Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Truscott
Herr ordförande, när jag gick igenom protokollet, noterade jag att det under punkt 7 " Försvarsrelaterad industri" , under ändringsförslag 1 anges att Provan, Spencer och Cassidy röstade för att VEU integreras i Europeiska unionen. Jag vill få bekräftat att detta är korrekt eller har den konservativa politiken ändrats i denna fråga?

Ordföranden
Får jag be er att lämna synpunkter på protokollet och att inte debattera.

Caudron
Herr ordförande, jag skulle vilja göra ett inlägg angående den fråga som Provan ställde i onsdags i början av sammanträdet.
Det har att göra med datumen för vårt kommande uppdrag i Israel. Provan tycks vara orolig inför en liten ändring som gjorts. Jag kan försäkra er Provan, att det inte finns någon anledning att vara orolig. Den enda ändring som gjorts innebär att uppdraget inleds 20 timmar senare. Jag anser inte att en skillnad på 20 timmar bör leda till ett inlägg i plenum.
I praktiken handlar det om samma datum. Programmet har inte ändrats. Det har tagits fram tillsammans med våra israeliska parter. Provan, ändringen beror på att den 1 juni sammanfaller med valet i Frankrike som vi inte kände till när programmet fastställdes. Jag förmodar att ni för er del inte skulle ha valt den 1 maj som datum för ett uppdrag och sedan inte deltagit...

(Ordföranden kopplade bort talaren.)

Morris
Herr ordförande, igår välkomnade vi i parlamentet en grupp arbetslösa som vandrar från Schweiz till Amsterdam. Nästa vecka har vi ett mycket prestigeladdat möte i Bryssel, där 800-1 000 arbetslösa väntas till parlamentet i Bryssel. De kommer att ha två tolkar till sitt förfogande i ett rum för 15 språk. Kan jag vädja till ordföranden att i synnerhet sedan...
(Ordföranden kopplade bort talaren.)

Ordföranden
Morris, detta problem har redan diskuterats av ordförandekonferensen efter en officiell begäran som skickades av vissa ledamöter och ordförandekonferensen har redan lämnat ett officiellt svar.

McKenna
Herr ordförande, igår morse vid arbetsdagens början - jag var själv inte här vid den tiden - kritiserade herr Titley mig för mitt uttalande om hans betänkande. Jag skulle bara vilja påpeka att herr Titley själv har ett flertal frågor att stå till svars för. Förra året for han till exempel till flyguppvisningen i Farnborough i Förenade kungariket, vilket betalades av British Aerospace. British Aerospace är ansvarigt för beväpningen av indoneserna...
(Ordföranden kopplade bort talaren.)

Ordföranden
McKenna, jag får uppmana ledamöterna att vara lugna och att ha tålamod. Debatten om Titleys betänkande är avslutad, liksom omröstningen.

Habsburg-Lothringen
Herr ordförande, jag har en känsla av att jag är den ende som verkligen har något att säga till gårdagens protokoll. I gårdagens protokoll står följande inom ramen för den aktuella och brådskande debatten om Turkiet: Parlamentsledamöterna McMillan-Scott, Habsburg-Lothringen och Lenz drog för PPE-gruppen tillbaka sina namnteckningar från ändringsförslagen. Jag fäster stor vikt vid att påpeka att jag aldrig undertecknade detta. Jag har inte haft någonting att göra med det förslaget. Jag har inte undertecknat. Jag undertecknade ett annat förslag, och den namnteckningen måste på något sätt ha glidit över på detta förslag. Jag fäster stor vikt vid att detta noteras i protokollet.

Ordföranden
Jag ber verkligen att få tacka, eftersom ert inlägg är det första i denna fråga.

Camisón Asensio
Herr ordförande, vi får nyheter om att attackerna mot de spanska transportörerna i södra Frankrike fortsätter, framför allt på de som transporterar frukt och grönsaker.
Vi bör än en gång fördöma dessa aktioner och vi måste be ordföranden och församlingen att man begär av de franska myndigheterna att de vidtar lämpliga åtgärder för att garantera fri transitering.
(Ordföranden kopplade bort talaren.)

Ordföranden
Tack, men inte heller detta är ett inlägg som rör protokollet.

Provan
Herr ordförande, jag skulle bara vilja tacka Caudron för hans klarläggande av situationen, eftersom det var svårt för ledamöterna i den israeliska delegationen att förstå vad som verkligen hände. Datumen har bekräftats sedan jag nu i veckan tog upp frågan i parlamentet. Det gläder mig att situationen nu ordnats upp.
Det är kanske olyckligt att en delegationsordförande under vissa omständigheter ändrar datumen för delegationen så att de passar honom själv snarare än delegationen som helhet, när det finns en vice ordförande och presidiet, som kunde ha vikarierat under de 24 timmar som behövdes.
(Protokollet justerades) .

Omröstning
Castagnède
Herr ordförande, jag är ledsen att behöva avbryta debatten, men vid två tillfällen har omröstningsresultatet ändrats med en röst. Min apparat fungerar uppenbarligen inte. Jag har röstat för två gånger och det är två röster mot som har registrerats.

Ordföranden
Castagnède, det handlade inte om en omröstning med namnupprop utan om elektroniska kontroller.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Holm
Precis som jag sade i debatten i går, vill jag göra en muntlig ändring genom att man i ändringsförslag nr 4 tar bort slutet, dvs. orden Bakun, Malaysia, så att vi inte pekar ut ett visst projekt. Det skall i stället gälla samtliga stora vattenkraftprojekt. Texten skall alltså lyda: " ...från att investera i stora vattenkraftprojekt" .
(Parlamentet godkände lagstiftningsresolutionen.)

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna har i dag röstat ja till Stockmanns betänkande. De danska socialdemokraterna är positiva till samarbete om energipolitik. Vi är vidare mycket tillfredsställda över den miljöpolitiska linje som Stockmann framlägger i sitt betänkande. Vi vill gärna slå fast att nukleär energi inte är en hållbar energikälla, och nukleär energi är inte en del av gemenskapens politik.
De danska socialdemokraterna går in för, att EU spelar en aktiv roll i avsikt att minska föroreningen. EU bör spela en aktiv roll i miljö- och energipolitiska frågor. EU bör emellertid inte syssla med skattepolitik. Detta är och bör förbli en nationell angelägenhet.
Den internationella energiagenturen, IEA, och andra internationella organisationer företar i dag en rad värdefulla undersökningar av sina medlemmars energipolitik. Det är viktigt, att Europakommissionen inte tilldelas eller påtar sig uppgifter, som redan ombesörjs av andra. Det är vidare viktigt att Europakommissionen till den de, som den kan få nya arbetsområden, inte inleder en omfattande frågeverksamhet med därav följande byråkrati för nationella myndigheter.
Betänkande (A4-0106/97) av Schlechter
Crawley
Jag välkomnar min kollega Schlechters betänkande, som kräver ny lagstiftning för att sänka maximigränsen för körtid.
Trots lagstiftning om vägtransporter både i kommersiellt och privat syfte har Europa fortfarande ett skrämmande stort antal trafikolyckor med dödlig utgång, vilket resulterar i fruktansvärt lidande för offren och för de anhöriga till de inblandade.
Den oroande höga siffran allvarliga lastbils- och bussolyckor, och de resulterande dödsfallen, orsakas alltför ofta av " den mänskliga faktorn" , vilket i sin tur ofta är en följd av extrem trötthet och ohälsosamma arbetsförhållanden.
Uppgifter från hela Europa har påvisat den uppenbara kopplingen mellan trafiksäkerhet och det faktum att lagar om körtider och vilopauser för yrkesförare efterlevs.
Jag skulle vilja uttrycka mitt fulla stöd för slutsatserna i betänkandet som uppmanar kommissionen att arbeta för
en sänkning av maximigränsen för körtid-att skapa enhetliga konkurrenskraftiga normer för förare i alla medlemsstateroch, viktigast av allt, att göra vägarna i Europa säkrare för oss alla.

Informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0147/97) av Hendrick för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv (KOM(96)0392 - C4-0466/96-96/0220(COD)) om en tredje ändring av direktiv 83/189/EEG om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter.

Hendrick
Herr ordförande, utvecklingen av informationssamhället bär med sig djupgående sociala, kulturella och ekonomiska förändringar i Europa. Avstånd upphör att vara en faktor. En ny ekonomisk sektor föds och det finns en kraftfull drivande kraft för att styra utvecklingen av informationsnätverk och -teknologier inom Europeiska unionen.
Den gränsfria inre marknaden är mycket känslig för vilken framgång dessa tjänster får. Det är av yttersta vikt att detta skyddas genom att en mekanism utvecklas som samordnar framtida åtgärder från medlemsstaterna när det gäller att fastställa bestämmelser för tjänster i informationssamhället. Samhället har nu nått dithän att konsumenterna har möjlighet att erhålla varor och tjänster elektroniskt. Dessa möjligheter till gränsöverskridande handel måste förverkligas, så att fördelarna med ökad produktivitet, tillväxt och konkurrenskraft kan utnyttjas. Dessa är ju de drivande krafterna bakom skapandet av jobb i Europa.
Samtidigt måste vi se till att nya former av social utslagning inte uppmuntras av den allt större vikt som de nya informations- och kommunikationsteknologierna tillmäts. Regelverken är en viktig faktor i detta sammanhang och nyskapande och teknologiska framsteg prioriteras i denna sektor. Detta måste utvecklas under ett flexibelt och konsekvent legislativt ramverk. Att medlemsstater inför motsägelsefulla eller inkonsekventa bestämmelser utgör ett verkligt problem och en fara för att konkurrenter i Europa möjligen kan komma att skada den inre marknaden genom att begränsa den fria rörligheten för varor och tjänster.

Ferri
Herr ordförande! Yttrandet är positivt eftersom direktivets förslag att utsträcka varusamhällets regler till att även omfatta informationssamhället är viktigt. Naturligtvis kan man inte stanna här. Det är därför som utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt föreslår att kommissionen i detta sammanhang skall utreda frågan om en utsträckning av reglerna, och därmed också av informationsförfarandet från medlemsstaternas sida gentemot Europeiska unionen, och av samarbetet, för att eliminera eventuella hinder för den inre marknadens frihet i en fråga som är så känslig som informationen och framtiden för Internetsamhället, med syftet att framför allt skydda den personliga integriteten.
Därför tycker vi att det finns ett par beaktandemeningar som är särskilt betydelsefulla: just eftersom man eftersträvar att utsträcka inte bara myndighetsreglerna, utan också de tekniska normerna, dvs hela det regelverk som redan nu produceras av privata organisationer, men som har stor betydelse för marknaden.
En annan aspekt som utskottet för rättsliga frågor har velat peka på är frågan om åtkomst, fri åtkomst, men även frånvaron av diskriminering när det gäller konsumenternas åtkomst. Ett av de utmärkande dragen i förslaget är att det inte enbart rör elektroniska distanstjänster, utan även konsumentens interaktivitet. Det gäller en tjänst på begäran som, för första gången, tar hänsyn till - och det är detta som är den stora nyheten i detta förslag - konsumentens, dvs. mottagarens, medborgarens direkta deltagande och det är av den anledningen mycket viktigt att det finns en verklig frihet vad gäller åtkomsten och, samtidigt, möjligheten till kontroll.
Ett sista, kort påpekande: en viktig punkt har introducerats som ett nytt ändringsförslag i kammaren, som gäller domstolens rättspraxis, som är av avgörande betydelse i denna sektor som en guide vid tolkningen av vissa regler när det gäller tjänstesektorn. Vi vet alla att gemenskapsrätten är starkt förankrad i prejudikat, och jag tror därför att det skulle vara av stor betydelse om förslaget kan godkännas.

Rübig
Herr ordförande, informationsförfarandet beträffande standarder och föreskrifter har oerhörd betydelse för den europeiska ekonomins konkurrenskraft. Sedan vi beslutat att utarbeta gemensamma strategier på de transeuropeiska nätens område, nämligen energi, transport och telekommunikationer, med målsättningen att främja välståndet och arbetsplatssäkerheten i Europa, tror jag att vi med dessa bestämmelser kommer att ha en avsevärd konkurrensfördel i den internationella konkurrensen.
Det är inte bara de sociala, samhälleliga och kulturella effekterna som berörs, utan det gäller indirekt arbetsmarknaden. Genom just dessa teknologier kan det uppstå nya arbetsplatser. Låt oss bara ta som exempel elektronisk försäljning på distans, som möjliggör individuell begäran från en tjänstemottagare. Det vill säga, kunden får direkt tillträde till de mest skilda områden och kan sedan ta dessa tjänster i anspråk. Av den anledningen är det nödvändigt att vi i de europeiska staterna uppvisar en så stor öppenhet som möjligt i utvecklingen så att ett land kan dra nytta av fördelarna i ett annat land.
Det gäller också att man vad beträffar hardware, software and manware räknar upp exakt på vilka områden vi gör framsteg. Detta är utbildningsfrågor, frågor om tekniskt samordnande. Ofta blir det en sammanblandning av dessa tre. Att vi skapar öppenhet på detta område är av enastående betydelse för gemenskapen.
Ett väl utbrett tillträde för medborgarna är helt enkelt en grundläggande frihet och innebär också ett genomförande av fördraget.

Monti
Herr ordförande, mina damer och herrar! Låt mig å kommissionens vägnar tacka föredraganden Hendrick, samt Ferri från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt och Whitehead från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media för det utmärkta arbete de har utfört. Att detta förslag till direktiv snabbt blir antaget är, i kommissionens ögon, en av de grundläggande förutsättningarna för att man skall kunna garantera en balanserad utveckling av informationssamhällets tjänster i Europa.
De nya tjänsterna utgör en fullständigt unik möjlighet för den europeiska ekonomins konkurrenskraft och för spridningen av den europeiska kulturen och för utnyttjandet av dess mångfald. Tjänsterna öppnar stora möjligheter för vår industris tillväxt och för förnyelse, investeringar, skapande av nya arbetstillfällen i Europa och för konsumenternas valfrihet. För att detta skall inträffa är det emellertid nödvändigt att de nya tjänsterna, som till sin natur är gränsöverskridande, skall kunna till fullo dra nytta av möjligheterna i vårt samarbetsområde utan gränser. Vi måste med andra ord försöka förebygga risken att den gemenskapslagstiftning som gäller i den inre marknaden åter splittras på det nationella planet.
Förslaget till direktiv för öppenhetsregler vad gäller informationssamhällets tjänster syftar just till att avvärja denna fara genom att införa preventiva informationsrutiner vad gäller lagstiftning och ett system för administrativt samarbete mellan nationella myndigheter och myndigheter på gemenskapsnivå. En liknande mekanism kan göra det möjligt att undvika nya hinder för den fria rörligheten och samtidigt på europeisk nivå undersöka och samordna lämpliga lösningar för ett effektivare skydd av de grundläggande intressen som måste bevaras, som till exempel skyddet av konsumenter och minderåriga eller de kulturpolitiska målen i Europa.
Kommissionen gläder sig framför allt åt att den debatt som hittills har förts i Europaparlamentet så tydligt har visat att parlamentet fullständigt har insett betydelsen av och stöder innehållet i detta förslag till direktiv. Det är med tillfredsställelse jag kan konstatera att huvuddelen av de ändringsförslag som lämnats in syftar till att förstärka förslaget eller uppdatera innehållet, och de mottas därför med den största tillfredsställelse av kommissionen. Jag tänker på ändringsförslag nr 2, efter omskrivning, 3, 6, 9, 10. 11, 12, 13 i den italienska versionen, 14 delvis, 15, 17, 19 och 20. Däremot, även om vi inte har några invändningar vad gäller sakinnehållet, så kan kommissionen inte anta de ändringsförslag som inte ligger i linje med själva förslaget eller som skulle kunna ändra den nuvarande tillämpningen av direktiv 83/189.
Syftet med det nuvarande initiativet är att utsträcka de rutiner som för närvarande gäller för varor till att även omfatta de nya tjänsterna, utan att därför ändra dem, eftersom det rör sig om rutiner som har visat sig fungera bra. Av dessa skäl kan kommissionen inte acceptera ändringsförslagen nr 1, 4, 5, 7, 8, 16 och 18.
Herr ordförande! Låt mig som avslutning säga att kommissionen inte kan anta ändringsförslag nr 21, eftersom det föreslår att öppenheten skall gälla samtliga tjänster som ansluter till den nya informationsmotorvägen, utan några som helst undantag. Direktivet som, låt mig påminna om det, enbart rör procedurregler, utelämnar inte bara de speciella problemställningar som hör till varje enskild sektor och framför allt som hör till kulturen, utan kan dessutom lämna ett viktigt bidrag till diskussionen kring de framtida åtgärder som krävs inom området. Vi anser att detta är ett så nytt ämne, som fortfarande är statt i utveckling, att ingen idag kan konstruera ett fullständigt och slutgiltigt regelverk. Då är det bättre att skapa smidigare, men effektivare rutiner.
Avslutningsvis vill jag tacka Europaparlamentet för dess stöd hittills när det har gällt att snabbt få igenom detta initiativ, som är så viktigt för det europeiska informationssamhällets utveckling .
(Applåder)

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
Efter omröstningen om ändringsförslagen nr 17 och 18 :

Pasty
Herr ordförande, ni bör begära rösterna mot. Ni begär enbart rösterna för, ni begär inte rösterna mot. Förlåt... Jag tolkar inte.

Ordföranden
Detta är inget översättningsproblem! När jag ser ett så stort antal uppsträckta händer, efter att ha frågat vem som röstar för, så är det onödigt att förlora tid på hur många som är emot, eftersom det inte rör sig om en omröstning med namnupprop.

Cars
Det är ju faktiskt så, herr ordförande, att även om vi är en minoritet ibland, vill vi ändå markera när vi röstar emot. Därför måste man också ställa frågan vilka som är emot, så att vi som är det kan markera vår inställning, även om vi är få. Det kan vi ju inte annars.

Ordföranden
Cars, ni har utan tvekan rätt. Jag gör så, även om - som jag redan sagt - det inte kommer att märkas annat än just i det ögonblick man räcker upp handen. I handlingarna kommer inget att synas!
(Parlamentet godkände lagstiftningsresolutionen)

Regionalpolitik i Österrike, Finland och Sverige
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0114/97) av Rack för utskottet för regionalpolitik om meddelandet från kommissionen (KOM(96)0316 - C4-0533/96) om genomförandet av EU: s regionalpolitik i Österrike, Finland och Sverige.

