Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 13. december 1996, for genoptaget.
Mine damer og herrer, atter en gang træder Europa-Parlamentet sammen for at vælge folk til de ledende poster for sidste halvdel af valgperioden. Som den ældste er det min opgave at åbne dette møde, og De vil, da jeg virkelig er den allerældste i Europa-Parlamentet, give mig lov til at fremsætte et par ganske korte personlige bemærkninger.
Jeg er i dag den sidste i Europa-Parlamentet, som er født før den første verdenskrig og stadig kan huske egne oplevelser fra denne epoke. Jeg er fra en tid, der blev formet af Wienerkongressen ved afslutningen af Napoleonskrigene. Det er den, vi kan takke for den lange periode med fred, som gav anledning til den tids uforlignelige opsving med dets lyse og mørke sider. Yderligere tre verdenskrige har jeg personlig oplevet, for den såkaldte kolde krig kan jo kun betegnes som den tredje verdenskrig. Jeg har tillige været vidne til to gudløse og derfor menneskefjendtlige totalitære diktaturer - Stalin som Lenins efterfølger og Hitler - til deres opstigning og frygtelige endeligt. I den tid blev det mig givet at arbejde sammen med store mænd, som har givet vort kontinent meget. Det begyndte med den, der profeterede Europa, Richard von Coudenhove-Kalergi, grundlæggeren af Paneuropa-unionen, og som allerede i 1922 sagde til os, at Europa ville blive udsat for alvorlige lidelser, dersom det ikke forenede sig i tide. Sammen med Aristide Briand og Gustav Stresemann var han lige ved at nå målet. Havde han nået det, ville vi være blevet sparet for millioner af døde og uoverskuelige menneskelige og materielle tab. Jeg havde også det held at være med i de bestræbelser, som statsmænd som Robert Schuman, Josef Bech, Konrad Adenauer, Charles de Gaulle og Franz Josef Strauß udfoldede. Endelig er det faldet i min lod nu i min livsaften i atten år at være Bayerns repræsentant i Europa-Parlamentet. En vidunderlig tid, hvor man hver dag føler, at indsatsen er fornuftig, helt bortset fra venskabet med mange mennesker fra mange nationer og partier, som forenes af forståelsen for Europas betydning og opgave i de kommende år.
I dette perspektiv, som omfatter næsten hele århundredet, vil jeg gerne fremsætte to bemærkninger. Det gør jeg ikke mindst ved mindet om en af de største taler, jeg har hørt i Europa-Parlamentet, den åbningstale, den første aldersformand, den store franske dame, Louise Weiss, holdt; også i dag har den meget værdifuldt at give os, når vi læser den.
Vi er midt i en tid med historiske omvæltninger, som åbner nye dimensioner for os. Afstande, tid og rum har en helt anden betydning end for blot få år siden. Vore levevilkår har ændret sig radikalt. Forholdet mellem mennesker og nationer er anderledes end for blot få år siden. Det er derfor vor opgave at tage politikken op til fornyet overvejelse. Vi er midt i en krise, og dette ord betyder ud fra det kinesiske skrifttegn for det stor fare, men også stor chance.
Det indebærer et meget stort ansvar for os, som har den ære at være medlemmer af det eneste demokratisk valgte europæiske organ. Vi kan ikke skubbe dette ansvar over på andre, for hver enkelt af os har påtaget sig opgaven efter en fri beslutning, da han sagde ja til at stille op til Europa-Parlamentet. Vi har dermed forpligtet os over for dem, der har givet os deres tillid. Det skal vi leve op til ved at sætte alle vore kræfter ind. Her må personlige og private interesser altid vige. Vi skylder vore vælgere og den europæiske tanke vor ubegrænsede indsats. Der er ingen begrundelse for ikke at møde op på arbejdsdagene og det gælder også, dét vil jeg have lov at sige, fordi det er min kæphest, fredagen, dersom vi vil bevare vor troværdighed. Der kan naturligvis forekomme tilfælde, der hører ind under force majeure, men de skal være sjældne undtagelser.
Vort historiske ansvar omfatter alle europæere, når vi i Den Europæiske Union ser mere end et stort marked og en klub for rige nationer.
