Euro-Middelhavsassocieringsaftalen EF/Syrien (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Véronique De Keyser for Udenrigsudvalget med Europa-Parlamentets henstilling til Rådet om indgåelsen af en Euro-Middelhavsassocieringsaftale mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Den Syriske Arabiske Republik på den anden side -.
Véronique De Keyser 
Hr. formand! Jeg er kommissæren taknemmelig, fordi hun er til stede her i dag. Associeringsaftalen EU-Syrien er det manglende led i Barcelona-processen, men det er også Parlamentets Godot: bekendtgjort så mange gange, men aldrig afsluttet.
Forhandlingerne om denne aftale blev indledt i 1996, før Syrien trak sig tilbage fra Libanon. De var vanskelige, men de resulterede ikke desto mindre i et ofte revideret udkast, i hvilket der f.eks. blev fastsat ikkespredning af masseødelæggelsesvåben og bekæmpelse af terrorisme. Aftalen blev underskrevet i Rådet i oktober 2004, men ratificeringsprocessen blev afbrudt af det forfærdelige mord på den tidligere premierminister Hariri den 14. februar 2005. Vi ved alle, hvad der derefter skete. Folk i Libanon og over hele verden pegede omgående på regeringen i Damaskus. Der blev foretaget en efterforskning på stedet, som i første omgang blev ledet af hr. Mehlis og nu af hr. Brammetz, og i resolution 1559 blev der opfordret til at trække syriske tropper og efterretningstjenester tilbage fra Libanon.
Uskyldsformodningen er en af grundsøjlerne i vores retssystemer, men vi må ikke glemme forsigtighedsprincippet. Selv om Syrien hurtigt trak sine tropper ud af Libanon, tøvede det først med at samarbejde med hr. Mehlis. EU tog derefter forsigtigt afstand fra regeringen i Damaskus. Er denne forsigtighed stadig acceptabel i dag, når forskellige begivenheder både internationalt og inden for Syriens interne politiske system burde tilskynde os til at genoptage dialogen? Rådet skal tage stilling til det, men jeg går for mit vedkommende ind for en dialog, og Udenrigsudvalget støttede mig heri med et stort flertal. Denne dialog kunne i sidste ende føre til underskrivelse af aftalen, men det er at foregribe begivenhedernes gang at tage stilling til dette spørgsmål nu, og det er ikke formålet med henstillingen.
Hvad er det så for nogle begivenheder? Det er for det første fornyelsen af effektivt samarbejde med hr. Brammetz' efterforskning som vist i hans seneste rapport. Dernæst er det blevet klart, at isoleringen af Syrien har virket mod hensigten, hvad angår demokrati i landet, og at den ikke har svækket en stærk regering. Den tomme stols politik har bidraget til at destabilisere en reformtendens, som forsigtigt stak hovedet frem. Endvidere kan Europas stemme, som tidligere blev hævet for at forsvare aktivister og politiske fanger, næsten ikke høres mere. Endelig, og det er det tredje punkt, har vi draget en forfærdelig lære af tragedien i Libanon. Krigen mellem Israel og Libanon var et bevis på, hvis et bevis var nødvendigt, faren ved og det unyttige i at bruge magt. Den viste behovet for at arbejde politisk sammen med alle parter i denne konflikt, og vi ved, at bag de to hovedparter er der indflydelser fra andre, der spiller ind, nemlig uden tvivl USA, men også Iran og Syrien. Da Europa lukkede dørene, fandt Syrien andre allierede, særlig Iran, som ikke blot leverede olie, men også en krigsideologi, som ikke medvirker til at skabe fred i Mellemøsten.
Europa har nu engageret sig stærkt i Mellemøsten, og den ene diplomatiske mission følger efter den anden. Støtte til genoptagelse af dialogen med Syrien vedrørende associeringsaftalen er et led i denne forebyggende strategi, fordi en ny konflikt i dette område kunne blive endnu mere ødelæggende. Vi skal dog ikke nære illusioner. Syrien frigør sig ikke fra Iran med hensyn til handel, men de højeste syriske myndigheder hævder, at de er parate til at distancere sig fra Iran, hvad angår fredsprocessen i Mellemøsten. Dette er et vigtigt skridt. Syrien er et land med en stærk regering, der følger den hårde linje, og hvor menneskerettighederne ikke bliver overholdt i tilstrækkelig grad, og disse problemer diskuteres utvetydigt i betænkningen. Når dette er sagt, er Syrien et storartet og civiliseret land, som skal behandles med respekt, værdighed og ærlighed. Det kunne være et stabiliserende element i Mellemøsten, og vi har brug for det. Da hr. Siniora var her i Parlamentet, foreslog han et scenarium med en løsning på problemet med gårdene i Shebaa, og der er andre mulige forsoningspunkter. Jeg vil slå til lyd for, at vi åbner alle døre. Jeg takker mine kolleger fra alle partier for deres værdifulde bistand til udarbejdelsen af denne henstilling.
Paula Lehtomäki
formand for Rådet. - (FI) Hr. formand, mine damer og herrer! På vegne af Rådet vil jeg takke fru De Keyser for en vigtig betænkning, hvor der redegøres glimrende for den syriske situation. Rådet deler mange af de bekymringer over Syrien, der kommer til udtryk i den.
Som fru De Keyser anfører i sin betænkning, kan Syrien spille en vigtig rolle i Nær- og Mellemøsten "som forbindelsesled mellem parterne i fredsprocessen og som formidler af en løsning i den regionale konflikt". Det var også af denne grund, at Rådet i august besluttede at bemyndige den højtstående repræsentant, Javier Solana, og det finske formandskab til at holde forbindelse med alle de relevante parter, der kan bidrage til at finde en løsning på krisen i Libanon og situationen i Mellemøsten i almindelighed. Disse parter omfatter naturligvis også Syrien.