Rack
Herr ordförande, mina ärade damer och herrar! Betänkandet om genomförandet av regionalpolitiken i de tre nya medlemsländerna Österrike, Finland och Sverige är på det hela taget ett okontroversiellt betänkande. Men det är inte oviktigt. Det är inte oviktigt för de berörda länderna, det är inte oviktigt för Europeiska unionen i sin helhet och det är i viss mån även av intresse och av vikt för unionens framtida inträdeskandidater.
Själva betänkandet hänför sig framför allt till en första period på ett och ett halvt år sedan datum för inträdet. Men kommissionen har i efterhand lämnat aktuella uppgifter vid ett flertal muntliga anföranden i utskottet och har på så sätt aktualiserat betänkandet. Betänkandet hänvisar till meddelandet om genomförandet av ett program på sammanlagt mer än sju och en halv miljard ecu, därav 1, 6 miljarder för Österrike, 1, 7 miljarder för Finland och 1, 4 miljarder för Sverige. Betänkandet koncentrerar sig på målen 1, 2, 5b och 6. Det innehåller visserligen också i en hel rad referenser - vilka vi också fördjupat i samma form i utskottet - motsvarande utsagor om de övriga målen.
Kommissionen ger i sitt meddelande alltigenom goda vitsord till de tre nya medlemsländerna, såväl med avseende på genomförandegraden som på graden av utnyttjande av motsvarande medel. Alla tre länderna har i stort sett kommit lika långt på väg. De ger ut sina pengar och de uppnår också något med dem.
Sålunda visar detta betänkande att även ekonomiskt sett högt utvecklade stater - alla tre länderna är så kallade nettobetalare - kan dra fördel av deltagandet i det europeiska regionalpolitiska systemet. En del av dessa fördelar fördes särskilt på tal. Till att börja med handlar det huvudsakligen därom att alla tre länderna mycket kvickt funnit sig beredda, och sedan även genomfört det på ett förnuftigt vis, att först göra en förberedande planering av regionalpolitiken och sedan på grundval av detta planerade tillvägagångssätt satsa motsvarande medel.
Man kan också lägga märke till en viss pedagogisk effekt som just nu börjar ge sina första resultat. Kommissionen kräver med rätta en uppskattning av huruvida och i vilken utsträckning de insatta medlen nått sina mål. Här har vi alla en del erfarenheter att göra. Detsamma gäller för temat öppenhet. På den punkten är en del medlemsstater, i synnerhet också Sverige och Finland, av hävd förebildliga. På det området har de övriga en del att lära från dessa båda länder.
Pedagogiska effekter för medlemsländerna, för de nya såväl som för de gamla, kan även konstateras med avseende på begreppen partnerskap och principen bottom up . Här tar man verkligen itu med temat regionalpolitik på ett sådant sätt att också medborgarna blir inblandade. Under våra överläggningar i utskottet har vi haft en utfrågning ur detta perspektiv med regionala representanter från de tre nya medlemsstaterna. Detta uppfattades mycket positivt av berörda parter.
Vad som dessutom är viktigt vid genomförandet av regionalpolitiken i de tre nya medlemsländerna är att det också innehållsmässigt givits nya signaler. Särskilt vad beträffar miljöskyddsprogrammen, programmen för lika möjligheter och för kvinnors befordran, men också då det gäller användningen av nya informationsteknologier har de tre staterna i enlighet med sina egna värderingar inom det egna politiska systemet givit nya alltigenom glädjande impulser inte bara vad beträffar den egna regionalpolitiken utan också till den europeiska regionalpolitiken som helhet.
En annan viktig pedagogisk effekt som framhävts i detta betänkande, men också i andra, parallella betänkanden, var och är det faktum att de tre nya medlemsländerna, i synnerhet Österrike och Finland, på grund av att de gränsar till icke-medlemsstater, haft mycket positivt att komma med just då det gäller interregionalt och gränsöverskridande samarbete, och i detta sammanhang är en motsvarande utveckling av intresse också för unionens framtida partnerstater. Här uträttas ett bra arbete som kan ge impulser till strategier inom ramen för inträdesförberedelserna.
Ytterligare en pedagogisk effekt må tas upp, särskilt därför att också den är mycket viktig. Vi kan lära oss av våra fel, inte bara av de goda exemplen. Fel har gjorts och görs fortfarande. Då det gäller genomförandet av regionalpolitiken såväl på europeisk som på nationell nivå, finns alltför mycket byråkrati och för litet information. Vi borde bemöda oss om att ändra på detta.
Jag avslutar med ett tack till kommissionen för att den under överläggningarna om betänkandet på ett mycket kollegialt sätt alltid varit beredd att ge oss alla de senaste siffrorna, och jag slutar med ett tack till mina medarbetar här i parlamentet. Jag hoppas att vi skall komma fram till ett så enhälligt ja till detta betänkande som möjligt.

Bösch
Herr ordförande, ärade kollegor! Som föredraganden redan sagt handlar det ifråga om det här betänkandet om ett dokument som vi alla kan ge vårt samtycke. Jag vill också gratulera honom till den inventering han gjort av strukturpolitiken i de tre nya medlemsstaterna. Vår grupp kommer säkerligen att rösta ja betänkandet.
Den här inventeringen är säkerligen viktig just i de tre nya medlemsstaterna eftersom det vid den förestående reformen av strukturpolitiken är första gången som dessa stater kommer att sitta med vid bordet. Därför är det också mycket viktigt om unionen under sina överläggningar om en reform av strukturpolitiken på ett avgörande sätt tar med dessa fräscha, om man så får säga oförbrukade erfarenheter från de nya medlemsstaterna.
Samtidigt kommer de tre nya medlemsstaterna - och det kan jag med utgångspunkt från den inrikespolitiska diskussionen i mitt land Österrike någorlunda säkert påstå - att vara tvungna att förbereda sig med stort allvar på denna debatt. Det får inte vara så att man under den strukturpolitiska debatten ibland försöker få två och två till fem. I Österrike finns det till exempel liberaler som å ena sidan försöker pressa våra medlemsavgifter och å den andra försöker göra varje delstat i Österrike till ett mål 1-område. Därför tror jag att ett sådant här betänkande är mycket viktigt för att driva fram en seriös debatt om strukturpolitikens möjligheter och om unionens strukturfonder.
Det är också viktigt att debatten om strukturfondernas framtid även tar hänsyn till att medlemsstaterna, även de nya medlemsstaterna - så kallade nettobetalare som föredraganden kallade dem - uppenbarligen inte är beredda att till sist betala in ännu mera pengar till den europeiska budgeten. Detta betyder att vi även i de nya medlemsstaterna måste börja med att föra en mycket ingående diskussion om var de nya prioriteterna verkligen skall ligga. Jag anser att vi entydigt skall prioritera det område som gäller återskapandet av sysselsättningen i Europeiska unionen.

Ryynänen
Herr ordförande, kommissionens meddelande och Racks goda betänkande om tillämpningen av Europeiska unionens regionalpolitik i de nya medlemsländerna lyfter på ett förtjänstfullt sätt fram både de goda sidorna och de punkter som kan kritiseras. I medlemsländerna fanns till en början förseningar i verkställandet, problem med informationen och inaktivitet i förvaltningen. Betänkandet, liksom egna utvärderingar som utförts i medlemsländerna, tar alldeles riktigt fram behovet av en förenkling av förvaltningen. Också den uppsplittrade finansieringen och den centralistiska strukturen på centralförvaltningen bör delas upp och föras ut i landskapen.
Särproblem för Finland och till en del också för Sverige, och till skillnad från övriga EU-länder, är de långa avstånden, den glesa bosättningen och de extremt kalla klimatförhållandena. De områden som får stöd för sin utveckling från strukturfonderna befinner sig i dessa länder tusentals kilometer från Europas centrala marknadsregion, nära den ryska gränsen. Den centrala näringen i dessa områden, jordbruket, har i och med EU medlemskapet drabbats av en mycket snabb strukturomvandling. Den öppna marknaden har skapat en situation där man på grund av den korta vegetationsperioden är omöjligt att konkurrera utan permanenta produktionssubventioner. Tillåt mig, bästa kollegor, att få berätta, att det i norra Finland i denna stund fortfarande finns omkring en meter snö.
Finland är Europas mest landsbygdsdominerade land, där behovet understryks av en landsbygdspolitik som stöder en mångfacetterad företagsamhet. Finland lider i dag av den näst högsta arbetslösheten i unionen. Utvecklingen av den regionala ekonomin har varit svag på grund av den rekordartade nedgången under 1990-talet. Nu när den ekonomiska tillväxten börjar är de perifera områdena de som förlorar; därifrån flyttar unga företagsamma människor till södra Finland till de befolkningstäta centralorterna. Eller med andra ord, trots stöd och ansträngningar tillspetsas de regionala skillnaderna, fastän målet helt riktigt är att utveckla regionerna på deras villkor på ett mångfacetterat sätt.
Jag anser att den erfarenhet som hittills gjorts från dessa målprogram mycket klart visar att ansvaret för genomförandet av programmen måste överflyttas till medlemsstaterna och landskapen, ut i regionerna själva. Man måste ta bort den detaljerade åtgärdsstrukturen i programmen, vi måste kunna göra dem mer flexibla. Programmen behövs emellertid verkligen i dessa områden. De har klart medfört goda projekt, ett samarbete av nytt slag och målinriktat planeringsarbete. Därför måste man också i reformeringen av Europeiska unionens strukturfonder också trygga kontinuiteten för de nordliga områdena av unionen.

Ojala
Herr ordförande, både i kommissionens meddelande och i Racks betänkande har man på ett mycket intressant sätt beskrivit de erfarenheter som gjorts i de tre nya medlemsländerna i och med genomförandet av regionalpolitiken. Tack och gratulationer till både Rack och kommissionen.
I dokumenten har många viktiga iakttagelser tagits fram. Bland annat har man konstaterat, att genomförandet av unionens regionalpolitik har tagit otillbörligt lång tid. I Finland och så vitt jag vet också i Sverige har de regionala och lokala myndigheterna starkt kritiserat att utarbetandet av administrativa rutiner har tagit och tar alldeles för lång tid. Den här tiden borde ha använts på själva processen och till diskussioner om mål och medel.
Helt riktigt har man också fäst uppmärksamhet på de problem som har uppstått på grund av administrationens byråkrati och bristen på samordning mellan kommissionens enheter. För att underlätta och främja verksamheten vid strukturfonderna är det också helt ofrånkomligt att förenkla förvaltningsförfarandet och utveckla den inre samordningen mellan kommissionens enheter. Kommissionens relevanta generaldirektorat bör tolka och tillämpa reglerna på samma sätt.
I genomförandet av regionalpolitiken har man betonat deltagandet från regionala och lokala myndigheter samt olika intressegrupper i planeringen och i genomförandet av regionalpolitiken. De lokala aktörernas roll har emellertid inte enligt gjorda erfarenheter inte alls varit tillräcklig. Till exempel i Finland kanaliseras EUfinansieringen via statsbudgeten. Detta har ökat byråkratin i fördelningen av medlen och centraladministrationens tyngd i förhållande till de mål regionerna själva har. I Finland önskar också de regionala och lokala myndigheterna att beslutanderätten över EU-finansieringen överflyttas på landskapen. Kommissionen bör i framtiden tillse, att de regionala och lokala myndigheterna får full beslutanderätt när det gäller att godkänna och genomföra programmen.
Trots problemen finns det skäl att betona, att regionalfondernas verksamhet helt tydligt medfört nytt intresse och engagemang för regional verksamhet. Därigenom har också internationaliseringen och medvetenheten om den Europeiska unionen ökat.

Lindholm
Herr ordförande! Som svensk välkomnar jag såväl kommissionens meddelande som Racks betänkande. Båda överensstämmer också i stort med de slutsatser som Regionkommittén kom fram till vid sitt möte den 15 januari 1997.
Jag vill kraftigt understryka den stora bristen på information till de berörda, framför allt i Sverige till små och medelstora företag. Den omfattande administrationen och byråkratin såväl i EU som nationellt samt bristen på enhetliga regler har aktivt bidragit till att försvåra genomförandet av regionalpolitiken. Kritiken mot centralstyrningen, framför allt i Sverige, är faktiskt också helt berättigad. Eftersom alla tre länderna är så kallade nettobetalare till EU, är det inte minst psykologiskt viktigt att det blir ett ordentligt och kvantitativt återflöde till länderna i form av regionalt stöd, och att detta kan utnyttjas enkelt, snabbt och effektivt. Ett bibehållande och utvecklande av mål 6-området är därför oerhört viktigt.
Kommissionen har i sin Report on Cohesion and Environment speciellt poängterat att icke-statliga organisationer måste bli mer involverade i regionalpolitiken. Detta instämde också utskottet i och antog vårt ändringsförslag. Till min stora besvikelse konstaterar jag nu att Rack genom ändringsförslag nr 4 vill gå emot både kommissionen och utskottet genom att ta bort NGO: s medverkan. Att icke-statliga organisationer, så kallade NGO, är en tillgång, torde vara allmänt vedertaget. De har den lokala kunskap och förankring som offentliga myndigheter tyvärr ofta saknar. Inte minst viktigt är att de varken drivs av profit eller maktbegär. Jag vill därför uppmana parlamentet att rösta nej till ändringsförslag nr 4 till förmån för den ursprungliga texten. I övrigt kommer vi att rösta ja till betänkandet.

Raschhofer
Herr ordförande, ärade kollegor! Var och en som är förtrogen med genomförandet av EUprojekt i sitt land, torde från det praktiska utövandet känna igen kritiken i detta betänkande. Kritiken kan sammanfattas med två nyckelord: mindre byråkrati och mer öppenhet då det gäller regionalstöd. Så länge dessa krav inte uppfylls, kommer mången medborgare i de högt utvecklade medlemsstaterna att hitta ytterligare motiv för sin euroskepsis.
Jag anser emellertid som österrikisk medborgare att det är mycket viktigt att EU-medlen i framtiden framför allt används till kampen mot arbetslösheten, ja, att skapandet av arbetsplatser får högsta prioritet. Arbetsplatser skapas emellertid inte genom att man gynnar några stora multinationella koncerner, vilka ofta vid första bästa ekonomiska motvind revar seglen för att sedan lämna bakom sig massarbetslöshet, utan genom att stödja de små och medelstora företagen som, inte bara i Österrike, tillsammans är de största arbetsgivarna.
Jag skall ge ett exempel på vad jag anser att man i framtiden bör förhindra. Burgenland har klassificerats som ett mål 1-område och erhåller under perioden 1995-1999 160 millioner ecu. Med hjälp av dessa pengar skulle 7 300 nya arbetsplatser skapas. Vid en närmare granskning av hanteringen av dessa medel står det klart att av de 9 000 företagen erhöll endast 70 stödmedel. Därvid föll den största biten, 10 miljoner ecu, på firman Lenzing, vilket utgör 30 % av hela den volym som skall betalas ut årligen.
Med dessa medel skapade företaget endast ca 120 arbetsplatser som nu är i fara därför att moderbolaget noterat förluster i en omfattning av ett tresiffrigt miljontal. Sådana effekter bör enligt min åsikt i framtiden förhindras.

Myller
Herr ordförande, jag vill tacka ledamot Rack för ett grundligt och gott arbete i utvärderingen av de tre nya ländernas regionalpolitik.
Den grundläggande principen för Europeiska unionens regionalpolitik är att minska de regionala skillnaderna. Detta har ännu inte lyckats. Också i de nya medlemsländerna kan man se att skillnaderna mellan regionerna snarare ökar än minskar.
De nyaste medlemsländerna i Europeiska unionen skiljer sig på många sätt från de så kallade gamla medlemsländerna. Finland och Sverige har till exempel ett helt nytt målområde, mål 6, och vi saknar helt målområde 1. I målområde 6 tar man hänsyn till omständigheter som är typiska för nordligt belägna länder, som skiljer dem från andra dvs. den glesa befolkningen och de långa avstånden. När vi skisserar upp en regionalpolitik för Europeiska unionen i framtiden, måste dessa omständigheter tas med, antingen så att man i framtiden förlänger målområde 6, eller så att de typiska dragen hos de i norr belägna områdena tas med i övriga program.
Det nuvarande mål 6 har emellertid ett problem nämligen att man i medlen för regional utveckling också tagit med stöd till jordbruket. Det finns områden där två tredjedelar av medlen kanaliseras till jordbruket och bara en tredjedel blir kvar för strukturell utveckling av regionen. Det viktigaste för Finland och för hela EU: s regionalpolitik är emellertid, förutom sammanhållningsmålet, frågan om hur vi lyckas ta tag i sysselsättningen och avskaffa arbetslösheten.
Ledamot Rack har också väl beskrivit de problem, som knyter sig till situationen i de nya medlemsländerna. Vi har en relativt god förvaltningskultur och EU: s strukturprogram har medfört en ökande byråkrati. Detta problem har beskrivits mycket bra och detta problem kan vi förhoppningsvis få bort i samband med en reform av de regionalpolitiska programmen. Som något positivt ur Finlands synpunkt kan man säga, vilket redan tidigare sagts här, att vi fått mycket nytt till stånd utöver ett engagerat samarbete.

Virrankoski
Herr ordförande, jag vill gratulera föredragande Reinhard Rack för ett väl och med omsorg utarbetat betänkande. Det ger en sanningsenlig bild av regionalpolitikens tillämpning i Österrike, Finland och Sverige. Effektiviseringen av regionalpolitiken var tyvärr kanske det mest positiva som EU-medlemskapet medförde för exempelvis Finland.
Verksamheten hos EU: s strukturfonder lider av byråkrati och ineffektivitet. Detta har tagit sig uttryck i att väldiga summor pengar förblivit outnyttjade. Till exempel under förra sessionen flyttade vi över mer än en och en halv miljard ecu av inbesparade medel till slutet av programperioden. Denna ineffektivitet har också visat sig i handläggningen av de nya medlemsländernas utvecklingsprogram. Programmen hann med knapp nöd godkännas under det första medlemskapsåret, vilket inte kan anses vara en särskilt stor bedrift. Föredraganden för betänkandet noterar helt korrekt förseningen i godkännandet av samarbetsinitiativen, men samtidigt hade han också kunnat notera den långsamma handläggningen av målprogrammen. Därför är betänkandets krav på en förenklad administration strukturfonderna välgrundad. Det är i själva verket nyckeln till en vettig utveckling av EU: s regionalpolitik i framtiden.
Betänkandet fäster också helt riktigt uppmärksamhet på den inre administrationen i medlemsländerna och betonar närhetsprincipen och arbetet enligt "bottom-up "principen. Åtminstone i Finland finns det en klar kamp mellan den centrala statsförvaltningen och landskapen om kompetensområdet. Landskapsförvaltningen grundar sig på det kommunala självstyret och är därigenom demokratisk och representerar medborgarna väl. Centralförvaltningen strävar till, alldeles som Ojala och Ryynänen konstaterade, att få alltför stor beslutanderätt åt sig själv. De regionala utvecklingsmedlen och medborgarnas finansiella motbidrag är uppsplittrat på tiotals olika moment i statsbudgeten. Därigenom kan de förvaltningsenheter som svarar för respektive moment få sin makt utökad. Dessutom har man i förvaltningen av strukturfonderna bildat en så kallad samarbetsgrupp för landskapet, som utgör en andra, onödig och byråkratisk organisation vid sidan av den demokratiska landskapsförvaltningen.
I ett i övrigt utmärkt betänkande finns punkten 9 som jag inte helt kan hålla med om. Där förmodar man, att jordbruksstödet har en alltför stor tyngd i programmet, som hör till mål 6. Mål 6 utformades för att motsvara mål 1 eller med andra ord innehåller det också LFA-stödet till jordbruket. I målområde 6 får jordbruket samma stöd som i områdena 5 och 2b, inte mer. Därför vore det katastrofalt om jordbruket inom målområde 6 skulle få mindre stöd än i målområden som ligger bättre till än detta, eller i detta avseende är jag av annan åsikt än fru Myller.
Reinhard Racks betänkande ger en god bild av regionalpolitiken i de nya medlemsländerna och ger samtidigt nödvändigt material för den fortsatta utvecklingen av EU: s regionalpolitik.

