Závěry ze zasedání Evropské rady ve dnech 16.-17. prosince 2010 (rozprava) 
Předseda
Dalším bodem jsou prohlášení Evropské rady a Evropské komise k závěrům zasedání Evropské rady ve dnech 16.-17. prosince. V souladu se Smlouvou zprávu přednese předseda Evropské Rady pan Van Rompuy.
Herman Van Rompuy
předseda Evropské rady. - Především vám přeji šťastný nový rok. Prostě - v těchto obtížných dobách ho přeji vám osobně a přeji ho naší Unii. Protože poslední zasedání Evropské rady se konalo již téměř před měsícem, rád bych vám připomněl, že jsem již podal úplnou zprávu o výsledcích zasedání Evropské rady vaší konferenci předsedů, a to vždy jen několik hodin po každém zasedání.
Na prosincovém zasedání Evropské rady jsme se zaměřili prvního dne na hospodářské otázky a druhého dne na zahraniční politiku. V oblasti hospodářské politiky jsme dospěli k některým důležitým závěrům. Za prvé, rozhodli jsme o návrhu na provedení omezené změny ve Smlouvě, která je nezbytná pro vytvoření stálého mechanismu pro zajištění finanční stability eurozóny jako celku. Poté co jsme se na říjnovém zasedání v zásadě shodli na tom, že taková změna Smlouvy je potřebná, konzultoval jsem s členy Evropské rady její možné znění a obsah. Zajistil jsem shodu ohledně textu sestávajícího ze dvou vět, o které má být doplněn článek 136 Smlouvy. Cituji:
"Členské státy, jejichž měnou je euro, mohou zavést mechanismus stability, který bude aktivován v případech, kdy to bude nezbytné k zajištění stability eurozóny jako celku. Poskytnutí jakékoli požadované finanční pomoci v rámci tohoto mechanismu bude podléhat přísné podmíněnosti."
Jde o důležitou součást našeho úsilí posílit odolnost Evropy vůči krizi. To je důležité nejen z hlediska právní jistoty, ale také pro důvěryhodnost na trzích. Protože tato změna nezvětší pravomoci Unie, všichni členové Evropské rady se shodli na tom, že je vhodné provést revizi Smlouvy zjednodušeným postupem. To nyní vyžaduje stanovisko vašeho Parlamentu a také Evropské komise a Centrální banky. Doufáme, že získáme váš souhlas. Jistě vám nemusím připomínat důležitost co nejrychlejšího a nejhladšího postupu v této záležitosti v období, kdy volatilita trhu i nadále vyvolává znepokojení.
Vím, že vy a vaše příslušné výbory tuto záležitost pozorně sledujete, v neposlední řadě v rámci činností pracovní skupiny pro správu hospodářských záležitostí, které předsedám, jež vedly k mým setkáním s předsedy sedmi parlamentních výborů, kterých se to nejvíce týká. Chtěl bych poděkovat panu předsedovi Buzkovi za jeho příspěvek k této otázce na zasedání Evropské rady a za to, že nás informoval o ochotě Parlamentu postupovat při posuzování této záležitosti rychle.
Díky vašemu stanovisku bude Evropská rada moci na svém březnovém zasedání na základě tohoto návrhu rozhodnutí přijmout rozhodnutí v závazném znění. Poté bude muset být změna Smlouvy schválena v každém členském státě. Záměr je takový, aby tato změna vstoupila v platnost nejpozději 1. ledna 2013 tak, aby tento stálý mechanismus mohl být zaveden od června 2013.
Evropská rada se také zabývala tím, jaké by měly být hlavní rysy budoucího mechanismu. Ještě v říjnu jsme požádali Komisi o provedení přípravné práce. To vyústilo v prohlášení ministrů financí euroskupiny ze dne 28. listopadu, které bylo na zasedání Evropské rady plně podpořeno. Toto prohlášení předpokládá, že budoucí evropský mechanismus stability bude koncipován na základě dosavadního mechanismu, takže je zajištěno zapojení MMF. EU se bude i nadále přísně řídit běžnou praxí MMF a mezinárodní praxí. Pokud jde o úlohu soukromého sektoru, bude o ní rozhodováno v jednotlivých případech, takže zapojení soukromého sektoru nebude předběžnou podmínkou pro poskytnutí podpory v rámci budoucího mechanismu stability.
A konečně, na zasedání Evropské rady také proběhla velmi plodná a důkladná výměna názorů na hospodářský vývoj v poslední době a na to, jak se vyrovnat s výzvami, krátkodobými i dlouhodými, a tov rámci všech evropských ekonomik. Přítomen byl i prezident Centrální banky a Evropská rada uvítala prohlášení hlav států a předsedů vlád eurozóny a přítomných orgánů EU. Tato diskuse potvrdila smysl členských států a orgánů pro odhodlání a jednotu. Všichni účastníci jednání se shodli na základní analýze. Trvám na tom: souhlasili s ní všichni zástupci 27 zemí, i když se analýza zaměřuje hlavně na současných 17 zemí eurozóny. Máme tak společnou vůli posílit odolnost našich ekonomik vůči krizi a podpořit strukturální hospodářský růst v Evropě.
Rád bych se zmínil o prvcích tohoto společného přístupu, které se promítají v přijatém prohlášení. Tři body se týkají práce, kterou mají odvést vlády členských států: za prvé, fiskální zodpovědnost; za druhé, stimulace růstu; a za třetí, obě země s podpůrnými programy důrazně provádějí nezbytná opatření a my všichni vítáme úsilí obou těchto vlád, vlád Řecka a Irska, a jejich obyvatelstva.
Další dva body se týkají práce, kterou mají odvést členské státy a orgány Evropské unie společně. Za prvé, Evropská rada žádá ostatní orgány, v neposlední řadě váš Parlament, aby zajistily, že dohody týkající se makroekonomického dohledu a paktu o stabilitě, jichž bylo dosaženo v říjnu na základě práce pracovní skupiny, které jsem předsedal, budou do léta realizovány. Je to naše společná povinnost. Za druhé, shodujeme se na provedení nových zátěžových zkoušek v bankovním odvětví v širším rámci každoroční akce EU, aby byla zajištěna plná transparentnost.
Naše odhodlání je jasné. Hlavy států a předsedové vlád eurozóny a evropské orgány "jsou připraveni učinit vše potřebné, aby zajistili stabilitu eurozóny jako celku". Na rozpracování těchto prvků tohoto celkového přístupu se pracuje.
V druhém dni našeho zasedání jsme se zaměřili na naše vztahy se strategickými partnery. Paní Ashtonová informovala o pokroku dosaženém v rámci našeho přístupu ke strategickým partnerům a já jsem kolegy stručně informoval o pozitivním výsledku tří nedávných summitů, a sice: summitu s prezidentem Obamou, kde jsme otevřeli nové cesty pro transatlantickou spolupráci v oblasti růstu, pracovních míst a bezpečnosti, jako je ekologický růst a kybernetická bezpečnost; summit s prezidentem Medveděvem, na kterém jsme se dohodli na dvoustranné dohodě o přistoupení Ruska k WTO, což je důležitým úspěchem; a summit s indickým premiérem Singhem, který ukázal solidní pokrok na cestě k ambiciózní a vyvážené dohodě o volném obchodu, doufejme s výsledkem v první polovině tohoto roku, a jehož výsledkem byla také společná deklarace o mezinárodním terorismu.
Všechna tato setkání ukázala, že pro naše partnery je Evropská unie není jen hospodářskou unií a obchodním seskupením, ale také geopolitickým partnerem.
Evropská rada se také rozhodla udělit Černé Hoře status kandidátské země. Je to výrazem přesvědčení Evropské rady, že země západního Balkánu směřují do Evropy.
A konečně, dohodli jsme se také na postoji k Pobřeží slonoviny v souladu s tím, na čem se o několik dní předtím dohodli ministři zahraničních věcí, a vyslali jsme tak jasný signál, že výsledky demokratických voleb musí být respektovány.
Jak víte, zasedání Evropské rady dne 4. února se bude zabývat hlavně naší agendou pro růst. Zde mají zásadní význam inovace a energetika - zejména energetická bezpečnost. V březnu si poprvé vyzkoušíme to, čemu se říká evropský semestr. Nesmí to být byrokratický proces, ale skutečná příležitost, jak důkladně prodiskutovat stav našeho hospodářství a opatření, která je nutné přijmout.
Vážení kolegové, samozřejmě víme, že musíme posilovat a prohlubovat hospodářskou koordinaci a konvergenci v rámci naší eurozóny. Budeme pracovat pokud možno v komplexním rámci a jsem přesvědčen, že najdeme potřebný konsensus.
José Manuel Barroso
předseda Komise. - Pane předsedo, v loňském rokce Evropská unie čelila řadě těžkých zkoušek a prosincové zasedání Evropské rady ukázalo, že jsme odhodláni přijmout veškerá opatření, která jsou nezbytná pro ochranu našich výsledků. Zejména tím, že jsme se dohodli na vytvoření evropského mechanismu a na provedení související změny ve Smlouvě, jsme prokázali své plné odhodlání podporovat eurozónu a členské státy, které používají euro, ve prospěch celé EU.
Před jarním zasedáním Evropské rady přijme Komise své oficiální stanovisko k textu této smlouvy. Zajisté splníme svou úlohu a budeme vysvětlovat evropským občanům, proč tato omezená změna zasluhuje podporu. Tato dohoda nám umožňuje zrychlit tempo, a Komise bude úzce spolupracovat s ministry financí na tom, aby detaily stálého mechanismu stability byly dopracovány před jarním zasedáním Evropské rady. Ačkoli to bude mezivládní mechanismus, což je jediná možná volba, o které by členské státy mohly uvažovat, je důležité, aby byl zaveden způsobem plně slučitelným se Smlouvou a aby posílil naše pravidla stability v souladu se zásadami a nástroji rozpočtového dohledu.
Tato rozhodnutí jsou spojena s širokou škálou opatření, jež přijímáme v rámci svého přístupu při řešení ekonomické krize a jejích důsledků, a také v souladu s potřebou podnítit růst s pracovními místy. Evropská rada to uznala. Hlavy států a předsedové vlád eurozóny a zejména evropské orgány jasně daly najevo, že jsou připraveni učinit vše potřebné, aby zajistili stabilitu eurozóny jako celku. Zejména hlavy států a předsedové vlád vyzvali k rozhodným opatřením při zajišťování dostupnosti přiměřené finanční podpory prostřednictvím Evropského nástroje pro finanční stabilitu do doby, než stálý mechanismus vstoupí v platnost. Takové byly závěry posledního zasedání Evropské rady.
