Resultaterne fra Det Europæiske Råd den 13. og 14. december 2007 i Bruxelles - Det portugisiske formandskabs aktivitetsrapport (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelserne fra Rådet og Kommissionen om resultaterne fra mødet i Det Europæiske Råd den 13. og 14. december og betænkningen om de seks måneder med det portugisiske formandskab.
Jeg vil gerne begynde med at takke den portugisiske formand og anerkende, hvor yderst vellykket det portugisiske formandskab har været. Jeg vil også gerne nævne nogle få udvalgte personer, selv om jeg ikke kan nævne dem alle: rådsformanden, premierminister José Sócrates, udenrigsminister Luís Amado, minister Manuel Lobo Antunes samt naturligvis ambassadør Álvaro Mendonça e Moura. Mange tak til Dem og alle Deres kolleger, der har hjulpet Dem.
Jeg takker endvidere Kommissionen og dens formand, José Manuel Durão Barroso. Jeg vil også gerne benytte lejligheden til endnu en gang at nævne (jeg har allerede kort omtalt det over for Rådet), at når vi har været i stand til at nå frem til et resultat på et så vigtigt område som Galileoprojektet, skyldes det også Kommissionens og Parlamentets glimrende samarbejde, og til sidst lykkedes det os at nå frem til et godt resultat sammen med det portugisiske formandskab. Jeg takker Kommissionen mange gange for dette.
Den forløbne uge har været særdeles begivenhedsrig. Først underskrivelsen af EU's charter om grundlæggende rettigheder i onsdags i Europa-Parlamentet i Strasbourg, derefter underskrivelsen af reformtraktaten i torsdags i Lissabon og endelig topmødet i fredags i Bruxelles. Hr. rådsformand Sócrates! Jeg må sige, at den ceremonielle underskrivelse af traktaten på Hieronymus-klostret i Lissabon var et vældig smukt, symbolsk udtryk for vores mange fælles interesser. Vi håber, at alle parlamenterne og folkene nu vil følge Ungarns eksempel og hurtigt vedtage traktaten.
José Sócrates
formand for Rådet. - (PT) Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Det portugisiske formandskab og jeg er nået til det punkt, hvor jeg skal aflægge rapport om vores formandskab til Parlamentet med en følelse af, at vi har gjort vores pligt. Jeg tror, De vil være enige med mig, når jeg siger, at Europa og europæerne har god grund til at være tilfredse med den politiske udvikling gennem de sidste seks måneder. Faktisk er jeg overbevist om, at Europa i dag er stærkere, mere selvsikker og mere fortrøstningsfuld. Efter disse seks måneder er det et bedre Europa, bedre i forhold til sig selv, men også bedre i forhold til resten af verden.
De kender udmærket det portugisiske formandskabs tre topprioriteter. Som De husker, var de tre prioriteter traktaten og EU's topmøder med Brasilien og Afrika. Som jeg havde lejlighed til at sige her under den session, hvor det portugisiske formandskab blev præsenteret, har det portugisiske formandskab altid haft disse tre hovedprioriteter, lige fra starten.
Det glæder mig meget at kunne fortælle Dem, at vi har nået alle de mål, vi satte os for disse seks måneder. Men lad os begynde med det allervigtigste mål: traktaten. Traktaten, den nye traktat om Europa. Den har hele tiden haft topprioritet, og den nye traktat, som vi underskrev i Lissabon og kaldte Lissabontraktaten, er naturligvis en traktat, der løser Europas institutionelle hårdknude, en traktat, der er svaret på Europas institutionelle krise. Jeg må sige, at intet udtryk for tillid var vigtigere for det europæiske projekt, for europæerne og for den europæiske økonomi end at få løst denne hårdknude og denne krise.
Men traktaten er også en reaktion på tre betydelige udfordringer, som Europa står over for. Den første er udfordringen i forbindelse med det europæiske statsborgerskab. Udfordringen i at bekræfte de værdier, som vores politiske projekt er baseret på, og den bekræftelse af værdier og af europæisk statsborgerskab er indeholdt i chartret om grundlæggende rettigheder, som vi proklamerede her i Parlamentet, men som opnår retskraft i kraft af, at det indgår i Lissabontraktaten. Det var den første udfordring.
Den anden var naturligvis at styrke Europas evne til at træffe beslutninger. Enhver, der kender noget til Europa, er helt klar over, at et Europa med 27 medlemsstater var nødt til at ændre sine regler. Ændre reglerne, sørge for, at reglerne fortsat er demokratiske, men gøre det muligt for institutionerne at reagere mere effektivt og med større gennemslagskraft over for udfordringerne fra den nye verden på vegne af alle europæere. Lissabontraktaten tager også denne udfordring op.
Til sidst udfordringen ved at sikre stærkere institutioner, der er i stand til mere, institutioner, der er på højde med de nye krav, Europa står over for. Lissabontraktaten tager nu også denne udfordring op. Og hvis vi gerne vil forsøge at opsummere Lissabontraktaten, er det lige præcis her, vi bør gøre det. Det er en traktat, der imødegår tre væsentlige udfordringer: At forvandle Europa til et politisk projekt, der bekræfter sine værdier og bekræfter det europæiske statsborgerskab, et Europa, der nu bedre er i stand til at tage den moderne tids udfordringer op, der opfylder forudsætningerne for mere effektiv beslutningstagning, samt et Europa, der har styrket sine institutioner som reaktion på europæernes ambitioner og på det, verden forventer af Europa.
Det er en vigtig traktat for Europa. Men det er også en traktat, der gør Europa stærkere, så det kan tjene en bedre verden. Det er ikke kun en traktat for alle europæere, for den europæiske økonomi, det er også en traktat, der sender et klart signal til verden om, at Europa er tilbage, tilbage for at det europæiske projekt i en form, der vil inspirere mange kontinenter over hele verden. Traktaten: dette vigtige mål blev nået under det portugisiske formandskab. Men selv om traktaten var det måske største bidrag, vi har givet til et stærkere Europa, vil jeg gerne fremhæve de to andre vigtige mål.
Det første var topmødet med Brasilien. Hvorfor Brasilien? Af den simple årsag, at EU's udenrigspolitik allerede omfattede årlige topmøder med Indien, Rusland og Kina, mens EU aldrig har haft et årligt topmøde med Brasilien. Ved at vedtage et strategisk partnerskab på topmødet er vi i gang med at omdanne EU's udenrigspolitik til en mere sammenhængende og forståelig politik. Nu har vi en politik over for BRIK - Brasilien, Rusland, Indien og Kina - der tjener et Europa, der gerne vil være en global politisk aktør. Topmødet med Brasilien og det strategiske partnerskab, vi etablerede, har fremmet Europas udenrigspolitik og skabt bedre betingelser for at styrke den europæiske økonomi og for at fremme det europæiske projekts værdier og mål.
For det tredje topmødet med Afrika. Afrikatopmødet. Da vi gik i gang med Afrikatopmødet, var vi udmærket klar over de vanskeligheder, vi stod over for, men vi overvandt dem, fordi det fra starten stod klart, at vi havde ret, at Europa var i gang med at betale prisen for syv år uden politisk dialog med Afrika, at det var dårligt for Afrika, dårligt for Europa og dårligt for verden. Der var ingen grund til ikke at indlede en bredere og global politisk dialog med Afrika. Og måske gjorde Portugals følsomhed det bedre i stand til at forstå, at det var en fejltagelse. Vi rettede fejlen med Afrikatopmødet. Topmødet var en succes, fordi Europa for første gang i verdenshistorien har en fælles strategi med Afrika. Lad os ikke stikke os selv blår i øjnene. Det er ikke en europæisk strategi for Afrika eller omvendt. Nej, det er de to kontinenters fælles strategi, en fælles strategi, der forfølges med udgangspunkt i fem hovedtemaer, der er vigtige for begge kontinenter: Fred og sikkerhed, klimaforandringer, menneskerettigheder, områder der er - og migration, undskyld, jeg glemte dette meget vigtige område - det er de fem definerende temaer for en politisk dialog med Afrika, der som sagt vedrører Afrika, Europa og hele verden. Men vi nøjedes ikke med at vedtage en fælles strategi, vi fastlagde også en handlingsplan og en mekanisme for gennemførelse af strategien, og nu er vi i færd med at etablere en institution mellem Kommissionen og Den Afrikanske Union, Kommissionen for Den Afrikanske Union, der skal sætte dem i stand til at arbejde sammen om at gennemføre det, vi er blevet enige om.
Jeg er ikke i tvivl om, at alle og enhver, der kender til disse sager, alle, der er interesseret i menneskerettigheder, i klimaforandringer, i migration og støtte til indvandrere, i udvikling og sikkerhed, vil glæde sig over, at Europa og Afrika langt om længe har etableret en politisk ramme for forhandling og dialog.
Jeg er ikke i tvivl om, at Europas udenrigspolitik er bedre og rigere efter Afrikatopmødet, og derfor glæder det mig at fortælle, at det gennem disse seks måneder er lykkedes os at overvinde forhindringer og hårdknuder, og at det også er lykkedes os at overvinde fordomme, så vi i dag, ved afslutningen på det portugisiske formandskab, kan påstå, at Europa er blevet stærkere, ikke kun internt, men også i sin udenrigspolitik.
Vi har nu en sammenhængende politik i forhold til BRIK-landene og en politisk dialog med Afrika, som alle, der er involveret i udenrigsanliggender, mente, var en fejltagelse ikke at have gennem de seneste år. Traktaten, Brasilien og Afrika er bedrifter, og bedrifter til gavn for Europa, men jeg er nødt til at sige, at der ikke her og nu er tid til at opsummere, ikke engang i sammendrag, alt det, det portugisiske formandskab har opnået, men jeg vil gerne kort fortælle, at dette formandskab har sat sit præg på de vigtigste sager på den europæiske dagsorden, og jeg vil gerne begynde med dagsordenen vedrørende friheder.
Dette formandskab satte sit præg på dagsordenen om frihed i samme øjeblik, vi proklamerede chartret om grundlæggende rettigheder her, og det var et afgørende øjeblik for det europæiske projekt, og chartret om grundlæggende rettigheder har nu, som jeg nævnte tidligere, retskraft i Lissabontraktaten. Det var også under det portugisiske formandskab, at det lykkedes os at indføre den europæiske dag mod dødsstraf, som hylder europæiske værdier og sender et klart signal til verden om, at Europa forsvarer den værdi, livet har. Jeg vil også gerne have, at De er klar over, at det var under det portugisiske formandskab, i den 3. Komité under FN's Generalforsamling, at der blev vedtaget et moratorium for dødsstraf, og at afstemningen fandt sted som følge af et europæisk forslag, der hylder europæiske traditioner og værdier. På dagsordenen om frihed vil jeg desuden gerne fremhæve det portugisiske formandskabs indsats for at udvide det område, der er omfattet af fri bevægelighed, til de nye medlemsstater.
Den 21. og 22. december vil jeg sammen med kommissionsformanden og en gruppe ministre have lejlighed til at være til stede ved de grænser, hvor kontrollen skal afskaffes, når ni lande bliver optaget i Schengenområdet, hvilket opfylder den største ambition hos de borgere, der ønsker at være en del af Europa, nemlig at nyde fri bevægelighed, samtidig med at de hører til et område, der beskytter deres sikkerhed.
SISone4all er en god historie, fordi det var portugisisk insisteren, der førte til, at disse interne grænsekontroller vil blive afskaffet den 31. december 2007, fordi det var en portugisisk minister, der ikke ville acceptere, at det ikke skulle være teknisk muligt at forbinde de nye landes databaser til Schengensystemets databaser, og fordi det var et portugisisk firma, der foreslog en teknisk løsning på problemet. Den 21. og 22. december vil vi være i de lande og fortælle dem, at Portugal er meget stolt over at have kunnet bidrage med portugisisk teknologi og portugisisk politisk vilje til at gøre det muligt for disse lande at give deres borgere fuld fri bevægelighed, fordi det er de europæiske folks største ambition. Jeg er fra et land, der har oplevet det øjeblik. Jeg husker tydeligt det øjeblik, da grænsekontrollen mellem Portugal og Spanien blev afskaffet, og vi virkelig for første gang følte os som en del af den europæiske familie. Det er derfor, at hvis der er et symbolsk øjeblik for dette formandskab, vil det være, når portugisiske og andre politikere og kommissionsformanden er til stede ved disse grænser for at markere det øjeblik, hvor kontrollerne afskaffes, hvilket opfylder en europæisk drøm og ambition om at skabe det område med fri bevægelighed og sikkerhed, som Schengenområdet udgør.