Sjöstedt
Herr ordförande! I stora drag tycker jag att det betänkande som vi diskuterar är bra och ger en riktig beskrivning av läget. Det finns också delar av EU: s regionalstöd som i praktiken har fungerat ganska bra. Det gäller framför allt mål 4 och mål 3. Det finns dock också mycket som inte fungerar speciellt bra, om man skall vara ärlig. Ett problem som ständigt återkommer när man är ute och ser de konkreta projekten är den enorma byråkrati som man springer in i när man ansöker om och redovisar dessa projekt, vilken skapar stora svårigheter.
Det finns också flera problem som speciellt hänger samman med målområde 6 i Sverige som handlar om stöd till områden med gles bosättning. Ett av problemen är att det är ett väldigt svagt deltagande från det privata näringslivet, vilket sannolikt beror på just byråkratin. Ett annat problem är att det är en mycket liten del av stödet som betalas ut; i Sverige har mindre än 10 procent av medlen betalats ut och verkligen kommit till nytta. Det är till och med så att många kommuner i dag har så dålig ekonomi att de inte har råd att använda EU: s stöd, de har helt enkelt inte råd att lösa ut det. Det som sker i dag är att kommuner och regionala myndigheter avvecklar ordinarie väl fungerande verksamhet för att ta tillfälliga EU-projekt, vilket inte är någon speciellt positiv utveckling. Därför måste mål 6-stödet förändras i framtiden så att det blir mer effektivt och fungerar bättre, eftersom det är i glesbygden som de stora regionalpolitiska problemen finns. Skulle man se det hela sammantaget, är jag beredd att säga att det hade varit betydligt mer effektivt att behålla pengarna i Sverige, dvs. att aldrig låta dem gå via EU, utan låta Sverige självt avgöra hur medlen skall användas. Det är faktiskt sanningen om detta stöd.
Det är också viktigt att se regionalpolitiken som en helhet och vilken effekt EU-medlemskapet har haft. Det är ju så att nyckeln till den regionala balans som har funnits i Sverige med en väldigt jämn regional standard är en stark offentlig sektor och de offentliga transfereringssystemen. I och med EMU-processen görs det stora neddragningar i dem i dag, vilket slår oerhört hårt mot den regionala balansen. Det är dessutom så att det mesta av återflödet till Sverige går till jordbruket, framför allt till jordbruket i södra Sverige och slår därför väldigt felaktigt ur ett regionalpolitiskt perspektiv. Vidare är EU på väg att göra allvarliga ingrepp i den nationella regionalpolitiken, t.ex. i vårt transportstöd som är ett mycket effektivt regionalpolitiskt stöd. Därför måste jag tyvärr konstatera att som helhet har EU-medlemskapet varit negativt för den regionala balansen i Sverige.

Lindqvist
Herr ordförande! Att skapa likvärdiga förutsättningar för alla människor, oavsett var de bor, är en av våra viktigaste uppgifter som förtroendevalda liksom att se till att alla skall ha möjlighet till arbete, utbildning, vård och kommunikationer, oavsett om man bor i storstäder, småsamhällen eller på landsbygden.
Områdena i norra Sverige och i norra Finland är extremt glesbefolkade med ned till två invånare per kvadratkilometer. En aktiv regionalpolitik som innebär att " hela Sverige skall leva" är därför en mycket viktig komponent i svensk inrikespolitik, i vilken mål 6 är helt avgörande och självklart skall vara kvar. Att " hela Europa skall leva" bör vara målsättningen för EU: s regionalpolitik. Det är en bra rubrik på den regionalpolitik som vi bör föra i unionen.
Sverige betalar 20 miljarder kronor per år i medlemsavgift till EU. Av dessa går 5 miljarder tillbaka till jordbruket och 4 miljarder till regionalpolitiken. För att utnyttja dessa 4 miljarder måste vi också bidra själva med lika mycket pengar från den svenska kassan. Det kan synas riktigt, men min fråga är om denna rundgång av pengar som åker ned till " Bryssel" och vänder är en bra modell. De pengar som kommer tillbaka är också förknippade med väldigt mycket av regler och administration. Denna stora fråga kan vi inte lösa nu, men den måste finnas med när vi skall se över strukturfonderna efter år 1999. Också detta betänkande tar upp den byråkrati och långsamhet som finns, framför allt långsamheten från beslut till dess att pengar betalas ut. Detta måste bli effektivare.
Herr ordförande! Färre mål, färre fonder och gemenskapsinitiativ, en bättre samordning mellan EU: s regionalpolitik och medlemsländernas, ett ökat regionalt och lokalt inflytande i beslut samt i planering, genomförande och övervakning av EU-projekt, en kraftsamling vad gäller att lösa den höga arbetslösheten i norra Sverige och i norra Finland liksom en förbättrad miljö och ett gränsregionalt samarbete är några förslag som ytterligare kan förbättra regionalpolitiken, både för medlemsländerna och för EU. Detta är förslag som kan göra regionalpolitiken effektivare. Bifall, herr ordförande, till Racks betänkande.

Monti
Herr ordförande, mina damer och herrar! Låt mig för kommissionens och framför allt för Wulf-Mathies räkning, kommissionär med ansvar för ett av de viktigaste områdena inom regionalpolitiken, tacka Rack för hans betänkande och resolutionsförslaget. Betänkandet innehåller en - jag citerar - " klart positiv bedömning av hur strukturfondernas program hittills har förverkligats i de tre medlemsstaterna" . Resultatet är inte enbart eller ens huvudsakligen kommissionens förtjänst, utan det skall tillskrivas den professionalitet med vilken de tre medlemsstaterna har gripit sig an sin uppgift. Naturligtvis är detta en stor källa till tillfredsställelse, men det får inte gå över i förnöjsamhet.
Betänkandet innehåller en serie konstruktiva kritiska synpunkter, av vilka många kommer att finnas med på föredragningslistan under diskussionen om reformeringen av strukturfonderna som skall äga rum under nästa forum om samhörigheten. Innan jag besvarar denna kritik skulle jag vilja peka på ett par avsnitt i betänkandet som uttrycker vissa principer vad gäller den regionala utvecklingspolitiken som bör finnas med som referenspunkter i diskussionen om reformen.
För det första utesluter inte en relativt god ekonomisk utveckling på det nationella planet att det kan förekomma problem vad gäller utvecklingen i enskilda regioner eller balansproblem vad gäller utvecklingen i olika regioner, vilket kräver ingrepp från strukturfonderna. Jag vill också påpeka för parlamentet att BNP per capita i Sverige och Finland fortfarande ligger under genomsnittet i gemenskapen.
För det andra har principerna om programplanering, partnerskap, närhet, additionalitet och koncentration visat sig vara av avgörande betydelse för Europeiska unionens regionalpolitik. Partnerskapet mellan kommissionen och medlemsstaterna, och internt inom medlemsstaterna, står inför den utmaning som en överdriven komplexitet innebär. Partnerskap är en princip som vi kommer att försvara och som kan förenas med en sund och effektiv hantering av fonderna, samtidigt som vi försöker minska byråkratin.
För det tredje måste främjandet av sysselsättningen, den tekniska utvecklingen, lika möjligheter och miljöskydd prioriteras i de nya strukturfonderna. Det gränsöverskridande samarbetet mellan regionerna är en annan sektor som drar nytta av strukturingripanden från Europeiska unionen och som bör främjas. Ett annat område som verkar lovande för framtiden är lokala initiativ, framför allt de som syftar till att öka sysselsättningen. Jag vill här hänvisa till det gällande programmet för sysselsättningspakter, som kommissionen stödjer kraftfullt och vars inriktning kommissionen delar. Denna inriktning kan härledas till principen om partnerskap på grundnivå, där man engagerar den offentliga och den privata sektorn och frivilligorganisationer i gemensamma sysselsättningsfrämjande åtgärder. Programmet Leader II har redan avsatt goda resultat inom detta område.
För att så gå över till kritiken, så anser jag att våra administrativa och distributiva mekanismer kan, och därför också måste, förbättras. Som mycket riktigt påpekas i betänkandet, så har de tre nya medlemsstaterna speciellt svårt att tolerera en överdriven byråkrati. Inom kommissionen finns det ett utbrett stöd för många av de föreslagna förbättringarna: minska antalet gemenskapsprogram och de administrativa kostnader som de medför, förbättra samordningen och harmonisera reglerna mellan olika fonder och generaldirektorat bättre, etc. Kommissionen arbetar aktivt med dessa frågor, vilket visas av SEM 2000-projektet. Många av förbättringarna måste dessutom avvakta den stora reform av strukturfonderna som kommer att genomföras inför den nya programperioden. Bland reformerna bör ingå användningen av moderna finansieringsformer, bland annat start- och riskkapital.
När det gäller den nyligen genomförda omprogrammeringen av de finska Mål 2-regionerna, så har det varit en lång och svår process. Jag skulle emellertid vilja fästa er uppmärksamhet på de sekundära fördelarna, framför allt möjligheten att förenkla och omdefiniera programmet och att föregripa den intermediära utvärderingen. När det gäller de andra målen, så är utvärderingen i halvtid ännu inte komplett och, trots alla våra ansträngningar, är framstegen långsamma.
I betänkandet får kommissionen kritik för att ha försummat landsbygden och Mål 5B. Detta innebär inte att kommissionen har underskattat svårigheterna i landsbygdsområdena: en mycket betydande del av de tillgängliga resurserna har utnyttjats just för insatser som varit riktade mot landsbygds- och jordbruksområden i de nordiska och alpina områdena, vilket också framhålls i Racks betänkande.
Herr ordförande, herr föredragande, mina damer och herrar! Låt mig slutligen å mina egna och kommissionens vägnar gratulera till betänkandet, och tacka för de kritiska och konstruktiva synpunkter ni har framfört. Detta har varit ytterligare ett utmärkt exempel på samarbetet mellan våra institutioner.

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Mann, Erika
Herr ordförande! Jag har bara en anmärkning till protokollet. Jag ber om ursäkt för detta.
I går vid omröstningen med namnupprop ville jag vid två tillfällen, ifråga om Titley-betänkandet och WTO-panelen om bananer, lägga ned min röst och inte rösta för. Detta uppgav jag till protokollet. Det nämns emellertid inte i omröstningsprotokollet för namnupprop. Jag vill bara att ni tar reda på vad detta beror på. Det är meningslöst att göra rättelser om dessa inte sedan noteras.

Ordföranden
Mann, jag tackar för inlägget, men protokollet diskuterades redan för en timma sedan. Under alla omständigheter kommer vi att ta hänsyn till er begäran.

Gränsöverskridande samarbete och samarbete mellan regionerna
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0161/97) av Myller för utskottet för regionalpolitik om gränsöverskridande samarbete och samarbete mellan regionerna.

Myller
Herr ordförande, gränsöverskridande samarbete och samarbete mellan regionerna är ett grundläggande arbete för Europeiska unionen. Gränserna mellan Europas länder har kämpats fram i sin nuvarande form genom förödande och på ett mänskligt plan mycket kostsamma krig. Europeiska unionen har grundats bland annat för att man skulle kunna lösa konflikterna genom förhandlingar och gemensam lagstiftning.
Fortfarande delar gränser nationerna. Genom tillkomsten av den inre marknaden har problemen med de inre gränserna minskat, men tyvärr inte försvunnit. EU: s gränsöverskridande samarbete inom de inre gränserna är att slutföra arbetet att få rätt till fri rörlighet för människor, varor och tjänster. Utgångspunkten bör vara att ge större flexibilitet för medborgarna att ombesörja sina vardagliga angelägenheter. Gränserna får inte vara ett hinder för exempelvis erbjudandet av kommunala tjänster eller för deras utnyttjande. Gränskommunerna kan också spara mängder av medborgarnas skattemedel genom att skapa gemensamma tjänster och gemensam infrastruktur i gränsområdena. I detta arbete har man redan kommit mycket långt på sina håll. Goda exempel kan vi hitta i gränsområden i såväl Tyskland, Holland, Luxemburg som Frankrike. Ett samarbete värt att nämnas finns också i gränsområdet mellan Sverige och Finland genom samarbetet mellan städerna Torneå och Haparanda. Man kan konstatera att det samarbete som de båda gränsstäderna Haparanda och Torneå bedriver är mycket mer intensivt och resultatrikt är det samarbete, som olika kommuner i de båda länderna nått fram till.
I samarbetet inom de inre gränserna finns emellertid mycket lite problem, om vi jämför det med samarbetet mellan EU-länderna och tredje länder. Det måste dock konstateras, att trots alla svårigheter finns det en stark grund för att utveckla samarbetet mellan Europeiska unionen och tredje länder. Efter att tudelningen av Europa upphört erbjuds nya möjligheter till utveckling av hela Europa. För att garantera detta måste vi emellertid se till att det i Europa inte uppstår nya murar som delar nationerna. Gränsöverskridande samarbete och samarbete mellan regionerna stärker samhörigheten mellan grannar och mellan Europas olika regioner, och skapar därigenom på bästa sätt nya strukturer för samarbetet.
Typiskt för Europa är regionaliseringens allt större betydelse. För att främja det regionala samarbetet har man tagit fram Interreg IIC-programmet. EU måste genom detta och andra program påskynda utnyttjandet av regionernas egna resurser genom ömsesidig samverkan. Inom Europeiska unionen har redan samarbetet kring Medelhavet fått institutionell karaktär. Utvecklandet av Medelhavsprogrammet och effektivisering av åtgärderna i området är viktigt för hela unionen. I den norra delen av Europeiska unionen utvecklas emellertid också vid Östersjön och Barents hav ett regionalt samarbete som bäst. Inom detta område möts två av EU: s nya medlemsländer och Norge, som efter folkomröstning stannade utanför Europeiska unionen, och Ryssland med sina omfattande samhälleliga problem. Framför allt miljöfrågorna och stärkandet av den regionala stabiliteten är nyckelfrågor, som måste betonas i samarbetet mellan Europeiska unionen och tredje länder både i söder, öster och norr.
Ett tredje viktigt mål för det gränsöverskridande samarbetet och samarbetet mellan regionerna är att utveckla fungerande och konkreta samarbetsrelationer mellan de associerade länderna och Europeiska unionen. Särskilt det gränsöverskridande samarbetet måste ses som en del av föranslutningstrategin för de associerade länderna, med vars hjälp man i bägge riktningar kan idka konkret samarbete för att utveckla levnadsvillkoren för människorna i gränstrakterna.
I samarbetet mellan EU och tredje länder finns det emellertid fortfarande många problem, som hindrar utvecklingen av reella gränsöverskridande projekt. Ett särskilt problem skapas av att samarbetsprogrammen för medlemsländerna i Europeiska unionen och för tredje länder utgår från skilda och ifrån varandra olika lagstiftning. Programmen för EU-länderna administreras från generaldirektoratet för regionalpolitik och programmen för tredje länder från generaldirektoratet för externa relationer. Programmen för tredje länder saknar långsiktighet och planmässighet.
Enligt min mening skulle lösningen på denna olika tidsaspekt och olikhet i lagstiftningen kunna finnas i att man för det gränsöverskridande samarbetet med tredje länder skapade en gemensam fond, som skulle finansiera och administrera gemensamma projekt. Jag anser att detta är ett förslag som kommissionen bör överväga mycket noga, eftersom man på detta sätt skulle kunna minska byråkratin, öka genomförandet av dessa program och verkligen uppnå ett reellt gränsöverskridande samarbete också med tredje länder.

Walter
Herr ordförande, mina högt ärade damer och herrar! Jag får först gratulera min kollega Riitta Myller till detta verkligen utomordentliga betänkande. I sitt betänkande analysera hon den nuvarande situationen mycket bra, pekar på var det behövs reformer och gör också förslag för framtiden.
Det gränsöverskridande samarbetet och samarbetet mellan regionerna i Europa innebär för mig en av kärnpunkterna, en av hjärtefrågorna och en av de verksamheter inom denna europeiska union som går bäst att visa fram därför att de ger liv åt våra önskningar, nämligen att detta Europa skall växa samman, att integration inte skall vara en kliché och att en ekonomisk och social sammanhållning verkligen eftersträvas.
Gränsöverskridande samarbete och samarbete mellan regionerna innebär att titta längre än sin egen tallrikskant, att dra nytta av synergieffekter och att där, där det tidigare fanns gränser och därmed hinder, där det fanns svårigheter för det gemensamma utnyttjandet av inrättningar - av infrastrukturellt eller socialt slag eller bara mellanmänskligt - att där slopa dessa gränser. Detta kan man redan idag uppleva på flera ställen.
Om man som jag kommer från en region där fyra europeiska stater gränsar till varandra - Belgien, Frankrike, Luxemburg och Tyskland - då inser man att det här representerar en enastående utveckling. Men man kan också se att det även idag finns problem och svårigheter i fråga om det organisatoriska genomförandet - särskilt på förvaltningens område. Man vet att olika förvaltningsstrukturer kommer samman här. Det är olika nivåer som måste agera med varandra. Det gör inte det hela så lätt, men människorna på platsen, förvaltningsmyndigheterna, anstränger sig att hitta lösningar, också på basis av strukturstödmedlen från Europeiska unionen. Jag anser att detta är viktigt.
Men jag måste också säga att man i det framtida arbetet - samarbetet mellan regionerna och det gränsöverskridande samarbetet - inte bör övergå till att kräva eller upprätta några ytterligare förvaltningsnivåer. Det politiska ansvaret för arbetet inom ramen för de av oss uppställda gränserna måste läggas på de strukturer som på demokratisk väg är berättigade till detta. Det är deras uppgift att genomföra arbetet.
Men vi har inte bara inre gränser inom unionen som måste slopas, utan vi har också yttre gränser. Min kollega Riitta Myller har klart påpekat detta. Där kan jag helt och fullt åberopa mig på henne och ge henne mitt stöd. De yttre gränserna representerar för närvarande för oss, Europeiska unionen, de regioner som har de största sprickorna. Där finns de största skillnaderna, och där kommer också det mesta arbetet att behöva läggas ner.
Den tredje aspekten som vi fört in tidigare inom ramen för Interregprogrammet och som jag anser vara mycket viktig innebär att betrakta Europa ur ett regionplaneringsperspektiv. Inte längre rena nationalstater eller regionerna var för sig, utan hela områden och deras problem - jag tänker här på Östersjöområdet, Medelhavsområdet - och att där vidta lämpliga åtgärder.
Mina högt ärade damer och herrar! Strukturreformen står under de närmaste veckorna och månaderna på dagordningen. Jag anser - och nu talar jag för mig själv personligen - att samarbete mellan regionerna och tillgängligt strukturstöd från Europeiska unionen, nämligen Interregprogrammen, är en av de viktigaste punkterna som även efter en reform av strukturfonderna måste fortsätta, eftersom detta är det mest europeiska av allt arbete vi kan utföra. Samarbetet är en viktig punkt!
När vi talar om att koncentrera strukturfonderna och att förbättra deras effektivitet, betyder koncentration framför allt att koncentrera sig på de saker som är bra och viktiga, och att förstärka dem. Min slutplädering är att understödja instrumentet Interreg vid den förestående reformen av strukturfonderna.
Gränsöverskridande samarbete och samarbete mellan regionerna representerar en av de viktigast grundpelarna vid bygget av det europeiska huset. Jag lyckönskar min kollega Riitta Myller uttryckligen till hennes utomordentliga betänkande och ger det mitt stöd här och nu.