Evropská rada také vyzvala k urychlenému přijetí návrhů Komise z loňského září týkajících se správy hospodářských záležitosti, a to do června. Uznala také velký význam, který bude mít strategie Evropa 2020 pro návrat Evropy k udržitelnému růstu. Všechny tyto trendy spojuje v jedno semestr Evropské unie, který jsme zahájili minulý týden roční analýzou růstu. Domnívám se, že jde o průlomovou záležitost, která rozhodně zlepšuje způsob řízení a koordinace našich nezávislých politik v Evropské unii. Přináší s sebou skutečnou evropskou správu hospodářských záležitostí. Taková je naše nová správa hospodářských záležitostí v praxi - správa, která by měla představovat komplexní reakci na krizi.
Komise to dala v roční analýze růstu velmi jasně najevo. Rád bych se právě na to zaměřil, protože se také na základě velmi důležitých závěrů prosincového zasedání Evropské rady domnívám, že je nyní více než kdy předtím důležité promyslet si další postup. Domnívám se, že vzniká nová realita. Politiky správy hospodářských záležitostí a hospodářské koordinace se změnily, a nejen proto, že takzvaní federalisté to tak chtěli. Chtějí to trhy. Chtějí to naši mezinárodní partneři. Je to věc prostého zdravého rozumu, a my to realizujeme a budeme to realizovat.
Tento nový evropský semestr spojuje přísnější rozpočtová pravidla vyplývající z posílení Paktu o stabilitě a růstu s efektivní hospodářskou koordinací. Nabízí koordinaci ex ante, což znamená, že navzájem diskutujeme o svých politikách, jak hospodářských, tak i rozpočtových, ještě před jejich přijetím. Neohlížíme se již zpět, abychom prováděli korekce, ale hledíme dopředu, abychom poskytli vedení.
Tento přístup ex ante je v jádru toho, proč je tento krok pro Evropskou unii krokem historickým. Vlastně tím vnášíme pravou evropskou dimenzi do tvorby vnitrostátní rozpočtové a hospodářské politiky. Od tohoto okamžiku budeme pomáhat při formování politik do budoucna, a ne je posuzovat a pokoušet se je napravit zpětně.
Konečná rozhodnutí o vnitrostátních rozpočtech budou samozřejmě přijímat vnitrostátní parlamenty. To je správné a je to na místě, ale tato nová forma správy hospodářských záležitostí je pouze výrazem racionální reakce na novou realitu. Podíváme-li se na míru vzájemné závislosti v eurozóně a Evropské unii jako celku, země by měly být schopny přijímat rozhodnutí se znalostí toho, co zamýšlejí dělat sousedé. Tato výměna informací vnitrostátní parlamenty posiluje. Nepodkopává jejich autoritu.
Roční analýza růstu tento proces zahajuje a její hlavní poselství jsou jasná: navrátit stabilitu, neodkládat již dále strukturální reformy a urychlit přijetí opatření napomáhajících růstu. Za prvé, musíme obnovit stabilitu pomocí konsolidace veřejných financí. Neuvedeme-li do rovnováhy své příjmy a výdaje, neobnovíme důvěru v evropské ekonomiky. Neobnovíme-li důvěru, hrozí nám hospodářská stagnace se všemi negativními sociálními důsledky, které z ní vyplývají, zejména v oblasti zaměstnanosti.
Musíme však k tomu přistupovat střízlivě a promyšleně. Finanční konsolidace neznamená snižovat dluh tím, že se rozhodneme pro snížení a devastaci spotřeby. Je to pouze otázka stanovení priorit, a některé oblasti - inovace, vzdělávání, nové formy energie - jsou dobrými kandidáty takového prioritního přístupu.
Druhým hlavním poselstvím roční analýzy růstu je urychlit strukturální reformy tak, abychom mohli vytvářet nové pracovní příležitosti. Volba je jednoduchá: chceme růst bez pracovních míst, anebo růst s pracovními místy? Pokud zvolíme druhou variantu, budeme pro to muset učinit několik věcí. Musíme vyzvat členské státy, aby se v tomto roce zaměřily na reformu trhu práce, tak abychom mohli odstranit překážky bránící vyšší úrovni zaměstnanosti. Musíme pomoci lidem při návratu do práce nebo při nalezení nových pracovních míst tím, že učiníme práci atraktivnější. Musíme reformovat důchodové systémy a zajistit, že nezaměstnaní na tom nebudou hůře, když si najdou práci.
Rád bych zcela jasně řekl: strukturální reforma neznamená snižovat úroveň naší sociální ochrany, ale znamená přivést na trh práce ty, kdo jsou z něho v současnosti vyloučeni, zejména mladé lidi. Úroveň nezaměstnanosti mladých lidí v některých členských státech, dokonce i za příznivých časů, je skandální. Každý, komu skutečně leží na srdci sociální Evropa, ví, že to tak nemůže pokračovat. Vzhledem k rostoucí mezinárodní konkurenci můžeme udržet svou sociálně-tržní ekonomiku jen tehdy, jestliže se přizpůsobíme.
Třetím důležitým poselstvím obsaženým v roční analýze růstu je předběžně financovat a urychlit opatření podporující růst. Zásadní význam zde má náš program Evropa 2020. Musíme se zaměřit na opatření, jež přinášejí zjevné krátkodobé až střednědobé hospodářské výhody a která lze přijmout poměrně rychle. To znamená investovat do oblastí, které generují růst, odkrývat plný potenciál našeho jednotného trhu, zvyšovat investice do energetiky, dopravy a infrastruktury IT - částečně prostřednictvím inovativního financování, včetně, jak věříme, projektových dluhopisů Evropské unie - a i nadále usilovat o dokončení jednacího kola z Dohá, ale zároveň pokročit ve sjednávání dohod o volném obchodu s významnými partnery. To vše musí být odraženo v návrhu příštího víceletého finančního rámce. Příští evropský rozpočet musí být rozpočtem posilujícím růst.
Dámy a pánové, naše ekonomiky se začínají vyvíjet správným směrem. Obnova v reálné ekonomice trvá a v současnosti se urychluje. Letos bychom měli dosáhnout růstu HDP kolem 1,5 %, a v roce 2012 se tempo růstu HDP zvýší na 2 %. Ve výrobním sektoru v Evropě došlo v posledních měsících k výraznému zlepšení. Pomalu by se měly začít zlepšovat vyhlídky v oblasti zaměstnanosti a začínají se snižovat veřejné schodky, především díky již přijatým konsolidačním opatřením podpořeným v některých případech obnovením růstu. Očekává se, že vládní deficit v Evropské unii v průměru poklesne z 6,8 % HDP v tomto roce na 4,2 % HDP v roce 2012.
Bylo by však těžkou chybou s ulehčením si oddechnout a sklouznout zpět ke špatným návykům. Svět se změnil. Nemůžeme se vrátit ke starým postupům. Nebudeme-li konat nyní, v podmínkách největší krize od počátku evropské integrace, kdy budou členské státy ochotny přijmout reálná opatření v oblasti hospodářské politiky slučitelná s cíli, jež si samy stanovily? Nebudeme-li to my na evropské úrovni, kdo je povzbudí k přijetí těchto rozhodnutí, kdo jiný to učiní? Přechod od krizového řízení k posilování růstu je možný jedině tehdy, vyřešíme-li své zadlužení a stabilizujeme-li finance - samozřejmě, ne jakéhokoli růstu, ale udržitelného růstu napomáhajícího začlenění.
To znamená strukturální reformy, přičemž k mnohým vyzýváme již několik let - reformy, které budou znamenat výzvu pro všechny struktury, avšak povedou ke snížení cen a zvýšení počtu nových pracovních příležitostí a k inovativním způsobům řešení problémů. Jsem hluboce přesvědčen, že jsme svým občanům povinováni zvolit variantu růstu s pracovními místy. Roční analýza růstu k tomu ukazuje cestu.
Zavažme se tedy seriózně k řádné koordinaci hospodářské politiky a ke skutečné společné správě evropských hospodářských záležitostí ve prospěch všech našich občanů. Děkuji vám za pozornost.
[Potlesk]
Joseph Daul
Pane předsedo, pane Van Rompuyi, pane Barroso, poslední zasedání Evropské rady jasně ukázalo, že euro je životně důležitým pilířem evropské integrace. Musí se udělat vše pro jeho stabilizaci a posílení.
Naše hlavy států a předsedové vlád mezitím potvrdili svou hlubokou náklonnost k evropské měně a skutečnost, že počátkem tohoto roku přistupuje k eurozóně Estonsko, je toho jen dalším důkazem a zároveň to slouží jako velmi dobrý příklad dodržování norem pro velké země, které je nedodržují.
Nicméně nikdo nepodceňuje vážnost toho, čím Evropa hospodářsky a sociálně v eurozóně prochází. V roce 2011 je nutné učinit vše pro to, aby byly tyto problémy překonány a aby byla znovu získána důvěra trhů, jinými slovy, vytvořit odpovídající podmínky pro dlouhodobý růst a zaměstnanost. Myslím si, že v této otázce se plně shodujeme.
Za prvé to znamená, že musí být znovu uvedeny do lepší kondice vnistrostátní veřejné finance. Důrazně to prosazujme, nepolevujme v tom! Za druhé to znamená, že členské státy musí zajistit větší konvergenci svých fiskálních politik a také daňových a sociálních politik.
Znamená to také, že musíme urychleně dospět ke shodě o krizovém fondu pro eurozónu a že tento fond má smysl jen tehdy, bude-li podpořen striktním zavedením pravidel fiskální disciplíny. Naši občané musí vědět, že země, kterým pomáhají v obtížné situaci, udržují své veřejné výdaje pod velmi přísnou kontrolou; v opačném případě již nebudou dále ochotni dávat peníze, mohu-li to tak říci.
A konečně, jak jsem řekl, musíme vytvářet podmínky pro růst a zaměstnanost. Z toho také vyplývá dokončení evropského vnitřního trhu, větší investice do výzkumu a inovací a do celoživotního vzdělávání a odborné přípravy. Moje skupina chce, aby přístup EU byl ve všech těchto oblastech budován na základě mezivládního přístupu, prostě proto, že je mnohem efektivnější a mnohem udržitelnější.
