Varnostni in preventivni ukrepi na naftnih ploščadih v EU (razprava) 
Predsednica
Naslednja točka je izjava Komisije o varnostnih in preventivnih ukrepih na naftnih ploščadih v EU.
Günther Oettinger
Gospa predsednica, 20. april je bil črn dan za Mehiški zaliv, za Združene države Amerike, ne, za celoten svet. Že natanko štiri tedne industrija in organi delajo vse - brez dokončnega uspeha -, da bi ustavili iztekanje nafte in zmanjšali okoljsko škodo, predvsem na obali.
Nesreča osvetljuje tveganja, povezana z delom za oskrbo z nafto in plinom na morju. Javno dojemanje se je povečalo, in to upravičeno, ne samo v Združenih državah, ampak tudi v Evropi. Evropa skupaj z Norveško na leto proizvede več kot 200 milijonov ton surove nafte, večino iz Severnega morja.
Celo če odkrivanje in dobava nafte in plina ne potekata v primerljivih izrednih pogojih ali na enaki globini kot v Mehiškem zalivu, moramo vseeno računati z možnostjo nesreče v EU in biti nanjo pripravljeni. Imamo pristojne organe in mehanizme, da bi se lahko hitro odzvali na morebitno nesrečo.
Imamo Evropsko agencijo za varnost v pomorskem prometu, imamo reševalne ladje, imamo mehanizme civilne zaščite, imamo dobro usklajevanje ukrepov za pomoč, zato je lahko komisarka Georgieva že na začetku ponudila evropsko pomoč za trenutne ukrepe v Mehiškem zalivu.
Naš cilj mora biti preprečevanje, da se nam sploh ne bi bilo treba ukvarjati z obsežnim čiščenjem po nesreči. Skupaj s komisarjem Potočnikom sem zato naše službe pozval, naj pregledajo veljavno zakonodajo EU. Evropska zakonodaja predstavlja okvir za varnostne ukrepe in ukrepe za varstvo okolja na splošno in tudi v primeru specifičnih nesreč.
Naše direktive zagotavljajo minimalne varnostne standarde za opremo in zajemajo podrobne minimalne standarde za zdravje in varnost delavcev. Zdaj bomo pregledali vsa ta pravna besedila, da bi videli, ali zagotavljajo ustrezen in optimalen izbor orodij za podobno nesrečo ali najslabši primer. To pomeni tesno sodelovanje z nacionalnimi regulativnimi organi, saj je velik del varnostnih predpisov, ki urejajo oskrbo z nafto in plinom ter varovanje zdravja v rokah držav članic in ne neposredno v naših rokah.
Seveda pa noben niz predpisov ne more zagotavljati 100-odstotnega jamstva. Veliko je odvisno od pristopa in vedenja operativnega področja v naši industriji. Zato imamo vse razloge, da stopimo skupaj: politika in industrija morata sodelovati, da bi zagotovili, da sta evropsko okolje in javnost čim varnejša.
Varnost in trajnost prenosa nafte in plina bi rad postavil v središče pogovorov naši zainteresiranih strani. Zato sem pretekli teden gostil srečanje visokih uradnikov iz pomembnih energetskih podjetij, ki delujejo v evropskih vodah. Srečanja se je udeležila tudi komisarka Georgieva. Na tem tehnično usmerjenem srečanju smo industrijo pozvali, naj zagotovi, da je bilo storjeno vse, da se prepreči podobne nesreče v bližini evropskih obal.
Predložili smo katalog vprašanj, na katera so podjetja odgovorila v prihodnjih dneh. Postavili smo 12 vprašanj, ki so zelo natančno vključevala vse, kar je bistvenega pomena za varnost na naftnih in plinskih ploščadih ter za vode, obale in države članice. To srečanje z industrijo vidim kot začetek procesa, ki bo okrepil preglednost poslov industrije in spodbujal skladnost s predpisi in uporabo najboljših praks.
V naslednjih mesecih načrtujemo drugo srečanje, saj bomo takrat bolje poznali vzroke za nesrečo, da bi ocenili situacijo in iz nesreče v Mehiškem zalivu potegnili lekcijo za Evropo.
Zdaj ko vzroki in okoliščine nesreče še niso bili analizirani, bi bilo prezgodaj sklepati ali pozivati k novim zakonodajnim pobudam. Če pa se bo izkazalo, da je potreben regulativni odziv, vam lahko zagotovim, da Komisija ne bo izgubljala časa s tem, da vam poda predloge za evropsko zakonodajo.
Kot vidite, gospe in gospodje, so v Evropi nenehno prisotna prizadevanja za preprečitev podobne tragedije tu. Če pa bi kljub temu prišlo do podobne nesreče, imamo številne ukrepe in mehanizme, da se učinkovito in brez zamude odzovemo ter zmanjšamo obseg katere koli takšne nesreče za državljane in okolje v Evropi.
