Situationen i Albanien (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är kommissionens uttalande om situationen i Albanien.
Štefan Füle
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Tack för att du bjudit in mig för att tala om Albanien denna kväll. Trots att Albanien är en del av det europeiska fastlandet har landet varit isolerat under en stor del av 1900-talet. Nu är Albanien emellertid öppet och tillgängligt. Det har blivit ett land med ett europeiskt perspektiv.
I dag befinner sig Albanien i en politisk kris. Händelserna i Tirana fredagen den 21 januari 2011 var tragiska. Det alltmer bittra politiska dödläget har lett till fyra onödiga dödsfall. Tonläget i Tirana måste förändras. Det måste bli ett slut på den farliga nedåtgående spiralen. Den politiska krisen måste lösas. Detta är de albanska politiska ledarnas gemensamma ansvar.
Det är vad medborgarna i Albanien med rätta förväntar sig. De demokratiskt folkvalda representanterna måste agera som sådana: representera folket och hitta demokratiska kompromisser.
Om lösningen på krisen ligger hos landet självt måste vi som utomstående göra allt vi kan för att främja en sådan lösning. Verkställande direktören för Europeiska avdelningen för yttre åtgärder, Miroslav Lajčák, har besökt Tirana två gånger för att träffa presidenten, premiärministern och ledaren för oppositionen, och jag är glad över att han är här med mig i dag.
Hans budskap för vice ordföranden för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik, Cathy Ashton, och mig var tydliga: För det första att få ett stopp på våldet och utreda händelserna den 21 januari. Dessa utredningar bör utföras av de rättsliga myndigheterna utan politisk inblandning.
För det andra att upphöra med den verbala misshandeln och det implicita och explicita undergrävandet av de statliga institutionerna.
För det tredje att få fart på den politiska dialogen igen: att erkänna att man har ett gemensamt ansvar när det gäller att garantera en mer positiv framtid för Albanien. Inom den närmaste framtiden innebär det att tillsammans se till att fria, rättvisa och öppna lokalval kan hållas.
För det fjärde att påbörja den viktiga uppgiften att genomföra de tolv prioriteringar som beskrivs i kommissionens yttrande från 2010. Regeringen och oppositionen måste göra detta tillsammans.
De politiska ledarnas och allmänhetens reaktioner på Miroslav Lajčáks besök var uppmuntrande och positiva. Det finns en viss slagkraft som kan och bör utnyttjas för att vända krisen till en möjlighet.
De två albanska ledarna välkomnar den uppmärksamhet de får, men de har fastnat i sin egen interna återvändsgränd och EU:s goda vilja och stöd kan inte ersätta en dialog mellan ledarna.
Vi kan bidra till att överbrygga klyftan genom vårt aktiva engagemang. Vi kan emellertid inte göra detta förrän båda sidor visar prov på en äkta vilja att prioritera Albaniens framtid i Europa framför partipolitik och personlig misstro.
Det finns inte utrymme för att vara selektiv. Albanien måste uppfylla alla Köpenhamnskriterierna, däribland de som handlar om interaktiv politisk dialog och ett fungerande parlament - eller ingenting.
Följande krävs: ett EU-perspektiv som överensstämmer med rådets slutsatser och bygger på Köpenhamnskriterierna. Perspektivet beskrivs tydligt i kommissionens yttrande från 2010 om de tolv prioriteringar vars effektiva genomförande skulle göra det möjligt för Albanien att påbörja anslutningsförhandlingar med EU. I dessa tolv prioriteringar ingår bl.a. att förbättra de demokratiska institutionernas funktion samt den politiska dialogen, rättssäkerheten och reformen av domstolarna, kampen mot organiserad brottslighet och skyddet av de mänskliga rättigheterna.
Dessa tolv prioriteringar och Köpenhamnskriterierna är inte bara en övning för politikerna. Snarare är de något som innebär tydliga och mätbara fördelar för medborgarna. Albaniens politiker måste snarast sätta de albanska medborgarnas intressen först.
Låt oss omvandla dessa prioriteringar till en EU-ram för att ta itu med de aktuella politiska utmaningarna i Albanien. Av detta skäl skickade jag en skrivelse till premiärminister Berisha en vecka före demonstrationerna i januari, där jag beskrev en färdplan baserad på dessa tolv prioriteringar för att hjälpa Albanien att ta sig ur dödläget. Vi blev alla vittnen till de tragiska händelser som skedde.
Det är inte försent. Om vi får tydliga signaler på att det finns en ömsesidig vilja att använda denna EU-ram till att gradvis komma till rätta med det politiska dödläget och den senaste krisen kommer vi att reagera positivt.
Europaparlamentet har också en viktig roll att spela. Som politiker kan ni sända ut ett tydligt budskap till andra politiker. Ett tydligt gemensamt budskap från parlamentet och hela EU om att det finns en vilja att engagera sig skulle få alla i Albanien att överväga hur man bäst agerar.
Låt mig ta tillfället i akt att uppmana Albaniens premiärminister Berisha att skapa en verkligt inkluderande politisk miljö i Albanien. Andra politiska krafter och organisationer som företräder det civila samhället skulle gynnas av europeisk integration.
Låt mig även uppmana socialistpartiets ledare Rama att se till att hans oppositionsparti är konstruktivt och drar nytta av de fördelar som finns, samtidigt som det tar ansvar för denna inkluderande politiska miljö som vi vill se i Albanien.
Michael Gahler
Herr talman, herr Füle, mina damer och herrar! Först av allt vill jag tacka dig så mycket för ditt tydliga uttalande. Jag anser att det har mottagits väl. Jag anser att utvecklingen på områdena demokrati och rättssäkerhet är nödvändig för att Albanien ska kunna inleda anslutningsprocessen till EU. Detta omfattar fungerande demokratiska institutioner som används på rätt sätt. Parlamentet är den plats där demokratiska debatter bör äga rum. Därför har medborgarna valt ledamöterna i parlamentet. Detta forum kan inte ersättas av händelser på gatan och framför allt inte på ett sådant sätt som Edi Rama försökte göra den 21 januari.