Pane Van Rompuyi, vyzývám vás, abyste zajistil, že reforma Smlouvy potvrzená na posledním zasedání Evropské rady bude dokončena co nejdříve a co nejrychleji.
Diskuse o rozpočtech právě začala. Moje skupina bude i nadále vyzývat k důkladné revizi evropských veřejných financí v nadcházejících letech, se záměrem obnovit podmínky pro růst a zaměstnanost v Evropě.
Pane Barroso, vše prověřme, nemějme obavy, a, jak jsem již několikrát řekl, vezměme si dva nebo tři různé příklady rozpočtu: například jak chceme pomoci Evropě ze současné situace při 1 %, 2 % nebo 5 %? Snižováním zdrojů se nám to nepodaří. Chceme-li vytvořit pracovní místa, potřebujeme více evropských zdrojů, a to neznamená, že členské státy musí utrácet více peněz.
Nemějme obavy, pane předsedo Van Rompuyi a pane předsedo Barroso. Přineste nám tyto návrhy a my, hlavy států a předsedové vlád i Parlament, budeme muset najít správné řešení - ale mějme alespoň několik možností volby, ze kterých bude možné si vybírat.
Stephen Hughes
jménem skupiny S&D. - Pane předsedo, prosincové zasedání Evropské rady nám přineslo přinejmenším politickou dohodu o mechanismu pro řešení permanentní krize, ale - vzhledem k reakci trhu po Vánocích, s novými obavami ohledně platební schopnosti Portugalska, Španělska a ohledně Belgie - musíme se znovu ptát, zda to opět nebylo "příliš málo a příliš pozdě". Navrhovaný evropský mechanismus stability sám o sobě vyvolal nové otázky týkajících se finančních trhů, a stávající mechanismus finanční stability je nyní považován za nedostatečný. Příležitosti byly opět promarněny.
V prosinci Parlament vyslal k Radě jasný signál týkající se evropských obligací, ale ani od Rady, ani od Komise přišla žádná konstruktivní odpověď. Od roku 2008 je tu pouze neustálé váhání a vnitřní hašteření mezi členskými státy a orgány, a pokaždé bolestně vydolovanou odpověď - avšak poskytnutou příliš pozdě a znamenající méně, než bylo požadováno.
Nejlépe tento problém ilustruje skutečnost, že v podmínkách nynějších hospodářských a monetárních výzev prostě nemáme nástroje, které potřebujeme. Buď jsou nevhodné, nebo neexistují. Naše institucionální postupy při přijímání rozhodnutí jsou složité a málo demokratické a naše hospodářskopolitická strategie je rozdělená a neefektivní.
Finanční trhy nás neudržují pod tlakem jen kvůli vysoké úrovni dluhu a deficitu, pane předsedo Barroso: činí tak proto, že chtějí náhradu za riziko půjčování peněz na projekt, který, jak se zdá, nemůže dosáhnout zralosti nebo naplnit svůj osud.
Co dnes drží eurozónu pohromadě, není ani tak sen otců zakladatelů, jako pouhá hrůza z alternativy: naprostého zhroucení systému. Ubohá neschopnost vyrovnat se s krizí zavádí evropský projekt do slepé uličky. Jaká existuje právě teď možnost, že z revidované Smlouvy vzejde silnější a demokratičtější sbor orgánů?
Rozumné výzvy k větší politické integraci, jako byla ta, která vzešla minulý týden od šéfa německé Bundesbanky, opravdu nemají naději. Za těchto okolností jsem, pane předsedo Barroso, šokován frontálním útokem Komise na sociální Evropu a vměšováním do vnitrostátních trhů práce, jak k tomu došlo v případě Irska. Roční analýza růstu je totiž frontálním útokem proti dávno etablovaným, ze sociálního a hospodářského hlediska zásadním právům pracovníků a proti samotné podstatě kolektivního vyjednávání.
Bude-li to potvrzeno Evropskou radou, jde o strategii, která podle mého názoru je tím nejhorším, co si za situace, ve které se dnes nacházíme, lze představit. Bude to nejen považováno za hospodářské šílenství, ale bude to silně poškozovat evropský projekt.
I velké myšlenky mohou ztroskotat, pane předsedo, a já mám skutečnou obavu o osud tohoto evropského projektu. Jak nás učí dějiny, lidé až do poslední chvíle popírají možnost krachu. Přiznejme si, že možnost krachu tady existuje.
Pan Farage přikyvuje. Neschopnost konat, pane předsedo Van Rompuyi, pane předsedo Barroso, jen dodává munici panu Farageovi a jeho spojencům. Konejme už, proboha!
Sylvie Goulard
jménem skupiny ALDE. - (FR) Pane předsedo, pane Van Rompuyi, pane Barroso, ráda bych přednesla dvě poznámky k závěrům zasedání Evropské rady, které se konalo v prosinci loňského roku.
V první poznámce vám chci připomenout, že krize má výjimečný dopad na Evropskou unii z jednoho prostého důvodu: jsme od samého počátku právním společenstvím, a v právním společenství je právo zvlášť důležité. Nejde o podkopávání úcty k právu, ale máme-li co do činění s tak závažnou krizí - jak nám připomíná Roční analýza růstu, kterou jste, pane předsedo, právě zveřejnili - nastává čas činů, a ne právních diskusí.
Zde odlišnost mezi FR a EN verzí; upraveno podle FR verze ( (...) les marchés n'étaient pas particulièrement rassurés (...)), nikoliv podle EN verze ( (...) the meetings were not particularly reassured (...))
Řekl jste nám, že tato revize Smluv je nezbytná, abychom znovu přesvědčili trhy. Nejprve si dovolím být poněkud impertinentní, zdá se mi, že po skončení říjnového zasedání Evropské rady trhy nebyly nijak zvlášť klidné. Proto se opravdu snažte, chcete-li skutečně uklidnit trhy. Pomyslete jen, co by se stalo, kdyby tato revize neměla být úspěšná?
Pocházím ze země, která zažila trauma negativního referenda bez plánu B. U toho jste již byl, pane Barroso. Někdy musíme zvažovat, co se stane, když řekneme trhům "musíme změnit Smlouvy, musí být vše provedeno do toho a toho data", a pak doufat, že to bude provedeno. Je pak jasné, že zvolíte zjednodušený postup v naději, že se to stane. Avšak i když se to stane, možná přesvědčíte trhy, ale jistě nepřesvědčíte lidi.
A to je moje druhá poznámka: mnoho povyku pro nic. Měníte Smlouvy z právního důvodu. Neměníte je proto, abyste poskytli občanům odpovědi, na které čekají. Mezi námi zde je šest zpravodajů, kteří se podílejí na přípravě balíčku "správa hospodářských záležitostí", který Komise vypracovala, aniž musela měnit Smlouvy. Dohodli jsme se, že budeme pracovat, aniž by bylo nutné měnit Smlouvy, avšak v průběhu práce nám bylo řečeno "změníme Smlouvy". Vypadá to, jako bychom lidem říkali, že můžeme měnit Smlouvy, že můžeme jít až tak daleko uprostřed vší té právní byrokracie, ale když k tomu skutečně dojde, neuděláme to ani kvůli tomu, aby byla brána vážně strategie 2020, ani kvůli tomu, aby oni měli pracovní místa a růst.
A k dovršení toho všeho nás pak Evropská rada na prosincovém zasedání vyzve, abychom svou práci urychlili. Velmi dobře, zrychleme ji! Byla bych ráda, aby zrychlila Rada, pane Van Rompuyi! Parlament již své zprávy předložil. Existuje velmi jednoduchý způsob, jak postupovat rychleji: vy se více přiblížíte našim postojům a my přestaneme přemýšlet o spolurozhodování jako postupu, při kterém Rada rozhoduje a Parlament provádí úpravy.
Rebecca Harms
jménem skupiny Verts/ALE. - (DE) Pane předsedo, pane Van Rompuyi, nejdůležitější věc z posledního zasedání Rady, která mi utkvěla v paměti, se ve vašem shrnutí neodrazila, a proto bych chtěla shrnout toto zasedání jiným způsobem. Z dnešní perspektivy je tím nejdůležitějším, co si pamatuji, to, že během summitu hlav států a předsedů vlád v Bruselu snížila ratingová agentura Moody's úvěrový rating Irska.
Byl to moment, kdy jsme si všichni uvědomili rozsah neúspěchu našich snah o řízení krize, se kterou máme co do činění ještě dnes. Každý, kdo porovná hlavní údaje týkající se dluhové krize v různých zemích, může být jen překvapen, jak úspěšná byla spekulace proti euru. Mezitím jedna země, která má mnohem větší problémy než Portugalsko a Španělsko, totiž USA, zůstává válkou, kterou vedou spekulanti o euro, zcela nedotčena. Takový je současný stav věcí.
Začal nový rok a máme nové problémy, s nimiž se musíme potýkat. Teď a tady bychom se měli zabývat problémem, který jsme předpověděli během zasedání, jinými slovy, že to, o čem bylo na zasedání rozhodnuto, nebude stačit. Domnívám se, že k dnešnímu dni jsme si všichni uvědomili, že mnohé evropské země jsou v potížích. Mají obrovskou dluhovou zátěž, která zahrnuje jak dluh soukromého sektoru, tak nepřijatelnou výši dluhu veřejných rozpočtů. Mnohé členské státy Evropské unie nebudou schopny své problémy bez pomoci vyřešit.
Jaký by měl být náš příští krok? Domníváme se, že pouhé snížení státního dluhu, jak k tomu přikročily mnohé země s podporou Evropské unie a jejích společných usnesení, samo o sobě nepostačuje a že tyto země jsou tlačeny na hranice přijatelného. Musí být dosažena nová dohoda o tom, jak to může fungovat skutečně přijatelným způsobem. Domnívám se, že vývoj, ke kterému došlo například v Maďarsku, vysílá varovný signál, co se stane, když rozdělování bohatství v zemích Evropské unie je příliš nespravedlivé a dělicí čára je příliš silná. Během procesu snižování veřejného dluhu musíme věnovat mnohem větší pozornost spravedlivému přístupu, než jsme činili dosud.