Siden sommerens dramatiske begivenheder har det været vigtigt at stabilisere situationen i Libanon og de omkringliggende regioner. Da den finske udenrigsminister, Erkki Tuomioja, mødte den syriske udenrigsminister i slutningen af august, var budskabet til Syrien klart. Vi forventer, at Syrien arbejder på at gennemføre resolution 1559, 1680 og 1701. Syrien bør støtte den nationale genopbygningsproces i Libanon og gøre sit yderste for at stabilisere den politiske situation i Libanon. Udrustning af andre hære end den libanesiske og våbensmugling har afgørende indflydelse på, om der kan indføres en våbenhvile på det bæredygtigt grundlag. Der er også ubesvarede spørgsmål, hvad angår fastsættelsen af grænsen mellem Syrien og Libanon og oprettelse af diplomatiske forbindelser. Det kræver også Syriens samarbejde at få løst det komplekse problem forbundet med Shebaa-området. Syrien må vedblive med at vise, at det ønsker at samarbejde med Brammertz-kommissionen, som er i gang med at undersøge mordet på hr. Hariri.
Et spørgsmål, der ikke er omfattet af resolution 1701, men som er vigtigt for stabiliteten i regionen, er aktiviteterne blandt de palæstinensiske organisationer, der har hovedkvarter i Damaskus, og den syriske støtte til dem. Desuden har Syriens forbindelser med Irak og Iran og dets aktiviteter, hvad angår disse lande, direkte indflydelse på den generelle situation i Mellemøsten.
Rådet følger også menneskerettighedssituationen i Syrien nøje. Arrestationerne i foråret af menneskerettighedsforkæmpere og underskriverne af Beirut-Damaskus-erklæringen var især bekymrende. Det er naturligvis positivt, at nogle af dem blev løsladt for nylig. EU vil overvåge nøje, hvordan f.eks. forsamlingsfriheden og ytringsfriheden gennemføres i landet. Syrien skal naturligvis også optræde i overensstemmelse med principperne for de internationale menneskerettigheder. Genåbningen af uddannelsescentret for civilsamfundet, som EU støtter, er et vigtigt mål. Centret blev lukket i foråret, kun en uge efter at det var åbnet.
Der opretholdes løbende forbindelser med Syrien, navnlig via Euro-Middelhavssamarbejdet. Udenrigsministermødet i Tampere i november, som Syrien også er inviteret til, vil være et glimrende forum for drøftelser.
Syrien er en vigtig aktør i Mellemøsten. Det kan vælge mellem at være en urostifter eller en konstruktiv partner. Syriens historisk stærke bånd med Libanon betyder, at det har en særlig vigtig rolle at spille for gennemførelsen af FN's Sikkerhedsråds resolutioner om situationen i Libanon. EU har gang på gang understreget, at Libanons ret til selvbestemmelse, territorial ukrænkelighed og politisk uafhængighed skal respekteres. For at skabe stabilitet i Libanon og hele regionen er det vigtigt, at våbensmuglingen til Libanon forhindres. Syrien må overvåge sine grænser, hvis dette mål skal nås.
Rådet har sagt, at det er villigt til at forbedre forbindelserne med Syrien, hvis landets optræden berettiger til det. Nu er det op til dem. Under de rette omstændigheder kunne EU f.eks. genoverveje muligheden for at undertegne associeringsaftalen. Dette ville naturligvis fremme samarbejdet mellem EU og Syrien, navnlig det finansielle, og reformer, der er afgørende for Syriens udvikling, hvilket også er nævnt i betænkningen.
Benita Ferrero-Waldner
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! For det første mener jeg, at dette er en meget relevant diskussion. Tak, fordi De har sat den på dagsordenen.
Jeg har fulgt diskussionerne i AFET-udvalget om fru De Keysers omfattende og indholdsrige betænkning nøje. Betænkningen indeholder en afbalanceret beskrivelse af de interne og regionale udfordringer, som Syrien står over for. Jeg glæder mig over disse overvejelser fra Europa-Parlamentets side om vejen fremad i forhold til Syrien. Efter konflikten i Libanon og i lyset af resolution nr. 1701 (2006) fra FN's Sikkerhedsråd er tiden inde til på ny at vurdere, hvor vi står med vores nuværende politik.
Syrien har længe været vores partner i henhold til Barcelona-processen, og landet er en mulig kandidat til den europæiske naboskabspolitik på mellemlang sigt. Jeg deler Deres synspunkt om, at det vil være i vores klare interesse at bringe Syrien tættere på Europa. Som vi ved, er Syrien en central aktør med hensyn til at skabe stabilitet i Mellemøsten. Det udgør en central del af puslespillet, når det drejer sig om at finde en langsigtet løsning på konflikterne i regionen og ligeledes den fuldstændige gennemførelse af resolution nr. 1701. Det er et kritisk øjeblik for fredsprocessen, og Damaskus har mulighed for at blive en del af løsningen og ikke en del af problemet. Dette betyder, at vi forventer, at Syrien, som De har erklæret i beslutningsforslaget, sender de rette budskaber til Hizbollah og Hamas, at landet forhindrer våbenleverancer til Libanon, som vores kollega fra Rådet har sagt, og bidrager til at finde en løsning vedrørende Shebaa Farms. Som jeg har været inde på, mener jeg, at det bør være et led i vores strategi at inddrage Syrien på ny. Et andet spørgsmål er, hvordan og hvor langt vi kan inddrage landet her og nu. Det første, vi har brug for, for at inddrage Syrien i processen på ny, er, at landets ledere viser deres engagement og deres interesse for at gå videre og tage positive skridt på en række områder.
Som De ved, har vores forhold med Syrien været igennem en svær tid på det seneste. I fru De Keysers betænkning tages en række politiske meningsforskelle op. Hvis vi skal komme ud af det politiske dødvande, kræver det, at ledelsen evner at omsætte nogle af sine positive ord til positive handlinger. Syrien har en ny mulighed på dette kritiske tidspunkt i fredsprocessen for at vise, at man virkelig ønsker at bidrage positivt til stabilitet i regionen.