Grosch
Herr ordförande! Också för PPE-gruppen vill jag gratulera föredraganden till hennes betänkande och även tacka för det konstruktiva samarbetet i utskottet. Vi har redan kunnat lägga till för oss viktiga punkter, vilka nu finns med i betänkandet.
Även i våra ögon är det gränsöverskridande samarbetet och samarbetet mellan regionerna en pelare i den europeiska integrationen. Som redan påpekats av föredraganden finns det två aspekter - det inomeuropeiska samarbetet och samarbetet med tredje land - där denna form av samarbete kan bli ett väsentligt bidrag till vår samtid men även för framtiden. Därvid får vi inte bara ta hänsyn till den sociala och ekonomiska sammanhållningen utan även till säkerheten.
Jag skulle också vilja påstå att gränsöverskridande samarbete och samarbete mellan regionerna berör medborgarnas vardag särskilt starkt i jämförelse med andra projekt, eftersom det mycket ofta är på medborgarnas eget initiativ som dessa projekt kommer till stånd. De förtjänar att beaktas mera, eftersom de hinder och svårigheter som kan uppstå i samarbetet kommer särskilt tydligt till synes i dessa projekt och människorna också är mycket känsligare då det gäller dessa. Samarbetet mellan regionerna måste i större utsträckning ta hänsyn till sådana aspekter som ekonomin samt till social-, miljö- och regionplaneringspolitiken, då människor i gränsområden exempelvis har mycket liten förståelse för att man på ena sidan om gränsen har ett bra hälsoskydd och på den andra inte, att man på ena sidan om gränsen, exempelvis inom ramen för regionplaneringen, skapar områden för den ekonomiska utvecklingen men på den andra sidan, kanske i km längre bort, grönområden med höga anspråk på naturskydd. Detta är problem som rör den europeiska integrationen, och därför förtjänar dessa projekt särskild uppmärksamhet.
Det här betänkandet måste i första hand utgöra en grundval för framtida projekt, för nästa program. För det andra måste det gränsöverskridande samarbetet och samarbetet mellan regionerna på ett bättre sätt samordnas med övriga strukturfonder och strukturbidrag. För det tredje bör förfarandena förenklas.
Om vi önskar få medborgarna, eller till och med medborgarinitiativen, att bli verksamma på detta område, kan vi inte konfrontera dem med kostsamma och besvärliga förvaltningsvägar, som gör att de måste vänta upp till ett och ett halvt år tills de får ett definitivt svar på sina ansökningar. Dessutom är programmen ett tillfälle att ta hänsyn till de europeiska regionernas specifika aspekter.
Såsom boende i en gränsregion kan jag försäkra er att ni finner övertygade men också kritiska européer i dessa regioner. Vi borde inte gå miste om möjligheten att i större utsträckning ta hänsyn till de impulser till en europeiska integration som kommer från dessa trakter. Jag hoppas i alla fall att detta betydelsefulla betänkande skall ge en vederbörlig signal till kommissionen.

Santini
Fru ordförande! Samtidigt som jag helt och fullt delar berömmet som riktas till Myller för den inspiration som hans betänkande innebär för Europa som helhet, vill jag fördjupa en speciell frågeställning.
Vi diskuterar här stora gränser, nya gränser, de yttre gränserna, men programmet Interreg 1 och Interreg 2 har hittills finansierat gränser som numera definieras som inre, men som har blivit detta tack vare dessa program. Jag syftar på de cirka trettio euroregioner, som de kallas i fördraget, som existerar och i vilka problemen inte har försvunnit bara för att vi nu ägnar oss åt andra regioner som är placerade längre österut.
Jag delar, framför allt i förslaget till resolution, vissa punkter som i viss mån åter riktar vår uppmärksamhet på utgångspunkterna för den europeiska tanken, och då framför allt punkt 2, där man talar om klara förutsättningar för samarbetspolitiken. I den typen av verksamhet finns det ett så stort utrymme, en så fullständigt fri tolkning att man riskerar att komma ifrån ämnet och att lämna de spår som läggs ut i fördraget. En tydlig inriktning utgår från tre grundläggande åtgärder: för det första att främja informationsutbyte - att lära känna varandra för att förstå varandra; för det andra att lyfta fram det som förenar och eventuellt slipa av de kanter som inte är gemensamma; för det tredje att fokusera de gemenskapsprogram som syftar till det som är huvudmålet med denna typ av ingripande, dvs. att eliminera eller minska de regionala skillnaderna.
Punkt 6 i förslaget rör den roll som regionerna spelar i relation till de inre gränserna, och det är detta som intresserar mig i första hand, eftersom andra kolleger har ägnat sig åt de nya gränserna. Huvudmålet - det sägs också i punkt 11 i resolutionsförslaget - är att främja en ekonomisk och social utveckling. Det är ingen tillfällighet att de olika parterna i samhället uppmanas att ingripa. Det rör sig med andra ord inte om en delegering från Europeiska unionens sida till de politiska organisationerna, de regionala och nationella politiska institutionerna, utan samhällets parter skall ingripa. Inte bara detta, men i punkt 23 sägs uttryckligen ifrån att man bör stödja initiativ från privata aktörer: det är medborgarna som skall föreslå åtgärder, tolka reglerna och därefter kunna dra nytta av åtgärderna.
Jag säger detta därför att det även växer fram egendomliga euroregioner, som dessvärre bärs upp av gemenskapsfonder. Detta är viktigt eftersom de inte bara utgör ett inrikespolitiskt problem, utan just därför att det finns finansiering från gemenskapen - och detta är den rekommendation som jag vill göra i denna kammare - som enligt min mening borde intressera även Europeiska kommissionen.
Jag tänker på en euroregion som kallas " Euregio tirolese" , som håller på att växa fram, trots den kraftiga opposition som riktats med anledning av dess tillkomst, såväl i Italien som i Österrike. De två regeringarna, den italienska och den österrikiska, har tagit klart avstånd från tanken bakom denna euroregion, som ligger utanför det som anges i fördraget. Och ändå fortsätter denna " Euroregion Trent-Tyrolen" att utvecklas, föreslå program och utnyttja gemenskapens fonder, med en målsättning som radikalt skiljer sig från den som avsågs med euroregionerna så som vi definierar dem, och som var att försvaga om inte till och med att avskaffa de inre gränserna. Denna euroregion tänker avskaffa de tidigare gränserna, men med målet att inrätta en oacceptabel politisk institution, som drar upp en ny gräns, en stort rött kritstreck runt det som definieras " Unionen Tyrolen" , nord- och sydtyrolen och ett hypotetiskt, ohistoriskt " Tridentiskt Tyrolen" .
Vi vädjar till er, herr kommissionär, att vara vaksam så att dessa förvanskningar inte blir verklighet och, framför allt, att de inte finansieras med gemenskapens fonder.

Schroedter
Fru ordförande, detta betänkande har en alldeles särskild betydelse i samband med östutvidgningen. Det visar på behovet av brådskande förändringar av finansieringen såväl av det gränsöverskridande samarbetet som av samarbetet mellan regionerna i Östersjö- och Medelhavsområdet. Situationen i Europas regioner, som gör att de pengar som är avsedda för gränsöverskridande samarbete praktiskt taget bara kan användas för främjandet av randområdena, är oacceptabel. Förtroendefulla relationer, uppbyggda med möda, framgångar från oändligt många gemensamma samtal om utveckling av projekt går om intet på grund av omöjligheten att finansiera dessa projekt ur en enda fond.
Att det nu skall bli möjligt att finansiera gemensamma projekt ur en gemensam fond, inte bara då det gäller samarbetet mellan regionerna utan också det gränsöverskridande samarbetet, är därför juvelen i betänkandet. Vi har enats om att vår grupp de Gröna drar tillbaka sitt ändringsförslag, då punkt nr 4 är tillräcklig för att föra fram detta krav till kommissionen.
Nu kommer det an på ett snabbt agerande för att förhoppningarna i regionerna inte skall grusas. Kommissionen vidtar åtgärder och genomför det hela. Den kunde redan nu, under den löpande programperioden, främja modeller med vilka en gemensam finansiering och gemensam utvärdering kunde testas. Schroedters betänkande från 1994 öppnar möjligheter till ett sådant agerande, och jag hoppas att kommissionen reagerar mycket fort.
Vårt problem är ständigt att den centrala förvaltningen indirekt inkasserar pengar för egen del. Kravet på en gemensam fond erbjuder möjligheter att penningmedlen verkligen kommer att kunna förvaltas i Europaregionerna själva. Här vidtas tydliga åtgärder mot och sätts stopp för de centrala förvaltningsorganens försök att indirekt missbruka medlen för egna ändamål. Kommissionen uppfordras i de löpande programmen att också kontrollera att detta missbruk inte fortsätter.
Det gäller verkligen att binda samman städer och byar i gränsområdena, att övervinna det som skiljer dem åt och att åter bygga upp broar som förstördes under krigen. Ingenstans är " fästningen Europa" så tydligt förnimbar som vid de yttre gränserna. Bestämmelserna i Schengenavtalet förhindrar i mycket hög grad samarbetet i Europaregionerna. Det är modet hos den lokala förvaltningen som gör att projekt trots allt genomförs. Under 50 års tid var det ingen som beträdde teaterön Guben. En betongbro gjorde det möjligt för invånarna i Guben och Gubin att tillsammans fira en Europafest. Där ligger möjligheterna för Europa. Ett öppet Europa behöver framför allt den politiska viljan, på alla områden.

Macartney
Fru ordförande, det finns en del spännande nya tankar kring hela idén med gränsöverskridande samarbete och samarbete mellan regionerna, i synnerhet för människor som jag, som bor i ett kustsamhälle i Skottland. Vi tenderar att tro att vi befinner oss ute i periferin, att vi österut inte gränsar mot någonting. Men det gör vi, för Nordsjön utgör en gemensam gräns och historiskt sett har Skottland alltid varit nära förbundet med Nederländerna, Flandern, de baltiska staterna, Tyskland och så vidare. Dessa band återupprättas nu och jag välkomnar i mycket hög grad att detta koncept nu utvidgas till att explicit även omfatta Nordsjön och idén att kustbefolkning också utgör en del av en interregion.
Såsom ordförande för North Sea Intergroup är jag delaktig i en mycket spännande utveckling, som också föreslagits för hela Nordsjöregionen. På vissa områden har Nordsjöregionen många fördelar, t.ex. vad gäller utbildning. Min egen valkrets i nordöstra Skottland har inte mindre än fyra universitet. Detta är ett återkommande fenomen på många håll i Nordsjöregionen. Vi har fiskevatten som är av yttersta betydelse för Europa och mycket viktiga för fiskesamhällena. Vi har otroligt viktiga historiska och kulturella aspekter, som kan utvecklas.
Å andra sidan lider vi av att befinna oss ute i periferin och i synnerhet av Londons synsätt, nämligen att vi befinner oss väldigt långt från allting. Det gläder mig att Bryssel emellanåt är mer positivt inställt än London. Vi lider även av sådan problem som föroreningar och behoven av utveckla och bevara kusterna. Detta framstår ännu tydligare när man ser på andra delar av Nordsjön som t.ex. den engelska östkusten och delar av de danska och nederländska kusterna.
I allt detta finns en otrolig potential. I det förslag till resolution som Myller lagt fram - och jag berömmer henne helhjärtat för hela förslaget - finns en mycket intressant punkt 5 om kulturella identiteter och minoriteter och jag kan se att t.ex. inte bara skottarna, utan även friserna skulle kunna vara behjälpta av större betoning av deras speciella språk och historia. I det finns en potential för utveckling av informationssamhället och för skydd åt kustsamhällen.
Jag skulle vilja delta i gratulationerna till föredraganden av detta betänkande och till kommissionen för att de varit så nyskapande och tänkt i termer av INTERREG IIc. Jag stöder det med glädje.

Sandbæk
Fru ordförande, det är positivt att se förslag om ett ökat samarbete mellan regioner i och utanför EU. Det är viktigt att EU inte stänger omkring sig själv. Jag stöder också tanken på överlevnadsstrategier för avlägset liggande områden. Men i förhållande till önskan om att skapa ett formaliserat regionernas och kommunernas Europa har jag inte samma positiva uppfattning. Som förslaget ser ut är det fröet till ett gränslöst Europa uppdelat i regioner. Nationalstaterna har fortsatt monopol på skatterna, men med ökad finansiering av det regionala samarbetet blir det i ökande grad EU som fördelar medlemsstaternas skattekronor till regionerna. Med ökad finansiering och politisering av det regionala samarbetet stärks EU: s och regionernas position på bekostnad av nationalstaterna och det lokala självstyret. Redan nu tas för många beslut i EU som genomförs i kommuner och län.
För ögonblicket pågår en mycket engagerad debatt om ett av dessa gränsöverskridande projekt, nämligen samarbetet över gränsen mellan Tyskland och Danmark, som kallas Euroregion Schleswig/Slesvig. I gränsområdet finns det skarp kritik mot Euroregion Slesvig, som uppkommit av nervositet för en stor dominans i området från både Förbundsrepubliken och EU. Eftersom Europaregionen i europeiska sammanhang skall uppträda som en helhet, ser en stor del av befolkningen i gränsområdet Euroregionen som en statsskapelse av EU som kommer in bakvägen, och det är absolut inte tal om någon form av tyskhat i detta sammanhang som man ju har sagt.
Jag delar denna skepsis. I Danmark är det folketinget och regeringen, som beslutar om utrikespolitiken och inte de enskilda länen. Sønderjyllands amt som utgör den danska delen av gränsområdet är inte en kommun i EU utan ett av Danmarks län. Vi har själva valt att det skall så vara. Historiskt har det funnits många konflikter kring den dansk-tyska gränsen. I dag är gränsen accepterad på båda sidor och vi har ett föredömligt förhållande mellan danskar och tyskar i gränslandet, ett förhållande som har utgjort förebild på många andra håll. Vi är goda grannar med ett lågt staket med många öppningar, men vi bestämmer själva hos oss själva och respekterar den andra sidans beslut. Och det är det som man demonstrerat för vid gränsen, nämligen att det också fortsatt skall vara på detta sätt, och det har också funnits tyska motståndare till gränsborttagandet som har deltagit i demonstrationerna mot Euroregionen.
Ett samarbete över gränser - tror vi - kan bara lyckas genom att fullständigt acceptera, att samarbetet förutsätter enighet mellan två parter. Men när två skall enas, behöver man inte bygga upp invecklade institutioner. Man kan nöja sig med att träffas och utforma sin enighet. Jag har inte något som helst mot ett samarbete, men jag har något emot att samarbetet skall regleras genom EU-projekt. Man kallar det decentralisering, man säger, att man vill föra EU-samarbetet närmare medborgarna. Men önskar man föra EU-kompetens ned på det lokala planet, måste det göras genom reell decentralisering det vill säga genom att föra lagstiftningskompetensen tillbaka till de nationella parlamenten. Samarbete över landgränserna är enligt min uppfattning viktigt och nödvändigt och otroligt spännande och utmanande. Men jag tror inte på, att vi får ett bättre och mer demokratiskt styre genom att vi låter nationalstaterna spela ut sin roll. Jag tror på ett Europa med en mångfald av olika länder, och inte som en ny europeisk stormakt. Det är viktigt att bibehålla nationalstaterna, först och främst därför att de utgör den bästa grunden för demokrati, för gemenskap och för solidaritet. Om gränser skall bort, skall de inte bara avlägsnas. De skall nötas bort.

Blot
Fru ordförande, ärade kollegor, det gränsöverskridande samarbetet kan idag ses ur två tydliga aspekter. Myllers betänkande visar detta.
Å ena sidan finns det ett gränsöverskridande samarbete mellan länderna inom Europeiska unionen, och å andra sidan finns det ett gränsöverskridande samarbete med länder utanför Europeiska unionen.
Den första formen av samarbete - vars främsta instrument är Intereg II A - uppvisar ett mycket positivt resultat. Under perioden 1995-1999 omsatte den 2 400 miljoner ecu inom Intereg A, 500 miljoner ecu inom Intereg B och 415 miljoner ecu inom Intereg C.
Enligt vår mening vore det önskvärt att skapa ett instrument, Intereg D, för att finansiera språksamarbetet i gränsområdena. Språksamarbetet får för närvarande inte tillräckligt med anslag och här tror jag att det finns ytterligare saker som kan göras för att förbättra samarbetet.
I punkterna 5 och 20 i resolutionen bekräftas vikten av mångspråklighet, men för närvarande är det mest en stilla önskan.
Vi konstaterar dessutom en intresseförskjutning till förmån för Europeiska unionens mest avlägset belägna regioner vilken kanske är lite för stor. Utvecklingsprojektet i det ekonomiska området kring Medelhavet omsätter redan 4 865 miljoner ecu, vilket är dubbelt så mycket som Intereg II A, och Atlantis har erhållit 8 miljoner ecu. Vi är naturligtvis glada åt det ekonomiska stödet till dessa regioner, men vi fruktar att det gränsöverskridande samarbetet i centrala Europa i den här takten blir den fattiga kusinen från landet, och i egenskap av representant för Alsace oroar jag mig inför den här utvecklingen. Utvecklingen förvärras dessutom av målet om social sammanhållning när målet tolkas som om Europeiska unionens pengar enbart måste reserveras till de minst utvecklade regionerna.
Eftersom det handlar om gränsöverskridande samarbete finns det andra kriterier som man måste ta hänsyn till. Detta är anledningen till att jag säger att det fransk-tyska samarbetet och det trilaterala samarbetet kring Basel mellan Schweiz, Tyskland och Frankrike också behöver anslag och inte får offras på grund av de nya prioriteringarna.
Jag skulle också önska att medel frigjordes på ett tydligare sätt för att stärka tvåspråkigheten i min region, Alsace, och för att ge elsassiskan större plats i fransk massmedia. Det är delvis en ekonomisk fråga. Det är uppenbart att det ekonomiska intresset för tvåspråkigheten är mycket stort, till och med större än det kulturella bandet, och det gör det möjligt att minska arbetslösheten lokalt på ett icke obetydligt sätt, vilket just nu sker i Rhenområdet.
Trots de beklagliga försummelser som finns i betänkandet, som lägger stor vikt vid de mest avlägset belägna regionerna men som till viss del försummar det mellanregionala samarbetet i Europas centrala delar, kommer jag naturligtvis att rösta för betänkandet. Vi samtycker till de allmänna principerna och det mellanregionala gränssamarbetet är naturligtvis fortfarande en positiv princip.