Vi fik sat væres præg på dagsordenen om frihed, men også på den sociale dagsorden. Jeg vil gerne minde alle om, at det var under det portugisiske formandskab, at der blev indgået en aftale mellem europæiske fagforeninger og arbejdsgiverforeninger, og det er en meget vigtig aftale, der understreger de udfordringer, det europæiske arbejdsmarked står over for, men det var også under dette formandskab, at alle landene blev enige om de fælles principper for flexicurity og dermed fungerede som en drivkraft, der viderefører denne europæiske model, som har til formål at gør den fleksibilitet, der er nødvendig for konkurrenceevnen, kompatibel med sikring for arbejdstagere, hvilket er noget særegent for den europæiske sociale model.
Slutteligt på denne sociale dagsorden vil jeg gerne fremhæve den opmærksomhed, vi gav migrationspolitikken. Gennem de seks måneder lagde vi stor vægt dette emne. Vi afholdt en international konference i Lissabon, fordi vores mål var og er at hjælpe med at fastlægge eller udstikke de overordnede retningslinjer for en europæisk migrationspolitik. På det seneste rådsmøde havde kommissionsformanden lejlighed til at fremlægge Kommissionens dokument, der definerer grundlaget for politikken, en migrationspolitik, der grundlæggende set har tre søjler: Inklusion af immigranter, bekæmpelse af illegal indvandring og samarbejde med oprindelseslandene for at regulere strømmene af migranter og dermed beskytte indvandrerne. Det er en milepæl, et vigtigt punkt på den europæiske sociale dagsorden, og Portugal er meget stolt over at have været med til at gøre fremskridt på denne europæiske migrationspolitik.
Det portugisiske formandskab har også sat sit præg på den økonomiske dagsorden, og med det mener jeg, som formanden for Parlamentet sagde, vores vedtagelse under det portugisiske formandskab af Galileoprojektet, som i mange år ikke rigtig kom ud af stedet, var til skade for Europa og sendte et klart signal til hele verden om, at Europa ikke var i stand til at have sit eget projekt på så afgørende et område. Galileoprojektet er måske et af de infrastrukturprojekter, der kan skærpe Europas profil over for verden og promovere Europa inden for det meget konkurrenceprægede telekommunikationsområde. Det er grunden til, at vi er meget stolte over, at det var under det portugisiske formandskabs og minister Mário Linos ledelse, at der endelig blev opnået enighed, hvilket fremhæver Europa og det europæiske projekt. Også på den økonomiske dagsorden vil jeg gerne fremhæve vores bidrag til en søfartspolitik for hele Europa med vedtagelsen af rammedirektivet for en havmiljøstrategi som grundlæggende forudsætning for, at Europa kan få en ensartet holdning alle lande imellem til deres forhold til havet.
Hvad angår energi og klimaforandringer, vil jeg blot gerne fremhæve to punkter. Det første er færdiggørelsen af den strategiske plan for energiteknologier. Det er et fuldstændig fundamentalt punkt, der markerer Europas ambitioner på området og vilje til at investere så meget som muligt i innovation og forskning, så vi kan imødegå fremtidens udfordringer. Jeg vil også gerne henvise til Baliaftalen, indgået under det portugisiske formandskab, som betyder, at vi i dag har en klar køreplan for forhandlinger, så vi i 2009 igen kan opnå global enighed om at gøre noget ved udfordringen fra klimaforandringerne.
Slutteligt satte vi også vores præg på dagsordenen for EU's fremtid, hvilket naturligvis vil sige globaliseringserklæringen, som vi vedtog på seneste rådsmøde. Erklæringen betyder følgende: For det første har Europa løst sine institutionelle problemer og vender sig nu mod udfordringerne ved en verden i forandring, så Europa kan indtage en førerposition inden for institutionelle reformer og tage hånd om uddannelse, erhvervsuddannelse og forskning som et centralt punkt i forbindelse med at afklare Europas rolle i en globaliseret verden, men også bekæmpe alle de miljømæssige udfordringer, der truer verden. Denne europæiske globaliseringsdagsorden betyder, at Europa er tilbage, og Europa er tilbage for at diskutere fuldstændig grundlæggende emner, som vi desværre i meget høj grad havde sat på vågeblus, fordi vi i de seneste år har været så optaget af de institutionelle problemer.
En erklæring om globalisering, men også en aftale om refleksionsgruppen. På rådsmødet for nylig vedtog vi et mandat for refleksionsgruppen, der sætter den i stand til at bidrage til en overordnet refleksion om emnet og Europas fremtid mellem 2020 og 2030. For at sætte det i stand til at forudsige og imødegå udfordringerne, godkendte vi også gruppeledelsen - Felipe González, en af de store europæere i Europas historie, vender tilbage til det politiske liv for at lede en refleksionsgruppe, der tjener det, der for ham altid har været et af hans fornemste idealer, nemlig det europæiske projekt, sammen med næstformændene, fru Vike-Freiberga og hr. Ollila, som vil være med til at lede gruppen, der er blevet dannet i mellemtiden.
Som jeg sagde, vil jeg ikke beskrive hver eneste detalje i det portugisiske formandskabs bedrifter, men jeg vil gerne fortælle, at jeg er meget stolt over dette formandskab og meget tilfreds med det. Vi har opfyldt alle de mål, vi satte os, de vigtigste, og selv dem, vi tvivlede på, vi ville opfylde. Traktaten, Brasilien, Afrika, men også det præg, vi har sat på den økonomiske dagsorden, den sociale dagsorden, dagsordenen om frihed og dagsordenen for fremtiden. Dette formandskab er et proeuropæisk lands formandskab, et land, der tydeligt forstår, at det forsvarer sine egne interesser gennem det europæiske projekt, i et land, der er engageret i de europæiske idealer, i et land ledet af europæiske politikere, som tydeligt forstår, at det, Europa har brug for, er at udvikle det europæiske projekt, og at dette europæiske projekt formentlig er den moderne tids mest generøse, mest kritiske og vigtigste projekt, at dette europæiske projekt er vigtigt for europæere, for den europæiske økonomi og vigtigt for verden.
Jeg vil gerne slutte af med at sige tak og med en meget personlig tak til udenrigsministeren, som sidder her ved siden af mig, og som har ledsaget mig gennem disse seks måneder, til europaministeren, som er her sammen med mig, men jeg vil også gerne takke det portugisiske diplomatiske korps, som har arrangeret det hele, som arbejder bag kulisserne, og som ofte ikke anerkendes for frugterne af deres arbejde. Jeg vil gerne takke hele det portugisiske diplomatiske korps, der har ydet deres bedste for deres land og for Europa, og som blev ledet af en af de store portugisiske ambassadører, ambassadør Mendonça e Moura, som er her sammen med mig.
Vi begyndte dette formandskab med et motto: "Et stærkere Europa for en bedre verden", og vi har nået afslutningen på disse seks måneder i overbevisningen om, at vi har honoreret mottoet, at vi har ydet vores bedste som land, så Europa kan præsentere sig som et stærkere Europa, et Europa, der tjener sine borgere bedre, og et Europa, der er bedre i stand til at udfylde sin rolle i verden.
Vi gjorde det alt sammen for Europa, i Europas tjeneste, for det er måden at forsvare Portugals, Europas og verdens interesser på. Jeg vil gerne takke alle Parlamentets grupper, der har ydet os så stor støtte i hele perioden. Jeg vil gerne takke Kommissionen for dens støtte, og jeg vil gerne takke formanden for Parlamentet for den trofaste hjælp, som han aldrig nægtede det portugisiske formandskab. Jeg er meget stolt over og tilfreds med formandskabet, og derfor vil jeg gerne dele min glæde med Dem, min glæde for Europa.
(Bifald)
Formanden
Mange tak, hr. rådsformand, for denne tale, og endnu en gang tak for Deres store engagement.
José Manuel Barroso
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer! Gennem de sidste seks måneder har vi på fortrinlig vis set illustreret, hvad vi har forfægtet som de to måder at skabe fremskridt på i Europa. Nemlig, at, samtidig med at vi bestræber os på at løse institutionelle problemer, bestræber vi os på at skabe fremskridt med hensyn til praktiske resultater, at demonstrere over for vores borgere, at Europa virkelig tjener deres ambitioner.
2007 har vist, at Europa er i stand til at tage disse udfordringer op. Vi har netop set forhandlingerne om, enigheden om og underskrivelsen af en traktat, Lissabontraktaten, der vil give Europa institutioner for fremtiden, så det kan håndtere det 21. århundredes udfordringer.
Her vil jeg gerne endnu en gang hylde det portugisiske formandskab og især premierminister José Sócrates for hans kompetente ledelse af EU. Det er tillige på sin plads at anerkende det tyske formandskabs og kansler Merkels vigtige bidrag, da det mandat blev opnået, der gjorde det muligt at komme videre med denne aftale, der er så vigtig for Europa. I begyndelsen var der bestemt mange, der tvivlede på behovet for at yde denne indsats, men sandheden er, at for et par dage siden i Lissabon var de 27 EU-regeringer i stand til at mødes om en traktat, som de selv havde forhandlet sig frem til.
Denne politiske bedrift skal nu omsættes til praksis. Medlemsstaterne er nået til enighed om og har underskrevet traktaten og er også blevet enige om at ratificere den, så den træder i kraft den 1. januar 2009. Denne forpligtelse fra medlemsstaternes side skal tages meget alvorligt. Ved at underskrive traktaten har regeringerne taget ansvar for at forsvare traktaten over for deres parlamenter og befolkninger. Det skal lykkes for dem, hvis Europa skal kunne komme videre.
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne varmt takke Ungarn for ratificeringen af Lissabontraktaten i går. Traktaten blev ratificeret med overvældende flertal. 385 stemte ja, mens kun fem stemte nej.
(Bifald)
Jeg synes, det er meget symbolsk og et meget positivt politisk signal, at en af de nye medlemsstater er det første land, der ratificerer Lissabontraktaten. Ungarn fortjener bifald.
Samtidig har vi i denne periode og specielt i disse seks måneder set, hvordan EU har taget teten inden for politikker, der påvirker hver eneste europæer hver eneste dag: økonomisk vækst og jobskabelse, klimaforandringer, energi, migration og innovation. Det er disse emner, der vil blive afgørende for Europas succes nu og i fremtiden.
Premierminister Sócrates har allerede nævnt meget af det, formandskabet har udrettet. Jeg vil ikke gentage det hele, men jeg er naturligvis enig i alt, hvad han sagde: Vigtigheden af topmødet mellem EU og Afrika, det første topmøde med Brasilien om det strategiske forhold til dette meget vigtige land, den aftale, det var muligt at opnå vedrørende Galileo og den meget vigtige aftale mellem de sociale partnere om principperne for flexicurity. Jeg kunne også tilføje nogle andre ting og understrege nogle, der indimellem har gjort sig fortjent til mindre opmærksomhed, men som også er vigtige. F.eks. den overordnede politiske aftale med Parlamentet om oprettelsen af Det Europæiske Institut for Innovation og Teknologi - et meget konkret projekt og virkelig et flagskib for innovation i Europa - samt lanceringen af en integreret søfartspolitik for EU.
Det virkeliggør det omfattende arbejde, som Kommissionen påbegyndte for næsten tre år siden, i marts 2005. Efter en bred offentlig debat om en grønbog udgivet af Kommissionen i juni 2006 har vi nu opnået klar konsensus i de europæiske institutioner om, hvor vigtig søfartspolitikken er for, at EU kan leve op til udfordringerne ved globalisering og konkurrenceevne, ved klimaforandringer og energi, og maksimere verdenshavenes potentiale på en bæredygtig måde. I tråd med Parlamentets fortrinlige betænkning udarbejdet i fællesskab af fem udvalg i juli fik Kommissionens vision om en integreret søfartspolitik for EU og en handlingsplan Det Europæiske Råds fulde tilslutning i sidste uge. Det portugisiske formandskab har fortjent en særlig påskønnelse for at prioritere dette område for EU.
Hvad muliggjorde alle disse bedrifter? Effektivt samarbejde mellem de tre kerneinstitutioner har været helt centralt. Parlamentet, Kommissionen og Ministerrådet har været i stand til at arbejde sammen om at opnå reel konsensus inden for en bred vifte af EU's arbejdsområder. Vi har også draget fordel af en voksende erkendelse af, at EU tilbyder de rigtige midler til at gøre noget ved tidens store udfordringer. Se bare på Eurobarometer-tallene, der kom i dag. De bekræfter tallene fra i foråret, som viser, at den overordnede støtte til EU er større end på noget andet tidspunkt i det forløbne årti. Vi er ved at vinde Europas borgeres tillid. Nu skal vi vise, at det er en tillid, vi har fortjent.