I mangel af en associeringsaftale har vi begrænset råderum til at tage os af problemområder. Vi har ikke desto mindre prøvet, hvor vi kan, og hvor vi mener, at det har været i den syriske befolknings interesse. Vi har forsøgt at videreføre programmer på de områder, der direkte gavner den syriske befolkning. F.eks. bruger Den Europæiske Union på menneskerettighedsområdet diplomatiske kanaler for at tage de alvorligste overtrædelser op, f.eks. samvittighedsfangers sager. Vi har også reageret på indskrænkninger af ytringsfriheden og den bølge af arrestationer, der ledsagede offentliggørelsen af Beirut-Damaskus-erklæringen i maj. Men vi opnår ikke mange fremskridt ved at afbryde forbindelserne. Uden dialog har vi ikke nogen indflydelse.
Derfor bør vi vende situationen om, skabe et positivt perspektiv for relationerne med Syrien og pege på områder, hvor vi forventer fremskridt. Dette gør vi til dels gennem vores samarbejdsprogrammer. Syrien synes nu godt på vej imod økonomiske forandringer, og vi glæder os over godkendelsen af Syriens nationale reformdagsorden, som premierminister Dardari stod bag i maj måned. Støtte til gennemførelsen af reformprocessen, herunder positive skridt imod en politisk åbning, kan stå i fokus for vores foranstaltninger i de kommende par år, om alt går vel.
Samarbejdet under ENPI - instrumentet for den europæiske naboskabspolitik - vil give os mulighed for at give Syrien udsigt til på mellemlang sigt at kunne deltage fuldt ud i naboskabspolitikken. ENP vil så skabe yderligere fordele og, håber vi, en mere interessant pakke for dem, når tiden er moden.
Associeringsaftalen er stadig til forhandling. Vi har afsluttet alle de tekniske forberedelser, og vi har paraferet aftalen. Nu venter den på en beslutning om underskrivelse fra Rådet. Underskrivelsen er en proces. Hidtil har de rette politiske omstændigheder ikke været til stede. Medlemsstaterne forventer stadig, at Syrien tager mere positive og troværdige skridt for at muliggøre underskrivelsen, herunder i regionale spørgsmål som Libanon og Palæstina.
De seneste udtalelser fra Syrien om at lette gennemførelsen af Sikkerhedsrådets resolution nr. 1701 kan være opmuntrende tegn på dette, og det samme er præsident Assads opfordring til en genoptagelse af fredsforhandlingerne, som har vundet positiv genlyd i Israel.
Ligesom Europa-Parlamentet er Kommissionen en stærk tilhænger af dialog. Derfor håber jeg virkelig, at de positive budskaber, vi har modtaget fra Damaskus på det seneste, vil blive omsat til handling, og at vi vil kunne genetablere et stærkt forhold til dette land.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand! Fru formand for Rådet, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil begynde med at lykønske fru De Keyser med det udkast til henstilling, hun har forelagt, og med hendes store indsats med hensyn til forbindelserne med Syrien.
Jeg synes, at det er vigtigt, at vi tager hensyn til denne forhandling og placerer den inden for rammerne af den mest egnede kontekst, hr. formand. Denne kontekst er, som kommissæren så udmærket har sagt det, at komme med en status over situationen, i overgangsperioden frem mod associeringsaftalen, uden at glemme, at vi også bør fremme en dialog, en parlamentarisk dialog i vores tilfælde, med Syrien, på grund af den strategiske betydning, som landet som nævnt har i hele regionen.
Men jeg synes også, at det er vigtigt at understrege - og det står meget klart i beslutningsteksten - at tiden ikke er inde til, at Parlamentet skal afgive en samstemmende udtalelse om associeringsaftalen. Beslutningen - udkastet til henstilling - siger med al tydelighed, at betingelserne stadig ikke er opfyldt. Der skal ske en række betydelige fremskridt.
Jeg synes ikke, at det er en god nyhed, at Syrien har indgået en forsvarsaftale med Iran. Der skal ske væsentlige fremskridt for at overholde EU's traditionelle doktrin med hensyn til demokrati og respekt for menneskerettighederne. Syrien skal respektere FN's Sikkerhedsråds resolutioner og Libanons territoriale integritet, og Syrien skal samarbejde om opklaringen af mordet på den tidligere premierminister Hariri og tage yderligere skridt til afskaffelse af dødsstraffen, respekt for religiøse mindretal osv.
Jeg synes derfor, hr. formand, at der er lang vej endnu. Der er gode nyheder, f.eks. udnævnelsen af hr. Dandari som premierminister. Jeg havde den fornøjelse at mødes med ham efter en mission i Libanon. Efter min mening er det udelukkende på baggrund af disse præmisser, som nævnt af kommissæren for et øjeblik siden, at vi skal forvandle dette katalog over gode intentioner til konkrete handlinger, så EU kan godkende denne vigtige associeringsaftale mellem EU og Syrien.
Hannes Swoboda
for PSE-Gruppen. - (DE) Hr. formand! Jeg vil godt starte med at takke fru De Keyser for hendes fremragende betænkning. Jeg vil også gerne takke hr. Salafranca for det gode samarbejde, som har gjort det muligt at vedtage en sådan betænkning med stort flertal.
Syrien er ikke noget nemt land at forholde sig til. Det er et vanskeligt land i en vanskelig region. Men netop, når vi ønsker at skabe stabilitet og fred i denne vanskelige region, har vi brug for Syriens vilje til samarbejde. Hvad angår Libanon, må Syrien endelig nå til en erkendelse af, at et politisk stabilt og økonomisk stærkt Libanon er en fordel for Syrien, og at det ikke udgør nogen fare.
Med hensyn til Iran-spørgsmålet har vi intet imod venskabelige relationer mellem Syrien og Iran. Disse er absolut på sin plads blandt naboer! Men dette venskab skal omsættes i et konstruktivt bidrag, i en fredsproces og ikke i en blokade.
Hvad angår Israel, forstår jeg udmærket Syriens krav om en tilbagelevering af Golan-højderne, men Syrien må erkende, at Israel har uomgængelige sikkerhedsinteresser, og Syrien bør yde sit bidrag til, at der kan tilvejebringes en fredelig udvikling i Palæstina og især i Gaza-striben - blandt palæstinenserne, men naturligvis også mellem palæstinenserne og Israel.