Det forenede Europa skal være alle europæeres hjemland, også de europæeres, som i dag endnu ikke er med i unionen, men som ønsker at arbejde med på det forenede Europa. Vor dør skal altid stå åben for dem. Vi skal stå inde for, at disse europæere, så snart de lever op til Europas grundlæggende betingelser, har ret til omgående også at blive medlemmer at Den Europæiske Union.
Det er ikke kun en pligt, det er også i vor egen interesse. Et fremstående medlem af Europa-Parlamentet og for mange af os kollega, afdøde dr. Heinrich Aigner, formulerede det således: «Europa er den eneste realistiske fredstanke!« Dermed gav han udtryk for, at vi ikke først og fremmest skal være et stort marked eller et økonomisk fællesskab, men et sikkerhedsfællesskab, som for os og mange andre nationer er en garant for freden. Europa er ikke kun Paris, London, Madrid, Rom, Berlin, Luxembourg, Bruxelles, Haag, Lissabon, Wien, Helsinki, Dublin, København, Athen eller Stockholm, men lige så vel Budapest, Prag, Warszawa, Ljubljana, Vilnius, Riga, Tallin, Bratislava, Zagreb, Bukarest, Kiev, Skopje, Sofia, Sarajevo, Tirana, Vaduz, La Valletta, Nicosia, Oslo, Bern og Beograd. Det Europa, der er ved at blive forenet, skal også stå åbent for borgerne i disse byer og for indbyggerne i de central- og østeuropæiske lande.
Den Europæiske Union må ikke blive til en lukket »klub af lykkelige nationer«, som den tjekkiske præsident Václav Havel for nylig advarende sagde. Det ville være at forråde den europæiske tanke, hvis vi nu, efter at det militært begrundede jerntæppe er faldet, på vor side lod en ny velstandsgrænse opstå midt i Europa. Vi får at vide, at udvidelsen vil blive meget dyr for os. Bestemt, alle gode ting er dyre, men i en farlig verden står sikkerheden først, og den kan kun et forenet Europa give os. Erfaringen lærer os, at en dags krig koster mere i form af menneskelig nød og økonomisk ruinering end et helt års udgifter til bevarelse af freden. Et klogt fransk ordsprog lyder: «Plaie d'argent n'est jamais mortelle.« Andre ting er dødelige!
Mine damer og herrer, den opgave, der venter os, er enorm. I Europa-Parlamentet er vi kaldet til at lave historie. Det skylder vi vore befolkninger og hver enkelt af vore vælgere. Den forpligtelse skal vi leve op til. En dejlig, men tillige vanskelig opgave. Mangt og meget vil blive afgjort i løbet af de næste to og et halvt år. Og det er os, der har ansvaret for det.
På denne vej ønsker jeg for os alle Guds velsignelse, for os og de kvinder og mænd, som De i de kommende timer vil udpege til høje poster.
Og nu til arbejdet!
(Bifald)
Valg af formand (bekendtgørelse af kandidater og udpegning af stemmetællere)
Formanden
I henhold til bestemmelserne i forretningsordenen finder valget af formand sted i morgen kl. 10.00.
Jeg gør opmærksom på, at i henhold til bestemmelserne i forretningsordenen må der under aldersformandens ledelse ingen forhandling finde sted, der ikke har sammenhæng med valget af formand eller med valgs prøvelse.
I henhold til artikel 13 i forretningsordenen kan indstilling af kandidater kun ske med de pågældendes samtykke og kun foretages af politiske grupper eller mindst 29 medlemmer.
I overensstemmelse med de i forretningsordenen fastsatte betingelser har jeg modtaget følgende kandidaturer:
hr. Gil-Robles Gil-Delgado fru Lalumiere.
Jeg gør opmærksom på, at i henhold til artikel 14 i forretningsordenen skal en kandidat i de første tre valgrunder opnå absolut flertal af de afgivne stemmer for at være valgt. Blanke eller ugyldige stemmesedler vil ikke blive medregnet i antallet af afgivne stemmer.
For at fremskynde arbejdet i morgen formiddag foreslår jeg, at de seks stemmeoptællere allerede nu findes ved lodtrækning.
(Lodtrækning af stemmeoptællerne foretoges)

Formanden
Hermed er følgende medlemmer udpeget som stemmeoptællere:
hr. De Vries hr. Tajani fru Thors fru Thyssen hr. Tamino hr. Virrankoski.

Dell'Alba
Hr. formand, jeg vil blot takke Dem, for da De valgte stemmetællerne, fraveg De det d'Hondtske system og viste, at man kan vælge stemmetællere fra andre grupper end de to store grupper.

Formanden
Mange tak!
(Mødet hævet kl. 18.20)