Inden for en periode på få dage i sidste uge oplevede vi, at de tre institutioner proklamerede chartret om grundlæggende rettigheder i Europa-Parlamentet i Strasbourg, underskrivelsen af Lissabontraktaten samt, efter disse meget vigtige begivenheder, Det Europæiske Råds fokusering på centrale emner af direkte interesse for borgerne.
Efter de historiske skridt onsdag og torsdag vendte Rådet fredag tilbage til den afgørende opgave med at forvandle resultaternes Europa til virkelighed, og nu har vi fastlagt rammerne for de resultater, EU skal levere i 2008.
Vigtigheden af globalisering har afgørende betydning for vores fremtidige aktiviteter. Det er ikke særlig længe siden, at beslutningstagere havde en tendens til at stejle ved tanken om globalisering. Globalisering blev set som for vanskelig og for splittende, og nogle gange ville vi ikke engang bruge ordet. Det har globaliseringserklæringen, som Det Europæiske Råd har godkendt, ændret. Nu ved vi, at Europa kan finde sammen om en aktivistisk, proaktiv tilgang til globalisering. Ikke alle globaliseringens følger er positive - det ved vi godt - men det er ikke nogen grund til at være passive. Tværtimod bør det forstærke vores indsats for at få mest muligt ud af de muligheder, globaliseringen giver Europa. EU har al mulig grund til at gå sin fremtid trygt i møde i globaliseringens tidsalder. Det er let at se, hvordan de værdier, der styrer det europæiske samfund, er fuldt ud kompatible med den proaktive tilgang til globalisering. Det er det budskab, der skal være resultatet af globaliseringserklæringen. Nu kan man virkelig mærke, at vores dagsorden for succes i globaliseringens tidsalder har fået vind i sejlene, og denne fremgang vil vi holde i gang ved hjælp af en række initiativer fra Kommissionen i de kommende måneder.
Det glædede mig, at det portugisiske formandskab besluttede at give migration særlig opmærksomhed. Hvis vi håndterer spørgsmålet om migration godt, kan det være til fordel for alle: Europa, EU's medlemsstater, men også migranternes hjemlande og migranterne selv, for som rådsformanden netop har mindet os om, er det også et socialt spørgsmål. Rådet støtter den integrerede tilgang, Kommissionen foreslog i begyndelsen af december. Som støtte til de forslag, der allerede er på bordet, såsom ulovlig migration, sort arbejde og det blå kort for højtuddannede arbejdstagere vil vi fremlægge nye forslag næste år for at opbygge en virkelig omfattende tilgang til migration på europæisk plan.
Inden da vil vi fremlægge vores pakke af tiltag, der skal realisere EU's løfter inden for klimaforandringer og energi. Det er endnu en pointe vedrørende globalisering: klimaforandringer og behovet for en global løsning på et globalt problem. Det glæder mig at kunne sige, at Europa virkelig er førende på globalt plan inden for dette område. Jeg er stolt over, at EU og vores 27 medlemsstater talte med én stemme på Balikonferencen. Erklæringen er et vigtigt skridt i den rigtige retning på vejen til København i 2009. Jeg ved godt, at nogle af os kunne have ønsket os mere - personligt ville jeg have foretrukket mere - men det, at der var konsensus på en FN-konference og tilslutning til en tilsigtet dato og en plan for tiden efter 2012 var i sig selv et godt resultat og, lad os være ærlige, et resultat, der ikke ville have været muligt uden europæisk lederskab og europæisk sammenhold.
Nu handler det om at sikre opfølgningen og insistere på ambitiøse, bindende mål for nedbringelse af CO2. Blot et par dage efter Bali er der en tydelig fornemmelse af, at der blæser nye vinde i vores retning. Nogle af vores vigtigste partnere, som endnu ikke har skiftet mening - Australien har allerede gjort det - vil skifte mening. Men vi er nødt til fortsat at lægge pres på dem, hvis vores lederskab skal betyde noget. Den bedste måde at gøre det på er ved at vise, at vi mener, hvad vi siger, ved at fortsætte med at arbejde for vores egne forslag. Jeg ønsker at arbejde tæt sammen med Parlamentet i det kommende år og nå til enighed om et fælles mål i form af en politisk aftale om hele pakken før udgangen af næste år.
Det Europæiske Råd benyttede også lejligheden til at se længere frem, ikke kun i forhold til en globaliseringserklæring, men også for at få nye idéer. Reflektionsgruppen er en nytænkende tilgang, der kan give resultater. Det kræver disciplin og fantasi at se fremad til 2020, 2030, men resultatet kan hjælpe os med at holde øjnene rettet mod de store linjer, især i forhold til de globale udfordringer. Gruppen kan regne med Kommissionens støtte, når hele holdet begynder arbejdet senere næste år. Jeg glæder mig også over valget af Felipe Gonzáles, en meget erfaren statsmand og en engageret europæer, som formand for gruppen, og af de to næstformænd, fru Vike-Freiberga og hr. Jorma Ollila.
Rådet har også set på mere umiddelbare udfordringer. Stabiliteten i Kosovo er stærkt afhængig af et EU, der står sammen, og løsningen for Serbien og Kosovo ligger i Europa. Det ved de, og det ved vi. Vi må sørge for, at det udmønter sig i beslutsom og fælles handling fra EU's side. Det er en alvorlig test for Europa, en test, som vi er nødt til at bestå. Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til at bevare en fælles og sammenhængende holdning til spørgsmålet om Kosovo.
Før jeg slutter, vil jeg gerne sige, at Kommissionen er yderst tilfreds med Parlamentets og Rådets vedtagelse af en europæisk konsensus om humanitær bistand. Den deklaration, jeg har æren af at underskrive efter dette møde med formand Pöttering og premierminister Sócrates, er en vidtrækkende politisk erklæring om vores mål, principper og god praksis for humanitær bistand, ydet såvel bilateralt af medlemsstater som af Det Europæiske Fællesskab.
Konsussen er en milepæl for EU's humanitære bistand. Kommissionen alene er verdens næststørste humanitære bidragsyder, og ved at fremme denne konsensus har vi reageret beslutsomt på det stadig mere udfordrende miljø, det humanitære arbejde står over for. I lyset af Kommissionens betydelige erfaring med at yde humanitær bistand og dens unikke rolle i EU's hjerte hilser medlemsstaterne, Parlamentet og de humanitære partnere velkommen, at Kommissionen tager til orde om politikken på dette område. Der arbejdes nu internt på at omsætte tilsagnene i konsensussen til et udkast til en handlingsplan, der skal fremlægges i første semester i 2008.
Sluttelig, som rådsformanden, premierminister Sócrates netop har sagt, er årets arbejde endnu ikke afsluttet. Før året er omme, vil jeg sammen med ham have æren af de meget symbolske handlinger, det er at åbne vores interne grænser. Fra den 21. december 2007 vil vi leve og færdes i et område bestående af 24 lande uden indre grænser. Det er en enestående og historisk bedrift. Estland, Tjekkiet, Letland, Litauen, Ungarn, Malta, Polen, Slovakiet og Slovenien vil ophæve den interne grænsekontrol. Det vil gøre det hurtigere og nemmere at rejse for alle europæere. Fra den 21. december 2007 vil det være muligt at rejse fra den Iberiske Halvø til Polen, fra Grækenland til Finland uden grænsekontrol.
Jeg gratulerer også det portugisiske formandskab med dets strategiske lederskab i forhold til den vellykkede gennemførelse af projektet "SIS One For All" vedrørende Schengeninformationssystemet. Ophævelsen af de indre grænser i EU skaber muligheder for folk, der bor, færdes og laver forretninger i Europa. Det er vigtigt at forklare vores borgere, at, samtidig med at vi ophæver grænsekontrollen og fremmer frihed, styrkes sikkerhedsstandarderne også, fordi det også betyder effektiv kontrol ved de ydre grænser. Vi skal ikke glemme, at f.eks. den spanske grænse nu er den polske grænse og den polske grænse også er den græske grænse, så vi kan gøre det uden at styrke sikkerheden ved de ydre grænser, og vi går kun videre, fordi disse medlemsstater har ydet den nødvendige indsats. Så jeg tror, at dette - ikke kun ud fra et symbolsk synspunkt - vil være en meget vigtig udvikling af vores nye, større, engagerede Europa.
Det overordnede budskab fra 2007 er et budskab om stort håb og ikke så små forventninger. Europæerne vender blikket mod EU for at finde svar på mange spørgsmål. De forløbne par måneder kan give os troen på, at vi kan klare det.
(Bifald)
Formanden
Hr. formand for Kommissionen! Mange tak for Deres tale og Deres engagement.
Joseph Daul
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer! I dag fejrer Parlamentet et fuldt funktionsdygtigt Europa. Lissabontraktaten er underskrevet. Ratificeringen af den er begyndt. Jeg gratulerer Ungarn, den første af vores medlemsstater, der har ratificeret den.
Med Lissabontraktaten bekræfter vores delte værdier - demokrati, frihed, solidaritet - og vores mål - fred, sikkerhed, beskyttelse af miljøet og fremgang - vores fælles skæbne. Ja, Lissabontraktaten skaber større samhørighed i EU. Den integrationsproces, vi indledte for 50 år siden, er stadig i gang - vi er stadig forenede i vores forskelligartethed! Det er denne forskelligartethed, hvad angår oprindelse, kultur og sprog, der gør Europa så rig, og det slås fast i Lissabontraktaten. Det er fra denne inklusion, det pluralistiske Europa får sin styrke.
Vi, lovgiverne, har en forklaringspligt over for vores medborgere. Lad os gøre det så enkelt som muligt. EU og medlemsstaterne er forenede. De er fælles om kompetencerne. De har besluttet at udøve en del af deres suverænitet i fællesskab. Lad os bede Europa om de ting, hvor Europa har kompetence, og lad os bede medlemsstaterne om de ting, hvor de har kompetence.
Min gruppe vil fortsat arbejde for Lissabontraktaten og chartret om grundlæggende rettigheder, som besegler vores fælles værdier. Lad os håbe, at det bliver forklaret, forstået og frem for alt respekteret af alle, og at denne traktat også opnår støtte fra så mange som muligt af vores medborgere.
Fra 2009 vil den nye institutionelle ramme, som Lissabontraktaten udstikker, forøge Parlamentets beføjelser. Det er vigtigt at vide, at fra juni 2009 vil resultatet af valgene til Europa-Parlamentet afgøre sammensætningen af Parlamentet og have indflydelse på udnævnelsen af kommissionsformanden. Min gruppe håber naturligvis at kunne overbevise så mange af vores europæiske medborgere som muligt om at stemme for PPE-DE-lederskab, et lederskab, der er i stand til at arbejde for en socioøkonomisk strategi, som kan håndtere globaliseringen og en aldrende befolkning, et lederskab, der er i stand til at investere i forskning og udvikling, til at udvikle et europæisk rets- og sikkerhedsområde til mere effektiv bekæmpelse af kriminalitet, ulovlig indvandring og terrorisme, et lederskab, der er i stand til at træffe de rigtige beslutninger om beskyttelse af vores miljø, bæredygtig udvikling og vores energiuafhængighed, et lederskab, der er i stand til at føre en udenrigspolitik, der sætter Europa i stand til at tale med én stemme. For os er det de grundlæggende kompetencer i et forenet Europa og for fremtidig ledelse, europæisk ledelse. Det er det, der er brug for i Kosovo i dag for at bevare freden. Fred og stabilitet på Balkan, ved porten til EU, er i høj grad en sag for europæerne.
God ledelse af Europa indbefatter imidlertid også en vision på mellemlangt og langt sigt, og vi støtter Det Europæiske Råds beslutning om at nedsætte en refleksionsgruppe, der skal vurdere den fremtidige virkning af beslutninger, der træffes i dag, her i vores demokratis hjerte, som vil søge løsninger på de udfordringer, som et forenet Europa er nødt til at tage op inden for de næste 10, 20 eller 30 år, hvilket vil påvirke EU's udviklingsstrategier. Kun stærk ledelse kan fordrive modviljen og modstanden mod at kæmpe mod klimaforandringer. Vurderingen fra Bali er et slående eksempel. Europa har brug for en lederskabsrolle for at kunne tackle klimaproblemerne, først i Poznan i 2008, hvor de næste klimaforhandlinger vil finde sted, og dernæst i København i 2009. Vi europæiske politikere har et stort ansvar her. Det vil være en forbrydelse at pantsætte vores børns og børnebørns fremtid. Det er op til os at overbevise vores amerikanske partnere om det.