Det har vital betydning, at vi indleder en dialog, og jeg vil gerne gribe fat i et ord, som fru kommissær sagde, da hun talte om leadership ability. Jeg kunne ønske mig, at Syriens præsident lytter mindre til de personer, der tilhvisker ham noget, og som har betydet en isolation af Syrien i de senere år, og at han lytter mere til de rådgivere, som ønsker at bringe Syrien tilbage til en dialog med det internationale samfund, og først og fremmest med EU.
Hélène Flautre
Fru formand! Der er opstået en væsentlig hindring på vejen til ratificering, nemlig den stadig værre menneskerettighedssituation i Syrien. Observatører fordømmer løbende de tilfældige anholdelser, torturen, den åbenlyse diskrimination af mindretal, begrænsningerne af ytrings- og foreningsfriheden, chikanen og fængslingen af mennesker, som arbejder fredeligt for at styrke frihederne i Syrien.
Jeg tænker særlig på Michel Kilo, Anwar al Bunni og Mahmoud Issa, som stadig tilbageholdes for i maj at have underskrevet Beirut-Damaskus-erklæringen, i hvilken der opfordres til normalisering af forbindelserne mellem Libanon og Syrien. Michel Kilo skulle have været løsladt den 19. oktober, men en ny anklage har resulteret i, at fængslingen er blevet forlænget. Mahmoud Issa blev løsladt den 25. september, men blev anholdt igen for to dage siden. Disse eksempler viser sammen med mange andre, at de syriske myndigheder i virkeligheden ikke ønsker at gennemføre de nødvendige demokratiske reformer.
Som De sagde, fru De Keyser, er det under disse omstændigheder vigtigt, at EU indgår en associeringsaftale med Syrien. Som det fastsættes i beslutningen, skal en forbedring af menneskerettighedssituationen og overholdelse af demokratiske værdier være en forudsætning for at indgå en aftale. Endvidere er det også vigtigt at indføre en effektiv kontrolmekanisme som led i gennemførelsen af en menneskerettighedsklausul. Denne strategi bør også anvendes bl.a. på Rusland og Turkmenistan og også på en hel del andre lande. Det samme gælder overensstemmelsen i Parlamentets holdninger.
Miguel Portas
Fru formand! Sigtet med Véronique De Keysers betænkning er dialog og fremtidig normalisering af vores forbindelser med Syrien.
Vi ser associeringsaftalen som led i denne politiske proces. Jeg understreger "politiske", fordi aftalen ud fra et økonomisk synspunkt er langt mere fordelagtig for Europa end for Syrien. Indefrysningen af forbindelserne med Damaskus var en politisk fejl. Europa må ikke have sorte lister eller følge de amerikanske idéer om ondskabens akse. Uanset dets styre er Syrien et afgørende land for freden i regionen. Europa bør også lære at forstå det syriske samfunds sammensathed og de mangfoldige opfattelser, som det rummer. Styret er lige så autoritært politisk, som det er mildt økonomisk og liberalt, hvad angår religion og skikke. Mangfoldigheden er under låg og ikke så synlig, men den findes i samfundet og dets institutioner. Jo mindre Vesten blander sig i regionens forhold, jo mere vil mangfoldigheden komme til syne.
Det er synd, at betænkningens endelige udgave på flere punkter bærer præg af kolonitidens arv. Det tilkommer således ikke os at udpege, hvem man kan stole på, og hvem ikke, for vi accepterer jo ikke selv den slags meninger fra tredjepart. Det ville også være bedre ikke at fremsætte hypotetiske mistanker om Damaskus' forbindelser til al-Qaeda eller sunni-fundamentalisterne, forbindelser, der ikke findes. Uvidenhed gavner os ikke, og vi bør også overholde vores egne principper. Diplomatiske forbindelser afhænger ikke af en politiefterforskning. Beviser i sagen om det afskyelige mord på Rafik Hariri skal fremlægges i en retssal, da vores politik ellers bryder med princippet om, at man er uskyldig, indtil andet er bevist.
Betænkningen er dog klar om det væsentlige. Forbindelserne skal normaliseres, hvilket vi bifalder. Vi går også ind for, at menneskerettighederne skal være et centralt spørgsmål i denne normalisering, men vi synes, at Europa skulle føre den samme politik over for alle lande, Israel inkluderet. Endelig udtrykker betænkningen støtte til, at Golanhøjderne skal tilbage til Damaskus, hvilket har grundlag i FN's resolutioner, men som Syrien aldrig har søgt at gennemtvinge med voldelige midler.
Bastiaan Belder
Fru formand! Ligesom i Udenrigsudvalget vil jeg også på plenarmødet med fuld overbevisning stemme imod fru De Keysers betænkning. Den, som her i Parlamentet anbefaler Rådet at indgå en associeringsaftale med Syrien, støtter et nådesløst mindretalsregime, som megetsigende kun betragter Den Islamiske Republik Iran og Hizbollah som strategiske partnere i regionen. Dette beslutningsforslag underkender en gang for alle Assad-regimets sande karakter, nemlig at alt, virkelig alt, drejer sig om at beholde magten. Ordføreren hengiver sig derved til illusioner om associeringsaftalens eventuelle positive indvirkninger på Damaskus' interne og eksterne politik.
Fru De Keyser, hvis jeg lige må få Deres opmærksomhed, vil jeg fortælle Dem, hvilken opfattelse en anerkendt Syrien-ekspert i Nederlandene har. Han har rejst i Syrien i mange år og sagde forleden ordret til mig: "Demokrati betragtes af magthaverne som en dødstrussel - det er i de forløbne år blevet tydeligt for mig i samtaler med kilder inden for regimet, også med denne hr. Dardari, som er så liberal." Det absurde ved denne betænkning er, at teksten er fyldt med advarsler mod at følge det diplomatiske vildspor i retning af Damaskus. Dette er snarere guf for satirikere end for politikere.