Navíc se domnívám, a to bych chtěla říci zcela jasně, že bankovní odvětví musí být restrukturalizováno. Nejsme přesvědčeni, že dokážeme ospravedlnit další zvyšování dluhové zátěže, abychom zachránili "živou mrtvolu" v této oblasti. Ráda bych plně podpořila to, co zde řekla paní Goulardová. Potřebujeme přístup, který nám umožní připravit Evropany na budoucnost v podmínkách zeleného nového údělu a stanovit nový kurs za této krize. Ráda bych znovu zdůraznila, že Evropa je nádherné místo k žití a musíme toho ještě mnoho udělat, abychom zajistili, že jím zůstane.
Timothy Kirkhope
jménem skupiny ECR. - Pane předsedo, Evropská rada přijala důležitá rozhodnutí o budoucím řízení krize, ale souhlasím s panem předsedou Barrosem, že základní problémy zůstávají: nutnost návratu k rozpočtové kázni a odmítavý postoj některých členských států skutečně provádět hospodářské reformy.
Bylo nám řečeno, že s jednou měnou členské státy již nebudou moci řešit své potíže devalvací, a místo toho budou muset reformovat své ekonomiky, aby zvýšily jejich konkurenceschopnost. Jakkoli tento návrh zní navenek přitažlivě, mnozí z nás měli pravdu, když se tím nedali zmást, neboť se potvrdilo, že se jedná o falešnou perspektivu. Některé členské státy dokázaly najít jiná řešení, jak uměle podpořit své hospodářství: částečně pomocí inflace cen aktiv vyvolané nezvykle nízkou úrokovou mírou a odmítáním přijmout jiná nápravná opatření; nebo pumpováním vypůjčených peněz do veřejných rozpočtů v neudržitelném rozsahu, v některých případech proto, aby zakryly výši výsledného rozpočtového schodku.
Musíme samozřejmě najít řešení, jež umožní čelit bezprostředním důsledkům těchto politik, a rozpočtová zdrženlivost má zásadní význam, ale stejně tak je důležité pustit se do hospodářské reformy: posílit flexibilitu trhu práce, abychom vytvářeli pracovních místa, otevřít trhy a odstranit překážky bránící obchodu a podporovat soukromé investice tak, abychom zaplnili prázdný prostor uvolněný snížením výdajů veřejného sektoru.
V důsledku finanční a hospodářské krize se rozsáhlé vládní zásahy do hospodářství staly nevyhnutelnými - nesmíme si však plést utišující prostředky s léčbou. Dlouhodobé řešení nespočívá ve větší vládě. Spočívá v hospodářském růstu, který generují úspěšné podniky a podnikatelé působící na konkurenceschopných trzích, kteří jsou schopni poskytovat spotřebiteli hodnotu a vytvářet pracovní místa pro naše občany.
Proto jsou tak nezbytné například strategie Evropa 2020, Akt o jednotném trhu a Unie inovací a musí jim být věnována pozornost, jakou si zasluhují. Ve hře je mnoho. Zatímco my řešíme bezprostřední krizi, jiné země ve světě - některé s politickými hodnotami, které se zdají být velmi odlišné od našich - zvyšují náskok. Nevyjdeme-li z krize progresivní cestou reforem, budeme odsouzeni k nevyhnutelnému relativnímu poklesu s těmi nejzávažnějšími důsledky pro prosazování našich hodnot a ovšem i pro budoucnost planety.
Joe Higgins
jménem skupiny GUE/NGL. - Pane předsedo, stálý mechanismus finanční stability není prakticky ničím jiným než dalším nástrojem, který má ochránit velké evropské banky před důsledky jejich nezodpovědné spekulace na finančních trzích. Je to mechanismus, který má přimět pracující lid celé Evropy, aby zaplatil za krizi zkrachovalého finančního systému a za evropský kapitalismus zachvácený krizí.
Pane Barroso, pane Van Rompuyi, povězte mi dnes dopoledne - protože jste tak dosud neučinili - o morálnosti převodů nesplatitelných soukromých dluhů ve výši desítek miliard eur prováděných spekulanty a bankéři, s nimiž se divoce spekulovalo na irském trhu nemovitostí, a přenesení těchto dluhů na bedra irského lidu, který za ně nenese sebemenší odpovědnost. Vaše intervence MMF-EU v Irsku má daleko k nouzové pomoci, je to mechanismus, který má z irských daňových poplatníků učinit vazaly evropských bank. Likvidujete naše služby a životní úroveň našeho lidu. Vydáváte se za demokraty, ale činíte z pracujícího lidu Evropy otroky trhů, finančních trhů, které vás vodí za nos.
Váš mechanismus finanční stability je vítěznou zbraní diktovanou trhy, která se maskuje za cosi dobrotivého. My, irská levice, budeme trvat na tom, aby dříve, než bude schválen, byl předložen irskému lidu k referendu.
Nigel Farage
jménem skupiny EFD. - Pane předsedo, které slovo je nejčastěji používáno ve spojení s eurem? Ne, není to "neúspěch" - ačkoli by mohlo být. Je to "stabilita", že? Před deseti lety každý říkal, že až budeme mít měnu euro, přinese nám stabilitu. Nyní, po deseti letech, bych řekl, že přineslo chaos, svár a utrpení pro miliony, a přesto tady dnes dopoledne stále slovo "stabilita" zaznívá. Použil ho pan Barroso, použil ho pan Van Rompuy: "stabilita".
My se sice poplácáváme po zádech, že aukce dluhopisů v Portugalsku minulý týden dopadly dobře, ale realita je taková, že Evropská centrální banka fakticky použila peníze daňových poplatníků k tomu, aby skoupila jejich vlastní dluh. Vaše ujištění, že vše je v pořádku, nefungují.
Co nám to tady, pane Van Rompuyi, chcete namluvit? Výnosy dluhopisů v Portugalsku vzrostly včera na téměř 7 %. Veřejnost v celé Evropě již měnu nepodporuje, a bitva o Španělsko ještě ani nezačala. Samotný model krachuje, a vy přesto chcete zvýšit velikost fondu nouzové pomoci. Chcete dokonce rozšířit oblast působnosti fondu nouzové pomoci tak, abyste spolu s ECB i vy mohli dál odkupovat ještě více svého vlastního dluhu.
Využíváte krizi jako mocný nástroj pro uchopení moci, pomocí něhož nás chcete přivést k fiskální unii. Pokud se vám to podaří, pak bychom měli změnit název: odhodit "Evropskou unii" a nazvat ji "Dluhovou unií". Pokud se vám to skutečně podaří, vlákáte tyto jižní země do hospodářského vězení, ve kterém utrpení lidí bude nevýslovné, zatímco severní země zjistí, že budou navždy platit vysoké účty a úrokové sazby, které jsou pro jejich vlastní hospodářství příliš vysoké. Dospěli jsme k momentu, kdy skutečně nezáleží na tom, co říká kdokoli z vás. Nikdo vám nevěří. Veřejnost vás nepodporuje. Doufám, že vás trhy zničí, a modlím se za to.
Barry Madlener
(NL) Pane předsedající, dámy a pánové, ze všech hezkých a prázdných slov pana Barrosa jsem víceméně dokázal pochopit jeden konkrétní moment, a sice že je povinností bohatých členských států platit za chudé členské státy, protože taková je skutečná podstata věci. Vypadá to, že tato situace bude ještě nějaký čas trvat. Stále slyšíme, že musíme pomáhat jiným zemím, ale nikdo se ještě nezmínil, jak to vlastně máme udělat. Alfou a omegou toho v podstatě je, že nizozemští občané musí obrátit kapsy naruby a zaplatit účet za slabé členské státy, z nichž některé se připojily k euru podvodným způsobem.
Pan Barroso říká: "Rozhodněte se pro udržitelný růst." Samá taková prázdná slova, ale neřekl, jak to máme udělat. Co když to nebude fungovat? Proč nevypracujeme scénář, který umožní zemím jako Řecko opětovně zavést svou vlastní měnu? Zdá se, že to není možné a že nejste připraveni vypracovat scénáře tohoto druhu, ačkoli se mnozí ekonomové domnívají, že by ve skutečnosti mohly velmi dobře fungovat a že by dokonce mohly být naší nejlepší volbou.
Nyní k vytváření podmínek pro růst a zaměstnanost. Jak bychom to měli udělat? Většinou slýchám, že by se toho mělo dosáhnout snižováním veřejných výdajů, a právě to u nás, v Nizozemsku, děláme. A copak dělá Evropská unie? Odměňuje Nizozemsko tím, že ještě víc utrácí. Pamatujete se, že se požadovalo zvýšení rozpočtu EU o 6 %? Měli to zaplatit samozřejmě hlavně nizozemští občané, takže jste i v tomto ohledu ztratili pořádný kus důvěryhodnosti.
Zkrátka, jde mi o toto: Nizozemsko platí za chudé země při klesajícím hospodářském růstu v Nizozemsku. Nizozemští občané jsou vystaveni riziku ve výši 27 miliard EUR a zdá se, že tato částka se bude už jen dále zvyšovat. Každoročně platíme Evropské unii 4,5 miliard EUR netto, z čehož většina je směrována do slabých členských států, výdaje EU rostou, zatímco my musíme provádět škrty a zatímco hodnota eura dále klesá, a v důsledku toho rostou nizozemským občanům náklady. Pane předsedo, EU se nedá věřit.
Olle Schmidt
(Otázka položená Nigelu Farageovi postupem modré karty podle čl. 149 odst. 8 jednacího řádu) Pane předsedo, vždy - nebo alespoň někdy - je zábavné poslouchat pana Faragea, protože on zná všechny odpovědi a všechny otázky klade sám sobě.
Ale, pane Farage, bylo by lepší mít 16, 17 nebo až 20 různých měn - jako tomu bylo v roce 1990, kdy se zhroutila libra šterlinků? Zlepšilo by to současnou situaci v Evropě? V tom by s vámi nesouhlasil žádný ekonom, pane Farage. Nemůžete prostě říkat, že žijeme v minulosti. Nyní řešíme otázky, které se týkají Evropy dneška. Nikdy jste neodpověděl na otázku, jak řešit tuto současnou situaci a budoucnost. Jste populista a je pro vás až příliš snadné zodpovědět všechny své vlastní otázky.