Karamanou
Fru ordförande, kollegor, Myllers betänkande utgör faktiskt ett fullständigt och väl underbyggt förslag till stöd för ett gränsöverskridande samarbete och ett samarbete mellan regionerna.
Likväl, utöver den ekonomiska dimensionen av frågan och det uppenbara behovet av en framgång med målsättningen för den ekonomiska och sociala sammanhållningen och framför allt, utvecklingen av sysselsättningen, kan det gränsöverskridande samarbetet betjänas på ett bättre och mer effektivt sätt med en annan lika viktig målsättning, den som kan genomföras genom ett närmande och ett samarbete mellan folken, utplånandet av fördomar och stereotyper, tillbakatryckandet av mentaliteter som gynnar och underblåser isolering, främlingsfientlighet, nationalism, fientlighet och våld.
För att vår politik för en förstärkning av det regionala och gränsöverskridande samarbetet följaktligen skall vara effektiv, måste den innefatta ett brett spektrum av institutionella åtgärder och viktiga resurser, som skall syfta såväl till en förbättring av de ekonomiska och sociala förhållandena i de svagaste regionerna inom Europeiska unionen, som till skapandet av ett klimat och förhållanden för en likvärdig demokratisk, fredlig och kreativ samexistens för människorna, utan diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung eller religion. En sådan politik måste också från en viss sida knyta an till de program som skall garantera integrationen och införlivningen av de svagaste grupperna, invandrarna och minoriteterna i det sociala, ekonomiska och politiska livet i Europeiska unionen på ett balanserat och " fysiologiskt" sätt. Informationens roll förblir naturligtvis alltid viktig på villkor att den bidrar till bekämpningen av fördomar och värderar skönheten i mångfalden, de mångfärgade och mångkulturella sidorna av det moderna samhället.
Beträffande de sydostliga gränserna i Europa har det i verkligheten skett en försening i främjandet av ett gränsöverskridande samarbete, såsom Myller konstaterar i sitt betänkande. Detta kan emellertid tillskrivas de välkända specifika egenskaperna och de allvarliga problemen i området, problem som kräver en särskild uppmärksamhet av Europeiska unionen inom ramen för regionalpolitiken, och som kräver en tillämpning av de program som på ett lämpligt sätt är anpassade till områdets specifika karaktär och som framför allt kräver en fördelning av viktiga resurser med en samtidig minskning av de byråkratiska procedurerna.
I dagens läge med lösande av kriser och stabilisering av situationen skapas förutsättningarna för ett samarbete på flera nivåer med länderna på Balkan. Grekland, som ni har konstaterat, spelar idag en positiv roll för en lösning av problemen och en effektiv tillämpning av en politik för ett regionalt och gränsöverskridande samarbete och en fredlig förlikning av varje skillnad i detta svåra område i sydöstra Europa som trots allt är mycket viktigt för den europeiska integrationen.

Imaz San Miguel
Fru ordförande, jag tackar för Miller som föredragande.
Jag representerar ett av dessa samhällen, nämligen Baskien, som på grund av historiska omständigheter delats med en gräns i två stater, en gräns som under lång tid försvårat kommunikationen mellan två verkligheter, en gräns som delar språk och kultur, förutom att den skapar ett område med längtan efter samarbete inom andra sektorer, som de sociala och ekonomiska.
Som tur är börjar dessa historiska ärr som gränserna utgör lösas upp och vi börjar återfinna vägar för att skapa gemensamma länkar med en annan del av vårt samhälle i ett europeiskt sammanhang. Detta europeiska utrymme som vi måste bilda som gemensam horisont för samlevnad mellan olika samhällen, utan inre gränser, men med respekt för våra respektive identiteter, vårt självstyre och vår mångfald.
Det gränsöverskridande samarbetet är i detta sammanhang i grunden ett instrument för att skapa detta gemensamma Europa och det är även vägen mot ett borttagande av gränserna, inte bara de fysiska gränserna, som försvårar uppförandet av samlevnadsprojekt som Europeiska unionen, gränser som många gånger är artificiella, som utgjort en inre delning av vissa samhällen eller separerat medborgarna från sina grannar.
Schuman härrörde från Lorena, ett gränsområde, De Gasperi från alpregionen Trentino, och Adenauer från Rhenområdet. Det är inte en tillfällighet att grundarna av detta Europa kom från gränsområden.
Vi måste närma Europa till medborgarna, och om det finns någon plats där medborgaren kan se att Europa finns är det i gränsområdena. Det arbetet regionen lägger ner i denna fråga blir den bästa katalysatorn för en politisk union, till en union av medborgare och samhällen.
Det finns idag ingen mening med att Biarritz och San Sebastián skall göra egna turisterbjudanden för den internationella turismen. Det skulle förefalla ologiskt om österrikiska Tyrolen och Tyrolen i söder, Alto Adige, inte samarbetade för att utveckla gemensamma åtgärder för att främja ekonomi och turism. Det är absurt att en arbetare i Irún, i den södra delen av Baskien, som arbetar i Hendaye, på andra sidan gränsen, inte har tillgång till samordnad hälsovård och social trygghet. Det är absurt att han, när han skall ringa hemifrån till arbetet, två kilometer bort, skall betala för ett internationellt samtal.
Vi måste skapa euroregioner där medborgaren finner sitt naturliga samhälle i ett Europa utan gränser.
Fru ordförande, jag avslutar med att understryka betydelsen av det betänkande som godkänts av detta utskott, som inte enbart lägger fram förslag utan också begär att ramarna för det gränsöverskridande samarbetet ställs upp av medlemsstaterna. Detta parlament begärde samma sak inför regeringskonferensen - jag avslutar. Jag hoppas att medlemsstaterna har kurage nog att beslutsamt ta tag i detta samarbete. Om de så gör kommer det att visa att de inte är rädda för ett enat Europa som ett pluralistiskt område. Om de inte gör det eller inte stöder det utifrån den faktiska vardagen, kommer medborgarna, samhällena, byarna och de naturliga samhällena att skapa detta Europa som ett område med samlevnad och mångfald.

Leperre-Verrier
Fru ordförande, de geopolitiska omvälvningar som sker i Europa gör att det i gränsområdena skapas starka krafter som strävar efter integrering.
Myllers betänkande är i det här avseendet synnerligen intressant, eftersom hon går igenom alla problem och frågor som unionens mellanregionala och gränsöverskridande politik väcker. Det vore lämpligt att rangordna och samordna alla initiativ som utvecklas på ett ibland slarvigt sätt och ofta utan vare sig kontroll eller expertutlåtande. För att utnyttja verksamhetsområdena i gränsområdena bör en gemensam fond skapas för finansiering och vägledning, man måste försäkra sig om förordningarnas rättsliga och skattemässiga förenlighet, skapandet av arbetstillfällen måste främjas och miljön måste skyddas på ett effektivt sätt.
I det här avseendet vill jag ta upp en region som föredraganden inte har beaktat. Det gäller alpområdet. Trots att förhandlingarna mellan Europeiska unionen och Schweiz står och stampar på stället, har sammanslutningar i Chamonixdalen tillsammans med sina motsvarigheter i Piemonte och Valais funnit en samarbetsform som är nödvändig för att kunna kämpa mot föroreningarna. Det är tillsammans med medborgarna, städerna och regionerna som vi bygger Europa.

Lukas
Fru ordförande, hjärtliga lyckönskningar till ett utmärkt betänkande. Målet om ett enat, socialt och ekonomiskt samstämmigt och varaktigt fredligt Europa kan med mindre sannolikhet uppnås genom centraliserade krafthandlingar än genom ett varaktigt, djupgående, frivilligt, gränsöverskridande och interregionalt samarbete. I denna anda vill jag framhäva ett projekt av ett alldeles särskilt slag som berör mina närmaste hemtrakter, vilket jag tror förtjänar att beaktas och som borde stödjas av Europeiska unionen på grund av sin originalitet och sin innovativa och modiga egenart.
Det gäller tre staters gemensamma ansökan om att få arrangera de olympiska vinterspelen: Italien, Slovenien och Österrike. Dessa vinterspel skulle arrangeras gemensamt av delstaten Kärnten i Österrike, Friuli i Italien och av Slovenien. Det skulle för första gången i de olympiska spelens senare historia röra sig om en olympiad som äger rum i en region som består av flera olika stater. Denna region är trespråkig, multikulturell och multinationell och har trots detta, eller just därför, beslutat sig att gemensamt kämpa för att gemensamt genomföra ett betydande gemensamt projekt.
Detta megaevenemang, som skulle uppmärksammas enormt av media, skulle kunna vara ett pilotprojekt för ett föredömligt gränsregionalt samarbete, i sann europeisk anda och med en enastående symbolverkan.

Hatzidakis
Fru ordförande, utan tvekan utgör det gränsöverskridande samarbetet och samarbetet mellan regionerna en mycket viktig aspekt av Europeiska unionens politik, då den på ett viktigt sätt kan bidra till den europeiska integrationen och till ett verkligt närmande mellan befolkningarna och regionerna i Europa. Det kan effektivt bidra till ett avskaffande av de politiska och ekonomiska och framför allt etniska gränserna men även, skulle jag vilja tillägga, av de dåligt förstådda kulturella och religiösa gränserna. Samtidigt skulle det naturligtvis bidra till en minskning av motsvarande avstånd och att göra så att befolkningarna i regionerna kan dra nytta av detta, man skulle kunna säga, något mer " europeiska" . Följaktligen behövs vårt ovillkorliga etiska och reella stöd för en bättre organisation, en mer framgångsrik tillämpning och en maximering av de positiva resultaten i framtiden, då det handlar om program med ett europeiskt mervärde.
Jag tror att Myllers betänkande rör sig i rätt riktning. Från min sida emellertid skulle jag vilja säga att vi måste se upp med vissa punkter som omfattas av betänkandet men som enligt min åsikt är av särskild vikt.
Den första är att det, förutom ett inre regionalt och gränsöverskridande samarbete, måste läggas särskild vikt vid det yttre dvs. samarbetet med tredje land som med hänsyn till unionens utvidgning, kan bidra på ett viktigt sätt till förberedelserna i dessa länder. Där, och detta skulle jag vilja betona, måste en förenkling av den rättsliga ramen äga rum. Särskilt i programmet Interreg-IIa har vi idag ett tragikomiskt sätt att utföra programmets verksamheter på varje sida om gränserna som om det vore två skilda saker, två olika program. Och detta skapar svårigheter lika mycket för samordningen av som för framstegen för verksamheterna och jag tror att vid någon tidpunkt måste frågan lösas.
För det andra skulle det regionala samarbetet kunna visa sig vara särskilt nödvändigt för kustregionerna och öregionerna inom unionen, och särskilt för en bättre anknytning mellan öarna, och även för ett närmande till nationella och europeiska centra.
För det tredje är det självklart att i ett sådant slags initiativ måste deltagandet av de lokala och regionala myndigheterna ökas, samt av arbetsmarknadens parter, både vid planeringen och förverkligandet av de respektive programmen.

Schiedermeier
Fru ordförande, ärade kollegor! Det gränsöverskridande samarbetet mellan regionerna är utan tvivel av utomordentligt stor betydelse för människorna i gränsområdena. Det tjänar till att säkerställa fred och frihet och även till att tillvarataga de mänskliga rättigheterna. Nyckelorden då det gäller målsättningarna, nämligen ekonomisk utveckling och främjande av sysselsättningen, socialt och kulturellt samarbete, miljöskydd samt stärkande av demokratin, är centrala delar av detta samarbete.
Vidare måste strukturer för understöd av minoriteterna utarbetas och utvidgas. Föredragandens kritik att det inte finns någon tillfredsställande strategi för samarbetet mellan regionerna och att stödåtgärderna är för splittrade måste jag tyvärr hålla med om. Säkert är att grundprincipen om subsidiaritet i framtiden måste förstärkas också på detta område. De regionala och lokala organen måste få större eget ansvar för planering, förvaltning, genomförande och finansiering än tidigare.
Det är nödvändigt med en utvärdering av resultaten så att skattepengar inte kastas bort och förslösas på meningslösa projekt. Detta förutsätter en god kontroll. Det får inte läggas hinder i vägen för verkningsfulla resultat genom en överdriven byråkrati och oöverkomlig förvaltning. För detta krävs en avsevärd förenkling samt rådgivning och anvisningar från kommissionen på ett tidigt stadium.
Understöd av svagt utvecklade regioner, främjandet av landsbygdens utveckling såväl som en förbättring av nödvändig infrastruktur måste ha prioritet för att förhindra fortsatt avflyttning från gränsområdena. Samarbetet i gränsregionerna måste snarast drivas på av medlemsländerna. De emotionella hindren måste demonteras. Hur viktigt detta är, visar de olustiga händelserna i södra Danmark med anledning av grundandet av en Europaregion, så kallad Euregio. Här borde egentligen kommissionen börja med kollegan Sandbæk och demontera hennes emotioner samtidigt.
Jag hoppas och önskar att utvecklingen i denna bemärkelse i medlemsländernas gränsregioner och i gränsregionerna i tredje land - egalt om dessa en gång vill bli medlemmar av EU eller inte - framgångsrikt drivs på till förmån för de människor som lever där. Det är en viktig förutsättning för bevarandet av fred, frihet och demokrati.

Monti
Fru ordförande, mina damer och herrar! Låt mig gratulera föredraganden Myller till kvaliteten i hans förslag till resolution om gränsöverskridande samarbete och samarbete mellan regionerna. De frågor som tas upp kommer med all säkerhet att bli föremål för diskussioner under de närmaste månaderna för att om möjligt komma fram till ett meddelande från kommissionen om regionalpolitik och regionalt och gränsöverskridande samarbete, ett meddelande som kommer att ta sin utgångspunkt i det som redan har uppnåtts i ett försök att tolka framtiden.
Kommissionen lägger mycket stor vikt vid dessa båda typer av samarbete. Jag delar därför fullständigt er förhoppning att den framtida regionalpolitiken i Europeiska unionen skall komma att lägga tillräckligt stor vikt vid det gränsöverskridande och regionala samarbetet. När det gäller samarbetet mellan regionerna utgör Interregprogrammen för perioden 95-99 ett stort framsteg jämfört med dem från den föregående perioden, framför allt vad gäller de gränser där det inte fanns något samarbete före 1990. Men det finns ändå stort utrymme för förbättringar.
Kommissionen delar den uppfattning som utskottet för regionalpolitik ger uttryck för när man hävdar att samarbete, å ena sidan, bör göra det möjligt för regionala och lokala myndigheter att utveckla och förverkliga program och, å andra sidan, förstärka åtgärder som syftar till att utveckla samarbetet emellan olika operatörer inom området. Kommissionen arbetar på att fylla igen de luckor som finns på två olika sätt: för det första skall kommissionen när det gäller de enskilda programmen tillse att samarbetet organiseras bättre när avtalen träffas och när det gäller kommittéerna och att man i högre grad lägger tyngdpunkten vid åtgärder som främjar ett verkligt partnerskap; för det andra genom att erbjuda de regionala och lokala myndigheterna inom ramen för en åtgärd som kallas Lace Tap - link and assistance in cooperation for the European border regions - technical assistance and promotion , som leds av de gränsöverskridande regionernas förening och som finansieras av den europeiska fonden för regional utveckling, möjligheten att organisera erfarenhets- och kompetensutbyte mellan de olika gränsområdena.
Ni föreslår tillskapandet av en enhetlig europeisk fond för att stödja mer komplexa samarbetsformer vid såväl de inre som de yttre gränserna. Inrättandet av en gemensam fond är för tillfället inte möjligt och inte ens med de länder i Centraleuropa som är associerade, med tanke på hur fördraget just nu är utformat - artikel 130C - och de skillnader som finns när det gäller rutiner och finansiering av programmen, beroende på om det rör sig om en medlemsstat eller ett tredje land. Man kan emellertid göra stora framsteg även utan en gemensam fond.
När det gäller de inre gränserna visar de Interregprogram som tillämpats vid vissa gränser hur strukturfonderna kan leda till ett fördjupat samarbete, med ett gemensamt program för båda sidor av gränsen, en ledningskommitté och arbetsgrupper som startar ett omfattande partnerskap, och en gemensam fond för att finansiera de olika projekten. Tyvärr är situationen inte lika positiv vid samtliga inre gränser, eftersom, även om gemenskapens resurser kommer från en gemensam fond, så räcker det om rutinerna för att administrera utbetalningarna är olika på de olika sidorna av gränsen för att finansieringen av de gemensamma projekten skall försvåras till de båda gränsområdena. Kommissionen hoppas, liksom ni, att de administrativa rutinerna vad gäller finansieringen inom Interreg skall förenklas.
När det gäller de yttre gränserna är situationen mer komplicerad, med tanke på att procedurerna i Phare Cross border cooperation och Tacis Cross border cooperation , externa program, skiljer sig från procedurerna för strukturfonderna, som är interna. De organisationer som tillsatts av kommissionen för Interreg och Phare Cross border cooperation , har redan samarbetat för att så mycket som möjligt närma de regler och procedurer som hör till Phare Cross border cooperation till de regler och procedurer som gäller strukturfonderna och vi kommer att uppmuntra till en ytterligare anpassning och förenkling av procedurerna.
När det slutligen gäller samarbetet mellan regionerna, så ligger tyngdpunkten i de två senaste uppmaningarna att presentera förslag som riktats till de lokala myndigheterna i samarbete med andra operatörer på regional nivå, vid utveckling av partnerskapet, förnyelse och utbyte av kunskaper och kompetens.
Fru ordförande! Jag är medveten om att, trots att jag har överskridit den tid jag hade till mitt förfogande, så har jag ändå inte berört alla de frågor som tas upp i förslaget till resolution, utan har begränsat mig till vissa. Naturligtvis kommer kommissionen att gå igenom samtliga idéer och förslag som framlagts och att uttala sig om vart och ett av dem. Detta kommer emellertid att bli möjligt först mot slutet av året, när de undersökningar och beslut som jag nämnde i början av mitt inlägg blir tillgängliga.
Under tiden kan jag försäkra er om att kommissionen kommer att fortsätta att uppmuntra en öppen och konstruktiv debatt mellan Europaparlamentet och kommissionen om det gränsöverskridande samarbetet och samarbetet mellan regionerna.

