebuie să facă parte dintr-o nouă fază a Uniunii, respectiv pasul către uniunea economică. Această uniune economică înseamnă, în primul rând, guvernarea economică şi socială a Uniunii.
Un element fundamental al acelei uniuni economice este o strategie de creştere şi de creare a unei forţe de muncă de înaltă calitate, care reprezintă scopul principal al acestei dezbateri. Este o dezbatere pe care o consider foarte interesantă şi extrem de bogată din punct de vedere al contribuţiilor şi care are, de asemenea, noi dimensiuni importante, care nu făceau parte din Strategia de la Lisabona sau asupra cărora nu s-a insistat la fel de mult. De exemplu, dimensiunea tehnologică sau socială, pe care le-au menţionat dl Cofferati, dl Cercas şi dl Arif, şi dimensiunea de combatere a schimbărilor climatice, care face legătura cu cele spuse de dna Schroedter.
Totuşi, uniunea economică nu se poate realiza numai prin deţinerea unei strategii de creştere şi de creare a unei forţe de muncă de calitate. Mai există şi alte aspecte. Aceasta ar răspunde întrebării adresate de dna Harms, care nu este prezentă în acest moment.
În plus, avem nevoie de ceva la care dl comisar Rehn, care va lua cuvântul imediat după mine, lucrează şi la care am făcut referire mai devreme. Avem nevoie de coordonarea politicilor economice, de ocupare a forţei de muncă şi sociale, ceea ce nu s-a întâmplat în Europa şi nici în Strategia de la Lisabona.
Este, de asemenea, ceva ce Tratatul de la Lisabona ne cere. Articolul 5 din Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene prevede că statele membre trebuie, sunt obligate - nu este facultativ - să îşi coordoneze politicile economice şi de ocupare a forţei de muncă. De asemenea, acestea ar putea, dacă ar dori - iar eu sunt de părere că ar trebui - să îşi coordoneze politicile sociale.
Pe lângă o strategie de creştere şi de creare de locuri de muncă şi o coordonare a politicilor economice şi de ocupare a forţei de muncă, avem nevoie de o supraveghere europeană a pieţelor financiare. Acesta este pachetul de măsuri de supraveghere la care făceam referire anterior şi în legătură cu care am primit un răspuns de la dl Verhofstadt. Sunt încântat că dumnealui este de acord ca Parlamentul European să adopte o poziţie faţă de pachetul de măsuri de supraveghere financiară cât mai curând posibil.
În plus, iată ce dl Barroso evidenţia în mod deosebit în discursul său: trebuie să avem o dimensiune externă. Uniunea economică a Europei trebuie să aibă o dimensiune externă; o singură poziţie externă, şi anume în cadrul G20. Mă refer la cele afirmate de dl Barroso, cu care sunt de acord aproape în întregime.
Ceea ce ne trebuie, de asemenea, pentru uniunea economică sunt instituţiile de guvernare: un Consiliu European care să lanseze linii strategice, o Comisie care să monitorizeze şi să aplice strategia şi organe legislative pentru strategie: Consiliul şi Parlamentul European.
În plus, avem nevoie de instrumente de stimulare a acestei strategii, cum ar fi autorizarea fondurilor structurale şi a fondurilor europene pentru a ghida această strategie, ceea ce nu s-a prea întâmplat - sau cel puţin nu în mare măsură - în timpul ultimilor ani ai Strategiei de la Lisabona.
Iată ce cred că se petrece deja în Uniunea Europeană: un pas înainte spre etapa următoare, etapa pe care o presupune secolul XXI. Această etapă este cea a globalizării, care este o uniune economică. Nu doar piaţa internă sau uniunea monetară, dar şi uniunea economică. Acesta este drumul pe care trebuie să-l urmăm şi trebuie să o facem în mod consecvent, prin dialog interinstituţional, după cum se întâmplă în această după-amiază aici, şi să o facem cât mai repede posibil.
Cred că aceasta cere poporul european de la noi toţi.
Olli Rehn
membru al Comisiei. - Dnă preşedintă, aş dori să vă mulţumesc pentru dezbaterea foarte minuţioasă şi responsabilă din această seară şi permiteţi-mi, de asemenea, să corectez o afirmaţie referitoare la preşedintele Barroso. Acesta nu a omis să transmită condoleanţe în numele Comisiei. Doresc să mă alătur dumnealui şi să transmit condoleanţe familiilor şi prietenilor celor care au căzut victime actelor de violenţă petrecute astăzi la Atena. Diferenţa de opinie este ceva normal în democraţie, însă recurgerea la violenţă nu este niciodată acceptabilă.