Paweł Bartłomiej Piskorski
Fru formand! I dag diskuterer vi en associeringsaftale med et land, hvis betydning må være klar for alle i Parlamentet. Det drejer sig om et land, som vi har mange indvendinger imod og forbehold over for. Der hersker ingen tvivl om, at Syrien er direkte eller indirekte involveret i smuglingen af våben til terrororganisationer. Der hersker ingen tvivl om, at Syrien har tætte forbindelser til Iran. Det er et faktum, at vi er meget bekymrede over, i hvor høj grad Syrien respekterer menneskerettighederne og borgerrettighederne. Spørgsmålet er, hvilke instrumenter Europa-Parlamentet og EU bør anvende. Vil denne aftale fremme demokratiet? Vil den gøre de instrumenter, som vi råder over til at lægge pres på denne regering, mere effektive, eller vil den svække vores position?
Jeg mener, at gensidig forståelse og muligheden for at udøve pres vil styrke vores position, og at den pågældende aftale skal støttes. Jeg mener, at dette skal baseres på den forudsætning, at vores standpunkt og vores holdning som Europa-Parlament kræver respekt for menneskerettighederne og borgerrettighederne. Dette skal indskærpes ved enhver lejlighed. Det er en forudsætning, at støtten til terroraktiviteter ophører. Det er vigtigt at udøve pres af denne art, for ellers vil vi bryde vores grundlæggende principper.
Elmar Brok
(DE) Fru formand, fru kommissær, fru formand for Rådet! Vi skal holde os klart for øje, at krisen i Mellemøsten - både hvad angår Libanon og Mellemøsten-problematikken - kun kan løses, hvis Syrien bliver taget med om bord. Vi må konstatere, at Syrien for øjeblikket har forbindelser til Iran og til Hizbollah, og man skal gøre sig nogle overvejelser om, hvorvidt disse forbindelser ikke kan bringes til ophør, og dette på en sådan måde, at også Syrien har interesse heri. Syrien er en sunnitisk, laitistisk stat, som egentlig har relativt lidt til fælles med shiitiske fundamentalister.
Derfor vil vi kunne bruge en associeringsaftale, hvis overholdelsen af menneskerettighederne fremmes, og hvis der findes en løsning i forbindelse med den fælles kamp mod terrorismen. Våbenleverancer ind i Libanon kan sikkert ikke stoppes helt imod Syriens vilje, og det er et forhold, som også skal tages med i betragtning. En yderligere forudsætning er løsningen af problemet om Shebaa Farms. Dette er utrolig vigtigt for at fratage Hizbollah alibiargumentet om, at man skal have våben dér, fordi området er besat af Israel. Af alle disse årsager er det nødvendigt at opnå en forbedring af situationen i Syrien og et bedre forhold mellem Syrien og EU.
Det initiativ, som fru De Keyser tog via Udenrigsudvalget, og som både Rådet og Kommissionen efter min bedste vurdering ser positivt på, yder et vigtigt bidrag til, at Syrien får et tilbud om at varetage sine egne interesser, og gennem varetagelsen af egne interesser mulighed for at yde et konstruktivt bidrag til fredsprocessen i regionen. Det står klart for enhver, at dette regime er demokratifjendtligt, at det overtræder menneskerettighederne, at mennesker - syrere og andre - skal løslades, og at samarbejdet med den militære fløj af Hizbollah og Hamas skal bringes til ophør. Men jeg mener, at en sådan dialog er mulig, og at tilbudet om en associeringsaftale i en sådan ramme kan være et effektivt instrument til dette formål.
Pierre Schapira
(FR) Hr. formand, fru Lehtomäki! Jeg vil begynde med at takke fru de Keyser for hendes fremragende betænkning. Indgåelsen af en associeringsaftale mellem EU og Syrien ville være et meget opmuntrende politisk tegn med hensyn til at skabe fred i Mellemøsten, hvilket vi alle ønsker så inderligt. Associeringsaftaler er en fremragende måde at lægge pres på lande. Vi skal således til gengæld for økonomisk og handelsmæssigt samarbejde opfordre Syrien om at blive et demokratisk land, som respekterer grundlæggende friheder, at holde op med at blande sig i dets naboers anliggender, strengt at afgrænse grænsen til Libanon og at standse støtten til Hizbollah-militser eller de Hamas-fundamentalister, det giver ly til. Syrien skal løslade de intellektuelle, menneskerettighedsforkæmpere og politiske fanger, det tilbageholder i fængslerne. Det skal også respektere de rettigheder, som minoriteterne i Syrien har, særlig kurderne, som det skal tilbyde statsborgerskab, hvilket de ikke har.
Hvis Syrien gav afkald på planen om et Storsyrien, og hvis det vendte sig mod andre allierede end Iran, ville hele regionen nyde godt af det. Syrien kan mere end noget andet land i regionen spille rollen som regulator og fredsskaber, særlig i forbindelse med det irakiske og palæstinensiske spørgsmål. EU skal gøre alt for at optage Syrien blandt sine strategiske allierede i Mellemøsten. Hvis forandringens vinde blæste over Syrien, og hvis det førte en åbenhedspolitik, kunne befolkningerne i Mellemøsten endelige begynde at gør sig fri af diktaturets åg og teokratisk populisme.
Gerard Batten
(EN) Fru formand! I denne betænkning vurderer man, at en EU-Middelhavsaftale vil skabe en afgørende dynamik til de politiske, økonomiske og sociale reformer, der er nødvendige i Syrien, men i betænkningen beklager man ligeledes underskrivelsen af en militæraftale mellem Syrien og Iran, mens syrerne sige, at den vil styrke samarbejdet imod det, de betegner den fælles trussel fra Israel og USA.
Siden 1995 har Den Europæiske Union givet 259 millioner euro til Syrien. EU betaler millioner af euro i støtte til det tyranniske syriske styre i håb om, at det på en eller anden måde vil få dem til at tro på demokrati, borgerlige frihedsrettigheder osv. Syrerne kan på den anden side se, at de nu har penge nok i overskud til, at de har råd til en militær alliance med Iran, der uvægerlig vil gøre verden til et farligere sted.
EU-skatteydernes penge bør ikke bruges til at støtte tyranniske og morderiske regimer, der er demokratiets, frihedens og fredens fjender.