Jag uppmanar socialistpartiet att delta fullt ut i parlamentsprocessen och presentera politiska alternativ i parlamentet. Det är dags att få ett slut på tvivlet angående valresultatet. Socialistpartiet bör ta ansvar för sin roll som parlamentarisk opposition. Det bör utnyttja möjligheten att utforma specifika förslag inför framtiden, däribland inom den parlamentariska utredningskommittén. Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE) och OSSE:s sekretariat för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter (ODIHR) har upprättat rekommendationer för att förbättra de grundläggande villkoren för valen. Det är viktigt att socialisterna engagerar sig även på detta område. Jag har hört att Edi Rama under sitt besök här i Strasbourg gick med på att delta i lokalvalen den 8 maj. Jag välkomnar hans beslut. Jag hoppas att hans försäkran inte bygger på några villkor eller innehåller några kryphål. Det är uppenbart att Edi Rama lyssnar på de goda råd som hans socialistkolleger ger honom och även i mötena med andra grupper.
Jag kan försäkra honom om att många personer i vår grupp spelar en aktiv roll på våra vägnar i Albanien och stöder den inkluderande strategi som Štefan Füle nämnde. Den har gjort det möjligt för oss att gemensamt bidra till en positiv framtid för Albanien.
Adrian Severin
Herr talman! Den politiska situationen i Albanien i dag kan verkligen kallas ett dödläge. Det finns inget slut på denna kris som ibland är lugnare, och ibland våldsammare.
Förra året antog parlamentet en resolution där alla inhemska aktörer uppmanades att förhandla fram en politisk lösning på krisen och bygga upp en minimisamförstånd på nationell nivå. Resolutionen nonchalerades av de politiska krafterna och framför allt av regeringen. På samma sätt ignoreras nu kommissionens och rådets rekommendationer.
Det är oacceptabelt att utövandet av rätten att samlas och protestera i ett land som är drabbat av korruption beskrivs som en statskupp.
Det är oacceptabelt att de statliga institutionernas trovärdighet - presidentämbetet, statsåklagaren och andra - undergrävs av uttalanden från regeringschefen.
Det är oacceptabelt att de som skjuter civila demonstranter kallas nationens hjältar och utlovas amnesti.
Nya lokalval kommer snart att äga rum. Under de nuvarande förhållandena kommer de att utgöra ett politiskt test för alla politiska intressenter. Vi ber kommissionsledamot Füle och verkställande direktör Lajčák att göra sitt bästa för att säkerställa internationellt stöd till och internationell övervakning av dessa val för att se till att de blir fria och rättvisa, eller att vi åtminstone kan bedöma hur fria och rättvisa de är.
Vi stöder kommissionens strategi, framför allt kommissionsledamot Füles strategi. Vi stöder de åtgärder som Miroslav Lajčák vidtagit. Vi måste begära att alla politiska krafter ser till att det blir ett slut på den här krisen eftersom alternativet är isolering av Albanien och äventyrande av dess europeiska perspektiv.
Marietje Schaake
Herr talman! När det gäller Albanien har detta varit en mycket intressant dag för mig. Jag har talat med företrädarna för de två största politiska partierna där. Jag frågade dem båda hur de anser att landet ska röra sig framåt och hur det politiska dödläget ska brytas för att man ska kunna lyfta fram problem som påverkar alla medborgare: att bekämpa organiserad brottslighet, få ett slut på korruption samt skapa sysselsättning och möjligheter för den yngre generationen.
Ingen av dem lyckades komma med ett svar. Det föreföll viktigare att skylla på varandra. Det verkar som om det politiska etablissemanget i Albanien bryr sig mer om sig själva än om sitt folk. Jag behöver knappast säga hur svårt det är för oss att övertyga våra väljare när vi propagerar för en utvidgning av EU. Trots motståndet vill Alliansen liberaler och demokrater för Europa att västra Balkan ska bli en del av EU:s territorium.
Vi anser att EU är en gemenskap som bygger på värderingar som innebär att man lämnar ett splittrat förflutet bakom sig och väljer en gemensam framtid. Vi måste uppmana de albanska myndigheterna att göra detsamma och inte låta sig kvävas av de förflutnas skuggor utan stiga in i framtidens ljus. Låt dem inte heller glömma bort att det först och främst är deras eget ansvar att sörja för medborgarnas välbefinnande och att de inte ska neka dessa medborgare en europeisk framtid eftersom det är kristallklart att den politiska krisen hämmar alla framsteg.
Nya val kommer att hållas i maj och förberedelserna inför detta pågår. De bör stödjas av alla politiska partier. Jag välkomnar förslaget att EU bör spela en aktiv roll för att säkerställa att de både är fria och rättvisa. Men demokrati är en lång process och innebär sannerligen mer än bara ”en person - en röst”. Det krävs demokratiska institutioner och rättssäkerhet och dess styrka avgörs av respekten för minoriteter. Demokratin handlar inte om att ”vinnaren tar allt”.
EU-anslutning är en lång resa som kräver hårt arbete och gemensamt engagemang, och de reformer som Albanien har gjort gynnas bäst av samarbete och fortsatt engagemang i EU-processen.
Marije Cornelissen
Herr talman! Krisen i Albanien är inte ny. Krisen tog vare sig sin början i januari, i och med våldet mot demonstranterna, eller 2009, när socialistpartiet bojkottade parlamentet efter valet och hungerstrejken inleddes.
Krisen handlar om politisk kultur. Bojkotter, hungerstrejker och demonstrationer är normala företeelser inom albansk politik. Detsamma gäller för korruption, manipulation av medierna och politiska utnämningar. Det är en enorm skillnad mellan allt detta och den typ av politik som vi vill se i ett land som är på väg mot anslutning.
Jag hoppas innerligt att medborgarna i Albanien så småningom får en ansvarsfull regering och ett ansvarsfullt parlament, med politiker som sätter medborgarnas välfärd före sin egen prestige och sina egna intressen. Båda sidor måste börja arbeta mot att nå detta skede. Regeringen har ett särskilt ansvar. Regeringar har monopol på våld och regeringar har ett särskilt ansvar att bortse från partipolitik för att göra det som är rätt för folket.
Vi bör kunna förvänta oss att denna regering gör allt den kan för att förhindra att det som skedde i januari inträffar på nytt. Vi bör även kunna förvänta oss att den samarbetar fullt ut när det gäller en oberoende utredning av vad som skedde i januari för att kunna ta hårdare tag mot korruptionen bland de egna och skapa utrymme för parlamentarisk debatt. Oppositionen har också ett ansvar. Den måste också göra allt den kan för att förhindra en upprepning av våldsamheterna från januari genom att samarbeta fullt ut så att ordentliga och rättvisa val kan genomföras i maj och genom att för en gångs skull delta i den parlamentariska debatten, i synnerhet när det gäller frågor som den skyhöga arbetslösheten i Albanien.