Creşterea durabilă şi crearea de locuri de muncă se plasează, într-adevăr, în centrul strategiei Europa 2020 şi doresc să spun câteva cuvinte despre stabilitatea financiară, care reprezintă o condiţie necesară pentru revenirea la o creştere durabilă şi la obiectivele strategiei Europa 2020. O puteţi numi "Europa 2010”, fiindcă fără aceasta nu putem deveni Europa 2020.
Decizia luată duminica trecută de statele membre din zona euro privind activarea mecanismului de asistenţă financiară coordonată şi condiţionată pentru Grecia nu a fost o decizie uşoară, însă a fost o decizie necesară. Era măsura responsabilă şi corectă care trebuia luată. Comisia are acum sarcina de a asigura coordonarea lansării bilaterale şi aplicarea sistematică şi riguroasă a condiţiilor impuse.
Sprijinul financiar oferă Greciei un răgaz pentru a restabili sustenabilitatea finanţelor publice şi competitivitatea generală a economiei. Măsura este necesară nu numai pentru a oferi sprijin Greciei, ci şi pentru a proteja stabilitatea financiară în Europa, astfel încât situaţia din Grecia să nu se extindă, asemenea unui incendiu, peste întreaga Europă. Stabilitatea economică este o necesitate în procesul actual de redresare economică a Europei, pentru a asigura o creştere durabilă şi crearea de locuri de muncă.
Unii dintre dumneavoastră aţi menţionat efectul de contagiune şi preocupările faţă de situaţia altor ţări din zona euro şi din Uniunea Europeană. Nimeni nu poate nega faptul că în perioada recentă au existat tensiuni pe pieţele financiare, însă, ca în cazul oricăror alte pieţe financiare, există depăşiri semnificative. Toate statele membre din zona euro iau măsuri pentru a-şi consolida finanţele publice, în special Portugalia şi Spania.
Grecia este un caz aparte în zona euro şi acum în Uniunea Europeană. Mai concret, statele membre din zona euro, împreună cu Comisia, BCE şi FMI se ocupă de cazul Greciei. Am încredere că vom reuşi să depăşim aceste provocări extraordinare.
De asemenea, trebuie să învăţăm de pe urma crizei; acesta este un lucru important pentru guvernanţa economică a Europei 2020. Ultimele evoluţii din economia europeană, în special în ceea ce priveşte Grecia, au arătat că se impune de urgenţă consolidarea guvernanţei economice în Europa. Săptămâna următoare, Comisia va înainta propuneri concrete privind modalităţi de asigurare a unei mai bune coordonări a politicilor economice şi a unei mai bune supravegheri bugetare în statele membre ale Uniunii Europene.
Uniunea Economică şi Monetară este mai degrabă monetară decât economică. Este momentul să dăm un sens şi dimensiunii economice. Aceasta era, de altfel, ideea de bază pe care au avut-o în vedere părinţii fondatori ai Uniunii Economice şi Monetare. Principiul după care ne ghidăm este acela că este întotdeauna mai eficient să prevenim decât să corectăm, prin urmare ne vom construi propunerile pornind de la consolidarea măsurilor de prevenire, fără a neglija însă nici măsurile de corecţie. Propunerile noastre se întemeiază pe trei elemente fundamentale.
În primul rând, trebuie să consolidăm Pactul de stabilitate şi creştere, atât în ceea ce priveşte latura preventivă, cât şi latura corectivă. Avem nevoie de o supraveghere bugetară mai sistematică şi mai riguroasă, astfel încât cazul Greciei să nu se mai repete.
În al doilea rând, trebuie să privim dincolo de supravegherea bugetară. Trebuie să găsim soluţii pentru dezechilibrele macroeconomice şi pentru diferenţele de competitivitate, prin urmare trebuie să creştem competitivitatea exporturilor, ceea ce constituie o urgenţă pentru multe ţări, precum şi cererea internă, acolo unde este necesar şi posibil.
Al treilea element fundamental se referă la instituirea unui mecanism de soluţionare a crizelor. Mecanismul financiar pentru Grecia serveşte scopurilor actuale impuse de necesitatea imediată. Cu toate acestea, este evidentă necesitatea instituirii unui mecanism permanent de soluţionare a crizelor bazat pe exigenţe ridicate, coroborate cu factori care descurajează activarea sa. După cum spunea preşedintele Barroso mai devreme, paza bună trece primejdia rea şi ne oferă şi mijloacele de a face faţă scenariului celui mai pesimist.