Charles Tannock
(EN) Fru formand! EU's strategiske interesse i Syrien består i at bevare freden i et Stormellemøsten, således at olien flyder, og at styre striden mellem Israel og palæstinenserne hen imod en varig tostats-løsning, som det beskrives i fru De Keysers betænkning.
Et isoleret Syrien har i et stykke tid hjulpet Iran med at iværksætte en pan-islamisk offensiv mod Israel, og Syrien forsøger at fastholde den libanesiske regering i en svag position ved at yde kraftig opbakning til Irans stedfortræder Hizbollah, hvilket Syrien også mener vil bidrage til at genetablere den syriske indflydelse i Libanon.
Ikke desto mindre er der et forsonende træk ved Syrien: Det er et verdsligt land, der viger tilbage fra islamisk fundamentalisme, og dele af den regerende Ba'ath-elite er bekymrede over uddybningen af Syriens forsvarsalliance med det teokratiske Iran og det islamistiske Hizbollah. Syrien behøver ikke længe tækkes Iran i den gamle alliance mod deres fælles fjende, Saddam Husseins Irak.
Desværre svinder håbet for, at EU kan forhandle direkte med palæstinenserne, nu under et ubøjeligt Hamas, som nægter at anerkende Israel eller at give afkald på voldsanvendelse. Nu er tiden derfor moden til at tilbyde forsikringer til Syrien om, at en blokering af genbevæbningen af Hizbollah, en blokering af jihad-krigernes indrejse i Irak og en forbedring af den forfærdelige menneskerettighedssituation i Syrien vil skabe værdifulde fordele, herunder en endelig ratificering af den forstærkede associeringsaftale med EU.
Som medlem af kvartetten kan EU også bidrage til forhandlingerne om en acceptabel fredsaftale mellem Israel og Syrien om Golan-højderne og Shebaa Farms, hvis USA viser sig at være modvillig. Israel ville vinde meget ved at tale med sin fjende, Syrien. Israel er bevidst om sin sårbarhed over for raketangreb, og landet ved, at det har brug en stat, der er til at forsvare, og som er sikret mod aggression udefra. At fjerne Syrien som trussel er et centralt element for opnåelsen af dette strategiske mål. Men jeg støtter betænknings ordlyd, og nu håber jeg, at Den Europæiske Union vil sørge for at udnytte sin betydelige indflydelse over for Syrien for at nå disse mål.
Panagiotis Beglitis
(EL) Fru formand! Også jeg vil komplimentere Véronique De Keyser for den vigtige betænkning, hun har fremlagt.
Jeg tror, at EU bør skabe sin egen selvstændige strategi baseret på den nye geopolitiske situation, der er ved at opstå i Mellemøsten.
Syrien er en kendsgerning, og landet spiller fortsat en afgørende rolle i den regionale stabilitet og sikkerhed. Europa bør tale med landet og indlede en struktureret institutionel og politisk dialog med styret i Damaskus. Jeg er helt enig i alt, hvad der står i betænkningen, og i alt, hvad medlemmerne har sagt. Der er imidlertid ingen, der har svaret på spørgsmålet, hvordan vi får Syrien til at ændre adfærd, og hvordan vi bidrager til demokratiseringsprocessen. Det er der heller ingen, der har svaret på.
Uden mekanismerne i associeringsaftalen og den politiske dialog tror jeg ikke, EU vil have mulighed for at bidrage til demokratiseringen i Syrien. Derfor tror jeg ikke, EU bør vente med at indgå aftalen.
For tilhængerne af isolation af Syrien, af sanktioner eller af at vælte styret er borgerkrigen i Irak svaret på deres vrangforestillinger.
Jana Hybášková
(CS) Fru formand, fru kommissær! Beslutningen om at genoptage ratificeringen af associeringsaftalen med Syrien er strategisk. Situationen i Mellemøsten kan bedre sammenlignes med et halvtomt end et halvfuldt glas.
Den manglende demokratisering i Egypten har styrket de radikale kræfters vækst. Libanon nærmer sig kaotiske tilstande, og chancerne for at oprette en stat i Palæstina er af nationale årsager forsvundet. Forbindelserne mellem EU og Israel er blevet bragt i orden siden sommerens angreb på Libanon. Der er hverken en europæisk eller en israelsk politik. Israel synker mere og mere tilbage til regionalisme og er ikke længere i stand til at løse problemerne set i et bredere perspektiv. Desuden har USA heller ikke nogen målrettet politik i regionen, hvilket den seneste beslutning om Irak har vist. Ophøret med politikken om at spille den ene part ud mod den anden har utvivlsomt tjent til at styrke Iran. Iran er den eneste aktør med en relevant, aktiv politik. Syrien er Irans bindeled. Parlamentet kan ikke tage nogen relevante skridt i forhold til Iran. Det ville kræve, at EU, USA og Den Russiske Føderation havde en fælles tilgang.
Det, som Parlamentet kan gøre, er at forsøge at trække Syrien ud af dets underdanige rolle som bindeled. Det er strategien. Taktikken er at give incitamenter af økonomisk eller international art og at gøre dette som led i en klar, fælles og kompromisløs europæisk politik. Vi skal stille lige så klare og kompromisløse krav til Syrien. Dette er ikke et spørgsmål om eftergivenhed. Det vigtigste er at få Syrien til at acceptere en gradvis ophævelse af den militære undtagelsestilstand, skabelsen af et civilt samfund med fuld ytringsfrihed, respekt for mindretalsrettigheder og overgang til et demokratisk politisk system baseret på en åben markedsøkonomi.
Syrien skal naturligvis samarbejde om undersøgelsen af mordet på hr. Hariri. Det skal deltage konstruktivt i løsningen af fredsprocessen. Det skal ophøre med at bevæbne Hizbollah og støtte væbnede palæstinensiske grupper, det skal efterkomme resolution 1559 og 1701, og det skal også fuldføre tilbagetrækningen af alle væbnede styrker fra Libanon og oprette diplomatiske forbindelser.
Vi ejer ikke associeringsaftalen. Det, der er brug for, er, at Syrien overtager ejerskabet af den. Det er vores opgave gennem aftalen at udarbejde en syrisk køreplan for overgang. Jeg vil gerne opfordre Kommissionen og navnlig Rådet til at støtte både vores strategi og vores taktik aktivt.