Hur får man då dessa partier att gå så långt? Jag var full av hopp i november när kommissionsledamot Füle såg till att bollen hamnade hos Albanien och sade att det inte skulle ske några framsteg förrän landet löser detta. Albanien skulle då ges kandidatstatus. Dessvärre ledde detta inte till någon förändring. Jag hoppas nu att Miroslav Lajčák kommer att lyckas med det som andra har misslyckats med, nämligen att få båda parterna till förhandlingsbordet och nå ett genombrott. Jag är hoppfull, men jag är inte säker på att detta kommer att kunna uppnås utan att vi utövar vår makt.
Jag anser att vi bör överväga påföljder mot landet. Det måste tydliggöras att underlåtenhet i dessa förhandlingar kommer att få konsekvenser. Påföljderna måste emellertid drabba de politiska ledarna och inte medborgarna. Det innebär att vi inte under några omständigheter får rucka på Albaniens undantag från viseringskravet, vilket är ett förslag jag har hört nämnas i korridorerna. Vi skulle verkligen skada medborgarna om vi gjorde det. Jag vill ha en försäkran från kommissionsledamoten om att liberaliseringen av viseringsbestämmelserna inte kommer att missbrukas i denna politiska process.
Att ta tillbaka kontrollen över IPA-medel från Albanien och placera den i EU:s händer är emellertid ett förslag som vi skulle kunna överväga. Detta skulle möjliggöra alla större investeringar i landet, men regeringen skulle mer eller mindre ställas under förmyndarskap. Det förefaller vara en påföljd som skulle drabba politikerna och inte folket. För det albanska folkets skull hoppas jag verkligen att båda sidor kommer att vara villiga att kompromissa så att detta inte blir nödvändigt och att Miroslav Lajčák kommer att lyckas.
Charles Tannock
Herr talman! Om Albanien ska kunna göra framsteg på vägen mot dess slutliga mål om EU-anslutning måste landets politiska ledare engagera sig på ett mer konstruktivt, demokratiskt och moget sett. Förra månadens våldsamheter var en påminnelse om den instabilitet som präglar Albaniens politik.
Jag undrar också om rådet och kommissionen har övervägt att se över förra årets beslut om att bevilja albaner viseringsfria resor till EU mot bakgrund av den blodsutgjutelse som naturligtvis kan komma att leda till ökad ekonomisk emigration till Schengenområdet om utländska direktinvesteringar upphör.
Ett sådant steg skulle vara ett sätt att understryka det faktum att Albanien fortsätter att svika EU:s förväntningar. Organiserad brottslighet och korruption blomstrar fortfarande och domstolarna manipuleras alltför ofta av politiker. Premiärminister Berisha lade sig till och med i gripandet av gardesofficerare som beordrats av statsåklagaren. Officerarna hade skjutit mot protesterande, och premiärministern hävdade att en statskupp hotade. De demokratiska institutionerna är svaga och pressfriheten är otillräcklig.
Beslutet från Edi Ramas socialistparti om att bojkotta parlamentet med det påstådda valfusket som förevändning har förvärrat Albaniens instabilitet. Det finns inte någon möjlighet för Albanien att börja anta de reformer som krävs för att återfå EU:s förtroende under den nuvarande instabila politiska situationen. Instabiliteten kan även leda till att Nato omprövar sin egen utvidgningspolitik med tanke på att Albanien blev en del av alliansen för mindre än två år sedan. Natos ledare måste nu fråga sig om Albanien beviljades medlemskap för tidigt.
Förutom min egen oro över Albaniens politiska instabilitet och hur den kommer att påverka landets EU-ambitioner är jag skeptisk till Albaniens strategiska prioriteringar. Albanien är fullvärdig medlem i Organisation of the Islamic Conference (OIC), en lobbygrupp inom FN vars makt och inflytande ökar. Lobbygruppen främjar sina egna medlemmars intressen och blockröstar i frågor som rör politik för mänskliga rättigheter. Två av OIC:s medlemmar är Albanien och Turkiet, som båda har undertecknat Kairodeklarationen om de mänskliga rättigheterna i islam där sharialagarna uppges vara grunden för mänskliga rättigheter i de muslimska länderna.
Albanien måste precis som Turkiet nu besluta sig för om man ska anamma västerländska värderingar eller prioritera att ge sharialagarna, som Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna här i Strasbourg bedömer som oförenliga med europeiska värden, företräde. I rättvisans namn måste jag emellertid säga att Albaniens medlemskap i OIC endast förefaller vara symboliskt. I praktiken är Albanien trots allt ett sekulärt land. Det förefaller som om det albanska ledarskapets skäl att bli medlem av OIC snarare handlar om att locka till sig pengar från Mellanöstern, än att vara kopplat till några starka religiösa övertygelser, men detta kan naturligtvis ändras i framtiden.
Nikolaos Chountis
Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag hade hoppats att det politiska dödläget skulle ha lösts när nu arton månader har gått sedan det senaste parlamentsvalet i Albanien. Jag hade hoppats att det som vi sade skulle hållas i åtanke efter de rekommendationer som gjorts och den resolution som antagits av Europaparlamentet. Jag var övertygad om att Albaniens förhoppningar om europeisk integration skulle fungera som ett starkt incitament, eftersom det är det som det albanska folket vill, nämligen att inte bara det politiska problemet, utan även de ekonomiska, sociala och demokratiska problemen ska lösas. Dessvärre fortsätter dödläget. Oavsett vem som bär det största ansvaret anser jag inte att det är vår uppgift att döma det albanska folket.
Dessvärre har saker och ting försämrats. Jag vill återigen uttrycka min sorg över offren för demonstrationerna den 21 januari. Vi motsätter oss det eskalerande våldet och efterlyser ett stopp på förtrycket, respekt för mänskliga och demokratiska rättigheter samt att de som bär ansvaret straffas.