Prin urmare, contez pe sprijinul dumneavoastră. Contez pe sprijinul Parlamentului European în efortul de consolidare a guvernanţei economice în Europa. De asemenea, îi invit peşefii de stat şi de guvern din zona euro şi, într-un sens mai larg, Consiliul European, ca vineri să susţină propunerile noastre şi să ia neîntârziat măsuri rapide pentru punerea în aplicare şi concretizarea acestor propuneri. De ce? Pentru că nu ne mai permitem nicio amânare şi, ca atare, solicit tuturor să ia decizii cât mai rapid, astfel încât să putem garanta succesul strategiei Europa 2020 şi să asigurăm baze solide pentru creşterea durabilă şi crearea de locuri de muncă în Europa. Este ceea ce cetăţenii noştri aşteaptă de la noi.
Preşedinta
Dezbaterea a fost închisă.
Votul va avea loc în cea de-a doua perioadă de sesiune din mai.
(Şedinţa a fost suspendată timp de cinci minute din motive tehnice)
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Vilija Blinkevičiūt 
în scris. - (LT) Europa traversează o perioadă dificilă pe fondul crizei economice globale, redresarea este încă fragilă şi statele membre plătesc un preţ diferit pentru surmontarea crizei. Uniunea Europeană are nevoie de o nouă strategie orientată spre crearea de noi locuri de muncă, investiţii în educaţie, garantarea oportunităţilor de învăţare de-a lungul vieţii şi îmbunătăţirea condiţiilor de trai. Aş dori să atrag atenţia asupra unuia dintre angajamentele cele mai importante ale Comisiei, acela de a reduce sărăcia în Europa şi de a creşte incluziunea socială. Cu toate acestea, doresc să subliniez faptul că, pentru îndeplinirea acestui angajament este nevoie de măsuri specifice, precum întărirea standardelor sociale minime obligatorii şi aplicarea unui salariu minim la nivelul întregii Uniuni Europene, dar şi de măsuri suplimentare pentru protejarea grupurilor sociale celor mai vulnerabile. Doresc, de asemenea, să menţionez că obiectivele noii strategii reprezintă un obiectiv al întregii Europe pe care trebuie să îl atingem prin măsuri aplicate atât la nivel naţional, cât şi la nivelul UE. De aceea, invit Comisia să continue dialogul cu statele membre, pentru a se asigura că deciziile naţionale corespund obiectivelor fundamentale ale UE, fiindcă numai atunci strategia se va materializa în rezultate concrete şi nu va rămâne doar o colecţie de slogane frumoase.
Vasilica Viorica Dăncilă  
în scris. - Este imperios necesar ca, atât politica comună agricolă, cât şi politica de coeziune, să sprijine strategia europeană pentru ocuparea forţei de muncă şi creştere economică. Consider că PAC trebuie să ofere răspunsuri imediate la efectele pe care le are criza economică asupra întreprinderilor agricole, cum ar fi lipsa de acces la credit al agricultorilor, constrângeri asupra veniturilor agricole şi un şomaj în creştere în zonele rurale; trebuie să continue să ofere soluţii la ameninţarea prezentată de părăsirea teritoriului, la depopularea zonelor rurale şi la îmbătrânirea populaţiei rurale în Uniunea Europeană, pentru a asigura durabilitatea pe termen lung a comunităţilor rurale în Uniune.