Z veseljem vam bom po našem naslednjem srečanju poročal o tem, kaj načrtujemo.
Bogusław Sonik
Eksplozija na ploščadi v Mehiškem zalivu je največja tovrstna ekološka katastrofa v zgodovini. Vsak dan v Mehiški zaliv steče 800 000 litrov surove nafte, kar znaša več kot 22 milijonov litrov od začetka katastrofe. Naftni madež zdaj prekriva več kot 43 000 kvadratnih kilometrov, kar je več od površine Nizozemske.
Zdaj je naša dolžnost izraziti solidarnost z Združenimi državami in vsemi žrtvami tragedije ter zagotoviti čim večjo pomoč. Glede na to nesrečo menim, da je ključnega pomena, da takoj izvedemo posebno presojo - podroben in daljnosežen tehnični pregled vrtalnih ploščadi, ki delujejo v ozemeljskih vodah Evropske unije. To bi moral biti prvi korak na nadnacionalni ravni v smeri zagotavljanja varnosti evropskih morij. Poleg tega bi posebno pozornost namenil dejstvu, da bi podobna nesreča, če bi se zgodila v Baltskem morju, ki je zaprto morje, povzročila trajno in nepopravljivo opustošenje v celotni regiji in njenih obalnih območjih.
Ključnega pomena je, da so vsa črpanja v ozemeljskih vodah Evropske unije predmet posebnega nadzora in da izpolnjujejo najvišje varnostne standarde ter so opremljena z najmodernejšimi varnostnimi sistemi. Menim, da je v zvezi s tem pomembno tudi, da razvijemo skupni čezmejni postopek za odzivanje in sodelovanje, ki bi se odzval takoj, ko bi prišlo do iztekanja surove nafte.
Opazovalci v Združenih državah opozarjajo, da je bilo v mnogih primerih dovoljenje za postavitev ploščadi v Mehiškem zalivu izdano pod pritiskom in v interesu naftne industrije v škodo naravnemu okolju. Težko je tu ne omeniti odločitve o gradnji Severnega toka, severnega plinovoda, ki je bil politična odločitev, ki ni upoštevala nevarnosti, ki jih lahko ta naložba predstavlja za ekosistem Baltskega morja.
Gospod Oettinger, spričo drame v Mehiškem zalivu se nikoli ne bi smelo dovoliti postavitve vrtalnih naprav za črpanje surove nafte brez 100-odstotnega jamstva varnosti za zadevna morja in oceane. Ne sme se dovoliti odločitev pod pritiskom industrijskega ali političnega lobija.
Kriton Arsenis
Komisar, pogosto ni dovolj samo zaostriti preventivne ukrepe. Do nedavne eksplozije v Mehiškem zalivu je prišlo na ploščadi, ki je bila zgrajena leta 2001, njena posledična potopitev pa povzroča eno izmed doslej največjih ekoloških katastrof. Doslej, in od nesreče je preteklo 29 dni, ni bilo mogoče ustaviti iztekanja in, kot je povedal gospod Sonik, več kot 5000 ton nafte vsak dan steče v morje v Mehiškem zalivu.
Do tega obsežnega onesnaženja je prišlo v času, ko se mnoge živalske vrste, izmed katerih mnoge izginjajo, drstijo. V mislih imam pet izmed sedmih vrst morskih želv, delfinov, številne kite in številne pomembne morske sesalce. Neizogibno je prizadet tudi človek. Do te eksplozije, te nesreče je prišlo, ko se je območje ravno začelo obnavljati po uničujočih posledicah orkana Katrina; zahtevala je tudi 11 življenj.
Vendar pa se v Združenih državah sprejema ukrepe. Leta 1981 je kongres glasoval za moratorij, s katerim je prepovedal vrtanje nafte v 85 % obalnih voda okoli Združenih držav. Vlada predsednika Obame je moratorij potrdila po nesreči, kljub svoji prvotni nasprotni izjavi. Vendar pa se sočasno še vedno dovoljuje postavitev naftnih ploščadi, predvsem v Severnem morju. Trenutno je na stotine ploščadi, ki vrtajo nafto in zemeljski plin.
Nedavna nesreča v Mehiškem zalivu je resnično potrdila nevarnost uničenja morskega okolja zaradi naftnih ploščadi. Kljub temu je v skladu z evropsko zakonodajo vrtanje nafte pod morsko gladino izvzeto iz področja veljavnosti direktive Seveso o obvladovanju nevarnosti večjih nesreč, v katere so vključene nevarne snovi.