Jag kommer emellertid inte att dölja det faktum att jag oroar mig över det kommande lokalvalet i maj. Vi måste helt enkelt göra vad vi kan för att se till att alla nödvändiga skydd inrättas så att valet kan genomföras friktionsfritt. Vi måste övertyga alla de politiska krafterna om att de ska delta i valförfarandet och valet måste följa internationella regler för riktiga och demokratiska val.
Jag anser att vår hjälp, hjälpen från Europaparlamentet och EU i allmänhet - och här instämmer jag med Štefan Füle - måste vara kompletterande och stödjande och att den naturligtvis inte får färgas av partitillhörighet eller politisk vänskap (om ni ursäktar uttrycket). Det är inte vår uppgift att ge det albanska samhället en lösning på det albanska problemet. Detta måste hanteras av det albanska folket, av de politiska krafterna i Albanien. Jag instämmer inte i de tankar som uttryckts om att åtgärder bör vidtas när de flesta åtgärder vi har hört nämnas drabbar det albanska folket. Jag anser inte att detta kommer att leda till något positivt resultat.
Jag anser att vårt bästa sätt att utöva påtryckningar är genom EU:s institutioner, inom ramen för förbindelser med ett land som knackar på dörren till EU, genom att betona att alla dessa händelser dessvärre fördröjer landets utsikter till anslutning. Vi måste påpeka att dödläget endast kan lösas genom ett ansvarsfullt ställningstagande från de politiska ledarna och en vilja till politisk dialog och inte med en inställning som bygger på principen ”vinnaren tar allt” eller liknande.
Jag anser att om de politiska ledarna i Albanien insisterar på denna typ av agerande och denna strategi så kommer dödläget och krisen att förvärras och det kommer att bli omöjligt för landet att ta itu med allvarliga problem förutom det politiska problemet. Dessa problem kommer, om de inte redan har uppstått, att uppstå på grund av den ekonomiska krisen som redan har drabbat grannländerna Italien och Grekland, med tanke på att pengar från dessa länder till viss del bidrar till den ekonomiska situationen i Albanien. Följaktligen är en lösning på det politiska dödläget, det politiska ansvaret och den politiska dialogen det som kommer att hjälpa de politiska ledarna att hitta en snabb lösning på de problem som Albanien står inför.
Bastiaan Belder
Herr talman! Under 1990-talet besökte jag Albanien flera gånger i egenskap av journalist. Varje gång imponerades jag av de talangfulla ungdomar jag mötte. Det måste finnas en framtid för ett land med sådana ungdomar. I somras förstärktes min tro på Albaniens europeiska framtidsutsikter under en sommarskola i södra Vlorë.
I morse mejlade jag två albanska akademiker om kvällens debatt. De är båda i trettioårsåldern och har båda beslutat sig för att stanna i Albanien. De skulle kunna tjäna mycket mer utomlands, men har valt att stanna. De vill hjälpa sitt eget folk och sin egen kyrka. Vad kan de då göra när det gäller det politiska dödläget i deras hemland? Deras budskap är tydligt och ett rop på hjälp: ”Låt inte våra politiska ledare klara sig själva, Europa. Om ni gör det kommer de att förstöra vår nations framtid. Tvinga båda partierna, socialisterna och demokraterna, att förhandla tills de når en lösning.”
Jag är den första att erkänna att detta är lättare sagt än gjort, men detta var trots allt ett rop på hjälp. Jag är emellertid övertygad om att du kommer att vilja göra ditt bästa för att uppfylla de förhoppningar som många hederliga albanska medborgare har på Europa och dig som ansvarig kommissionsledamot. Jag hoppas att du kommer att ha den styrka som krävs och önskar dig all framgång.
Avslutningsvis vill jag ta upp en annan lika viktig fråga som rör Albanien. En källa i Tirana har varnat mig för risken att ett stort antal albanska flickor och kvinnor i vår kommer att resa till Västeuropa och hamna i prostitutionsringar. Delar du denna oro, herr kommissionsledamot? Vilka resurser har EU när det gäller att vidta preventiva åtgärder mot människohandel med kvinnor och gromning där flickor i Albanien lockas till prostitution?
Béla Kovács
(HU) Herr talman! Det politiska livet i Albanien har befunnit sig i ett dödläge sedan parlamentsvalet 2009. Parlamentet kan inte övervaka regeringen och de parlamentariska institutionerna fungerar dessvärre inte effektivt. Det faktum att socialisterna anklagar regeringen för valfusk och korruption samt kräver dess avgång och att val hålls före 2013, som planerat, samt det faktum att premiärminister Berisha är ovillig att avgå och anklagar oppositionen för att försöka ta sig till makten med våld tyder på att förhandlingarna med EU är dömda att misslyckas mycket snabbt.
EU anser att kandidatländerna måste öka kampen mot korruption och organiserad brottslighet. Detta är inte bara viktigt för EU, utan även något som gynnar samhällena i de berörda länderna, för att inte tala om att det kan bidra till att kandidatländernas profil förbättras. Av detta skäl kommer en lösning av den aktuella situationen definitivt kräva att de demokratiska institutionerna återupprättas.
Eduard Kukan
(EN) Herr talman! Den politiska krisen i Albanien har varat alltför länge. Det handlar inte om en återvändsgränd eller ett dödläge utan om en utdragen politisk kris. Den skadar landets rykte, dess medborgare och deras strävan efter en europeisk framtid.
Vi får inte låta denna politiska kris och dessa spänningar fortgå. Det vi måste göra nu är att sända ett gemensamt budskap om att vi vill ha Albanien som kandidatland, men att de politiska ledarna på båda sidor måste visa sin vilja att lösa de politiska problemen i enlighet med rättssäkerheten, grundlagen och den grund som de demokratiska institutionerna utgör.
Vi har under alltför lång tid försökt hjälpa till att hitta en lösning på situationen utan att nå några påtagliga resultat. Vi fördömer kraftigt de våldsamheter som ägde rum på Tiranas gator i samband med demonstrationerna den 21 januari. De händelser som kostade fyra människor livet måste utredas ordentligt.
Albanien väntar på lokalvalen i maj i år. De kommer att utgöra ytterligare ett test av landets demokrati. Det är återigen dags för de politiska ledarna att koncentrera sig på att hitta garantier för att valen inte leder till ytterligare spänningar och en förlängning av krisen.