Ţin să menţionez că, în lumina acestor provocări, PAC după 2013 trebuie să trimită semnale puternice şi să ofere răspunsuri atât la îngrijorările comunităţii rurale, cât şi la cele ale societăţii în general, printr-o politică alimentară puternică, durabilă, bine finanţată, credibilă şi multifuncţională. Subliniez faptul că este nevoie urgentă să se atragă generaţii de tineri în zonele rurale şi să se ofere oportunităţi economice noi şi alternative pentru ca ei să asigure o populaţie rurală durabilă şi cred că şomajul în zonele rurale ar trebui să fie soluţionat prin oferirea unor oportunităţi de diversificare şi a unor noi surse de venit
Ioan Enciu  
în scris. - Doresc să mulţumesc Comisiei şi Consiliului pentru declaraţiile privind noua strategie europeană pentru ocuparea forţei de muncă şi creştere economică. Consider că stabilirea unor noi obiective în domeniul energiei reprezintă un factor-cheie pentru o utilizare mai eficientă a resurselor în Europa până în 2020. Vreau să pun în vedere Comisiei faptul că unele state membre vor avea nevoie de sprijin special pentru a putea dezvolta şi implementa tehnologii în domeniul energiei regenerabile, în vederea realizării obiectivului de a produce 20 % din energie din surse regenerabile. Doresc să subliniez impactul pozitiv al susţinerii iniţiativelor privind Agenda Digitală, care reprezintă iniţiative emblematice în materie de creare de noi competenţe şi locuri de muncă şi aştept din partea Comisiei propuneri legislative concrete care să abordeze dezvoltarea mediului online prin crearea unor facilităţi financiare şi administrative de promovare a afacerilor online şi a comerţului electronic. În materie de cercetare şi inovare în Europa, salut răspunsul dnei comisar Quinn referitor la nevoia de a îmbunătăţi infrastructura de cercetare în noile state membre. Institutele de cercetare şi oamenii de ştiinţă aşteaptă din partea Comisiei şi a Consiliului măsuri rapide şi coordonate de rezolvare a acestei probleme, care să le ofere oportunităţi egale de participare la programele-cadru.
João Ferreira  
Criza profundă în care neoliberalismul care domină Europa a aruncat continentul i-a determinat pe autorii strategiei Europa 2020 să încerce să învăluie obiectivele urmărite într-o retorică socială şi ecologistă, propagandă răspândită din plin. Însă nici chiar în această retorică nu îşi mai găsesc locul obiectivele privind "ocuparea deplină a forţei de muncă” şi "eradicarea sărăciei”, care se regăseau în predecesoarea sa, Strategia de la Lisabona. Cu toate acestea, ceea ce ştim despre instrumentele strategiei Europa 2020 nu lasă loc îndoielilor: aceasta este o strategie învechită prin care se urmăreşte justificarea unor politici vetuste şi viabilizarea lor, cu consecinţe bine cunoscute. În final, flexibilitatea crescută şi dereglementarea pieţei muncii, prioritatea acordată aprofundării pieţei interne, liberalizarea şi privatizarea cât mai multor domenii economice, precum şi liberalizarea şi dereglementarea schimburilor internaţionale au fost, împreună, instrumentele care au generat situaţia actuală. Menţinerea acestor instrumente nu înseamnă altceva decât "intrare în faliment” şi o cale sigură către dezastru economic, social şi ecologic. Cei peste 20 de milioane de şomeri sunt folosiţi pentru a impune o devalorizare şi mai mare a forţei de muncă rămase, care se reflectă în larga răspândire a nesiguranţei locului de muncă, ocuparea intermitentă a forţei de muncă şi şomaj structural. În final, "economia socială de piaţă” cu care ne lăudăm nu înseamnă altceva decât comercializarea tuturor sectoarelor vieţii sociale, a naturii şi a resurselor naturale.
Edit Herczog  
în scris. - (HU) În Uniunea Europeană creşterea economică a stagnat, iar şomajul a depăşit 10 %. Prin urmare, se impune elaborarea unei strategii de creştere durabilă şi de creare de locuri de muncă, care să revitalizeze Uniunea. Însă aceasta depinde de capacitatea Uniunii de regenerare, de reconstruire a economiei pe noi baze şi de capacitatea cetăţenilor săi de a-şi schimba mentalitatea. Această reînnoire poate fi asigurată în Uniunea Europeană prin inovare, cercetare şi dezvoltare. În interesul viitorului cetăţenilor săi, Uniunea Europeană lucrează la elaborarea unei strategii de creştere pentru 2020, bazată pe inovare, cercetare şi dezvoltare, care ar putea garanta o creştere economică continuă şi crearea de noi locuri de muncă pentru cetăţenii săi.
În absenţa resurselor, cercetarea şi dezvoltarea nu pot crea mijloacele financiare necesare, prin urmare nu pot valorifica la maximum oportunităţile de inovare. Inovarea este posibilă doar prin parteneriate şi măsuri comune de sprijin. Resursele se pot obţine la trei niveluri: UE, statele membre şi sectorul privat. La nivelul societăţilor comerciale, inovarea implică existenţa unor resurse umane corespunzătoare. Acestea pot fi asigurate prin sisteme eficiente de educaţie şi formare, operate în mod coordonat la nivelul statelor membre. Universităţile au nevoie de sprijin pentru a produce tineri cercetători capabili să ofere IMM-urilor oportunităţi continue de inovare. În educaţie, principalele două tendinţe în care există oportunităţi de inovare sunt digitalizarea şi reducerea consumului de energie.