Klima og god ledelse i Europa er også emner, der skal tages hånd om i dag, her i Bruxelles, når landbrugs- og fiskeriministrene mødes til deres årlige maratondiskussioner om produktionskvotaer. Lad os ikke glemme den påvirkning, klimaforandringerne har på fødevareproduktionen. Vi har allerede oplevet store prisstigninger på madvarer sidste år i august. Endnu en er indtruffet med rekordpriser på hvede og ris. Atter en gang venter de europæiske borgere på svar fra Europa og på samlet, koordineret handling.
Vi har skabt 50 år med fred, det er lykkedes os at skabe et fællesmarked, vi har afskaffet de indre grænser, vi har en centralbank og en europæisk valuta, siden Amsterdam har vi arbejdet på en fælles udenrigspolitik, og vi har Europol og Eurojust. Vi er i færd med at opbygge et sikkerheds- og retsområde ved at forstørre og udvide Schengenområdet. Efterspørgslen efter Europas nødvendighed er større. Lissabontraktaten er ved at få EU ud af dødsspiralen.
For mig og min gruppe er opbygningen af Europa i det 21. århundrede igen ved at blive synonym med entusiasme og ambitioner. Fra frihandelsområde til et ægte politisk Europa begynder vi at tale om det europæiske projekt igen og er klar til at træffe beslutninger. I denne nye globaliserede verden er der ikke plads til "hver mand for sig selv". Vores medlemsstater, uanset hvor store eller tætbefolkede de end er, har ikke en chance for velstand uden integration.
Jeg takker formanden, jeg takker rådsformanden, jeg takker kommissionsformanden, glædelig jul til os alle og frem for alt de bedste ønsker for de andre 26 landes vedtagelse af traktaten i 2008.
(Bifald)
Martin Schulz
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer! Det portugisiske formandskab har været en succes, og det gratulerer jeg hr. Sócrates og hele hans regering med.
Familien Lobo Antunes har ikke kun givet os en god minister, men også en anerkendt forfatter, som har skrevet en interessant roman med titlen "Portugals ære", en linje fra nationalmelodien. Portugals ry er vokset med dette formandskab, især takket være tre ting, som De selv har nævnt. Ja, i forhold til Europa har Afrikatopmødet virkelig givet Afrika noget af den værdighed tilbage, som vi europæere i lang tid har unddraget afrikanerne. Det var været en af Deres formandskabs succeser. Det, at De har arrangeret et topmøde med Brasilien, viser, at politikken for Latinamerika skal have større opmærksomhed i europæisk politik, fordi den faktisk bygger på fælles traditioner (Portugal, Brasilien, Spanien, Sydamerika, Centralamerika), men også i dag specifikt på fælles værdier, som vi frem for alt deler med en region i verden - Latinamerika. Det var derfor den rigtige ting at gøre at arrangere topmødet med Brasilien. Mens vi taler om fælles værdier, vil jeg gerne på vegne af min gruppe takke Dem specielt for at have koncentreret Dem om kampen for at afskaffe dødsstraffen og for at stifte en europæisk dag mod dødsstraf, en af det portugisiske formandskabs stoltheder.
(Bifald)
Men der ligger også udfordringer foran os. Traktaten er blevet højtideligt underskrevet, men jeg har allerede oplevet den højtidelige underskrivelse af en traktat, og jeg har set alle dem, der højtideligt underskrev den. Jeg har også set den underskov, som de efterfølgende forsvandt ind i, disse højtidelige underskrivere! Nogle af dem beklæder ikke længere deres embede, og det er måske også godt. Nu, da traktaten er ved at blive ratificeret, er der noget at kæmpe for. Vi har allerede udtrykt vores taknemmelig over for Ungarn. Men hvis vi vil opnå succes i 2008, er vi også nødt til at kigge nøje på indholdet af konklusionerne fra det rådsmøde, der blev afholdt efter den ceremonielle underskrivelse.
På vegne af min gruppe hilser jeg det velkommen, at Rådet anerkender, at retningslinjerne for en integreret økonomisk politik skal revideres. Jeg håber, Kommissionen tager det alvorligt og fremlægger en passende erklæring. Jeg hilser det også velkommen, at Rådet anmoder om en erklæring fra Kommissionen om tjenester af almen interesse, hvilket også er et af vores gruppes krav. Jeg har skrevet til alle regeringscheferne om dette. Hr. kommissionsformand! Jeg håber, at De nu endelig vil tage det alvorligt, for De sagde for blot et par uger siden, at vi ikke havde brug for en erklæring af denne slags. Her er Rådet uenig med Dem, og som socialdemokrater er vi på Rådets side.
Hr. kommissionsformand! De har sagt - og det er grunden til, at jeg appellerer til Dem nu - at vores arbejde endnu ikke er overstået. Her henviste De til Schengen. Sammen med hr. Sócrates vil De åbne grænserne. Det er fantastisk. Men jeg ved, at De stadig vil have et stort arbejde foran Dem i morgen. Kommissionen ønsker at færdiggøre udkastet til direktivet om grænseoverskridende sundhedsydelser i morgen. Jeg ved ikke, om det er fornuftigt, at sådan en beslutning skal træffes i hast i Kommissionen en dag før jul eller før juleferien. Bolkestein blev også besluttet i hast en dag før sommerferien, og det kostede os efterfølgende ratificeringen af forfatningen. Det får mig til at sige til Dem, at hvis De vedtager det i morgen, så vær opmærksom på, at alt ud over rammerne for servicedirektivet, dvs. ud over princippet om oprindelsesland, er underlagt følgende fortolkning: Vi har udstukket en klar ramme i forbindelse med servicedirektivet. Hvis vi igen forsøger at tvinge princippet om oprindelsesland igennem ad bagdøren ved hjælp af specifikke direktiver, vil vi blive mødt af modstand fra Den Socialdemokratiske Gruppe i Parlamentet. Husk det i forbindelse med beslutningen i morgen!
Vi har behov for, at ratificeringen bliver en succes i 2008. Europas borgere har set, at det portugisiske rådsformandskab - sammen med det tyske formandskab, hvilket jeg med glæde anerkender - har ført EU ud af dødvandet i 2007. Vi er begyndt at bevæge os fremad, vi har nu et nyt grundlag for traktaten, men den er endnu ikke trådt i kraft. Hvis vi ønsker, at den skal træde i kraft, har vi brug for folkets tillid. Men hvis vi vil vinde folkets tillid, er vi nødt til at sige til dem: "Europa er organiseret på et grundlag af social ansvarlighed". "The Chicago Boys" i Deres Kommission kan ikke endnu en gang komme ridende op bag ved Julemanden! Det, vi har brug for i Europa, er et tydeligt tilsagn, også fra Kommissionen, om, at Europa er socialt ansvarligt. Ellers går det ikke.
Og dermed vil jeg ønske Dem alle en glædelig jul!
(Latter og bifald)
o
o o o
Formanden
Der har været en del snak om det portugisiske formandskabs indsats for at få afskaffet dødsstraffen og opnå et moratorium. De har sikkert alle bemærket, at den amerikanske delstat New Jersey har afskaffet dødsstraffen. Jeg har i dag skrevet til New Jerseys guvernør, Jon Corzine, og gratuleret ham og den lovgivende forsamling med beslutningen.
(Bifald)
o
o o o
Graham Watson
for ALDE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Man taler tit om undtagelsen, der beviser reglen, og dette formandskab er ingen undtagelse!
Alt for ofte tilbydes vi fine ord og højtflyvende ambitioner fra formandskabsprogrammer, der oftere udmærker sig ved at blive brudt end ved at blive overholdt. Men ved at genoplive en traktat, vi alle troede var død og begravet, har De vist, at det usandsynlige faktisk er muligt. Herefterdags vil Lissabon være brændt ind i vores hukommelser som det øjeblik, hvor Europa gav sig selv de instrumenter og den ihærdighed, der får globaliseringen til at arbejde for os, ikke mod os.
Politik ville ikke være politik, hvis vi lod store succeser overskygge mindre fiaskoer. Selv om Lissabontraktaten er en ubestridt succes, skal man passe på hybris. Lissabontopmødet var ganske vist symbolsk vigtigt, men kan have forøget afstanden mellem Europa og Afrika. Konsensussen om ØPA'er svinder lige så hurtigt som EU's forsikringer om at lade samhandelen virke til fordel for udvikling.
Hvad skete der med den store debat om flexicurity? Deres store tanker om at give Europas økonomi nyt liv, som løb ud i sandet, før vi overhovedet fik formuleret dem? Hvor er det blå kort til migration? Eller større mobilitet på arbejdsmarkedet i EU? Eller sammenknytningen af Lissabon- og Göteborgdagsordenerne gennem fuld adskillelse og begrænsning af CO2?
De siger, at De har sat Deres fingeraftryk på retlige og indre anliggender, men pas på. Aftaler om udveksling af oplysninger er faretruende langt foran aftaler om beskyttelse af oplysninger og datasikkerhed.
På den positive side af regnskabet: Europæisk lederskab på Bali, en fortrinlig aftale om næste års EU-budget, de konstruktive afståelser, De arrangerede for at give os en fælles Kosovopolitik, er en hyldest til Deres ministres evner.
Hr. premierminister! Takket være Deres mod og beslutsomhed er der grænser for, hvor længe Europas store medlemsstater kan forhale hurtigt fremskridt. For i 2009, når beslutningstagning med kvalificeret flertal tages i anvendelse, når Parlamentet får magt gennem proceduren med fælles beslutningstagning, og man ikke længere kan tage Europa som gidsel ved hjælp af vetoer, vil det lykkes det progressive flertal, det midtersøgende flertal, at gøre Europas valgmuligheder sorte og hvide, fri for brune pletter.
Europa har måske nok mistet Beethovens "Ode til Glæden", men De har en god forståelse for det, Shakespeare kaldte "den flod af pragt, der slår mod denne verdens høje strand". Og som det passer sig for lederen af en stolt søfarende nation, har De fanget den på vej mod ebbe.
(Bifald)
Brian Crowley
for UEN-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Jeg vil gerne - jeg tror ikke, nogen af mine kolleger har gjort det officielt - gratulere den portugisiske premierminister, hr. Sócrates, med det meget vellykkede rådsmøde og vigtigst af alt med underskrivelsen af Lissabontraktaten.
Det spørgsmål, De med rette selv tager op, hvad angår, hvordan Europa kan komme videre og tage fat på de udfordringer, der venter, er blevet hindret eller forhalet på grund af manglen på effektiv beslutningstagning i EU's institutioner. Og selv om nogle her i Parlamentet måske ikke er tilfredse med den endelige aftale i Lissabontraktaten, og andre føler, at den gik for vidt, var realiteten, at de eksisterende traktater ikke gav os mange muligheder for at håndtere problemerne. Og om noget beviste konferencen på Bali, hvor vigtigt det var, at Europa kan tale med én stemme på de områder, hvor EU har beføjelserne til at træffe beslutningerne og evnen til at handle på den globale scene.
Det, der fandt sted i Rådet bagefter, er tydeligvis noget lidt andet. Og det udstikker flere retningslinjer og den vej frem, vi gerne ser udmønte sig.
Jeg vil gerne kort vende tilbage til det, jeg betragter som det portugisiske formandskabs største enkeltstående bedrift, nemlig Deres vedholdenhed på Afrikatopmødet. For uanset hvad folk siger, er vores nærmeste nabo, hvad angår udvikling, hvad angår humanitær bistand, og hvad angår risiko, det afrikanske kontinent, og i al for lang tid har for mange medlemsstater, for mange premierministre i medlemsstater, siddet på den høje hest og udvist indignation, fordi en bestemt person i Afrika på beskæmmende vis overtrådte folks menneskerettigheder og friheder.
Men så vendte vi i Europa ryggen til hele Afrika ved at undlade at hjælpe dem med at opbygge og samarbejde om fælles strategier for, hvordan vi håndterer udvikling og sætter Afrika i stand til ikke kun at vokse økonomisk eller handelsmæssigt, men også at indtage førerpositioner for at hjælpe de lande i Afrika, der har haft succes, og tilbyde rådgivning til og vise vejen for andre lande, der har brug for at blive hjulpet frem.
Det afspejler på mange måder det, EU gjorde på et meget tidligt stadie, da EU's grundlæggeres vision voksede frem efter første og anden verdenskrigs rædsler. Gennem deres vision forsøgte de at opmuntre andre lande til at slutte sig til, indtil vi nåede det punkt, vi nu ser: Tidligere diktaturer, tidligere totalitære regimer indgår nu i gruppen af demokratiske familier i EU.
Hr. premierminister! Jeg gratulerer Dem og alle Deres ministerielle hold, men især alle Deres embedsmænd, for det er dem, der laver alt arbejdet bag kulisserne og skaber mulighederne for, at vi kan brillere og løfte os.
Sluttelig, hvis jeg også kunne takke Kommissionen, for de har spillet en vigtig rolle med at udglatte nogle af de krøller og vanskeligheder, hele processen har stået over for.