Sammanfattningsvis vill jag betona vikten av de politiska budskap och förslag som kommissionsledamot Füles tal i början av denna debatt innehöll. Det bästa sättet för parlamentet att bidra till detta arbete är att ställa sig bakom förslagen och på så sätt sända ett tydligt gemensamt budskap till de albanska politiska partierna.
Hannes Swoboda
(DE) Herr talman! Först av allt vill jag tacka Štefan Füle för hans tydliga uttalande i dag och för hans långvariga engagemang i denna fråga. Jag vill också tacka Miroslav Lajčák för den hängivenhet han visat prov på de senaste månaderna. Han är van vid att hantera och lösa besvärliga problem. Jag önskar dem båda lycka till. Debatten har lett till en enad front och ett gemensamt stöd för dessa mäns försök att hitta en lösning för Albanien.
Jag erkänner att jag var skeptisk när denna debatt inleddes. Ingenting skulle kunna vara värre för utvecklingen i Albanien än anklagelser från den ena sidan i parlamentet mot den andra, anklagelser som påminner om dem från de två största politiska grupperna, regeringen och oppositionen i Albanien. Jag är mycket glad över att vi har lyckats enas om en gemensam strategi, åtminstone fram till nu. Jag hoppas att så förblir fallet. Båda sidor, båda politiska grupper - regeringen och oppositionen - måste engagera sig i arbetet med att hitta en lösning på krisen.
Jag instämmer med Bastiaan Belder. En kort tid efter Hoxharegimens fall reste jag till Albanien. Jag slogs av sinnesstämningen och entusiasmen hos de unga. Jag är emellertid mycket besviken när jag ser vad detta har resulterat i och vad det inte har resulterat i. Jag måste säga att den politiska klassen i Albanien inte kan tillgodose folkets önskningar och idéer.
Naturligtvis har vi fortfarande vår politiska samhörighet och vår personliga vänskap. Det är emellertid nödvändigt att vi säger till båda sidor att de måste sätta sig ned tillsammans och försöka se till att lokalvalen åtminstone är öppna. Vi uppmanar även båda sidor att vara beredda att genomföra de krav som utarbetats av OSSE:s sekretariat för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter (ODIHR) inför dessa val, antingen genom lagstiftning eller praktiska åtgärder så att det verkligen kan hållas rättvisa och öppna val i framtiden.
Jag anser också att parlamentet bör skicka så många valobservatörer som möjligt, trots det faktum att det är lokalval det handlar om, eftersom valen kan bli början på ett nytt politiskt klimat i Albanien. Det är vad Albanien är i akut behov av.
Jag instämmer med alla dem som har sagt att om ingenting förändras i Albanien så kommer landet att bli isolerat. Vi vill emellertid inte att Albanien ska isoleras. Vi vill att landet ska röra sig mot Europa.
Stanimir Ilchev
(BG) Herr talman! Jag vill börja med att säga att det albanska samhället och det albanska folket är ett specialfall, men jag ber er att inte missförstå mig. Deras historia är annorlunda och deras kulturella traditioner är annorlunda. Vissa av dessa olikheter har blivit en del av deras nationella särdrag, det sätt som det har utvecklats på fram till i dag och detta påverkar hur de uppfattar politiska processer och utvecklar dem.
Om vi ska instrumentalisera problemet som diskuteras måste vi visa prov på kreativitet, flexibilitet och fantasi. Jag anser t.ex. att vi inte bara bör kontakta ledarna för de två största politiska partierna som är oense med varandra utan även de inofficiella ledarna för det albanska samhället.
Vissa saker som har sagts om sharialagarna och Islamic Conference stämmer, men vi måste hålla i åtanke att albanerna är toleranta gentemot alla tre huvudreligioner i landet, däribland den östortodoxa och katolska kyrkan. Alla dessa tre grupper har inflytelserika ledare, precis som icke-statliga organisationer och ungdomar. Vi bör även vända oss till dessa ledare när vi försöker få de två politiska partierna att försonas.
Ulrike Lunacek
(DE) Herr talman, herr Füle, herr Lajčák, mina damer och herrar! Även jag vill tacka Štefan Füle och Miroslav Lajčák för deras hårda arbete och deras insatser för att hitta en väg ut ur det här problemet. Det gläder mig även att debatten i dag inte har reducerats till käbbel mellan de politiska grupper som är i konflikt med varandra i Albanien. Det hade varit mycket beklagansvärt för parlamentet om det hände, och jag hoppas att det inte kommer att gå så långt.
Den institutionella krisen i Albanien är i själva verket också en kris i den politiska kulturen. Det handlar om verbalt våld som har övergått i gatuvåld och orsakat fyra dödsfall. Jag håller med om att detta måste utredas. Det är viktigt att ta reda på vem som faktiskt bär skulden till detta. Detta verbala våld som övergått i gatuvåld skulle dock kunna äventyra Albaniens anslutning till EU.
Precis som Štefan Füle redan har förklarat handlar det om att göra klart för de politiska opponenterna i Albanien att deras uppgift är att agera i det albanska folkets intresse. Om Albanien ska bli ett EU-land måste det hitta en lösning på den här politiska krisen. Man måste sätta sig ner vid samma bord och sluta upp med dessa ständiga anklagelser, där en grupp anklagar den andra och vägrar inse att man själv också kan bidra till förändring. Det är vad som behövs. De ständiga anklagelserna om vem som började och vem som bär skulden hör inte hemma i en EU-stat. Jag hoppas att de rivaliserande partierna kommer att dra lärdom av detta och inse att den här situationen inte kan fortgå.
Om Edi Rama och hans parti verkligen deltar i de lokala valen, som han antydde till några av oss i dag att han tänker göra, och utser ledamöter till valkommittén, så välkomnar jag detta och hoppas att det är ett första steg mot att se till att de lokala valen kan genomföras på ett öppet och insynsvänligt sätt och att resultatet accepteras efteråt.
Parlamentet stöder helt och fullt den liberaliseringsprocess som redan har nämnts. Min begäran till Štefan Füle är följande: Jag hoppas att kommissionen inte överväger att överge viseringsliberaliseringen för de albanska medborgarna som en eventuell sanktion mot de två rivaliserande partierna. Jag hoppas att den inte gör det. Min andra fråga gäller möjligheterna att utöva större påtryckningar om de två partierna inte uppnår en överenskommelse. Ett alternativ är, vilket Marije Cornelissen redan har sagt, att frånta regeringen ansvaret för förvaltningen av medlen från instrumentet för stöd inför anslutningen och lämna tillbaka dem till kommissionen. En annan möjlighet kan vara att frysa medlen från detta instrument. Detta skulle dock orsaka lidande bland befolkningen, vilket inte kan vara vår avsikt. Vad tänker kommissionen göra om man inte kommer fram till någon lösning?