Cătălin Sorin Ivan  
în scris. - (RO) Adâncirea crizei economice din Grecia şi atingerea unui nivel de şomaj stabilizat la aproximativ 10 % în Uniunea Europeană impune aplicarea imediată a strategiei Europa 2020. Pentru realizarea acestor obiective este necesară o acţiune credibilă, consolidată, care să urmărească ieşirea din criză, iar ocuparea forţei de muncă este unul din elementele-cheie în acest plan. Cu toţii suntem de acord că în UE trebuie să existe forţă de muncă înalt calificată, capabilă să facă faţă provocărilor prezente şi viitoare, pentru a crea o economie mai competitivă şi mai durabilă. Totuşi, cuvintele frumoase nu sunt de ajuns pentru a rezolva problemele actuale. De aceea doresc să vă reamintesc că sunt necesare investiţii urgente nu numai în dezvoltarea competenţelor adecvate, ci şi în sistemele educaţionale, care trebuie să fie puse în concordanţă cu cerinţele pieţei. Statele membre trebuie să adopte o atitudine proactivă în îndeplinirea angajamentelor pe care şi le-au asumat în cadrul Consiliului European. În acelaşi timp, acestea trebuie să adopte măsuri care să scoată UE din criza actuală şi să favorizeze creşterea economică.
Tunne Kelam  
în scris. - Subiectul cel mai important în discuţia despre viitorul strategiei Europa 2020 este problema necesităţii şi a dezvoltării durabile. Este evident că strategia de la Lisabona a fost ineficientă, de aceea trebuie să evaluăm în mod realist dacă viitoarea strategie Europa 2020 poate să dea rezultate. Pentru a asigura succesul strategiei Europa 2020 este esenţial să existe o colaborare între statele membre, instituţiile UE şi toţi actorii societăţii civile. Abordările de sus în jos şi de jos în sus trebuie să aibă un punct comun. Trebuie stabilite criterii realiste pentru creşterea ratei de ocupare a forţei de muncă, în special a forţei de muncă tinere. Sistemele de învăţământ din Europa trebuie să se orienteze tot mai mult către cercetare şi inovare; sunt indispensabile investiţiile masive în educaţie. Trebuie asigurată o mai bună coordonare între piaţa muncii şi educaţie. Conceptul de învăţare continuă, pe tot parcursul vieţii, trebuie abordat cu seriozitate. În acest sens, susţin cu tărie necesitatea unor sisteme mai eficiente de învăţământ profesional şi a unei colaborări mai strânse cu sectorul privat. În condiţiile creşterii competitivităţii globale, Europa trebuie să îşi urmărească toate obiectivele cu ambiţie şi dedicare. Altfel, vom avea din nou o strategie care se aseamănă mai degrabă cu planurile cincinale ale Uniunii Sovietice. O strategie europeană convingătoare pentru crearea unei Europe mai puternice ar trebui să aibă un rol primordial la nivel global.
Ádám Kósa  
în scris. - (HU) Orientările integrate pentru creştere economică şi locuri de muncă reprezintă elementele esenţiale ale strategiei UE 2020. În ceea ce priveşte proiectele de directive referitoare la ocuparea forţei de muncă, este important de menţionat că o creştere favorabilă a incluziunii este posibilă doar prin investiţii reale în oameni. O durată de viaţă mai lungă nu înseamnă neapărat o carieră productivă mai lungă. Investiţiile în sănătate sunt deosebit de necesare în Ungaria, unde durata de viaţă este mult mai scurtă decât în Europa de Vest, iar rata natalităţii este în scădere. Aptitudinile necesare trebuie să existe chiar şi la o vârstă mai înaintată, iar acest lucru este posibil doar printr-un sistem de sănătate mai modern şi mai accesibil. Cu alte cuvinte, trebuie acordată o atenţie mai mare creării de locuri de muncă accesibile unui număr din ce în ce mai mare de persoane în vârstă, care rămân active pe piaţa muncii. Acest lucru ar fi, de asemenea, în beneficiul persoanelor cu handicap mai tinere. De aceea, sănătatea merită o prioritate specială (de exemplu, îmbunătăţirea condiţiilor de muncă, reabilitare mai eficientă, facilitarea menţinerii stării de sănătate etc.) La acest lucru se face referire şi în Orientarea nr. 8 (investiţii în dezvoltarea resurselor umane), deşi fără o atenţie specială şi fără detalii concrete. Există multe dezbateri pe tema sistemelor de sănătate din Europa şi din alte părţi ale lumii, însă nu există nicăieri o abordare unitară. Totuşi, trebuie să înţelegem că pentru a asigura competitivitatea pe termen lung a Europei, rata de dependenţă trebuie echilibrată cu o populaţie mai sănătoasă şi mai activă. Le solicit instituţiilor europene să ia în calcul acest aspect la elaborarea şi punerea în aplicare a strategiei lor.
