
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 6. november 2003, for genoptaget. 
Formanden.
   - Kære kolleger, som De ved, døde 15 mennesker, og 28 blev såret den 15. november 2003, da gangbroen på det nye krydstogtskib styrtede sammen på skibsværftet i Saint-Nazaire. Jeg vil gerne på egne og Europa-Parlamentets vegne give udtryk for stor sympati og medfølelse over for familierne til ofrene for denne forfærdelige og tragiske ulykke.
Det er også min sørgelige opgave i dag på vegne af Parlamentet at give udtryk for fordømmelse og sorg over de to bilbombeattentater mod to synagoger i Istanbul, der også skete lørdag, og som dræbte mindst 23 og sårede hundredvis af uskyldige civile. Vi vil gerne give udtryk for vores dybeste sympati og medfølelse med ofrenes familier og den tyrkiske regering. Vi roser også den tyrkiske regerings hurtige og store indsats for at pågribe de ansvarlige for dette kritikløse, meningsløse og strafbare antisemitiske angreb mod et sted med fredelig sameksistens mellem forskellige religioner. Intolerance og antisemitisme i alle fremtrædelsesformer er uforenelige med de værdier, vi repræsenterer.
Jeg vil også gerne meddele Parlamentet, at formanden ved mødets åbning i morgen vil mindes de italienere, der døde i Irak.
Jeg vil bede Dem iagttage et minuts stilhed for ofrene for den ulykke og de angreb, jeg netop har omtalt.(1)

Formanden.
   - Det endelige forslag til dagsorden som opstillet af Formandskonferencen på mødet den 13. november 2003 i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 110 og 110a er omdelt. Der er foreslået følgende ændringer:
Jeg har modtaget en anmodning fra PPE-DE-Gruppen om en særskilt drøftelse om Eurostat umiddelbart efter redegørelsen fra Kommissionen om dens lovgivnings- og arbejdsprogram for 2004. 
Elles (PPE-DE ).
   - Hr. formand, både min gruppe og jeg anerkender det fornuftige i at gøre det kort, når vi anmoder om Parlamentets tid. Vi anerkender derfor Formandskonferencens afgørelse i sidste uge om at afslå en særskilt drøftelse. Vi foreslår derfor, at denne mundtlige forespørgsel tilknyttes den overordnede forhandling om lovgivnings- og arbejdsprogrammet for 2004, da vi i weekenden hørte, at formanden for Kommissionen, hr. Prodi, rejser spørgsmålet om OLAF under den drøftelse, og vi har en række spørgsmål, som vi gerne vil stille i den forbindelse, der er en del af indholdet i denne mundtlige forespørgsel. Det er en fornuftig måde for Parlamentet at gribe det an på. Det sker i praksis. Vi beder ikke om en særskilt drøftelse, men vi har spørgsmål, som vi ønsker at stille, når hr. Prodi er her tirsdag. 
Blak (GUE/NGL ).
    Hr. formand, jeg vil gerne tale imod forslaget, men jeg vil gøre det på en speciel måde. Jeg vil sige til PPE-DE-Gruppen: det er da svært, så interesserede I er i dette forslag. Da vi havde muligheden for at rydde op, var det jer, der løftede gulvtæppet og fejede skidtet ind under det. Så jeg synes, det her er et spil for galleriet. Derfor mener jeg, at vi skal sige nej. PPE'erne er dybt utroværdige i denne sag. 

(1)

Patakis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, vi, KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet, holdt også et minuts stilhed for de italienske soldater og politifolk, som blev dræbt for nylig i Irak, og for ofrene for bombeattentaterne i Istanbul. Vi er dybt bedrøvede over så mange unge menneskers død, og vi kondolerer de pårørende.
Langt mere bedrøver det os, at disse unge mennesker mistede livet, mens de tjente en besættelse - besættelsen af Irak - som er resultatet af de amerikanske og engelske imperialiaters umotiverede, ulovlige og barbariske invasion, der har ført til tusindvis af ofre og massive ødelæggelser. Heldigvis er der hos den undertrykte irakiske befolkning ved at udvikle sig en retfærdig modstand mod denne besættelse.
Hovedansvaret for det meningsløse og vanærende tab af de italienske soldater og politifolk ligger udelukkende hos den italienske regering, som har travlt med at hjælpe invasionsmagterne ved at deltage i besættelsen, og den bør stå til regnskab over for de pårørende til de uskyldige ofre. Samtidig er vi nødt til at påpege, at Europa-Parlamentet ikke har udvist den samme opmærksomhed over for de mange tusind irakere, der er døde som ofre for denne grusomme invasion, og heller ikke over for ofrene for de imperialistiske invasioner i Jugoslavien og Afghanistan og ofrene for Sharons grusomheder i Palæstina.
Den eneste rigtige måde at ære de døde på er efter min mening med en øjeblikkelig tilbagetrækning af besættelsestropperne fra Irak og ved at hindre flere militære interventioner i andre staters indre anliggender, så der ikke spildes mere uskyldigt blod, og forbrydelsen mod befolkningerne standses.
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne bede Dem anmode hr. Cox, formanden for Parlamentet, om at tage spørgsmålet om Radia Nasrawi op over for Kommissionen. Hun har netop afsluttet fem ugers sultestrejke i protest mod den uacceptable menneskerettighedssituation i Tunesien og er en af de førende menneskerettighedsaktivister i landet. Hendes liv har været ulideligt i kraft af de tunesiske myndigheder, der modsætter sig hendes arbejde på menneskerettighedsområdet. Situationen er set utallige gange før i forbindelse med andre menneskerettighedsaktivister.
Jeg ser især gerne, at Kommissionen sørger for, at EU's repræsentant i Tunesien skriver direkte til de tunesiske myndigheder for at fastholde, at menneskerettighederne for Radia Nasrawi og andre i Tunesien respekteres. I EU er det kun den nederlandske og finske ambassade, der har indtaget et standpunkt i forbindelse med dette spørgsmål. Det er skandaløst, at EU ikke har tilkendegivet dets synspunkt omkring dette spørgsmål på dette kritiske tidspunkt for Radia Nasrawi. 
Claeys, Philip (NI ).
   - Hr. formand, vi har alle været vidne til, at formanden for Kommissionen, Romani Prodi, for ca. en uge siden affyrede startskuddet til den italienske valgkamp. Hr. Prodi har udsendt en politisk programerklæring, hvori han har skitseret den strategi og de nødvendigheder, som venstrefløjen må vælge for at sikre en valgsejr i Italien. Vi mener, at formanden for Kommissionen bør opretholde en vis politisk neutralitet, at han bør være hævet over partipolitiske skænderier. Det er nu klart, at han ikke længere er det. Eurostat-skandalen ville have været en god lejlighed for hr. Prodi til at tage sit politiske ansvar og træde til side. Offentliggørelsen af denne politiske programerklæring er for meget. Han burde påtage sig sit ansvar: enten forblive formand for Europa-Kommissionen og udelukkende koncentrere sig om den opgave eller føre en politisk kampagne i Italien.
Maaten (ELDR ).
   - Hr. formand, narkotika er naturligvis et stort problem i Thailand, og det er helt forståeligt, at den thailandske regering, som også er under pres fra det internationale samfunds og USA's side, fører krig mod narkotikasmugling. Denne krig mod narkotika har imidlertid også en bagside. Under mit besøg hos hollandske fanger, deriblandt Machiel Kuyt, i Thailand i sidste uge så jeg de usle forhold, som hun sammen med andre europæere tilbageholdes under, og hvordan den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder, som Thailand har været tilsluttet siden 1997, som følge heraf bliver overtrådt. Et eksempel på det er de ekstremt lange tilbageholdelser på grund af mangel på dommere og de overfyldte fængsler. Der må gøres to ting, hvis denne situation skal afhjælpes.
For det første bør EU inden for rammerne af landestrategidokumentet om Thailand fra maj 2002 rette opmærksomheden mod retshjælp, så det alvorligt overbelastede retssystem aflastes, og de mistænktes rettigheder respekteres bedre.
For det andet bør Unionen presse på for, at dens medlemsstater indgår bilaterale aftaler med Thailand, som gør det muligt at overføre fanger. Disse aftaler er allerede indgået med en række lande som Storbritannien, Sverige og Danmark og så sandelig også med mit eget land, Nederlandene. Andre lande bør også indgå dem, og Thailand er meget positivt indstillet over for, at de gør det.
Manders (ELDR ).
   - Hr. formand, i de seneste uger har jeg modtaget flere klager fra spanske og nederlandske kødtransportchauffører, som tilsyneladende er blevet truet af bretonske landbrugere og angrebet, når de leverede deres produkter. Også supermarkeder bliver truet, hvis de ønsker at købe kød fra Spanien og Nederlandene, og den franske regering nægter at gribe ind. Selv om det er forsikringsselskaberne, der erstatter den direkte skade, er skaden på længere sigt, fordi kødet ikke længere bliver købt af frygt for trusler fra nogle få bander af gangsteragtige bretonske landbrugere, en torn i øjet på mig. Det er også i strid med det indre marked og den frie bevægelighed for varer. Jeg anmoder Dem derfor om at opfordre Kommissionen og den franske regering indtrængende til at sætte en stopper for dette hurtigst muligt, for hvis det ikke sker, kan det godt være, at fransk vin og champagne bliver afvist på samme måde i andre europæiske lande. Det ville ikke gavne det indre marked, og det ville endda til en vis grad spolere julen.
Angelilli (UEN ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne vende kort tilbage til de attentater, der hærgede Europa - og ikke kun Europa - i sidste uge. Vi bør efter min mening give udtryk for vores kraftigste fordømmelse af terrorismen og navnlig af disse episoder. Jeg vil især gerne minde om de 19 italienske ofre for attentatet i Nassiriya. Det er vigtigt, at parlamentsformanden i morgen giver udtryk for vores solidaritet med ofrene og deres familie, men efter min opfattelse bør vi også takke alle de væbnede styrker fra alle de europæiske lande, som i dette øjeblik er på fredsmission i hele verden. Endelig håber jeg, at Europa-Parlamentet gør en kraftig indsats for, at der føres nogle stadig mere effektive politikker for at bekæmpe terrorismen, for Europa-Parlamentet skal sende det signal, at ingen af Europas befolkninger lader sig skræmme af disse feje attentater. 
Ludford (ELDR ).
   - Hr. formand, den amerikanske udenrigsminister Colin Powell og præsident George Bush er begge i Europa i denne uge: Colin Powell for at mødes med EU's udenrigsministre og præsident Bush på statsbesøg i Storbritannien. Jeg håber, at udenrigsministrene og premierminister Blair over for deres gæster indskærper nødvendigheden af, at transatlantisk forståelse går begge veje.
Europæerne er med rette foruroligede over den amerikanske regerings ensidige politik, dens villighed til at overveje militæraktioner, der skal komme fjenden i forkøbet, og dens afvisning af at internationalisere besættelsen af Irak. Europæerne er meget kede af udsigterne til, at en militærkommission idømmer fangerne på Guantánamo Bay dødsstraf eller ubetinget fængsel og den måde, som USA forsøger at sabotere Den Internationale Straffedomstol på. Det er nogle af årsagerne til demonstrationerne mod præsident Bush. Det skal være fredelige protester, og jeg agter derfor at deltage.
Jeg er netop vendt hjem fra Washington som ad hoc-medlem af den amerikanske delegation. Vores værter var imødekommende og gæstfrie, vi havde nogle gode drøftelser, og vi har fantastisk meget til fælles. Men lige så vel som vi skal forstå deres holdning, skal amerikanerne også forstå vores indsigelser, og udenrigsministrene og premierministeren skal give udtryk for disse indsigelser i denne uge. 
Van Orden (PPE-DE ).
   - Hr. formand, De har allerede i vid udstrækning givet udtryk for Parlamentets sympati over for den tyrkiske regering og familierne til de dræbte og sårede ved de ubarmhjertige og tilfældige angreb i Istanbul i lørdags. Disse angreb på uskyldige civile minder os alle om, at terror udgør en stor sikkerhedstrussel. Vi bør huske på, at Neve Shalom-synagogen var mål for et forfærdeligt angreb for 17 år siden.
Demokratierne skal arbejde tæt sammen for at bekæmpe terror i alle dens former og uanset gerningsmændenes undskyldninger. Vi må ikke lade forskelle på andre politikområder undergrave vores enstemmige solidaritet.
Hvad angår den tidligere talers bemærkninger, skal vi huske på, at USA bærer en enorm byrde på vegne af os alle, og vi bør stå last og brast med USA på dette vanskelige tidspunkt. 
MacCormick (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg håber at blive tilgivet for at flytte fokus fra spørgsmål om liv og død til mere kommercielle spørgsmål. Parlamentet er i sin rolle som lovgiver dybt bekymret over den intellektuelle ejendomsret og behovet for at beskytte ejernes interesse i forbrugernes og fairplays interesse. Det er så meget desto mere alarmerende, hvis ejerne af rettighederne misbruger rettighederne i forbrugernes disfavør.
Jeg beklager at måtte sige, at det er det, den multinationale spiritusproducent, Diageo, som producerer whiskyen Cardhu, gør i Skotland. Udbuddet af Cardhu single malt er løbet ud. Diageo producerer imidlertid nu noget, der hedder Cardhu pure malt whisky. Sikkert ikke alle parlamentsmedlemmer ved det, men der er meget stor forskel mellem pure malt whisky - der er en blanding af forskellige slags malt - og single malt, der kommer fra et enkelt maltdestilleri. Det er afgørende for den skotske og europæiske industris sundhed, at forbrugertilliden fastholdes, og at producenternes smarte tricks elimineres hurtigst muligt.
Denne industri har ofte søgt om og opnået støtte fra de europæiske myndigheder. Vi bør insistere på, at de selv følger spillets regler. Hr. formand, De bedes skrive til den øverst ansvarlige og få Diageo til at stoppe dette! 
Formanden.
Marset Campos (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, siden topmødet i Thessaloniki for fem måneder siden har flere unge europæere været spærret inde i græske fængsler, deriblandt to spaniere på 20 år, Carlos Martín Martínez og Fernando Pérez Borraiz, som der er utrolige anklager imod. Det drejer sig om unge, som deltog i en demonstration med slagordet "En anden verden er mulig".
Jeg mener, at der er grund til at bekymre sig for dem. De har indledt en sultestrejke, og de er i fare for at dø. Jeg anmoder formandskabet om at henvende sig til både den græske regering og de øvrige institutioner, for at de kan træffe foranstaltninger i forhold til dette problem.
Formanden.
   - Jeg vil gerne påpege, at jeg ikke skal svare på hvert indlæg. De videregives til formanden for Parlamentet. 
Alyssandrakis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg var den 8. november 2003 i Haag for at deltage i en demonstration til fordel for løsladelsen af Slobodan Milosevic. Jeg vil ikke nu tale om hr. Milosevic, da jeg har gjort det flere gange tidligere. Jeg vil i stedet henvise til den kendsgerning, at demonstranterne i Haag, de fleste serbiske immigranter, ikke måtte skrive slogans på deres eget sprog. Da jeg talte med politiet, erfarede jeg, at der er en generel regel mod slogans, der er skrevet på sprog, som politiet ikke forstår. Det sker tilsyneladende for, at politiet kan kontrollere indholdet.
Det er tydeligt, at Nederlandene, der, som vi alle ved, er så tolerant med mange ting, ikke tolererer politiske ucensurerede ytringer.
Der var yderligere et tilfælde sidste lørdag i lufthavnen i Paris, da jeg gik gennem sikkerhedskontrollen på min vej til Athen. Personalet insisterede på, at jeg tog min jakke af, selv om jeg havde taget alle metalgenstande op og var gået gennem metaldetektoren. Da jeg nægtede at gøre det, blev politiet tilkaldt, og straks ankom hr. 466294 og hr. 485684 - de ville ikke oplyse deres navne - og forsøgte at overbevise mig om, at det var reglen, og at ingen måtte modsætte sig den.
Bag denne uacceptable adfærd ser jeg et tydeligt forsøg på at terrorisere folk ved at få dem til at adlyde stupide ordrer. Jeg ser også en formodning om, at alle, der går gennem en sikkerhedskontrol, er skyldige i terror. Hvis et medlem af Europa-Parlamentet ydermere kan blive behandlet på en så pinlig og ydmygende måde, spekulerer jeg på, hvad der overgår andre, især dem, hvis hudfarve er lidt mørkere end gennemsnittet.
Disse to hændelser viser tegn på, at der gradvis bygges en politistat i EU i overensstemmelse med ønskerne hos den herskende klasse om at udøve fuld kontrol over borgerne. Jeg ser frem til Deres svar, hr. formand. 
Kinnock, Glenys (PSE ).
   - Hr. formand, mange medlemmer vil vide, at der er adskillige hundrede eritreiske demonstranter uden for bygningen her til aften. De er her på grund af deres bekymring over, at Algier-aftalen - der var en aftale om grænserne mellem Etiopien og Eritrea - ikke er blevet vedtaget af Etiopien.
Jeg har på vegne af hr. Cox, formanden for Parlamentet, modtaget et andragende, der er underskrevet af 22.000 eritreere, der bor i EU og i Norge. Begge lande tilskyndes til at acceptere bestemmelserne i Algier-aftalen, der blev baseret på Boundary Commission's kendelse. Etiopien tøver med at vedtage den kendelse på nuværende tidspunkt.
Hr. formand, vil De sørge for, at der bliver skrevet til den etiopiske regering for at anmode den om at respektere afgørelsen for at genskabe freden mellem de to lande efter en blodig og forfærdelig krig? 
Lambert (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på situationen for et lokalt byrådsmedlem i Lancaster i Det Forenede Kongerige, der offentliggjorde en beslutning, der var truffet i hemmelighed i kabinettet i byrådet, om at suspendere den skat, som det lokale atomkraftværk, der ejes af British Energy, skylder. Kommissionen har angivet, at denne skattelettelse kunne udgøre ulovlig statsstøtte. Som reaktion på offentliggørelsen af disse oplysninger er det pågældende byrådsmedlem, hr. Dowding, blevet suspenderet i tre måneder som straf for at offentliggøre påståede fortrolige oplysninger.
At fratage vælgerne deres eneste repræsentant i byrådet og statuere et eksempel på bekostning af en person, der har henledt offentlighedens opmærksomhed på en handling, der ikke er i hverken byrådets eller EU's bedste interesse, ansporer næppe andre til at rejse sådanne spørgsmål. Da Parlamentet er forpligtet til gennemsigtighed og økonomisk retskaffenhed, er jeg sikker på, at De vil tilslutte Dem min beklagelse af normudvalgets handlinger. 
Marchiani (UEN ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne vende tilbage til indlægget fra vores kollega vedrørende hr. Prodis uheldige udtalelser for nogle dage siden. Jeg vil gerne via Dem spørge Parlamentets formand, hr. Cox, hvordan han har tænkt sig at minde kommissionsformanden om, at det mildest talt er uelegant at stå frem som leder af den italienske venstrefløj i en tid, hvor hans eget land har EU-formandskabet, og hvor Italien er indblandet i en blodig kamp i Irak. Denne stillingtagen er under alle omstændigheder i modstrid med ånden i den europæiske institutions forretningsorden og den mest elementære politiske etik. Hr. formand, De bedes sende denne bemærkning videre til hr. Cox. 
Thors (ELDR ).
   - Hr. formand, kommissær, kære venner, for ca. to år siden cirkulerede der nogle oplysninger om, at romanerkvinder blev steriliseret imod deres vilje i Østeuropa og især i Slovakiet.
Den 17. oktober 2003 offentliggjorde hr. Alvaro Gil-Robles, Europa-Rådets kommissær for menneskerettigheder, en henstilling om "Certain aspects of law and practice relating to sterilization of women in the Slovak republic". I denne henstilling finder man, at der rigtigt nok ikke har været nogen organiseret politik på dette område, men at det dog er sket, at kvinder er blevet steriliseret imod deres vilje.
I marts 2002 stillede jeg et spørgsmål herom til Kommissionen, som lovede at følge op på sagen og tage det op med Slovakiet, hvis man fandt bevis for, at en sådan tvangssterilisering virkelig havde fundet sted. Nu har hr. Alvaro Gil-Robles, Europa-Rådets kommissær for menneskerettigheder, offentliggjort disse beviser, og jeg beder Kommissionen om at opfylde sit løfte. Vi kan ikke have en union, hvor man ikke respekterer det mest grundlæggende, nemlig menneskets ret til sit eget liv. Jeg håber, at alle andre, der senere i forhandlingen drøfter spørgsmål om liv og død, også vil tænke på dette aspekt. Vi kan ikke acceptere noget sådant i en union.
Zacharakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti havde foreslået, at vi under presserende spørgsmål i denne uge behandlede spørgsmålet om de alvorlige krænkelser af demokratiske rettigheder under de seneste valg i Albanien. Formålet med forslaget var at sende et passende signal til de albanske myndigheder for at afværge yderligere forsøg på at underminere det demokratiske sindelag hos landets borgere og de opstillede kandidater. Desværre blev forslaget forkastet af de øvrige politiske grupper, og, også desværre, blev det retfærdiggjort af de sørgelige begivenheder i forbindelse med gårsdagens suppleringsvalg i Albanien, hvor der var alvorlige forsøg på at skræmme vælgerne, bombeattentater m.m. rettet mod borgerne og kandidaterne.
Jeg stoler på, at EU vil drage de nødvendige konklusioner af denne uacceptable situation, som afslører en mentalitet og adfærd, der er fuldstændig fremmed over for den europæiske opfattelse af demokratiske værdier og procedurer. 
Katiforis (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig Deres fordømmelse af disse grusomme bombeattentater, der har fundet sted mod jødiske synagoger i Istanbul.
Som bekendt er Tyrkiet et land, der bryster sig af, at det gav jøderne beskyttelse under de frygtelige jødeforfølgelser i Europa i middelalderen, og det har også grund til at være stolt af den del af landets historie.
Da disse frygtelige attentater fandt sted, var den tyrkiske præsident tilfældigvis ikke i landet, men på officielt besøg for at støtte et ulovligt styre, som Tyrkiet og det tyrkiske militær har etableret og opretholder på Nordcypern på trods af det internationale samfunds direktiver.
Dette sammentræf er i sig selv meget sigende, og jeg håber, det vil gøre hr. Erdogan klogere, så han fører Tyrkiet væk - hvilket jeg er sikker på, at han selv ønsker - fra den ulovlige og tyranniske vej, som kun bringer tragedier med sig for landet selv og for hele verden. 
Souladakis (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne vende tilbage til et spørgsmål, som blev rejst på et tidligere møde, og som drejer sig om de græske søfolk fra skibet , der fortsat holdes som gidsler af de pakistanske myndigheder.
Ulykken skete i juli 2003, for 4-5 måneder siden, da skibet - med en pakistansk lods om bord - blev lodset ind i havnen i Karachi. Derefter begyndte arbejdet med at genoprette miljøskaderne og tømme skibet for den olie, som kunne tømmes ud. Den 17. august, efter at skibet var brækket over i to dele, ankom en gruppe, under ledelse af en skibsbygger, hr. Pappas, fra Grækenland for at rydde op i området.
Lige nu holdes både skibets mandskab og de, som er rejst til Pakistan for at rydde op, som gidsler af den pakistanske stat, uden at der er rejst anklage, og ud over at disse mennesker ikke løslades, kan de selskaber, der har fået til opgave at rydde op, heller ikke rejse dertil, fordi de er bange for, at de også vil blive taget som gidsler.
Under alle omstændigheder var skibet forsikret. Det er muligt, at de pakistanske myndigheder har en konflikt med forsikringsselskabet, men det kan i hvert fald ikke være rigtigt, at søfolkene og de folk, som er ankommet senere for at hjælpe med at rense miljøet, nu skal holdes som gidsler som et element i forhandlingerne mellem de pakistanske myndigheder og forsikringsselskabet.
Jeg vil derfor bede Parlamentet om at gøre, hvad det kan, for at få gidslerne frigivet. 
Perry, Roy (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg repræsenterer det sydøstlige område i England og er det eneste medlem, der bor i Hampshire, meget tæt på havnen i Southampton, hjemstedshavn for det nye krydstogtskib , der bliver verdens største. Skibet, der er bygget i Frankrig, skal sejle fra England og viser, at der stadig er liv i .
Jeg ved, at befolkningen i Southampton - og havnearbejderne i byen - ønsker at tilslutte sig den sympati og medfølelse, der er givet udtryk for over for familierne til de dræbte og sårede ved den forfærdelige ulykke i Saint-Nazaire. 
Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, indlægget af det græske kommunistiske medlem, som fordømte USA som imperialistisk besættelsesmagt i Irak, er ikke stort bedre end et parti, der i sin tid støttede Sovjetunionens invasion og knusning af den ungarske opstand i 1956, det tjekkoslovakiske Prag-forår i 1968 og invasionen af Afghanistan i 1979. Sovjetunionen ville aldrig have forladt disse lande, hvis landet ikke var blevet tvunget til det i kraft af det kommunistiske systems økonomiske kollaps.
Ulig baronesse Ludford bifalder jeg præsident Bush' statsbesøg i morgen i Det Forenede Kongerige og hans forpligtelse til at overdrage magt til en demokratisk valgt irakisk regering inden udgangen af næste år. Jeg anerkender modet hos hele koalitiosnsstyrken i Irak, der kæmper for lov og orden, frihed og retfærdighed i landet og mod international islamisk terror. 
Korakas (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil ikke kommentere den foregående talers udtalelser, men blot sige, at jeg ikke havde troet, jeg skulle høre argumenter som disse her i Parlamentet. Jeg vil tillade mig at informere Parlamentet om nogle alvorlige krænkelser, som jeg konstaterede, da jeg for nylig var i Estonien og Litauen.
I Estonien, og for øvrigt også i Letland, er russisk ikke anerkendt som officielt sprog, skønt halvdelen af befolkningen er russere eller russisksprogede. Offentlige organer, domstole og love er på et sprog, som de ikke har tilstrækkeligt kendskab til. De nægtes også statsborgerskab i det land, hvor de selv og deres fædre er født. De er tvunget til at gå op til ydmygende prøver i sprog, forfatning og historie, som kræver store specialkundskaber, og som kun få af dem kan bestå. Universiteter og skoler lukker undervisningen på russisk. I alle tre baltiske lande er de kommunistiske partier forbudt, og deres ledende medlemmer retsforfølges. I Litauen er det litauiske kommunistiske partis ledere, Mikolas Burakevicius og Kuolalis, i fængsel på tiende år på grundlag af en fabrikeret anklage og en lov, som først blev vedtaget længe efter deres anholdelse.
Dette og meget mere sker i Baltikum, men også i andre tidligere socialistiske tiltrædende lande, på trods af de forsikringer om de modsatte, som vi har fået fra hr. Verheugen, der gentagne gange har tilkendegivet sin støtte til disse skamløse krænkelser.
Jeg vil sende Dem et brev med konkrete oplysninger, sådan som …
Pronk (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg var meget chokeret over, at politiets adfærd i Haag blev sidestillet med adfærden i en politistat, bare fordi de fastholdt, at plakater, der blev båret under en demonstration, skulle være forståelige for den offentlighed, som demonstrationen var henvendt til. Det er meget mærkeligt. Det er for det første udmærket, at folk rejser til Haag udelukkende for at demonstrere til fordel for en totalitær diktator, men de nægter oven i købet at skrive plakaterne på et sprog, der er forståeligt for nederlændere.
Hvad er grunden til det? Det er helt indlysende. Hvis plakaterne er skrevet på et uforståeligt sprog, kan de indeholde alle mulige racistiske budskaber. Hvis de alligevel bliver accepteret, er det næste, at aviserne bringer fotografier, der giver det indtryk, at det nederlandske politi står og ser til, mens disse forfærdelige ting bliver skrevet. Derfor er det helt logisk, at det på forhånd forlanges, at budskaberne skrives på et forståeligt sprog, så det nederlandske politi kan sørge for, at plakaterne ikke bryder loven. Hvis det bliver opfattet som en politistat, så er det sandelig at gå meget langt, og det viser tydeligt, hvad Milosevics støtter mener, at en politistat er.
Collins (UEN ).
   - Hr. formand, hvad angår handelsaftalerne mellem Ryanair og lufthavnen i Charleroi i Belgien, vil jeg gerne minde Europa-Kommissionen om, at den i årevis har tolereret luftfartsselskabsmonopoler og ublu priser på flyrejser i Europa. Ryanair har bidraget til at ændre prisaftalerne i Europa og har sikret favorable aftaler med private lufthavne.
I denne tid, der er præget af konkurrence, bør vi da tillade offentlige lufthavne at konkurrere med private lufthavne om udviklingen af flyrejsevirksomhed, fordi det i sidste ende er ensbetydende med billigere flypriser til forbrugerne. Det vil til gengæld sende et positivt signal fra EU om, at EU støtter foranstaltninger, der fremmer flyrejser til en konkurrencedygtig pris og hjælper forbrugerne i Europa.
Før Ryanair begyndte at flyve til Charleroi lufthavn, var lufthavnen et øde område, og nu flyver Ryanair 2 millioner mennesker til og fra til glæde for de forbrugere, der benytter denne uvurderlige flyforbindelse. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om det europæiske handicapår (2003). 
Diamantopoulou,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne sige tak, fordi jeg får lov til at underrette Dem om, hvad der er sket i det europæiske handicapår, og hvad der vil ske efter dette år, da der jo kun er halvanden måned tilbage af året.
Vi er nødt til at tage i betragtning, at de politikker, som vedrører handicappede, er nationale politikker, og det, vi har forsøgt i 2003, er at finde alle de metoder, værktøjer og løsninger, hvormed vi kan tilføje en europæisk merværdi til de nationale politikker.
Indtil nu er der i handicapåret nået betydelige mål, som har med oplysning om handicappedes rettigheder at gøre. Der har været tusindvis af arrangementer i alle medlemsstaterne på nationalt, regionalt og lokalt plan, debatter i parlamenter og fora, udveksling af bedste praksis mellem medlemsstaterne, og naturligvis har også de ikke-statslige organisationer og Handicapbevægelsen bidraget til en eksplosion af arrangementer og til spredningen af budskabet om handicappedes rettigheder.
Europa-Parlamentet har helt fra starten støttet handicapåret uden forbehold. Den 3. november 2003 afholdt man i Parlamentet den første høring om unge handicappedes muligheder for livslang læring, og for få dage siden, den 10. og 11. november, mødtes Det Europæiske Parlament for Handicappede, som også vedtog en resolution.
Vi er naturligvis nødt til at understrege, at handicapåret indleder en europæisk proces, og at hele indsatsen og planlægningen ikke slutter ved årets udgang. Det er især vigtigt, at vi udnytter den dynamik, der er skabt, og vi må sige, at der i dag i alle landene er taget initiativer og iværksat innovative aktiviteter, som ikke har været set før, ligesom vi har vigtige lovgivninger, som i nogle lande er meget avancerede.
Kommissionen udsendte den 30. oktober en meddelelse om, hvordan handicapåret bør følges op. Der er tre grundlæggende mål.
Det første er målet om vedtagelse og fuld anvendelse af direktivet om ligebehandling med hensyn til handicappedes beskæftigelse og erhverv.
Det andet er integrering af handicapspørgsmål i alle politikker. Det drejer sig om vores aftale om mainstreaming, så denne politik ikke kun bliver socialministrenes, sundhedsministrenes eller beskæftigelsesministrenes anliggende, men en horisontal politik, som vedrører alle ministerier i alle lande og alle porteføljer i Kommissionen.
Det tredje er bedre muligheder for adgang for alle personer.
Hvad det første angår, gennemførelse af direktivet, vil jeg minde Dem om, at der i 2000 på rekordtid blev vedtaget et direktiv om bekæmpelse af forskelsbehandling, som var uden fortilfælde i EU, men vi må konstatere, at medlemsstaterne ikke har været så hurtige til at gennemføre det, som vi havde forventet. I dag har et stort antal lande ikke engang forelagt forslaget til direktiv om ligebehandling af personer, som er udsat for forskelsbehandling. Fristen udløber ultimo december, og reelt har kun to lande vedtaget direktivet. Efter vedtagelsen skal vi over til gennemførelsen, som vil kræve betydelige ændringer i de gældende regler i visse medlemsstater. Det vil få følger for arbejdsgiverne, både i den offentlige og den private sektor, og for den beskæftigelsesmæssige praksis, der anvendes over for handicappede, da direktivet, som vedrører fornuftige justeringer, skal anvendes til punkt og prikke. Arbejdspladsen skal således tilpasses de handicappedes behov. Kommissionen vil i egenskab af traktatens vogter gøre sin fulde pligt, både når det gælder vedtagelsen af direktivet på det rigtige tidspunkt, men også dets korrekte overførsel til national lovgivning - uden fejl og med de konkrete henvisninger til den europæiske tekst - og naturligvis dets gennemførelse.