Nigel Farage
Pane předsedo, řekl jsem před deseti lety, že nemůžete spojit Řecko a Německo v téže měnové unii a že to nebude fungovat. Vrátíte-li se zpět do historie, zjistíte, že když jsou lidé spojeni ve falešných měnových uniích, když si vlády myslí, že jsou chytřejší než trhy, vlády vždy prohrají.
Ptáte se, jaké je mé řešení pro dnešek. Je zcela jasné, jako facka. Řecko, Portugalsko a Irsko do eurozóny nepatří. Co bychom měli dělat, co by měl udělat pan Van Rompuy, aby prokázal skutečné vedení, je realizovat plán B a umožnit, aby se tyto země vrátily ke své vlastní měně, provedly devalvaci ke zvýšení konkurenceschopnosti a dostaly šanci, protože to, co děláme s touto politikou, je zabíjí.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Pane předsedo, každý, kdo si dnes přečte noviny, zjistí dvě věci: že se nacházíme v kritickém bodě krize státních dluhopisů a že evropskou reakcí je řada izolovaných ustanovení bez jakékoli vnitřní konzistence.
Již teď máme na stole evropský semestr, balíček správy hospodářských záležitostí, prozatímní a stálou záchrannou strategii, takzvané "evropské dluhopisy" na částečné pokrytí státního dluhu, které jsou považovány za zajištěné, a ještě akční plán založený na Evropské investiční bance a dluhopisy spojené s konkrétními projekty, což je v návrhu k vnitřnímu trhu, který nám poslala Komise.
První, co se zpravodajové pokoušejí udělat, je toto vše spojit a vytvořit komplexní plán, s jehož konečnou podobou bude seznámena veřejnost. Za druhé, tento plán musí být plánem evropským, který nerozděluje Evropu na dvě části - a nezabředávejme do dvourychlostní Evropy - a sleduje se stejnou intenzitou dva cíle: rozpočtovou kázeň - nakolik je to nezbytné - a hospodářský růst, který nás má vyvést z krize, ve které se nacházíme.
Mám jednu poznámku v souvislosti se záchranným mechanismem, o kterém hovořil pan úřadující předseda Rady. Ve svém prvním vystoupení prohlásil, že na záchranných plánech by se podíleli soukromí investoři, což vyvolalo šok a vedlo k protestu ze strany prezidenta Evropské centrální banky. Bylo vysvětleno, jak to právě nyní učinil pan Van Rompuy, že za prvé by to bylo případ od případu - kdo o tom rozhoduje, a podle jakých kritérií? - a za druhé by se tak dělo v souladu s kritérii a politikami Mezinárodního měnového fondu. Jediným případem, kdy Mezinárodní měnový fond tento druh záchranného plánu použil, byla Argentina v roce 2003; uvrhl zemi do chaosu, ze kterého se dosud nevymanila, a soukromí držitelé dluhopisů nebyli dosud vyplaceni.
Pokud jde o evropské dluhopisy, bylo dnes zmíněno mnoho záležitostí. Rád bych přidal ještě dvě další. Vytvořilo by to stejně likvidní trh, jako je ve Spojených státech, a podpořilo euro jako rezervní měnu, umožnilo centrálním, bankám a státním fondům investovat sem své rezervy.
Mou poslední poznámkou je, že to musí být doplněno o Evropskou investiční banku a konkrétní dluhopisy, které budou moci reagovat na růst.
Pervenche Berès
(FR) Pane předsedo, pane Van Rompuyi, souhlasil jste s tím, že budete předsedat takzvanému panelu významných osob. Byl vytvořen z ministrů financí, kterým hrozilo zhoršení jejich státního dluhu. Byli schopni vytvořit panel významných osobností? Neshody, které převládají v nynější diskusi mezi panem Trichetem, panem předsedou Barrosem a paní kancléřkou Merkelovou, a také neklid na trzích nám říkají, že to nebyl panel významných osobností.
Požaduje se od vás, abyste zvládl krizi eura. Musíme řídit euro ve prospěch evropských občanů, a ne spekulantů. Aby se tak stalo, souhlasil jste z pohodlnosti s revizí Smlouvy, i když naše konference předsedů řekla, jak zbytečná byla tato revize - slova, kterou potvrdil předseda Euroskupiny.
Avšak, pane předsedo, pane Van Rompuyi, riskujete, že nás povedete po cestě, která by pro nás mohla znamenat "příliš málo, příliš pozdě". Přijde ovšem den, kdy budete moudrost tohoto Parlamentu potřebovat, zpravidla aby bylo možné revidovat Smlouvu tak, abychom v budoucnu mohli mít harmonizaci daní, evropské ministerstvo financí, půjčky na vyrovnání vzájemných dluhů a na obnovu stěžejního významu zaměstnanosti v našich hospodářských politikách.
Pokud nechcete, aby byla Smlouva revidována, dejte se do práce a zaveďte intenzivnější spolupráci v rámci eurozóny, aby bylo možné řídit problémy a povinnosti členských států této zóny, a ne nechat euro svému osudu podle toho, kde ho trhy přijmou.
Martin Callanan
Pane předsedo, protože je to záležitost takového významu pro evropské hospodářství jako celek, i když (bohudík) moje země není součástí eurozóny, vítám alespoň některá opatření, která byla dohodnuta na zasedání Rady o eurozóně, a konkrétně to, že samotné země eurozóny by měly být odpovědné za vyřešení svých vlastních problémů.
Vítám také to, že Rada poněkud opožděně uznala, že článek 122 Smlouvy je zcela nevhodný pro podporu záchranného mechanismu. Toto nejsou přírodní pohromy a nevyšly zpod kontroly příslušných členských států. Avšak při přípravě základny pro takový mechanismus, který by mohl vstoupit v platnost snad v roce 2013, bychom neměli zapomínat, že dnes se pořád ještě nacházíme v hluboké krizi.
Situace v některých členských státech je stále velmi špatná. Téměř s jistotou bude čelit potížím Portugalsko, možná Španělsko a možná Belgie. Ale co mne obzvláště znepokojuje, je dopad na přirozenou demokracii v těchto zemích. Tyto země se fakticky stávají hospodářskými protektoráty řízenými panem Barrosem, panem Van Rompuyem a dalšími. Rozhodnutí přijatá voliči v těchto zemích v souvislosti s prioritami výdajů, jež schvalují, a hospodářských politik, které provádějí, mají nyní velmi malý dopad. Jsou pod kontrolou Bruselu a jsou pod kontrolou mezinárodních finančních institucí.
Jakmile projdeme touto krizí, skutečně se musíme zabývat obnovením demokracie v těchto zemích a opětovným nastolením vůle jejich vnitrostátních voličů, aby měli pod kontrolou své vlastní vnitrostátní hospodářské politiky.
Miguel Portas
(PT) Pane předsedo, v politice existují rozumná opatření, chybná opatření a nevhodná opatření. Je rozumné, aby byly vydávány evropské dluhopisy, přestože s tím paní Merkelová nesouhlasí. Je rozumné, abychom my v Evropě dokázali sdílet část svého státního dluhu, přestože s tím paní Merkelová nesouhlasí. Co je však nevhodné, je zpráva, která byla zveřejněna a podle které by evropský mechanismus stability a Mezinárodní měnový fond mohly přestat sdílet část státního dluhu akumulovaného soukromými bankami s úrokem 6 % nebo v případě Portugalska 7 %, poté, co stejné banky dostaly od Evropské centrální banky půjčky s 1% úrokem.
Pane Van Rompuyi, má otázka zní: jak dlouho ještě bude Evropa považována za zázračného pracovníka sloužícího finančnímu kapitálu? Jak dlouho ještě budeme pokračovat v transformaci soukromého dluhu ve veřejný dluh? Jak dlouho ještě budeme nutit evropské daňové poplatníky, pracovníky a důchodce, aby platili dluhy, které byly způsobeny odvětvím soukromých bank, jež na nás útočí?
To je to, oč zde dnes skutečně běží.
Mario Borghezio
(IT) Pane předsedo, dámy a pánové, ve Spojených státech byl přijat zákon požadující, aby ministerstvo financí podrobně informovalo, kolik ze záchranného balíčku ve výši 3 300 miliard USD šlo do kterých bank.
Říkám si, zda by bylo podvratné požádat vás o přijetí stejných kritérií transparentnosti, pokud to obří finanční a bankovní lobby nezablokuje. Zvažme takovou situaci: jakou budoucnost má tato nucená Unie svobodných zemí, která je založena na tom, že silnější země dotují ty slabší?
Prakticky vzato, chceme si přiznat realitu, která je taková, že euro je prakticky měnou v úpadku? Jak si můžeme myslet, že donutíme země se slabým hospodářstvím, aby ho používaly? Je centralizovaná monetární politika přijatelná pro země, které mají tak diametrálně rozdílné úrokové sazby?
Dokonce pan Trichet, který popřel nebezpečí toho, že by se Evropská centrální banka mohla stát insolventní, nicméně přiznává, že jedním z důvodů stojících za navyšováním jejího kapitálu je nutnost čelit úvěrovým rizikům, jinými slovy, insolvencí nakoupených dluhopisů. Je také načase provést nové zátěžové zkoušky největších bank a více zohlednit vysoce rizikové bankovní dluhy, jak to požadoval ministr hospodářství.
(Předseda řečníka přerušil)
Ioannis Kasoulides
Pane předsedo, politický signál vyplývající z rozhodnutí přijatých na posledním zasedání Rady pro spekulanty, média a trhy je takový, že členské státy EU učiní vše potřebné, aby zabezpečily eurozónu a ubránily euro. To, zda finanční instituce bude muset navýšit svůj kapitál a oprávnění nakupovat dluhopisy, zda mechanismus finanční stability po roce 2013 bude zahrnovat zeštíhlení nebo mu bude nařízeno prodávat evropské dluhopisy, to jsou otázky, jež při kterékoli z probíhajících interních diskusí nevylučuje žádný z členských států. Předmětem diskuse je pouze načasování: zda a kdy to bude zapotřebí učinit a jak. Ať si média a analytikové nedělají žádné iluze. EU zavede vše potřebné, až to bude potřebné.
Pokud jde o mechanismus finanční stability, v rozhodnutí Rady se uvádí, že tento mechanismus "by byl aktivován v případech, kdy by to bylo nezbytné k zajištění finanční stability eurozóny jako celku". Mohu jako poslanec z malého členského státu požádat o opětovné ujištění, že to bude platit například i pro Maltu, Kypr, Estonsko nebo Slovinsko, protože kdyby se tyto státy dostaly do potíží, možná by nebyly pro stabilitu celku nepostradatelné?