Ta nedavna katastrofa kaže, da nihče ne more zagotoviti, da do podobne katastrofe ne bo prišlo v Evropski uniji, in včasih enostavno ne zadostuje zaostritev preventivnih ukrepov. Vlada predsednika Obame se je bila zaradi obsega katastrofe prisiljena umakniti. Morda je prišel čas, da Evropska unija poleg preventivnih ukrepov uvede moratorij, s katerim bo s takojšnjim učinkom prepovedala vrtanje v vodah EU, da bi se odzvala na moratorij ZDA? Ukrepati moramo takoj, preden bo na naša vrata potrkala nesreča, ki samo čaka, da se zgodi, kot nesreča v Mehiškem zalivu.
Corinne Lepage
Gospa predsednica, porušitev ploščadi ob obali Louisiane 22. aprila je povzročila ogromen naftni madež. Slednje poraja tri pomembna vprašanja. Težko je razumeti, da predhodno ni bil pripravljen sistem za ustavitev iztekanja te vrste in takšnega obsega, težko pa je razumeti tudi odsotnost zadostnega nadzora s strani javnih organov nad varnostnimi sistemi, ki se jih zahteva od izvajalcev na naftnih ploščadih in ki jih morajo ti izvajati, da bi se izognili tveganju onesnaženja in nenazadnje specifičnemu tveganju onesnaženja posebno občutljivih in/ali naseljenih območij z ogljikovodiki. Malo prej nas je kolega poslanec gospod Sonik spomnil, kako katastrofalno bi bilo takšno onesnaženje na primer v Baltskem morju.
V Severnem morju je prišlo že vsaj do dveh resnih nesreč na ploščadih in je ena izmed regij sveta z največjim številom ploščadi. Glede na te pogoje je resnično nujno, da preučimo položaj in zagotovimo, da podobna nesreča ni mogoča ob naših obalah, in zadovoljni smo, komisar, da je bila sprejeta tovrstna pobuda.
Kakšne ukrepe nameravate glede na povedano kratkoročno sprejeti, da bi izboljšali varnost in preprečevanje nesreč na ploščadih v naših ozemeljskih vodah? Govorili ste o minimalnih standardih, komisar, vendar to ne zadostuje.
Drugič, kakšni nadzorni ukrepi so vzpostavljeni za zagotavljanje popolnega izpolnjevanja varnostnih zahtev? Varnostni predpisi na papirju ne zadostujejo; treba jih je izvajati in nadzorovati njihovo izvajanje. Kaj nameravate storiti za premik v tej smeri?
Tretjič, kakšna sredstva so na voljo v primeru nesreče za preprečevanje onesnaženja obale? Dobro je, da imamo na razpolago plovila in civilne sile, toda kaj imamo na razpolago? Ali ni čas, da od izvajalcev zahtevamo, da imajo na razpolago določeno tehnično opremo, ki bi jo bilo mogoče uporabiti? Ali ni glede na vključitev okoljske škode v pravo EU nujno tudi, da zagotovimo ustrezen sistem odškodnin in povezanih finančnih jamstev?
Nazadnje, naftna podjetja izvajajo svoje delo v vedno večjih globinah, zaradi česar je posredovanje v primeru nesreče zelo oteženo in je zaradi tega ogroženo morsko okolje. Kakšne ukrepe se načrtuje za črpanje nafte v večjih globinah in zlasti na daljnem severu?
Nazadnje se bom vrnila k vprašanju, ki ga je pravkar postavil kolega poslanec gospod Arsenis: ali ni čas, da razmislimo o podaljšanju moratorija pod enakimi pogoji kot jih hočejo uvesti Združene države? Hočemo in moramo se odmakniti od te na nafti temelječe družbe. Ali ni čas, da to storimo?
Isabelle Durant
Gospa predsednica, komisar, tudi jaz menim, da moramo tistim v industriji preprečiti, da igrajo boga.
Danes so industrializirane države bolj kot kdajkoli prej željne nafte. Vrtajo povsod, kjer lahko, in v vedno večjih globinah, kar seveda povečuje tveganje nesreč. V zadnjem času so industrije podpirale črpanje in izkoriščanje v škodo varnosti in okolja; vsak dan že skoraj en mesec v Mehiški zaliv steče 800 000 litrov surove nafte, okoljska in gospodarska škoda pa bosta katastrofalni. Vidim široko vrzel med ogromnimi zneski, ki se porabljajo za vse globlje črpanje, in nadvse neustreznimi sredstvi, namenjenimi zgodnjemu preprečevanju in predvidevanju tveganj.