Som tidligere nævnt er meddelelsen også koncentreret om de horisontale politikker, som vedrører handicappede, det vil sige integrationen heraf i alle konkrete politikker, og vi har allerede eksempler på europæisk plan, hvor der er taget et stort skridt på transportområdet og inden for elektronisk kommunikation, som hører under kommissær de Palacios og kommissær Liikanens ansvarsområde. Integrationen af disse spørgsmål i alle relevante politikker bør især fokusere på "adgang", adgang til varer, tjenesteydelser og bygninger, og bør kædes sammen med princippet om "udformning for alle", som blev formuleret i Kommissionens meddelelse, der blev udsendt lige før den anden.
Meddelelsen indfører en flerårig, rullende handlingsplan. Den første prioritet er beskæftigelse, som også er den vigtigste faktor for social integration af handicappede. Jeg vil sige, at vores filosofi i bund og grund kan sammenfattes i princippet om, at handicappede bør have ret til arbejde i stedet for pension. Den første fase i gennemførelsen af handlingsprogrammet, som skal afvikles i perioden 2004 - 2005, vil derfor være koncentreret om skabelsen af de nødvendige betingelser for fremme af handicappedes beskæftigelse. I dag regner vi med, at der i Europa findes 3 millioner handicappede, som vil kunne integreres på arbejdsmarkedet. Et endnu større antal vil med særlige politikker, med en investering i disse mennesker og med kvalifikationer, der svarer til deres muligheder, kunne integreres på arbejdsmarkedet.
Vores politik med hensyn til beskæftigelsesområdet vil fokusere på fire prioriterede indsatsområder: adgang til og bevarelse af beskæftigelse, livslang læring, nye teknologier - som vi ser som et af de mest afgørende elementer - for med innovation og forskning kan en række nye værktøjer give mennesker med alle former for handicap reel mulighed for at håndtere deres respektive handicap. Samtidig skal disse redskaber imidlertid være billige og tilgængelige for alle. I dag er det europæiske marked yderst vanskeligt at have med at gøre for disse mennesker. Hvert enkelt land har i vidt omfang sine egne forskrifter, og det enkelte sociale system er knyttet til sine egne virksomheder, hvilket betyder, at de samme værktøjer er billige i et land og dyre i et andet. De nye teknologier og handicappedes adgang til disse teknologier på europæisk plan er således en af udfordringerene. Endelig er det fjerede prioriterede indsatsområde adgang til offentlige bygninger.
Som et middel til at støtte integrationen af disse emner i de forskellige politikker har Kommissionen foreslået at udgive en rapport hvert andet år, som gør rede for den udvikling, der er sket i de enkelte medlemsstater, og som fra gang til gang fokuserer på planlægningen og de nye prioriteter, der er valgt. Vi tror, at denne rapport - den første udgives i 2005 - vil være et vigtigt redskab, som kan lægge pres på medlemsstaterne, når de hvert andet år skal gøre rede for og offentliggøre udviklingen på lovgivningsplan og på gennemførelsesplan.
Endelig foreslår Kommissionen, at alle de berørte parter og de vigtigste aktører inddrages endnu mere i dialogen om den politik, der skal udformes, så vi får store og varige ændringer i hele økonomien og i hele samfundet.
Jeg vil gerne udtrykke min glæde over den mulighed, vi får for at gennemføre en undersøgelse, som Parlamentet har bedt om, nemlig om situationen for handicappede, der bor på institutioner. Det er en anden stor gruppe af medborgere med særlige problemer og en anden form for problemer. Denne form for problemer er utvivlsomt langt større i ansøgerlandene.
Forventningerne til handicapåret var store. Jeg synes, vi har set vigtige resultater, især hvis vi - som jeg gjorde opmærksom på i indledningen - tænker på, at disse politikker i høj grad, ja næsten udelukkende, er nationale politikker. Jeg tror dog, at alle de aktiviteter, der er sat i gang af handicapåret 2003, har sat handicapspørgsmålet øverst på den politiske dagsorden hos såvel medlemsstaterne som EU selv. Især har året dog bragt Handicapbevægelsen frem i det politiske rampelys, idet bevægelsen har omsat sloganet "Intet om os uden os " i praksis, det vil sige fremhævet nødvendigheden af deres deltagelse på alle niveauer af planlægningen og beslutningstagningen. 
Mantovani (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, vi er efterhånden nået til slutningen af det europæiske handicapår, der bliver afsluttet i Rom den 5. december under det italienske formandskab, og det var netop EU's formand, som i forbindelse med sin åbningstale ved halvårets begyndelse sendte det, jeg betragter som et stærkt og historisk signal, når det gælder socialpolitikker for handicappede. Han sagde udtrykkeligt, at EU-formandskabet ville gøre en indsats for at lægge grunden til en lovgivning mod diskrimination. Det skal i praksis være et direktiv, som beskytter det nye Europas millioner af handicappede menneskers uafhængighed og ligestilling i alle hverdagens aspekter, og som sikrer dem en fremtid med et ægte håb. I dag har Kommissionen dog stadig ikke udarbejdet en tidsplan for et kommende horisontalt direktiv om handicappedes rettigheder, hvor man ikke kun ser på beskæftigelsen, men også på alle de andre områder i tilværelsen, og den har heller ikke gjort en specifik indsats for at medtage handicappedes rettigheder i politikken, sådan som der står i den sidste meddelelse, der snarere virker som en opremsning af gode intentioner. Vi forstår således ikke, hvordan man skal nå målsætningen om at fremme lige muligheder, hvis disse muligheder kun gælder for visse af livets aspekter såsom arbejdet.
Lad os nævne et par eksempler. Med direktivet om arbejde har Kommissionen den målsætning at skabe fuld beskæftigelse for handicappede, hvilket skal være med til at modvirke diskrimination. Det er fornuftigt og korrekt, men hvordan kommer man ind på arbejdsmarkedet i dag og får et godt og ordentligt arbejde, hvis der f.eks. ikke sørges for en passende undervisning, uddannelse og erhvervsuddannelse af handicappede? Som man kan se, skal integrationen starte på et tidligt tidspunkt, faktisk allerede i skolen. Handicappede er nemlig ikke opdelt i faste kasser eller områder, men er børn, mænd og kvinder, der har ret til en fuldstændig integration og ikke en integration, der er opdelt i områder. Et bevis på dette er, at der stadigvæk er tusindvis af handicappede drenge og piger i Europa, som befinder sig på institutioner i stedet for f.eks. at være hos deres familie. Også koordinationsmetoden kunne være en hjælp for os, men den står der alt for lidt om i meddelelsen.
Til sidst vil jeg sige, at det europæiske handicapår utvivlsomt slutter med et nogenlunde positivt resultat, når det gælder målsætningerne om en bevidstgørelse om handicapspørgsmålet. Jeg tror, at det, der har manglet, er en specifik og effektiv indsats fra Kommissionen, som ikke var hurtig til at reagere på Parlamentets kraftige og overbeviste tilskyndelser og rådsformandskabets opfordringer. Jeg vil slutte af med via kommissæren at opfordre kommissionsformand Prodi til, at han - selv om Kommissionens embedsperiode nu snart er til ende - måske beskæfter sig lidt mere og bedre med et spørgsmål som handicapspørgsmålet, der er af så stor menneskelig, social og kulturel betydning. 

Gillig (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, året 2003 rinder ud, og med det det europæiske handicapår. Det er et perfekt tidspunkt at gøre status på, men også til at indlede overvejelser om den fremtidige fællesskabspolitik på dette område.
Fru kommissær, jeg glæder mig over dette års resultater. Som De håbede, har året været en enestående mulighed for at promovere de handicappedes rettigheder og tage hensyn til deres berettigede krav om at kunne deltage fuldt og helt i det sociale, økonomiske og politiske liv. Den gennemslagskraft, dette år har haft med dets tusindvis af tiltag på nationalt, regionalt og lokalt plan, er betydelig, og det takker vi Dem for.
Men i dag skal vi arbejde videre med disse resultater, og vi skal bruge disse erfaringer som et springbræt til nye foranstaltninger i medlemsstaterne såvel som på fællesskabsniveau. Deres meddelelse afspejler efter min mening disse udfordringer. Det glæder mig, men jeg mener ligesom vores kollega også, det skal siges, at den politiske vilje på dette område skal skærpes yderligere i lyset af de mere forbeholdne medlemsstater. F.eks. skal der i høj grad gøres opmærksom på medlemsstaternes manglende entusiasme omkring omdannelsen af direktivet om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse til national ret, og dette gør, at vi skal yde et endnu større stykke arbejde.
De Europæiske Socialdemokraters Gruppe tager klar stilling på dette område, og mine kolleger og jeg selv er overbevist om, at der skal tages fat på de handicaprelaterede vanskeligheder på en horisontal og integreret måde med udgangspunkt i lovgivningen om lige muligheder for kvinder og mænd.
Vi var stærkt opsatte på at forbedre en række lovtekster. De talte om transport. Jeg vil gerne sige, at for så vidt angår virksomhedernes sociale ansvar, bør holdningen over for handicappede være et kriterium for vurdering af dette ansvar og af de selv samme virksomheders samfundsmæssige værdier.
Det Europæiske Parlament for Handicappede, der afholdt møde i sidste uge, beklagede på samme tid, at dette vigtige år ikke afsluttes med et specifikt europæisk direktiv om handicap. Jo, indsatsen omkring beskæftigelsesspørgsmålet er altafgørende, det kan ingen benægte, men vi vil gerne tro, fru kommissær, at der dér kun er tale om en etape i forbindelse med gennemførelsen af en endnu mere ambitiøs fællesskabsordning.
Jeg vil gerne afslutte dette indlæg om handicapspørgsmålet med en personlig overbevisning, hvilket måske er mere passende her, end når det drejer sig om andre emner. Som vi kan se, er disse lovgivningsmæssige foranstaltninger på europæisk plan ganske uundværlige i lyset af de efterstræbte følgevirkninger, men vi ved også, at det er på nationalt, regionalt og lokalt plan, at en lang række koordinerede politikker skal igangsættes. Disse politikker skal finde deres plads i civilsamfundet via virksomhederne, arbejdsmarkedets parter og underviserne i forbindelse med skolerelaterede spørgsmål.
Fru kommissær, hr. formand, jeg vil gerne afslutningsvis sige, at når det drejer sig om de handicappedes rettigheder, når det drejer sig om deres værdighed, kan vi ikke kun satse på medlemsstaternes velvilje. Vi skal - og det håber jeg, De gør i Deres meddelelse - komme med mere ansporende incitamenter. Fru kommissær, vi sætter vores lid til, at Deres flerårige rapport lægger et effektivt pres på de medlemsstater, som ikke helt følger de retningslinjer, vi anbefaler. 
Lynne (ELDR ).
   - Hr. formand, det glæder mig, at Kommissionen har udarbejdet handlingsplanen om livslang læring, nye teknologier, adgang til bebyggede omgivelser osv., men vi skal gå meget længere.
Som ordfører for det europæiske handicapår lagde vi alle ud med meget store forhåbninger for i år. Vi ønskede positive resultater, og det var faktisk, hvad jeg skrev i min betænkning. Vi er nødt til at mainstreame de handicappedes rettigheder, slippe af med den medicinske handicapmodel en gang for alle og skifte til den sociale og rettighedsbaserede handicapmodel. Vi skal også fremhæve de handicappedes resultater.
Nogle af disse ting er sket, men jeg ville ikke have, at dette blot skulle være et skulderklap til medlemsstaterne for afholdelsen af konferencer i storbyerne, eller for at de blot kunne sige: "Hvor er det vidunderligt, at vi har haft et europæisk handicapår". Vi skal sikre, at de handicappede virkelig står øverst på den politiske dagsorden, og det betyder at beskæftigelsesdirektivet skal gennemføres fuldt ud.
Jeg vil gerne vide, hvilke lande der ikke har gennemført beskæftigelsesdirektivet, hvilke lande der ikke på nogen måde har truffet foranstaltninger til at starte gennemførelsen af direktivet, og hvilke sanktioner Kommissionen agter at pålægge landene for at sikre, at de gennemfører det.
Vi har desuden, som hr. Mantovani og fru Gillig sagde, brug for et særligt handicapdirektiv. Hvis vi ikke får det særlige direktiv, føler jeg i tråd med mange handicaporganisationer, at det europæiske handicapår har været en fiasko. Jeg er ked af at måtte sige det, fordi vi har gjort fremskridt, men uden forpligtelsen til et handicapdirektiv er vi ikke kommet langt nok. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, der er da blevet gennemført nogle vigtige debatskabende initiativer i dette europæiske handicapår, f.eks. kongressen om autisme i Lissabon i denne weekend og Det Europæiske Parlament for Handicappede i Bruxelles i den forgangne uge.
Alle havde dog ventet meget mere, både i EU-regi og på nationalt plan, ikke mindst i mit eget land - Portugal - hvor der er alvorlige sociale problemer, den største fattigdom i EU, omfattende diskrimination og nedskæringer i de offentlige investeringer på social-, uddannelses- og sundhedsområdet, hvilket særlig rammer de handicappede, med det argument, at stabilitetspagtens irrationelle kriterier skal overholdes.
Desværre er vi ved at nærme os afslutningen på dette handicapår, uden at der er sket nogen politiske fremskridt på dette felt, og uden at den forskelsbehandling, som de handicappede udsættes for, og de menneskerettigheder, der tilkommer dem, er blevet sat øverst blandt de forskellige fællesskabspolitikkers prioriteringer. Indtil dét bliver tilfældet, vil der ikke ske nogen virkelig social integration.
Jeg minder om, at allerede den betænkning, som jeg udarbejdede om resultattavlen for gennemførelsen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden, og som Parlamentet vedtog i september, understregede behovet for i det europæiske handicapår at forelægge et forslag til direktiv på grundlag af traktatens artikel 13 med henblik på bekæmpelse af forskelsbehandling. Det er desværre ikke sket. I de tekster, som Det Europæiske Parlament for Handicappede vedtog i sidste uge, lægges der ligeledes vægt på kravet om, at dette nye direktiv bør forebygge, at der opstår nye hindringer, og at det bør fastsætte, at de hindringer, som handicappede møder, fjernes over hele EU. Det ville være godt, hvis det skete hurtigst muligt. Det ville også være godt, hvis direktivet om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv blev omsat i national lovgivning med en bred handicapdefinition og skrappe og effektive sanktioner, hvis bestemmelserne overtrædes. Vi håber, at dette år bliver begyndelsen til en virkningsfuld politisk indsats til støtte for mennesker med handicap og anerkendelse af deres rettigheder. 
Aaltonen (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, det europæiske handicapår er ved at rinde ud, og det er tid for at evaluere resultaterne. Hvad ser vi? Kan et år virkelig gøre nogen forskel? Har vi opnået noget konkret, der kunne bidrage til at indvirke på handicappedes dagligdag og livskvalitet? Jeg håber, at nogle permanente ændringer efter dette år vil afspejles i den måde, hvorpå i hvert fald nogle handicappede klarer deres dagligdag. Et godt eksempel ville være brug af førerhunde i hele Unionen, som sammen med tekniske redskaber og IT ville give et større socialt, uddannelsesmæssigt og erhvervsmæssigt spillerum for mennesker med syns-, høre- eller bevægelseshandicap.
Jeg vil benytte denne lejlighed til at takke kommissær Diamantopoulou for hendes ægte interesse for og befordring af denne sag, som forhåbentlig fortsat vil gøre fremskridt og også vil udstrække sig til de nye medlemsstater, sandsynligvis ved hjælp af EU-finansiering.
Der er imidlertid spørgsmålet om, hvordan man indarbejder tilgængelighed, ikke-forskelsbehandling og fulde borgerlige rettigheder for handicappede i større politiske retningslinjer på alle planer. Lige nu er vi også ved at indføre flere større politikområder for fremtiden. Jeg er involveret i tilpasningen af et forslag til direktiv om offentlige indkøb, og vi forsøger nu at komme til enighed om to vigtige spørgsmål for handicappede og håndhævelsen af deres borgerlige rettigheder. I hvilket omfang kan vi tage hensyn til handicappedes særlige behov, når vi planlægger byggemiljøet og dets andre fysiske aspekter og udvikler transport og andre tjenesteydelser? Et andet vigtigt spørgsmål, der ikke er givet svar på, er kriterierne for produktionsmetoder.
Efter min opfattelse er det også hovedsageligt et spørgsmål om demokrati. Disse to direktiver indebærer, at der skal træffes vigtige beslutninger om, hvor stor de lokale myndigheders beslutningsbeføjelse skal være. Desuden er der med det nye forslag til forfatning en underliggende fare for, at sundhedspleje og andre sociale tjenesteydelser bliver åbnet op for konkurrence. Hvordan ville handicappedes særlige behov i givet fald blive berørt?
Pronk (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i sidste uge havde vi et glimrende Parlament for Handicappede. Jeg så faktisk gerne, at vi alle sammen i videst muligt omfang forsøgte at handle i overensstemmelse med dette parlaments henstillinger. Selv om en stor del af handicappolitikken - navnlig dens behandlingsmæssige side - er national politik, er beskæftigelsespolitik, politik om social udstødelse og politik om det indre marked af største betydning for handicappede. Jeg håber derfor, at Kommissionen ville tage det behørigt i betragtning.
Den vigtigste årsag til, at vi er her i dag, er naturligvis, hvilket flere talere allerede har nævnt, netop dette direktiv. Jeg mener virkelig, at vi burde vedtage det. Hr. formand, der er noget, jeg ikke forstår. Kommissionen har jo altid henvist til, at direktivet ville være for kontroversielt på nuværende tidspunkt, men for to uger siden vedtog De selv, fru kommissær, et udkast til direktiv, som er meget mere kontroversielt end dette. Ved at gøre det har De faktisk fuldstændigt undergravet Deres eget argument. Hvis De er rede til at foreslå meget kontroversielle direktiver på et andet område, bifalder jeg det, for jeg er altid glad, når Kommissionen er modig. Men De burde i det mindste sætte undersøgelserne i gang, så dette forslag kan stilles hurtigst muligt. Det er jo det, vi har anmodet om.
Endelig må vi, som De også nævnte, være meget opmærksomme på de nye medlemsstater. Jeg tror, at der vil gå nogen tid, før vi ved præcist, hvordan politikken bliver ført der. I denne uge blev jeg gjort bekendt med, at visse grupper af handicappede i nogle lande ikke engang er berettigede til identitetskort. Der er stadig meget at gøre der, men det gælder også det nuværende EU, for handicappede er stadig i for høj grad de usynlige borgere, som vi alt for let glemmer.
Weiler (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, vi må vel alle indrømme, at vi har været en anelse overrasket over, hvor succesfuldt dette år har været. Jeg er personligt altid skeptisk, når der bliver udråbt "europæiske år" med samfundspolitiske mål, og man, når året er omme, egentlig ikke kan sige, hvad der er blevet opnået. Det var ikke tilfældet med dette år. Det skyldes måske, at dette år har været noget særligt og frem for alt har været lovende, fordi ngo'er og handicapforbund præsenterede politikerne for idéen. Der har været diskussioner om en lang række emner, hvor de handicappede selv debatterede nationale og europæiske initiativer. Frem for at diskutere om handicappede diskuterede vi med dem.
Også i Tyskland er der kommet gang i en debat, som ud over lovtiltag naturligvis også har som mål at øge bevidstheden omkring emnet. Vi ønsker uindskrænket deltagelse, ikke mere omsorg som stående uden for samfundet, således som det tidligere har været tilfældet. Vi ønsker fuld ligestilling frem for den tidligere nedværdigende medlidenhed, og i stedet for at blive patroniseret af velmenende mennesker ønsker vi ret til selvbestemmelse. Det er der naturligvis brug for lovtiltag til.
Jeg bør måske tilføje, at vi i Parlamentet var enige om, at dette år ikke skulle være en enlig svale, noget, som Kommissionens nye handlingsplan tager op. Rent tidsmæssigt mener jeg, at Kommissionen stadigvæk er en anelse for afventende, for vi bør udnytte det nuværende engagement, der ses overalt, frem for at udskyde tingene to eller tre år. Det glæder mig også, at Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har opnået at få en budgetpost indføjet i budgettet, ikke kun til en undersøgelse, men til en followup på alt det, der er gået godt i det europæiske år.
Jeg vil gerne slutte med et meget godt slogan, som De, fru kommissær, nævnte for nylig, hvor De sagde, at vi bør benytte "Getting on Board" som et slogan. Jeg vil gerne slutte med et slogan for fremtiden, hvor handicappede ikke kun vil "Getting on Board", men også "Staying on Board".
Korakas (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, når EU hele tiden beskæftiger sig - naturligvis kun i form af erklæringer - med handicappede, er det et led i forsøget på at dække over den tragiske omstændighed, som kommer til udtryk i tallet 90 % - og ikke 70 %, som lederne hævder - arbejdsløse i EU, en drastisk stigning i antallet af arbejdsløse handicappede i kombination med en drastisk reduktion de sidste år af antallet af handicappede børn, som går i specialskoler eller -klasser.
I Grækenland går kun 7 % af de handicappede børn i særlige skoler, som er finansieret af forsikringstagerne og ikke af staten. For autistiske børn over 14 år er der ikke et eneste rehabiliteringscenter, og kun få udviklingshæmmede børn modtager en form for undervisning. Af de 2.000 rehabiliteringscentre, der burde være i Grækenland, eksisterer der kun 200 temmelig ringe centre i Athen.
Handicapproblemet er et udpræget klasseproblem. Lige rettigheder til handicappede betyder offentlige, gratis sundheds- og velfærdsydelser, særlig undervisning, hjælpemidler og et værdigt arbejde til alle. Det betyder en anden politik, som EU på grund af sin natur ikke kan føre. Derfor søger man tilflugt til "store løgne", som vi kalder dem i Grækenland. 
Bouwman (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg er igen nødt til at konkludere, som jeg også sagde til Dem ved afslutningen af Det Europæiske Handicapforum, at over praktisk talt hele det politiske spekter anmodes der om et andet direktiv, et bredt direktiv, der er mere vidtrækkende end det direktiv, som endnu ikke er blevet gennemført i medlemsstaterne, og som kun vedrører beskæftigelse og erhvervsuddannelse. Der er ikke nogen god grund til, at dette direktiv hverken er blevet indarbejdet eller gennemført. Begyndelsen af december er sidste frist, og for min skyld kan De godt indlede procedurer mod de medlemsstater, der ikke har gjort noget som helst på det tidspunkt, og med Parlamentets hjælp lægge pres på de medlemsstater. Efter dette skal der imidlertid omgående vedtages et bredt direktiv, ikke kun i form af undersøgelser. Undersøgelser er en begyndelse, det skal der sandelig også gøres noget ved. I mellemtiden vil vi imidlertid gerne have Deres ord for, at dette direktiv faktisk vil blive vedtaget. Det anmodede Det Europæiske Handicapforum også om. De har faktisk det nedskrevne direktiv klar, og vi anmoder om, at der sker fremskridt på det område i mellemtiden.
Andersson (PSE ).
   - Hr. formand, jeg mener ikke, at det europæiske handicapår og det parlamentsmøde, vi havde i forrige uge, skal ses som en afslutning på noget, men derimod som en begyndelse på noget. Der er rejst krav på en række områder, og nu gælder det om at gennemføre dem.
Kommissæren sagde, at mainstreaming skulle gælde handicapspørgsmål. Den opfattelse deler jeg. Handicappolitik er ikke et politisk område, handicapspørgsmål indgår i alle politiske områder. På de områder, hvor EU har kompetence, er handicapspørgsmålene således også et af EU's ansvarsområder. Et af EU's kompetenceområder er f.eks. den frie bevægelighed for personer. Det gælder alle personer, også mennesker med funktionshandicap. Transport er også et af EU's kompetenceområder, og dermed bliver også transport for alle, også for funktionshandicappede, EU's ansvar.
Det er beklageligt, at medlemslandene ikke har gennemført direktivet om ligebehandling af funktionshandicappede på arbejdspladserne. Denne brist må ikke bruges som undskyldning for ikke at komme med direktiver på andre politiske områder. Hvilket signal ville det sende til de medlemslande, som ikke vil gøre noget? Jo, så ville de tænke, at der ikke træffes yderligere foranstaltninger, hvis de ikke gør noget. Vi ved, at der er brug for direktiver, som dækker alle relevante politiske områder, og dem efterspørger vi.
Jeg vil slutte af med at nævne to andre vigtige områder, som bør have mere opmærksomhed i de kommende år. Det ene er de nye medlemsstater. Selv om vi har udfordringer i de nuværende medlemsstater, så er udfordringerne endnu større i de nye medlemsstater. Det andet er fremtidsdebatten. Vi må stille krav om flertalsafgørelser, når det gælder antidiskriminering. Det land, der vil mindst, når det gælder diskriminering, skal ikke kunne sætte dagsordenen. Derfor har vi brug for flertalsafgørelser på dette område.
Koukiadis (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, der er i anledning af det europæiske handicapår blevet stillet mange forslag, der er kommet interessante idéer, og i det hele taget står vi med et righoldigt materiale, som imidlertid skal kontrolleres, hvis vi vil have en integreret politik for handicappede. Dette er det vanskeligste punkt i hele kampagnen. Hvis vi vil være effektive, er vi nødt til at koncentrere vores politik om tre mål.
For det første må vi overbevise forfatningseksperterne om, at det er på tide, vi går over til en ny generation af rettigheder, som anerkendes i landenes forfatninger som en integreret del af de grundlæggende rettigheder. For kun, hvis handicappede anerkendes som indehavere af særlige rettigheder, kan de nyde godt af de grundlæggende rettigheder, som generelt anerkendes alle borgere.
For det andet må vi overbevise finansministrene om, at udgifterne til gavn for handicappede ikke skal betragtes som penge, der er brugt, men som en investering i menneskelige ressourcer, således at der er tale om produktive udgifter. Det vil åbne døren for, at der kan træffes de nødvendige foranstaltninger til at stoppe udelukkelsen af disse personer.
Sidst, men ikke mindst, er det vigtigt at starte en kampagne for at få overbevist også de øvrige borgere om, at handicappedes problemer ikke vedrører en konkret samfundsgruppe, men hele samfundet, hvis vi ønsker et samfund med samhørighed og med en bedre levestandard. Det er med andre ord nødvendigt at bryde den ligegyldighed og i mange tilfælde den negative holdning, som vores medborgere har over for disse personers særegenheder. Kun hvis det bliver et fælles problem, kan der findes en god løsning på problemet med handicappede.
Især for beskæftigelsesområdet må virksomhedsejerne overbevises om, at de vil blive rigeligt belønnet for deres indsats, hvis de vælger at træffe foranstaltninger til støtte for disse personer og anvender dem i virksomhederne. For som erfaringerne har vist indtil nu, er disse personer de mest loyale arbejdstagere, virksomhederne kan få.
Til sidst vil jeg gerne takke Dem for det initiativ, De har taget, og det program, De har annonceret, men jeg vil tilslutte mig de øvrige medlemmer og gøre opmærksom på, at hvis programmet skal give resultater, skal det integreres allerede nu og omfatte lovforanstaltninger. 
Bowis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i år bør vi fremhæve problemerne, men også fejre de mennesker, der lever med et handicap, ikke kun genier som Beethoven, Milton, Van Gough og Stephen Hawking - men også dem, der ikke er kendt. Der er f.eks. drengen fra Nordengland, der havde indlæringsvanskeligheder og blev afskrevet af uddannelsessystemet, men som efterfølgende viste sig at være et musiktalent. Mens han, havde han haft et job i industrien, ikke havde været i stand til at læse sikkerhedsskiltene, gik han videre til at spille i orkestret i Covent Garden. Der er også danseren, der trænede på Ballet Rambert School. Hun var fuldstændig døv, men lærte at danse gennem rytmen i sine fødder og gik videre til at danse med den portugisiske nationale ballet. Jeg kendte en lille, skrøbelig 23-årig pige, der hele livet var lænket til en kørestol og havde gennemgået 26 operationer, der reddede hendes liv. Hun var trainee i SHARE-fællesskabet. Hun besluttede at skubbe en kørestol med sponsorstøtte og fik selv hjulene til at køre rundt med sine små hænder. Som hun sagde, var det første gang i sit liv, at hun havde mulighed for at hjælpe andre handicappede.
Folk kan og vil skabe resultater trods alvorlige fysiske og psykiske handcap. For ganske få betyder det succesrige karrierer inden for erhvervslivet, politik, kunst eller de liberale erhverv. For de fleste betyder det flere lokale, private, hjemlige resultater: at klare livet og være en del af dem, man omgiver sig med. Vi har pligt til at hjælpe, ikke på en påtrængende eller indtrængende måde, men ved at fjerne de juridiske, fysiske og psykiske hindringer. De har modet. De fortjener muligheden og værdigheden fra os.
I regeringen var jeg i stand til at indføre et system med direkte betaling, så socialforsorgen ikke sørgede for en person, der ønskede den tilsvarende sum udbetalt til at købe ydelserne fra en leverandør efter eget valg. Betaler man selv for ydelserne, måltiderne, transport osv., bestemmer man selv, man har en form for værdighed og uafhængighed, som alt for ofte mangler i forholdet mellem offentlige instanser og borgerne. Det er i den retning, vi skal bevæge os i år. 
Moraes (PSE ).
   - Hr. formand, jeg blev ikke overrasket over, at det europæiske handicapår blev en succes. Alle, der har besøgt og talt med ngo'er, aktivister, og samfundsgrupper, som jeg har gjort i min valgkreds, ved, at de mennesker, der repræsenterer vores 37 millioner medeuropæere, er helt afklaret omkring det, de kræver af os.
Jeg fik i weekenden at vide af en af grupperne i min valgkreds, at de glæder sig over, at der følges op på det europæiske handicapår, men at de ønsker klarhed over, hvad det omfatter. Som hr. Bouwman sagde, blev de lovet et beskæftigelsesdirektiv, der skulle gennemføres i medlemsstaterne, men stadig halter medlemsstaterne efter. Dermed ikke være sagt, at Kommissionen og vores kolleger ikke presser på i de medlemsstater for at gennemføre beskæftigelsesdirektivet med de handicapbestemmelser, men det gennemføres ikke. De er derfor bekymrede for, at gennemførelsen kommer til at mangle på andre områder. De ønsker handling snarere end ord efter 2003. 
Karlsson (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, alle menneskers ligeværd er grundlæggende for EU. Sådan lyder det i det mindste i de højtidelige taler. I handling er sagen imidlertid en anden. Det europæiske handicapår går mod sin afslutning. Projektørlyset har være rettet ud over det sædvanlige mod de funktionshandicappedes situation i årets løb. Det har peget på mange brister. Det er udmærket, at disse brister bliver synlige, men der skal også gøres noget ved dem.
Alle menneskers ligeværd skal derfor også være målestokken for, hvad der skal gøres. Der er stadig personer med funktionshandicap, som diskrimineres. Det gælder ikke enkelte tilfælde, men er mere reglen end undtagelsen. Det handler om muligheden for at klare sig i hverdagen. Mangler på jobbet, problemer i butikken, på posthuset og i banken, i bussen, toget og flyet. Det handler om muligheden for at bruge aviser, TV og radio, muligheden for at benytte offentlig service. Ja, der findes masser af vanskeligheder for mennesker med funktionshandicap, og dette tydeliggør, at der nu er brug for et nyt, bredt direktiv for funktionshandicappedes rettigheder.