Anni Podimata
(EL) Pane předsedo, musíme uznat, že i když byla Evropa institucionálně a politicky zcela nepřipravena, přijala od samého počátku závažná opatření zaměřená na boj proti krizi. Od přijetí podpůrného balíčku pro Řecko téměř před rokem až po rozhodnutí přijatá na posledním zasedání Evropské rady s cílem vytvořit stálý mechanismus stability byly učiněny důležité kroky, které nás vedou vpřed. Avšak pokračující a rostoucí tlak ze strany trhů, který se nezaměřuje pouze na nejzranitelnější ekonomiky v eurozóně, dokazuje, že naše rozhodnutí jsou roztříštěná a nedostatečná, než aby mohla poskytnout integrovanou reakci na krizi.
Proto potřebujeme integrovanou evropskou reakci na krizi, která nebude nahrazovat nebo přehlížet povinnosti členských států dodržet své slovo a restrukturalizovat své veřejné finance, ale která bude tyto ekonomiky chránit před útoky trhů a pomůže zajistit, aby jejich úsilí vedlo k úspěchu.
Pane předsedo, Evropský parlament před několika dny přijal usnesení vyzývající Evropskou komisi, aby nechala neprodleně vypracovat studii proveditelnosti k otázce evropských dluhopisů.
(Předseda řečníka přerušil)
Ilda Figueiredo
(PT) Pane předsedo, dospěli jsme do konce Evropského roku boje proti chudobě a sociálnímu vyloučení. Provedla Komise vyhodnocení jeho výsledků? Nikoli.
Kdyby to učinila, došla by k závěru, že chudoba nikdy nezaznamenala tak prudký růst a že počet lidí žijících v chudobě v této bohaté Evropě nyní překročil 100 milionů a že rozhodnutí, jež přijala, jen dál zvyšují nezaměstnanost, nerovnost a sociální vyloučení. Avšak zisky hospodářských a finančních skupin rostou, a stejně tak i spekulativní zisky ze státních dluhopisů podporované směrnicemi Evropské centrální banky a politikami Rady a Komise.
Je toto cílem eurozóny?
Na země se zranitelnějším hospodářstvím je nadále vyvíjen tlak a tyto země jsou vydírány, a vlády konfrontované s protesty a boji pracujících se uchylují k represi a násilí vůči odborovým svazům a pracovníkům, jak se stalo včera v Portugalsku.
Důvodem našeho protestu, našeho rozhořčení a našeho pevného odhodlání je to, že chceme jinou Evropu: Evropu založenou na sociálním pokroku; Evropu, která si váží těch, kdo pracují a bojují za svá práva. Věřte mi, my budeme bok po boku s pracujícími bojovat za ukončení vašich politik.
Tunne Kelam
Pane předsedo, jsem rád, že mohu říci, že dnešek je 19. dnem členství Estonska v eurozóně, ale Estonsko se na to připravovalo od svého přistoupení. Design estonské mince euro byl dokonce schválen lidovým hlasováním již před šesti lety. Připojení k eurozóně však není jen otázkou individuální volby - jde také o větší solidaritu, převzetí společné odpovědnosti a aktivní přispívání ke stabilitě kontinentu jako celku.
V době hospodářské krize nabývají na významu morální hodnoty a etika. Vidíme, že hospodářský potenciál sám o sobě nestačí. Důležité je, zda dotyčné zemi lze důvěřovat, že je ochotna a schopna plnit své závazky včas a pustit se do skutečných strukturálních reforem.
Uvítal jsem, že Rada se dokázala dohodnout na evropském mechanismu stability, ale praktickou cestou k hospodářskému růstu a stabilitě je především dobudování jednotného trhu, a zejména evropského jednotného digitálního trhu. Tento digitální trh by měl být integrován do plánu jednotného evropského trhu a také do Digitálního programu pro Evropu.
To by mohla být skutečná příležitost k posílení evropské konkurenceschopnosti ve světě. Evropští občané od nás očekávají, že usnadníme podnikání v digitální sféře, kde operace jako elektronické platby a e-identifikace by měly být ucelené a srozumitelné. Jednotný digitální trh také vyžaduje rozhodné úsilí zaměřené na rozvoj trhu služeb.
Jean-Pierre Audy
(FR) Pane předsedo, pane Van Rompuyi, pane Barroso, chtěl bych přednést dvě myšlenky.
První myšlenka se týká rozsahu působnosti stálého mechanismu pro řízení krizí. Členské státy, které nepatří do eurozóny, se fakticky dělí do dvou kategorií. Spojené království a Švédsko, které nejsou povinny přijmout euro, a ostatní státy, jež společně s účastníky eurozóny představují 25 států. Doporučil bych, aby těm státům, které používají euro, se v rámci tohoto mechanismu dostalo zvláštního zacházení, tj. něco, pro co v současnosti neexistuje žádné ustanovení.
Za druhé bych vás rád upozornil na vnitrostátní parlamenty. Vnitrostátní parlamenty nejsou zapojeny do zjednodušeného postupu, pokud se nejedná o ratifikační postupy. Navrhuji, aby vnitrostátní parlamenty byly na základě dobrovolnosti zapojeny do procesu konzultací, neboť vzniká otázka, kdo bude zajišťovat politickou kontrolu nad budoucím mechanismem. Bude to Evropský parlament, nebo vnitrostátní parlamenty? Protože však neexistuje žádná parlamentní dimenze eurozóny, nevíme, jak zajistíme politickou kontrolu nad tímto mechanismem. To je otázka, kterou vám kladu.
Roberto Gualtieri
(IT) Pane předsedo, pane Van Rompuyi, dámy a pánové, vidím dva důležité problémy týkající se navrhované změny článku 136, jeden je institucionální, druhý politický.
Institucionální problém spočívá v tom, že článek 3 Smlouvy o fungování Evropské unie stanoví, že monetární politika u zemí, které používají jako měnu euro, je ve výlučné pravomoci Unie, ale článek 2 stanoví, že výlučná pravomoc může být vykonávána členskými státy, pokud je k tomu Unie zmocní. Je obtížné pochopit, proč by uplatnění pravidla jasně stanoveného ve Smlouvě mělo vyžadovat reformu této Smlouvy.
Pak je zde také jeden politický problém: bude-li zvolena varianta s reformou Smlouvy, a nikoli použití článku 2 nebo článků 352 plus 136, bude evropský mechanismus stability, a tedy i budoucnost eura, vydán na milost a nemilost 27 ratifikačním postupům.
Uvědomujete si vůbec, že skončí-li alespoň jeden z těchto 27 ratifikačních postupů neúspěchem, bude pak obtížné najít pro euro plán B? Uvědomuje si Evropská rada, že zvolení této cesty vystavuje euro velkému riziku?
Ildikó Gáll-Pelcz
(HU) Pane předsedo, pane Van Rompuyi, pane Barroso, stabilita eura a vytvoření mechanismu pro řízení krizí jsou našimi nejdůležitějšími operativními úkoly pro povzbuzení růstu, který vytvoří nová pracovní místa a zároveň sníží veřejný dluh členských států, s čímž všichni členové souhlasí. Avšak plnění těchto úkolů nesmí vést k tomu, abychom odkládali problémy, diskusi o strategických otázkách, jako jsou inovace, která se již konala v prosinci. Na příštím summitu v únoru bude vhodné přijmout strategická rozhodnutí o důležitých otázkách, jako je energetika. Maďarské předsednictví zahájilo přípravy na energetický summit. Nejdůležitější pravidla již byla stanovena v loňském roce. Vstoupila v platnost regulace v oblasti bezpečnosti dodávek zemního plynu. Pane předsedo, žádám vás, abyste mě ujistil, že obavy týkající se stability eurozóny nezatlačí do pozadí problematiku energetického summitu.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Pane předsedo, jak víte, vláda USA byla nucena podruhé za současné úvěrové krize drasticky intervenovat na podporu dvou velkých bank, které se zhroutily, a pojišťovací společnosti ING. Napumpovala tak do svého bankovního systému finanční pomoc ve výši 700 miliard USD. Nehledě na tato opatření hospodářství USA stále potřebovalo další pomoc a vláda bez ohledu na hospodárnost nedávno poskytla dalších 600 miliard USD, aby vyvedla hospodářství z krize. Spojené státy americké očividně tisknou nové peníze.
Na rozdíl od hospodářství USA se eurozóna i nadále přidržuje zásady rozpočtové kázně a přísně kontrolované monetární politiky, čímž ponechává malý prostor pro spekulaci různých spekulativních podniků na úkor zemí, které jsou méně odolné vůči tlakům. Pane předsedo, navrhuji, aby v eurozóně bylo zváženo kvantitativní uvolnění, může se ukázat, že to bude ono Kolumbovo vejce.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Pane předsedo, není pochyb, že nad Evropou visí dvousečný Damoklův meč - totiž hospodářská krize a narůstající nacionalismus - a oba tyto jevy spojily své síly.
Pan Hughes se jménem skupiny Progresivní aliance socialistů a demokratů v Evropském parlamentu dotázal, zda to byly sny otců zakladatelů, které v současnosti drží Evropu pohromadě, anebo hrůza z jejího kolapsu. Hlavním trendem dnes bohužel je tato hrůza z kolapsu. Doufal bych proto, že Komise projeví větší sílu v souvislosti s otázkami týkajícími se sociální Evropy. Je velmi divné, že by v těchto záležitostech měla být slabá. Otázka dnes ani tak nestojí, zda politika je řízena trhy, anebo politikou: politika vychází ven do ulic. Směřuje k demonstracím a nahrává různým extremistickým skupinám a krajní pravici. Komise by proto měla udělit větší prioritu otázkám týkajícím se sociální Evropy. Nic se však bohužel neděje.
Seán Kelly
Pane předsedo, na rozdíl od mnoha řečníků bych chtěl pochválit pana Van Rompuye a pana Barrosa za to, že za současné krize jsou proaktivní a zavádějí opatření, jež v budoucnu, doufejme, budou úspěšná. Zda budou či nebudou úspěšná, tím si v tuto chvíli nemůžeme být jisti. Jestliže úspěšná budou, budou považováni za hrdiny. Pokud nebudou, budou pravděpodobně považováni za zloduchy, ale vyjádřeme jim uznání za to, co si uznání zasluhuje. Doufejme, že systém dohledu zajistí, aby k mnohým z těch pochybení, jež vedla k současné situaci, v budoucnu nedocházelo.