Ordföranden
Tack herr Monti.
Vi skall nu genomföra omröstningen.

Klass
" Vi enar inga stater, vi för samman människor" enligt Jean Monnet, upphovsmannen till Schumanplanen 1950.
Politik mina damer och herrar görs av människor, och endast då människorna känner och förstår varandra och tillsammans genomför och tar ansvaret för gemensamma projekt och aktioner kan en god europeisk politik uppstå.
Europa är öppet; fri inre marknad, fri rörlighet för människor, och ändå, överallt där det finns gränser är man medveten om dessa, även utan tull och gränsbommar.
Gränsöverskridande samarbete och samarbete mellan regionerna är nödvändigt för att bringa människorna tillsammans, för att gemensamt lösa problem.
Föreliggande resolutionsförslag sysslar med det gränsöverskridande samarbetet i unionen. Alla regioner i Europa behöver fortfarande gemenskapsinitiativ. Samarbetet vid de inre gränserna måste leda till att lösa medborgarnas vardagliga problem. Målet är ett gränslöst Europa där allmänna tjänster finns att tillgå på närmast liggande plats.
Det gäller att utveckla gränsöverskridande områden med homogena sociala och ekonomiska villkor. Härtill hör skapandet av rättsliga och skattemässiga förutsättningar för att kunna driva gränsöverskridande industriområden, samordnande av regional- och näringslivspolitiska stödinstrument på båda sidorna om gränsen såväl som ett gränsöverskridande socialt samarbete.
Detta betyder att inrättningar och utrustning bör kunna användas optimalt på båda sidorna om gränsen för att på så vis undvika dubbelinvesteringar.
Varför skall jag vara tvungen att vänta på mitt lands ambulans när den som ligger närmare, men på andra sidan gränsen, just nu är ledig eller, om jag blivit remitterad till mitt distriktssjukhus, varför får jag inte gå till sjukhuset på andra sidan gränsen som har specialisten på min speciella sjukdom?
Myllers betänkande går in på många detaljfrågor. Det visar på sådant som är positivt och det pekar på problemområden. Vid strävan efter mer gemenskap inom Europa, måste de områden där problemen finns elimineras.

Kristoffersen
Det finns många positiva inslag i betänkandet, men det finns också områden, där man skall gå fram med försiktighet. Önskan om att "etablera de rättsliga och skattemässiga förutsättningarna för etablering av gränsöverskridande näringsregioner " kan mycket lätt kollidera med nationella regler på detta område. Man kan t.ex. inte införa gränsöverskridande skatte- och rättsregler i en del av södra Danmark, endast därför att det är tal om ett gränsområde. Av detta skäl avstår jag från att rösta. Jag påminner också att regioner som består av flera länder bör etableras med långtgående hänsynstagande till de lokala förhållandena. Förutsättningarna är olika - både politiskt, historiskt och kulturellt. Därför kan man inte ställa upp enhetliga modeller för det regionala samarbetet. I Danmark har vi problemet in på livet i det dansk-tyska gränsområdet, där själva namnet på samarbetet har skapat problem. Där verkar det inte naturligt eller för örat acceptabelt att kalla det Euregio Schleswig/Slesvig. Också här måste subsidiaritetsprincipen gälla. Konsten består i att skapa ett psykologiskt och folkligt klimat som främjar samarbetet över gränsen och på så vis ge samarbetet ett namn som passar de lokala förhållandena.
(Parlamentet antog resolutionsförslaget.)

Integrerad politik för öregionerna
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är muntlig fråga (B4-0166/97-0-0053/97) från Arias Cañete för utskottet för regionalpolitik till kommissionen om en integrerad politik för öregionernas särskilda situation i Europeiska unionen.

Hatzidakis
Fru ordförande, herr ledamot av kommissionen, kollegor, då jag ersätter ordföranden för Europaparlamentets utskott för regionalpolitik uppmanas jag att för vårt utskotts räkning utveckla en fråga som vi lägger särskild vikt vid. Det handlar om frågan om öarna och ställningen som de intar, eller snarare borde inta, inom ramarna för olika politiska verksamheter inom Europeiska unionen. Jag är själv född och uppvuxen på en ö i Egeiska havet, Kreta, och jag känner väl och på ett nära sätt till alla dessa vitala problem som en ö står inför just på grund av sina egenskaper som ö. Jag känner väl till de svårigheter som uppstår på grund av isoleringen, och det primära och viktiga beroendet för ön och dess innevånare av den ekonomiska utvecklingen, den sociala överlevnaden och sjukvården som ofta är beroende av osäkra och vanligtvis obefintliga båt- och flygtransporter. Jag känner väl till överlevnadsproblemen som företagen på öarna står inför, små- och medelstora och för det mesta små företag i en nedslående majoritet, som med dagliga ansträngningar försöker konkurrera med motsvarande företag på fastlandet.
Kostnaden för import av råvaror och export av varor och tjänster är mångdubbel och procedurerna i allmänhet mycket mer tidsödande. Det nödvändiga utrymmet för en utveckling existerar inte och en specialiserad fast personal finns inte. Den teknologiska utrustningen och infrastrukturerna för kommunikationer och transporter är vanligtvis bristande. Jag känner väl till, slutligen, de dagliga men viktiga problem som invånarna står inför på grund av bristen på tillgång till vatten och svårigheterna med energiförsörjningen, de obefintliga infrastrukturerna vad avser sjukvård, utbildning och kultur, samt problemen med sysselsättning, särskilt för ungdomarna, vilket leder dem till att överge öarna och söka sin lycka någon annanstans. Problem och svårigheter, vilket är naturligt, som slutligen leder öarna till en ekonomisk och social stagnation, en isolering, en fördröjning av utvecklingen och en allmän nedvärdering. Det är för övrigt ingen slump att öarna, med några få undantag, räknas in bland de fattigaste regionerna inom Europeiska unionen, vilket tydligt framgår av en rad rapporter från Europeiska kommissionen, era egna rapporter, herr ledamot.
Anmärkningsvärt är också att, trots de specifika karaktärsdragen för varje ö, så är de grundläggande problemen som de står inför i stor utsträckning gemensamma för alla öregioner i unionen, antingen de ligger i norr eller i söder eller i väst, eller om vi talar om Kreta och öarna i Egeiska havet, eller om Isle of Wight, eller om Sicilien, eller om Balearerna, eller om Kanarieöarna.
Slutligen handlar det inte om en mindre, utan om en ganska viktig fråga som behandlar ett inte på något sätt föraktligt antal invånare i Europeiska unionen. Om vi sätter som grund den klassiska definitionen som accepterades av Europeiska kommissionen angående vad som är en ö: dvs. det handlar naturligtvis om en jordyta som är omgärdad av vatten, den har ingen fast förbindelse med fastlandet och huvudstaden i respektive stat ligger inte på den, så har vi i dagens Europeiska union en summa av 22 öregioner som utgör 4, 5 % av dess yta och på vilken är bosatt 4 % av dess befolkning.
Med dessa fakta som grund skapas följande bild: unionens öregioner utgör en anmärkningsvärd del av dess territorium och tar emot en icke på något sätt föraktlig procentuell andel av dess befolkning. Förutom deras respektive specifika karaktärsdrag, står de inför en rad mycket viktiga gemensamma problem som framgår just av deras ökaraktär som får till resultat en ekonomisk och social nedvärdering. På detta sätt skapas, enligt uppfattningen i vårt utskott, parlamentets utskott för regionalpolitik, en ganska gynnsam terräng för ett godkännande av en integrerad specifik politik för öarna inom ramarna för unionens regionalpolitik, och inte bara för den, som just skall syfta till att hjälpa till att överbrygga de medfödda svagheterna genom att ge lika utvecklingsmöjligheter som de som ges till unionens kontinentala regioner.
En sådan politik utgör för övrigt, sedan många år, en konstant begäran från alla öregioner i Europeiska unionen i alla medlemsstater. Dess nödvändighet har erkänts sedan lång tid och under olika omständigheter, av alla institutionella organ inom unionen. Det handlar också om en politik som i praktiken garanterar den fria konkurrensen, medan den syftar till att hjälpa just öarna att ta itu med de handikapp som uppstår i samband med skapandet av den inre marknaden, vilken många gånger, och det måste vi medge, fungerar på bekostnad av öarna.
Med detta som utgångspunkt skulle kommissionen kunna informera oss om hur den skall bemöta tanken om att börja lägga en större vikt vid öregionernas specifika karaktärsdrag? Har den för avsikt att i framtiden konkret lägga större vikt vid en förbättring av infrastrukturerna på öarna, särskilt vid sjö- och flygtransporterna? Har den för avsikt att bidra till främjandet av jordbrukssektorn, skogsbruket och fisket, samt till en alternativ kulturell och ekonomisk turism för öarna? Kommer den att vidta alla nödvändiga åtgärder för att företagen på öarna skall kunna konkurrera på lika villkor med företagen i fastlandsregionerna? Framför allt, herr ledamot av kommissionen, vilka avsikter har kommissionen med sin tanke att i det reviderade fördraget, som framgår av regeringskonferensen, innefatta en ordning som skall erkänna specificiteten i öregionerna, samt de gemensamma problem som de står inför, vilken i framtiden skulle kunna resultera i en rättslig grund för tillämpningen av en integrerad gemenskapspolitik som är nödvändig för att hjälpa öarna att komma ut ur sin isolering, att överbrygga sina strukturella svårigheter och att göra anspråk på en bättre framtid inom ramarna för ett enat Europa.
Jag hoppas på ett positivt svar från kommissionen på alla dessa frågor från vårt utskott, som samtidigt är en begäran från unionens öbefolkning, och jag tackar er för er uppmärksamhet.

Monti
Fru ordförande! Kommissionen vill påminna om att vi 1994 publicerade ett dokument om öarna som pekade på den rikedom som skapades av mångfalden bland öarna inom gemenskapens gränser och samtidigt syftade till att bättre lära känna deras socioekonomiska situation. Dokumentet innehåller en komplett lista över samtliga öar för varje medlemsstat, med kartor och statistik, en beskrivning av öregionerna på Naz 2- och Naz 3-nivå och en kort analys av de fysiska förutsättningarna och den ekonomiska situationen för övriga öar.
När det gäller de avsättningar som gemenskapen för närvarande gör till öarna inom Europeiska unionen, så bör det påpekas att de flesta av de stora öarna inom gemenskapens gränser är behöriga till stöd från strukturfonderna, och framför allt inom ramen för Mål 1. Detta gäller de sju mest avlägsna regionerna - Kanarieöarna, Azorerna, Madeira, Guadaloupe, Guyana, Martinique och Réunion - förutom Korsika, Sardinien, Sicilien och samtliga de grekiska öarna. Enligt Mål 1 kan infrastrukturinvesteringar göras i sjö- och lufttransporter. Samhörighetsfonden kan dessutom delfinansiera infrastruktursatsningar när det gäller transporter till och från medlemsstaternas öar. Öregionerna kan dessutom dra nytta av investeringarna i de transeuropeiska näten.
Inför den nya programperioden räknar kommissionen med att inom den närmaste framtiden presentera dokumentet " Agenda 2000" , som redovisar de framtida finansieringsmöjligheterna (Santerpaketet), riktlinjerna för den kommande reformeringen av strukturfonderna och för reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken, samt bedömningen av de länder i Central- och Östeuropa som kandiderar till anslutning. För öregionerna gäller det, liksom för andra regioner inom Europeiska unionen, att garantera en hållbar utveckling i de regioner som inte uppfyller konvergenskraven.
För att motverka avfolkningen och undvika ökenomvandling inom öregionerna och i alla landsbygdsområden, avser kommissionen inte bara att bibehålla och stödja jordbruket, skogsbruket och havsodlingarna men också, utifrån en integrerad strategi, att främja en ekonomisk diversifiering - framför allt de små och medelstora företagen och tjänstesektorn - hushållning med naturresurser, effektivisering av den miljöanknutna verksamheten, samt ett utnyttjande av det kulturella arvet, turismen och rekreationsaktiviteterna.
Kommissionen håller med om nödvändigheten av att kämpa mot det överdrivna trycket mot naturresurserna från vissa former av turism, såväl i öregionerna som på andra platser. Förslaget till beslut om ett första flerårigt program för den europeiska turismen - PHILOXENIA - gör den hållbara turismen och olika former av alternativ turism till en av sina grundstenar. Kommissionen hoppas att rådet skall kunna arbeta snabbt när det gäller att anta nyssnämnda beslut.
Å andra sidan behandlas turismen även i den femte miljöprogrammet 1992-2000 som en av fem nyckelsektorer, inte bara vad gäller lagstiftningen, utan även vad gäller medborgarnas, operatörernas och de lokala myndigheternas självbestämmande via olika instrument till stöd för en hållbar turism.
Flera olika projekt - LIFE, NATURE - innehåller slutligen åtgärder för att uppmuntra en ekologisk turism. Kommissionen förstår öregionernas önskan om att kunna dra nytta av en sammanhängande strategi. Enligt kommissionens uppfattning skall deras specifika fortsättningar framhållas för gemenskapens lagstiftare varje gång det är motiverat. Detta är den linje som kommissionen följer i sina förslag. När det gäller den pågående regeringskonferensen, stöder kommissionen införandet av en eventuell deklaration om öregionerna som ett tillägg till det reviderade fördraget.

Karamanou
Fru ordförande, herr ledamot av kommissionen, kollegor, först och främst skulle jag vilja uttrycka min tillfredsställelse över kommissionens tillkännagivande att den har förståelse för öregionernas specificitet och att den stödjer innefattandet i det nya fördraget av ett tillkännagivande som kommer att utgöra en korrekt rättslig grund för garantin, för tillämpningen av en särskild politik till stöd och utveckling för öregionerna.
Vår övertygelse är i verkligheten att förhållandena har mognat och att alla har förstått behovet av ett godkännande av en integrerad europeisk politik och en strategisk utveckling av Europeiska unionens öregioner. En politik som på ett effektivt sätt kommer att bemöta de strukturella brister som existerar mellan öregionerna och de kontinentala regionerna inom unionen.
Med mitt ursprung i Grekland, ett land som 42 % av det totala antalet befolkade öar i Europeiska unionen tillhör - 167 bebodda öar av totalt 400 inom unionen - känner jag väl till hur bråttom det är att vidta åtgärder för att bromsa de negativa tendenser som har skapats av isoleringen, men även av nonchalansen från unionens sida gentemot öregionerna. Säkerligen varierar problemen från ö till ö och deras skillnader är i många fall stora och kritiska. Likväl, för ett stort antal öar, huvudsakligen små och medelstora till storleken, har försvagningen av den ekonomiska och demografiska grunden framskridit, skulle jag vilja säga, till en hopplös nivå.
Viktiga komponenter i en integrerad politik för öregionerna och i en strategi för en hållbar utveckling måste utgöras av en förbättring av infrastrukturerna för transporter, utveckling av avancerade nätverk för telekommunikationer, stödåtgärder till de små och medelstora företagen och hjälp till sysselsättning, samordnade, utvecklande åtgärder för stöd till den lokala produktionen och för den lokala ekonomin med ingripanden beträffande jordbruket och turismen, korrekt förvaltning av naturen och särskilt av vattenresurserna, främjande av specifika regleringar för ökning av investeringarna och gynnsamma skatteåtgärder för de bofasta invånarna, modernisering och särskild täckning av behoven av en administration med specialiserad och utbildad personal, fullständiga ingripanden i de sociala infrastrukturerna, särskilt beträffande utbildning och sjukvård, skapande av ett nätverk för de små öarna, med åtgärder för miljöskyddet. Vi behöver också ett brett program för institutionella ingripanden och specifika verksamheter för att främja och skydda naturens skönhet och den kulturella rikedomen på våra öar, en omformning av det traditionella boendet, skyddet av havet, förvaltningen av vattnet, avloppen, avfallet, skapandet av förhållanden för en demografisk uppgång och en stabil utveckling.
Europaparlamentet uppmanas idag att sända ett solidaritetsbudskap tillsammans med ett verkligt erkännande av behoven av en direkt främjande politik för att våra öar skall överleva.

Viola
Fru ordförande, herr kommissionär! Jag har valts som parlamentsledamot på de två största öarna inom Europeiska unionen som inte hyser någon europeisk huvudstad - Sicilien och Sardinien - och därför måste jag uttrycka mitt beklagande över den allvarliga bristen på en integrerad gemenskapspolitik och instrument som är speciellt inriktade på de europeiska öregionerna, när vi nu står inför många och svåra problem som fortsätter att utgöra ett allvarligt hinder för öregionernas utveckling.
Det är av denna anledning som jag här vill upprepa min förhoppning att rådet i framtiden, med början redan vid nästa toppmöte i Amsterdam, skall vända ett nytt blad när det gäller att se de speciella problemen för öregionerna inom Europeiska unionen ur en ny utgångspunkt som bör vara mer fokuserad och preciserad, vilket för övrigt verkar vara kommissionens avsikt inför reformeringen av strukturfonderna.
Jag tänker ta tillfället i akt nu när kommissionär Monti är närvarande och peka på det faktum att en ny gemenskapspolitik till fördel för öregionerna bör vara utformad även med tanke på att ge dessa eftersatta områden en verklig möjlighet att bli delaktiga i den inre marknaden och integrationsprocessen, och att börja med en fullständig tillämpning av den grundläggande frihet som innebär fri rörlighet för personer och varor. Detta är ännu inte genomfört, och trots att artikel 129 B i fördraget stryker under nödvändigheten av att koppla samman gemenskapens centrala regioner med öregionerna, så saknas fortfarande konkreta åtgärder som syftar till att kompensera de speciella svårigheter som öregionerna står iför när det gäller transporter.
Den Europeiska gemenskapen kan inte genomföra sin politik vad gäller transporter, skattemässig harmonisering, jordbrukspolitik, fiskeri, på ett likformigt sätt även inom de öregioner och arkipelager som har helt annorlunda och betydligt sämre ekonomiska förutsättningar att utvecklas, på grund av de begränsade resurserna inom jordbruk, vattenförsörjning och utbildad arbetskraft. I stället måste man tillgripa planer och åtgärder som är skräddarsydda för de speciella förutsättningar som råder för de europeiska öregionerna.
Det krävs med andra ord en generell gemenskapspolitik för öregionerna, som tar hänsyn till alla de speciella förutsättningar som råder på öarna. Målsättningen för en europeisk politik för öregionerna måste vara att å ena sidan konstruera en allmän ram för att kompensera de negativa effekter som många gånger gemenskapens åtgärder leder till för öregionerna, och å andra sidan mera allmänt att införa ett nytt sätt att tänka som erkänner öregionernas och arkipelagernas rätt att vara olika.