Jeg ønsker Dem alt muligt held og lykke med ratificeringsprocessen. I mit land, Irland, vil vi have en folkeafstemning, hvor folk får lejlighed til at stemme, men jeg gratulerer det ungarske parlament med deres beslutning om ratificeringsprocessen i dag.
Monica Frassoni
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil også gerne takke det portugisiske formandskab for den ærlige og tydeligt proeuropæiske indsats gennem de forløbne seks måneder, og jeg tror også, at måske ikke hele, men noget af ansvaret for de mangler, som hr. Watson også gjorde opmærksom på, ligger hos teamet snarere end hos formandskabet, for eftersom det er op ad bakke at komme nogen vegne med det Råd, vi har, er det temmelig vanskeligt at opnå noget, der er særlig meget vigtigere. Jeg ville gerne ganske kort nævne formandskabets tre topprioriteter og derefter hurtigt knytte en bemærkning til klimaforandringer som en del af de miljømæssige spørgsmål.
Hvad angår Lissabontraktaten, mener jeg, at vores gruppe altid har haft den holdning, at hvis vi havde anlagt en lidt mindre defensiv indstilling, ville det ikke kun have været op til antieuropæerne at sætte dagsordenen. Jeg synes, at det, premierminister Gordon Brown gjorde, var en skandale, og den måde, han behandlede alle Dem og alle os på, var lige så skandaløs. Jeg synes, at vi skulle holde op med at vise dem tålmodighed, og jeg synes også, at den måde, hvorpå Det Forenede Kongerige, men også de andre medlemsstater har fået praktisk talt alt det, de ønskede i forhold til Lissabontraktaten, som repræsenterer et tilbageskridt, hvad angår forfatningen eller forfatningstraktaten, skulle være noget, der virkelig får os til at overveje Europas fremtid.
Fra det synspunkt er refleksionsgruppens mandat ikke noget særligt, synes jeg - lad os nu være seriøse! For den kan hverken gøre dit eller dat! Det siger jeg, fordi min gruppe er enig med Spinelli, det eneste kloge hoved, den eneste vismand i den europæiske institution og Parlamentet. Det passer mig også fint, at denne gruppe af vise mænd ikke kan gøre meget, selv om jeg ikke rigtig ved, hvad formanden, Felipe González, kan bruge sit mandat til, men vi vil naturligvis læse hans værk med stor interesse.
Hvad angår Brasilien, handler vores forvirring grundlæggende om, at der ikke længere er nogen, der koncentrerer sig - eller der lader ikke til at være nogen, der koncentrerer sig - om den regionale dimension af vores strategiske relationer med denne del af verden, og præcis det samme kunne man sige om Afrika. Jeg vil gerne vide - De sagde, at De ikke havde tid til at sige det - men hvad er det strategiske indhold af dette partnerskab med Brasilien i virkeligheden, helt konkret? For mig og min gruppe virker det ærlig talt, som om det eneste, der er tydeligt at se, er, at EU's interesse for Latinamerika og i særdeleshed for Brasilien er dets virksomheders interesse, nogle mere end andre.
Men vi ønskede en klar strategi over for Latinamerika med det formål at genoplive den dimension, der handler om regional integration, og at definere en politik, der fokuserer på større samarbejde om klimaforandringer, der ikke bare viste sig at være forholdsvis tom støtte for præsident Lulas markedsføring af bioethanol.
I forhold til Afrika må jeg sige, at min gruppe altid har været meget kritisk over for en metode, over for en politik, der er stædigt ideologisk, som den især har været, hvad angår Kommissionen, vedrørende de økonomiske partnerskabsaftaler. Denne a la carte-metode bekymrer os, for eftersom den afrikanske dimension er ved at bryde sammen, som vores partnere tydeligt har sagt, gøres der et forsøg på at nå en bilateral aftale enkeltvis med hvert af de afrikanske lande.
Det minder mig om, hvad USA gjorde med Den Internationale Straffedomstol. Det er negativt og fuldstændig i modstrid med vores værdier, hvad angår udviklingspolitik. De økonomiske partnerskabsaftaler er ikke et instrument for udviklingspolitik, og det mener jeg, vores afrikanske partnere har fortalt os højt og tydeligt.
Sluttelig ville jeg gerne takke formandskabet, men også Kommissionen for det arbejde, de har udført på Bali, men jeg tror, den hårdeste opgave kommer nu med at omsætte alle de løfter, vi har givet i forhold til klimaforandringer, til love og forordninger. Det er fint at tage ud og give en flot forestilling og virkelig stå fast på Bali, men så skal vi også stå fast i EU med klare love og forordninger på området.
Francis Wurtz
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen! Vi har netop hørt en masse mennesker gratulere sig selv. Men jeg synes nu, at afslutningen på et rådsformandskab logisk set også bør rumme mulighed for, at stats- og regeringscheferne kan kaste et kritisk blik på deres handlinger i lyset af de udfordringer, vi står over for. Sådan et eftersyn er særligt vigtigt på et tidspunkt, hvor der er en finansiel krise under opsejling, hvor mobiliseringen over for den globale opvarmning giver anledning til en strid, hvis udfald er usikkert, og hvor det internationale samfund forsøger at genoplive en fredsproces, der sigter mod at løse den konflikt, der mere end noget andet er indbegrebet af vores æra.
Lad os lægge ud med den finansielle krise. For en gangs skyld hører vi sandheden fra en lederskribent hos Financial Times, Martin Wolf. Han skriver, at det, der foregår, er en ordentlig mavepuster til troværdigheden af den angelsaksiske model for finansiel kapitalisme. Hvornår vil Det Europæiske Råd opleve et sådant klarsyn? Mere overordnet betragtet, er dette virkelig det rette øjeblik til at tale for fri konkurrence på bekostning af beskyttelse af ansættelsesforhold og faglige rettigheder, som to foruroligende domme fra Domstolen - Viking Line-sagen og den endnu mere skandaløse Vaxholm-sag - netop har illustreret? Er det ved at begynde at udhule ansættelsesforholdene, at EU vil gøre noget ved udfordringen fra globaliseringen? Tror De, at europæerne i det lange løb vil acceptere denne opløsning af det, de har opnået, af hensyn til det frie marked og den hellige gral i form af konkurrenceevne? Hr. Barroso! Der skal ikke meget til at berolige Dem. Én meningsmåling er ikke tegn på tillid, lige så lidt som én svale gør en sommer.
Videre til klimaet. Europa hævder at være på forkant med denne kamp, og faktisk er de mål, de 27 medlemslande har sat for reduktion af udledningerne, i den rigtige størrelsesorden. Men hvad sker der med de konkrete tiltag det øjeblik, hvor industriens lobbyister begynder at bearbejde beslutningsdannelsen hos EU's højeste myndigheder? Vi vil få et klarere billede i morgen, når Kommissionen fremlægger sine nye standarder for CO2-udledninger for biler.
Sluttelig, hjælp til Palæstina. Godt klaret med det økonomiske tilsagn - forudsat det bliver overholdt, naturligvis. Men hvor er EU's politiske tilsagn? Hvad med det klare behov for at få fjernet 550 militære vejspærringer, for at få afsluttet blokaden af Gaza, for at få sat en effektiv stopper for bosættelserne på Vestbredden, for at få frigivet fanger, for at få standset ydmygelserne? Hvornår vil vi se enden på selvcensuren i forhold til besætteren, for nu at bruge de samme ord, som hr. de Soto, den tidligere FN-repræsentant i Mellemøsten, brugte i sin rapport?
Dette er tre områder, blandt andre, hvor det europæiske projekts troværdighed kan blive vundet eller mistet.
Nigel Farage
for IND/DEM-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Må jeg nævne, hvor meget jeg nød at se Dem underskrive EU's budget for 2008 tidligere i eftermiddags og - hvem ved - måske vil revisorerne også underskrive budgettet i år. Det ville da være sjovt, synes De ikke?
Hr. Sócrates! Jeg er ikke i tvivl om, at De er meget tilfreds med Deres formandskab og med, at De fik trakaten underskrevet sidste torsdag i det flotte kloster i Lissabon. Men jeg kan ikke slutte op om de øvrige gruppeformænds ros, for i mine øjne er der simpelthen ikke spillet med åbne kort. For det, der blev underskrevet i Lissabon, var en forfatningstrakat. Dens indhold er identisk med den forfatning, som franskmændene og nederlænderne sendte ud af spillet.
Det eneste, De har gjort, er at droppe t-ordet af frygt for, at det vil vække forargelse, De har ændret nummereringen af artiklerne, og De har givet os en traktat. Det, De har givet Dem af med, er intet mindre end et kæmpestort bedrag. Et forsætligt forsøg på at påtvinge Europas folk en forfatning, men uden at have modet til at kalde den det.
Det er uhæderligt. Den er udarbejdet med det ene formål at forhindre, at der afholdes folkeafstemninger i medlemsstaterne. Og bag alt dette er denne nye og efter min mening ekstremt farlige form for euronationalisme, ønsket om at oprette denne stat. Og den accepterer ikke et nej, og den har ikke tænkt sig at stoppe for noget. Man behøver blot betragte dette Parlament, når hymnen - den hymne, der slet ikke burde indgå i den nye traktat - spilles, og folk rejser sig og står så stive som brædder. Det europæiske projekt handler om nationalisme.
At påtvinge folk en ny nationalitet, en ny retsorden, uden at spørge dem først er en forbandet farligt ting at gøre. Så vær venlig at afslutte Deres formandskab ordentligt. Hold Deres løfte til Deres befolkning i Portugal. Giv det portugisiske folk en folkeafstemning. Det vil tilskynde de andre medlemsstater til at gøre det samme. Hvis denne traktat er så god, som De siger, den er, så gå ud og sælg den til Europas befolkninger.
(Bifald fra Gruppen for Selvstændighed og Demokrati)
Maciej Marian Giertych
(PL) Hr. formand! Den 13. december underskrev lederne af EU's medlemsstater reformtraktaten i Lissabon, dvs. den omdøbte, salig EU-forfatning. Desværre vidste underskriverne ikke, hvad de skrev under på. De vidste det ikke, fordi der ikke eksisterer en samlet udgave af den. Med jævne mellemrum henviser traktaten til et eller andet dokument, der igen leder videre til flere henvisninger. Den er med vilje lavet så indviklet, for at ingen skal være i stand til at forstå, hvad den indeholder. For at sammenfatte, så er der 25 sider med forklaringer, med tre kolonner, der knytter nummereringen af artiklerne i den gamle traktat til den foreløbige nummerering i Lissabontraktaten og til den nummerering, der vil gælde, efter den samlede udgave bliver færdig - totalt kaos.
Portugal, skammer du dig ikke over, at sådan et halvfærdigt dokument bærer navnet Lissabontraktaten? Portugal, skammer du dig ikke over, at du er nødt til at acceptere ydmygelsen ved den tidsplan, du er blevet pålagt under det tyske formandskab som en del af standardiseringen? Portugal, skammer du dig ikke over at snyde europæerne ved at fremlægge noget for dem til vedtagelse, som de ikke ønsker, noget, de helt sikkert ville forkaste ved en folkeafstemning, og noget, de allerede én gang har forkastet? Skam dig, Portugal!
Carlos Coelho
(PT) Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer! Tillykke, det har været et fortrinligt formandskab. Hr. kommissionsformand! Må jeg gratulere Dem med Deres støtte og engagement. Samarbejdet mellem institutionerne fungerede og har affødt gode resultater. Jeg må også sige, at jeg ikke forstod meningen med hr. Schulz' tale, og jeg forstod ikke henvisningen til Bolkestein-direktivet, som formand Barroso har arvet fra den foregående Kommission.
Her i Parlamentet har vi oplevet fortrinligt samarbejde mellem kommissionsformanden og selve Kommissionen med Parlamentet. Alle medlemmerne af Parlamentet har arbejdet godt sammen - det kan de portugisiske medlemmer bevidne - og medlemmerne af det portugisiske socialdemokratiske parti er stolte over at have bidraget til dette formandskabs succes.
Ydermere har Portugal altid ydet sit bedste, når landet har haft rådsformandskabet. Det var tilfældet i 1992 med hr. Cavaco Silva og den daværende udenrigsminister, João de Deus Pinheiro, det var tilfældet i 2000 med premierminister António Guterres, og det var tilfældet i 2007 under vores tredje rådsformandskab med José Sócrates og minister Luís Amado.