Kot moji kolegi poslanci imam tudi jaz nekaj zahtev. Prvič, menim, da moramo izvesti pregled vseh naftnih ploščadi, da bi preverili njihovo stanje popravil, njihovo raven varnosti in njihovo izpolnjevanje standardov. Seveda moramo izvesti tudi inšpekcijske preglede, čeprav so za te pristojne države članice, in potrebujemo inšpekcijske preglede s strani Komisije za že izvedene inšpekcijske preglede.
Poleg tega menim, da moramo enkrat za vselej zaščititi najobčutljivejše ekosisteme. V zvezi s tem in s pobudami, ki ste jih sprejeli in ki jih pozdravljam, da bi preučili, kako bi se lahko soočili s takšnimi okoliščinami, če bi se takšna nesreča zgodila ob naših obalah, menim, da mora Evropa prevzeti pobudo za zaščito najobčutljivejših ekosistemov enkrat za vselej. V mislih imam na primer Aljasko. Potrebujemo mednarodno konvencijo o enakem modelu kot že obstaja za zaščito virov na Antarktiki, Evropa pa bi lahko razširila to vrsto dela in to vrsto konvencije.
Nazadnje, če bi jo še vedno potrebovali, je to dober razlog za večja in hitrejša vlaganja v obnovljive vire energije. Vulkan - ne bom izgovoril njegovega imena, ker je neizgovorljivo - je bil za nas znak glede vprašanja o letalskem prevozu; na enak način je ta grozljiva nesreča znak za nas glede vprašanja črpanja nafte. Čas je, da priznamo, da je norost tekmovanja za črpanje nafte kjerkoli in za vsak račun za nami.
Giles Chichester
v imenu skupine ECR. - Gospa predsednica, pozdravljam izjavo komisarja. Svet je osuplo spremljal veliko iztekanje plina in nafte iz poškodovane cevi po eksploziji in katastrofo v Mehiškem zalivu ter domnevno nezmožnost industrije in organov ZDA, da ustavijo iztekanje; upati moramo, da se bodo zadnji ukrepi izkazali za uspešne.
Kot so omenili kolegi, smo imeli lastne izkušnje z nesrečami na ploščadih v Severnem morju. V mislih imam Piper Alpha kot en primer in menim, da smo se iz tega nekaj naučili. Toda ne pozabimo, da obstaja velika razlika med globino morja, v katerem črpajo v Mehiškem zalivu, in globino Severnega morja. Naj pozovem, da moramo biti previdni in ne smemo hiteti z novo zakonodajo. Prepričajmo se, kaj se je zgodilo. Ugotovimo, ali bi naši obstoječi predpisi preprečili, da bi se to zgodilo tu, in bodimo prepričani, da bi nova pravila to preprečila.
Nesreče in božja volja se dogajajo in ne moremo zagotoviti, da jih bomo preprečili. Obstajati mora meja, kaj lahko storimo, da bi jih preprečili. Še zadnja misel, ko preučujemo zadevna tveganja: da so nesreče kot je ta zadevno varnost jedrske energije postavile v drugačno luč.
Elie Hoarau
Gospa predsednica, iztekanje nafte v Mehiškem zalivu je okoljsko in tudi gospodarsko resnična katastrofa. Očitno je bilo pri izdaji dovoljenj s strani ministrstva ZDA za notranje zadeve za vrtanje storjenih nekaj nepravilnosti. Te pomenijo neopravičljivo neodgovornost, katere posledic ni mogoče predvideti in niso prizadele samo ZDA.
Vemo, da države po svetu izdajo na stotine dovoljenj za vrtanje, in če bi se ta dovoljenja izdalo prav tako neodgovorno, bi to predstavljalo resne probleme za ves svet. Kot poslanec Evropskega parlamenta za evropsko najbolj oddaljeno regijo ter za čezmorske države in ozemlja (PTOM), sestavljene skoraj v celoti iz otokov, skupaj skoraj 130, razpršenih po treh celinah, moram izraziti veliko zaskrbljenost glede naših otokov spričo projektov za črpanje nafte ob obali. Zato je za Evropsko unijo, ki mora dati zgled, bistvenega pomena, da natančno pregleda varnostne in preventivne ukrepe na svojih naftnih ploščadih.
Poleg tega se slučajna ali delovna razlitja nafte v morje, za katera ni nujno, da jih povzroči Evropa, ocenjuje na deset tisoče ton na leto. Ali ni čas, da Evropska unija prevzame pobudo, tako da bi naftne ploščadi odslej bile v pristojnosti nespornega znanstvenega organa, ki bi se ga vzpostavilo v obliki mednarodnega organa?
Po Københavnu in v pripravah na Cancún se lahko Evropska unija ponaša s spodbujanjem pravega svetovnega upravljanja, ko gre za iskanje, zaščito in črpanje globokomorskih virov.