Iosif Matula  
în scris. - Sunt un susţinător al Strategiei "Europa 2020” pentru o creştere economică inteligentă (bazată pe cunoaştere şi inovare), ecologică şi favorabilă incluziunii sociale. Doresc ca această strategie să se materializeze în crearea de locuri de muncă bine plătite şi în creşterea nivelului de trai al oamenilor. Pentru a avea o Europă puternică şi echilibrată, trebuie să acordăm mare atenţie dezvoltării economice a regiunilor din noile state membre, pentru reducerea decalajelor existente. Desigur, construirea unei infrastructuri adecvate trebuie să fie o prioritate.
Doresc să accentuez însemnătatea implementării iniţiativei emblematice "Tineretul în mişcare”. Trebuie să sporim finanţarea programelor europene care vizează modernizarea continuă a învăţământului la toate nivelurile, precum şi mobilitatea profesorilor, studenţilor şi cercetătorilor. Calitatea educaţiei în şcolile şi universităţile europene trebuie să crească, în acord cu cerinţele pieţei muncii. Prin politici şi finanţări adecvate, trebuie să încurajăm învăţarea limbilor străine, multidisciplinaritatea, dublele specializări în universităţi, care sunt importante pentru performanţa în cercetarea ştiinţifică şi în inovare, precum şi pentru creşterea şanselor tineretului pe piaţa muncii. Este de apreciat şi faptul că Strategia 2020 propune un "Cadru pentru încadrarea în muncă a tinerilor”, la nivel european.
Rareş-Lucian Niculescu  
în scris. - Istoria Agendei Lisabona a dovedit că principiile şi ideile frumoase nu sunt suficiente, cel mai important pas fiind implementarea măsurilor propuse. Din nefericire, criza economică şi financiară s-a suprapus cu finalul Agendei Lisabona. Totuşi, consider că nu ar fi corect să atribuim crizei întreaga responsabilitate pentru eşecul acestui program, fără a încerca să vedem unde a greşit Uniunea Europeană în procesul de implementare. Poate că lecţia învăţată ne va prinde bine în implementarea viitoarei strategii UE 2020.
Cred că dispunem de instrumente comunitare importante pentru punerea în practică a noii strategii şi mă refer în primul rând la politica de coeziune. Trebuie însă subliniat faptul că nu putem abandona obiectivele politicii de coeziune pentru a redistribui fonduri în vederea atingerii strategiei UE 2020. Ar fi o greşeală cu consecinţe grave asupra statelor membre care au nevoie de aceste fonduri pentru a recupera decalajele de dezvoltare care le separă de celelalte state, ar însemna falimentul principiului coeziunii la nivel european.
Kristiina Ojuland  
în scris. - (ET) Dle preşedinte, trebuie salutată iniţiativa Comisiei de a contura strategia pentru viitor "Europa 2020: o strategie pentru o creştere inteligentă, durabilă şi favorabilă incluziunii”, dacă de gândim că au trecut prea mulţi ani de când multe ţări europene îşi organizează economia şi bugetul după principiul "după noi potopul”. În ciuda eforturilor lăudabile ale Comisiei de a elabora strategia, mă uimeşte naivitatea de care aceasta dă dovadă. Declaraţia Comisiei creează imaginea unei Europe verzi, egale, întemeiate pe o economie de piaţă socială, fără a fi însă clar ce resurse se vor folosi pentru concretizarea acesteia. În Uniunea Sovietică exista obiceiul ca, la anumite perioade, să se promită instaurarea comunismului după zece ani, în ciuda realităţii efective. Speranţa mea este că, după ce Strategia declarativă de la Lisabona s-a dovedit a fi un fiasco, Comisia nu doreşte să avanseze din nou o utopie în cuvinte goale, cu care să îi amăgim pe cetăţenii europeni. Astăzi nu avem nevoie de vise, ci de măsuri concrete pentru salvarea economiei europene de la declin. Este momentul să începem reforme structurale serioase în Europa, în special în domeniul politicilor sociale, deoarece modelul actual de bunăstare socială nu mai este sustenabil.