Jeg vil gerne fremhæve et symbolsk tiltag, som formand Sócrates nævnede tidligere: Rådets vedtagelse af den europæiske dag mod dødsstraf for nylig. Det er det Europa, vi kan være stolte af, et Europa med fælles værdier, endelig delt af alle medlemsstater uden undtagelse. Jeg vil også gerne minde om tre strukturforanstaltninger, der blev iværksat i løbet af de seks måneder, og som efter min mening var de tre vigtigste: Afslutningen af den institutionelle krise med vedtagelsen af traktaten og proklamationen af det bindende EU-charter om grundlæggende rettigheder, den historiske udvidelse af Schengenområdet - en sag, som jeg fulgte personligt, som De ved - der omfatter yderligere ni medlemsstater og næsten fire millioner kvadratkilometer, og som kun kunne opnås i år ved hjælp af portugisisk dygtighed til at finde en løsning, samt vedtagelsen af det vigtige, strategiske Galileoprogram, som nogle ville foretrække, ikke eksisterede, hvilket ville give USA, Rusland og Kina et monopol.
Hr. premierminister Sócrates! Tillykke, og glædelig jul og godt nytår. Formandskabet for Europa var et formandskab med resultater, men 2008 vil blive ganske anderledes - skeptikeren i mig ville blive overrasket, hvis portugiserne ikke også forlanger resultater i den nationale politik. Jeg hører til blandt dem, der mener, at han er en bedre formand for Rådet end premierminister af Portugal.
Edite Estrela
(PT) Hr. formand! Hvordan kunne det lade sig gøre at udrette så meget på så kort tid? Dette spørgsmål fra et medlem af Parlamentet udtrykker meget godt den almindelige opfattelse af det portugisiske formandskab for EU: en succes. Tillad mig som svar til hr. Coelho at sige, at jeg spekulerer på, hvordan det var muligt at opnå de resultater, som alle kan se og anerkender, som formand for EU, samtidig med at han opnåede, hvad han gjorde, i Portugal. Man skulle næsten tro, han havde evnen til at være allestedsnærværende. Og hvis der er én ting, den portugisiske premierminister ikke kan beskyldes for, så er det for ikke at have gjort sin pligt i begge job og for ikke at have været, hvor han burde have været eller skulle have været.
Jeg har meget kort tid til at sige alt det, jeg gerne ville sige - to minutter er ikke særlig lang tid. Men de er lange nok til at takke, lykønske og anerkende mange menneskers bidrag, men også til at henlede opmærksomheden på, at der var nogen, der tvivlede, nogen, der ikke troede. Men heldigvis var der dem, som troede, og folk af Portugals premierminister José Sócrates' støbning vil gå over i historien for deres beslutsomhed, netop fordi de havde troen, de troede og fik det til at ske, hvilket er grunden til, at vi har Lissabontraktaten. Det er ikke min mening at stjæle billedet fra andre, for der er også andre, der fortjener tak, men hvis det ikke var for hans og vores beslutsomhed, ville vi ikke have haft Lissabontraktaten i dag, var det ikke for hans og vores beslutsomhed, ville vi ikke have haft topmødet med Brasilien og heller ikke topmødet med Afrika. Dette er blot tre eksempler ud af mange andre, jeg kunne nævne.
Desuden er tiden en anden, nogle menneskers holdning er en anden, den polske regering er en anden, og nu kan vi sågar fejre en europæisk dag mod dødsstraf. Derfor bør vi være tilfredse, lykønske os selv og frem for alt takke rådsformanden og hele hans hold, det portugisiske diplomatiske korps, udenrigsministeren, europaministeren og hele regeringen foruden kommissionsformanden og selve Kommissionen for deres bidrag, for det har været et fantastisk formandskab, som jeg er meget stolt af.
Lena Ek
(EN) Hr. formand! Forhandlingerne på Bali om klimaforandringer var en succes, men vi er nødt til at tænke længere frem. Det var et vellykket første skridt på vejen til København. Deltagerne fra EU's forskellige afdelinger gjorde et godt stykke arbejde, og det portugisiske formandskab holdt fint sammen på det hele. Men jeg vil gerne fokusere på de åbne spørgsmål og de problemer, vi står over for, og det drejer sig hovedsageligt om nogle få emner.
Først køreplanen. Vi er nødt til at holde styr på hvert eneste møde frem til København. Vi er nødt til at samarbejde om det og gennemføre den nye traktats tiltag eller værktøjer fuldt ud, fordi der bliver fælles beslutningstagning om disse emner i fremtiden. Det betyder andre arbejdsmetoder og mere samarbejde mellem Kommissionen, Rådet og Parlamentet, og det ser jeg frem til.
Lad mig nu gå videre til problemerne. Vi er nødt til at samarbejde med 77-landegruppen om skovbrug, kombinationen af teknologioverførsel og kampen mod fattigdom og klimaforandringer. Det kan forberedes bedre end på Bali, og det er det fuldstændig nødvendigt at gøre.
Her i hånden har jeg Kommissionens komplette Lissabonstrategipakke. Det er ikke kun Lissabontraktaten, men også Lissabonprocessen, vi skal flette sammen, også med arbejdet på klimaforandringer. Jeg synes stadig, der er meget, der skal bevises, hvis vi skal sige, hvad vi mener, og gøre, hvad vi siger, og opfylde de løfter, Europa gav på Bali.
Guntars Krasts
(LV) Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske det portugisiske formandskab med dets resultater. Det er lykkedes for formandskabet at krone sin fulde dagsorden med en ny traktat. Det har været en periode, hvor der var behov for at opnå enighed om reformtraktaten, ikke kun for at forøge den institutionelle kapacitet, men først og fremmest for at sikre, at medlemsstaterne bevarede troen på deres evne til at blive enige. Det portugisiske formandskab har sat en standard, der kan fungere som en god målestok for fremtidige formandskaber, og vi er nødt til at fortsætte i samme stil. Lissabontraktaten må oparbejde sin tiltrækningskraft, især fordi den ikke vil blive sendt til folkeafstemning i de lande, der forkastede den tidligere version. Vi er nødt til at vise Europas borgere og resten af verden, at Europa virkelig er blevet dynamisk og har opnået formel enighed, og at EU ikke kun er et økonomisk projekt, men også indebærer samarbejde, der sigter mod at opnå sociale mål. EU vil kunne demonstrere fordelene ved Lissabontraktaten, hvis der kan opnås enighed om hurtige, vidtgående økonomiske reformer. EU's politikker medfører mange løsninger, der nyder verdensomspændende respekt, såsom beslutninger fra Det Europæiske Konkurrencenetværk eller tiltag for at reducere klimaforandringer. Der er imidlertid en del områder, hvor EU længe har været ubeslutsom. F.eks. var EU ude af stand til at blive enig om en fælles politik om energisikkerhed og liberaliseringen af el- og gasmarkederne, hvilket på mange måder vil afgøre EU's konkurrenceevne på globalt plan. EU's evne til at gennemføre interne reformer vil afgøre evnen til handling udadtil. Dynamik internt i EU vil i stigende grad afgøre EU's internationale status, tiltrækningskraft i forhold til potentielle medlemsstater og absorptionskapacitet. Vedtagelsen af Lissabontraktaten skulle markere en skillelinje, der sætter en stopper for diskussionerne om EU's evne til at absorbere lande, der på overbevisende vis opfylder tiltrædelseskriterierne, og jeg håber, at Ukraine snart får lejlighed til at demonstrere sit ønske om at komme med i EU.
Mary Lou McDonald
(EN) Hr. formand! 2008 vil blive et afgørende år for os i EU, og Lissabontraktaten kan få uigenkaldelig indflydelse på EU's fremtid. Fortalere for traktaten har udtalt her i dag, at dens primære formål er at optimere beslutningskompetencerne. Det er ikke sandt. Der er faktisk igen tale om en ambitiøs politisk strategi, der går ud på at flytte beslutningskompetencen på kritiske områder væk fra medlemsstaterne til EU's institutioner - institutioner, der forbliver uden for borgernes demokratiske rækkevidde. Bestemmelser vedrørende nationale parlamenter, andragender indgivet af borgere og subsidiaritet har udelukkende symbolsk værdi.
I Irland vil vi få lejlighed til at stemme om trakaten, og jeg er sikker på, at vores premierminister er misundelig på de franske og nederlandske ledere, som kan ignorere deres borgeres synspunkter, eller andre ledere, som ikke er forpligtet til at sende traktaten til afstemning. I Irland lader vores regering, som om vores ry som gode europæere forpligter os til at acceptere traktaten. Faktisk beskyttes de værdier, der er knyttet til demokrati, social rummelighed og fredsopbygning, og som EU er retorisk forpligtet til, bedst ved, at gode europæere forkaster denne dårlige traktat. Det irske folk har ikke behov for, at Europas store og mægtige fortæller os, at der ikke er noget alternativ til Lissabon.
Jeg vil gerne sige til de EU-ledere, der interesserer sig for vores land: Hvis De er så ivrige efter at blive involveret i en kampagne til en folkeafstemning, så organisér en i Deres eget land. Hvis ikke, så lad os koncentrere os om vores debat og træffe vores demokratiske beslutning.
Jens-Peter Bonde
(EN) Hr. formand! Jeg undskyldte skriftligt for begivenhederne i onsdags, da jeg blev klar over, at et medlem af min gruppe havde skubbet til en parlamentsbetjent. Betjentene optræder meget roligt og professionelt og har fortjent vores respekt. En fredelig, synlig demonstration kom ud af kontrol. Det beklager jeg meget, for Lissabontraktaten fortjener synlige protester.
Premierministre har annulleret resultaterne af to folkeafstemninger. Hvis det var sket i Venezuela, ville hver og en af os have protesteret. I stedet klappede alle premierministrene af deres danske kollega, da han fortalte topmødet, hvordan han har snydt danskerne for en folkeafstemning.
Forhandlingerne om den nye traktat foregik bag de mest lukkede døre, jeg har oplevet i mine 29 år i Parlamentet. En fjerdedel af medlemmerne af Parlamentet blev udelukket fra indflydelse på og viden om, hvordan forfatningstraktatens artikler blev sat sammen i en anden rækkefølge og blev til Lissabontraktaten. Premierministre har underskrevet en traktat, ingen af dem har læst i den endelige, omnummererede version, og Ungarn har nu ratificeret noget, de heller ikke har læst.
Rådet blev bedt om at snyde offentligheden ved at skjule ting og ændre nummereringen og linjeafstanden, så en større traktat kunne præsenteres som en minitraktat. En sådan opførsel fortjener demokratiske protester.
Hans-Peter Martin
(DE) Hr. formand! Der er ingen tvivl om, at De har fortøjet et krængende skib sikkert til kajen i Tejo. Spørgsmålet er så bare: Hvad er der på skibet? Er det, den tidligere tyske præsident Roman Herzog så kritisk bemærkede om forfatningen, blevet afklaret? Kommer det ikke i land mere, er det ikke længere om bord på det gode skib Reformtraktaten? Eller skubber De det simpelthen til side?
De siger, vi har evnen til at handle. Det er der noget om. Der er bare det ved det, at det stadig ikke er en demokratisk værdi. Selv diktaturer er stolte, når de kan demonstrere evnen til at handle. Og hvad med de retlige spørgsmål - hvor er fremskridtet, hvad det angår? Jeg tror, der kunne være en vej ud af dette bureaukratiske dødvande, denne ødemark, som De har fået manøvreret Dem selv ind i. Det ville være folkeafstemningerne. Det er en skam, at De undgår dem, hvis De er så overbevist om, at De har fortøjet det rigtige skib til kajen i Tejo.
Giles Chichester
(EN) Hr. formand! Tillad mig at komplimentere premierministeren med hans erklæring i dag og med hans tid som formand for Rådet.
Det glæder mig, at Rådet fortsat lægger vægt på at gøre noget ved klimaforandringer. Jeg hilser også tilsagnet om at få fjernet de tilbageværende hindringer for fuldførelsen af det indre marked velkommen, selv om det bekymrer mig, at Lissabonstrategien tilsyneladende ikke længere lægger så stor vægt på behovet for økonomisk reform i retning af den såkaldte "sociale model".
Jeg formoder, at Lissabonmødet er en sammenkomst, som den britiske premierminister ikke vil se tilbage på med stolthed. Han underskrev en traktat, som han har lovet det britiske folk en folkeafstemning om. Det løfte har han nu brudt. Efter min mening behandler traktaten ikke de fundamentale emner åbenhed og ansvarlighed - at føre Europa tættere på folket - som Laeken-erklæringen opprioriterede.
Hr. Browns opførsel i Lissabon var både usædvanlig og klodset. Ved overhovedet at underskrive traktaten har han gjort størstedelen af den britiske befolkning vrede, og ved at affærdige den højtidelige ceremoni har han fornærmet sine kolleger blandt regeringslederne. Selv i forhold til hans målestok er der tale om en forbløffende politisk fejlbedømmelse.