Hans-Peter Martin
(DE) Gospa predsednica, komisar, kot sosed "Švabskega morja" bi vas pozval, da nesrečo, katastrofo v Mehiškem zalivu vzamete tako resno, kot če bi se zgodila na našem jezeru Bodenskem jezeru. V tem primeru ne bi več imeli pitne vode, v mojem domačem mestu pa ne bi bilo več festivala, z vsemi dramatičnimi posledicami in še čim.
Kaj to pomeni? Ali ste prepričani, da bodo naftne ploščadi daleč stran od nas - z drugimi besedami, v Severnem in Baltskem morju -, resnično kljubovale različnim neurjem, s katerimi se bomo morali soočati zaradi podnebnih sprememb? Ali ste prepričani, da je naša Evropska agencija za varnost v pomorskem prometu resnično usposobljena za obravnavanje tega? Govorili ste o dobri usklajenosti. Že večkrat smo doživeli, da radijske zveze med različnimi državami niso delovale. Ali se je to preverilo, preden bo šlo za resen primer? Ko se dejansko nekaj zgodi, kakšen je pravni položaj v zvezi s tožbami proti naftnim podjetjem? Bi bil morda v zvezi s tem smiseln sklad za tveganje?
Nazadnje, ali vam je jasno, da so bili nadzorni organi v ZDA preveč medsebojno povezani z naftno industrijo? Ali lahko izključite enake probleme na evropski ravni? Ne sme se glasiti: "Storite lahko vse, razen...".
Elena Oana Antonescu
(RO) Tudi jaz pozdravljam pobudo Komisije. Menim, da je pomembno, da razpravljamo o tej temi, čeprav se nesreča ni zgodila na območju pod pristojnostjo države članice Evropske unije.
Trenutno je veliko število ploščadi, ki v ozemeljskih vodah držav članic črpajo nafto. Pričakuje se, da se bo ta dejavnost povečala glede na to, da Mednarodna agencija za energijo ocenjuje, da je trenutno znanih samo 5 % morskih naftnih rezerv. Pomembno je, da ugotovimo, kakšno lekcijo se moramo naučiti iz nesreče v Mehiškem zalivu in kakšna je trenutna situacija v vodah, kjer se v državah članicah EU izvaja podobne proizvodne dejavnosti. Po potrebi moramo sprejeti tudi dodatne ukrepe za izboljšanje varnosti delavcev na teh ploščadih ter nadaljnje ukrepe za preprečevanje nesreč s katastrofalnimi posledicami za občutljive regije Evrope.
Druga lekcija, ki se je moramo naučiti iz nesreče ploščadi Deepwater Horizon in tudi iz preteklih nesreč, je, da moramo natančno preučiti, kako se izdaja dovoljenja za delo in kakšne pogodbene prakse so v veljavi. Zagotoviti moramo, da se podjetja ne morejo izogniti prevzemanju odgovornosti. Podjetje, ki sklene posel z določenim tveganjem, ki ga je treba rešiti s posebnimi varnostnimi ukrepi in lahko ustvari velik prihodek, mora biti pripravljeno tudi prevzeti odgovornost za posledice, če pride do nesreče.
Če ste spremljali preiskavo te nesreče v ZDA, veriga pogodbenih razmerij med številnimi podjetji slednjim omogoča, da prelagajo odgovornost na druge, medtem ko nafta še naprej izteka v morje. Tu ne moremo dopustiti podobne situacije. Zato moramo pregledati zakonodajo na tem področju in izboljšati zakonodajni okvir, da bi lahko zagotovili zmanjšanje tveganja, da pride do takšne nesreče.
Pretekle izkušnje kažejo, da so posledica nesreče velike človeške in okoljske izgube, postopki za ugotavljanje odgovornosti pa lahko trajajo leta dolgo. Komisija mora zagotoviti, da zakonodaja o črpanju nafte v varnih pogojih ne vsebuje določb, ki so preohlapne, in presoditi, v kakšnem obsegu je treba spremeniti to zakonodajo, da bi zmanjšali možnosti za izogibanje odgovornosti.
Marek Józef Gróbarczyk
(PL) Svarilo nesreče v Mehiškem zalivu nas sili, da natančno razmislimo o naložbenih projektih, ki potekajo v Evropski uniji. Govorim o severnem plinovodu, ki se ga gradi kljub priporočilom Evropskega parlamenta.
Vir plina bo rusko najdišče Stockman v Barentsovem morju. Projekt načrtuje črpanje 24 milijard m3 plina na leto v prvi fazi, ta količina pa bo nato narasla na 68 milijard. Za pridobitev tolikšne količine plina je treba izvrtati veliko vrtin v zelo kratkem času. Ne bo mogoče ustaviti toka 148 000 ton metana, ker ni ventilov ali tranzitnih postaj. Poškodba plinovoda nikakor ne bo pomenila njegovega zaprtja. Plin bo še naprej tekel, dokler napaka ne bo odpravljena, kajti če bi vanj prišla voda, bi ga popolnoma onesposobila. Zato Komisijo pozivam, naj izvede natančno analizo nevarnosti, ki jih predstavljajo tovrstni razvojni projekti.