Casaca (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, vi er, som det allerede er blevet sagt her, i slutfasen af dette europæiske handicapår, og jeg vil også gerne tilslutte mig dem, der har talt for et tværgående EU-direktiv om dette spørgsmål, men jeg vil dog også gerne sige, at det europæiske handicapår faktisk har været en strålende succes denne gang. Det har været en strålende succes, fordi man aldrig har talt så meget og så mange steder om dette spørgsmål, og der er aldrig før blevet skabt så stor klarhed om det, som vi alle sammen skal gøre, på alle ansvarlighedsniveauer, hvor vi end befinder os i EU. Det har med andre ord været en stor succes. Det er første skridt fremad, som det her er blevet sagt, hvorfor jeg gerne vil afslutte denne debat med et stænk af den optimisme, som jeg føler særdeles påkrævet. 
Diamantopoulou,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke Parlamentets medlemmer for det engagement og den iver, hvormed de i hele denne periode selv har støttet indsatsen og fungeret som en drivkraft for at fremme spørgsmål, der vedrører handicappede. Jeg vil dog tillade mig også at give udtryk for skuffelse over en særlig kritik, som er blevet fremsat. Jeg tror ikke, retten til at give udtryk for skuffelse er forbeholdt medlemmerne af Europa-Parlamentet. Kommissærerne må også give udtryk for skuffelse en gang imellem. Jeg skal straks forklare, hvad jeg mener.
Jeg har gentagne gange støttet kravet om et horisontalt direktiv. Jeg har også forklaret årsagerne - som jeg skal vende tilbage til - til, at man ikke har kunnet stillet forslag herom på nuværende tidspunkt. Jeg vil dog gerne have, at vi fokuserer på det, der er sket, alle de politikker, som er blevet udviklet, alle de kampe, der er kæmpet, for jeg kan forsikre Dem om, hr. Pronk, at jeg i hvert fald synes, at jeg har udvist stort mod - alt det mod, min stilling tillader - ved at foreslå de direktiver, som er blevet foreslået, og jeg kan forsikre Dem om, at det ikke har været let. Da jeg forelagde dem for Kommissionen, var der ledere i den offentlige administration, som satte deres stilling på spil i et væddemål om, at de aldrig ville gå igennem i Kommissionen. De blev vedtaget med det krævede flertal på 12 stemmer. Og da de kom til Rådet, var der offentlige erklæringer om, at direktiverne ikke havde én chance ud af 100 for at blive vedtaget. Direktiverne blev imidlertid vedtaget på rekordtid. Og de pågældende direktiver er i dette øjeblik - for at være mere konkret direktivet om arbejdspladsen - en stor satsning fra vores, de europæiske organers, side over for de nationale myndigheder. Jeg har i de sidste to år været i kontakt med alle ministrene i alle medlemsstaterne. Jeg har nedsat en ekspertgruppe, som har beskrevet problemerne med gennemførelsen af disse direktiver i hvert enkelt land. Disse problemer er ikke kun et spørgsmål om politisk vilje. Der er ikke tale om, at ministrene eller nogle af regeringerne nægter at gennemføre noget, som de er gået med til for tre år siden. Der er forfatningsmæssige problemer, der er politiske problemer, og der er juridiske og økonomiske problemer. Det skyldes, at det er første gang, vi har et sådant direktiv på europæisk plan, og flertallet af medlemsstaterne har ikke haft de grundlæggende erfaringer med gennemførelsen og slet ikke med omsætningen til landenes egen lovgivning.
Der er nu en måned, til lovgivningen skal være gennemført - og derfor, hr. Bouwman, har jeg ingen muligheder for at indbringe landene for domstolene, først når december måned er gået, kan De kontrollere, om Kommissionen gør sit arbejde. Der er en måned, til fristen udløber, og kun to lande har vedtaget lovgivningen. Vi taler ikke om gennemførelse. Vi taler om vedtagelse af lovgivning. Og der er mange lande, hvor man ikke engang har formuleret et lovudkast. Det skyldes, at der er store vanskeligheder i parlamenterne. Sådan er situationen altså i dag.
Målet, det politiske mål, bør være at koncentrere os om vedtagelsen af det, vi er blevet enige om. Og jeg vil opfordre Dem som medlemmer af Europa-Parlamentet til det samme, som jeg gentagne gange har opfordret Handicapbevægelsen til, nemlig at give dette spørgsmål førsteprioritet i de enkelte lande. Regeringerne bør kritiseres for ikke at opfylde deres forpligtelser. Der bør være en offentlig dialog om, hvorfor vi ikke gennemfører den europæiske lovgivning. Der var nogle medlemmer, der sagde, at det eneste, vi gør i EU, er at komme med store ord og pæne beslutninger, meddelelser og konferencer. Jeg har talt om lovgivning. Jeg skal fortælle Dem, hvad vi har gjort i praksis med hensyn til mainstreaming i de to år, der nu er gået.
Med kommissæren for konkurrence, hr. Monti, giver vi for første gang undtagelser fra statsstøttereglerne og tillader tilskud til handicappede arbejdstagere. For første gang gør vi en undtagelse med hr. Bolkestein, kommissæren for det indre marked, med hensyn til moms på værktøj, der anvendes af handicappede. For første gang forelægger fru de Palacio en lovgivning, der drejer sig om adgang til transport for handicappede, og sammen med hr. Liikanen er vi ved at arrangere hele programmet med e-accessibility, det vil sige adgang for handicappede til det elektroniske område. Og vi må konstatere, at dette i mange tilfælde kræver balancegang med hensyn til subsidiaritet.
Hvis vi skal tale om indholdet af det foreslåede direktiv, vil jeg bede Dem huske på, hvilke områder ud over beskæftigelse, der er tale om, nemlig uddannelse, sundhed og velfærd, de sociale systemer og understøttelse, skatter og afgifter og, som hr. Mantovani nævnte, spørgsmålet om deltagelse i politik. Som sagt har jeg talt med alle ministrene også om disse spørgsmål, for at vi kan se, hvordan vi forbereder det næste skridt. Jeg vil overlade til Dem at vurdere uddannelsesministrenes reaktioner med hensyn til europæisk lovgivnings indblanding i uddannelse og sundheds- og socialministrenes reaktioner med hensyn til europæisk lovgivnings indblanding i sundhed, velfærd og sociale systemer. Jeg synes, at skatte- og afgiftsspørgsmålet er langt lettere, og spørgsmålet om europæisk lovgivning om handicappedes deltagelse i medlemsstaternes politiske systemer finder jeg helt umuligt.
Når jeg omtaler de enkelte politikker, er det, fordi jeg gerne vil vise, hvor vanskeligt det andet skridt er. Nemlig et direktiv, som vedrører alt, hvad der ligger uden for beskæftigelse, når vi i forvejen slet ikke er i stand til at gennemføre den første lovgivning.
Hr. Pronk kritiserede mig for, at jeg viste mod, og for, at jeg med så store konflikter stillede forslag til artikel 13 om ligestilling af de to køn, og for at jeg havde argumenter for det ene spørgsmål og ikke for det andet. Det skal jeg forklare Dem, hr. Pronk. Lovgivningen om kønnenes ligestilling på arbejdspladsen har en 30 år lang historie. I 30 år har vi lovgivet på europæisk plan, gennemført, forbedret, vendt tilbage til og samarbejdet, og i dag foretager vi en total omstrukturering, en omarbejdning af lovgivningen om kønnenes ligestilling, så vi nu tager det næste skridt. Og hvad det næste skridt angår, tror jeg, alle Parlamentets medlemmer har fulgt ikke konflikten, men det rasende angreb, som fandt sted allerede, da forslaget blev annonceret. Her er det ikke et spørgsmål om mod. Jeg mener også, at det har sine positive sider, når en politiker bringer konfliktfyldte spørgsmål op. Det er et spørgsmål om ansvar at vide, i hvor høj grad det, man foreslår, gennemføres. Og jeg forsikrer Dem om, at det slet ikke var svært at være den gode kommissær, mens alle de andre var de onde kommissærer, som ikke ville acceptere det pågældende direktiv.
Jeg tog lidt mere tid, men efter et handicapår og efter fire år, hvor handicappolitikken har stået øverst på den europæiske dagsorden med konkrete landvindinger og ikke kun med ord, men med lovgivning og politikker, som ændrer de europæiske borgeres dagligdag, finder jeg det virkelig uretfærdigt, hvad fru Lynne sagde om, at det vil være en fiasko, hvis der ikke kommer et forslag til direktiv. Den udtalelse kan jeg ikke acceptere. 
Formanden.
   - Mange tak, fru Diamantopoulou.
Forhandlingen om redegørelsen fra Kommissionen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0369/2003) af Liese for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets beslutning om ændring af Rådets beslutning 2002/834/EF om vedtagelse af et særprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration: "Integration og styrkelse af det europæiske forskningsrum" (2002-2006) (KOM(2003) 390 - C5-0349/2003 - 2003/0151(CNS)). 
Busquin,
    Hr. formand, mine damer og herrer, det glæder mig, at vi har fået lejlighed til at komme ind på et emne, som Parlamentet altid har udvist stor interesse for.
Allerførst vil jeg gerne takke ordføreren og samtlige medlemmer af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi for kvaliteten af deres arbejde. Derudover vil jeg også gerne takke ordføreren og medlemmerne af Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked.
I økonomien i det vidensamfund, som Unionen har sat sig som mål at udvikle i Europa, spiller videnskabelig forskning og teknologisk udvikling pr. definition en fremtrædende rolle. Mere end nogensinde før hviler såvel virksomhedernes konkurrencedygtighed som de europæiske borgeres livskvalitet på de videnskabelige fremskridt og deres anvendelse.
Det er ofte - og med rette - blevet sagt, at det nye århundrede bliver et århundrede for biovidenskab og -teknologi. Forskning i embryonale stamceller ser ud til at have afgørende betydning for, at vi kan få større viden om livets allerførste faser. Denne forskning har endvidere vigtige medicinske applikationer som f.eks. behandling af hidtil uhelbredelige sygdomme, herunder degenerative sygdomme - f.eks. kræft og Alzheimers sygdom - som i større og større grad tynger det europæiske samfund økonomisk og menneskeligt. På kortere sigt vil forskning i embryonale stamceller give forskerne bedre indsigt i celledifferentierings- og celledelingsprocessen, som er de væsentligste processer i forbindelse med skabelsen af liv og visse sygdommes frembrud, hvilket giver mulighed for at gøre fremskridt inden for andre forskningsområder. 
Dette forskningsarbejde vinder ved at blive gennemført på europæisk plan, hvor værditilvæksten i kraft af samarbejdet er markant. Samarbejdet mellem hold fra de forskellige medlemsstater giver således en bedre anvendelse af de nødvendige ressourcer og gør, at man hurtigere når frem til de bedste resultater til fordel for det videnskabelige samfund og de europæiske patienter.
Jeg vil først tale om dette samarbejdes institutionelle kontekst. Det forslag, Kommissionen fremsatte den 9. juli 2003, var en opfølgning på Rådet af 30. september 2002, hvor der blev fastlagt særprogrammer for gennemførelsen af det sjette rammeprogram for forskning. Det blev aftalt, at Kommissionen skulle fremlægge et lovgivningsmæssigt forslag om ændring af særprogrammet "Integration og styrkelse af det europæiske forskningsrum" og opstille en ramme for forskning i embryoner og humane embryonale stamceller.
Kommissionen har således foreslået en række principper, en ramme med meget strenge, klare og gennemsigtige betingelser af både videnskabelig og etisk karakter, som har til formål at regulere finansieringen af forskningsprojekter med overtallige humane embryoner til udvikling af nye stamcellelinjer. Kommissionen mener, at den er kommet med et ansvarligt forslag, som sikrer en god balance mellem på den ene side forskningsbehovene og patienternes forventninger og på den anden side forsikringen om, at forskningsarbejdet udføres under overholdelse af de strengeste etiske regler. Hvis der fastsættes endnu strengere betingelser end de af Kommissionen fastsatte, betyder det i praksis, at dette forskningsarbejde forbydes, selv om det er tilladt ifølge Parlamentets og Rådets eksisterende beslutninger om rammeprogrammet og dets særprogrammer. 
Jeg vil gerne understrege, at det ikke er vores opgave at opstille etiske regler for stamcelleforskning i Europa. De foreslåede betingelser vedrører udelukkende det sjette rammeprogram og ikke de nationale lovgivninger. Forskningsarbejdet vil aldrig blive finansieret i et land, hvor det er forbudt.
Med de foreslåede betingelser har Kommissionen villet sende et klart signal til dem, som eventuelt er forbeholdne over for denne type forskning. Kommissionen foreslår, at der kun må anvendes overtallige embryoner, der er produceret inden den 27. juni 2002. Formålet med denne tidsmæssige begrænsning er at forhindre, at fællesskabsfinansieringen kunne være et incitament til produktion af yderligere overtallige embryoner med sigte på forskning i forbindelse med in vitro-befrugtning. 
Jeg vil endvidere gerne understrege, at finansieringen af forskning i embryonale stamceller supplerer finansieringen af forskning i voksne stamceller. Det er nødvendigt at forske i begge celletyper, navnlig fordi deres egenskaber er forskellige, ligesom de påtænkte medicinske applikationer.
Til gengæld er det også vigtigt at få rådighed over nye embryonale stamcellelinjer, eftersom de hidtil eksisterende er fåtallige, for størstedelens vedkommende af dårlig kvalitet og - skal det understreges - produceret uden for Europa og patenterede, hvorfor der er store udgifter forbundet med tilvejebringelsen af disse, selv til forskningsarbejde. Under disse omstændigheder er det i Europas interesse at udvikle sin egen kapacitet.
Afslutningsvis vil jeg gerne minde om, at de tre institutioner har forpligtet sig til at nå frem til en beslutning inden årets udgang, og i den forbindelse regner jeg naturligvis stærkt med Parlamentets støtte.
Liese (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, det emne, vi behandler i dag, berører mange mennesker. Følelserne er kommet i kog i de seneste uger. Mange borgere i Europa afviser forskning med humane embryonale stamceller af principielle etiske grunde. Andre går ind for en sådan forskning, og det meget glødende.
Kommissær Busquin sagde med rette, at vi ikke er her for at afgøre, hvor pålidelig denne form for forskning er, og derfor ikke berører national lovgivning, hvilket også er præciseret i udvalgets ændringsforslag 1. Vi træffer kun afgørelse om, hvad EU vil finansiere på dette område. Jeg anmoder derfor alle medlemmer af Parlamentet om at være forsigtige med ordvalget. Det drejer sig ikke om at forbyde noget, men om hvorvidt EU's budget skal finansiere det eller ej.
Ifølge Rådets afgørelse af 30.09.2002 skal der inden udgangen af indeværende år træffes afgørelse om brugen af humane embryoner og embryonale stamceller under det sjette forskningsrammeprogram. Her vil jeg gerne anføre det første kritikpunkt, som også er anført i de ændringsforslag, som udvalget har vedtaget, for Kommissionens forslag behandler kun produktion af humane embryonale stamceller af humane embryoner. Det indeholder ingen omfattende regler for forskning med embryoner og embryonale stamceller. Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har vedtaget en række ændringsforslag, som helt klart tager stilling til forskning med embryoner og embryonale stamceller. Jeg appellerer stærkt til Rådet om at behandle begge aspekter i det videre forløb, så bliver det helt sikkert lettere at finde et kompromis.
Et meget vigtigt ændringsforslag fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi er ændringsforslag 6, som udvalget vedtog med et stort flertal, og som konstaterer følgende: "Ifølge langt størstedelen af forskerne er det af rent videnskabelige årsager ikke muligt at transplantere humane embryonale stamceller til patienter i løbet af den periode, der er fastsat for det sjette forskningsrammeprogram (indtil udgangen af 2006), fordi denne metode i overvejende grad stadig kun befinder sig på det grundlæggende forskningsniveau, og de risici, patienten løber ved at få foretaget en sådan transplantation, derfor er uoverskuelige." Som dette ændringsforslag gør det klart, kan vi ikke komme med overdrevne løfter om at kunne helbrede alting. Den embryonale stamcelleforskning befinder sig på et meget tidligt stadium, og kræftrisikoen forbundet med transplantation til patienter byder os at være meget meget forsigtige her.
Hvis transplantation til patienter ikke er mulig, hvorfor mener udvalget så alligevel, at vi bør støtte denne forskning? Det præciserer ændringsforslag 7, 17 og 18, hvori vi gør det klart, at det egentlige mål med vores bestræbelser er forskning og behandling af patienter med voksne stamceller, men ud fra en ren videnskabelig synsvinkel lader det til, at vi har brug for den embryonale stamcelleforskning for at videreudvikle forskningen med voksne stamceller. Ikke desto mindre må vi naturligvis ikke glemme det egentlige mål, og derfor kræver vi i vores ændringsforslag, at forskning i voksne stamceller skal prioriteres.
Det har allerede ført til konkrete positive resultater hos konkrete patienter - konkrete positive resultater, i det mindste på forsøgsbasis, i behandlingen af knogle- og bruskskader, leukæmi, hjerteanfald, inkontinens og sågar Parkinsons sygdom. Derfor skal vi prioritere dette område.
Som De vil vide, har jeg i løbet af debatten hidtil altid hørt til dem, som har næret grundlæggende betænkeligheder ved forskning med humane embryonale stamceller generelt. Alligevel tror jeg, at Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har opnået et godt kompromis på de fleste punkter, hvorfor jeg vil forsvare udvalgets holdning på de fleste punkter. Det gælder dog ikke for ændringsforslag 10, hvor udvalget nedstemte mig og vedtog en formulering, som støtter fremstilling af nye embryonale stamcellelinjer og forskning i selve embryonerne.
Det er min personlige opfattelse, at det ikke er et klogt forslag, og at det ville være bedre at støtte hr. Nisticòs ændringsforslag, 25 og 24, hvorefter vi absolut bør støtte forskning i embryonale stamceller, men ikke produktion af nye stamcellelinjer. Jeg tror, at det er et godt kompromis, som også kan blive vedtaget af Rådet, hvilket ville skabe klarhed én gang for alle.
Det må også præciseres, at De, hvis De støtter hr. Nisticòs forslag, støtter regler for offentligt støttet forskning, som er mere vidtgående og mere liberale end dem, der gælder for offentligt støttede forskere i USA. Derfor tror jeg ikke, at man kan sige, at denne tilgang er restriktiv eller skadelig for forskningen. Jeg anmoder Dem derfor om at støtte hr. Nisticòs ændringsforslag, 24 og 25.
Gargani (PPE-DE ),
    Hr. formand, jeg vil fremsætte to bemærkninger - en moralsk og en juridisk - til denne forhandling om et yderst følsomt emne, og jeg vil gøre rede for sammenhængen mellem de to spørgsmål.
Embryoner er menneskeliv i enhver henseende. Det er efterhånden en fastslået kendsgerning, og det er en kendsgerning, som vi gerne vil understrege kraftigt. I Nice-chartret om grundlæggende rettigheder anerkendes disse rettigheders værdighed - den fysiske og mentale integritet - og der eksisterer således en moralsk pligt til at beskytte embryoner som menneskeliv, uanset hvordan de er opstået. Heraf følger, at det udelukkende er berettiget at foretage forsøg, hvis de foretages i individets eller embryonernes interesse, og der er ikke nogen forklaring eller formildende omstændigheder for at afveje interesserne mod et spørgsmål, som vedrører individet - individets grundlæggende rettigheder - og samfundet. De er vigtigere end en sådan afvejning, for der er ingen tvivl om, at beskyttelsen af de ukrænkelige og grundlæggende rettigheder har forrang.
Der må således ikke finde destruktive forsøg sted, og som konsekvens heraf kan der heller ikke finde nogen offentlig finansiering sted af forsøg, der blot slår den opfattelse fast, at embryoner er en samling celler uden nogen iboende værdi og uden bioetisk betydning som menneskeliv. Sådan som det blev sagt, må stamceller til gengæld godt udtages fra navlestrengen, fra voksent væv eller fra føtale celler fra spontane aborter, så der kan gøres en indsats mod alvorlige sygdomme. Det moralske ansvar hænger således sammen med sådanne undersøgelser og behandlingsformer.
Der er dog ikke udelukkende tale om moralske grunde. De moralske grunde fører nemlig til nogle juridiske grunde, som det udvalg, jeg har den ære at være formand for, har påpeget, og som det har gjort Parlamentet opmærksomt på. EU respekterer den nationale identitet, og derfor glæder det mig at høre ordføreren sige, at vi ikke skal gribe ind i medlemsstaternes lovgivning eller den kulturelle mangfoldighed. Fællesskabsretten går forud for den nationale ret og går således også forud for medlemsstaternes grundlæggende ret. Selv om fællesskabsretten har forrang på mange områder, kan den ikke have det på alle områder i den almindelige lovgivning, eftersom der er en grænse, hvilket forfatningsdomstolene i Italien, Tyskland og mange andre lande har slået fast flere gange, da disse grundlæggende rettigheder skal respekteres og går forud for fællesskabsretten. Derfor kan der naturligvis ikke finde en generel finansiering sted fra Fællesskabets side - hvilket vi var inde på i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked - og med min tale her i Parlamentet ønsker jeg at støtte denne teori. 
Nisticò (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg satte pris på det glimrende arbejde og den fantastiske dygtighed, som vores ordfører, Peter Liese, har udvist. Med udgangspunkt i en ret ufleksibel holdning forsøgte han i samråd med ikke bare undertegnede, men også hele PPE-DE-Gruppen at nå frem til et kompromis, der var så velafbalanceret som muligt, på et yderst vanskeligt område af stor etisk betydning, nemlig brugen af humane embryoner og humane embryonale stamceller i forskningsprojekter under det sjette rammeprogram. Som forsker kan jeg naturligvis kun gå ind for videnskabens fremskridt, som først og fremmest er til gavn for de patienter, der i flere år har håbet på nye helbredelsesteknikker - hvilket man allerede har været inde på - og kontrollen med invaliderende og undertiden uhelbredelige sygdomme som Parkinsons syge, beskadigelser af rygmarven, der kan føre til paraplegi og tetraplegi, Alzheimers sygdom osv.
Derfor vil jeg gerne takke kommissær Philippe Busquin for den enorme indsats, han har gjort for at nå frem til et kompromis, der bestemt ikke var let. Jeg kan fortælle, at det nationale udvalg for bioetik, som professor Francesco D'Agostino er formand for, for nylig slog fast - også efter specifik anmodning fra Italiens ministerium for videnskabelig forskning - at udtagelsen af stamceller til behandlingsformål fra embryoner, der ikke længere kan implanteres, er etisk korrekt.
Den beslutning, som vi skal træffe her på plenarmødet, drejer sig udelukkende om finansieringen af det sjette rammeprogram og vedrører således en ret kort periode. Jeg har dog god grund til at mene, at det ændringsforslag, som blev godkendt af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, og som tager sigte på finansiering af forskning, hvor der anvendes overskydende embryoner, ikke bliver enstemmigt vedtaget af Rådet, hvilket giver risiko for en mindretalsblokering og en forlængelse af det nuværende moratorium. Det ville gå endnu hårdere ud over den offentlige forskning i Europa, eftersom vi ville forblive i den nuværende situation med usikkerhed og manglende regulering.
Derfor har jeg udarbejdet et nyt kompromisforslag med det formål at forene de videnskabelige krav og de etiske principper. Med mit forslag - som PPE-DE-Gruppen i øvrigt har stillet - forbyder man nemlig på den ene side at finansiere forskningsprojekter, hvor der anvendes overskydende embryoner, men på den anden side må forskerne til deres forsøg anvende humane embryonale stamceller og stamcellelinjer, som allerede er til rådighed på laboratorierne, og som er blevet udtaget fra overskydende embryoner inden 27. juni 2002.
Efter min mening er det den eneste måde, hvorpå vi kan give forskere lov til at foretage de indledende, komparative undersøgelser, der er nødvendige for anvendelsen - eller den manglende anvendelse - af embryonale stamceller. Derfor håber jeg, at Parlamentets afstemning i morgen bliver præget af fornuft og ikke af følelser eller fordomme, hvilket først og fremmest kommer patienternes sundhed til gavn. 
Bowe (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er enig i meget af det, der er blevet sagt hidtil. Det har været en vanskelig betænkning, der vækker stærke følelser, og der er ikke europæisk enighed om spørgsmålet.
Anvendelsen af humane embryoner til at skabe humane embryonale stamcellelinjer og forskningen med humane embryoner er omstridt, men vi har drøftet spørgsmålene og er nået til enighed i betænkningen af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. Jeg har måttet ændre mine synspunkter omkring emnet - de er ret liberale - for at nå til enighed, og jeg ved, at hr. Liese også har ændret sine.
Jeg er imidlertid foruroliget over, at mange ændringsforslag, som i udstrakt grad blev forkastet i Industriudvalget, nu stilles på ny. Jeg vil gerne henstille til mine kolleger, at de tænker sig om. Vi har et ret godt kompromis, som vi bør støtte. Afstemningen i Industriudvalget var fornuftig og rigtig.
Et par ændringsforslag skal tages op. En række kolleger har forsøgt at genindføre en meget restriktiv frist for anvendelsen af overtallige embryoner, der er et meget alvorligt problem. Det betyder, at man for at skabe nye stamcellelinjer skal bruge aldrende overtallige embryoner, som ikke er i bedste form. Accepterer man denne restriktive frist, vil der uundgåeligt blive ødelagt flere embryoner for at skabe nyttige og levedygtige stamcellelinjer. Det betyder, at hvis man begrænser sig til kun at bruge eksisterende stamcellelinjer, der er skabt før den af hr. Nisticò m.fl. angivne dato, vil man være begrænset til at bruge aldrende stamcellelinjer fra USA, der er produceret ved hjælp af proteiner fra mus, og det er ikke passende til behandling af mennesker. Den fælde er USA faldet i, og det bør vi tage ved lære af. Vi bør også bide mærke i, at forskere allerede rejser fra USA til Det Forenede Kongerige og Asien for at undgå de problemer, der opstår som følge af indførelsen af en frist.
Jeg ville personligt foretrække, at der ikke sættes en frist, men jeg tror, at det, Kommissionen foreslår, er den maksimalt praktisable grænse. Ordføreren siger, at der ikke umiddelbart er udsigt til behandling af patienter. Det kan han have ret i, hvis han får genindført denne restriktive frist.
Jeg vil gerne appellere til Parlamentet om at støtte Industriudvalgets foreslåede kompromis og ikke støtte restriktive frister. Forskning i stamceller vil hjælpe millioner med Alzheimers, Parkinsons og sukkersyge. Nogle kender vi personligt, og nogle er faktisk kolleger her i Parlamentet.
Stem for sund fornuft i morgen og på onsdag. 

Plooij-van Gorsel (ELDR ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, denne forhandling drejer sig ikke om, hvorvidt EU bør tillade forskning, der indebærer anvendelse af stamceller og embryoner. Holdningen varierer fra medlemsstat til medlemsstat og er et subsidiaritetsspørgsmål, og Parlamentet har ikke noget at skulle have sagt i den sag. Vi bør koncentrere os om spørgsmålet om, hvorvidt stamcelleforskning, der udføres i EU's medlemsstater, kan finansieres med midler fra det sjette rammeprogram.
I september 2002 var dette spørgsmål også et forhandlingsemne mellem Kommissionen, Rådet og Parlamentet under drøftelserne om det sjette rammeprogram. På det tidspunkt blev der indgået et kompromis, og Parlamentet stemte for det. Vores holdning er derfor utvetydig. Takket være kompromiset er det muligt at finansiere stamcelleforskning med fællesskabsmidler i de medlemsstater, hvor en sådan forskning er tilladt. Siden er der blevet indført et moratorium efter anmodning fra nogle få medlemsstater. Med virkning fra september 2003 er europæisk finansiering af stamcelleforskning blevet stoppet, indtil Kommissionen stiller et nyt forslag.
Nu har vi Kommissionens forslag, og jeg anmoder indtrængende mine kolleger i Parlamentet om at støtte det. Det er jo i overensstemmelse med vores holdning fra september 2002, og derfor sikrer det sammenhæng. Ordføreren hr. Liese har forsøgt at underminere Parlamentets holdning på skandaløs vis ved under diskussionerne i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi at stille yderst restriktive ændringsforslag, som praktisk talt umuliggør embryonal forskning i EU. Ikke nok med at han har indført en slutdato, efter hvilken stamcellelinjer, der er produceret før den dato, ikke kan anvendes, han har også begrænset forslagets anvendelsesområde ved kun at tillade forskning i eksisterende stamcellelinjer. Han har udelukket udviklingen af nye stamcellelinjer fra overtallige embryoner til trods for, at det er på netop det felt, at EU skulle opnå forskningserfaring. Heldigvis har Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi gået ind for sammenhæng og forkastet størstedelen af hr. Lieses ændringsforslag.
Caudron (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hvis der er en ting, der er meget kendetegnende for ordføreren Peter Liese, er det - ud over hans intelligens og arbejdskapacitet - hans stridslyst. Under behandlingen af det sjette rammeprogram kæmpede han således imod al forskning i embryonale stamceller. Og han tabte. Et par uger efter Parlamentets afstemning frøs Ministerrådet uberettiget bevillingerne til disse forskningsaktiviteter. Peter Liese fik til opgave at udarbejde en betænkning om samme emne, og mens han foregav at være på jagt efter et kompromis, fremsatte han en række ændringsforslag med henblik på at sætte en stopper for al forskning på dette område. Han tabte stort i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi og lagde navn til en betænkning, som han gerne så afvist, og som blev vedtaget mod hans anbefaling. Peter Liese har derfor de samme intentioner her på aftenens plenarmøde. Over for hans anstrengelser er der kun en fornuftig og afbalanceret vej, og det er at støtte Kommissionens kompromistekst, som ligger ganske tæt op ad det kompromis, Parlamentet stemte for ved vedtagelsen af det sjette rammeprogram. Derfor skal vi stemme imod alle de ændringsforslag, der fordrejer kompromiset og ændrer dets anvendelsesområde.
Min holdning kan sammenfattes i tre punkter. For det første respekt for dem, der ikke vil have denne type forskning i deres land. For det andet afvisning af en europæisk vetoret mod dem, som vil have, og som udfører denne type forskning. For det tredje bekræftelse af vores klare målsætning om at finansiere forskningsaktiviteter, som har til formål at redde uhelbredeligt syge og lindre uudholdelige smerter. Det er den holdning og det ønske, jeg på vegne af min gruppe, GUE/NGL-Gruppen, forsvarer i aften. 
Breyer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil starte med at kritisere det forbitrede angreb på ordføreren, hr. Liese. Hvis det er så skandaløst, fru Plooij-van Gorsel, at der er én, som prøver at få Parlamentet til at acceptere en anden holdning, så har De åbenbart ingen idé om, hvad Parlamentets opgave er. Det må dog være vores opgave at have en selvstændig holdning og ikke bare være Kommissionens forlængede arm. For så vidt vil jeg gerne benytte lejligheden til at rette en stor tak til hr. Liese.
Dagens afstemning er banebrydende. Hr. Liese sagde med rette, at vi i dag ikke træffer afgørelse om, hvorvidt vi hilser forskning i stamceller eller embryoner velkommen eller ej. Det er der også forskellige meninger om i min gruppe, men vi kan helt klart blive enige om én ting, nemlig at det ikke er acceptabelt, at forbrugende embryonforskning, som er ulovlig og strafbar i mange medlemsstater, skal finansieres med EU's skattemidler. Det ville være uden sidestykke i EU at investere penge i forskningsprojekter, som er ulovlige i de medlemsstater, som de gennemføres i. Da jeg, ligesom hr. Liese, kommer fra Tyskland, kan jeg sige, at det er endnu en helt særlig situation for Tyskland. Det er fuldkommen uacceptabelt, hr. kommissær, og noget, som den tyske offentlighed ikke kan forventes at ville tolerere - navnlig fordi Tyskland er nettobidragyder - at tyske skatteborgere bliver tvunget til at bidrage til finansieringen af hvert femte projekt inden for forskning med overtallige embryoner, det vil sige forskning, hvor embryoner bliver destrueret, selv om det ifølge tysk ret er et strafbart forhold. Jeg tror, at problemet er tilsvarende i andre lande.