Baggioni
Fru ordförande, ärade kommissionsledamot, ärade ledamöter, ett av gemenskapspolitikens, och i synnerhet regionalpolitikens, främsta mål är ekonomisk och social sammanhållning inom Europeiska gemenskapen.
Detta mål grundar sig på den grundläggande solidaritetsprincipen och inbegriper hänsyn till de specifika egenskaper som finns på de olika nivåerna och i de olika modellerna för regional utveckling i Europa. Vissa områden inom gemenskapen tyngs av bördor som leder till obalans, vilket påverkar utvecklingen i områdena. Detta är fallet för öregionerna.
Dessa regioner utgör faktiskt en väsentlig del av Europeiska unionen. 14 miljoner av Europas medborgare bor i områdena, vilket är en större befolkning är den som finns i vissa stater. Öregionernas Europa finns inte bara på papperet. Det är en mänsklig, kulturell, ekonomisk och social verklighet. Man bör därför fråga sig om tanken om den europeiska inre marknaden är relevant för öarna, då dessa är isolerade och tvingas till omlastningar, vilket gör att de oundvikligen drabbas av omfattande begränsningar, både avståndsmässiga och mänskliga begränsningar.
Detta förklarar varför många ekonomiska spelregler som utformats i och för de stora fastlandsområdena inte kan utnyttjas i öregionerna på ett objektivt sätt om de inte anpassas ordentligt.
Förhållandet på öarna inom Europeiska unionen skiljer sig naturligtvis oerhört mycket från ö till ö. Förutom dessa skillnader måste man ändå erkänna att det finns stora likheter vad gäller utvecklingsproblem såsom snäv ekonomisk marknad, miljöskydd eller transportkostnader. Likheterna gäller även befolkningens beteende som kan förklaras med att de känner sig instängda och har begränsat med utrymme.
Hur kan man utforma en gemenskaplig regionalpolitik som enbart utgår från ett fastlandsperspektiv? Öregionerna måste få en anpassad och ändamålsenlig behandling. Både deras och Europas framtid hänger på detta. Unionens öregioner har sedan flera år tillbaka försökt att allt mer intensivt och solidariskt göra sina röster hörda. Här kan nämnas ökommittén CRPM, Europaparlamentets grupp för öregionerna, Eurisles-projektet, Imedoc-projektet, sammanslutningen av Östersjöns öar etc.
Trots detta har Europeiska unionen hittills aldrig lämnat något förslag till en global lösning på de problem som öregionerna betonar. Visserligen har Regis-programmet genomförts. Här bör återigen nämnas att även om man tar hänsyn till öregionernas problem står inte detta i konflikt med försöket att hitta en lösning på problemen i de mest avlägset belägna regionerna. Tvärtom. Båda åtgärderna kompletterar varandra perfekt. Det är en helt integrerad politik till förmån för öregionerna som bör genomföras i samarbete med medlemsstaterna och de regionala myndigheterna i enlighet med partnerskapsprincipen. Den kan genomföras genom att en rättslig grund införs, det vill säga att man i Fördraget om Europeiska unionen inför en bestämmelse eller en förklaring som bilaga som erkänner öregionernas särskilda egenskaper och vikten av att lösa problemen med anpassad politik och anpassade bestämmelser.
Öregionerna illustrerar på ett bra sätt den utmaning som hela Europa står inför: att sträva efter en starkare, mer harmoniskt utvecklad och mer solidarisk gemenskap. Förutom de rättsliga och ekonomiska aspekterna handlar detta om ett politiskt krav.
Ärade kommissionsledamot, jag kan inte avsluta mitt inlägg utan att uttrycka den tillfredsställelse jag kände tidigare när jag lyssnade på er och ni sade att kommissionen ville stödja införandet av en särskild förklaring om ösystemen i en bilaga till det nya fördraget. Detta skulle utgöra en rättslig grund för en integrerad politik som just tar hänsyn till de särskilda egenskaper som finns i dessa regioner som vi är mycket fästa vid. Vi är mycket tacksamma.

Novo
Fru ordförande, ärade ledamöter! Vid den senaste plenarsessionen i Bryssel godkände Europaparlamentet behovet av ett fullständigt rättsligt införande i det framtida fördraget av en stadga om Europeiska unionens yttersta randområden.
De kännetecken och de handikapp som är många och permanenta i europeiska unionens yttersta randområden är också konsekvensen av den ökaraktär som emellertid dramatiskt förvärras av de enorma avstånden till alla andra kontinentala regioner i Europa och likaledes till alla andra öregioner.
Fast det varken kan eller bör blandas ihop med den befintliga ökaraktären är det också sant att det i europeiska unionen, särskilt då i Medelhavsområdet, finns en annan ökaraktär som vi idag har tagit upp, med kännetecken som är mindre allvarliga, eftersom den ökaraktären bland annat är kännbart mindre vad gäller avstånd, och isoleringen är många gånger inte så betydande.
Det handlar då om en situation som i grunden kommer sig av den splittrade territorial karaktären och av viss knapphet av resurser, men som naturligtvis har en gemensam ram som rättfärdigar en integrerad och differentierad behandling från Europeiska unionens sida.
Det är för att Europeiska unionen borde proportionera ut enskilda svar på de olika situationerna inom dess territorium som ett differentierat tillvägagångssätt kan motiveras vilket skall integreras med den globala problematiken för ögruppen i fråga, utan att för den skull göra avkall på den nödvändiga uppmärksamheten på de utvecklingsstadier som är mycket olika och som existerar inom detta särskilda ögruppsområde.
Av dessa skäl och som försvar till principen om ekonomisk och social sammanhållning, stöder vi det resolutionsförslag som detta sammanträde säkerligen inte kommer att lämna utan att godkänna.

Medina Ortega
Fru ordförande, på samma sätt som föregående talare har också jag uppskattat Montis inlägg, där han påpekar att kommissionen redan 1994 presenterade ett dokument om öarna, och Monti hänvisar dessutom till en hel serie program som berört öarna, framför allt agenda 2000 i Filoxenia-programmet, som möjliggjorde utvecklingen av turismen i dessa områden.
För det första anser jag att Montis deklaration är mycket intressant, varför det även vore lämpligt att inkludera en deklaration av allmän karaktär från regeringskonferensen om öfrågan, om kommissionen så tycker.
Kommissionären har hört inläggen från föregående talare, t ex Baggioni, Viola och Karamanou, och jag skulle helt enkelt vilja ta till vara detta tillfälle för att han skall förstå att det nu finns två möjliga inriktningar mot öproblemen, den jag skulle kalla för den tillväxtinriktade, som är en analys av vissa program eller verksamheter och därefter, vilket påpekats av Baggioni, kravet på viss politisk påtryckning, en politisk påtryckning som tar hänsyn till öarnas grundläggande geografiska verklighet. Kommissionären kommer att inse att vissa av de fattigaste regionerna inom Europeiska unionen, som Korsika och Azorerna, är just öregioner. Den enda region som kan hänvisas till de förhållandevis rika områdena är öregionen Balearerna i Spanien, som närmar sig gemenskapens medelvärden, med ungefär 98 % av medelinkomsten, men i själva verket finns det inga öregioner som har en hög utvecklingsnivå.
Detta beror på att hela idén med Europeiska unionen, utifrån den ekonomiska strukturen, utgår från en kontinental tanke, dvs att modellen för den europeiska konstruktionen är den nordamerikanska kontinentalmodellen, en stor rektangel, över vilken det finns ett obrutet och kontinuerligt territorium. Man kan över detta kontinentala territorium upprätta ett antal kommunikationslinjer, grundade på t ex tåg, de stora motorvägarna och naturligtvis på ett undanröjande av alla slags hinder i förbindelserna. Men det finns ett hinder, en tull som måste betalas vid en sjööverfart. Jag tänker inte här då på vad vi skulle kunna kalla de stora öarna, som Förenade kungariket och Irland, utan på övriga öregioner i allmänhet och rent konkret, kommissionär Monti instämmer här med mig, på att Sardinien och Sicilien i hans land tillhör de fattigaste regionerna och att de gör det på grund av att de är just öar, och eftersom den kontinentala kontinuiteten inte finns, finns det en hel serie strukturella element som förhindrar en definitiv integrering på den gemensamma marknaden.
Detta betyder att kontinentalbegreppet på den gemensamma marknaden som ett kontinuerligt territorium, vilket t ex förutsätter förbud mot transportbistånd för att alla skall hamna i samma situation, vilket ger som resultat att öregionerna, om de inte får någon som helst typ av transportbistånd, hamnar i underläge vad gäller konkurrensen.
Öregionerna har särskilda behov och kommissionären, som är en kultiverad man, kan säkert påminna sig om hur det i den grekiska litteraturen finns två stora grundläggande verk, den ena är Iliaden, som beskriver kriget vid belägringen av Troja, och den andra Odysséen, som beskriver Odyssevs ansträngningar för att återvända hem, och de ansträngningar Odyssevs fick göra i Odysséen var större än de som krävdes för segern över Troja. Med detta vill jag visa att öområdet har särskilda svårigheter som inte kan övervinnas.
Jag instämmer med Monti i att en seriös debatt och fördjupning av öfrågan, som inte bara är en enkel tillväxtdebatt om små bidrag här och där, just bör börja med ett uttalande från regeringskonferensen. Jag anser att regeringskonferensen borde ge Europeiska unionen och gemenskapsinstitutionerna i uppdrag att föra en debatt om öarnas roll.
Jag vet att Monti är bekymrad över en fråga, och jag skall använda denna som ett exempel, eftersom jag anser det vara det bästa exemplet på vad som kan inträffa: vi går mot den ekonomiska och monetära unionen, de inre gränserna försvinner, från och med 1999 skall det inte finnas några hinder för t ex en fransk eller tysk medborgare att sätta in sina sparpengar på en luxemburgbank där det inte finns någon beskattning på sparmedel. Nåväl, detta gäller för personer bosatta på själva kontinenten och som helt enkelt i bil eller till och med liftande kan föra sina sparmedel till en bank i Luxemburg, men jag tror inte det finns någon som är beredd att, med mindre han är en betydande miljonär, ta t ex flyget för att ta sig från en region som t ex Kanarieöarna, Guadaloupe eller Martinique för att sätta in dessa modesta medel i Luxemburg. Detta eftersom det definitivt finns ett desillusionerande element.
Detta herr kommissionär, för mig till en sista synpunkt och det är att jag tror att öområdena, inom ramarna för den behandling de får och sett utifrån grunden att de har gemensamma element, är sins emellan olika. Jag har tidigare givit exemplet med Balearerna, som är den rikaste regionen i Spanien just nu och som är en öregion. Både Balearerna och Kanarieöarna har under sekler lytt under samma politiska enhet, dvs Spanien. Samtidigt som Balearerna lyckats skapa en bra utveckling, har Kanarieöarna hamnat väldigt långt efter, på grund av ett extra element. Europeiska unionen har, förutom vad vi skulle kunna kalla de närliggande öarna, de som utgör den integrerade miljön, den egenheten att den har mycket avlägset liggande öområden, dvs de franska översjöiska områdena, de portugisiska arkipelagerna Azorerna och Madeira, samt Kanarieöarna och Ile de Reunión, som ligger så långt från gemenskapsområdet att de om de inte får en i grunden differentierad juridisk behandling inte kommer att ha någon möjlighet till ekonomisk utveckling.
Vad gäller dessa ultraperifera regioner, fru ordförande och herr kommissionär, är det inte tillräckligt med ett enkelt uttalande vid regeringskonferensen, som det som gjordes på grund av den senaste Maastrichtkonferensen. Jag tror att det skulle krävas en mycket specifik ordning, och denna ordning befinner sig just nu i en utarbetningsfas, tack vare å ena sidan POSEI-programmen, protokoll nr 2 till Spaniens och Portugals anslutningsfördrag till Europeiska unionen och en hel serie juridiska gemenskapsbestämmelser som omfattar särarterna bland de ultraperifera regionerna.
Jag anser att dessa öregioner just nu har ytterligare svårigheter, Europeiska unionen bör upprätta en juridisk ordning, inte bara en särskild rätt grundad på enkla förordningar och direktiv, som därefter tas upp för en konfrontation vid domstolen, utan en konstitutionell behandling i unionsfördraget.
Man måste komma ihåg att denna konstitutionella behandling förutsågs av Frankrike när man där undertecknade de första fördragen med Europeiska unionen, Romfördraget 1957, varför det redan finns en särskild behandling av de franska översjöiska departementen. Även om Spanien och Portugal anslutits senare och således inte kunde införa detta i ursprungsfördraget, inkluderade anslutningsprotokollet för Spanien och Portugal detta särdrag i ett dokument som vi utifrån vår synpunkt kan anse vara av konstitutionell typ, dvs protokoll 2 och andra artiklar i Spaniens och Portugals anslutningsfördrag till Europeiska unionen.
Jag hoppas alltså fru ordförande och herr kommissionär, att dagens debatt å ena sidan leder till att behovet av att omfatta öfrågan i det globala perspektivet fastställs och å andra sidan, och på ett mycket speciellt sätt, till att insistera på den ansträngning som krävs i denna slutfas av regeringskonferensen för att ge de ultraperifera regionerna inom Europeiska unionen en differentierad juridisk behandling, som medger att dessa regioner behandlas på ett särskilt sätt. Jag insisterar t ex i skattefrågan. Gemenskapens skatteharmonisering, som är viktig och väsentlig, måste inte nödvändigtvis nå ända ut till de ultraperifera regionerna i unionen.

Fernández Martín
Fru ordförande, jag instämmer fullt ut med de uttalanden som gjorts av Medina Ortega och, på grund av tidsskäl skall jag inte dra ut på tiden med dessa beaktanden. Men beträffande kommissionär Montis inlägg vill jag peka på två frågeställningar:
Å ena sidan den tillfredsställelse hans bekräftelse av att kommissionen stöder ett uttalande till förmån för öarna ger mig och å andra sidan påminna om att sammanhållningsfonden, trots hans utfästelser vad gäller fonden som instrument för bistånd till öarna, inte utnyttjas. Den utnyttjas näst intill inte alls i de flesta av unionens 22 öregioner. Öarna utgör en del av det europeiska arvet. Den europeiska historien och kulturen skulle inte vara den samma utan dessa öar. För kontinentaleuropén är ö det samma som semester, men bakom den sköna fasaden, utöver att vara ett skyltfönster som attraherar turister, har öarna en samling problem som är gemensamma dem emellan, vilket också framförts här.
I ögruppen i detta parlament, som jag har äran att leda, har ledamöter av alla nationaliteter och alla ideologier inte haft någon svårighet att fastställa en diagnos på de gemensamma problem som berör oss, gemensamma problem markerade av havet. Havet är en unionskoppling till samhällena bara för poeterna. Vi öbor vet mycket väl att havet separerar och är orsak till en mängd problem: transporter, kommunikationer, energi, markområdenas känslighet och särskilda miljöproblem, högre företagskostnader och ömtåliga ekonomier. Det är inte en tillfällighet att nästan samtliga europeiska öar omfattas av mål 1. De enda grundläggande tvångsföreställningar jag hört i kommissionen om en specifik politik för öarna är budgetskäl, som utan tvekan är mycket betydelsefulla skäl. Men öarna kan inte tillgodogöra sig fördelarna från den stora inre marknaden på lika villkor och inte heller delta i de många av projekten för de stora transeuropeiska nätverken. Det vore alltså rättvist att ett uttalande som det från Monti gav upphov till en ny syn på öproblemen från unionens sida.

Correia
Fru ordförande, ärade kommissionsledamot och kollegor! Madeira, Porto Santo och ögruppen Azorerna är öregioner som särskilt har behov av ett differentierat system och av särskilt stöd inom ramen för Europeiska unionen. Men de är också i unionens bemärkelse randområden.
Vi önskar att vi kan uppnå den bästa möjliga behandlingen för dessa öar för att kompensera de nackdelar som härrör till ökaraktären och verka för att de människor som lever där skall ha lika rättigheter och möjligheter. Men vi kommer inte att acceptera att begreppet yttersta randområden kommer att upplösas i begreppet ögrupper. Det är för att de yttersta randområdenas ögrupper, beroende på sitt avstånd från den europeiska kontinenten, har ännu mer nackdelar än ögrupper i allmänhet.
Vi kommer alltså inte att acceptera att de framsteg som redan gjorts vad gäller garantin om en differentierad behandling för unionens yttersta randområden kan komprometteras genom sitt införande i IGC, i det framtida fördraget och i den beslutsprocess som följer, detta gäller varje ö, även om den ligger nära den europeiska kontinenten och är mer utvecklad än många kontinentala regioner.
Därför vill jag för det första demonstrera min allra starkaste protest mot projektet under Hollands ordförandeskap i IGC, när det gäller de yttersta randområdena, eftersom den inte garanterar den speciella situationen hos dessa europeiska regioner, med betoning på europeiska, för att med detta definitivt klart utesluta Frankrikes DOM; för det andra kräva att IGC vidmakthåller Europaparlamentets ställningstagande om IGC med utgångspunkt från Weggen-betänkandet, särskilt stycke 12, punkt 3, där Europaparlamentet uttryckligen begär att fördraget, jag citerar: "bör omfatta en bestämmelse enligt vilken en differentierad och specifik behandling bör tillåtas när det gäller de yttersta randområdena "; för det tredje, be om erkännande av egenarten och effektivt stöd för de befintliga problemen med isoleringen, som är mest kännbar i de autonoma regionerna Madeira och Azorerna eftersom de också utgör randområden.
Därför, med anledning av det jag ovan angivit återstår mig inget annat än att rösta mot detta resolutionsförslag, för att inte befrämja försöket att lösa upp de yttersta randområdena i gruppen av öregioner.