Paul Rübig
(DE) Gospa predsednica, komisar, gospe in gospodje, ta razprava poteka ob pravem času. Nismo še rešili problemov v Mehiškem zalivu niti ne vemo, kje se bo pojavil naslednji problem.
To je razlog za moje prvo vprašanje, komisar, ki se glasi: kje lahko trenutno pomaga Evropa s posebnimi strokovnjaki, Skupnim raziskovalnim centrom ali z različnimi drugimi organi, ki jih imamo, da bi skupaj poskušali čim hitreje in čim učinkoviteje najti rešitev za katastrofo v Mehiškem zalivu? Z zmanjšanjem emisij CO2 za 20 % in nadomeščanjem razlike z obnovljivimi viri energije je Evropska unija izbrala pravo pot, z večjo učinkovitostjo pa lahko zelo veliko dosežemo. Ali menite, da bi se na primer lahko skupaj z Norveško lotili novih pobud znotraj Evropskega gospodarskega prostora?
Saïd El Khadraoui
(NL) Tako kot drugi govorniki sem tudi sam zgrožen, da je lahko sto tisoče litrov surove nafte tedne dolgo teklo v morje, ne da bi nam uspelo ustaviti iztekanje. Zgrožen sem tudi nad ogromno škodo, ki jo to povzroča, in nad dejstvom, da zadevno podjetje BP to nenehno omalovažuje. Prisiljeni smo se soočiti z dejstvi in nismo še mogli oceniti vseh dolgoročnih posledic.
Zato je ključnega pomena, da sprejmemo ukrepe na evropski namesto nacionalni ravni, ki so potrebni za to, da takšne nesreče v prihodnje ne bi bile več mogoče. Pri tem se moramo z uvedbo potrebnih varnostnih sistemov osredotočiti na postopkovne in tudi tehnične vidike. To seveda ni zastonj, vendar pa bi bili stroški, če ne bi naredili nič, vsekakor še višji.
V preteklosti smo bili vodilni na svetu z uvedbo dvojnih trupov za tankerje. Menim, da moramo tudi tu prevzeti vodstvo in dati dober zgled.
Karin Kadenbach
(DE) Gospa predsednica, komisar Oettinger, kot članico Odbora za okolje, javno zdravje in varnost hrane in poročevalka v senci za biotsko raznovrstnost me ta nesreča osebno zadeva. Uničeno bo veliko tega, kar bi bilo treba ohraniti pri življenju. Nekdo je to danes že povedal, toda resnica je, da kljub vsej previdnosti prihaja do nesreč, saj je preprečevanje omejeno.
Vendar pa nesreče niso omejene na naftne ploščadi - tudi jedrske elektrarne niso imune za nesreče in resne dogodke. V Avstriji imamo reklo, ki se glasi: "Se mora vedno nekaj pripetiti, preden se kaj zgodi?" Z drugimi besedami, mora vedno najprej priti do nesreče, preden se kaj naučimo? Zaradi te naftne katastrofe bi morali vsi razmisliti, ali opustitev jedrske energije ne bi bila pot naprej za Evropo. Vsa svoja razmišljanja in finančna sredstva moramo osredotočiti na naložbe v obnovljive vire energije.
Seán Kelly
(GA) Gospa predsednica, dobro je, da razpravljamo o tej pomembni temi, toda ne vem, kaj bodo na koncu prinesli naši pogovori ali kakšen vpliv bomo imeli na velika podjetja - naftne družbe, ki imajo v lasti naftne vrelce, ki so povzročili to škodo in to katastrofo.
Sočasno je treba Komisijo pohvaliti za njena priporočila o izvajanju ukrepov za zagotavljanje, da se ne bo isto zgodilo na našem območju. Toda če se lahko iz te katastrofe naučimo kakšno lekcijo, je to ta, da moramo zagotoviti druge vire za oskrbo z energijo na našem področju, zlasti naravno energijo kot sta energija vetra in sonca. Prej ko bomo to storili, bolje bo za vse. Če nam to ne uspe, bodo naftna podjetja pri iskanju nafte prodrla še dlje v ocean, do takšne škode in katastrofe pa bo prišlo ne samo enkrat, ampak vedno znova. Ne smemo dopustiti, da se to zgodi.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Podpiramo naložbe v energetsko infrastrukturo Evrope, toda samo, če zagotavljajo popolno varnost za gradbene in proizvodne dejavnosti. To priložnost bom izkoristila tudi za to, da pozovem k temu, da se projekte, ki vključujejo podvodno črpanje ali prenos ogljikovodikov, izvaja šele po opravljeni ustrezni presoji okoljskih vplivov.