Lad mig gentage, hr. kommissær, at De sender et helt forkert budskab! De belønner produktion af overtallige embryoner, hvilket man kunne kalde lagerproduktion. Deres forslag reducerer humane embryoner til biologisk råmateriale. Der er noget, som jeg gerne vil bede Dem uddybe, hr. kommissær, noget, der for mig er fuldstændig uforklarligt, og det er, at jeg har hørt, at vi her taler om ni ud af 15.000 forskningsprojekter. Blot ni projekter, så jeg spørger mig selv, hvorfor De forsvarer dem så brændende. Jeg har indtryk af, hr. kommissær, at det her handler om noget helt andet, at det for Dem handler om ...
Hyland (UEN ).
   - Hr. formand, jeg bifalder muligheden for at tale under denne vigtige drøftelse og tilkendegive - ikke for første gang - min bekymring vedrørende de etiske retningslinjer for finansiering af forskning. Jeg håber, at vi kan undgå en skarp drøftelse og respektere medlemmernes ret til at give udtryk for deres mening om et komplekst og følsomt emne og for mange et samvittighedsspørgsmål.
De af os, der ikke er videnskabsfolk, skal stole på professionelt kvalificerede menneskers skøn og vurdering. At der er så mange forskellige synspunkter og uoverensstemmelser mellem videnskabsfolk skal da overbevise os lovgivere om, at det ikke er helt entydigt. Uanset om vi kan lide det eller ej, tillader Kommissionens forslag, hvis det gennemføres, forsøg med menneskets oprindelse og destruktionen af humane embryoner. Vi har også inden for andre områder set, hvad der kan ske, når videnskaben misbruges.
I det omfang, at vi alle er vogtere af offentlighedens interesser på et så vigtigt område, skal vi handle med ekstrem omhu og afspejle og respektere borgernes synspunkter. Jeg ønsker ikke at se EU-midler brugt på en praksis, der er ulovlig i visse lande, herunder mit eget land Irland, og også i Tyskland, Østrig, Italien og Portugal. Det ville være en klar overtrædelse af nærhedsprincippet.
Det er unfair, upålideligt og afgjort vildledende at sige, at de, der er imod finansiering af forskning i stamceller, forhindrer, at man finder en kur mod alvorlige sygdomme. Professionelle, der er mere kvalificerede end jeg, har bevist, at det ikke er tilfældet. Under en tidligere forhandling i Parlamentet sagde jeg, at de, der undres over vidunderet ved vores skabelse, skal handle nu i menneskehedens interesser. Det tidspunkt er inde nu. 
Blokland (EDD ).
   - Hr. formand, vil EU finansiere forskning, der indebærer anvendelse af humane embryoner, ja eller nej? Det er det afgørende spørgsmål.
Kernen i spørgsmålet er ikke så meget pengemæssig, som den er etisk - en diskussion om godt og dårligt. Det drejer sig ikke så meget om, hvorvidt finansiering er godt eller dårligt, men om, hvorvidt denne forskning er god eller dårlig i sig selv. Det er i virkeligheden det, det drejer sig om.
Når vi forhandler om finansiering af stamcelleforskning, hvorfor kan vi ikke blot fastslå, at denne forskning i mange medlemsstater ikke er tilladt, og at vi som følge heraf ikke bør anvende fællesskabsmidler i de lande? Hvad er der galt med denne logik? Hvis forskningen ikke finder sted i nogle medlemsstater, er det fint, men den er en strafbar lovovertrædelse i en række andre. Hvordan kan vi bede medlemsstater om at bidrage til forskning, som de har grundlæggende indvendinger imod? Det må da være et slag i ansigtet på de medlemmer af EU.
Jeg går ind for stamcelleforskning. Jeg mener, at det er vores pligt at finde behandlingsmetoder for sygdomme, der stadig anses for uhelbredelige. Jeg går også ind for, at EU afsætter midler til det. Men, og det er her, det etiske spørgsmål efter min mening kommer ind, denne forskning må ikke ske på bekostning af et andet menneskeliv. Et menneskeliv må aldrig, uanset dets udviklingsstadium, anvendes som et simpelt redskab.
Derfor bør Kommissionens forslag forkastes. Ikke bare af hensyn til straffelovene i EU og destruktionen af menneskeliv, men også fordi det ikke er i tråd med det, der blev aftalt tidligere. Af Rådets mødeprotokol fremgår det, at Kommissionen vil stille et forslag med yderligere "retningslinjer" vedrørende principperne for afgørelser om fællesskabsfinansiering af forskningsprojekter, der indebærer anvendelse af humane embryoner og stamceller fra humane embryoner. Forslaget burde derfor dreje sig om "retningslinjer vedrørende principper for finansiering". Kommissionens forslag drejer sig imidlertid om "krav for finansiering". Det er noget helt andet end "retningslinjer vedrørende principper for finansiering"!
Et princip kunne f.eks. være: ingen europæiske midler til forskning, der fører til destruktion af menneskeliv. Et andet eksempel på et princip er: i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, ingen midler til forskning, der er forbudt i visse medlemsstater. Et andet eksempel fra mit ændringsforslag 55: ingen midler til forskning, der set ud fra et etisk synspunkt er forkastelig, hvis der findes mindre forkastelige alternativer.
Selv om Kommissionen påstår noget andet, er der helt bestemt alternativer til stamcelleforskning, nemlig forskning, der indebærer anvendelse af humane somatiske stamceller (såkaldte voksne stamceller). Det nederlandske Lindeboom-institut offentliggjorde sammen med det israelske for nylig en forskningsrapport om dette spørgsmål. I henhold til denne rapport, hvori der henvises til en lang række videnskabelige artikler, giver den seneste videnskabelige udvikling, som omfatter voksne stamceller, masser af muligheder for metoder til behandling af degenerative sygdomme, som ikke afhænger af forskning, der indebærer destruktion af humane embryoner. Denne udvikling, jeg citerer, "tyder på, at stamceller fra humane embryoner ikke er af afgørende betydning for medicinske fremskridt". Derfor er der alternativer til destruktion af humane embryoner.
Til sidst vil jeg sige, at hvis Parlamentet nægter at fokusere på finansiering af forskning, hvor der udelukkende anvendes voksne stamceller, fortjener Liese-betænkningens tilgang alligevel en hel del støtte. Jeg kunne citere ændringsforslag 61 for at illustrere mit synspunkt.
Cappato (NI ).
   - Hr. formand, efter min mening er det lidt paradoksalt, at nogle af parlamentsmedlemmerne - f.eks. hr. Hyland - anklager dem, der ønsker at sætte gang i finansieringen af den videnskabelige forskning i embryonale stamceller, og at de ønsker at påtvinge Europa, EU og Parlamentet en bestemt videnskabsmodel. Det er det stik modsatte, der finder sted i Europa med nogle af medlemsstaternes nationale love, for her er der tale om fordomme af etisk karakter, som forhindrer forskningen for alle borgere og ikke kun for dem, der af etiske grunde ønsker at holde sig uden for forskningen og resultaterne af den.
Kommissionen stiller et kompromisforslag, som af videnskabelige årsager i sig selv er på grænsen til det uacceptable, nemlig at den såkaldte kloning i behandlingsøjemed ikke skal være EU-finansieret. Men hvorfor det, hvis en sådan finansiering kan - og det kan den - give millioner af mennesker i Europa et håb om - og jeg siger "håb om" og ikke "garanti for", for her giver vi i modsætning til andre parlamentsmedlemmer ikke nogen videnskabelig garanti - at de kan blive helbredt og leve? Kommissionen er allerede blevet tvunget til kompromiser af etisk og moralsk karakter, som De kalder det, og til at give afkald på denne form for finansiering. Godt - eller rettere dårligt - men nu må det være nok. Grænserne bør ikke være fastere, for der er ikke nogen videnskabelig grund til at sætte yderligere grænser.
Hvad datospørgsmålet angår, står der i ændringsforslagene, at stamceller - det er hr. Nisticòs forslag - "skal være produceret inden den 27. juni 2002." Hvorfor dog det?! Hvad er den etiske årsag til, at vi skal bruge ældre embryoner, som i højere grad er blevet for gamle set ud fra et videnskabeligt synspunkt? Og De giver os faktisk heller ikke nogen videnskabelig grund! Den grund, som De giver os - det vil sige grunden til, at der ikke må produceres nye embryoner - er en helt og aldeles latterlig grund, for en hvilken som helst videnskabsmand vil kunne bekræfte over for Dem, at der ikke eksisterer et sådant problem. Hvis videnskabelig forskning var tilladt, ville det ikke være noget problem at skaffe embryoner, og det ville heller ikke være nødvendigt med en specifik produktion af dem. I Italien er der titusindvis - og i Europa er der formodentlig hundredtusindvis - af embryoner, som er nedfrosset, og hvor der kun er ét alternativ: enten videnskabelig forskning eller skraldespanden. Mener formanden for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, hr. Gargani, at embryonet er et menneskeligt væsen? Hvorfor vælger man så at smide dette embryon eller menneskelige væsen i skraldespanden i stedet for at anvende det til videnskabelig forskning? Lad bare hr. Gargani og alle de andre forsøge at redde de hundredtusindvis af liv, der er nedfrosset i laboratoriefryserne! Det har ikke noget med videnskab at gøre. Man forsøger at påtvinge en etik og moral, og det gør man - hvilket jeg gerne vil sige til dem, der prøver at stille ændringsforslag, som er mere restriktive end Kommissionens forslag - med et trick, som vi ikke vil tillade, nemlig at lade forskning i voksne celler være et alternativ til forskning i stamceller. Vi, som er modstandere af et forbud mod videnskabelig forskning, ved i modsætning til Dem ikke, om det er forskningen i voksne celler eller forskningen i embryonale celler, der giver resultater først. Det ved vi ikke, og det påstår vi heller ikke, at vi ved. På samme måde bilder vi os heller ikke ind, at vi kan fortælle Parlamentet, hvilken forskning der er bedst, for de er begge værdifulde. Man skal fortsætte med begge former for forskning, og den første forskning, der kan redde de europæiske borgeres liv, er den bedste. Vi bilder os ikke ind, at vi har et sådant videnskabeligt kendskab, og det burde De heller ikke gøre!
Vi håber, at det italienske EU-formandskab - som i vid udstrækning har rettet sig efter EU's holdninger, fordi det ikke var modigt nok til at foreslå et moratorium for dødsstraf - følger samme metode for den videnskabelige forsknings vedkommende og lader være med at boykotte Busquin-forslaget. Lad os muliggøre en finansiering af kloning i behandlingsøjemed!
Purvis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er nødvendigt at forske ved hjælp af overtallige embryonale stamceller for at komme nærmere den dag, hvor stamceller fra voksent væv kan bruges i behandlingen til at kurere frygtelige sygdomme. Jeg er sikker på, at alle ønsker at nå det mål.
Parlamentets tidligere kompromis blev accepteret med absolut flertal i Parlamentet. Det begrænser EU's finansiering af forskning til embryoner, der udelukkende overstiger kravene til in vitro-befrugtning, og som kun skal destrueres ved det ikke-differentierede udviklingsstadie på op til 14 dage og kun i de jurisdiktioner, hvor der sker en effektiv og streng regulering, og hvor det er tilladt ved lov. Det er endnu en gang vedtaget af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. Jeg beklager, at vores ordfører har tilkendegivet sin egen holdning og ikke udvalgets.
Forslaget om, at EU ikke kan finansiere foretagender, der ikke er tilladt i andre medlemsstater, åbner en absurd og farlig præcedens. Hvad med nuklear forskning og produktionen af tobak? Jeg kan fortælle fru Breyer, at Tyskland tillader forskning inden for importerede embryoner, selv om tyske embryoner er undtaget.
Hvad er formålet med en skæringsdato? Hvis det er tilladt at anvende embryoner, der er produceret før en given dato, kan det så være forbudt at anvende embryoner, der er produceret efter den dato? Et ændringsforslag af hr. Nisticò er mangelfuldt i og med, at det begrænser sig til stamcellelinjer og ikke embryoner.
Har vi så lidt tillid til de europæiske læger, der udfører in vitro-befrugtning, at de kan fristes til at overproducere embryoner til fremtidige formål? Det er da uberettiget bagvaskelse af en hæderlig profession.
Er det mere kristent at gå forbi på den anden side og lade vores medmennesker ligge i grøften på vej til Jeriko, ramt af Parkinsons, Alzheimer eller rygmarvslammelse? Gud gav os mennesker en forskernatur, evnen til at tæmme naturen, hjernen og evnerne til at forbedre vores skæbne på jorden. Ja, vi skal respektere menneskets værdighed, og jeg respekterer fuldt ud mine kollegers stærke synspunkter vedrørende menneskets værdighed. Jeg spørger imidlertid, om det er et tidligt embryon, der under alle omstændigheder skal destrueres, eller er det Deres forældre, der er ramt af Parkinsons, eller Deres lammede teenagesøn på grund af en brækket hals? Vi skal støtte Forskningsudvalgets velovervejet udtalelse - ændringsforslag 10. Vi skal overtale Ministerrådet til at gøre det samme.
McNally (PSE ).
   - Hr. formand, Parlamentet gjorde sine synspunkter klart under behandlingen af det sjette rammeprogram. De synspunkter blev forstærket af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi i sidste uge. Vi går ind for udviklingen af behanding af frygtelige sygdomme ved hjælp af embryonale stamceller under meget strenge betingelser, uden skabelse af embryoner til forskning, ved hjælp af overtallige embryoner, med forældrenes billigelse og uden betaling. Jeg beklager visse kollegers intolerante antieuropæiske afvisning af nærhedsprincippet her til aften. Vi mener, at undersøgelsen af andre former for stamceller, og bestemt sammenligninger, er afgørende.
Hvad angår datoer, beklager jeg, at Kommissionen vælger at indføre en dato, da det har tilskyndet visse parlamentsmedlemmer til at foreslå endnu mere absurde datoer. Dette er gjort på en noget udspekuleret, hyklerisk og vildledende måde, idet ikke blot forskellige datoer, men også forskellige procedurer - med stamcellelinjer og ikke embryoner - er blevet foreslået. Hykleriet i de ændringsforslag bør stilles til skue, så medlemmerne er helt klar over det, de stemmer om.
Jeg har et direkte spørgsmål til kommissæren. Er det sandt, at de datoer, der er foreslået af hr. Nisticò m.fl., ville reducere tilgængeligheden af stamcellelinjer drastisk og gøre EU fuldstændig afhængig af USA, Israel og andre lande med hensyn til patenterede linjer? Ville det skade forskningen i EU, og vigtigst af alt ville det skade udsigterne til at hjælpe folk, der lider af forfærdelige sygdomme?
Thors (ELDR ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg skrev forslaget til udtalelse fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked. Eftersom flertallet i dette udvalg afviger fra Parlamentets flertal, og højresiden er kraftigt overrepræsenteret, fik udtalelsen dog en form, som jeg ikke kunne acceptere. Derfor ville jeg ikke have, at mit navn skulle stå på den.
Min juridiske analyse afviger helt fra den, som udvalgsordføreren, hr. Gargani, her fremførte. For det første er der ingen hindringer for denne forskning i henhold til Oviedo-konventionen. For det andet må jeg sige, at hr. Garganis analyse af, hvad forskningsprogrammerne juridisk betyder, også var helt uden relevans. Den lå vældigt langt fra sandheden.
Endvidere konstaterer jeg i mit forslag, at Den Europæiske Gruppe vedrørende Etik, som vi og Kommissionen kan anvede os af, ikke har udelukket embryonal stamcelleforskning. Hvad skal vi bruge en rådgivergruppe til, hvis vi ikke lytter til den? For mig som for mange andre er det vigtigste etiske spørgsmål at mindske menneskelige lidelser. Det kan vi gøre, hvis vi under regulerede og åbne former forsøger at samarbejde og gøre det, som mange talere har sagt for at mindske lidelsen ved sygdomme som alzheimer og parkinson. Vi skal have offentlig finansiering, og finansieringen skal være europæisk for, at resultatet skal kunne stilles til alle europæeres rådighed.
Derimod havde jeg gerne set, at den tidsbegrænsning, som fandtes i Kommissionens forslag, var blevet fjernet. Den er ikke etisk begrundet. Jeg ser med stor tilfredshed på udvalgets ændringsforslag 11 om at fjerne kravet om, at alle alternative metoder skal være undersøgt. Et sådant krav ville give plads for en vældig stor vilkårlighed, og jeg støtter, hvad fru Plooij-van Gorsel, hr. Bowe og andre har sagt.
Fraisse (GUE/NGL ).
   - Hr. kommissær, kære kolleger, ja! Ja til forskning. Jeg mindes det midlertidige udvalg om humangenetik ... Ja til forskning, og ja til det sjette rammeprograms kompromiser. Men vi skulle måske tale om noget, som ingen endnu har nævnt, og jeg har trods alt lyttet til drøftelserne lige fra starten. Der er nogle, der er her for at kritisere denne forskning og afvise den på grund af noget, der ikke er blevet sagt, og som jeg nu vil sige højt. Det er næsten et bandeord - det er ordet "abort". Der er nogle, der via denne afvisning af forskningsarbejdet kæmper mod abort.
Det er fint at tale om lidelser, Parkinsons sygdom osv., men jeg vil også gerne tale om dette emne, fordi det vedrører kvindernes rettigheder. Emnet indebærer to aspekter. For det første er forskning i stamceller ikke en etisk kamp om spørgsmålet om, hvorvidt man har ret til at abortere i de europæiske lande.
For det andet er mænd og kvinder imidlertid ikke lige stillet med hensyn til embryonale stamceller. Det ville glæde mig at høre dette fra en anden end mig. Hr. kommissær, der er en lang række ændringsforslag, som skal sikre, at denne forskning ikke bliver en indtjeningskilde, og som De i medfør af artikel 152 afviser som værende uden for Den Europæiske Unions og vores institutioners kompetenceområde. Jeg vil imidlertid gerne minde om, at det i artikel 3 i chartret om de grundlæggende rettigheder fastslås, at man ikke må kommercialisere menneskekroppen, og jeg minder ligeledes om, at dette charter snart vil blive indføjet i forfatningen, hvilket vi forhåbentlig alle ønsker. Derudover vil jeg gerne henlede opmærksomheden på, at selv om embryonale stamceller først og fremmest vedrører kvinder og det, de bærer i dem, er det udelukket, at de bliver forskningsinstrumenter i økonomisk forstand. De bliver ikke indtjeningskilder. Selv om vi måske synes, at det ikke er op til os at sige det, mener jeg alligevel, at vi skal tage dette grundlæggende og historisk vigtige emne op. 
Breyer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg overtager bare fru Aherns taletid på et minut, som desværre ikke er nået frem til tiden. Jeg er nødt til at spørge Dem igen, hr. kommissær, om det er korrekt, således som vi har fået oplyst, at det her kun drejer sig om ni ud af 15.000 projekter som en del af Biomed-programmet?
Hvis det kun drejer sig om disse få projekter, som vi diskuterer så lidenskabeligt her, så kan jeg ikke undgå at få den mistanke, at det er et upåkrævet forsøg på at gøre embryonforskning stueren i EU. Alle de medlemsstater, som ønsker at drive denne form for forskning og har vedtaget en lovgivning, som tillader den, kan jo gøre det, men uden EU-midler. Jeg har indtryk af, at det for Dem handler om noget andet, at det handler om at forberede et etisk digebrud og åbne døren for embryonforskning.
Hvis det kun drejer sig om disse få projekter, så spørger jeg mig selv, hvorfor De gør det og derved bringer hele forskningsrammeprogrammet som helhed i miskredit uden grund? Jeg kan allerede nu sige, at, hvis et flertal i Parlamentet, hvad jeg ikke håber, støtter forbrugende embryonforskning, så må det undersøges, om det er i overensstemmelse med EU-retten og med forfatningsretten. I medlemsstater som Østrig og Irland er det strafbart, og det er uacceptabelt, at noget, som er strafbart inden for EU, modtager støtte fra EU. Det udgør et stort EU- og forfatningsretligt problem.
Til sidst et par ord vedrørende stamcelleforskning. Hvorfor persondataene? For os handler det om - hvis denne tilbagefaldsholdning …
Ribeiro e Castro (UEN ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, denne debat kan selvfølgelig ikke komme uden om det grundlæggende spørgsmål og berøre det i en etisk debat grundlæggende spørgsmål, også selv om det ikke er det, som vi her skal diskutere og skal træffe beslutning om. Hvis det var, ville jeg dog i al hjertelighed sige til hr. Cappato - der har kritiseret de medlemsstaters lovgivning, der forbyder den type forskning, som vi her diskuterer, som fordomsfuld - at der ikke er tale om fordomme, et ord, der jo altid benyttes som et kneb, når man er uenig. Der er tale om et princip, ikke om en fordom, et princip om, at der er menneskeligt liv i et embryon. Ja, mere end dét. Der er tale om en kendsgerning og anerkendelsen heraf.
Det er imidlertid ikke det, som vi har på dagsordenen. Som flere medlemmer allerede har nævnt i løbet af debatten, er det udelukkende EU-støtten til denne type forskning, som vi har til behandling. Her er jeg fuldstændig enig med hr. Bowe, der i øvrigt har en ganske anderledes opfattelse af det grundlæggende spørgsmål. Han sagde - og jeg er enig - at der ikke er nogen enighed inden for EU på dette område! Og fordi der ikke er nogen enighed inden for EU på dette område, kan der heller ikke være nogen EU-støtte til dette område. Det er dét, sagen drejer sig om. Ikke andet. I modsat fald krænker vi subsidiaritetsprincippet, som vi mener nøje bør respekteres. Hvis der er medlemsstater, der ønsker at udvikle denne type forskning, så lad dem, men lad dem gøre det for deres egne midler. Det vil være en krænkelse af subsidiaritetsprincippet at anvende fællesskabsmidler, især midler fra borgere i lande, hvor denne fremgangsmåde er ulovlig, ja endog eksplicit forbudt ved lov. Det vil være en finansiel krænkelse af subsidiaritetsprincippet.
Det er det, som vi først og fremmest slås for i denne debat, men vi viger ikke tilbage for den etiske debat, hvis den kommer på dagsordenen. Vi understreger dog, at det ikke er den, som sagen drejer sig om. Derudover vel jeg gerne tilslutte mig de medlemmer, der ønsker, at forskning i voksne stamceller skal prioriteres højere og tildeles flere midler. Jeg foreslår, at forsamlingen støtter hr. Garganis ændringsforslag, der afspejler den udtalelse, som et flertal i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har vedtaget. 
Matikainen-Kallström (PPE-DE ).
   - Hr. formand, debatten om anvendelse af stamceller i forskning skal være baseret på kendsgerninger og ledes bort fra følelsesmæssige argumenter. Tale om liv og død fordrejer virkeligheden. Stamcelleforskning er kun et spørgsmål om liv, da forskningen kan hjælpe med at redde utallige liv hvert år. Derfor må EU's finansiering i fremtiden være rettet mod stamcelleforskning.
Som det også fremgår af Kommissionens forslag, forventes stamcelleforskning at spille en væsentlig rolle for udvikling af behandlingsmetoder på mange medicinske områder. Det gælder navnlig behandling af forskellige degenerative sygdomme som Alzheimer og Parkinsons syge, men også mere almindelige sygdomme som diabetes, der er blevet meget udbredt.
Hvis Europa skal kunne udnytte stamceller med succes i fremtiden, er det vigtigste lige nu at afsætte passende midler til grundforskning i stamceller og desuden at tillade finansiering af forskning i embryonale stamceller under det sjette rammeprogram. Dette vil sikre, at forskningen på området kan gøre fremskridt inden for en reguleret ramme, og at europæiske forskere og i sidste instans patientgrupper straks kan få gavn af ny viden og nye færdigheder på området. Hvis anvendelse af stamceller ikke er tilladt i henhold til nogle af EU's medlemsstaters forfatninger, må det ikke være en hindring for forskningen og de positive resultater af den i andre lande i EU.
Jeg går ikke ind for kunstige tidsfrister. Det er forkert at fastsætte datoer for, hvornår stamceller kan anvendes. Det er klart, at etiske principper og tekniske sikkerhedsforanstaltninger skal overholdes, men nu er det, mine damer og herrer, et spørgsmål om celler, der under alle omstændigheder vil blive destrueret. Vi må i hvert fald bruge vores sunde fornuft i denne sag.
Lage (PSE ).
   - Hr. formand, ærede medlemmer, hr. kommissær, kloning i behandlingsøjemed er en revolutionær teknik, der i vid udstrækning modsvarer menneskehedens gamle drømme og myter. Kloning i behandlingsøjemed åbner et nyt kontinent for den menneskelige viden og for lægekunsten. Derfor er de dogmatiske holdninger på dette område så skadelige, navnlig dem, der grunder sig på Bibelen. Disse holdninger bekymrer sig kun lidt om virkelige mennesker. Troskab over for trossætningerne og deres grundlag er deres eksistensberettigelse. Vi er alle enige om et generelt forbud mod reproduktiv kloning, men det betyder ikke, at det skal være et tabuemne eller gøres til et slags skræmmebillede, sådan som det sker. Lige for nylig har en meget fremtrædende fransk filosof, Marcel Conche, i en bog (Confession d'un philosophe), der er en dialog med André Compte-Sponville, såmænd provokerende fordret, at retten til at blive klonet skal være en grundlæggende rettighed, men selvfølgelig under forudsætning af strenge regler. Det er ikke en fordring, som jeg stiller mig bag, men den er et smukt eksempel på udøvelsen af intellektuel frihed. De, der gerne vil forbyde kloning som sådan, men som ikke kan komme igennem med det, opstiller i stedet så mange hindringer og betingelser, at forskningen bliver fuldstændig stranguleret. Det er en alt for tydelig strategi til at blive godtaget.
Til forskel fra hr. Liese kan jeg ikke se nogen gode argumenter for slet ikke at finansiere med fællesskabsmidler fra det sjette rammeprogram for forskning i humane embryoner og humane stamceller. Det bør fremhæves, at det indtil dato er umuligt at afgøre, hvilke stamceller, fra embryoner, fra fostre eller fra voksne, der bedst egner sig til grundlæggende forskning og klinisk anvendelse. Svaret ligger klart i yderligere forskning og i den frihed, som videnskabsfolk og eksperter kan arbejde inden for. 
Laguiller (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, i lyset af samfundets aktuelle sociale organisation, hvor de økonomiske beslutninger styres af profit, har jeg ikke tillid til, at industrikoncernerne anvender de videnskabelige opdagelser korrekt. Det er imidlertid ikke friheden til at forske, der er et problem, for forskning er ensbetydende med fremskridt for menneskeheden. Vi kan ikke acceptere, at de mest reaktionære pressionsgrupper afviser forskningsaktiviteterne på grund af religiøse forbud eller af andre obskure grunde. Vi stemmer derfor imod alle de ændringsforslag, der pseudomoralsk har til formål at forbyde forskning i stamceller fra overtallige embryoner. At påberåbe sig respekt for livet og af den grund gå imod forskning i en samling embryonale celler er endnu mere uacceptabelt, når man tænker på, at dette umuliggør terapeutiske fremskridt, og dem er der gjort mange af, som netop gør det muligt at redde menneskeliv. I øvrigt kommer protesterne af og til fra politiske strømninger, som kan finde undskyldninger for selv de værste krige, hvor det ikke er stamceller, men menneskeliv, der ødelægges.
Jeg vil slutte af med at sige, at de franske videnskabsmænd netop har demonstreret i protest mod nedskæringerne i bevillingerne til forskningsaktiviteter. Jeg er enig i deres protester. Hvis ikke der er penge nok til forskning, kan vi tage lidt fra forsvarsbudgettet. Det stiger hele tiden. 
Berenguer Fuster (PSE ).
   - Hr. formand, som det allerede er blevet sagt her, nåede man under forhandlingen om det sjette rammeprogram for et par år siden frem til en kompromisløsning om betingelserne for finansiering af stamcelleforskning. Det skal være helt klart, at det var en kompromisløsning mellem dem - som mig - der foretrak en mere åben og liberal holdning, og dem, der ønskede mere restriktive løsninger. Når vi nu igen diskuterer spørgsmålet, er det ulogisk, at den kompromisløsning anses for at være en yderliggående holdning, og at man fra andet hold, som er imod stamcelleforskning, siger: Lad os nu finde et kompromis mellem den løsning og vores holdning, hvilket, når alt kommer til alt, svarer til at afvise enhver mulighed for at finansiere stamcelleforskning.
Næh, hr. formand, det er ikke et godt system. Det er et påskud for at forhindre, at stamcelleforskning finansieres med europæiske midler, selv om der er mange lande, som tillader det, for store dele af forskermiljøet og det øvrige samfund mener, at man med stamcelleforskning vil kunne gøre store fremskridt i bekæmpelsen af meget alvorlige sygdomme, der i dag ødelægger os. Jeg mener ikke, at Europa-Parlamentet gør et anstændigt arbejde.
Man kunne have sagt - og det ville have været logisk - at man ville tillade finansieringen, eftersom det udelukkende drejer sig om at finansiere. Hr. Ribeiro nævnte subsidiaritetsprincippet. Så lad os holde os til det. Man kunne sige: Finansiering med europæiske midler tillades i alle de lande, der tillader stamcelleforskning. På hvilke betingelser? På de betingelser, som subsidiaritetsprincippet giver mulighed for i de pågældende lande.
Men i stedet for at indtage den holdning har vi holdt fast ved aftalen om det sjette rammeprogram. Gid man ikke nu som følge af intolerance ønsker ikke bare at ødelægge det europæiske forskningsrum, men også at forhindre eller vanskeliggøre, at forskningen i de lande, hvor den er tilladt, kan udføres med et positivt resultat.
Helmer (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg havde det privilegium at være en del af det midlertidige udvalg om humangenetik i 2001. Jeg mindes, at Parlamentet var delt i to lejre vedrørende spørgsmålet. Ordføreren udarbejdede et kompromis, som ingen af siderne i sidste ende var indstillet på at stemme for. Vi skal derfor erkende, at der er meget forskellige oprigtige meninger i Parlamentet. Hr. Blokland fortæller os, at spørgsmålet blot handler om rigtigt eller forkert. Med al respekt, hr. Blokland, er det imidlertid et spørgsmål om Deres mening om rigtigt eller forkert. Andre kolleger i Parlamentet har et andet syn på, hvad der er rigtigt eller forkert. Jeg ved, at der er medlemmer med stærke religiøse synspunkter. Ordføreren, hr. Liese, har f.eks. stærke religiøse synspunkter. Jeg vil imidlertid gerne sige til hr. Liese og dem, der mener det samme som ham, at ingen har ret til at pålægge deres særlige synspunkter på hele det europæiske samfund via lovgivning.
Der er tredjelande, hvor religiøse fundamentalister stræber efter at pålægge religiøse love på hele samfundet. De fleste af os her i Parlamentet fordømmer den praksis, og dog er der nogle af os, der forsøger at gøre det samme her.
Mange kolleger foreslår alternative forskningsmetoder - at vi f.eks. bør bruge stamceller fra voksent væv. De fleste af os er ikke videnskabelige eksperter. Det er ikke noget, vi kan vurdere. Vi bør overlade vurderingen til forskerne, så de kan træffe de bedste afgørelser i forskningens interesse. Hvis vi mener fremme af forskningen i EU alvorligt, hvis vi mener fremme af økonomien i EU-landene alvorligt, bør vi ikke støtte disse bagudrettede ændringsforslag, der forsøger at begrænse forskningen på denne måde. 
Flemming (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har et spørgsmål til kommissæren. Hr. kommissær, jeg ønsker virkelig ikke at provokere Dem, men det ligger mig meget på sinde at få et svar. I ændringsforslag 18 står der: "Endvidere kan der ydes støtte til forskning i embryonale eller føtale stamceller fra spontane eller terapeutiske aborter." Der går rygter om, at Kommissionen allerede praktiserer den slags. Ser De, afbrydelse af graviditeten er legal - i Østrig indtil tredje måned. Da slår barnets hjerte allerede. Er barnet handicappet, psykisk eller fysisk, kan graviditeten afbrydes indtil niende måned. Vil der være et tidspunkt, hvor vi siger, at vi ønsker at redde liv, selv om barnet alligevel ville dø? Vil vi også gøre det med et tre måneder gammelt barn, hvis hjerte slår, eller med et ni måneder gammelt barn, som uundgåeligt vil dø?