Bekendtgørelsen af, at der skal oprettes en reflektionsgruppe om Europas fremtid, hilses ikke velkommen. Hvad skal vi med endnu et organ, når vi lige har været igennem tre års selvvalgte kvaler over forfatningen? Hr. Brown siger, at det er slut med de institutionelle forhandlinger. Tiden er inde til at koncentrere sig om økonomien, om sikkerhed, om miljøet, sagde han. Men hr. Sarkozy siger faktisk: "au contraire - den vil tænke stort".
Som han sagde, er det gruppens opgave at definere en ny europæisk drøm. Jeg troede, det var det, hr. Giscard d'Estaing skulle have gjort. Jeg er lidt forvirret. Måske premierministeren kan hjælpe mig.
Jo Leinen
(DE) Hr. formand, hr. formand for Rådet! Blandt alle succeserne gennem de sidste seks måneder er underskrivelsen af Lissabontraktaten bestemt det absolutte højdepunkt af det portugisiske formandskab. Efter min mening er denne Lissabontraktat, som også vil gå over i historien, den tredje betydelige europæiske traktat ud over Romtraktaten og Maastrichttraktaten.
Efter Nicetopmødet i december 2000, altså for præcis syv år siden, investerede Parlamentet en hel del energi og engagement i at opnå en forbedret europæisk traktat, og jeg tror, hele Parlamentet vil takke Dem for, at det nu, syv år senere, kan blive virkelighed. Det kan blive virkelighed, hvis alle 27 medlemsstater også ratificerer den, som det er blevet sagt flere gange her. Sidste uge i Strasbourg chokerede det mig ærlig talt, at der er en koalition af ni lande fra det yderste venstre til det yderste højre, der er imod Europa. Vi må ikke lade os narre. Mange af dem, der siger her, at de ønsker at inddrage borgerne, vil i virkeligheden blot forvirre dem og obstruere Europa. Det handler ikke om borgernes deltagelse, men om at forhindre yderligere europæisk enhed.
Et af Lissabontraktatens visioner er oprettelsen af et europæisk demokrati, og det er noget nyt. Det eksisterer ikke noget sted i verden. Må jeg have lov at takke Dem for, at forordningen om europæiske partier også er blevet til under Deres formandskab. Vi har virkelig skabt et mesterværk ved førstebehandlingen. Det er også grundlaget for europæiske politiske stiftelser og derfor for mange platforme til etablering af en europæisk debat og offentlig omtale for Europa. Hr. Sócrates! Jeg ville gerne slutte af med at sige, at vi har plantet et frø her, som om føje år vil vokse sig stort og blive et højt træ med mange grene. Jeg håber, at disse grene allerede vil være synlige under valgkampen til det næste valg til Parlamentet i juni 2009. Mange tak for Deres formandskab.
Andrew Duff
(EN) Hr. formand! Jeg tror, at vores oplevelse af formandskabet er, at på de områder, hvor beslutningstagning med kvalificeret flertal får lov at fungere, f.eks. revideringen af det finansielle overslag til støtte for Galileo, sker der fremskridt.
Hvis kvalificeret flertal kan bruges, men ikke bliver det - som med arbejdstidsdirektivet - bliver der ikke truffet nogen beslutninger, der indgås ingen kompromiser og der sker intet fremskridt. Lissabontraktaten udvider brugen af kvalificeret flertal. Lad os fremover udvise total selvtillid i brugen af det.
Men det er Lissabontraktaten og chartret, der vil stå tilbage som det blivende symbol på et formandskab styret med dygtighed, effektivitet og charme. Obrigado.
Irena Belohorská
(SK) Hr. formand, mine damer og herrer! Med dagens møde afsluttes et af de vigtigste EU-formandskaber i de sidste 10 år.
Det har ikke været seks typiske måneder i politik, hvor formandslandet har forsøgt at koordinere EU's medlemsstater. Efter det meget succesrige tyske formandskab, som det lykkedes at afslutte tænkepausen omkring forfatningen, forestod det portugisiske formandskab en vellykket underskrivelse af den såkaldte Lissabontraktat. Som før i tiden, hvor Portugal gik over i historien som en grundlægger og opdager af et nyt land, vil den moderne europæiske historie huske Portugal som grundlæggeren af en ny historie inden for rammerne af EU.
Jeg tror, at Parlamentets position i forbindelse med denne aftale vil få langt større betydning, end den har haft hidtil.
Ud over dette grundlæggende dokument skal det portugisiske formandskab også roses for topmødet mellem EU og Brasilien samt for topmødet mellem EU og Afrika, der blev afsluttet for nyligt. Begge disse topmøder har skabt solide grundlag for de aktiviteter, som de lande, der vil have formandskabet i fremtiden, vil foretage sig, og for at forøge EU's indflydelse i de dele af verden.
Hr. formand! Jeg vil gerne takke Dem for Deres indsats og ønske Dem en glædelig jul.
Avril Doyle
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne tilslutte mig dem, der takker og lykønsker det portugisiske formandskab. Jeg har den holdning, ganske vist en forudfattet holdning, at jo mindre nation, jo bedre formandskab, men lad det nu ligge.
Jeg takker Dem især for det arbejde, De udførte i forbindelse med topmødet mellem EU og Afrika, topmødet mellem EU og Brasilien, den integrerede søfartspolitik og frem for alt gennemførelsen af underskrivelsen af Lissabontraktaten.
Der vil ikke være nogen traktat, før alle 27 medlemsstater har ratificeret traktaten. Der er en fare - i den måde, vi taler på her, og i vores sprogbrug og i tempusformen af de verber, vi bruger - for, at man går ud fra, at traktaten vil blive ratificeret af alle 27 medlemsstater.
Min egen medlemsstat, Irland, skal afholde en folkeafstemning, og vi vil gerne have en folkeafstemning, selv om det ville være uærligt ikke at nævne, at der næsten opstod en lille smule jalousi, da jeg hørte, hvor nemt det var for Ungarn at ratificere.
Det vanskelige vil være med folkeafstemningen i Irland, med risikoen - som ved de tidligere folkeafstemninger - for, at vores vælgere vil udtrykke deres voksende frustration over den siddende regering ved at lade sig friste til at stemme imod Lissabontraktaten, selv om det slet ikke er deres intention. Det ville virkelig være at give regeringen et los, et midtvejsspark til regeringen, De ved hvor. Og jeg appellerer til mine kolleger i Fine Gael, som vil gøre alt, hvad de kan, for at sikre, at det lykkes for denne regering at ratificere Lissabontraktaten ved folkeafstemningen, om at komme ud og sælge budskabet, om at komme ud og snakke med folk, om at engagere sig i budskabet i en pr-maskine, der vil sikre, at vi giver Europa det svar, det faktisk fortjener.
Intet kan tages for givet. Vi er nødt til at minde vores irske vælgere om, at Irland først blev rigtig uafhængigt, kulturelt og psykologisk, efter vi kom med i EU. Medlemskab af EU har udvidet vores horisonter og opmuntret os til at skue udad.
Den succes, Irland har haft med at lægge kolonialismens undertrykkende arv bag sig og opbygge det nye forhold til Det Forenede Kongerige, der har underbygget den nordirske fredsproces, skal ses som en væsentlig del af den moderne europæiske historie, som kan måle sig med den grundlæggende tilnærmelse mellem Frankrig og Tyskland.
Jeg beundrer Irlands medlemskab og bidrag til EU. Jeg ser mig omkring derhjemme, og jeg ser et selvsikkert, pluralistisk samfund fjernt fra det introspektive, sekteriske Irland, hvor vores forældre og bedsteforældre voksede op. Europa har hjulpet Irland med at definere vores position i den omgivende verden. Vi har fortjent at gengælde det over for Europa ved at ratificere Lissabontraktaten. Tag intet for givet, før det er sket. Det bliver ikke nemt.
Formanden
Fru Doyle, når De henviser til størrelsen på det land, der har formandskabet, mente De så, at det irske formandskab kunne have været endnu bedre?
(Latter)
Józef Pinior
(PL) Hr. formand! Allerførst vil jeg gerne anerkende det portugisiske formandskabs og premierminister José Sócrates' arbejde, der førte til underskrivelsen af Lissabontraktaten. Det er en stor bedrift for Europa, et meget vigtigt og historisk øjeblik, der fulgte flere år med dyb krise for EU.
Imidlertid bliver alle EU's medlemsstater nødt til at ratificere traktaten i det kommende år. Det bliver ikke nemt - vi er i øjeblikket vidner til en kynisk manipulation af det direkte demokratis redskaber mod det europæiske demokrati.
Jeg tøver ikke med at sige, at dem, der i dag ser kynisk på iværksættelsen af folkeafstemninger, gør det ikke i god tro. Det kunne vi bevidne i Strasbourg for en uge siden, hvor forskellige ekstremister fra den politiske scene i Europa slog til lyd for folkeafstemning, hvad der har værdi i sig selv, mod EU's traktat og dermed faktisk mod det europæiske system med liberalt demokrati.
Jeg ville også gerne nævne noget af en meget personlig natur. For 25 år siden slog vi i Østeuropa til lyd for et Europa uden grænser mod diktatorer i vores land. I dag, i denne uge, er Europa virkelig blevet et kontinent uden grænser - Den Europæiske Union - i den symbolske, formelle og organisatoriske betydning. Det er et stort øjeblik for EU-landenes befolkninger.
Cristina Gutiérrez-Cortines
(ES) Hr. formand! Jeg vil gerne opfordre Rådet, det portugisiske formandskab og Kommissionen til at udvise ansvarlighed i forhold til jorddirektivet, der i øjeblikket behandles i Rådet.
Efter vidtrækkende forhandlinger har Parlamentet vedtaget et forslag, der er langt mere åbent, mindre bureaukratisk og meget mere fleksibelt end Kommissionens. Det blev vedtaget efter mange forhandlinger med 496 stemmer mod 161. Det var et budskab, vi sendte til Rådet om, at det ikke var i stand til at forhandle tilstrækkeligt i sidste uge.
Rådet og Kommissionen forstod ikke, at Parlamentet foreslog en ny måde at lovgive på i et Europa med 27 medlemmer, med forskellige lovgivningsmæssige udviklingsniveauer og erfaringer og forskellige bureaukratiske systemer. Vi er nødt til at lede efter nye måder at komme tættere på borgerne på. Løsningen er ikke at lovgive mindre, ikke en lovgivningsmæssig mørklægning, men derimod at finde flere åbne og fleksible løsninger som foreslået af Parlamentet.
Vi foreslog et dokument, der definerer det resultat, der skal opnås - som artikel 249 i traktaten siger - og til gengæld overlade det til medlemsstaterne at vælge form og metoder. Hvis Europa gerne vil gå forrest i forhold til klimaforandringer og miljøet, kan det ikke være afhængig af politikker, der bygger på offentlig regulering, beskatning og ophøjelse af miljøpolitikken til lov. Vi er nødt til at lære at forstå hinanden i frihed og fleksibilitet. Det er, hvad der forlanges af et ungt Europa.
José Sócrates
Hr. formand! Jeg vil lægge ud med at sige, at dette formandskab har tjent Europa og et proeuropæisk projekt. Det har ikke været et formandskab, der har gjort alle glade, men et formandskab, der har skilt vandene, fået ros fra dem, der går ind for Europa, men som også har måttet lytte til protester fra dem, der er imod Europa. Det er vi også stolte af. Dem, der buher af talerne, dem, der forsøger at forstyrre udøvelsen af demokratiet i parlamenter, behøver ikke undskylde, for vi har faktisk proklameret chartret om grundlæggende rettigheder, som værner om tolerance som en grundlæggende europæisk værdi, endda tolerance over for dem, der ikke forstår den demokratiske ånd og opførsel.
Dernæst vil jeg også gerne sige, at jeg ikke deler den ofte barnlige og umodne vision, som de mennesker har, der tror, at der findes en fuldstændig grundlæggende adskillelse mellem udenrigs- og indenrigspolitik. I mit land bliver det portugisiske formandskab taget meget alvorligt, og alle vores premierministre, mig selv inklusive, har været fornuftige nok til at betragte arbejdet med det som yderst vigtigt og en topprioritet hver gang, det er blevet Portugals tur til at have formandskabet, fordi det europæiske projekt også er et indenrigspolitisk spørgsmål for Portugal, det handler ikke kun om udlændinge og Europa. Nej, det vedrører os, portugiserne. Det er grunden til, at premierministrene altid har prioriteret handling i forhold til Europa og den europæiske dagsorden højt, fordi vi udmærket er klar over, at i forhold til europæiske anliggender forsvarer vi vores interesser gennem det europæiske projekt.