Ob številnih priložnostih sem pozvala k vzpostavitvi evropskih središč za posredovanje ob pomorskih nesrečah v vsaki državi članici z dostopom do morja. Tudi tovrstna nesreča sodi v to kategorijo. Nenazadnje, vsa podjetja, vključena v podvodno črpanje in prenos ogljikovodikov, morajo zagotoviti jamstva in imeti zavarovalne police za izplačilo odškodnin v primeru nesreče.
Zigmantas Balčytis
(LT) Menim, da ves svet z zaskrbljenostjo spremlja dogodke, ki se danes še naprej odvijajo na obali Mehiškega zaliva. Nihče ne bi mogel predvidevati in napovedati, da tako velika država, vodilna svetovna država, Združene države Amerike, ne bodo mogle urediti nečesa, kar se na prvi pogled zdi obvladljivo. Menim, da tudi mi v Evropi prispevamo znatna sredstva in človeške vire za rešitev problemov podnebnih sprememb. Toda narava ima svoje zahteve. Menim, da je zelo dobro, da se bomo imeli možnost učiti iz tujih napak, vendar pa bi vas spomnil na problem severnega plinovoda in menim, da bo Evropa politično odgovorna za njegovo koriščenje, zato bi komisarja pozval tudi, naj zagotovi ponovni pregled pogojev za izkoriščanje tega plinskega projekta, pozdravljam pa tudi priložnost in voljo za krepitev zmogljivosti Evrope za reševanje.
Günther Oettinger
Gospa predsednica, spoštovani poslanci, tako kot vi sem prizadet ne samo v svoji vlogi komisarja, ampak tudi kot državljan, ko vidim, kako se v takih primerih za veliko let uniči naravo.
Čeprav smo šokirani, moramo ostati mirni in razumni, saj hektika in histerija tu ne bi bili na mestu. Natančen vzrok za nesrečo v Mehiškem zalivu še vedno ni znan. Katera tehnologija je zatajila? Je šlo za človeško napako? Vladi ZDA in javnosti zaupam, da bosta enako natančno iskali rešitev, kot je naš interes tu v Evropi glede razlage vzrokov.
Menim tudi, da prebivalstvo Združenih držav Amerike enako pretreseno pričakuje, da bomo se bomo natančno naučili lekcijo. V zvezi s tem verjamem v Združene države kot industrializirano državo, v njene tehnične sposobnosti in njeno demokracijo.
Kot drugo, umakniti se moramo od nafte. Vendar pa je jasno, da smo šli po naftni poti že več generacij, to pa še posebno velja za industrializirane države Evrope. Naši državljani imajo daleč preko 200 milijonov avtomobilov - in vi jih vozimo. Veliko se vozim, prav tako pa veliko letim iz poslovnih namenov. Za konec tedna bo na sto tisoče ljudi ponovno letelo na jug in preživelo binkoštne praznike na Mallorci. Ko gre za Grčijo in Španijo, ljudje pravijo, da lahko gospodarsko krizo reši samo turizem, to pa pomeni več letov v Atene, v Palmo, v Marbello in druge cilje. Porabljamo nafto - vsi med nami, vi in jaz. Zdi se mi, da niti ta veličastna dvorana, ta cenjeni parlament ni zgrajen na energetsko prijazno. Tu je danes več neonskih luči kot poslancev Evropskega parlamenta. Zaradi vsega tega menim, da se moramo enostavno zavedati, da potrebujemo še veliko let obsežne porabe nafte, da pa moramo biti zelo ambiciozni, ko ubiramo pot proč od nafte: 20 % obnovljivih energetskih virov v 10 letih.
Pripravljamo "časovni načrt do leta 2050", v teku leta pa vam bomo predstavili različne alternative. Strokovna mnenja pravijo, da bi lahko čez štiri desetletja 80 % naših potreb po energiji pokrivali z viri, ki niso fosilna goriva in torej tudi ne nafta. Tu predstavlja možnost elektromobilnost, vendar pa večine vozil še več let ne bo poganjala elektrika, temveč nafta v obliki dizelskega goriva in bencina.
Jasno je, da vrtanje nafte v Severnem morju ali Mehiškem zalivu predstavlja poskus zmanjšanja odvisnosti od številnih držav. Brez tega, brez naših lastnih najdišč, bi bila naša odvisnost od držav OPEC in držav, za katere ni vedno značilna demokracija, še večja kot je.