En sista fråga: I Dick Martys rapport till Europarådet anklagades den albanska säkerhetstjänsten för att vara inblandad i eller stödja organsmuggling. Vet ni om den albanska säkerhetstjänsten och det albanska rättssystemet är beredda att samarbeta?
Jaroslav Paška
(SK) Herr talman! Sedan de allmänna valen 2009 har det politiska läget i Albanien varit spänt på grund av det jämna valresultatet, vilket den besegrade politiska sidan har beskrivit som valfusk.
De albanska socialisterna under ledning av Edi Rama anklagar premiärminister Sali Berisha för valfusk, men även för att ha gjort sig skyldig till omfattande korruption och för att ha försämrat befolkningens levnadsförhållanden. Vid en protestdemonstration som anordnades av oppositionen i Albaniens huvudstad Tirana den 21 januari krävde mer än 20 000 demonstranter att Sali Berishas regering skulle avgå. Polisen använde vid sitt ingripande vattenkanoner, tårgas och gummikulor mot demonstranterna, vilket ledde till fyra dödsfall och mer än 150 skadade. Polisens brutalitet och det faktum att Sali Berisha gav all säkerhetspersonal som hjälpte till att stävja demonstrationen en extra belöning på upp till en månadslön är tydliga bevis på att Albaniens premiärminister har köpt säkerhetstjänstens lojalitet och försöker att vinna deras stöd och vända dem mot de albanska medborgarna.
I hederliga och civiliserade länder väljs regeringen vanligtvis av medborgarna, dvs. väljarna, och inte av mutade säkerhetsstyrkor eller polisen. Om Sali Berisha har glömt denna grundläggande princip för demokratiskt styre anser jag att han inte bör leda en demokratisk stat. Jag tror inte att någon av oss vill se att EU stöder regeringar som bygger sin makt på valfusk och korrupta poliser, och som företräds av små diktatorer som inte vet hur man överlämnar makten till andra på ett korrekt sätt i ett land. Därför måste vi vara mer bestämda i vårt stöd för demokratin i Albanien.
Doris Pack
(DE) Herr talman, herr Füle, herr Lajčák, mina damer och herrar! Det problem som vi diskuterar började inte den 21 januari. Därför måste vi fråga oss själva, och jag frågar även er: Varför släckte inte kommissionen och andra internationella organ branden när de första gnistorna uppstod i mitten av 2009? Valet 2009 var det bästa val som hittills genomförts i Albanien. Det var baserat på en vallagstiftning som otroligt nog antogs i samförstånd mellan socialister och demokrater. Att uppnå samförstånd är något helt nytt i Albanien. Jag anser att det är viktigt. Alla socialistiska valkommissioner, kontoret för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter, valobservatörerna och vi själva anser att valet sköttes på ett korrekt sätt.
Den regering som sedan bildades var också något nytt för Albanien. Två partier som inte kan tåla varandra satte sig ner och samarbetade. Det demokratiska partiet å ena sidan och det mindre socialdemokratiska partiet å den andra. Två konkurrerande grupper har gått samman för att Albanien ska kunna utvecklas. Landet har anslutit sig till Nato och har ett viseringssystem, men tyvärr har det ännu inte beviljats status som kandidatland.
När regeringen precis hade bildats beslutade dock oppositionen att valet inte hade gått rätt till och krävde att valurnorna skulle öppnas. Vilken typ av regering öppnar valurnor? Inte den typ av regering som vi har i mitt land, eller ni i ert. Vi måste vända oss till konstitutionsdomstolen eller valkommittén. De typer av protester som vi har sett - hungerstrejker och vägran att samarbeta i parlamentet för att genomdriva viktig lagstiftning - är alla helt oacceptabla. Det är viktigt att vi klargör detta och att vi inser fakta. Det är inte alltid möjligt att ta allt till samma nivå.
Jag vill ta reda på vilka de viktigaste och svåraste frågorna är. De anklagelser som hörts helt nyligen och ända från början gäller frågan om att öppna valurnorna. Detta är inte möjligt, eftersom konstitutionen inte tillåter det. Hur kan man förhandla om detta om det inte är tillåtet? Nu har situationen eskalerat och fyra personer har dödats.
Det är bra att ni har försökt lägga fram en handlingsplan här i dag. Men att kalla det en handlingsplan vore kanske att överdriva en aning. Precis som Miroslav Lajčák och du, Štefan Füle, vill jag gärna använda den här handlingsplanen för en bättre framtid för landets invånare.
Victor Boştinaru
(EN) Herr talman! Jag välkomnar kommissionsledamot Štefan Füles uttalande. Jag vill också betona Miroslav Lajčáks bidrag till att ta fram lösningar på den dramatiska situationen.
Den senaste tidens demonstrationer i Tunisien och Egypten bekämpades verkligen av de respektive ländernas diktatorer som slutligen tvingades lämna sina länder, men utan de våldsamheter och avrättningar som medierna bevittnade i Tirana. När det gäller premiärminister Sali Berishas anklagelser om att demonstrationerna inte var något annat än en statskupp ledd av oppositionen, Albaniens president, riksåklagaren och chefen för säkerhetstjänsten - som alla utsetts under Sali Berishas ledning - undrar jag om alla dessa människor nu är socialister, eller om det är något fel på Sali Berisha?
Jag vill citera Thomas Countryman, ställföreträdande sekreterare vid USA:s statsdepartement, som offentligt avslog hypotesen att det som hände den 21 januari var en statskupp. Vi måste vara engagerade och lika effektiva som Förenta staterna och Nato just nu när det gäller att driva på, bistå och hjälpa de två albanska sidorna att uppnå en överenskommelse i förhandlingarna, men jag uppmanar också mina kolleger som ger Sali Berisha sitt ovillkorliga stöd att sluta upp med sin ensidiga strategi. Det är viktigt att utöva påtryckningar mot båda sidor så att de två blocken äntligen kan nå en överenskommelse.