Aborter foretages på helt legal vis. Disse argumenter er så forfærdende for mig, fordi jeg hørte dem for nogle år siden, da en tidligere nazilæge var for retten i Wien. Under nazisterne udførte han forsøg på svært psykisk handicappede børn. Den argumentation, hvormed han forsvarede sine handlinger, gik på, at disse børn alligevel skulle dø, og at han ville hjælpe andre mennesker.
Lad mig sige noget til hr. Cappato. Kære hr. Cappato, De er sådan en charmerende fyr! Selv i det øjeblik, hvor Deres mors æg og Deres fars sæd smeltede sammen, selv da De var et lille embryon, var De lige så charmerende, lige så smuk, som De er nu. Deres stemme var lige så velklingende, som den er i dag. De var allerede da noget enestående. Aldrig før havde De haft chancen for at komme til verden, og der vil aldrig nogensinde komme en ny Marco Cappato. Selv som embryon var De en personlighed. Og fru Matikainen-Kallström, De har en lille baby! Denne baby var et embryon, og det var Deres baby. Deres barns latter, dets hud- og øjenfarve, alt det fandtes allerede i embryonet. Jeg tror ikke, at nogen vil sige, at de var villige til at ofre deres barn, heller ikke som embryon, for derved at redde andre. 
Ferrer (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i sin tid var jeg imod det kompromis, som Parlamentet nåede frem til om dette spørgsmål, og i dag er jeg også imod Kommissionens forslag og dermed Liese-betænkningen. Og det er naturligvis af proceduremæssige årsager, for jeg mener i lighed med Udvalget om Retlige Anliggender, at man i det indre marked og i betragtning af etableringsfriheden ikke kan finansiere forskning, som ikke er tilladt i nogle af medlemsstaterne, med fællesskabsmidler.
Men jeg er især imod af principielle årsager, for jeg er imod al forskning, der indebærer destruktion af et liv, uanset hvor spirende det er, eller hvor ædle de mål, som man håber at nå med den forskning, er. Alle liv har uanset deres udviklingsstadium samme værdi, og man kan ikke forsøge at redde nogle liv på bekostning af andre, for selv om det liv, der destrueres, er på det embryonale stade, er det stadig liv.
Jeg er enig i, at forskningen skal fremmes, især når det drejer sig om at helbrede patienter, der plages af alvorlige sygdomme, og jeg går ind for fri forskning, men det skal alt sammen ske med fuld respekt for menneskelivet og for den værdighed, det er berettiget til.
De muligheder, som forskning i stamceller fra voksent væv åbner, er meget lovende, og de er meget mere nærliggende. Der er allerede opnået meget positive resultater. Lad os derfor centrere programmets midler om denne type forskning, der desuden ikke rejser noget etisk problem. For lige meget hvor mange frister og hvor mange etiske principper, vi fastsætter for at retfærdiggøre denne forskning, vil den destruktion af et embryont liv, som den indebærer, være en klar overtrædelse af det mest grundlæggende af disse principper, som vi påstår, at vi forsvarer, hvilket vi også gør: respekten for menneskelivet og for den værdighed, det er berettiget til.
Scallon (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi har som parlamentsmedlemmer pligt til at opretholde den demokratiske vilje hos de borgere, vi repræsenterer, i overensstemmelse med lovene og forfatningerne i de suveræne medlemsstater. Vi skal også sikre, at menneskets værdighed beskyttes i EU, og at de svageste og mest sårbare forsvares. Det er uacceptabelt for menneskeliv, uanset alder, at blive behandlet som en vare uden hensyn til det liv og den pris, der betales af de kvinder, der leverer embryonerne.
Det er særdeles foruroligende, at Europa-Kommissionen, med støtte fra medlemmer af Parlamentet og visse regeringer i medlemsstaterne, tilstræber at pålægge offentlig finansiering af kontroversiel og uetisk forskning uden ordentligt offentlig debat og uden mulighed for de nationale parlamenter at reagere. Der har bestemt ikke været en debat i Dáil Éireann (repræsentanternes hus). Dette forslag er imod ikke blot love og forfatninger, men også millioner af borgeres samvittighed. Det presser også ansøgerlandene og tredjelande til at blive en del af EU-markedet for forskning i menneskelige embryoner.
Denne kontroversielle forskning har ingen videnskabeligt positive resultater og indebærer, som ordføreren har påpeget, en stor risiko. Vi må ikke spille på håbet og frygten hos dem, der lider. Lad os bruge offentlig finansiering til forskning i stamceller fra voksent væv med positive videnskabelige resultater, og som kan være lige så effektiv som forskning med humane embryonale stamceller. Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked forkastede Kommissionens forslag, og jeg tilskynder til støtte til formanden, hr. Garganis ændringsforslag, som jeg har skrevet under på sammen med andre medlemmer.
I sidste uge forkastede et centralt udvalg i det irske parlament også denne uetiske forskning. Der er offentlig opstandelse i Irland. Tánaiste (vicepremierminister) Mary Harney og den irske regering har ikke beføjelser til at godkende denne finansiering på vegne af de irske borgere. Ligesom der heller ikke var offentligt mandat til en EU-forfatning, er der tydeligvis ikke mandat til denne forfatningsstridige og uetiske brug at skatteydernes penge. 
Fiori (PPE-DE ).
   - Hr. formand, der er en grundlæggende årsag til, at tonen undertiden er skarp, når vi drøfter dette spørgsmål. Det er meget let at påberåbe sig de juridiske årsager. Mange af parlamentsmedlemmerne har allerede rejst det grundlæggende spørgsmål, nemlig om EU - med store vanskeligheder - kan tage et initiativ, som ikke alle EU's medlemsstater går ind for. Det er en af de mange måder, som man - undskyld udtrykket - kan indtage en hyklerisk holdning til spørgsmålet på. Hvad dette spørgsmål angår, er der et grundlæggende problem, som politikken ikke kan løse. Politik er det muliges kunst, og politik er utvivlsomt kompromisernes kunst, men det er ikke muligt at indgå et kompromis om de grundlæggende værdier. Derfor - med respekt for alle parlamentsmedlemmernes holdning og med respekt for de holdninger, som Kommissionen har givet udtryk for - tager alle de hidtidige forsøg sigte på at muliggøre en metode, og den metode består i at gribe ind i livets begyndelse. For nogle er det en vej, som man sagtens kan gå, og for andre er det en vej, som man på grund af visse grundlæggende værdier ikke kan gå. Derfor er der efter min mening ingen af de kompromisforsøg, der er blevet gjort, som når det endelige mål, selv om jeg gerne vil rose kollegerne for deres kompetence, dygtighed og evner.
Hvad den specifikke metode angår, vil jeg ikke så meget minde om den første fase, som vi gennemgår nu, og som er yderst vigtig, eftersom den giver os mulighed for at helbrede visse degenerative sygdomme. Jeg vil snarere minde om det, der sker i det øjeblik, hvor vi beslutter at gribe ind i livet, nemlig ikke i første omgang, men på lang og mellemlang sigt. Og det er alle sammen spørgsmål, der har at gøre med eugenik. Det er samme forløb som for atomets vedkommende. Ved at forske i atomet nåede vi frem til atombomben, og nu har vi brug for regler, så vi kan gå et skridt tilbage. Derfor burde et spørgsmål som dette, der er meget mere komplekst og delikat, formodentlig overvejes nærmere. 
Liese (PPE-DE ),
   Hr. formand, min gruppe har givet mig yderligere to minutter, og jeg kan således svare på nogle af de spørgsmål, som kollegerne har stillet.
Indledningsvis vil jeg gerne sige, at det er uheldigt, at ikke kun kommissæren, men også nogle medlemmer af Parlamentet har hævdet, at forskning vil blive umuliggjort eller - og det var beskyldningen i dens milde form - vi så ville være fuldstændig afhængig af USA, hvis hr. Nisticòs forslag bliver vedtaget. Kan De bekræfte, hr. kommissær, at Sverige ikke ligger i USA, men i Europa?
De fleste stamcellelinjer, som er registreret i NIH-registret, kommer fra Sverige. Jeg har engang gjort mig den ulejlighed at konsultere dem, der har fremstillet dem. Lad mig citere fra en e-mail fra professor Lars Hamberger, der adspurgt, om europæiske forskere har adgang til disse stamcellelinjer, svarede entydigt: (Vi har i øjeblikket 24 stamcellelinjer, hvoraf 20 er forholdsvis grundigt karakteriseret. Såfremt europæiske forskere ønsker at få adgang til disse cellelinjer, kan de sende os en ansøgning, og hvis det er lovligt ifølge det respektive lands love og forskrifter, kan vi godt arrangere det. Vi har allerede sendt nogle få cellelinjer til Europa).
Disse celler er altså til rådighed, og jeg har fået lignende svar fra andre institutter. Hr. Nisticò har endnu en gang gjort mig opmærksom på, at hans forslag faktisk er mere vidtgående end amerikanernes. Det handler ikke kun om celler, men også om cellelinjer og et senere tidspunkt. Så hold venligst op med at påstå, at enhver form for forskning ville blive gjort umulig.
Lad mig slutte med en tanke, som jeg beder nogle medlemmer af Parlamentet om at tage til sig. Mange af os har modstridende fortolkninger af, hvad subsidiaritet betyder. Men jeg beder Dem om et kort øjeblik at forestille Dem, at der var tale om en anden form for forskning, f.eks. forskning, der er forbundet med dyrplageri af primater eller menneskeaber. Her tror jeg, at argumenterne ville blive vendt om. Noget meget vigtigt i den sammenhæng er, at Kommissionen dag efter dag siger nej til forskningsprojekter.
Jeg er enig med hr. Linkohr i, at vi skal bevilge flere midler til forskning, for så længe vi ikke kan støtte ukontroversielle projekter, må vi overveje langt mere grundigt, end Kommissionen foreslår, hvorfor vi ønsker at støtte kontroversielle projekter. Derfor tror jeg, at hr. Nisticòs forslag virkelig er et godt kompromis.
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg ønsker at rette en misforståelse omkring den irske forfatning, der, som det er blevet påstået, indeholder et forbud mod forskning i embryoner i Irland. Det nævnes ikke med et ord i den irske forfatning, og det samme gælder den irske lovgivning. Den irske forfatning indeholder et forbud mod abort, men også undtagelser. Spørgsmålet er ikke så sort og hvidt, som det er blevet fremstillet. 
Formanden.
   - Det var en præcisering snarere end en bemærkning til forretningsordenen. 
McNally (PSE ).
   - Hr. formand, hvad angår rækkefølgen for afstemningen om ændringsforslagene, foreslår jeg, at vi, når vi ser på de ændringsforslag, der henviser til datoen, først tager dem, der ligger længst fra Kommissionens forslag, som indeholder en dato. Det drejer sig om ændringsforslag 68 fra hr. Bowe m.fl. efterfulgt af ændringsforslag 10, 64, 25 og 24. Det er en mere logisk rækkefølge, da de ligger længst fra Kommissionens forslag. Jeg håber, at afstemningslisterne kan ændres i overensstemmelse hermed. 
Formanden.
   - Jeg skal sørge for, at tjenestegrenene er bekendt med Deres forslag. 
Thors (ELDR ).
   - Hr. formand, der tales alle vegne om oplysninger fra Stockholm og Sverige om, hvor mange stamcellelinjer der findes. Jeg undrer mig over datoen vedrørende det svar, som hr. Liese har fået. Der er sket meget siden 2002. Jeg har fået et svar fra Karolinska Institutet om, at de kun har tre karakteriserede stamcellelinjer til deres rådighed nu. Det er betydeligt færre. Jeg håber, at Kommissionen her vil skelne alt efter dato.
Busquin,
    Hr. formand, Kommissionen har naturligvis tillagt Deres arbejde stor betydning og interesse og har gennemgået ændringsforslagene nøje. 
Den glæder sig over at se, at der ved afstemningen i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi var klart flertal for fællesskabsfinansiering af forskningsprojekter, som indebærer udtagning af humane embryonale stamceller fra overtallige embryoner, og således for produktion af nye linjer. Det er et vigtigt element i denne forskning, som efter alt at dømme vil få en positiv indvirkning på behandlingen af alvorlige helbredsproblemer.
Kommissionen har imidlertid problemer med de ændringsforslag, som har til formål at fjerne skæringsdatoen 27. juni 2002 for produktion af overtallige embryoner, som Kommissionen foreslog den 9. juli 2003. Jeg indrømmer, at denne dato ikke har noget videnskabeligt grundlag. Den er ganske enkelt knyttet til datoen for rammeprogrammets vedtagelse. Faktisk fulgte Kommissionen - ligesom Parlamentet i øvrigt - flertallet ved afstemningen om rammeprogrammet, og derfor er denne dato blevet anvendt som referencedato. Desuden skal forslaget, som hr. Bowe sagde det, opfattes som en kompromishandling, et signal til dem, der vil undgå, at in vitro-befrugtning føres væk fra det oprindelige formål og bliver brugt til produktion af embryoner til forskningsformål, hvilket jeg forstår, for det er helt naturligt at have forskellige holdninger til dette emne. Vi har hele tiden sagt meget klart, at vi ikke ønsker produktion af embryoner udelukkende til forskningsformål.
Den angivne dato skal derfor vise, at vi ikke opfordrer til produktion af embryoner til forskningsformål, men at de eksisterende overtallige embryoner selvfølgelig kan bruges til forskning, da de, som flere medlemmer har sagt, ikke længere anvendes til forældrenes familieprojekt.
På baggrund heraf kan Kommissionen acceptere de fleste ændringsforslag, som i øvrigt er fremragende, takket være ordførerens og hele udvalgets arbejde. Det drejer sig helt eller delvist om ændringsforslag 1, 4, 6, 7, 8, 9, 12, 13, 14, 15, 17 og 18, dog med enkelte omformuleringer. Disse ændringsforslag klarlægger forslagets indhold og svarer således til det, Parlamentet stemte for i forbindelse med vedtagelsen af rammeprogrammet, hvilket fru Plooij-van Gorsel også har understreget. Jeg minder om, at Parlamentets forslag også var baseret på udtalelsen fra Den Europæiske Gruppe vedrørende Etik, hvori det, det var muligt at fastlægge, blev fastlagt.
I linje med det, jeg allerede har sagt, vil jeg gerne sige til fru Breyer, at det var forudsigeligt, at der ikke ville komme ret mange interessetilkendegivelser - ni hidtil - da de nye forskningsområder principielt kun tæller meget få virkelig kompetente forskningshold. Det er i øvrigt også det bedste, for inden for et område som dette er der brug for virkelig kompetente forskningshold, som kan give størst mulig garanti for den etiske behandling af sagerne.
Til gengæld kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 2, 3, 5, 10, 11, 16 og 19, bl.a. fordi de har til formål at slette den dato, der er fastsat af de netop angivne grunde. Vi ville lave et kompromis, og vi vil fastholde denne dato. Dette gælder bl.a. ændringsforslag 5 og 10, hvori henvisningen til denne dato slettes.
I ændringsforslag 11 slettes en af betingelserne i Kommissionens forslag. Jeg vil benytte lejligheden til at understrege betingelserne, for der er blevet talt meget om de forskellige metoder, herunder dem, der indebærer anvendelse af voksne celler og celler fra navlestrengen. I denne forbindelse siger vi meget klart i det punkt, der er blevet slettet i ændringsforslag 11, at vi skal sørge for, at alle andre alternativer undersøges, og at det skal demonstreres, at de er utilstrækkelige til det påtænkte forskningsformål. Det er også et signal til dem, der ikke ser velvilligt på denne udvikling af forskningen. Denne type forskning vil kun blive udviklet, hvis der er tale om en løsning, hvis nødvendighed er videnskabeligt bevist. Med andre ord skal adskillige forskere, herunder dem, der ud fra et etisk synspunkt ikke er for forskning i overtallige embryonale stamceller - som nogle af de professorer, der har deltaget i vores møder - bekræfte, at denne metode er interessant, at den supplerer forskningen i voksne stamceller, og at den derfor ikke må udelukkes.
Jeg vil gerne slutte af med de ændringsforslag, som hr. Nisticò har fremlagt her på plenarmødet. Jeg påskønner hr. Nisticòs enorme arbejde for altid at finde et kompromis. Han udførte i øvrigt et lignende stykke arbejde i forbindelse med Parlamentets afstemning i juni 2002, hvor det var hans ændringsforslag, der lå til grund for den konsensus, kommissionsforslaget blev baseret på.
Men, hr. Nisticò, de ændringsforslag, De fremlægger her, er ikke helt neutrale - og her svarer jeg på spørgsmålet fra fru McNally. Hvis man forbinder celler og overtallige embryoner med de celler og linjer, der allerede eksisterede før den 27. juni 2002, begrænses forskningen fuldstændig. Jeg vil dog gerne understrege - for hr. Liese, som kender sagen godt, men som nogle gange blander de forskellige koncepter, linjer og datoer sammen - at der den 27. juni 2002 ikke formelt fandtes nogen europæiske stamcellelinjer. De eksisterende stamcellelinjer er dukket op siden hen, i Sverige. Og til fru Thors: Spørg forskerne på Karolinska Institutet - her er de tre linjer dukket op efter september 2003.
Hvis De indarbejder dette ændringsforslag, skaber De følgende problem: De stamcellelinjer, der eksisterede før den 27. juni 2002, var udelukkende amerikanske, israelske og asiatiske. Det vil sige, at De forbinder dem med kommercielle mekanismer, for de amerikanske linjer er tilgængelige, men på kommerciel kontrakt. De fratager Europa enhver mulighed for at udvikle denne interessante type forskning. De fratager Europa enhver mulighed for at gå fra de embryonale linjer til de eksisterende stamcellelinjer. Der findes flere af dem i dag. Der er to i Det Forenede Kongerige og syv i Sverige (tre på Karolinska Institutet og fire i Göteborg), men de er dukket op efter den 27. juni 2002. De handicapper derfor Europa på to måder ved at fratage det den videnskabelige værdi og på grund af kommercialiseringen af linjerne fra før 27. juni 2002. Det er således i klar modstrid med den ånd, mange har givet udtryk for, og som i øvrigt også er Kommissionens ånd: Overtallige embryoner må på ingen måde blive en indtjeningskilde. Det er blevet sagt meget klart. Vi kan ikke acceptere kommercialisering af stamcellelinjer. De skal stilles til det europæiske videnskabelige samfunds rådighed.
For øjeblikket står de kun til det europæiske videnskabelige samfunds rådighed mod betaling. I Tyskland importeres de også. Man forsker i importerede stamceller, som kommer fra kommercielle mekanismer. Jeg har fuld respekt for de forskellige etiske synspunkter, men Deres ræsonnement holder ikke i længden. Det holder, når De siger, at De ikke kan acceptere forskning i overtallige embryoner. Det er kohærent. Men De kan ikke forbinde dette med en dato. Datoen er en symbolsk handling, et kompromis, for ikke at opfordre til produktion af overtallige embryoner og stamcellelinjer. Det er fuldstændig selvmodsigende og går helt imod kvalitetsforskning på europæisk plan, og så løser det i øvrigt heller ikke det etiske problem. Vi kan ikke acceptere dette ændringsforslag, hvis det vedtages på plenarmødet. Jeg vil gerne medgive Dem, at De forsøger at finde en løsning, men denne giver ingen mening.
Jeg vil gerne takke Parlamentet for dets arbejde med denne vanskelige og følelsesladede sag, som vedrører os alle og selve livet. Jeg forstår, at der er forskellige holdninger. Det er dét, der er Europas storhed. Men der er også en værdi, nemlig forskningen. Kommissionens forslag havde som sagt til formål at imødegå den bekymring, som Parlamentet og Ministerrådet på dets møde den 20. september 2002 har givet udtryk for. Kommissionen har forsøgt at danne en ramme for denne forskning med klare og konsekvente etiske regler, så de grundlæggende principper også kan forsvares inden for dette område.

 - Mange tak, hr. kommissær.Forhandlingen er afsluttet.Afstemningen finder sted onsdag kl. 11.30.
Montfort (PPE-DE ),
   Der foreligger ingen videnskabelig vurdering, der berettiger forskning i embryonale stamceller, og forskerne konstaterer, at disse celler ikke er egnede til terapeutiske formål. Derimod giver andre alternativer som f.eks. forskning i voksne stamceller meget lovende resultater. Argumentet for, at denne grundforskning i embryonale celler skal omfatte voksne stamceller, kræver to bemærkninger. For det første er de eksisterende cellelinjer tilstrækkelige. Det er hr. Lieses forslag. Dernæst glemmer man, at målet med voksne stamceller er at reparere væv på patienten selv, mens målet med embryonale stamceller er at følge udviklingen af mennesket fra undfangelsen og fremefter.
Kommissionens forslag er uklart og uhensigtsmæssigt, for videnskabsmændene lover ingen resultater før om 10-15 år, og en sådan forskning tilgodeser ikke patienternes akutte behov, mens de lidende venter på, at der skal blive fundet en behandling. Vi skal prioritere finansiering af forskning i voksne stamceller, som er det eneste alternativ, der ikke er forbundet med noget etisk problem, og som udgør en teknik, der er godkendt af samtlige Parlamentets medlemmer. Jeg støtter derfor ikke Kommissionens forslag med ændringsforslagene fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, men stemmer for Garganis ændringsforslag, som jeg er medunderskriver af. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0389/2003) af Linkohr for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om investering i forskning: en handlingsplan for Europa (KOM(2003) 336 - C5-0381/2003 - 2003/2148(INI)). 
Linkohr (PSE ),
   Hr. formand, min betænkning er mindre kontroversiel, men den er, tror jeg, ikke mindre betydningsfuld. Den indeholder det enkle krav, at Europa må investere mere i forskning. Andelen af forskningsudgifter skal forhøjes til 3 % af det europæiske BNP inden 2010. En tredjedel skal komme fra de offentlige budgetter, og to tredjedele bør tilvejebringes af industrien. Kun på den måde kan EU blive den mest konkurrencedygtige region i verden, således som de europæiske stats- og regeringschefer krævede i Lissabon for så sent som tre år siden.
Kommissionen støtter dette krav og har regnet ud, at industriens forskningsudgifter skal stige med 9 % årligt og de offentlige bidrag med 6 % årligt inden 2010, hvis dette mål skal nås. Og det er vi ikke i nærheden af. Selv om EU er mere folkerig, bruger USA 140 milliarder dollars mere på forskning hvert år. National Institute of Health, som kun beskæftiger sig med medicin som en livsvidenskab, har 28 milliarder dollars til rådighed - mere end resten af verden bruger på dette område. Dets budget er blevet fordoblet i løbet af de seneste fem år, og i 2004 vil det modtage yderligere 1 milliard dollars, hvilket alene udgør mere end to tredjedele af den tyske forskningsfonds budget. Også National Science Foundation vil modtage 6 % flere midler.
Men USA er ikke ene om at øge sine forskningsudgifter, der allerede ligger på et højt niveau. Trods en stagnerende økonomi har Japan forhøjet sine forskningsudgifter væsentligt. I 1997 tog alle partier i det japanske parlament et initiativ og vedtog en 10-års plan med væsentlige stigningsrater for at fremme unge forskere. Canada, som for nogle år siden stod over for en økonomisk recession, har bevidst investeret i videnskab og teknologi og høster nu de økonomiske frugter af sine anstrengelser. Alene sidste år stod der 800 millioner canadiske dollars til rådighed til at hente udenlandske professorer til landet. I Europa stagnerer udgifterne derimod, og i nogle lande er de sågar blevet reduceret. Alle deres rosværdige udtalelser til trods sparer de fleste lande i EU på uddannelse og forskning. Færre og færre studerende er interesseret i fysik, kemi, matematik og biologi. Virksomheder flytter forskningen til USA. UNICE taler allerede om en truende deindustrialisering. Der findes naturligvis undtagelser. Sverige og Finland viser os, hvad vi alle burde gøre. Men hvorfor er det de store lande, der forsømmer forskningen? Jeg har netop modtaget et brev fra Italien, hvor der blev afholdt en konkurrence for at få ansat 1.600 forskere på universiteterne. De har nu ventet i to år på at blive ansat, fordi pengene hertil ikke er blevet bevilget.
Men det kan ikke kun handle om penge, for vi bruger masser af penge på at subsidiere alt muligt, herunder 900 millioner euro fra budgettet alene til tobaksdyrkning. Det er øjensynligt ikke penge, vi mangler, men de rigtige prioriteringer. Vi investerer i fortiden, snarere end i fremtiden. Hvad skal der gøres? Vi må ændre kurs, ellers bliver det gentagne krav om et europæisk vidensamfund til en sørgelig vits, og så er der ingen, der vil tage EU alvorligt mere. Den vil blive betragtet som en træt og svækket kolos, et kontinent fyldt med pralende snak, skrøbelig og gammel, et historisk museum.
Jeg stiller derfor tre krav i håb om, at Parlamentet, Kommissionen og Rådet vil støtte dem. For det første skal udgifterne til forskning øges inden for den private sektor. En årlig stigningsrate på 9 % er mulig, hvis vi følger Kommissionens henstillinger i dens meddelelse om forskningspolitik. Og i den forbindelse skal alle incitamenter prøves, inklusive skattefritagelse.
For det andet må vi øge de offentlige udgifter. Det betyder for EU's forskningsbudget, at det syvende forskningsrammeprogram mindst skal omfatte 30 milliarder euro. Jeg kan tilføje, at dette tal for øvrigt svarer til den årlige stigning på 6 % i de offentlige forskningsudgifter, som jeg har krævet, og tager højde for det forhold, at EU bliver større.
For det tredje bør EU følge anbefalingerne fra videnskabsorganisationerne og oprette et europæisk forskningsråd, som skal finansiere grundforskningen. For at få ændret kursen skal den nye politik præsenteres, hvorfor jeg foreslår, at vi før det næste valg til Europa-Parlamentet afholder en europæisk videnskabskongres i Bruxelles eller Strasbourg.
Der er blevet talt og skrevet nok, og Kommissionen har også fremlagt et overbevisende dokument. Nu er det handling, det kommer an på, ikke hensigtserklæringer.
Busquin,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Linkohr, der som ordfører naturligvis har udført et stort stykke arbejde, og som gennem længere tid har fået et omfattende kendskab til emnet. Det er en betænkning af meget høj kvalitet, som medlemmerne af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi kan være stolte af. Jeg vil endvidere gerne sige tak til ordføreren fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked og udvalgets medlemmer. 
Denne betænkning viser endnu en gang - og det glæder mig - hvor stor betydning Parlamentet tillægger forskning og innovation. Og lige så vigtigt er det, at dette fænomen har bredt sig. I Ministerrådet tales der nu jævnligt om forskning og innovation. I vækstinitiativet fremstilles forskning og innovation som en afgørende forudsætning for europæisk vækst. Dermed er produktion af viden ganske logisk blevet en stor politisk prioritet i vidensamfundet. Det er i øvrigt også grunden til, at Ministerrådet har vedtaget 3 %-målsætningen, som er blevet drøftet her i Parlamentet, og som skal implementeres. Men hr. Linkohr mindede med rette om, at for at kunne implementere denne 3 %-målsætning skal udgifterne i gennemsnit stige med 8 %, det vil sige 9 % i den private sektor og 6 % i den offentlige sektor. Det er tal, der bør gentages regelmæssigt, hvis vi vil tage denne udfordring op.
Handlingsplanens foranstaltninger har mange aspekter og har bl.a. til formål at skabe et miljø, der i højere grad tilgodeser private investeringer i forskning, og det gælder især inden for områderne konkurrence, intellektuel ejendomsret, lovbestemmelser, finansielle markeder og afgiftsområdet. Men som De understregede, må man heller ikke glemme spørgsmålet om offentlig forsknings- og innovationsstøtte, der fortsat er et vigtigt emne ligesom hele problematikken omkring grundforskning, og det vender jeg tilbage til efter indlæggene, der uden tvivl vil komme med en række svar, om det europæiske forskningsråd, som for øjeblikket er under udformning og genstand for en række drøftelser. Men det er naturligvis en hel proces, der skal sættes i gang, og handlingsplanen er det første skridt i processen. Der er ingen tid at miste. Grundlæggende tror jeg, at vi én gang for alle skal holde op med at se forskning som en udgift og i stedet opfatte det som en investering, der er afgørende for Europas fremtid. Jeg tror, det er det afgørende punkt, og jeg har en fornemmelse af, at Parlamentets, det videnskabelige samfunds og industrisamfundets fælles aktion vil skabe større og større bevidsthed om, at det er et spørgsmål om liv eller død for det økonomiske og sociale Europa. Så jeg siger tak til hr. Linkohr og alle medlemmerne for Deres støtte til dette emne, og jeg håber, at jeg i mit næste indlæg vil kunne svare på mere specifikke spørgsmål om det, De netop har fået præsenteret. 
Matikainen-Kallström (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil takke min kollega Rolf Linkohr for hans prisværdige arbejde med dette vigtige spørgsmål. Der er enighed i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om, at forskningsstøtten i EU bør øges betydeligt og omgående. Kort før udvidelsen ville det derfor være passende at give nogle klare tal som supplement til alle de fine ord. Det endelige beløb for det syvende rammeprogram skal være 30 milliarder euro. En mindre investering vil ikke give det samme udbytte.
En af Europas svagheder har været, at SMV'erne ikke har været nok involveret i forskning. Statistisk blændværk har også andel i dette. Europas vigtigste redskab til at nå målet på 3 % er virksomheder og navnlig SMV'er. I øjeblikket laver virksomhederne meget innovativt arbejde, der overhovedet ikke registreres statistisk som forskning og udvikling, og det kan ikke engang støttes gennem de forskellige offentlige støtteinstrumenter. Grunden til dette er, at begrebet innovation er vagt, reglerne kan fortolkes på mange måder, og som følge heraf er der usikkerhed om systemets retfærdighed. Derfor er det dette område, der skal forbedres, for SMV'er er ofte specielt innovative. De er også drivkraften bag enhver form for vækst og jobskabelse.
Markedsbaseret forskningsstøtte til SMV'er bør fremmes gennem særlig finansiering. Fremgangsmåderne for offentlig støtte, uanset om der er tale om skattelettelse eller direkte støtte, må imidlertid ikke have nogen indflydelse på, hvilke støtteformer der vedtages eller den tildelte støttes omfang. Det skal i fremtiden stå medlemsstaterne frit for at udforme deres politik således, at Fællesskabets konkurrencebestemmelser er neutrale i forhold til ordningerne.
Nedsættelsen af et europæisk forskningsråd ville styrke den konkurrenceposition, som den europæiske grundforskning på højt niveau har på verdensplan. Det ville hovedsageligt ske ved at tilbyde langsigtet finansiering på europæisk plan. Der bør sikres tilstrækkelige midler til det europæiske forskningsråd, ikke fra det nuværende budget, men som et supplement til de eksisterende forskningsmidler.
Det er også vigtigt, at Kommissionen udarbejder mere omfattende og præcis information om de forskellige former for offentlig støtte, som ikke indebærer konkurrenceforvridning. Kommissionens indsats for at kontrollere og afklare Fællesskabets ordninger for offentlig støtte til F[amp]U og for at lade statsstøtten være rettet mod horisontale mål er også meget vigtig og tilfredsstillende.
McNally (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne lykønske både ordføreren og kommissæren. Vi er heldige at have to engagerede mænd, som begge forstår betydningen af videnskab. Jeg har endnu en gang læst dokumenterne fra høringen om udnævnelsen af Kommissionen, og det glædede mig meget at se, hvor langt Kommissionen er kommet mod de mål, som kommissæren opstillede på daværende tidspunkt.
For øjeblikket er EU-landenes troværdighed på spil. De er kommet med erklæringer, herunder Lissabon-erklæringen, men de har ikke truffet de foranstaltninger, der skal til, for at iværksætte erklæringerne. Visse medlemsstater har faktisk gjort det stik modsatte af, hvad der er brug for.
Ordføreren bifalder, som mange af os, Kommissionens henstillinger og dens handlingsplan. Vi beder indtrængende medlemsstaterne om at gennemføre det, de har sagt i deres erklæringer. Vi har brug for, at EU's finansministre ser på det syvende rammeprogram og den krævede finansiering. Vi skal uddanne og holde på videnskabsfolkene. Især kvindelige videnskabsfolk er en mangelvare. Forskningsinfrastrukturen og regionalpolitikken skal koordineres. Vi skal finde ud af, hvorfor lande som Sverige og Finland kan gøre det, mens andre lande ikke kan. Vi har meget at lære af dem.