Rovana Plumb  
în scris. - Reducerea nivelului sărăciei din UE cu minim 25 % până în 2020 este strâns legată de creşterea ratei de ocupare până la 75 %. O ţintă cantitativă de reducere a sărăciei este problematică. Sărăcia include aspecte economice, sociale, culturale şi educaţionale, iar pentru atingerea obiectivului propus sunt necesare mai degrabă ţinte calitative decât cantitative.
În România, datele oficiale prezentate în luna martie 2010 indică un grad de ocupare mult sub nivelul minim prevăzut de Strategia UE 2020 (50 % faţă de 75 %), iar tendinţa de scădere continuă, datorită contextului actual economic. Femeile, persoanele de peste 45 de ani şi tinerii au în continuare cele mai mari dificultăţi la angajare. Este greu de crezut că România va putea atinge această ţintă până în 2020.
Trebuie să găsim răspunsuri la întrebări legate de contribuţia întregului potenţial de muncă şi cunoaştere a grupurilor din societate, femei şi bărbaţi, tineri, vârstnici şi migranţi la piaţa muncii, de reducere a şomajului în rândul tinerilor sau cum creştem efectiv participarea femeilor pe piaţa muncii diversificând participarea lor în toate sectoarele de activitate. Fără un răspuns clar la aceste întrebări, cele două ţinte legate de creşterea ratei de ocupare şi reducerea nivelului de sărăcie vor avea acelaşi final ca Agenda Lisabona.
Georgios Stavrakakis
în scris. - (EL) Doresc să-mi declar mulţumirea faţă de concluziile Consiliului din martie, care a recunoscut importanţa politicii de coeziune în cadrul strategiei Europa 2020, eliminându-se astfel neajunsul major care exista în textul iniţial al Comisiei, în care nu se făcea nicio menţiune la politica de coeziune. De asemenea, atât dl Barroso, cât şi dl comisar Hahn au recunoscut importanţa crucială a contribuţiei politicii de coeziune la realizarea acestei strategii. Politica de coeziune a avut o contribuţie decisivă la creşterea competitivităţii şi ocupării forţei de muncă, cu precădere prin "alocare de fonduri” şi trebuie să valorificăm tot ceea ce s-a realizat în această privinţă. Totuşi, aceasta nu înseamnă că politica de coeziune va fi redusă la un simplu instrument de punere în aplicare a strategiei Europa 2020. Potenţialul său este mult mai mare. Fiind o manifestare concretă a principiului solidarităţii la nivel local şi regional, aceasta garantează viabilitatea iniţiativelor de dezvoltare şi faptul că strategia Europa 2020 va servi obiectivului general al UE privind consolidarea coeziunii în toate cele trei dimensiuni, respectiv cea economică, cea socială şi cea teritorială, şi nu se va limita la dezvoltarea economică unilaterală. În final, trebuie să valorificăm potenţialul politicii de coeziune pentru a evita suprapunerea obiectivelor şi a finanţărilor prevăzute de diferite politici europene.
Csaba Sándor Tabajdi  
în scris. - (HU) Strategia UE 2020 trebuie să promoveze o "revoluţie verde” în economia europeană, o restructurare economică orientată spre economisirea energiei, protecţia mediului şi creştere durabilă, precum şi inovaţiile în domeniul ecologiei. Totuşi, dezvoltarea nu înseamnă doar ajutorarea acelor regiuni europene care au ajuns deja la un nivel peste medie. Ar trebui să concentrăm cea mai mare parte a eforturilor de dezvoltare pe sprijinirea regiunilor subdezvoltate şi dezavantajate. Există încă diferenţe enorme între Europa de Est şi Europa de Vest în ceea ce priveşte eficienţa economică. În Bulgaria, spre exemplu, este necesară o cantitate de energie de trei ori mai mare decât în Germania pentru a produce o unitate de PIB, astfel că, dacă preţul energiei creşte, competitivitatea ţării va continua să scadă.