Hittills har endast en sida visat sig vara villig att genomföra både Europaparlamentets resolution och de tolv förslag du nämnde tidigare, Štefan Füle. Jag uppmanar kommissionen att agera kraftfullt och bestämt för en överenskommelse baserad på Europaparlamentets resolution och de tolv villkor du nämnde tidigare, med tanke på att Albaniens integration i EU kan stanna upp helt om de två sidorna inte kan komma överens.
Antonio Cancian
(IT) Herr talman! Jag vill tacka kommissionsledamot Štefan Füle för den handlingsplan som han har fastställt för Albanien i kväll och som jag stöder helhjärtat. Jag är helt övertygad om att Albanien har en framtid i EU och att det därför bör bli ett kandidatland.
Våldsamheterna den 21 januari tog Tirana flera år bakåt i tiden. Det kändes som om vi såg samma bilder av protester och våld som vi såg på 1990-talet. Därför är jag mycket bekymrad över den senaste tidens händelser och över landets närmaste framtid.
Under våra senaste besök där i november 2010 med delegationen för förbindelserna med Sydosteuropa och den 3-4 maj 2010 som den parlamentariska stabiliserings- och associeringskommittén fick jag och mina kolleger bevittna Albaniens problem med egna ögon. Vi lyckades inte avsluta förhandlingarna med en slutgiltig resolution om en överenskommelse. Är det möjligt att vi förbisåg landets egentliga problem? Förutom de rent politiska frågorna, nämndes någonsin det verkliga samhällsproblemet, nämligen arbetslösheten? Vi måste återfå vår ansvarskänsla, något som vi själva har efterfrågat.
Om vi åtminstone ska få majoriteten och oppositionen att komma överens om grundläggande regler i den här frågan måste vi på alla tänkbara sätt garantera att nästa valomgång kännetecknas av största möjliga insyn och demokrati. Borgmästare Edi Rama kommer att kandidera i valet för Tiranadistriktet, så vi kommer inom kort att ha möjlighet att kontrollera och bedöma den politiska situationen och demokratiska standarden, eftersom vi självklart kommer att vara där.
Oavsett vilka framsteg Albanien har gjort under den här perioden måste EU fortsätta att sträva efter dialog och samarbete. Jag vill tacka kommissionsledamot Štefan Füle för det arbete han utfört och som han kommer att fortsätta utföra, för vår närvaro i Albanien är viktig.
Maria Eleni Koppa
(EL) Herr talman! Jag har följt händelserna i Albanien med stor oro. De tragiska händelserna under demonstrationen mot korruption, där människor dödades i sammandrabbningar med säkerhetsstyrkorna, måste uttryckligen fördömas.
Den fortgående politiska krisen innebär ett mycket stort hot mot landets stabilitet. Alla bär en del av ansvaret. Den valda regeringen bör dock lyssna på folkets budskap om att landet behöver en sund styrning. Albaniens regering bör prioritera upprätthållandet av rättsstatsprincipen genom att undanröja korruption. Folket har rätt att demonstrera inom lagens gränser när de upplever att regeringen agerar mot deras intressen.
EU måste göra sitt för att se till att lugnet och säkerheten återställs. Vi måste alla vara delaktiga i den här processen.
Jag uppmanar mina kolleger i Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) att inte bortse från regeringens tunga ansvar och skylla hela den politiska krisen på oppositionen. I det här skedet anser jag att den politiska dialogen bör återupptas och att man måste hitta en lösning med hjälp av de förfaranden som fastställts i konstitutionen och genom lagstiftning.
Simon Busuttil
(MT) Herr talman! När jag ser vad som händer i Albanien blir jag mycket ledsen, eftersom det påminner mig om mitt eget lands historia för 30 år sedan i början av 80-talet, när Malta stod inför en liknande situation. Djup splittring, spänningar, politisk rivalitet, hot och till och med våld. Det var en kvävande atmosfär som inte gjorde mig stolt över mitt hemland. På samma sätt tror jag att Albaniens medborgare är bedrövade över sitt lands rådande problem, och är långt ifrån stolta över det som pågår just nu.
I dag är jag mycket stolt över mitt land, eftersom vi har skapat ett stabilt demokratiskt system, och framför allt eftersom vi nu är en del av EU. Det politiska klimatet har ändrats drastiskt. Min önskan för Albanien är att landet ska uppnå sitt mål om att bli ett stabilt land som är en del av EU. Det är dock tydligt att detta mål aldrig kommer att uppnås om de två största partierna framhärdar i sin envishet. Det är synd, men det är så det är.
EU måste göra vad man kan. Viseringskraven för Albanien har nu upphävts. Albanien måste dock göra sitt, och för att det ska vara möjligt måste alla berörda parter, inbegripet regeringen och oppositionen, föra en annan politik, en som bygger på dialog, mognad och ansvar gentemot det albanska folket. En politik som enar i stället för att splittra.
Nu är det vi som måste tala om för albanerna och Albanien vad som måste göras. Vi är här för att tala om för dem att beslutet om huruvida Albanien ska hitta sin plats i EU ligger i deras händer.
Anna Ibrisagic
Herr talman! Även om krisen i Albanien har pågått en längre tid så är det först nu som den verkligen har eskalerat, och den här gången har EU agerat rätt och omedelbart. Genom bland andra Štefan Füles engagemang har EU visat att Albanien inte står ensamt med sina problem. Det här är ett stort problem som skadar landets trovärdighet som ett land som seriöst närmar sig EU.
Det handlar inte om vem som har rätt eller vem som har fel, utan det handlar om att den politiska dialogen måste föras tillbaka till de politiska institutionernas mark. Vi ska inte stödja någon sida som har rätt eller fel och vi måste vara extremt tydliga med att valet i maj måste bli en signal åt vilket håll Albanien går, mot EU eller mot en fortsatt isolering.
Zigmantas Balčytis
(LT) Herr talman! Jag delar den oro som mina kolleger uttryckt över situationen i Albanien och de negativa konsekvenser den kan få för Albanien, men också för länder i hela Balkanregionen. I slutet av förra året uttryckte EU sin övertygelse om att Bosnien och Hercegovina gjorde och kunde göra framsteg med att inleda viktiga reformer och liberaliserade viseringssystemet för landets medborgare. Den politiska oro som tog fart endast några månader därefter och ledde till flera dödsfall visar att Albanien har misslyckats på den punkten.