Jeg støtter fuldt ud oprettelsen af et europæisk forskningsråd for at skabe koordination og kohærens i vores arbejde, især inden for grundforskningen. Et nyligt møde med astronauter gjorde mig mere bevidst om forskningsmulighederne i Europa, hvis vi tager meddelelserne fra Lissabon-erklæringen alvorligt. Vi kender dem næsten alle sammen udenad, men medlemsstaterne har gjort meget lidt med dem.
Endnu en gang tillykke til hr. Linkohr og hr. Busquin. 
Plooij-van Gorsel (ELDR ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, i Barcelona besluttede Det Europæiske Råd i 2002, at udgifterne til forskning og udvikling skal øges til 3 % af bruttonationalproduktet. Det er et nødvendigt mål, hvis vi ønsker at mindske afstanden til USA og blive den mest konkurrencedygtige videnbaserede økonomi i verden inden 2010. Desværre er vi ikke nået op på de 3 %, men kun 1,9 %. Erhvervslivet må stå for broderparten af disse 3 %, for i henhold til Rådets forslag skal en tredjedel komme fra regeringen og to tredjedele fra erhvervslivet.
Dette er et acceptabelt forslag, men de europæiske regeringer bør skabe det rette klima for, at erhvervslivet kan få varigt fodfæste i Europa og kan reinvestere, navnlig i udvikling og i F[amp]U. Dette gælder i vid udstrækning også for små og mellemstore virksomheder. I flere medlemsstater er der blevet udviklet initiativer med henblik på at give finansiel støtte til iværksætterprojekter fra SMV'er på især teknologiområdet. I den forbindelse bliver det overset, at teknologisk forskning og navnlig højkvalitetsforskning tager meget lang tid at etablere. Det er derfor, at der altid er behov for flere midler, og de viser sig ikke altid i Europa. Det er ikke så stort et problem at komme i gang, men sekundær finansiering er et enormt problem. Det oplever vi også i Nederlandene med det meget succesfulde -projekt. Et investeringsklima kræver imidlertid klar og gennemsigtig lovgivning og tilstrækkeligt mange veluddannede forskere. Desuden er forskernes mobilitet i Europa stadig et stort problem, fordi forskerne bliver hindret af forskellige arbejdsforhold i forskellige medlemsstater.
Jeg opfordrer derfor Kommissionen og medlemsstaterne til at lade handling følge på ord og træffe specifikke foranstaltninger for at skabe et gunstigt erhvervsklima for forskning og udvikling i Europa.
Alyssandrakis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg er enig i mange af punkterne i hr. Linkohrs betænkning. Heriblandt anerkendelsen af forskningens og forskernes rolle og nødvendigheden af at øge udgifterne og tillægge grundforskningen den betydning, den fortjener. Det vil jeg gerne takke ordføreren for.
På den anden side er der imidlertid også ekstremt farlige punkter, som er i tråd med den generelle kommercialiseringspolitik. Heriblandt henvisningen i punkt 5 til konkurrenceorienteret forskning, holdningen til intellektuelle rettigheder, som tager udgangspunkt i de private virksomheders kommercielle interesser, i punkt 26 og støtten med offentlige midler til markedsbaseret forskning og tilpasningen af finansieringen til EU's konkurrenceregler i punkt 32.
Vi har også et forslag om skattemæssige incitamenter til private forskningstiltag, mens det internationale samarbejde, som tilsyneladende er af interesse, foregår på virksomhedsplan ifølge punkt 41. Det mest foruroligende er, at man foreslår som succeskriterium for et hvilket som helst forskningstiltag, at det har et positivt økonomisk resultat, samtidig med at man i punkt 37 foreslår, at der indføres et tilsvarende evalueringssystem.
Sammen med den daglige politiske praksis inden for forskning og højere uddannelse får disse forslag betænkningens positive konstateringer til at lyde som ren ønsketænkning. Som betænkningen generelt er orienteret i sin endelige udformning, er jeg imod den. Det, vi ser, er nedbrydningen af det værdisystem, som er blevet udviklet i de foregående århundreder, og opbygningen af en ny konstruktion, som er baseret på kommercialisering og virksomhedsprofit. 
Busquin,
    Hr. formand, jeg vil blot endnu en gang takke medlemmerne for Deres indlæg og kommentere nogle af punkterne i disse. 
For det første mener jeg ligesom hr. Linkohr, at det er yderst vigtigt, at vi viser, at vi holder skarpt øje med de kommende finansielle overslag. For det er dem, der kommer til at bestemme, hvor stor handlefriheden bliver efter 2006, herunder den plads, som forskning og innovation får tildelt i Den Europæiske Unions budget. Som kommissær med ansvar for forskning og innovation har jeg fremlagt en række forslag, og Kommissionen udarbejder et dokument, men det er klart, at der vil opstå en omfattende politisk debat fra næste år og frem til 2006. Denne debat vil gøre det muligt at udarbejde finansielle overslag, som øger forskning og innovations relative andel af Den Europæiske Unions budgetter med henblik på at opfylde de forskellige behov, der er blevet givet udtryk for, og støtte 3 %-målsætningen.
Derudover er det selvfølgelig også vigtigt, at når jeg tænker på nye aktioner, tænker jeg bl.a. på grundforskning, som for øjeblikket ikke støttes på europæisk plan. Jeg tænker på rumpolitikken, som fru McNally og jeg selv netop har udarbejdet en hvidbog om. Denne hvidbog bærer naturligvis præg af dette ønske om at komme videre med de nye teknologier, udvikle teknologioverførslerne, bevare denne videnskabelige nysgerrighed, der hænger sammen med ønsket om at gå videre, fordi mulighederne er der.
Fru Matikainen, De har med rette understreget de små og mellemstore virksomheders rolle. Det er rigtigt, at de små og mellemstore virksomheder i større omfang bør medvirke i indlemmelsen af forskning i det økonomiske kredsløb, som er en realitet. De kommer selv fra et foregangsland, eftersom 55 % af de små og mellemstore virksomheder i Finland har regelmæssig kontakt med universiteter og forskningscentre. Disse områder skal udvides på europæisk plan, og der findes naturligvis metodologier, der bør være specifikke for de små og mellemstore virksomheder. Kommissionen regner med i starten af 2004 at vedtage gruppefritagelsen for små og mellemstore virksomheder med hensyn til statsstøtte til forskning og udvikling. Det betyder, at de små og mellemstore virksomheder fra 1. januar 2004 ikke længere skal underrette Kommissionen, og der kan derfor iværksættes mere målrettede og specifikke tiltag i de forskellige medlemsstater og regioner til fordel for de små og mellemstore virksomheder.
Det er i øvrigt et krav, at det syvende rammeprogram omfatter et klarere forslag om grundforskning, som ligeledes tager højde for hele den debat om det europæiske forskningsråd, der for øjeblikket kører i det videnskabelige samfund. De har talt om dette europæiske forskningsråd, som skulle skabe konkurrence på europæisk plan mellem de bedste forskerhold inden for grundforskning og følgelig støtte disse områder på en måde, der, som det er blevet sagt, er sammenlignelig med det, der sker i National Science Foundation, hvor de bedste forskerhold kører programmer på amerikansk plan. Vi bør også have programmer af denne type på europæisk niveau.
Derudover er der naturligvis finansieringsspørgsmålet, som fru Plooij-van Gorsel i øvrigt med rette understregede. Finansieringsmulighederne omfatter selvfølgelig offentlig finansiering, privat finansiering, som bør stige, og finansiering via Den Europæiske Investeringsbank, som i højere grad kunne rettes mod forskning og innovation, hvilket i øvrigt oftere og oftere er tilfældet. I vækstinitiativet, som det blev vedtaget den 11. november 2003, møder vi konceptet , det vil sige projekter, der kan iværksættes forholdsvis hurtigt. Og for første gang ser vi 14 milliarder EUR, der er øremærket til projekter vedrørende europæiske strukturer og vigtige europæiske infrastrukturer. 
Vi tænker naturligvis på alle netværksproblemerne generelt, på alle de problemer, der er forbundet med rumpolitikken, herunder GMES og interaktive telekommunikationssatellitter. Vi tænker selvfølgelig på trielektronlaser, der er uundværlig for dannelsen af en ny forskningsgeneration inden for molekylærbiologi, materialesystemer og nanoteknologier, for nanoteknologierne bliver en af fremtidens nøgleteknologier - uden at glemme overgangen fra mikroelektronik til nanoelektronik.
Vi har udarbejdet en teknologisk platform, og i den forbindelse deltager det finske center i gennemførelsen af denne overgang fra mikro- til nanoelektronik, for det er dér, den store udfordring ligger. Med hensyn til denne udfordring er det klart, at vi skal tage fat om problemet med teknologiske platforme. Vi vil, sektor efter sektor, samle de store aktører med henblik på at definere de forskellige forskningsprojekter og -behov.
Som svar på et spørgsmål fra fru McNally kan jeg i øvrigt sige, at det er via programmer som disse, der afføder spørgsmål som "Hvad vil I gøre?", at vi skal nå vores mål. 3 %-målsætningen og vækstinitiativet opfordrer medlemsstaterne til at sige: "Det er dét, vi skal gøre. Dette er vores program, og ved hjælp af det skal vi nå målet i 2010". Kommissionen har således en opmuntrende rolle, for vi kan ikke tage stilling på medlemsstaternes vegne, men vi kan opmuntre dem, vise dem de bedste fremgangsmåder og støtte processen til disse 3 % i 2010. Det er en nødvendig proces, hvis Europa skal bevare sin plads i forhold til resten af verden, og den kræver finansiering, og at forskningspolitikken får førsteprioritet. Det forstår De givetvis, og jeg vil gerne takke Dem for Deres støtte til denne politik.
Eftersom dette uden tvivl er en af de sidste muligheder for at drøfte disse betænkninger, vil jeg gerne takke alle medlemmer af Kommissionen og Parlamentet for deres støtte til forskning og innovation og min ven Erkki Liikanen, som kommer om et øjeblik. Vi er selvfølgelig på samme bølgelængde, og vi er for en ambitiøs industripolitik for forskning og innovation i Europa. 
Formanden.
   - Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Mann, Erika (PSE ),
    Jeg hilser hr. Linkohrs initiativbetænkning om handlingsplanen "Investering i forskning: en handlingsplan for Europa" velkommen og vil gerne rette en personlig tak til ham. Jeg støtter hans krav om en væsentlig stigning i det beløb, der bruges på forskning i Europa, for at opfylde de mål, der blev vedtaget på Det Europæiske Råds møde i Lissabon, om end den nuværende anspændte budgetsituation i mange medlemsstater vil vanskeliggøre en hurtig gennemførelse. Hvis forskning i EU skal bygges op på et langsigtet grundlag, må enhver udgiftsforhøjelse derfor gå hånd i hånd med større effektivitet, for så vidt angår anvendelse og forvaltning af ressourcerne og en mere udtalt satsning på grundforskning. Det glæder mig, at det korresponderende udvalg har vedtaget mine ændringsforslag herom. Det afviste derimod forslaget om, at det, der bliver kaldt de nye instrumenter i det nuværende sjette forskningsrammeprogram, skal konciperes mere rationelt. Derfor har min gruppe stillet ændringsforslag 1 på ny, hvor Parlamentet "kræver, at begreberne "ekspertisenet" og "integrerede projekter" som et led i det sjette rammeprogram på forskningsområdet afstemmes bedre efter den grundlæggende tanke for det europæiske forskningsrum, og at der især foretages ændringer med hensyn til projekternes størrelse, både hvad angår antallet af projektpartnere og den pågældende finansieringsvolumen." Vi forventer, at EU's forskningspolitik derved allerede nu vil kunne blive tilpasset den eksisterende virkelighed. Jeg anmoder Dem derfor om at vedtage dette forslag. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende tre betænkninger:
- A5-0374/2003 af Read for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2236/95/EF om generelle regler for Fællesskabets støtte inden for transeuropæiske net (KOM(2003) 220 - C5-0199/2003 - 2003/0086(COD));
- A5-0375/2003 af Read for for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om interoperabel levering af paneuropæiske e-forvaltningstjenester til offentlige myndigheder, virksomheder og borgere (Idabc) (KOM(2003) 406 - C5-0310/2003 - 2003/0147(COD)) og
- A5-0376/2003 af Clegg for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Kommissionens ottende rapport om gennemførelsen af EU’s lovpakke for telesektoren (KOM(2002) 695 - 2003/2090(INI)).
Liikanen,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Read for hendes betænkninger om eTEN og Idabc, der i høj grad støtter disse programmer. Fru Read har været meget engageret i IDA-programmet i årenes løb. Kommissionen går helt og holdent ind for disse betænkninger.
Lad mig starte med eTEN-programmet, der tidligere hed TEN Telecom. Dette program spiller en central rolle for opfyldelsen af målsætningerne i e-Europa-handlingsplanen for 2005.
Programmet er på ny rettet mod målsætningerne for e-Europa 2005. Fokus er rettet mod ydelser inden for e-forvaltningstjenester, e-sundhed og e-uddannelse.
Programmet har via en række valideringsprojekter vist, at der er store muligheder for udviklingen af sådanne tjenester. Den nuværende grænse på 10 % af Fællesskabets økonomiske støtte har imidlertid vist sig utilstrækkelig til at overvinde hindringerne for udviklingen på transeuropæisk niveau.
Kommissionen har foreslået at hæve det maksimale niveau til 30 %, da både forskning og erfaring inden for andre programmer viser, at det er det niveau, der er brug for til effektivt at tilskynde til udvikling.
Som tidligere kommissær med ansvar for budgettet vil jeg imidlertid gerne understrege, at budgettet for programmet ikke desto mindre forbliver uændret. Finansieringen vil gå til færre, men mere målrettede projekter, hvilket gør programmet mere effektivt.
Anvendelsesområdet for det nye Idabc-program bliver bredere end i de foregående programmer. Idabc yder mere omfattende dækning i forbindelse med paneuropæiske e-forvaltningstjenester. Fordelene som følge af samarbejdet mellem forvaltningerne i Europa omfatter borgere og virksomheder.
Idabc støtter, iværksætter og forvalter forsyningen af paneuropæiske e-forvaltningstjenester med henblik på at give virksomheder og borgere nem adgang til grænseoverskridende oplysninger og transaktioner.
Kommissionen støtter fuldt ud betænkningen fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi på plenarmødet i dag. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 1-5.
I betragtning af at Rådet ventes at nå til politisk enighed om Idabc-programmet på torsdag, håber Kommissionen, at det meget gode samarbejde med fru Read og Europa-Parlamentet giver mulighed for andenbehandling og endelig vedtagelse før valget til Europa-Parlamentet.
Dernæst vil jeg gerne tage fat på det tredje element under forhandlingen i dag, der vedrører gennemførelsen af telekombestemmelserne.
Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Clegg, for hans omhyggelige arbejde og Parlamentet for dets interesse i den ottende rapport. Jeg hilser især Deres engagement i de nuværende spørgsmål om gennemførelsen af de nye rammebestemmelser i medlemsstaterne velkommen.
Otte lande har vedtaget lovgivningen: Danmark, Spanien, Irland, Italien, Østrig, Finland, Sverige og Det Forenede Kongerige.
Kommissionen har indledt overtrædelsesprocedurer mod de medlemsstater, der ikke har givet meddelelse om foranstaltningerne. Vi vil gå energisk videre med disse procedurer.
Jeg vil på Rådets møde torsdag tilskynde de medlemsstater, der endnu ikke har gennemført bestemmelserne, til at gøre en fornyet indsats for at afslutte opgaven hurtigst muligt.
Om få dage vil Kommissionen desuden vedtage den niende rapport om gennemførelsen, sendt til Parlamentet og Rådet, der angiver status for gennemførelsen pr. 1. november.
Hvad angår situationen på det elektroniske kommunikationsmarked, påpeger rapporten opmuntrende tegn på markedet efter de vanskelige økonomiske forhold sidste år.
Antallet af mobile abonnenter ventes at stige mere end i 2002 trods de høje penetrationsrater, der allerede er opnået.
Selv om konkurrencen på bredbåndsmarkedet stadig er lille, steg antallet af bredbåndslinjer med næsten 80 % i året indtil oktober 2003. Den ubundtede adgang til abonnentledninger er især udviklet markant med ubundtet adgang til over 1 million abonnentledninger fra oktober 2002 til oktober 2003.
Nogle af de hovedspørgsmål, vi gennemgår i vores vurdering af gennemførelsesforanstaltningerne, omfatter de nationale lovgivende myndigheders rolle og iværksættelsen af foranstaltninger for at undgå overregulering.
Tiltrædelseslandene skal tilpasse deres lovgivning for at overholde de nye rammebestemmelser i maj 2004. Parlamentet orienteres fuldt ud i form af de nylige monitoreringsrapporter, som indeholder et kapitel om telekommunikationssektoren.
Vi vil fortsat holde nøje øje med situationen og hjælpe myndighederne i tiltrædelseslandene. Gennemførelsen vil være fuldt afdækket i rapporten for 2004.
Afslutningsvis mener vi, at vi med en fornyet indsats fra samtlige medlemsstater for at færdiggøre gennemførelsen og gennemgangen af markedet i de kommende måneder, kan gøre vores del af arbejdet for at hjælpe markedet med at blive stabiliseret yderligere og fastholde dets vækst, så forbrugerne fortsat kan nyde godt af konkurrencedygtige priser og udviklingen af bredbåndstjenester. 
Read (PSE ),
   Hr. formand, det glæder mig at forelægge Dem de to betænkninger. Jeg vil først tage mig af den nemme, eTEN-programmet, som kommissæren har skitseret med beundringsværdig klarhed. Jeg anbefaler Parlamentet at acceptere Kommissionens forslag. Jeg noterede mig, at budgetblodet stadig løber i kommissærens årer. Han gør helt rigtigt i at påpege, at dette forslag er en omfordeling af et eksisterende budget og ikke handler om at hæve det samlede budget. Hvis loftet på 10 % imidlertid hæves til 30 %, er det ensbetydende med udvikling af færre, men mere målrettede projekter i fremtiden. Kommissæren har igen fuldstændig ret i, at når mulighederne for udvikling af et produkt anerkendes, er de største forhindringer af økonomisk art. Det er, som vi udmærket ved, vanskeligt at skaffe privat kapital til de grundlæggende investeringer på dette område. At hæve loftet på denne måde er korrekt anvendelse af midler i eTEN-budgetprogrammet. Jeg håber, at Kommissionens forslag accepteres, og hverken jeg eller mine kolleger har stillet ændringsforslag, hvilket er rigtigt.
IDA-programmet er mere kompliceret. Jeg havde håbet, at vi ville opnå enighed ved førstebehandlingen, men det viste sig ikke at være muligt. Rådet har på visse måder af meget gode grunde vist stor flid i behandlingen af forslaget. Vi ser her på en udvidelse af IDA's succes inden for det grænseoverskridende samarbejde og kommunikationen mellem de offentlige administrationer. Dette vil udbygge dette og udvide samarbejdet til borgere og virksomheder. Der er imidlertid også vigtige ændringer, som vedrører proceduren, som er strømlinet og forenklet. Det er godt, at der er taget ved lære af det tidligere IDA-arbejde. Kommissæren ved, at jeg var ordfører for to af tre separate IDA-forslag, og jeg kan med en vis munterhed bemærke, at det var længe før, begrebet e-forvaltningstjenester blev brugt i stor grad eller endda opfundet.
Forslaget kan og vil imidlertid have store fordele. Kommissionen vurderer, at den offentlige sektor kan tjene op til 1,8 euro for hver euro til it-infrastruktur. Den årlige omkostning for TESTA-programmet, den del af IDA, der vedrører infrastruktur, er 4,6 millioner euro. Fordelene vurderes at være 8,6 millioner euro for hele den offentlige sektor: en sand multiplikator.
Det nye program hedder Idabc. Jeg læser højt, hvad det betyder, da det kan være nemt at glemme: Interoperabel levering af paneuropæiske e-forvaltningstjenester til offentlige myndigheder, virksomheder og borgere. Selv om det er en stor mundfuld, kan vi pege på IDA's succeser, der har skabt store fordele for EU-borgerne på måder, som virkelig berørte deres liv.
IDA fungerer på følgende områder: landbrug, humanitær bistand, det indre marked, statistik, miljø, handel, beskæftigelse og uddannelse. Jeg trak her, og i min begrundelse, 5-6 specifikke projekter frem: SOLVIT-netværket, som udgør et værktøj for personer, der har været udsat for hindringer på det indre marked, til at rejse spørgsmålet over for den pågældende medlemsstat; EUPHIN gør det muligt for myndighederne hurtigt og sikkert at udveksle oplysninger om spørgsmål vedrørende folkesundhed, herunder overførbare sygdomme; PLOTEUS er en portal, der indeholder oplysninger om uddannelsesmuligheder overalt i Europa; TourNet er et system, der forbinder turismeforvaltningerne, så de kan dele oplysninger om deres særlige områder; og endelig Transcards, der er et mere lokalt og målrettet program, der lader de borgere, som bor ved den belgisk-franske grænse, bruge de sanitære anlæg i hver medlemsstat, uanset hvilket land de bor i. Det er alle gode eksempler på håndgribelige fordele a la IDA, der er værd at fremhæve.
Det nye forslag indebærer ikke blot konkrete fordele a la IDA. Det indebærer også fordele for borgerne og virksomhederne i EU. Det vil også forenkle personers, varers og tjenesteydelsers bevægelighed yderligere ved at gøre e-forvaltnings-applikationer mere tilgængelige på tværs af de nationale grænser. Jeg håber virkelig, at Parlamentet støtter Kommissionens forslag på den måde, jeg har ændret det, og jeg anbefaler Parlamentet at støtte det.
Afslutningsvis har jeg en meget kort kommentar til betænkningen af min kollega, hr. Clegg. Jeg vil ikke gå i detaljer. Han har gjort et fremragende stykke arbejde og bruger med rette et meget specifikt sprog om nogle af manglerne i medlemsstaterne. Kommissæren tilkendegav, at han mente det alvorligt med at rette henvendelse til de medlemsstater, der ikke opfylder fristerne til tiden. Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi gjorde det klart, at udvalget ville bakke ham op, hvis han ønsker at træffe de foranstaltninger, han har skitseret. Jeg er sikker på, at Parlamentet også støtter ham på dette punkt. Vi ser allerede tegn på, at tiltrædelseslandene siger, at de ikke har tid nok og har brug for et pusterum. Det er vanskeligt at modstå de argumenter, hvis de nuværende medlemsstater, som i allerhøjeste grad burde kunne gennemføre dem, ikke har gjort det.
Jeg anbefaler Parlamentet mine egne to betænkninger og hr. Cleggs betænkning.
Clegg (ELDR ),
   Hr. formand, på tidspunkter som dette bliver jeg mindet om, hvor specialiserede disse drøftelser må syne for resten af Parlamentet i kraft af, at vi er så få. Når jeg ser så mange venlige og kendte ansigter her til aften, bliver jeg imidlertid også mindet om, at intelligensen og kræfterne hos den herlige gruppe af telekomspecialister, som vi udgør, måske opvejer det lille antal, som vi har fået stablet på benene her til aften.
Hvad angår den mere alvorlige del, vil jeg gerne takke mange kolleger her til aften for deres støtte og samarbejde i forbindelse med udarbejdelsen af denne betænkning, som virkelig har været en kollektiv indsats. Jeg ved, at alle Parlamentets betænkninger udgør en kollektiv indsats, men denne var virkelig en kollektiv indsats i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, herunder skyggeordførerne. Det blev afspejlet i den enstemmige afstemning i udvalget.
Det er ikke en overdrivelse at sige, at betænkningen udgør velkomne nye fremskridt med hensyn til den måde, som Parlamentet arbejder på, med hensyn til den måde, vi i stigende grad ikke blot offentliggør og ændrer lovgivning, men også udvikler en særdeles velkommen fordybelse i, hvordan lovgivningen efterfølgende gennemføres. Det ville være uansvarligt af os som lovgivere ikke at være behørigt opmærksomme på det, der sker med vores agtværdige tekster, når de er vedtaget som lovgivning. Dette er et mønstereksempel på ikke blot tværpolitisk samarbejde, men også samarbejde på tværs af institutionerne for at sikre fuldstændig gennemførelse.
Jeg vil gerne fremhæve fire punkter af særlig betydning. Når vi tilskynder Kommissionen til at skride ind over for de medlemsstater, der endnu ikke har gennemført telekomlovgivningen i tide, og bifalder de tiltag, der allerede er gjort, er det vigtigt at huske på, at vi i betænkningens punkt 3 understreger, at vi også mener, at Kommissionen hele tiden bør se på innovative måder, hvorpå man ikke blot gennemtvinger gennemførelse i de tilbageholdende medlemsstater, men også tilskynder til udarbejdelse af benchmarkingundersøgelser og komparative analyser. Kommissionen kan udarbejde disse for at tilskynde efternølerne til at tage ved lære af de medlemsstater, der måske er nået lidt længere.
For det andet er vores bemærkninger i denne betænkning om den retlige struktur og De Europæiske Tilsynsmyndigheders Gruppe (ERG) vigtige. I punkt 22 bemærker vi, at De Europæiske Tilsynsmyndigheders Gruppe - ERG - og De Uafhængige Tilsynsmyndigheders Gruppe - IRG - efter vores mening bliver mere og mere ulogiske, da de i høj grad overlapper hinanden. Selv om mange af os forstår, at Kommissionen ikke kan tage et formelt standpunkt vedrørende dette, er det værd at understrege her til aften, at vi mener, at der slet ikke er en logisk grund til, at disse to organer skal bestå side om side. En sammenlægning af ERG og IRG er ønskelig.
Jeg så gerne et mere proaktivt input fra Kommissionen med hensyn til tiltrædelseslandene, og i hvilken grad de overholder ikke blot de gamle rammer, men også ser på vedtagelsen af de nye rammer. Under vores drøftelser med Kommissionen om denne betænkning forklarede Kommissionen, at det ville være for besværligt og kompliceret at opfylde mit og andres oprindelige krav om særlige rapporter om gennemførelsen af telekomlovgivningen i tiltrædelseslandene. Vi opfordrede i sidste ende Kommissionen til at indhente flere oplysninger om status i tiltrædelseslandene. Det er imidlertid vigtigt, at det tages alvorligt. Ser man på Kommissionens nyligt offentliggjorte tiltrædelsesrapporter, er der kun 2-3 afsnit om telekomsektoren i mange af disse lande. Det er altså ikke godt nok. Efterhånden som de nærmer sig datoen for tiltrædelsen af EU, er det vigtigt, at vi holder mere øje med situationen, end det nok har været tilfældet hidtil.
Endelig vil jeg gerne henlede særlig opmærksomhed på betydningen af punkt 9 i vores betænkning, der endnu en gang understreger, at vores mål på lang sigt fortsat skal være facilitetsbaseret konkurrence uanset den vægt, der i de senere år har været i lovgivningen på at øge den adgangsbaserede konkurrence. Det sløres til tider af alle de kampe, vi har om ubundtet adgang til abonnentledninger, bitstrømsadgang osv. Det, vi i sidste ende ønsker til fordel for de europæiske forbrugere, for ikke at tale om de europæiske telekomoperatører, er bæredygtig, stærk, facilitetsbaseret konkurrence. Det er i den henseende, at jeg håber, at denne betænkning om gennemførelsen har ydet et bidrag. 
Harbour (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne på vegne af mine kolleger i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked takke hr. Clegg for hans arbejde og samarbejde i forbindelse med indarbejdelsen af vores idéer i betænkningen og også for at presse Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi til at tage initiativet.
Mange af os arbejdede som ordførere eller skyggeordførere på lovpakken om elektronisk kommunikation for over to år siden, og det er vigtigt, at vi fortsat viser vores politiske støtte og engagement. Vi lagde trods alt meget arbejde i det. Vi ved, at det er i gennemførelsesfasen nu, men det sender et klart signal om, at Parlamentet er særdeles interesseret i det, vi betragter som noget af det vigtigste lovgivningsarbejde om det indre marked, og som også fremmer konkurrenceevnen. Konkurrenceevne er absolut afgørende for den nuværende dagsorden.
Jeg vil gerne fremhæve et par punkter, som Udvalget om Retlige Anliggender behandlede i relation til vores arbejde om direktivet om forsyningspligt og brugerrettigheder. For det første støtter vi fuldt ud kommissærens indledende bemærkninger om at undgå overregulering. En særlig foranstaltning i direktivet om forsyningspligt skal sikre, at medlemsstaterne ikke intervenerer direkte på detailmarkedet for at forsøge at lægge loft over priserne, medmindre de har udtømte ressourcer på engrosniveau. De skal anmodes om at have det i baghovedet og handle derefter.
Det andet punkt er af praktisk art. Vi har lagt meget arbejde i direktivet om transparente takstoplysninger og -offentliggørelse for især at tilskynde medlemsstaterne til at gøre noget ved spørgsmålet om transparente takster og sammenligning til private forbrugere og små virksomheder. Jeg har desværre ikke set mange tegn på, at medlemsstaterne virkelig har taget det til sig, og jeg håber, at Kommissionen gør noget ved det.
Vi opfordrer Dem til, hr. kommissær, at Deres team er særligt opmærksom på hele denne gennemførelse for at sikre, at vi får størst mulig fordel af denne meget vigtige lovgivning. 
Langen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, min opgave er relativ enkel. Udvalget vedtog med et stort flertal begge fru Reads betænkninger, uden at vi behøvede at foretage de store ændringer. Det vil sige, fru Read, at jeg kun har forholdsvis korte bemærkninger. Vores gruppe støtter uforbeholdent Kommissionens hensigt, som udvalget også har godkendt, om at forhøje loftet for tilskud til eTEN fra 10 % til 30 %. Selv om den samlede ramme ikke bliver større - hvilket betyder, at færre projekter kan opnå støtte - blev vi overbevist om, at loftet på 10 % var for lavt, hvorfor vi støtter dette forslag, og De kan regne med vores uforbeholdne støtte til den første betænkning.
I den anden betænkning handler det for Dem om at indføre større fleksibilitet ved paneuropæiske e-forvaltningstjenester, som kan benyttes på alle mulige måder. De giver her udtryk for Deres ønske om at fjerne Kommissionens skelnen mellem "projekter af fælles interesse" og "horisontale foranstaltninger" og dermed tildele midler på i alt 59,1 millioner euro for 2005 og 2006 og 89,6 millioner euro for perioden 2007-2009 mere fleksibelt. Det støtter vi Dem også i, og jeg tror, at begge Deres betænkninger, hvori De beskriver problemerne udførligt, vil opnå et bredt flertal i Parlamentet.
Afslutningsvis vil jeg gerne komme med en supplerende iagttagelse vedrørende de transeuropæiske net som helhed, et emne, som vi har haft på dagsordenen i mange måneder, ja, i årevis. Problemet har hidtil været, at disse store projekter - det være sig på transportområdet, inden for telekommunikation, energiinfrastruktur, forskning og teknologi - har lidt under manglende ressourcer. Konsekvensen har været, at Essen-beslutningerne, som for første gang skulle fremme de transeuropæiske net, kun er blevet gennemført meget langsomt, meget sparsomt og meget ufuldstændigt. En ekspertgruppe ledet af Karel van Miert foretog en undersøgelse af transportinfrastrukturen midt på året. Kommissionens nye vækstinitiativ, de 62 projekter, som formodentlig bliver godkendt på topmødet, vedrører netop dette område. Selv om vi i dag kun diskuterer finansiering og det samlede budget, kan jeg fortælle kommissæren, at initiativet med at fremme og udbygge transeuropæiske net er rigtigt, hvis vi ikke kun ønsker at liberalisere markederne, men også at ruste Europa til fremtiden og dermed komme lidt tættere på at nå det mål, som vi satte os i Lissabon.
McNally (PSE ).
   - Tillykke til vores to ordførere, for det første fru Read, der altid har været en gæv tilhænger af telekommunikation. Det glæder mig meget, at hun, det gælder os alle, erkender den europæiske tillægsværdi af telekommunikation for hele Lissabon-dagsordenen.