În promovarea restructurării verzi a economiei, Uniunea Europeană nu trebuie să uite politicile comunitare cu eficienţă dovedită, care au fost deja aplicate, precum politica agricolă comună şi politica de coeziune. Politica agricolă comună va fi de asemenea necesară pentru atingerea obiectivelor stabilite în domeniul protecţiei mediului şi al combaterii schimbărilor climatice. Cei mai buni custozi ai mediului rural european sunt chiar producătorii agricoli. Totuşi, strategia UE 2020 nu poate avea succes fără politica de coeziune. Politica de coeziune oferă toate instrumentele şi flexibilitatea necesară unei politici de dezvoltare economică a UE. Cu instrumentele oferite de politica de coeziune putem atinge obiectivele stabilite în orice domeniu. De exemplu, putem să continuăm eforturile de dezvoltare a surselor de energie regenerabilă, să îmbunătăţim eficienţa energiei şi a resurselor şi să sprijinim inovaţiile ecologice.
Nuno Teixeira  
Au trecut zece ani de la adoptarea Strategiei de la Lisabona şi majoritatea obiectivelor sale au rămas neîndeplinite. Ceea ce mă îngrijorează cel mai mult este slaba creştere economică, întrucât creşterea economică este o condiţie prealabilă pentru atingerea altor obiective, precum şi faptul că, în doar doi din cei zece ani ai strategiei, creşterea economică a depăşit 3 %.
Strategia de la Lisabona a fost ambiţioasă, însă i-a lipsit puterea de acţiune, fiind bazată pe măsuri juridice fără caracter obligatoriu şi pe metoda deschisă de coordonare. În afară de obiectivele care privesc ocuparea forţei de muncă, noua strategie Europa 2020 cuprinde obiective în domeniul educaţiei, al mediului, al combaterii sărăciei şi al investiţiilor în inovare. Atât noile obiective, cât şi instrumentele necesare pentru atingerea acestora sunt stabilite de statele membre, de aceea, având în vedere criza şi angajamentul privind planurile de stabilitate şi creştere (PSC), avem nevoie de mecanisme de guvernanţă mai eficiente şi de o coordonare economică şi bugetară reală între ţări. Programul vine într-un moment de incertitudine economică şi în contextul în care şomajul a atins un nivel ridicat, reducerea acestuia impunându-se ca o prioritate imediată. Comisia trebuie să preia comanda şi să conducă acest proces. O creştere economică puternică este esenţială pentru a ţine pasul cu planurile de stabilitate şi creştere, iar aceasta ar putea fi stimulată prin reformele şi investiţiile care stau la baza strategiei Europa 2020.
Iuliu Winkler
în scris. - (HU) Părerea mea este că trebuie să avem vise îndrăzneţe: strategia Europa 2020 trebuie să se extindă la toate zonele de cooperare din cadrul Uniunii Europene şi să devină o strategie europeană pe termen mediu şi lung. Însă, pentru a reuşi trebuie să existe solidaritate între cetăţenii Europei. Conform Tratatului de la Lisabona, noua strategie este elaborată cu contribuţia celor 27 de state membre ale Uniunii Europene extinse, pentru ca cetăţenii noştri să poată avea sentimentul participării la un efort european comun. Alegătorii unguri din România aşteaptă ca Uniunea Europeană să îşi exprime această solidaritate prin găsirea unei soluţii rapide pentru aducerea regiunilor din sudul şi estul Europei Centrale la standarde egale. Strategia trebuie să abordeze probleme precum dezvoltarea mai accentuată a ţărilor noastre, piaţa internă, promovarea agriculturii şi a IMM-urilor, dar şi aspecte sensibile precum reţeaua socială, provocările demografice, egalitatea de şanse pe piaţa forţei de muncă, întrepătrunderea sistemelor şi reţelelor europene în toate aspectele vieţii. Strategia Europa 2020 trebuie să fie o strategie de recuperare a decalajului şi de convergenţă.
Artur Zasada  
În dezbaterile asupra strategiei Europa 2020, nu trebuie să neglijăm sectorul transporturilor, care reprezintă un element foarte important şi semnificativ. Sectorul transporturilor generează aproximativ 10 % din PIB-ul Uniunii Europene şi asigură peste 10 milioane de locuri de muncă. De asemenea, acest sector are un rol semnificativ în contextul pieţei interne europene şi al dreptului la libera circulaţie a persoanelor şi a mărfurilor. În opinia mea, aspectele legate de transportul feroviar trebuie abordate ferm şi cu celeritate. Convingerea mea este că putem extinde reţeaua de coridoare feroviare transeuropene până în 2020. Consider că, începând cu 2014, întregul material rulant nou şi toate noile conexiuni feroviare ar trebui dotate cu sisteme compatibile cu Sistemul european de gestionare a traficului feroviar.