Pokud jde o mou vlastní zemi, bohužel jsme museli využít nouzové pomoci, a stalo se tak hlavně kvůli nezodpovědnosti našich bank a špatné správě věcí veřejných. Během několika málo měsíců budeme mít novou vládu a doufejme, že to přinese politickou stabilitu, ale chtěl bych vyzvat pana Van Rompuye a pana Barrosa, aby se pokusili snížit současnou úrokovou sazbu u nouzové pomoci, protože je příliš vysoká a mohla by zemi ochromit.
José Manuel Barroso
předseda Komise. - Pane předsedo, tato rozprava především ukázala složitost krize a složitost odpovědí. Chci vám říci jedno - a obrovská většina jasně sdílí evropské ideály a musí mít evropskou odpověď -, totiž že bychom neměli být rozděleni některými odlišnostmi, které nejsou nejdůležitější.
Jak někdo z vás řekl, evropská integrace dnes musí bezpochyby čelit skutečné výzvě - která je někdy i hrozbou. Dnes jsme tuto hrozbu viděli v této rozpravě. Vyslechl jsem některé komentáře, nacionalistické komentáře, předpojaté komentáře, které, popravdě řečeno, nejsem zvyklý v Evropském parlamentu slýchat.
Těchto komentářů byla sice menšina, ale zazněly, přičemž se pokoušely prohloubit rozdíly mezi Evropany, mezi takzvanými bohatými a takzvanými chudými Evropany. A těm, kdo s těmito komentáři vystoupili - a byl jsem těmito komentáři šokován - proti evropské solidaritě a pokoušeli se prohloubit rozpory mezi bohatými a chudými, říkám: kde jste byli, když Evropa po válce financovala vaše zemědělce, aby nakrmili svůj vlastní lid? Kde jste byli, když Evropa financovala vaši infrastrukturu v zájmu rozvoje a konkurenceschopnosti vašich zemí? Kde jste byli, když Evropa poskytla vnitřní trh pro prodej vašich služeb a vašich výrobků? Kde jste byli, když Evropa byla po válce základem prosperity a růstu vašich zemí?
Pouze sobecké, krátkozraké, krátkodobé názory mohou živit prohlášení tohoto druhu proti evropské jednotě. Myslím si, že je to závažný problém, a někteří z vás na něj poukázali. Vyzývám všechny, kdo sdílejí evropský ideál, abychom se spojili a pokusili se o komplexní reakci v záležitosti, která - pokud to myslíme vážně, pak musíme připustit - vyžaduje budování konsensu. Někdy to není snadné v Evropské unii s 27 členskými státy, s eurozónou zahrnující nyní 17 členských států - a srdečně vítám Estonsko jako nového člena - a s procesem tvorby rozhodnutí, který není vždy jednoduchý, částečně proto, že vycházíme ze zásady demokracie. Nemáme pouze evropské orgány; máme 27 demokracií.
Úkol, který nás čeká, je mimořádně obtížný. Proto chci vyzvat všechny, kdo sdílejí evropský ideál, abychom se nenechali odradit případnými rozdíly v politické orientaci.
Pane Hughesi, velice si vážím vašeho zájmu o sociální Evropu, ale buďme v tomto ohledu zcela upřímní. Jaký lze nejlépe podpořit vlády, jako je řecká vláda, španělská vláda, portugalská vláda, v jejichž čele stojí velmi významní členové naší politické rodiny? Podpořit reformy, jež odvážně provádějí, nebo prostě říci, že tyto reformy protiřečí evropským hodnotám?
V Evropě potřebujeme strukturální reformy, a to i v oblasti pracovních sil. To je realita. Zeptáte-li se předsedy vlády Papandreua, předsedy vlády Zapatera, předsedy vlády Sócrata, dozvíte se, že právě toto dělají nebo že hodlají v těchto reformách zajít ještě hlouběji. Domnívám se, že nejlepším způsobem, jak podpořit toto odvážné úsilí, které se my všichni snažíme různým tempem vyvíjet, je říkat pravdu.
V současném světě hospodářské soutěže, s tlakem některých silnějších rozvíjejících se ekonomik, se buď přizpůsobíme, nebo svou sociálně tržní ekonomiku vystavíme riziku. Potřebujeme to. Dokážeme to, domnívám se, bez zpochybňování práv pracujících. Chci znovu - odpovím vám za minutu, nezapomněl jsem vaši otázku - domnívám se, že je mimořádně důležité, abychom dodržovali zásady sociálního dialogu. Řekl jsem to včera, dnes to znovu zdůrazňuji. Ale neprovedete-li takovou rozpočtovou konsolidaci a sociální reformu, nebudeme mít důvěru, a bez důvěry nebudeme mít růst, a bez růstu nebudeme schopni zajistit zaměstnanost pro naše občany.
Váženému poslanci tohoto Parlamentu, který pochází z Irska a položil otázku, ve které naznačil, že problémy Irska způsobila Evropa, bych chtěl říci: problémy Irska způsobilo nezodpovědné finanční chování některých irských institucí a nedostatečný dohled na irském trhu. Evropa je nyní součástí řešení, pokouší se podpořit Irsko. Avšak nebyla to Evropa, kdo způsobil toto nezodpovědné finanční chování.
Evropa se snaží Irsko podpořit, protože je důležité vědět, kde je odpovědnost. Pro ty z nás, kdo věříme v evropské ideály - a to je jasná většina -, je proto důležité, abychom dokázali dát pokud možno společnou odpověď.
Dalším aspektem, na který někteří z vás poukázali, byl tento: nakolik jsme ambiciózní? Rád bych znovu vysvětlil postoj Komise. Jsme pro co nejambicióznější postoj, pokud jde o integrovanou reakci. Proto bude Komise připravena podpořit některá opatření, která někteří z vás navrhli. Žijeme však v situaci, kdy, jak se domníváme, v dobách krize, jako je tato, v dobách tržní nestability, je mimořádně důležité, abychom přispívali ke konsensu mezi členskými státy, a je třeba říct, že názory na způsoby řešení této krize byly v některých ohledech rozdílné.
Revize Smlouvy: víte, jaký byl postoj Komise. Říkali jsme od počátku, že si myslíme, že je možné vytvořit stálý mechanismus bez revize Smlouvy. Avšak nejméně jeden členský stát Evropské unie - a v těchto záležitostech je zapotřebí jednomyslnost - jasně prohlásil, že je nutná změna Smlouvy. Protože se domníváme, že je důležité, abychom měli stálý mechanismus stability, Komise sehrála konstruktivní úlohu a tuto omezenou revizi Smlouvy podpořila. Podle mého názoru by nyní proto bylo velkou chybou, kdybychom byli v této záležitosti rozděleni. Protože chceme posílit stabilitu, myslím, že je důležité, abychom se na této omezené revizi Smlouvy shodli.
Někteří z nás by chtěli jít ještě dál. Osobně bych chtěl zajít dál, pokud jde o členění a prohloubení našeho přístupu. Musíme však být v této zvláštní chvíli, kterou procházíme, zodpovědní a pokusit se o co nejambicióznější nejvyšší společný jmenovatel. Proto chci znovu prohlásit, že některé z návrhů, které byly předloženy, jsou samy o sobě skutečně zajímavé, ale není možné pro ně momentálně získat nezbytný konsensus a Komise musí dávat velký pozor na to, jak přispívá k upevňování tohoto konsensu.
V neposlední řadě si myslím, že přispět musí každý. Nemám rád dělení na chudé a bohaté nebo na staré a nové nebo na centrum a periferii. V Evropě mají všechny státy naprosto stejnou důstojnost a myšlenky diskriminace mezi členskými státy jsou pro evropský projekt skutečně velmi nebezpečné. Jak to tedy udělat? Měli bychom požádat všechny členské státy, které jsou ve zranitelnější pozici, aby učinily vše, co je v jejich silách, pro obnovení důvěry v jejich hospodářství prostřednictvím náležité makroekonomické stability, rozpočtové konsolidace, strukturálních reforem; to je v tuto chvíli mimořádně důležité. Nepomáháme jim, když jim naznačujeme, že mohou z této cesty uniknout; to není žádná pomoc.
Zároveň ty země, které jsou na tom nyní lépe, by měly také projevit s těmito zeměmi solidaritu. Myslím si, že je nesmírně důležité, abychom měli silnou odpověď týkající se stability eurozóny; abychom nebyli, jak se stávalo někdy v minulosti, pozadu, ale napřed; abychom dali komplexní odpověď, která obnoví důvěru v odhodlání eurozóny a Evropské unie jako celku, a to nejen prohlášeními, ale činy. To je důležité, je to otázka důvěryhodnosti. Prohlášení jsou důležitá, ale to nestačí; je důležité konat, a pro nás všechny je důležité zavázat se k posílení správy věcí veřejných v eurozóně a v Evropské unii. Právě něco takového od nás trhy požadují.
Existuje problém v pojetí, jak přijímat rozhodnutí a jak tato rozhodnutí realizovat. Takže potřebujeme posílenou správu věcí veřejných v eurozóně; potřebujeme větší koordinaci hospodářské politiky v celé Evropské unii a v podstatě bychom měli, my všichni, zůstat věrni zásadám solidarity a zodpovědnosti. Není to jen otázka zodpovědnosti; je to otázka solidarity. Není to jen otázka solidarity; je to také otázka zodpovědnosti. Jen tak můžeme dosáhnout stability, a stabilita je základem naší budoucí prosperity.
Herman Van Rompuy
Pane předsedo, dámy a pánové, především bych chtěl začít některými pozitivními fakty. Omlouvám se, že jsem občas pozitivní.
Za prvé, hospodářský růst je nyní mnohem silnější, než jsme předpokládali před několika týdny nebo měsíci. Nezaměstnanost v některých zemích klesá. Kdo by si to v roce 2008 nebo 2009 pomyslel? Pokud jde o Evropskou unii celkově, po největší krizi za 70 let zaměstnanost od let 2010-2011 celkově znovu poroste. Řeknu to ještě jednou: před několika měsíci jsme to nečekali - a přece se to děje.