Jamila Madeira
(PT) Fru formand, mine damer og herrer! Barcelona-erklæringen har som mål at opbygge et fælles område kendetegnet af fred, stabilitet og velfærd gennem styrket politisk dialog og sikkerhed, økonomisk og finansielt partnerskab og socialt, kulturelt og menneskeligt partnerskab.
Dette mål er succesfuldt blevet til virkelighed over de senere år, og der er allerede associationsaftaler med praktisk talt alle lande i Middelhavsområdet undtagen, selvfølgelig, Syrien, af flere forståelige grunde. EU, der har fulgt de seneste måneders udvikling med opmærksomhed, må engagere sig seriøst i egentlige forhandlinger med Syrien med henblik på at sikre, at det er landets vilje at indgå en aftale, der kan medvirke til, at det udvikler sig til et demokrati med respekt for menneskerettighederne og med religionsfrihed, og som bistår i bekæmpelsen af terror og fremmer dialog og varig fred i regionen. Til det formål må den syriske regering tage skridt til, at undtagelsestilstanden hurtigst muligt bringes til ophør, med al den støtte, som EU kan yde hertil.
Syrien har en overordentlig vigtig geostrategisk position og en afgørende rolle at spille i fredsprocessen i Mellemøsten. Det må stå klart en gang for alle, at det ikke er EU's opfattelse, at en styrkelse af demokratiet kan opnås med bombardementer og isolering.
Patrick Gaubert
(FR) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Syrien er et land, man ikke kan se bort fra i forbindelse med krisen i Mellemøsten. At afbryde enhver dialog fører til, at Syrien bliver isoleret, og indebærer en risiko for en radikalisering af styret. Det betyder, at Syrien bliver skubbet endnu mere i armene på Iran, hvis eneste ønske er at ødelægge Israel og at destabilisere området.
Hvis vi imidlertid nu skal genoptage en dialog med Syrien, skal vi være meget forsigtige og definere faste betingelser på forhånd. Vi skal kræve, at Syrien respekterer Libanons suverænitet, og at det overholder Sikkerhedsrådets resolutioner, i hvilke det opfordres til at øge kontrollen ved grænsen mellem Libanon og Syrien og at holde op med at levere våben til Hizbollah. Vi skal gøre det til en forudsætning for underskrivelsen af enhver aftale, at menneskerettigheder og borgerrettigheder bliver overholdt. Vi skal kræve, at det i praksis følger op på konklusionerne af efterforskningen af mordet på den tidligere premierminister Rafic Hariri. Jeg understreger, at det også er en forudsætning for, at forhandlingerne kan fortsættes. Endelig skal Syrien over for det internationale samfund tydeligt anføre, hvilke foranstaltninger det træffer for effektivt og konkret at bekæmpe spredningen af våben og terrorisme i området. Hermed mener jeg, at det også skal standse enhver støtte til Hizbollah- og Hamas-militserne.
Hvis EU har planer om at genoptage forhandlingerne med Syrien, skal det kun gøre det, hvis sidstnævnte accepterer og overholder disse betingelser. I dag er betingelserne for underskrivelse af en eventuel associeringsaftale beklageligvis ikke blevet opfyldt. Vi skal opfordre Syrien til at opgive sin indelukkethed og konfrontere det med dets ansvar i et område, hvor alle aktører skal arbejde på at skabe fred og stabilitet.
Richard Howitt
(EN) Fru formand! Jeg vil gerne støtte anbefalingerne af fru De Keysers betænkning, navnlig at tiden er inde til at revidere Europas engagement med Syrien og resten af verden, ikke at kompromittere vores principper, men at fremme dem. Det er nødvendigt at sende et klart budskab til Syrien vedrørende menneskerettigheder og forbedre landets resultater med hensyn til ytringsfrihed, tortur samt afskaffelse af dødsstraf. Menneskerettighedssagføreren Anwar al-Buni, som blandt hundreder af andre underskrev anmodningen om respekt for Libanons suverænitet, bør straks løslades, og det samme gælder hundreder af samvittighedsfanger.
Det har ikke nyttet at betegne Syrien som en del af en ondskabens akse. Jeg glæder mig over, at kommissæren i sidste måned gav sine repræsentanter tilladelse til at føre diskussioner med de syriske ministre for udenrigsanliggender og økonomiske anliggender, og at Europa-Parlamentet i denne uge vil stille underskrivelsen af associeringsaftalen med Syrien i udsigt, hvis landet virkelig vælger at samarbejde med Europa om at skabe fred i Mellemøsten.
Albert Jan Maat
(NL) Fru formand! Jeg vil takke ordføreren, fru De Keyser for det arbejde, hun har gjort, men jeg vil også give udtryk for bekymring. Lad os være ærlige, vi kan da næsten ikke forestille os, at EU som en Union med værdinormer indgår en samarbejdsaftale med en slyngelstat som Syrien. Det er nemlig realiteten, når jeg ser på forbindelserne med Hizbollah og med Iran.
Den eneste mulighed er at benytte en samarbejdsaftale, og forhandlingerne derom, til at opstille en række minimumsbetingelser på menneskerettighedsområdet, for der er stigende undertrykkelse af fagforeninger, journalister og religiøse mindretal i Europa. Især syriske borgere, som hører til religiøse mindretal, og assyriske kristne, som vender tilbage til Syrien, fængsles næsten uden undtagelse. Der er derfor al mulig grund til omsider at afstemme EU's indvandringspolitik og politik vedrørende tilbagesendelse til Syrien på europæisk plan og foreløbig suspendere politikken vedrørende tilbagesendelse til Syrien. Det forekommer mig at være det første skridt.
Det andet skridt er, at der kræves klare garantier for religionsfrihed. Den syriske regering skal holde fingrene fra religiøse mindretal i selve Syrien. Især adskillige trossamfund og etniske grupper har i øjeblikket særdeles mange problemer med den måde, hvorpå deres interesser behandles i Syrien.