Ved De hvad? Jeg tilhører også et parti og lykkeligvis et land, hvor vi overholder Churchills regel: Vi kritiserer eller angriber aldrig vores egen regering i udlandet. Vi gemmer det, indtil vi kommer hjem, og så indhenter vi det forsømte, når regeringen er i stand til at forsvare sig. Det er mere loyalt. Det er sådan, vi opfører os i Portugal. Det er den værdige måde, den portugisiske tradition og den portugisiske politiske kultur kommer til udtryk på, når Portugal har formandskabet for EU.
Dernæst vil jeg gerne fremhæve en vigtig årsag til, at jeg mener, vi har gjort fremskridt i det forløbne år. Vi har gjort fremskridt. Hvis vi ser på Europa i starten af året og vi ser på Europa ved årets slutning, vil vi se, at vi har gjort fremskridt, og vi har også gjort fremskridt i forhold til de tre formandskabers fælles program, og det har hjulpet. Denne koordinering mellem de tre formandskaber, behørigt knyttet til Kommissionens program, har hjulpet Europa, og jeg mener, det er min pligt at fortælle Dem om min egen oplevelse. Jeg mener, at det har hjulpet mig meget og hjulpet at koordinere med det foregående formandskab. Jeg har altid sagt om Lissabontraktaten, at den skylder det foregående formandskab meget, Angela Merkels formandskab og hendes lederskab i forhold til at opnå et mandat, uden hvilket vi ikke vil have haft traktaten.
Nogle har spurgt: "Hvorfor Brasilien?" Det er nemt at svare på. Af samme årsag som vi har et strategisk partnerskab med Kina, Indien og Rusland, og det ville være en fejl ikke at have et med Brasilien, for man kommer ingen vegne i verden - det er en politisk selvfølge - man kommer ingen vegne i verden inden for miljø eller samhandel uden Brasilien. I dag er Brasilien en ny international partner af væsentlig og afgørende betydning, og det er grunden til, jeg vurderer, at EU's udenrigspolitik er bedre, mere sammenhængende og mere omfattende med et partnerskab med Brasilien.
Dernæst, vedholdenhed på Afrikatopmødet, det var der nogen, der nævnte, vedholdenhed. Det er nemlig det - vi var vedholdende. Jeg kan tydeligt huske for halvandet år siden, da vi talte om Afrikatopmødet, var der ingen, der helt troede, vi kunne få det til at lykkes. Alle pegede på vanskelighederne og forhindringerne, men vi var vedholdende, fordi vi altid følte, at det var det rigtige at gøre, at det ville være en fejltagelse ikke at gøre det, og vi følte altid, at der var en vilje til at gøre det på begge sider, og vi havde ret. Det er endnu en grund til, at topmødet var en succes.
Til syvende og sidst har dette formandskab bevæget Europa fremad, det var det, jeg gerne ville sige. Men vi har ikke kun bevæget os fremad, historien er ikke slut. Nej, historien er langtfra slut. Kun et lille skridt, jeg er udmærket klar over størrelsesforholdet, jeg er udmærket klar over, at politik er en uophørlig proces, og når én opgave er løst, er der en anden, der venter. Jeg er også godt klar over, at hvad angår migration, er vi nødt til at komme videre med det blå kort. Jeg er udmærket klar over, at vi er nødt til at komme videre med flexicurity. Jeg er udmærket klar over, at der er meget, der skal gøres, men vi er faktisk kommet videre inden for alle disse områder. Vi har ikke bevæget os baglæns, vi har ikke stået stille, vi har bevæget os fremad. Gennem de sidste 50 år har det europæiske projekt trods alt ikke bestået af andet end små, men bestemte skridt fremad. Det er grunden til, at jeg fortæller Dem dette, for jeg er helt overbevist om, at med det portugisiske formandskab har vi bevæget os fremad og gjort fremskridt, og det, vi gjorde, var til gavn for det europæiske projekt, intet andet, det europæiske projekt, som jeg sagde, for vi lod os altid styre af vores eget lands interesser, som forsvares gennem det europæiske projekt. Et land, der gerne vil dele sin suverænitet med de andre og gerne vil deltage i det helt usædvanlige eventyr, det er at se 27 lande dele deres suverænitet på områder, der for 20 år siden blev betragtet som hørende under den nationale sikkerhed. Den delte suverænitet er et eksempel for verden på samarbejde for fred, for udvikling, og dét er det europæiske eventyr. Jeg føler mig beæret over at have ydet et lille bidrag, og jeg ville bare gerne efterlade Dem med den stolthed, portugiserne føler over det. Mit land har altid været proeuropæisk. Portugiserne er meget proeuropæiske. De tror på Europa, og ligesom mig og mange af Dem blev de også frustrerede over, at Europa havde stået i stampe i tre år. De ønskede at få løst hårdknuden, de ønskede at komme videre. Vi er kommet videre, og hvad vigtigere er, vi gjorde det med en traktat, der er opkaldt efter vores hovedstad. Jeg ville også fortælle Dem, hvor stolt og beæret mit land føler sig over at have haft lejlighed til at tjene Europa gennem de sidste seks måneder.
José Manuel Barroso
Hr. formand, mine damer og herrer! For at runde en meget interessant forhandling af vil jeg gerne meget hurtigt trække et punkt frem, som premierminister Sócrates også lige har nævnt, og som jeg mener, er en vigtig lektie for fremtiden.
Jeg synes, det er berettiget og rimeligt - jeg har allerede gjort det, og ikke kun for at være høflig - at ønske det portugisiske formandskab hjertelig tillykke med dets arbejde. Formandskabet havde imidlertid også den anstændighed at dele æren for denne succes med de andre institutioner og endda med andre formandskaber, først og fremmest det tyske formandskab, og med den kendsgerning, at vi allerede har samarbejdet med det næste, det slovenske formandskab. Efter min mening er det vigtigt at reflektere over disse konklusioner fra rådsformanden, Portugals premierminister, for som fru Doyle med rette sagde, skal traktaten stadig ratificeres.
Vi må ikke splitte den europæiske lejr. Her i Parlamentet har vi flere forskellige politiske familier, men efter at have hørt nogle taler fik jeg det indtryk, at visse personer tror, at vi nu kan polarisere den europæiske debat igen. Det er naturligt og berettiget, at der gives udtryk for forskellige ruter for Europas fremtid, og at de forskellige politiske familier fremsætter forslag, der tit er i modstrid med hinanden. Det, der for mig virker som en alvorlig fejltagelse, som jeg ærlig talt ville ønske, at ingen begår igen, ville være at begynde at angribe Bruxelles igen, eller angribe Kommissionen, eller gribe til letkøbt kritik af de europæiske institutioner. Det ville være en meget alvorlig fejltagelse.
De forskellige politiske familier, de forskellige institutioner, skal fremlægge deres forslag, men de skal udvise tilstrækkelig intelligens og politisk strategisk sans til ikke at splitte den europæiske lejr, især ikke falsk. Som den portugisiske premierminister, rådsformanden, med rette sagde, er der en tid og et sted for alting, der er det nationale sted og det europæiske sted. Hvis vi nu splitter den proeuropæiske lejr, som strækker sig fra venstre til højre hen over midten, men som oprigtigt går ind for europæisk fremskridt, ville det efter min mening være en meget alvorlig fejltagelse. Det siger jeg med den autoritet, en kommissionsformand har, når han altid har forsøgt at gøre en moderne dagsorden forenelig med europæisk konkurrencedygtighed som et socialt kald, endda har forsøgt at rette fejltagelser, der blev begået tidligere, ikke af min Kommission, og gennem loyalt samarbejde med Rådet og Parlamentet har bestræbt sig på at skabe ny konsensus til gavn for Europa. Det var det, jeg gerne ville sige her ved juletid som svar på de taler, der udviste noget mindre juleånd, sige, at vi i Kommissionen fortsat vil være fuldt ud engageret i vores arbejde og bestræbe os på at fuldføre det, der har været et helt usædvanligt projekt, som efter det portugisiske formandskabs indsats - og jeg gratulerer endnu en gang premierminister Sócrates og hele hans team - er i en meget bedre forfatning, end vi har oplevet i lang tid.
Sandheden er, at når vi tænker på, hvor Europa er i dag, og hvor det var for to eller tre år siden, så gør vi ret i at være fortrøstningsfulde, og jeg vil derfor ønske Dem alle et fortrinligt 2008, fuldt af fremgang for Dem alle hver især såvel som for Europa.
Formanden
Hr. formand for Kommissionen! Også en stor tak til Dem for Deres arbejde. Jeg vil også gerne sige en enkelt ting. Vi har med rette gratuleret det portugisiske formandskab, vi har rost Kommissionen, men uden Parlamentet ville denne traktat ikke engang være på bordet mere, og derfor har vi også grund til at være stolte over, at vi altid har holdt kursen med et overvejende flertal i Parlamentet.
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæring (artikel 142)
Richard Corbett  
skriftlig. - (EN) Underskrivelsen af reformtraktaten var højdepunktet af det portugisiske rådsformandskab, og nyheden om, at det ungarske parlament allerede har ratificeret den (på trods af, at det endnu ikke kan drage fordel af Europa-Parlamentets holdninger til den, eftersom vi stemmer i februar), hilses velkommen.
Der er fremført megen kritik af Gordon Browns sene ankomst til underskrivelsesceremonien, hvilket nogle tolker som uvilje. Faktisk kan det ses som det stik modsatte. På trods af kalenderproblemet (med hans første fremmøde som premierminister i underhusets forbindelsesudvalg), der gjorde det umuligt at nå frem til ceremonien i tide, insisterede han alligevel på selv at tage af sted for at underskrive traktaten i stedet for bare at overlade det til David Miliband, hvilket han sagtens kunne have gjort.
Ilda Figueiredo  
I denne forhandling om det portugisiske formandskab lagde rådsformanden særlig vægt på den traktat, der overtager essensen af den såkaldte EU-forfatning, som han ønsker at associere navnet Lissabon med.
Desværre har det ikke været et godt formandskab for arbejdstagerne og de fattige i EU.
Man kan ikke være tilfreds, når man ved, at det er lykkedes for det portugisiske formandskab at styrke den neoliberale kurs med endnu friere konkurrence, så erhvervs- og finanskoncerner kan påtvinge os deres betingelser og trives på ruinerne af mikrovirksomheder og SMV'er og privatiseringen af offentlige tjenesteydelser, så de kan benytte deres fortolkning af flexicurity som et reelt våben til at udnytte enhver, der arbejder, og derved videreføre den voksende neoliberale anvendelse af Lissabontraktaten i praksis.
Som det fremgik af forhandlingen, vil de europæiske magthavere forsøge at konsolidere og udvide deres magt ved at prøve at omgå den ret, alle landenes befolkninger har, til at give udtryk for deres holdning til traktaten i en folkeafstemning efter en demokratisk debat om indholdet af den tekst, der skal underskrives. Propagandakampagnen er under forberedelse af magthaverne og magteliten, som i de forskellige lande støtter højreorienterede politikker i et forsøg på at undgå folkeafstemninger, bortset fra i Irland, hvor det er obligatorisk.
Zita Pleštinská  
I anledning af afslutningen på det portugisiske formandskab vil jeg gerne udtrykke min tilfredshed med, at de indre grænser i Schengenområdet fra den 21. december 2007 vil høre fortiden til.
Hr. premierminister Sócrates! Jeg vil gerne udtrykke min påskønnelse af og tak for Deres personlige engagement og Portugals faste standpunkt i kampen for at gøre fri bevægelighed for personer, en af EU's fire grundlæggende friheder, til en realitet for borgere i ni medlemsstater, herunder min egen, Slovakiet, inden udløbet af den planlagte frist.
Vejen til denne længe ventede frihed inden for EU har ikke været let, og ved flere lejligheder så det ud, som om hele projektet var gået i hårdknude. For et år siden var der ikke meget at fejre, da Kommissionen på daværende tidspunkt anbefalede, at datoen for udvidelsen af det grænseløse område skulle udskydes til 2009. Denne forsinkelse skyldtes vanskeligheder med forberedelsen af SIS II, der er beregnet til at forøge potentialet af det nuværende SIS og muliggøre udvidelsen af det til det østlige EU.
Adskillige medlemsstater ønskede ikke at finde en løsning, men de portugisiske repræsentanter tøvede ikke. Kort efter de første krisetegn vakte vedtagelsen af den elegante SISone4all-løsning, foreslået af portugiserne, et lille håb om, at den længe ventede udvidelse af Schengen måske ville finde sted.
Takket være den konstruktive tilgang og den efterfølgende beslutsomhed fra det portugisiske formandskabs side i år kan vi fejre jul uden paskontrol.