For det første, hvad angår det transeuropæiske net, blev der, da jeg kom til Parlamentet, talt om Delors' hvidbog, hvor et af hovedpunkterne var europæiske net. Det glæder mig, at kommissæren og dennes personale har været smidige nok til at erkende, at hvis de stillede forslag ikke fungerer som oprindeligt planlagt, er det bedst f.eks. at fokusere på færre projekter på en mere målrettet måde og øge Kommissionens bidrag, da de 10 % tydeligvis ikke virkede ansporende på den ønskede slags initiativer. Jeg støtter i høj grad deres fleksibilitet.
Jeg støtter naturligvis også Idabc-programmet som skitseret af fru Read. Jeg mener, at en af de negligerede dele i Lissabon-dagsordenen er større social samhørighed, som IDA-programmet i høj grad bidrager til sammen med, naturligvis, den videnbaserede økonomi.
Ordet "interoperabilitet" optræder oftere og oftere. Vi er et kontinent, der består af mange små lande med forskellige traditioner. Hvis vi ikke sørger for, at vores systemer kan sammenføres og fungere på en indbyrdes kompatibel måde, er vi dømt til at få mindre succes end kontinentale blokke som USA. Jeg støtter derfor i høj grad målet om interoperabilitet i IDA og programmets støtte til fællesskabspolitikker som skitseret af fru Read: de traditionelle - landbrug, beskæftigelsesstatistik - og de nyere - civilbeskyttelse, humanitær bistand og retlige og indre anliggender. Jeg er også interesseret i, at borgerne føler sig mere sikre, og jeg er, naturligvis, også interesseret i det indre marked.
Jeg vil gerne endnu en gang lykønske hr. Clegg med hans betænkning. Han og andre i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har i høj grad slået til lyd for, at det simpelthen ikke er nok at vedtage direktiver og iværksætte lovgivning, hvis medlemsstaterne efterfølgende mener, at de kan gennemføre den lovgivning ifølge en personlig tidsplan, der hverken gør Europa mere konkurrencedygtig eller fremmer den sociale samhørighed.
Hr. kommissær, det glæder mig, at De i Deres ottende rapport bringer det tunge skyts på banen og gør det klart, at De vil indlede overtrædelsesprocedurer mod de medlemsstater, der ikke gennemfører lovgivningen. Det burde ske langt oftere på en lang række områder i fællesskabspolitikken, da der er medlemsstater, der drager fordel af de markeder, som skabes af de medlemsstater, der ikke gennemfører lovgivningen, mens de ikke selv spiller fair.
Jeg er også enig med hr. Clegg i, at der skal ses på tiltrædelseslandene.
Endnu en gang tillykke til begge ordførere. 

Gasòliba i Böhm (ELDR ).
   - Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil tilslutte mig de positive udtalelser om både disse tre betænkninger og Kommissionens forslag.
De vigtigste aspekter ved Kommissionens forslag og betænkningerne er allerede blevet fremhævet, men jeg vil understrege de aspekter, som efter min mening er grundlæggende. For det første den langsommelige proces, der er indført på baggrund af disse forslag, der er meget positive for at genoplive og opnå en operativ enhed i de store kommunikationsnet, og som, hvilket kommissæren så rigtigt har understreget, er meget nødvendige i forbindelse med udvidelsen. Derfor er det bydende nødvendigt at forholde sig til denne virkelighed og samtidig overholde Lissabon-forpligtelserne.
Men desværre - og det ser vi i praksis - er der hindringer i vejen for at nå de mål fuldt ud, og nogle af dem er - som det allerede er blevet sagt - blevet fremhævet i hvidbogen af den tidligere formand for Kommissionen hr. Delors.
Der er grundlæggende to forhindringer: For det første medlemsstaternes mangel på disciplin og engagement, som er en stor hindring, der fordrejer selve markedet på disse områder og navnlig inden for telekommunikation, som er emnet for hr. Cleggs betænkning, og for det andet de finansielle vanskeligheder med at støtte og udvikle disse store kommunikationsnet, telekommunikation og elektroniske tjenester i det tilfælde, vi beskæftiger os med.
Kommissionen har naturligvis beføjelse til og ansvar for at overvinde de to hindringer, men den kan regne med støtte fra Parlamentet og fra Den Liberale Gruppe, som jeg repræsenterer.
Herzog (GUE/NGL ).
   - Fru formand, jeg vil holde mig til et enkelt punkt: Er der behov for en europæisk lovpakke for telesektoren?
Ifølge Nick Clegg skal den kun være midlertidig. Jeg mener, at den skal være permanent og mere håndfast end de nuværende regler. Jeg havde gerne set, at Nick Clegg i højere grad tog hensyn til analyserne fra de eminente økonomer fra Oxford og Cambridge. De påpeger, at hvis konkurrencepolitikken er , skal reglerne være , hvis de skal leve op til de økonomiske, sociale og miljømæssige mål. Ordføreren understreger, at de etablerede operatører skal gøre plads for konkurrencen. Ja, men konkurrencen virker ikke automatisk og er ikke automatisk effektiv på et marked med begrænset konkurrence. 
Den europæiske telesektor er netop kommet ud af en katastrofal periode med hensyn til investeringer og beskæftigelse og har sat sit forspring over styr med GSM-standarden. Med en lovpakke for UMTS ville det have været muligt at dele infrastrukturerne, men i stedet har investorerne duplikeret dem og derved sat sig i dyb gæld. Derudover har uoverensstemmelserne mellem kriterierne pris og kvalitet tvunget den engelske lovgivende myndighed til at skærpe kvalitetskravene for British Telecom.
For så vidt angår målet om social og territorial samhørighed, er Kommissionens rapport yderst vag. Kan man virkelig tale om universel adgang? Det ved man ikke. Skal den udvides med en egentlig territorial dækning for mobiltelefoner, så alle får adgang til hurtig internetopkobling? Heller ikke dét bliver der taget stilling til. En generalisering af udbudsproceduren kunne imødekomme de pressioner, der har til formål at ophæve forsyningspligtydelserne. Med hensyn til spørgsmålet om omkostningsberegning i forbindelse med særlige finansieringer varierer svarene markant alt efter de valgte områder. Alt dette bliver endnu mere vigtigt i lyset af udvidelsen. Hvem tør sige, at en liberalisering vil være nok til at tiltrække privat kapital en masse?
Jeg er derfor i høj grad for et styrket europæisk regelsæt. Idéen om de nationale tilsynsmyndigheders fuldstændige uafhængighed og om selvregulering holder ikke. Disse myndigheder skal underlægges en lovgivnings- og reguleringsramme i offentlighedens interesse. 
Auroi (Verts/ALE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, kære kommunikationsglade kolleger, eftersom vi nu, som det blev sagt for et øjeblik siden, er blandt venner, er der faktisk en lang række farer, som min kollega Herzog netop understregede, og som jeg ikke vil gentage. Jeg vil derfor prøve at være positiv og sige, at de tre betænkninger trods alt indgår i en politik, som har til formål at undgå et digitalt brud, og ud fra den betragtning vil jeg ikke blot takke de to ordførere for deres arbejde, men også sige, at De Grønne støtter de tre betænkninger. 
Jeg vil gå lidt mere i detaljer med fru Reads forslag. I kraft af disse forslag om meget teknisk orienterede, men for de europæiske samfund finansielt interessante emner - ja, jeg kommer fra Auvergne - vil det være muligt ikke at lægge informationssamfundet i hænderne på et eller to monopoler. Computersamfundet er andet og mere end Bill Gates, heldigvis. Jeg vil derfor forsøge at koncentrere mig om mere specifikt at takke dem, der har holdt os orienteret om det, de lavede, så vi kunne følge og havde en vis forståelse for de ændringsforslag, der var under udarbejdelse.
TEN-programmet er et afgørende implementeringsværktøj på linje med de generelle regler for tildeling af fællesskabsstøtte inden for de transeuropæiske net. Programmet skal efter planen køre frem til 2005. Formålet er at hæve loftet for støtte til projekter i telesektoren fra 10 til 30 %, og dette forslag er ikke ubetydeligt, da det sandsynligvis vil gøre det muligt at nå målsætningerne fra Lissabon og dermed udvikle e-Europa inden for forsyningspligtydelserne. Og det er dét, der interesserer os, hvad enten vi kalder dem almene tjenesteudbud eller forsyningspligtydelser. Disse ydelser skal i sidste ende henvende sig til samtlige borgere og være et værktøj, som styrkes i alles interesse.
Forsyningspligtydelseskonceptet er måske i øvrigt endnu mere passende i forbindelse med Idabc-programmet for perioden 2005-2009. Vi, Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, der, som De ved, er meget for frit software, mener, at det er styrket, da det indgår i logikken om interoperabel levering af paneuropæiske e-forvaltningstjenester til offentlige myndigheder. Vi støtter derfor disse projekter. Jeg vil gerne slutte af med at sige - fordi det er en interessant nyhed - at f.eks. byen München bortset fra IDA-eksemplet er gået over til Linux, et frit software, og jeg håber, at flere andre lokale myndigheder vil tage den samme udfordring op. 
Turchi (UEN ).
   - Fru formand, jeg vil gerne takke ordførerne for denne betænkning, som også er grundig, når det gælder de tekniske aspekter. Vi giver vores fulde støtte, hvad udgifterne angår, og det skal da også siges, at jeg for mit eget vedkommende har sendt et brev - der i fællesskab er underskrevet af mig som næstformand i Budgetudvalget og af samme udvalgs formand - om vores enighed i Kommissionens forslag om Ida-programmet, når det gælder forhøjelsen af finansieringsloftet. Hvilket kriterium gik vi ud fra? Vi ønskede at slå fast, at 10 % er en symbolsk handling, mens en forhøjelse på 30 % er en konkret handling, som får folk til at forstå, at EU er noget, som er tæt på og ikke langt væk, navnlig hvad nettene angår.
Jeg vil desuden gerne fremsætte en bemærkning om nettene generelt, eftersom jeg har været ordfører om dette emne. Forhøjelsen er efter min mening vigtig, når det gælder de transeuropæiske net generelt. Vi startede med 10 %, vi nåede op på 20 % under førstebehandlingen, og nu taler vi om 30 %, hvilket er af stor betydning. Herudover bør vi dog efter min mening ændre den tilhørende betænkning om TEN, så det bliver muligt at medtage en fordelagtig ordning. Og dette skal gælde for alle TEN-arbejder på alle områder - også på telekommunikations- og Ida-området - så medlemsstaterne får mulighed for at gøre alt dette i praksis, såfremt de har problemer med de lokale myndigheder. Det er efter min mening noget, der kan forenkle proceduren og gøre det stadig lettere for finansieringen at nå ud i områderne.
Jeg vil tilføje den såkaldte eller e-belønning, som vi allerede ser som et dokument i den forbindelse, og hvor man i fremtiden vil skelne mellem gode stater og dårlige stater, men som ikke mindst gør det muligt at gribe ind de steder, hvor det er nødvendigt, og bruge de pågældende midler. Til sidst vil jeg sige, at jeg bestemt ikke bifalder den såkaldte kvikstartliste, eftersom den er i strid med traktaternes procedurer. Det er ikke Kommissionen, som skal beskæftige sig med dette, men derimod Rådet og Økofin-Rådet på den ene side og Europa-Parlamentet på den anden side. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil starte med at rette en stor tak til vores ordfører hr. Clegg for at have skabt et klima i udvalget, som har bidraget til en enstemmig vedtagelse af betænkningen. I morgen vil vi se, at betænkningen ikke bliver mødt med modstand, men tværtimod vedtaget i stor enighed.
Vi går i særdeleshed ind for et konkurrencedygtigt og åbent marked. Hvorfor gør vi det? Ganske enkelt, fordi vi vil være mere konkurrencedygtige i Europa. I den global konkurrence er der et stort behov for telekommunikation som en nøgle til fremtiden, og vi har brug for en meget konkurrencedygtig telekommunikation. Det er derfor ekstremt vigtigt, at det bliver gennemført så hurtigt som muligt i kandidatlandene, men også i medlemsstaterne. Vi ønsker ikke, at der skal gøres forskel. Vi ønsker, at tilsynsmyndighederne offentliggør de fremskridt, der gøres i de forskellige lande, så benchmarking og bedste praksis kan vise os, hvordan vi kommer hurtigere fremad på bredbåndsområdet.
Vi ved, at der for øjeblikket er en række vanskeligheder forbundet med indførelsen af UMTS, fordi licitationen af frekvenserne havde en inflatorisk effekt. Derfor finder jeg det meget hensigtsmæssigt, at nogle medlemsstater vedtager skattemæssige incitamenter for at få disse nye teknologier op at køre så hurtigt som muligt.
Der er allerede blevet henvist til tilsynsmyndighedernes dobbeltarbejde. Det er i høj grad nødvendigt at bringe det nationale og det europæiske plan sammen, selv om hovedarbejdet naturligvis bør finde sted i medlemsstaterne, hvor det europæiske plan kun griber ind, hvis det er absolut nødvendigt.
Det er særlig vigtigt, at disse institutioner er uafhængige, og jeg tror, at vi i fremtiden også bør være opmærksomme på at sikre, at frem for alt de tekniske grænseflader fungerer for at garantere, at systemerne er interoperable. Det ville derfor måske være hensigtsmæssigt, om tilsynsmyndighederne gjorde sig tanker om, på hvilke områder vi har brug for europæiske standarder, og på hvilke områder vi har brug for gensidig anerkendelse, fordi det i sidste ende er en målrettet teknisk standardisering, der kan sikre konkurrencen, da det er af allerstørste vigtighed for konkurrencen, at grænsefladerne fungerer, og at forskellige systemer skal kunne benyttes parallelt.
Vi ved naturligvis alle, at virksomheder og virksomhedsejere er fristet til at skabe monopoler og holde teknologiske opfindelser for sig selv, men vi må ikke desto mindre garantere, at der eksisterer et velfungerende marked med teknisk upåklagelige grænseflader.
Gill (PSE ).
   - Fru formand, også jeg vil ønske begge ordførere tillykke med gode og rettidige betænkninger.
Hvad angår hovedsageligt Clegg-betænkningen, har en af de største forhindringer for investeringer i og konkurrence på telekommarkedet i Europa været manglen på konsekvens og anvendelse i lovgivningen. De forskellige krav og følgelig forskellige omkostninger har afholdt nye operatører fra at starte virksomhed parallelt med de eksisterende. Det har som følge heraf kvalt markedet og reduceret konkurrencen. Jeg bifalder derfor denne nye lovpakke, da den indeholder forslag om ændringer ved at generere en konsekvent tilgang med det formål at liberalisere telekommarkedet. Den giver alle regeringer en unik mulighed for at sætte standarden på et marked under udvikling og endelig begynde at opfylde de mål, vi satte os i Lissabon, som alle har været for lang tid om at blive realiseret.
Det tekniske ord i dag på telekomområdet uden præcis mening er "gennemførelse". Det er det primære spørgsmål, mere nu end nogensinde, da sektoren viser positive tegn på at stabilisere sig. Jeg støtter imidlertid fuldt ud ordføreren, når han forhører Kommissionen om, hvorfor kun fem medlemsstater har opfyldt fristen for gennemførelsen af den nye lovpakke i år, og hvorfor Kommissionen har været meget langsom til at reagere på det. Hvad foreslår den helt nøjagtigt at gøre? Kommissionen skal være mere hård i flinten. Vi har brug for, at Kommissionen skrider ind, ikke blot med ord, da forsinkelser ikke blot straffer både tiltrædelseslandene og de nuværende lande, men også opstiller hindringer for de nationale tilsynsmyndigheder og kollationen af information fra deltagerne på markedet. Vi skal videre, og vi har brug for en ordentlig markedsanalyse, som vi kan basere yderligere tiltag på.
Jeg er også særdeles skuffet over den langsomme udvikling inden for bredbånd. Jeg er blevet kontaktet af adskillige mennesker i West Midlands, der har givet udtryk for bekymring over denne sneglefart og behovet for at gøre noget ved det, især i visse landområder. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Fru formand, i denne pakke er der to ting, der særlig påkalder sig opmærksomhed. Det første er den dobbeltmoral, hvormed Lissabon-strategien behandles. Man overser alt det sociale, og at medlemsstaterne ikke opfylder de opstillede mål, navnlig med hensyn til beskæftigelse, social integration, lige rettigheder og muligheder. Derimod kræves det, når det drejer sig om liberalisering af de sektorer, der interesserer de økonomiske grupper, at Kommissionen skal iværksætte procedurer mod de medlemsstater, der ikke er kommet langt nok i liberaliseringsprocessen, sådan som man ser det i Clegg-betænkningen med hensyn til telekommunikation, hvor man imidlertid slet ikke bekymrer sig om, hvor vidt alle borgere er sikret adgang til de offentlige tjenesteydelser. Det er en uacceptabel holdning.
Det andet er, at finansieringsloftet hæves fra 10 % til 30 % af et projekts investeringsomkostninger i gennemførelsesfasen, men uden at det samlede budget øges, hvilket er et problem, fordi det betyder færre deltagende projekter, når der skal sikres en afbalanceret udvikling. De lande, der har størst behov, må med andre ord ikke stilles over for yderligere vanskeligheder med at få projekter finansieret. Det højere finansieringsloft må derfor ledsages af større samlede bevillinger. 
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
   - Fru formand, i forslaget til forordning om transeuropæiske net kan det, som med andre net, konstateres, at man ikke har gjort fremskridt med gennemførelsen af projekter af fælles interesse på grund af manglende finansiering, enten privat eller fra de berørte medlemsstater.
Tilgiv mig derfor, at jeg går uden om teleprojekterne og taler om den planlagte sydøsteuropæiske højhastighedsjernbane, hvor det er er overraskende, at den atlantiske sidebane Vitoria-Irún-Dax med forbindelse til Bilbao er blevet udeladt af Kommissionens endelige rapport på forlangende af Det Europæiske Råd til trods for, at den baskiske regering har forpligtet sig til at finansiere denne strækning og har været klar til at gå i gang med anlægsarbejdet siden februar 2001. Desuden kan dette projekt fra begyndelsen forbinde den franske og den spanske stat gennem Irún, da der allerede er international europæisk sporvidde på hele det franske net frem til det sted.
Derfor er udeladelsen af denne sidebane mellem Vitoria og Dax både strategisk og politisk uforståelig, og jeg anmoder såvel Rådet (transport) som den spanske kommissær fru Loyola de Palacio om at genindføre den.
Matikainen-Kallström (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil takke begge mine kolleger for deres meget prisværdige arbejde på dette område. Jeg vil i det følgende kun tale om hr. Cleggs betænkning. Det emne, han behandler, er nu yderst vigtigt, fordi Kommissionen f.eks. opfordrer til en hurtig gennemførelse af den nye europæiske lovramme i alle medlemsstater. Hr. Clegg kritiserer med god grund de medlemsstater, der til trods for Kommissionens og sektorens pres ikke har gjort nok for at indarbejde den nye lovpakke som en del af deres eget retssystem. Hvis Europa ønsker at skabe et ægte indre marked også for telesektoren, er det særligt vigtigt, at vi sørger for, at der bliver gennemført en harmoniseret lovgivning. Vi må holde os til det, vi har besluttet.
Under de nuværende omstændigheder er det farligt at begynde at foreslå foranstaltninger til afhjælpning af markedssituationen, allerede inden telekommunikationspakken er blevet gennemført. At otte medlemsstater ikke har gjort pakken til en del af deres egen lovgivning, er intet mindre end skandaløst.
Punkt 34 i hr. Cleggs betænkning er ikke den rigtige fremgangsmåde i den nuværende situation, da det efter min opfattelse er i strid med forsyningspligtdirektivet. Kan vi få operatørerne til at betale for disse reformer af infrastrukturen? Da der lige er blevet udgivet en liste over forpligtelser og afhjælpende aktioner på markedet, er det helt vanvittigt at forplumre sagen ved at tilføje nye public service-forpligtelser eller upræcise forestillinger om et monopol, der på besynderlig vis kombineres med et måske temmelig interessant forretningskoncept, nemlig den europæiske servicenummeridé.
Hele informations- og kommunikationsteknologisektoren skal reguleres, indtil markederne er fuldt ud konkurrenceprægede. Det er retfærdigt for alle. Lad så de nye servicebegreber komme til på et kommercielt konkurrencepræget marked, hvor virksomhedsudviklere, der er dygtige på deres felt, uden tvivl vil gøre deres arbejde godt. Det er europæisk innovation. Lad os gøre vores arbejde: Lad os vedtage love, der varer ved.
Liikanen,
    Fru formand, jeg vil først og fremmest takke de ærede parlamentsmedlemmer, der har været meget konsekvente i forfølgelsen af denne sag.
Jeg har et par kommentarer. Der er interessant nok udført en række undersøgelser for nylig, der sammenlignede niveauet for produktivitetsvækst og udvikling i EU og USA. En blev udført under ledelse af professor van Ark ved universitetet i Groningen. Der har man studeret industri- og servicesektoren og forsøgt at spotte de områder, hvor kløften mellem EU og USA har indsnævret og udvidet sig. Kommunikationssektoren er et område, hvor Europa har klaret sig bedre end USA.
Samme konklusion fremgår af det seneste nummer af . Selv om der kun blev brugt to referencelande - Frankrig og Tyskland - har produktivitetsvæksten i Europa været omkring 15 % hurtigere end i USA i de sidste fem år. Liberaliseringen på telekommunikationsområdet inden for vores bestemmelser har derfor givet fornyelse og konkurrence en indsprøjtning. Jeg er også sikker på, at investeringer i forskning og udvikling har været meget nyttige. Alt dette viser, at det rette pres på konkurrence og et pres på fornyelse også fremmer produktivitetsvæksten, hvilket er en kæmpe fordel for hele sektoren.
For det andet er jeg vedrørende fremtidige spørgsmål enig med hr. Clegg om, at facilitetsbaseret konkurrence på lang sigt tilskynder til investeringer. Den store udfordring i anvendelsen af disse bestemmelser bliver, hvordan der bygges bro mellem servicebaseret og facilitetsbaseret konkurrence. Den eneste konsekvente måde at gøre det på er via åbningen af juridiske netværk, der hidtil har været finansieret i henhold til monopolforhold. Hvis åbningen af netværk forudsætter fremtidige investeringer og kan indebære risici, skal disse risici vurderes ordentligt.
Hr. Herzog havde en meget interessant kommentar. Det er meget tydeligt, at vi har brug for både forudgående og efterfølgende regulering. Forudgående regulering bør bruges i forbindelse med f.eks. alment tjenesteudbud, ved stor offentlig interesse, men når markederne er fuldt ud konkurrencedygtige, vil årsagerne til bred efterfølgende regulering i høj grad mindskes. Regulering er ikke formålet her. Formålet er kvalitetstjenester til borgerne til konkurrencedygtige priser.
Endelig, fru Gill, hvad angår vores foranstaltninger vedrørende gennemførelsen af den pågældende regulering, er Kommissionen særdeles streng i sin rolle som traktaternes vogter. Overtrædelsesproceduren har tre faser. Den første er åbningsskrivelsen, som vi har sendt ud. Vi afventer et svar. Når vi har modtaget det, skriver vi et brev med en begrundet udtalelse. Er vi ikke tilfredse med svaret, indbringer vi medlemsstaten for domstolen. Vi er ekstremt afklaret og objektive i anvendelsen af disse principper, så der er ingen grund til bekymring i denne henseende.
Jeg bed også mærke i både fru Reads og hr. Cleggs kommentarer vedrørende ansøgerlandene. Jeg er indstillet på at se på det igen og vil med glæde drøfte spørgsmålet på et andet tidspunkt. 
Formanden.
   - Tak, hr. Liikanen.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0383/2003) af Kauppi for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 92/81/EØF og direktiv 92/82/EØF med henblik på indførelse af en særlig afgiftsordning for dieselolie, der anvendes som brændstof til erhvervsformål, og med henblik på tilnærmelse af punktafgifterne på benzin og dieselolie (KOM(2002) 410 - C5-0409/2003 - 2002/0191(CNS)). 
Bolkestein,
    Hr. formand, Rådet vedtog den 27. oktober 2003 efter mere end seks års forhandling direktivet om energiafgifter. Det omfatter visse aspekter af forslaget om dieselolie, der anvendes som brændstof til erhvervsformål, og giver især medlemsstaterne mulighed for at anvende differentierede afgifter på dieselolie, der anvendes som brændstof til erhvervsformål og privat brug.
Direktivet om energiafgifter er imidlertid stadig kun baseret på princippet om minimumsafgifter. Det afhjælper derfor ikke problemet med konkurrenceforvridning på markedet for godstransport, der stammer fra de store forskelle inden for afgifterne på dieselolie i medlemsstaterne. Kun harmonisering, eller i det mindste større tilnærmelse, af afgifterne på dieselolie, der anvendes som brændstof til erhvervsformål, sætter en stopper for denne konkurrenceforvridning.
Tre parlamentsudvalg, Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Forbrugerpolitik og Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme har stort set støttet Kommissionens forslag af den årsag.
Drøftelserne i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har imidlertid også vist, at sådanne forvridninger eksisterer. Udvalget deler dog ikke Kommissionens synspunkter om behovet for og midlerne til at mindske disse konkurrenceforvridninger.
Jeg mindes, at bestemmelserne om harmoniseringen af lovgivningen vedrørende punktafgifter i henhold til traktatens artikel 93 skal vedtages i det omfang, at en sådan harmonisering er nødvendig for at sikre, at det indre marked etableres og fungerer korrekt. Det er klart, at konkurrenceforvridningerne som følge af de meget store forskelle inden for punktafgifter på dieselolie i medlemsstaterne er en trusel mod det indre markeds funktion.
Jeg vil gerne påpege, at Kommissionen reagerede positivt på mange af de ændringsforslag, som ordføreren for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål samt andre parlamentsmedlemmer overvejede. Kommissionen kunne især principielt have accepteret følgende tre punkter. For det første oprettelsen af en indekseret udsvingsmargin for punktafgifter på dieselolie, der anvendes som brændstof til erhvervsformål. En sådan udsvingsmargin kunne betragtes som den "næstbedste løsning", hvis det ikke er muligt at finde frem til en harmoniseret afgift på dieselolie, der anvendes som brændstof til erhvervsformål.
Det andet punkt er tilpasningen af det nuværende forslag med betingelserne i direktivet om energiafgifter, især med hensyn til definitionen af dieselolie, der anvendes som brændstof til erhvervsformål, og afgiftssatser. For det tredje er der spørgsmålet om gennemførelsen af et refusionssystem som praktisk værktøj til differentiering af afgifter på dieselolie, der anvendes som brændstof til erhvervsformål og privat brug.
Det overraskede mig, at Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål efterfølgende tilsyneladende ikke fandt disse ændringsforslag tilstrækkelige til at støtte Kommissionens forslag.
Endelig er Rådet, ifølge protokollen vedrørende vedtagelsen af direktivet om energiafgifter, tydeligvis opsat på at forfølge dets arbejde i forbindelse med forslaget om dieselolie, der anvendes som brændstof til erhvervsformål.
Kommissionen er af nævnte årsager stadig overbevist om dette forslags værdi. Jeg anmoder parlamentsmedlemmerne om nøje at overveje deres holdning til dette spørgsmål før afstemningen om det i denne uge. 
Kauppi (PPE-DE ),
   Fru formand, mine damer og herrer, desværre kan jeg ikke dele Kommissionens synspunkt om, at tiden er inde for dette forslag om fuld harmonisering af punktafgifter på dieselolie til erhvervsformål. Min kritik vedrører hovedsageligt følgende forhold.
Jeg vil begynde med foranledningen til forslaget: Er der i virkeligheden noget problem? Kommissionen anfører to primære årsager til forslaget: beskyttelse af miljøet og rimelig konkurrence i det indre marked. Jeg er en varm fortaler for begge disse aspekter, men tvivler på, at forslaget i den nuværende form vil få den ønskede virkning.
For det første skal miljøaspekterne ses i en bredere sammenhæng. Det er et spørgsmål, om forslaget vil have nogen nævneværdige miljømæssige fordele. Kommissionen fremfører dokumentation, der i bedste fald kan karakteriseres som anekdoter, og den hævder, at lastvognschauffører kører unødvendige omveje blot for at fylde tanken op i lande, hvor punktafgiftsniveauet og dermed prisen ved påfyldningsstanderen er lavere. Forslaget indeholder en henvisning til en OECD-rapport fra 1997, hvori det konkluderes, at "brændstofturismen" skulle udgøre 20 % af brændstofsalget i Schweiz f.eks. Selv hvis dette tal holder stik, kan man umuligt vide, om der virkelig er tale om en bevidst disposition - at lastvognschauffører undlader at fylde brændstof på køretøjet inden afgangen fra deres hjemland - eller om det kan forklares med, at chauffører kører omveje for at fylde tanken op i visse lande. Jeg har mine tvivl om, hvorvidt dette i virkeligheden er et problem af en sådan størrelsesorden, at det berettiger en så vidtrækkende foranstaltning, nemlig total harmonisering, som foreslået af Kommissionen.
Desuden er jeg slet ikke overbevist om, at det i det hele taget er ønskværdigt at fjerne afgiftsforskelle mellem medlemsstaterne. I mine øjne er det ganske sundt med en vis afgiftskonkurrence, og navnlig da det foreslåede harmoniseringstiltag i de fleste medlemsstater ville føre til højere afgifter.
Endelig skal det nævnes, at jeg som indbygger i en af Unionens perifere regioner mener, at der også bør tages hensyn til regionale aspekter. Skandinaviske lastvognschauffører vil sandsynligvis ikke være influeret af brændstofturisme på samme måde, som tyske eller belgiske transportvirksomheder hævdes at være det i Unionens tæt trafikerede regioner.
Jeg mener, at dette forslag er fremsat uden for den rette sammenhæng. Skønt der er en række henvisninger til den igangværende debat om de nye transportpolitiske rammer og forslaget om at indføre en afgift på brugen af infrastruktur, har der ikke været en virkelig gennemgang af det indbyrdes samspil mellem disse to initiativer. Kommissionen har stillet konkrete forslag om infrastrukturgebyrer og -afgifter, men det ville have været bedre, at disse to tiltag var foreslået samtidig, da der ellers er overhængende fare for, at transportsektoren pålægges en voldsom byrde i form af øget dieselafgift og forhøjede infrastrukturgebyrer. I den foreslåede artikel 8e indgår der ganske vist en henvisning til dette problem, men det gælder kun i overgangsperioden og kun for lastvogne under 16 t.
Hvordan vil dette forslag i øvrigt påvirke de nye medlemsstater, hvoraf nogle i øjeblikket opererer med afgifter, som er markant lavere end de nuværende inden for EU? Er det, som Kommissionen siger, realistisk at forvente, at der er en harmoniseret afgiftssats i alle 25 medlemsstater inden 2012? Jeg frygter, at voldsomme prisstigninger i adskillige nye medlemsstater vil påføre dem så kolossale byrder - foruden stigende inflation netop på et tidspunkt, hvor de bestræber sig på at nedbringe deres inflationsniveau for at opfylde kravene for ØMU-medlemskab - at denne udvikling ikke er politisk mulig. Kandidatlandene har tilmed allerede gjort sig store anstrengelser for at tilpasse sig til den gældende minimumsafgiftssats, og alene den forholdsvis moderate stigning, der tilsigtes i direktivet om energibeskatning, kan frembyde vanskeligheder for visse lande.
En af Kommissionens bevæggrunde til at fremsætte dette ganske komplicerede forslag er hurtigt at bringe afgiftssatsen for personbiler på linje med afgiften på blyfri benzin. Kommissionen begrunder denne afgiftsændring med miljøhensyn. Vi er nødt til at overveje, hvilken virkning harmoniseringen af disse afgiftssatser ville få på f.eks. F[amp]U af dieselmotorer. Vi må også huske på, at europæiske fabrikanter for øjeblikket på et konkurrencepræget marked er førende inden for dieselteknologi. Vi må også tage hensyn til virkningerne for oliebranchen og raffinaderierne, idet forslaget må forventes at føre til, at dieselforbruget falder.