Za druhé, krize samozřejmě existuje, ale naše společná měna - společná měna 27 zemí, v každém případě - je stabilní, neboť směnný kurz vůči dolaru USA je nyní 1,30. Kdysi býval 0,85. V té době nikdo neříkal, že euro je ohroženo. V porovnání s jinými kontinenty a jinými světovými měnami máme stabilní platební bilanci a v porovnání s jinými velkými zeměmi máme rozpočtový schodek, který je prakticky poloviční než mají ony. To tedy vysvětluje, proč nehledě na všechny naše problémy je euro stabilní měnou. Chtěl jsem to zdůraznit, než přejdu k jiným otázkám.
Jsme si ovšem plně vědomi, že musíme přidat, ale skutečně musíme mít na paměti, jak jsem se zmínil, když jsem zde byl posledně, že jsme vstoupili do této krize v eurozóně - která je více krizí eurozóny než krizí eura, - bez jakýchkoli vhodných nástrojů. Museli jsme si je v podstatě okamžitě vyrobit. Je to naší společnou odpovědností, ale vysvětluje to také, proč jsme nepostupovali tak rychle, jak jsme si možná na začátku představovali, nebo tak rychle, jak to okolnosti vyžadovaly.
Avšak neměli jsme nic. Existoval Pakt o stabilitě a růstu, který se nedodržoval. Neexistoval makroekonomický dohled. Neexistoval žádný krizový mechanismus, ani dočasný, ani stálý, a neexistovaly žádné silné instituce, které by zajistily finanční dohled. Museli jsme všechno vymýšlet za pochodu, uprostřed krize, a to je společná odpovědnost. Někteří z vás říkali: "Je to příliš málo, příliš pozdě." Ovšem to, že jsme neměli žádné nástroje nebo jen málo nástrojů, vysvětluje, že nejsme v situaci "příliš málo, příliš pozdě", ale v situaci "krok za krokem". To je vysvětlení, které má hodnotu.
Druhým momentem, o kterém bych se chtěl zmínit, je to, že někteří z vás řekli: "Ano, ale krize není pod kontrolou. Podívejte se na vývoj na trzích." Zároveň, a jedním dechem, jiní - někdy ti samí lidé - říkají: "Nemůžete si nechat od trhů diktovat, jak máte postupovat." Ať už jeden argument nebo druhý, ale není vždy zcela logický.
Pokud jde o přijatá opatření, existují přirozeně reformy, které je třeba zahájit v členských státech, nejen v těch, které čelí problémům, ale ve všech členských státech: reformy, které uvolní potenciál zaměstnanosti a uvolní růstový potenciál. Jistě, reformy často bývají bolestné. Jistě, zbývá ještě udělat obrovský kus práce, abychom poctivě všem vysvětlili, co se od lidí vyžaduje.
Připomněl bych vám však, že některé významné země, které nyní vycházejí z hospodářské krize rychleji, přijaly opatření před čtyřmi, pěti, šesti lety, velmi přísná opatření, která v té době narážela na velmi tuhý odpor ze sociálního hlediska. Byla však účinná z hlediska růstu a zvyšování zaměstnanosti. Musíme projít těžkým obdobím, ale musíme usilovně pracovat, aby se břemeno rozdělilo spravedlivě. Naše Unie může poskytnout smysluplné příklady, které ukážou, že toto je správný přístup.
Jsou nezbytné reformy na úrovni členských států, a jsou samozřejmě nezbytné reformy na úrovni Unie samotné a zejména na úrovni eurozóny. Proto je velmi důležité zavést co nejdříve správu hospodářských záležitostí, o které bylo rozhodnuto v pracovní skupině a byla diskutována na základě šesti návrhů Komise adresovaných Parlamentu, a dosáhnout dohody o všech, které podléhají spolurozhodování. Jde o velice naléhavou záležitost.
Musí to být provedeno, máme-li pokročit dál v konvergenci hospodářského růstu a v hospodářské politice v rámci eurozóny. Můžeme-li toho dosáhnout prostřednictvím dohod mezi zeměmi eurozóny, nesmíme o tom jen přemýšlet, ale musíme v tomto směru pracovat, abychom během několika málo týdnů a několika málo měsíců dospěli k závěru. Možná však musíme jít v eurozóně dále, než bylo rozhodnuto v pracovní skupině, ze které vzešly návrhy Komise, protože skutečně tam, kde je společná měna, je větší potřeba společné hospodářské politiky a souběžného hospodářského vývoje všech členů eurozóny.
Zapomněli jsme na strukturální hospodářský růst? Ne! Proto jsme v březnu, přímo uprostřed krize, přijali rozhodnutí o strategii Evropa 2020. Proto za několik dní, na únorovém zasedání Rady, budeme diskutovat o inovacích a energetické politice. Uprostřed všech těch problémů, které nás krize nutí řešit, nesmíme přehlížet dlouhodobé vyhlídky, strukturální vyhlídky v oblasti růstu a zaměstnanosti. Dále připravujeme a brzy budeme mít komplexní přístup pro vylepšení nástrojů přijatých v roce 2010 k překonání krize.
Máme program - jasný program. Můžeme postupovat rychleji? Ano! Jak jsem řekl, existovaly dvě překážky. První vyplývala z toho, že jsme museli všechno dělat za pochodu, a druhá - protože žijeme v demokracii - souvisí s potřebou konsensu mezi 27 členskými státy, našimi 27 demokraciemi.
Dámy a pánové, ti, kdo podporují evropský projekt, mají v Parlamentu velkou většinu. Nesnižujme se k tomu, abychom se navzájem předháněli ve zjišťování, kdo je nejevropštější. Domnívám se, že se zvětšuje propast mezi těmi, kdo evropský projekt podporují, a těmi, kdo ho nepodporují, ale přes všechny naše problémy je důležité v našem kursu vytrvat, udržet si směr a zachovat cílevědomost. To je mnohem důležitější než pokrok dosažený odděleně. Důležitá je společná vůle pracovat ve stejném směru v zájmu našeho evropského projektu, jak bylo znovu potvrzeno na prosincovém zasedání Evropské rady.
Těmito postupnými kroky vpřed toho dosáhneme. Jsem přesvědčen, že jdeme správným směrem. Jsem přesvědčen, že existuje společná vůle. Jsem přesvědčen, že nakonec toho dosáhneme.
(Potlesk)
Předseda
Pane předsedo, děkuji vám za vaši zprávu. Příští zasedání Evropské rady se bude konat 4. února, a poté, také v únoru, bude příští zpráva od pana předsedy Van Rompuye.
Rozprava je ukončena.
Písemná prohlášení (článek 149)
Bastiaan Belder
Evropská unie se chystá vytvořit stálý fond pro mimořádné situace v eurozóně. To je možná nezbytné, máme-li znovu získat důvěru finančních trhů ve vládní dluhopisy vydávané slabými zeměmi, jež používají euro. Avšak vyvolává to také otázky týkající se základů naší hospodářské a monetární unie. Ti, kdo dostali za úkol tento fond zřídit, jak se zdá, nejsou přesvědčeni o tom, že členské státy se v rozpočtové oblasti chovají rozumně nebo že dodržují pravidla zakotvená v Paktu o stabilitě a růstu. Je škoda, že Evropská rada neřekla více o závažných nerovnostech v eurozóně, včetně různých pozic členských států z hlediska konkurenceschopnosti.
Ukázalo by se, že rozdílnosti v rámci monetární unie jsou příliš velké, než aby to umožnilo jednotnou úrokovou sazbu? Nebo existují řešení odpovídající rozdílům v konkurenceschopnosti, rozpočtové a sociální a hospodářské struktuře různých členských států?
Vzhledem k tomu by jakékoli dodatečné garance pro dočasný fond pro mimořádné situace měly být doprovázeny konkrétními závazky a pokrokem v rozpočtových škrtech a strukturálních reformách na straně slabých zemí eurozóny. Přeji členským státům v Radě moudrost, kterou potřebují pro rozhodování této záležitosti! Naším cílem by mělo být dodržování dohod a zajištění, aby situace nepřesáhla přijatelnou mez. Velkou odpovědnost proto mají jak členské státy, tak Evropská komise.
João Ferreira
písemně. - (PT) S prohlubujícími se dopady krize kapitalismu v EU, které komplikují hospodářskou situaci v některých členských státech a prohlubují rozpory, se stává stále zřejmější povaha procesu evropské kapitalistické integrace a její cíle. Poslední zasedání Evropské rady to znovu jasně ukázalo. Ani slovo o sociální situaci v EU, o nezaměstnanosti, chudobě a sociálním vyloučení, které za rok 2010, který byl vyhlášen rokem boje proti chudobě a sociálnímu vyloučení, vzrostly. Ani slovo o příčinách toho všeho. Ani slovo o zdanění finančních transakcí nebo o odstranění daňových rájů. Nyní jsou navrhovány změny ve Smlouvě, která podle původního záměru měla platit po celou generaci, zjednodušeným postupem, jak požadují určité síly v EU, s cílem vytvořit mechanismus, který, jak se domnívají, "bude plně v souladu s politikami [Mezinárodního měnového fondu]". V budoucnu chtějí s aktivní spoluúčastí EU utáhnout svěrací kazajku zemím, jako je Portugalsko, ještě těsněji a učinit z nich cíl ponižujícího tlaku, vyděračství a hrozeb souvisejících s finančním kapitálem. Toto vše se děje současně s prohlubováním asociálních a protidemokratických opatření spojených s takzvanou správou hospodářských záležitostí a požadovaných "strukturálních reforem".
Niki Tzavela
Bývalý britský předseda vlády pan Gordon Brown ve své nedávno vydané knize uvádí, že v důsledku průtahů ze strany EU při přijímání rozhodnutí týkajících se hospodářské krize v Řecku vzrostla výše částky, kterou si Řecko muselo vypůjčit, o 90 miliard. Obstrukce Německa proti urychlení postupu navýšení a restrukturalizace fondu půjček má na Řecko a Irsko lavinový efekt. Ptám se Komise: jakou náhradu mohou obdržet členské země poškozené opožděnými rozhodnutími ze strany Komise? Podpoří Komise Řecko ve snaze zjistit, proč od momentu vyhlášení řecké krize jeho dluh vzrostl?
(Zasedání bylo na několik minut přerušeno)