Europa kan på det punkt miste sit gode omdømme, for de europæiske kirker er baseret på de tidligste kirker, som også udbredte deres tro fra Syrien i retning af Europa. Det betyder, at EU har den tunge byrde at sørge for, at der, hvis der overhovedet kunne være tale om en samarbejdsaftale, på disse punkter i hvert fald kræves en klar garanti for forbedringer.
Paula Lehtomäki
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil allerførst takke Dem for denne meget værdifulde debat. Under debatten blev det klart, at det samme fænomen gør sig gældende i Parlamentet som i det internationale samfund og ligeledes blandt de moderate arabiske lande, nemlig at der er en smule forskellige holdninger til, hvilken politik for Syrien der er den bedste og mest effektive til igen at gøre landet til et konstruktivt medlem af det internationale samfund.
EU er nået til den konklusion, at isolation vil drive Syrien i den gale retning, og i begyndelsen af august drøftede Rådet dette, og det fastsatte en ny politik om spørgsmålet, så vi ville være i forbindelse med alle de relevante aktører for at løse Mellemøsten-problemet. Syrien er en af de relevante parter. Derfor kan jeg sige til f.eks. hr. Swobodas håb om, at formandskabet især lytter til dem, der ønsker at opbygge en stærk dialog med Syrien, at det har vi også gjort. Et eksempel herpå er den kommende Euro-Middelhavskonference på udenrigsministerplan i Tampere, som Syrien også er inviteret til.
Den er bestemt også værdifuld for bestræbelserne på at opbygge og iværksætte en dialog mellem parlamenterne, hvilket hr. Salafranca var inde på i sin tale. De rette omstændigheder og den rette timing er meget vigtige for, at disse forbindelser kan genoptages. I de foranstaltninger, som vi selv træffer, vil vi naturligvis bestræbe os særligt på at give Syrien mulighed for at spille en positiv rolle.
Det fremgår meget tydeligt af denne debat, at alt indvirker på hinanden, når der skal findes en løsning på situationen i Mellemøsten. Derfor har vi i løbet af de seneste måneder aktivt forsøgt at finde en omfattende, langsigtet og varig løsning på Mellemøsten-problemet. Der er blevet gjort en meget aktiv indsats. Den højtstående repræsentant, Javier Solana, er faktisk i regionen i dag, og han har planer om ikke blot at besøge Israel og de palæstinensiske områder, men også Beirut, Jordan og muligvis andre steder. Kontakten med de forskellige parter er med andre ord meget vigtig.
Benita Ferrero-Waldner
Hr. formand, medlemmer af Europa-Parlamentet! Tak, fordi De skubber tankeprocessen videre om dette strategisk vigtige land i Mellemøsten. Jeg mener, at dette var en meget vigtig forhandling.
Jeg vil gerne have lov til at besvare nogle få specifikke spørgsmål. Det ene var om menneskerettigheder. I mangel af en gældende associeringsaftale har Den Europæiske Union ikke nogen platform for en tilbundsgående dialog om menneskerettigheder med Syrien, hvor vi også kunne drøfte kritiske spørgsmål - og der er mange at drøfte - såsom afskaffelse af nødretstilstanden, ændringer af lovgivningen om ngo'er med en politisk holdning, tildeling af statsborgerskab til statsløse kurdere eller oprettelse af et nationalt menneskerettighedsråd.
Jeg tror ikke, at vi bør gøre fuldkomne fremskridt vedrørende menneskerettigheder til en forudsætning for underskrivelsen. Men vi - hvormed jeg især mener Kommissionens og medlemsstaternes repræsentanter i Damaskus - bør udnytte vores politiske instrumenter såsom officielle henvendelser og politiske erklæringer til at fordømme de alvorligste brud på menneskerettighederne. F.eks. tager vi regelmæssigt spørgsmålet om samvittighedsfanger, indsatte, op over for de syriske myndigheder; og vi holder også systematisk øje med sager ved den statslige sikkerhedsdomstol. Gennem vores samarbejdsprogrammer støtter vi også fremkomsten af et åbent civilt samfund i Syrien.
Derfor iværksatte Kommissionen seks mikroprojekter i januar under det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder. Disse er rettet mod arabiske sagførere, kvindeorganisationer, flygtningeorganisationer, det kurdiske mindretal og medierne og ligeledes fremme af kvinders og børns rettigheder. Men i den nuværende situation, hvor sikkerhedstjenesterne strammer op på kontrollen, har disse projekter og de fleste uddannelsesaktiviteter haft en del problemer med at komme i gang. Myndighederne anfægter lovligheden af disse projekter i Syrien, politiske ngo'er tolereres undertiden, men tillades ikke altid, og derfor undersøger vi løsninger på disse problemer. Naturligvis har vi også taget enkelttilfælde op direkte over for den syriske regering.
Med hensyn til spørgsmålene om bistand er EU's økonomiske bistand ikke gået til at støtte regimet, som visse kolleger nævnte tidligere. Den er f.eks. gået til at støtte til den private sektor og ligeledes til små og mellemstore virksomheder. Vi har hjulpet befolkningen direkte, f.eks. gennem sundhedsprogrammer, og vi har målrettet hjælpen mod at få indført reformer, der kan åbne økonomi og samhandel, konkurrence og investeringer - ting, der bliver meget vigtige for landets fremtidige udvikling.
Endelig vil jeg gerne gentage en ting, jeg sagde tidligere. Vi går ind for en dialog med Syrien med et politisk og økonomisk perspektiv. Vi forsøger at bevare et positivt perspektiv og bygge videre på de fremskridt, der allerede er sket, f.eks. ved at støtte de reformer, som regeringen er i færd med at gennemføre for at åbne økonomien, som jeg lige har henvist til, og decentralisere beføjelserne. Men samtidig vil vi som sagt tidligere undersøge praktiske foranstaltninger i regionale spørgsmål såsom gennemførelsen af Sikkerhedsrådets resolution nr. 1701, og det at spille en positiv rolle, f.eks. i Palæstina. Dette vil være afgørende for, hvor hurtigt vi kan komme videre med vores fremtidige engagement, og jeg kan se, at et stort flertal i denne forhandling også ønsker at gå i denne retning.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