Vendar pa obstaja ključna razlika: v Severnem morju vrtanje poteka na globini okoli 150 do 200 metrov, medtem ko v Mehiškem zalivu globina znaša 3000 pa vse do 4000 metrov, pri čemer je možnost zagotavljanja varnosti precej manjša. Globine od 150 do 200 metrov je mogoče doseči s podmornicami s posadko. V Mehiškem zalivu so ljudje načeloma daleč od vira nevarnosti, daleč od zagotovljene tehnične varnosti.
Zaupam tudi v naše države članice. Imamo vse razloge, da zaupamo svojim nacionalnim organom in tehničnim ekipam v Združenem kraljestvu, Nemčiji, na Norveškem in Danskem. V trenutnih partnerstvih med Evropsko unijo in našim organom (Evropsko agencijo za varnost v pomorskem prometu - EMSA) ter nacionalnimi varnostnimi ekipami imamo odlično, visoko raven kooperativne varnosti med Evropsko unijo in tistimi izmed naših držav članic, ki so mejne države.
Tudi v primeru Severnega toka smo seveda morali preučiti vprašanje varnosti. To je vključevalo zapletene varnostne in odobritvene postopke, ki so bili vsi izvedeni, in pojasnil bi, da bo Severni tok verjetno najmodernejši in najvarnejši plinovod na svetu. Tudi tu je ena ključna razlika: če bi kdaj koli prišlo do težav s plinovodom, bi se lahko plin ustavilo pri viru ali na obali. Severnega toka ni mogoče primerjati s tem, kar se dogaja v Mehiškem zalivu.
Nazadnje se bomo morali podati na pot, ki vodi stran od nafte, vendar pa bomo za to pot potrebovali desetletja. Vsi v politiki in družbi se moramo podati na to pot. Na poti tja in v vmesnem času pa moramo preveriti, ali so naši varnostni standardi ter zakonodaja in smernice ter varnostne ekipe na najvišji ravni. Zastavili smo pomembna vprašanja. Jeseni, ko bomo poznali vzroke, ko bomo imeli odgovore, ko bomo strogo izprašali naša energetska podjetja, vam bomo z veseljem posredovali več informacij. Menim, da se energetska podjetja dobro zavedajo resnosti situacije.
Imam še zadnjo pripombo. Podlage za odgovornost za odškodnino že obstajajo. Tega ne spodbija nobena od strani v Združenih državah. Ko je jasno, kdo je kriv, bo zadevna stran odgovarjala, in že zdaj lahko vidimo, da se bodo zneski povzpeli v milijarde. V evropskem okoljskem pravu in v naših nacionalnih okoljskih predpisih je vprašanje odgovornosti, povzročanja škode in odškodnine jasno. Tudi to bo okrepilo previdnostni pristop, ko gre za varnost.
Predvidevam, da bomo v nekaj tednih vedeli, ali obstaja pravna ali tehnična potreba po ukrepanju, potem pa bomo z veseljem ponovno poročali Parlamentu. Vaše besede kažejo tudi, kako pomembno se vam v vseh strankah zdi premišljeno in previdno ukrepanje v zvezi s tem, namesto da se odzovemo šele po tem, ko se je nesreča že zgodila. Tako delamo v Komisiji.
Predsednica
Razprava je zaključena.
Pisne izjave (člen 149 poslovnika)
András Gyürk
v pisni obliki. - (HU) Po nesreči globokomorske naftne ploščadi na obalah ZDA je priporočljivo, da iz tega potegnemo nekatere sklepe. Najprej moramo poudariti, da globokomorsko vrtanje, čeprav se zanj uporablja najnaprednejša industrijska tehnologija, ni brez tveganj. Jasno moramo izpostaviti tudi, da povečanje zasebnih naložb v naftni sektor ne pomeni, da se politični oblikovalci politike odpovedujejo strogim okoljskim predpisom. Naftna katastrofa v Združenih državah je dobra priložnost za EU, da pregleda svoje varnostne predpise. Ti so še vedno preveč splošni. Pomisliti moramo samo na direktivo o presoji okoljskih vplivov ali okvir za varnost pri delu. Pregled je še dodatno utemeljen, ker se pravila, ki so nekoliko bolj specifična, osredotočajo bolj na ukrepe po tem, ko je do nesreče že prišlo. Zato so razmisleki o preprečevanju potisnjeni na stranski tir. Če se učimo iz zgleda ZDA, moramo jasno opredeliti področja odgovornosti lastnikov naftnih vrelcev in izvajalcev in področja odgovornosti nadzornih organov. Industrijski predpisi in prostovoljni ukrepi podjetij ne zagotavljajo pomirjujoče rešitve. Docela jasno je, da so potrebna pravno opredeljena varnostna jamstva.