Endelig vil jeg sige, at jeg før Parlamentets sommerferie forsøgte at stille nogle ændringsforslag til dette forslag for at gøre det muligt for Parlamentet at vedtage det. Jeg fik imidlertid kun mundtlige forsikringer fra Kommissionen om, at den ændring, som Parlamentet ønsker, også vil være det, som Kommissionen presser på for at opnå i Rådet. Det er meget utilfredsstillende, at vi med høringsproceduren i Parlamentet enten er nødt til at forkaste forslaget eller give Kommissionen carte blanche i dens forhandlinger med Rådet. Jeg håber derfor, at en ny forfatningsaftale i fremtiden vil give mulighed for anvendelse af proceduren med fælles beslutningstagning og beslutningstagning med kvalificeret flertal i beskatningsspørgsmål, hvilket ville gøre det meget lettere for Parlamentet at vedtage et forslag fra Kommissionen med visse ændringsforslag og vende tilbage til spørgsmålet ved andenbehandlingen.
Korhola (PPE-DE ),
   Fru formand, Europa bør tage fat på problemet med bilisme, hvis vi ønsker at opfylde Kyoto-forpligtelserne. Det vil være kortsigtet at stræbe efter Kyoto-målsætningerne på bekostning af dem, som skaber beskæftigelse, hvis man ikke først har udnyttet alle de muligheder, som transporten giver for at nedsætte emissionerne. EU har imidlertid allerede indgået aftaler med f.eks. europæiske bilfabrikanter om at fremstille biler, som bruger mindre brændstof og forurener mindre. Dette direktiv er vigtigt for at opnå det samme på udbudssiden, således at omkostningerne gøres synlige for forbrugerne.
Det er bare en skam, at Kommissionens forslag kommer alene. For at det kan vedtages, skal det diskuteres i en større sammenhæng: Inden for et årti er det hensigten at indføre et europæisk skattesystem, som omfatter køretøjers registrerings- og forbrugsafgifter, en avanceret ordning for beskatning af infrastrukturanvendelse og tilnærmelse af brændstofafgifter. Da det ikke er muligt at sikre en sådan helhedsorienteret tilgang nu, og da niveauet for brændstofafgifter fastsættes i dette direktiv for en ret lang periode, er det usandsynligt, at der bliver truffet en beslutning.
En helhedsorienteret tilgang ville være i forbrugernes interesse og sikre en afbalanceret udvikling af transportformer i områder med lav befolkningstæthed og uden offentlig transport. I landdistrikter og fjerntliggende områder er mennesker mere afhængige af personbiler, og transportens eksterne omkostninger er lavere end andre steder.
Mennesker har en tilbøjelighed til kun at tage deres valg op til fornyet overvejelse i forbindelse med store ændringer som f.eks. ny bolig og arbejdsplads eller bilkøb. De opfatter måske ikke engang, at der er sket en betydelig udvikling i offentlige tjenester. Dette er grunden til, at store ændringer, som direkte kan ses i synlige omkostninger som f.eks. brændstofpriser eller kørselsafgifter, er vigtige incitamenter for valgprocesserne. En lineær model for at hæve punktafgifterne på brændstof kan derfor være for generel og langsom til, at forbrugerne kan foretage observationer, som reelt ændrer deres forbrugsvaner. Det er under alle omstændigheder vigtigt helt i begyndelsen over for offentligheden at fremhæve den endelige målsætning, som er at internalisere transportens eksterne omkostninger.
Dieselbiler bruger mindre brændstof og udsender mindre mængder kuldioxid. Det bør dog bemærkes, at de medfører flere nitrogenoxid- og partikelemissioner, som udgør en alvorlig fare for folkesundheden. Det er derfor rimeligt at gennemføre en tilnærmelse af punktafgiftsstrukturen for dieselolie og benzin.
Karlsson (PSE ),
   Fru formand, jeg beklager, at Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og fru Kauppi er så negative over for Kommissionens forslag. Jeg har naturligvis respekt for, at mange principielt er modstandere af at harmonisere skatterne. Der ligger jo noget værdifuldt i, at landene selv fastlægger deres skatter, eftersom disse finansierer en betydelig del af velfærden, der som bekendt varierer i de forskellige medlemslande. Men selv om det er et vigtigt princip at stå vagt om den nationale beslutningsret over skatterne, skal dette princip ikke blive det bedstes fjende. Merværdien ved fælles skattesatser er åbenbar på visse områder. Dieselskatten er et sådant område. Der findes en række ulemper ved forskellige skattesatser på diesel i medlemslandene.
For det første modvirker forskellige skattesatser en lige konkurrence mellem virksomheder i Unionen. I et land koster det mere end i et andet at transportere sine produkter. Det skaber ubalance i konkurrencen mellem virksomhederne.
For det andet stimulerer denne forskel den såkaldte brændstofturisme. Jeg har selv arbejdet inden for transportbranchen med at køre tung lastbil. Jeg ved, at man kører i hundredvis af ekstra kilometer for at købe billig diesel. Ikke bare det, man bygger ekstra tanke på lastbilerne for at kunne fylde så meget på, at rejsen bliver ekstra indbringende. Naturligvis bidrager denne brændstofturisme også til at forstyrre miljøet yderligere. Vi slider unødvendigt meget på vejene, og antallet af ulykker stiger. Det er den pris, vi må betale for de store forskelle, der i dag råder på skatteområdet.
For det tredje skaber denne situation med store forskelle i beskatningen plads for social dumping, eftersom forskellen mellem forskellige priser for transporterne i forskellige lande øges. Alt i alt er miljøet, trafiksikkerheden, lige konkurrencevilkår og de ansattes vilkår tabere, hvis vi fastholder en ordning i Unionen med store forskelle i brændstofpriserne.
Wenzel-Perillo (PPE-DE ),
   Fru formand, hr. kommissær, jeg hilser det velkommen, at fru Kauppi i sin reviderede betænkning har bevæget sig væk fra sin negative holdning. Fru Kauppi, De har ret, når De siger, at kommissionsforslaget skal forbedres, men jeg kan ikke være tilfreds med resultatet af afstemningen i det korresponderende udvalg, som forkastede det. Kommissionen har med dette forslag om at harmonisere beskatningen af dieselolie, der anvendes som brændstof til erhvervsformål, taget et modigt skridt i den rigtige retning, som det korresponderende udvalg ikke ville være med til, hvorved de positive henstillinger i de rådgivende udvalgs udtalelser bliver ignoreret.
Kommissionens forslag forfølger hovedsageligt to mål. Den vil adskille afgiftsbestemmelserne for brændstof til erhvervsmæssig brug på den ene side og til privat brug på den anden side, og for det andet skal punktafgifterne for diesel til erhvervsmæssig brug harmoniseres for at undgå konkurrenceforvridning. Men konkurrencen forvrides ikke kun, hvis punktafgifterne ikke bliver harmoniseret, men også på grund af chaufførernes forskellige arbejds- og køretider. Men det bør ikke være en grund til at forkaste forslaget, men snarere en grund til at forbedre det. Parlamentet har jo altid tilskyndet og støttet foranstaltninger, som tager sigte på en åbning af markederne og en fair konkurrence. Derudover skal harmoniseringen modvirke de omveje, der i dag er almindelige, og de deraf følgende skadelige virkninger for miljøet. Det kan ikke benægtes, at dieselturisme er almindelig i dag og til dels er skyld i disse skadelige virkninger for miljøet.
Så hvordan ser resultatet så ud? For det første bliver der ikke taget fat på den bydende nødvendige harmonisering af konkurrencevilkårene inden for transporterhvervet. For det andet er denne afgørelse også et tilbageskridt i miljøpolitisk henseende. Det er beklageligt, og jeg mener, at det ville være hensigtsmæssigt, navnlig på dette tidspunkt, om Kommissionen forbedrede sit forslag for at få rettet op på de mangler, jeg har henvist til. 
Karas (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg er nødt til at sige til fru Wenzel-Perillo, at der i Kauppi-betænkningen, i beslutningen fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål på side 9, står: "Vi opfordrer Kommissionen til ... at forelægge et nyt forslag." Det er præcis det, det handler om. Vi har ikke forkastet forslaget eller sagt, at det hele er meningsløst. Der er mange indgangsvinkler, og de er alle rigtige, men betragtet som helhed er der stadigvæk mange uafklarede spørgsmål. Efter min opfattelse er det fornuftigt at harmonisere punktafgifterne på brændstof, men opfylder det sit formål, hvis vi bibeholder forskellene inden for afgifter, vejafgifter, og beskatning af køretøjer?
Hvis vi går ind for et indre marked, må vi også tænke på indvirkningen på miljøet. Er det virkelig økologisk fornuftigt, hvis vi med dette direktiv begunstiger den tunge trafik ved at adskille diesel- og punktafgifterne for de erhvervsmæssige og private områder? Er dieselbiler ikke bydende nødvendige for at få nedbragt CO2-emissionerne? Vi kan derfor ikke se nogen begrundelse for at harmonisere punktafgifterne for diesel og benzin. Vil der ikke være omstændigheder, hvor denne ukontrollerede overflod af forskellige dieselafgifter kunne resultere i misbrug og føre til misbrug af tilliden hos alle dem, som har taget højere anskaffelsesomkostninger med i købet, da de skiftede til diesel?
Lad mig slutte med at sige, at der fortsat er noget, der skal gøres på skatteområdet i relation til det indre marked, men der er stadigvæk mange spørgsmål, der skal afklares, før vi kan beskrive cost-benefit-analysen som afbalanceret. Det overrasker mig derfor noget, når der på side 24 i morgendagens meddelelse fra Kommissionen til Parlamentet i arbejdsprogrammet for 2004 står, at dette direktiv allerede skal implementeres, selv om vi i dag diskuterer det nødvendige i, at Kommissionen skal fremlægge et nyt forslag. Vi vil kun kunne opfylde arbejdsprogrammets mål, hvis Kommissionens nye forslag kommer hurtigt. 
Ettl (PSE ).
   - Fru formand, direktivet vil ikke blive implementeret så hurtigt, som Kommissionen forestiller sig. Vi har her naturligvis at gøre med et typisk tilfælde af mainstream. Jeg ville ønske, at den traditionelle transportsektor var lige så opsat på fornuftige regler i hele Europa, som den er på at bekæmpe konkurrenceforvridninger. Man må nu engang se nogle ting i en helhed. Jeg nævner det blot som en indledning.
I princippet, hr. kommissær, deler jeg naturligvis Kommissionens opfattelse af, at en harmonisering af de indirekte afgifter er fornuftig for at sikre et velfungerende indre marked. Argumenter baseret på fair konkurrence og miljøbeskyttelse vinder altid gehør hos befolkningen. I dette tilfælde skal sagen dog betragtes noget mere nuanceret. På den ene side har vi at gøre med noget, som jeg ville kalde Kommissionens manglende evne til at lave en mere omfattende politik for borgerne inden for transportsektoren, og finansministrene ønsker på den anden side at indkassere flere penge ved at forhøje dieselafgifterne.
Samspillet mellem landevejs- og jernbanetransport demonstrerer en isolerende politik, snarere end en integrerende. Ligesom vi har brug for et omfattende transportkoncept for Europa, har vi også brug for en samlet plan for alle afgifter vedrørende motorkøretøjer, vejafgifter og direktivet om brugsafgifter for benyttelse af infrastrukturer. Det skal betragtes som en helhed, som en enkelt pakke. Kun i den sammenhæng ville en harmonisering af dieselafgiften være fornuftig og mulig.
I direktivforslaget har Kommissionen også henvist til den store stigning i antallet af privatejede dieselbiler og beklaget indtægtstabet på medlemsstaternes budgetter. Den beskriver det som en fejl, der skal korrigeres. Det er beklageligt, at den ikke havde yderligere at sige om ejerne af disse køretøjer, der som regel er billigere og bruger mindre brændstof, og som indtil nu har kunnet køre mere økonomisk med diesel. Det er værd at undersøge nærmere, hvem der kører disse køretøjer. Som regel er det nemlig arbejdstagere, som er tvunget til at tage bilen på arbejde hver dag, fordi der ikke findes andre muligheder. I nogle lande udgør disse køretøjer mere end 50 % af de private personbiler.
Den europæiske skattepolitik betød, at det præcis var denne faktor, som havde en afgørende effekt på bilmarkedet, og beskyttelsen af miljøet har endelig resulteret i en forbedret teknologi inden for denne sektor. Det er netop i den sammenhæng, mener jeg, at dette spørgsmål bør betragtes mere detaljeret. Jeg mener ikke, at de tilgrundliggende tanker er forkerte eller dårlige, men blot at forslaget skal revideres eller gennemarbejdes på ny. Sådan som det ligger nu, svarer det ikke ligefrem til vores forestillinger. Min gruppe anbefaler, at Kommissionen skal fremlægge et nyt forslag, og går ind for at forkaste det, vi har fået forelagt. 
Schmidt, Olle (ELDR ).
   - Fru formand, hr. kommissær, dette er et følsomt emne. Det ser vi på de mange ture, som Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har været med på, siden vi første gang behandlede spørgsmålet om dieselskat. Forhandlingen her i aften tyder jo også herpå.
Jeg vil takke fru Kauppi for en som sædvanligt ihærdig og ambitiøs indsats. Denne gang - denne ene gang, håber jeg - må jeg dog meddele, at hovedparten af ELDR-Gruppen ikke deler hendes konklusioner.
Vist kan vi være enige om, at kommissionsforslaget skaber problemer, svære problemstillinger og delikate overvejelser. Min konklusion er alligevel, at det er synd, at udvalgets flertal ikke kunne bygge på det, som var godt i forslaget, og forbedre det i stedet for at afvise det i sin helhed, hvilket nu begge de store politiske grupper foreslår. Jeg deler altså hr. Bolkesteins holdning i det tilfælde, og jeg skal forklare hvorfor.
For det første handler ELDR-Gruppens ændringsforslag om skattekoordinering, ikke harmonisering. Vi foreslår, at skatterne kan variere, fluktuere inden for et bredt skattespænd. Det giver plads for medlemsstaternes egne bedømmelser uden at fjerne det gode i forslaget.
For det andet handler kommissionsforslaget om at forbedre miljøet. Dog synes jeg, at en del af argumenterne blot lyder som en masse undskyldninger. Skattekonkurrence kan være godt, det er jeg enig i, men ikke hvis det går ud over miljøet. Miljø- og energiafgifter er de afgifter, som jeg mener kan fastlægges på EU-niveau.
For det tredje skader de store forskelle mellem medlemslandene det indre marked. At hævde, at der ikke findes dieselturisme, som fru Kauppi gør, er faktisk at stikke hovedet i sandet - eller muligvis i tanken - og ikke se den virkelighed, som findes.
Et ændret kommissionsforslag er godt for miljøet, styrker det indre marked og forbedrer konkurrencen. Det burde hverken PPE-DE-Gruppen eller PSE-Gruppen kunne være imod i dette kammer. Lad os ikke havne i berøringsangst eller overdreven retorik, hver gang vi behandler et forslag, hvor ordet skatter indgår.
Jonckheer (Verts/ALE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, det er ikke første gang, jeg på plenarmødet angiver, at min gruppe er enig med Dem. Vi er yderst skuffede over afstemningen i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, som efter min mening var en reaktionær afstemning. Før jeg kom med mine bemærkninger, genlæste jeg Kommissionens forslag, dokumentet af 24. juli, og jeg og min gruppe mener, at forslaget fra Deres tjenestegrene er af meget høj kvalitet, da det indeholder en meget positiv diagnose og klart belyser forslagets forventede indvirkninger. 
Jeg vil gerne endnu en gang over for mine kolleger understrege, at Kommissionen har udarbejdet et ekstremt progressivt forslag, som kan forventes at få indvirkning på kandidatlandene i 2010-2012. Det tager udgangspunkt i en ekstremt lav centralsats, som ganske enkelt er en indeksering af 1992-satsen, og det er rigtigt, at denne indeksering gør, at nogle stater skal hæve disse satser. 
Jeg mener endvidere, at visse kollegers bemærkning om, at der skal tilbydes en pakkeløsning, blot er et påskud for at snige sig uden om. Det vil med andre ord sige, at man ikke vil nå til enighed om samtlige de foreslåede tiltag.
Jeg vil også gerne sige - og det er efter min mening en af grundene til, at dette forslag afvises af de største politiske grupper - at De naturligvis lægger vægt på konkurrenceforvridningsaspektet, men hvis man nærlæser Kommissionens forslag, ser man, at det f.eks. tilstræber ikke at øge den samlede beskatning i medlemsstaterne og indebærer en omorganisering af de nationale afgiftsordninger. Vi støtter f.eks. forslaget om at sænke afgiften på transportinfrastruktur og i stedet skærpe brugsafgifterne, som er selve essensen i princippet om, at forureneren betaler. Det står fast, at medlemsstaterne ikke ønsker nogen indblanding i afgiftsordningerne. Det er en fejl. Med hensyn til planen om bæredygtig udvikling vil jeg også gerne sige - og Kommissionen understreger det i sit dokument - at de eksterne transportomkostninger ifølge Det Europæiske Miljøagentur udgør 8 % af BNP. Jeg mener derfor, at Kommissionen har ret i at understrege, at hvis Rådet vil overholde målene, bl.a. med hensyn til nedsættelse af personbilers emission af forurenende stoffer, skal det følge Deres forslag. 
Hr. Bolkestein, De har min gruppes fulde støtte, men jeg ved, at det desværre ikke er nok. Lad os ikke desto mindre fortsætte kampen sammen. Det skal nok lykkes en dag. 
Blokland (EDD ).
   - Fru formand, jeg kørte gennem Luxembourg i eftermiddags. Som det sømmer sig for en rigtig nederlænder, tanker jeg altid op der og betaler Luxembourg-priser. Normalt tanker jeg op i Nederlandene, men hvis jeg kører gennem Luxembourg på vej til Strasbourg, er det mere omkostningseffektivt at tanke op der.
I henhold til Kommissionens forklarende note til harmoniseringsforslaget kører utallige bilister ekstra kilometer for at tanke billigere op et andet sted. Det lyder ulogisk og er absolut ikke en begrundelse for at stille et vidtrækkende forslag om harmonisering.
Min første indvending er, at forslaget ikke er i overensstemmelse med andre forslag, der har til formål at imødegå miljøproblemer som følge af mobilitet og transport. Ydermere anser jeg ikke den foreslåede harmonisering af punktafgifter på brændstof for at være en ønskværdig foranstaltning i betragtning af medlemsstaternes suverænitet på beskatningsområdet. Fru Kauppi har ret, når hun siger, at enhver afgiftskonkurrence er sund, som forholdene er.
Jeg har derfor sammen med fru Lulling og fru Villiers i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål foreslået at forkaste forslaget, og vi er blevet støttet af et stort flertal. Jeg opfordrer indtrængende mine kolleger i Parlamentet til at følge vores holdning og forkaste forslaget om harmonisering.
Til sidst vil jeg gerne spørge kommissær Bolkestein, hvad Kommissionen vil gøre, når Parlamentet forkaster forslaget. Jeg ville sætte pris på et konkret svar.
Ilgenfritz (NI ).
   - Fru formand, jeg kan kun støtte ordførerens opfattelse, da Europa har brug for større afgiftskonkurrence, ikke mindre. Den gennemsnitlige afgiftsbyrde i Europa er allerede på mere end 40 %, hvilket er markant højere end i Japan og USA, og med de følger, som vi alle er bekendt med. Vi må slås med stigende arbejdsløshed, færre etableringer af nye virksomheder og faldende investeringsniveauer. Kommissionen kender til disse kendsgerninger, og alligevel slår den til lyd for at indføre højere afgifter og fjerner dermed det beskidte arbejde fra medlemsstaternes finansministre, som forhøjer afgifterne og skubber ansvaret over på EU. Og egentlig ville det være så enkelt at gøre, hvis vi i fællesskab arbejdede for at gøre det indre marked til en realitet og sørgede for, at konkurrencereglerne ikke blev begrænset. Da medlemsstaterne ville skulle skabe slankere strukturer, ville det automatisk nedbringe deres administrative hindringer og afgifter. Hvis vi ikke udnytter denne chance, vil Europa blive en stadig større gigant, men også mere saft- og kraftløs. Det kunne også være enden på en storartet idé. Det ville være en skam, da vi har brug for et stærkt Europa.
Lulling (PPE-DE ).
   - Fru formand, Kommissionen har valgt et uheldigt tidspunkt at fremlægge et så komplekst og fuldkommen overflødigt forslag om at indføre en særlig afgiftsordning for dieselbrændstof på. Derudover vil den harmonisere punktafgifterne fuldstændigt på diesel anvendt som brændstof til erhvervsformål inden 2010, hvilket for de fleste medlemsstaters vedkommende ville være ensbetydende med en afgiftsforhøjelse og dermed en forhøjelse af dieselpriserne.
Det er desuden - uden hensyntagen til de katastrofale følger for dieselteknologien - blevet foreslået at forhøje afgiftssatsen for diesel til niveauet for blyfri benzin. Som vores ordfører allerede har beskrevet, er det fuldkommen absurd. Stillet over for Kommissionens beklagelige kompromisløse holdning til de ændringsforslag, som vores ordfører, fru Kauppi, har stillet med så stor velvilje, vedtog medlemmerne af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, som jeg er en af, med et meget stort flertal - for: 23, hverken/eller: 2 - at forkaste kommissionsforslaget i sin helhed, og det gjorde de af de mange gode grunde, som der allerede er blevet henvist til.
Resultatet af Kommissionens forslag ville blive et kompliceret refusionssystem, som ville være bureaukratisk, dyrt og nærmest umuligt at gennemføre. Det ville åbne døren på vid gab for yderligere skattebedrageri, som vi jo allerede kender til i forbindelse med moms, og jeg er personligt enig i det, som vores ordfører allerede har sagt om, at en sund afgiftskonkurrence er ønskelig og positiv med henblik på at sætte gang i den økonomiske vækst. Jeg tror bestemt ikke, at det virker konkurrenceforvridende på det indre marked. Hvorfor pålægge vores virksomheder stadig højere afgifter på et tidspunkt, hvor erhvervslivet i nogle år har været præget af stagnation og arbejdsløshed? Det er jo absurd, og jeg håber, at Kommissionen vil lytte til vores ordfører og forelægge en komplet og gennemtænkt pakke for os, hvor bl.a. brændstofbeskatningen og infrastrukturafgifterne bliver koordineret. 
Santos (PSE ).
   - Fru formand, Kommissionens initiativer med hensyn til harmonisering af skatter og afgifter er i det store og hele fornuftige og bør støttes. De er fornuftige, fordi de er en vigtig forudsætning for, at det indre marked kan fungere ordentligt, i og med at den anormale situation med de stærkt opsplittede bil- og brændstofmarkeder søges fjernet eller afhjulpet. De bør støttes, fordi de systematisk prioriterer en miljømæssig tilgang til biltrafikken.
Transport og mobilitet er i dag afgørende faktorer for varers og tjenesteydelsers pris, og det er derfor særdeles vigtigt, at disse faktorer ikke under nogen omstændigheder har konkurrenceforvridende effekt. Det betyder dog ikke, at det kan lade sig gøre at indføre en absolut afgiftsharmonisering med det samme, også selv om det sker gradvist over tid. En vis afgiftskonkurrence er derfor fuldt forsvarlig, hvis den medfører konkrete fordele for forbrugerne. Alle Fællesskabets initiativer og initiativforslag må som deres ultimative formål have at tilfredsstille forbrugernes behov, hvad enten det drejer sig om at stille goder til rådighed og sikre deres kvalitet, sørge for samfundets miljømæssige bæredygtighed eller nedbringe omkostningerne ved at opnå disse goder.
Dette forslag synes dog i dets nuværende udformning ikke at indebære synderlige forbedringer, hvad angår beskyttelsen af miljøet, og det kan ligefrem komme til at presse priserne opad. Desuden kan et forslag af denne karakter kun accepteres af Rådet, hvis det integreres i og samordnes med direktivet om energibeskatning og med forslaget til et ramme-direktiv om beskatning af brugen af vejnettet.
Dette spørgsmåls politiske kompleksitet og de administrative vanskeligheder, der vil være forbundet med at gennemføre direktivet, ikke mindst med hensyn til sondringen mellem erhvervsmæssig og privat brug af dieselolie og den dermed forbundne afgiftsrefusion, begrunder de forbehold, som Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål giver udtryk for. En eventuel forkastelse af dette forslag bør imidlertid ses som en opfordring til Kommissionen om at udarbejde et nyt forslag, der tager hensyn til de idéer og forslag, som Europa-Parlamentet er fremkommet med, og til de forhold, der har umiddelbar betydning for borgerne, og som søger at overvinde visse medlemsstaters uundgåelige modstand. 
Bolkestein,
    En række parlamentsmedlemmer har talt om konkurrence på skatteområdet. De har faktisk talt om skattemæssig "suverænitet".
Jeg vil gerne læse traktatens artikel 93 højt. Den tekst, jeg har foran mig, er på fransk.

 "Rådet, der træffer afgørelse med enstemmighed på forslag af Kommissionen og efter høring af Europa-Parlamentet (...) vedtager bestemmelser om harmonisering af lovgivningerne vedrørende omsætningsafgifter, punktafgifter (...) i det omfang en sådan harmonisering er nødvendig for at sikre det indre markeds oprettelse og funktion (...)".

 I teksten står der, at "Rådet (…) træffer afgørelse". Rådet har dermed intet andet valg end at harmonisere punktafgifterne i det omfang, at de er en hindring for det indre marked. Sig derfor ikke til Kommissionen, at dette vedrører skattemæssig suverænitet. Traktatens artikel 93 siger, at Rådet skal harmonisere punktafgifterne, hvis de er en hindring for det indre markeds funktion.
Dernæst rejses spørgsmålet om, hvorvidt der er en hindring for det indre markeds funktion. Hr. Blokland sagde, at han ikke fandt det logisk, at lastbiler og personbiler afviger fra deres rute for at tage til Luxembourg for at fylde diesel på. Lad mig nævne et par tal. De vedrører salg af diesel pr. person og er som følger: 610 l for Belgien, 531 for Danmark, 424 for Spanien og 536 for Frankrig. Disse tal ligger alle i området 400-600 l pr. person. Så er der Luxembourg. Hvor mængden i alle andre medlemsstater ikke overstiger 640 - det er tallet for Østrig - er tallet i Luxembourg 3.106.
Hvordan kan det nu være? Det er ganske enkelt, fordi punktafgifterne i Luxembourg er frygtelig lave, og det er derfor oplagt, at der her sker en forvridning af det indre marked. Der hersker ingen tvivl om det. Hvis hr. Blokland siger, at det ikke er ret logisk, er jeg bange for, at jeg ikke kan følge hans logik. Det er efter min mening fuldstændig logisk, at lastbiler og personbiler afviger fra deres rute for at stille op i Luxembourg. Rejser man til Luxembourg, ser man en lang kø af lastbiler, der alle forsøger at fylde op med billig diesel. Der er derfor ingen tvivl om, at der sker en forvridning af det indre marked. Det er en af årsagerne til, at Kommissionen stiller dette forslag, som skal behandles i Rådet, når Parlamentet har afgivet udtalelse.
Den anden årsag - og hr. Jonckheer var meget udførlig i sin præcisering af dette - er, at gennemførelsen af dette forslag fører til en generel reduktion i emissionen af forureningskilder, f.eks. NOx, flygtige organiske forbindelser, SO2 og partikler. Der sker også en reduktion i emissionen af CO2. Det er grunden til, at ngo'er på miljøområdet støtter dette forslag. Hr. Jonckheer har helt ret i at pointere dette over for sine kolleger. Han afsluttede sit indlæg med at sige, at hans støtte sandsynligvis ikke er nok. Jeg er ikke helt så pessimistisk. Jeg tror, at mange parlamentsmedlemmer efter denne forhandling indser, at der foregår konkurrenceforvridning, at harmoniseringen af punktafgifter på dieselolie er godt for miljøet, og at artikel 93 forpligter Rådet - den giver ikke Rådet et valg - til at gøre det. Det er også det, Kommissionen forsøger at gøre.
Desuden agter Kommissionen bestemt ikke at øge afgifterne. Det er det sidste, Kommissionen ønsker. Det er medlemsstaterne frit for at reducere deres afgifter andre steder, hvis de skal øge punktafgifterne på dieselolie. Så tro ikke, at Kommissionen ønsker at gøre det. Det er bestemt ikke tilfældet.
Med hensyn til situationen i de fremtidige medlemsstater vil jeg gerne understrege, at samtlige fremtidige medlemsstater under forhandlingerne om udvidelsen accepterede at anvende de nuværende mindstesatser på brændstof pr. 1. maj 2004, hvor de bliver medlem. De fleste af dem, undtagen de baltiske stater, har allerede et niveau, der ligger over de satser.
Hr. Blokland spurgte mig, hvordan jeg ville reagere, hvis Parlamentet forkastede dette forslag. Igen forventer jeg det ikke. Hvis det imidlertid viser sig at være tilfældet, vil jeg i overensstemmelse med aftalerne mellem Parlamentet og Kommissionen rejse spørgsmålet i kommissærkollegiet for omhyggeligt at overveje Kommissionens holdning under de omstændigheder.
Hvad angår ændringsforslagene, kan Kommissionen endelig, som jeg allerede har sagt, acceptere oprettelsen af en indekseret udsvingsmargin for punktafgifter på dieselolie, der anvendes som brændstof til erhvervsformål, som den næstbedste løsning. Jeg kan også acceptere justeringen af det nuværende forslag med betingelserne i direktivet om energiafgifter, især med hensyn til definitionen af dieselolie, der anvendes som brændstof til erhvervsformål, og afgiftssatserne. Kommissionen er derfor principielt enig i ændringsforslag 1, 3-12 og 14-16. Ændringsforslag 2 og 13 kan til dels accepteres under forudsætning af en vis omformulering, når de henviser til oprettelsen af en forbindelse mellem dette direktiv og direktivet om infrastrukturomkostninger. Kommissionen støtter ikke ændringsforslag 17, da de foreslåede satser ikke er i overensstemmelse med direktivet om energiafgifter.
Forslaget synes måske nok kompliceret, men er i virkeligheden ganske enkelt. Det gavner miljøet. Det strider mod en forvridning af det indre marked, da det skal være i overensstemmelse med traktatens artikel 93. 
Lulling (PPE-DE ).
   - Fru formand, da hr. Bolkestein er kommet med, hvad jeg må beskrive som intellektuelt uredelige sammenligninger for at udlevere Luxembourg, og har formastet sig til at beskrive vores afgifter for værende alt for lave, er jeg desværre nødt til at korrigere ham på nogle punkter. Jeg ved ikke, hvor god kommissær Bolkestein var til geografi i skolen, men jeg må gøre opmærksom på, at Luxembourg nu engang ligger der, hvor det ligger, og når hr. Blokland kører fra Holland til Strasbourg, så hengiver han sig ikke til brændstofturisme, hvis han kører via Luxembourg. Det er den nemmeste måde at komme hertil på, og så er han nu engang nødt til at tanke op undervejs. Det er jo en af Fællesmarkedets frihedsrettigheder - fri bevægelighed for varer, kapital, personer osv. - og det er en af disse grundlæggende frihedsrettigheder, fri bevægelighed for varer og tjenesteydelser, som Kommissionen nu forsøger at sætte spørgsmålstegn ved.
Jeg vil også gerne gøre opmærksom på, at 100.000 mennesker dagligt krydser grænsen til Luxembourg for at arbejde, folk fra Belgien, Tyskland og Frankrig. De har ret til at tanke op der. Vi skaber arbejdspladser til 100.000 grænsependlere, som ellers ville stå på gaden i Frankrig og Belgien. Deres argumenter, hr. kommissær, holder ikke vand, og jeg finder det beklageligt, at De formastede Dem til at fremføre dem.
Bolkestein,
    Fru formand, hvad ville en forhandling være uden et sidste indlæg fra fru Lulling? Den ville ikke give mig den samme varme følelse, som jeg har nu.
Mange tak for Deres bidrag, fru Lulling, men kan De forklare mig, hvorfor Luxembourgs forbrug af dieselolie er 500 % højere end Østrigs, det næsthøjeste på listen? Hvis De kan forklare mig det, vil jeg muligvis ændre mine forslag. Men det kan De ikke. Det er ganske enkelt fordi, punktafgifterne i Luxembourg er meget lave. Det er helt oplagt. 
Formanden.
   - Tak, hr. Bolkestein.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(1) 