Langenhagen
Fru ordförande, det framgår tydligt av texten i resolutionen att de europeiska öregionerna både i Nord- eller Sydeuropa står inför stora ekologiska och ekonomiska utmaningar, och därför måste Europeiska unionen bidra kraftigare till att dessa områden inte lämnas ensamma då det gäller för dem att bemästra sina problem. Framför allt måste hänsyn tas till öregionerna inom ramen för en regionplaneringsstrategi som den som för närvarande håller på att utvecklas i EU.
Genom antagandet av det europeiska regionplaneringskonceptet i Nordwijk i juni 1997, kommer härvid ett stort steg att göras. Här kommer det att visa sig huruvida de ansvariga inom kommissionen och framför allt i de nationella regeringarna är i stånd att infoga öregionernas verklighet i planeringsstrategin för Europa. Blott framtidsdrömmar kommer många att säga, delvis säkert också med rätta, ty just vad beträffar strukturpolitiken måste det hända mer än vad som hittills varit fallet. Europeiska unionen måste helt i subsidiaritetens anda bli mer verksamma på tre kärnområden.
Sjögränserna har hittills endast spelat en obetydlig roll inom ramen för det gränsöverskridande samarbetet. Endast Sardinien och Korsika eller det danska Bornholm har varit införlivade i Interreg I. Det är därför värt att välkomna att kommissionen inom ramen för Interreg II antagit avgjort mer program som berör sjögränserna och öarna. Fortsätt på det viset!
För öarna är även sådana program för samarbete mellan regionerna som Recite av stor betydelse. Dessa möjliggör utöver grannlandsförbindelser ett utbyte av erfarenheter i frågor som rör dem. Genom bildandet av nätverk möjliggörs diskussioner om gemensamma problem och ansatser till utarbetande av lösningar. Detta måste också drivas på i andra politiska frågor. Jag tänker framför allt på informationssamhället som öarna inte får uteslutas ifrån, eftersom de just genom de moderna kommunikationsteknologierna kan övervinna sitt perifera läge. Av den anledningen pläderar jag för ett initiativbetänkande om kustområden och öregioner och för att vi så snart som möjligt kan diskutera detta initiativbetänkande eller, om vi delar upp det, dessa två betänkanden här i parlamentet.

Bennasar Tous
Fru ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar, även jag representerar en öregion, nämligen Balearerna, som, trots att de som Medina sagt vid flera tillfällen har en hög inkomstnivå, får leva med en ensidig turism, mycket farlig för framtiden, och en kritiskt geografisk placering i det ömtåliga Medelhavet.
Trots detta och trots den mångfald som finns bland de 22 europeiska öregionerna har de alla gemensamma egenskaper som har att göra med de marina hindren, och de påverkas särskilt av globaliseringen och den europeiska integrationsprocessen. Det krävs alltså en särskild uppmärksamhet för att de inte skall integreras i homogena termer, utan i stället i balanserade.
Den extra ansträngning som krävs av öregionen utgör en grav för den och dess företag, som i en omgivning som blir alltmer konkurrensbenägen och global ser sin överlevnad och sina möjligheter att skapa arbetstillfällen hotad.
Det begränsade territoriet förutsätter dessutom stora ansträngningar för att skydda den naturliga omgivningen och gör att dessa regioner blir sårbara av sådant som fluktuationer inom flyg- och sjötransporten, diskontinuiteten i leveransen av väsentliga varor, dricksvattenförsörjningen, rening av avloppsvatten och hantering och återvinning av avfall.
Ett erkännande av öfrågan i det förnyade fördraget skulle gynna en samarbetsram mellan de europeiska öarna för framtagning av en integrerad politik, pilotprojekt och specifika åtgärder till förmån för en bestående utveckling i områdena. Starkare nätverk och informationssystem på öarna skulle eliminera utbildningsproblemen.
Vad gäller turism som ett ekonomiskt alternativ för öarna ber jag er i egenskap av föredragande av Filoxeniaprogrammet att ni informerar rådet om behovet att frigöra detta program, vilket är oundvikligt om vi skall arbeta fram en strategi för turismen på medellång sikt.
Öregionerna kräver också utveckling inom informationssamhället för en kvalitativ tillväxt och utveckling av förnyelsebar energi för att minska sitt beroende av traditionella energikällor, och om det naturliga och kulturella arvet är betydelsefullt för hela Europa, är det för öarna den enda tillgång som kan ge utveckling, återställa och upprätthålla landskapsbilden, det är ett överlevnadskrav.
Ett erkännande av öregionernas situation i fördraget utgör grunden för en korrigering av de strukturella nackdelarna i annorlunda regioner, skulle underlätta en bestående utveckling, upprätthålla och främja den lokala självutvecklingen och definitivt, utan att negativt påverka de kontinentala regionerna, leda till jämvikt mellan effektiv ekonomi, social likvärdighet och miljöns bevarande.

Monti
Fru ordförande! Jag vill bara säga att jag har funnit debatten om öregionernas och de perifera regionernas problem intressant. Jag har noterat vad som verkar vara positiva reaktioner på mitt inlägg. Jag har också funnit de synpunkter intressanta som kopplar denna fråga till diskussionen om den inre marknaden och den ekonomiska och monetära unionen, som i synpunkten i det senaste inlägget att informationssamhällets utveckling, som vi diskuterade i morse, kan bidra till att kompensera öregionernas och de perifera regionernas sämre förutsättningar.
När det slutligen gäller påpekandet som gjorts att mycket lite går till öregionerna från samhörighetsfonderna, så måste jag få påminna om att detta är ett av de fall där de enskilda medlemsstaternas attityder är av den största betydelse, och att vi på många sätt, när det gäller detta, befinner oss i händerna på dem.

Ordförande
Tack, herr Monti.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
Gemensamt resolutionsförslag om en integrerad politik för öregionernas särskilda situation i Europeiska unionen.

Lindholm
Anledningen till resolutionen är föresatsen att sätta press på regeringskonferensen att införa en speciell klausul i fördraget som kräver en speciell behandling och större flexibilitet för öar jämfört med andra regioner vad gäller införandet av EU: s policy.
Utskottet för regionalpolitik kommer mycket snart att utarbeta ett betänkande om öars utvecklingsproblem med största allvar. Vi håller med om nödvändigheten av en flexibel inställning och regionala tillämpningar av EU: s policy; den skall styras av behov och speciella förutsättningar i t.ex. öregioner, men vi har även bergsregioner, arktiska regioner och regioner i EU: s ytterområden. Varför skall öar anses vara mer utsatta för de negativa konsekvenserna som EU: s politik medför och erhålla en juridisk särställning? Hur ställer vi oss till storleken på öregioner? Vill vi även ha en juridisk särställning för Irland, Aspö och Pantelleria?
Vi bör koncentrera oss på det egentliga problemet och inse att EU: s politik ofta hindrar en social och ekonomisk utveckling. Att bifalla en speciell status till endast några få regioner är ett dåligt försök att hålla liv i en misslyckad EU-politik.
EU: s visioner om en omöjlig social och ekonomisk utveckling kan förorsaka en omotiverad ökning av förväntningar och rivalitet bland andra regioner. Vi kan därför inte rösta för denna resolution som begär en juridisk särställning endast för öar.
(Parlamentet antog resolutionsförslaget.)

Internationell registrering av varumärken
Ordförande
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande betänkanden:
A4-0090/97 av Medina Ortega för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om förslag till rådets förordning (KOM(96)0372 - C4-0651/96-96/0198(CNS)) om ändring av rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993 om gemenskapsvarumärken för att verkställa Europeiska gemenskapens anslutning till protokollet till Madridöverenskommelsen om den internationella registreringen av varumärken, antaget i Madrid den 27 juni 1989.-A4-0092/97 av herr Medina Ortega för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om förslag till rådets beslut (KOM(96) 0367 - C4-0554/96-96/0190(CNS)) om Europeiska gemenskapens anslutning till protokollet till Madridöverenskommelsen om den internationella registreringen av varumärken, antaget i Madrid den 27 juni 1989.
Medina Ortega
Fru ordförande, vi har här ett betänkande som inte utgör någon som helst svårighet vad gäller den grundläggande inställningen. Det är emellertid parlamentets skyldighet att informera den allmänna opinionen och medborgarna om vad vi gör. Rent konkret anser jag att både förslaget till rådets beslut och förslaget till rådets förordning om systemet för gemenskapsvarumärken och konkret dess förbindelselänk med det internationella systemet för varumärken är av ansenligt juridiskt intresse.
Till skillnad från andra juridiska institutioner, som upprättats under romarnas epok eller till och med Napoleons lag, är den intellektuella och industriella äganderätten ett system som utvecklades mycket starkt i slutet av 1800talet och efter Pariskonventionen för skydd av industriell egendom, finns det en aspekt på denna industriella egendom som utgörs av varumärkessystemet, styrt av överenskommelsen i Madrid 1991. Vid det tillfälle då Madridöverenskommelsen godkändes kanske man inte hade beaktat de ekonomiska följderna. Jag skulle emellertid vilja säga att de olika aspekterna på skyddet av intellektuellt ägande, från upphovsmannarätt till artistiskt skapande, tolkning och fram till skyddet av den faktiska industriella egendomen, dvs patentsystemet, utifrån en ekonomisk synpunkt i storföretagens och informationsföretagens tidevarv, ger denna varumärkesrätt mycket omfattande ekonomiska följder. Låt oss helt enkelt tänka på ett enda uttryck - Coca Cola. Oavsett innehållet i Coca Cola-flaskan har märket Coca Cola helt enkelt ett obestämbart ekonomiskt värde. Detta betyder att man idag kan leva med ett enda varumärke, under förutsättning att detta märke har en bakomliggande vikt, eftersom märket har utvecklats och ger sin egen styrka, har en identitet och utgör ett referenscentrum av juridiska element.
Varumärkesrätten har utvecklats mycket långsamt, eftersom märket inte ansågs vara någon så viktig sak att den borde ges en utförlig behandling, även om den sedan utvecklingen av industrisamhället, som en följd av märkets betydelse, fått större betydelse. I dagsläget, från och med 1980-talet, befinner vi oss i ett utrymme mellan Europeiska gemenskapen och den allmänna internationella rätten. Europeiska gemenskapen klev rent konkret, genom sitt första gemenskapsdirektiv om ett tillnärmande av lagstiftningen i varumärkesfrågor, direktiv nr 89/104 av den 21 december 1988, in på vägen mot ett genomförande av en gemenskapsrätt om varumärken och den väg befästes genom Europeiska gemenskapens förordning 4094 av den 20 december 1993, vari gemenskapsvarumärkningen genomfördes. Detta förutsätter alltså insatser från gemenskapen på ett begränsat juridiskt område, med ett erkännande av en egen juridisk benämning som utfärdas som en följd av inskrivning i ett gemenskapsregister, och detta gemenskapsregister är redan i drift, kontoret för harmonisering av den inre marknaden, med säte i den spanska staden Alicante, från och med den 1 april 1996. Detta innebär att gemenskapen här inte nöjt sig med en viss harmonisering av allmän karaktär utan gått in i den fristående gemenskapsrätten. Samtidigt har det internationella varumärkessystemet utvecklats genom å ena sidan Stockholmsavtalet, som medförde ändringar i Madridöverenskommelsen och framför allt genom bildandet av Världsorganisationen för den industriella äganderätten, med säte i Geneve och med registreringskontor som medger ett viss internationellt samarbete och en viss effektivitet i de internationella mekanismerna, som tidigare inte fanns.
I Madrid 1995 gick man konkret på denna linje och antog ett protokoll som underlättade deltagandet i Madridöverenskommelsen, inte då av stater, utan av internationella organisationer av regional karaktär och med ett eget system, vilket är fallet med Europeiska unionen. I enlighet med Madridprotokollet från 1995 kan även internationella organisationer delta i det internationella systemet för skydd av varumärken. Det måste här påpekas att det finns en grundläggande skillnad, det vill säga att den gemenskapsmedborgare som har ett varumärkesregister i Europeiska unionen genom kontoret för harmonisering av den inre marknaden får en väsentlig rätt, medan den internationella överenskommelsen, Madridöverenskommelsen, endast föreskriver ett förfarande enligt vilket man genom inskrivning i Världsorganisationen för den intellektuella äganderätten får samtidig registrering vid ett antal nationella kontor, utan att behöva vända sig till flera olika platser.
För gemenskapen var det hur som helst intressant att sammanföra de två systemen. Detta innebär att om man inte ändrat Madridöverenskommelsen genom Madridprotokollet från 1995 skulle innehavaren av ett gemenskapsvarumärke varit tvungen att vända sig till det nationella systemet och därifrån till det internationella, men som en följd av Madridprotokollet kan man genom gemenskapskontoret få internationell täckning av varumärket, utan att behöva göra någon pilgrimsfärd. I detta ögonblick deltar samtliga medlemsstater i Europeiska gemenskapen i Madridprotokollet, de deltar också i den stat som är underställd gemenskapens bestämmelser och inte bara detta, utan dessutom deltar många andra länder som strävar efter integrering i Europeiska unionen eller som undertecknat EES-avtalet också i Madridprotokollet. De följder detta ger är alltså av mycket positiv karaktär, som på ett extraordinärt sätt kommer att gynna utvecklingen av gemenskapens varumärken. Godkännandesystemet kan förefalla en aning komplicerat, eftersom vi å ena sidan har ett förslag till rådets förordning om ändringar i förordning nr 4094, för att möjliggöra samverkan mellan de två systemen, gemenskapssystemet och det internationella systemet, och å andra sidan rådets beslut om godkännande av gemenskapens anslutning. Detta innebära att rådet ansluter sig, att Europeiska gemenskapen ansluter sig till Madridprotokollet och därefter, som en följd av denna anslutning, inför ändringar i gällande gemenskapsrätt genom en förordning, för att få hela situationen löst. Det finns en liten svårighet sett utifrån språken, eftersom gemenskapsspråken är de språk som används vid Alicantekontoret för harmonisering av den inre marknaden och de är fler än de som används vid Madridöverenskommelsen. I Madridöverenskommelsen erkänns enbart engelska och franska. Detta medför vissa mindre svårigheter av teknisk karaktär, som hur som helst inte kommer att försvåra harmoniseringen. Detta är en fråga som troligen kommer att kräva en efterföljande juridiskt utveckling, för erfarenheten säger oss att det i alla dessa rättsliga frågor, framför allt när de har sådana betydande ekonomiska följder, alltid uppstår avvikelser och svårigheter som måste korrigeras.
Som en följd av ovanstående tror jag att föredraganden, efter att noggrant ha studerat både förordningen och förslaget till förordning och förslaget till rådets beslut, kommer att inse att gemenskapens institutioner än en gång fungerar väl, att detta görs till förmån för gemenskapens medborgare och att varumärkesägare inom gemenskapen, som ett resultat av harmoniseringen, kommer att få större skydd på den internationella spelplanen än vad de haft fram till nu.

Alber
Fru ordförande, kära kollegor! Dessa förslag kommer att i framtiden göra det möjligt för företag att genom att lämna in en enda ansökan erhålla skydd för sina varumärken såsom gemenskapsvarumärken, inte bara inom gemenskapen utan även i alla stater som är avtalspartner till Madridprotokollet. I enlighet med Madridprotokollet skall den internationella registreringen av varumärken ske hos den internationella byrån vid WIPO (Världsorganisationen för den intellektuella äganderätten) i Genève.
Vid den Europeiska gemenskapens anslutning till Madridprotokollet, vilket vi välkomnar, kan de som ansöker om registrering av varumärken och varumärkesinnehavarna ansöka om internationellt skydd av sina varumärken genom en enda internationell ansökan inom ramen för Madridprotokollet, och innehavarna av en internationell registrering kan i kraft av Madridprotokollet ansöka om skydd av sina varumärken som gemenskapsvarumärken. På så vis kompletterar dessa båda system varandra och leder till en förenkling enligt principen att göra ett av två.
Denna princip - att göra ett av två - vill också jag ansluta mig till. Vi behöver inte två anföranden. Jag kan helt och fullt ansluta mig till herr Medina Ortegas anförande och sparar därmed in mina två minuters talartid, vilka jag skänker parlamentet som ett bidrag till den allmänna livskvaliteten och för att föregripa den Helige Andes goda gärningar kommande pingstsöndag.
(Applåder)

Monti
Fru ordförande, mina damer och herrar! Låt mig få framföra mina gratulationer och tacka parlamentets utskott för rättsliga frågor och medborgarrätt och framför alt dess föredragande Medina Ortega för den höga kvaliteten på de betänkanden som har presenterats idag. Jag gläder mig åt att kunna konstatera att det omfattande arbete som har föregått detta sammanträde har visat, i de breda lösningar som nåtts, att de olika institutionerna har insett hur viktigt det är att stödja de förslag från kommissionen som vi har diskuterat, förslag som har antagits praktiskt taget enhälligt och utan ändringar från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, utskottet för externa ekonomiska förbindelser och det ekonomiska och sociala utskottet, som också har fått ett brett stöd från rådets arbetsgrupp och som får stöd från gemenskapens företag.
Å andra sidan är inte de två förslag som parlamentet har tillfrågats om av kontroversiell natur, genom att de begränsas till att etablera en koppling mellan systemet för registrering av varumärken inom gemenskapen och den internationella registreringen av varumärken som anges i Madridprotokollet: två system som i grunden har samma mål, även om de utnyttjar olika medel, två system som måste jämkas samman så att de överensstämmer med varandra.
Kommissionen är övertygad om att om man inte etablerar en sådan koppling till Madridprotokollet så kommer gemenskapens varumärkesregistrering, som antogs i december 1993 och som började tillämpas - vilket föredraganden nämnde - i april 1996, att förlora sin attraktionskraft såväl för de europeiska företagen som för företagen i tredje land. Dessa länder skulle kunna komma att föredra såväl det internationella systemet, vilket är mindre fördelaktigt, som nationella system, med alla risker för en fragmentering av den inre marknaden som detta skulle innebära. Förutom det allvarliga bakslag detta skulle innebära vad gäller att fullfölja den inre marknaden, så skulle det medföra stora problem för den europeiska industrin.
Jag tackar därför i förväg parlamentet för det stöd det ger dessa två nära sammanhörande förslag och jag tackar ånyo Medina Ortega för det bidrag han än en gång har givit i kraft av sin kompetens i denna fråga som är så viktig för Europeiska unionens rättssystem, ekonomi och, framför allt, medborgare.
(Applåder)

Ordförande
Tack, herr Monti!
Jag förklarar debatten för avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionerna i två på varandra följande omröstningar.)

Hallam
Fru ordförande, detta kanske är utomordentligt fräckt, men jag vill att det tas till protokollet, att jag i början av veckan tog upp frågan om den belgiska regeringens rapport, som berörde religiösa sekter. Jag vill lägga till två punkter, som inte hänför sig till detta parlament, men väl min valkrets. En av de grupper som nämns i rapporten är en organisation som heter Operation Mobilization, med högkvarter i Shropshire, som tillhör min valkrets. Jag vill försäkra parlamentet om att detta, tvärtemot vad som sägs i den belgiska regeringens rapport, är en respektabel missionerande organisation.
Jag skulle också vilja säga några ord om en grupp som heter Youth with a Mission. Min fru var missionär för denna grupp innan jag kom hit. Även det är en respektabel organisation. Bägge dessa organisationer är djupt oroade av att den belgiska regeringens rapport innehåller illsinta lögner om deras verksamhet.

Ordförande
Tack, herr Hallam.

Avbrytande av sessionen
Ordförande
Jag förklarar Europaparlamentets session för avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 12.30)