De våldsamheter som utbröt i Albanien tvingar oss att tänka på de långsiktiga utsikterna för landets integration, eftersom EU:s politik som sig bör är inriktad på regional stabilitet. Därför bör det råda solidaritet mellan länderna i Balkanregionen, och det bör ligga i deras gemensamma intresse att upprätthålla och främja större regional integration och politisk stabilitet.
Elena Băsescu
(RO) Herr talman! Den spända situation som uppstod i Albanien i slutet av januari visar hur viktigt det är att upprätthålla vissa gränser i den politiska debatten. Den extrema upptrappningen av bråket mellan regeringen och oppositionen har lett till att människor förlorat livet. Jag måste betona att dessa konflikter inte bör drivas utanför parlamentets väggar i en demokratisk stat. De hör inte hemma på gatan. Oppositionsgruppernas attack mot regeringens byggnad i ett försök att ta över makten med våld är en allvarlig fråga, och de trick som vissa myndigheter tillgriper för att gömma de skyldiga är oacceptabla. Därför kräver jag att ledarna för den albanska oppositionen återbördar diskussionen till parlamentet. Valet 2009 gick rätt till, och de politiska partierna är skyldiga att respektera folkets vilja. Att utsätta statliga institutioner för fara är inte ett legitimt sätt att uttrycka sin övertygelse eller sitt missnöje.
Georgios Papanikolaou
(EL) Herr talman! Jag vill göra följande påpekande: Det är mycket förvånande att tillväxtindikatorerna för Albanien mitt under den globala ekonomiska instabiliteten stiger konstant med en tillväxt på över 2 procent 2010 som beräknas uppgå till 3 procent 2011, men att de sociala spänningarna trots detta förvärras i stället för att förbättras.
Herr kommissionsledamot! Trots tillväxten upplever albanerna uppenbarligen inte någon känsla av välstånd. Det är tvärtom uppenbart att missnöjet ökar, och därmed rädslan för en ny immigrationsvåg i grannländerna. Vi upplevde detta mycket tydligt i Grekland på 1990-talet.
I denna svåra situation har EU därför en plikt, förutom att ge Albanien politisk rådgivning, att dela med sig av metoder och exempel så att alla delar av samhället får ta del av tillväxten.
György Schöpflin
(EN) Situationen i Albanien kan bäst beskrivas som ett kallt inbördeskrig. De politiska partierna utgör de två stridande sidorna, och de drar ner landet i en nedåtgående spiral. Förklaringen är att både vänstern och högern anser att politiska partier bör regera ensamma, precis som kommunistpartiet gjorde en gång i tiden.
När en sådan polarisering väl har uppstått är det mycket svårt att vända situationen till något som liknar den demokratiska normen, eftersom enpartistyre i detta sammanhang betraktas som helt rationellt, vilket är tragiskt. Finns det någon utväg? Ja: katharsis. Men endast en stor kris eller an omfattande historisk kompromiss kan utlösa något sådant.
Štefan Füle
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka er för den här utmärkta debatten, och innan jag delar med mig av några inledande anmärkningar vill jag bemöta de två frågor som ställdes under debatten.
Den första frågan, som ställdes av Bastiaan Belder, kommer jag att besvara skriftligen, med hänsyn till vad som är huvudfokus i dagens diskussion. Det ställdes också en fråga om huruvida vi överväger sanktioner. Nej, det gör vi inte. Varför inte? På grund av att villkorligheten fungerar mycket rättvist i utvidgningsprocesser, vilket uppenbart är fallet här. Om man uppfyller villkoren får man gå vidare med anslutningen och slutligen ansluta sig till EU. Om man inte uppfyller villkoren och kraven saktar processen in och upphör slutligen helt. Tyvärr är detta det slutgiltiga priset, som inte bara politikerna får betala, utan även medborgarna i det aktuella landet.
Den höga representanten och jag kommer att fortsätta sträva efter att underlätta dialogen mellan Albaniens majoritet och opposition. Vi har en tydlig plan för hur vi ska göra detta. Vi behöver också ert stöd för att se till att ledarna för det största oppositionspartiet och Albaniens premiärminister förstår vårt budskap.
Detta skulle kunna leda landet ut ur den politiska krisen och mot en större integration i EU. EU har lovat alla länder på Västbalkan att de ska ges möjlighet att ansluta sig till EU. Vi står fast vid vårt åtagande och kommer att öka våra insatser, under förutsättning att länderna uppfyller alla kriterier. Albanien måste omedelbart genomföra de tolv viktigaste prioriteringarna i yttrandet.
En av dessa är att ta itu med de grundläggande demokratiska principerna, t.ex. ett välfungerande parlament, fördelning av befogenheter, genomförande av val och respekt för rättsstatsprincipen. Allt detta kommer att vara möjligt först när den rådande politiska situationen har förbättrats betydligt och en fullständig och konstruktiv dialog har återupptagits i parlamentet, när alla statliga institutioner respekteras och man inser att Albaniens medborgare har anspråk som måste uppmärksammas. Albaniens ledare måste agera nu för sina medborgares bästa.
EU är redo att hjälpa till.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
Niki Tzavela
Den pågående krisen i Albanien, som hotar den geopolitiska stabiliteten i Balkanregionen, orsakar stor oro och bestörtning. Det politiska dödläget mellan regeringen och oppositionen äventyrar Albaniens utsikter till EU-anslutning, och president Sali Berisha har inga planer på att avgå. Det finns få likheter mellan Albanien och den senaste tidens utveckling i Nordafrika, men något som de har gemensamt är fattigdom, arbetslöshet, en korrupt regim, svågerpolitik och brist på demokrati. Även om krisen i Albanien har avvärjts tillfälligt måste vi inleda ett nära samarbete med Albanien för att reda ut den politiska situationen. Kommissionen bör förklara hur den tänker skydda grekernas och andra minoriteters rättigheter i Albanien genom att tillämpa systemet på ett smidigt och demokratiskt sätt och stärka Frontex vid den grekisk-albanska gränsen med tanke på att Grekland riskerar att drabbas av en immigrationsvåg på grund av den politiska oron. Kommissionen bör även allvarligt beakta att albanska medborgare inte längre behöver visum för att resa till Turkiet, vilket gör det lättare att korsa EU:s gränser söderifrån, med Grekland som första anhalt, följt av övriga EU.
