Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Harbour
Hr. formand, dette vedrører protokollen i forbindelse med omdelingen af den rapport, hr. Kinnock har lovet som svar på mit mundtlige spørgsmål fra i mandags, som blev rejst her i salen i går eftermiddags. Jeg vil gerne bekræfte, at denne rapport er tilgængelig. Jeg har modtaget den med e-mail fra hr. Kinnocks kontor, men så vidt jeg kan se, er den endnu ikke officielt omdelt til medlemmerne. Jeg ved, at hr. Kinnock er meget opsat på, at vi alle skal have den hurtigst muligt, så må jeg endnu en gang bede Dem sørge for, at den bliver omdelt?
I samme forbindelse vil jeg gerne spørge Dem, hr. formand, om vi kan få en rapport svarende til Kommissionens statusrapport om personalereformerne vedrørende det arbejde, der pågår med Parlamentets personale. Vi befinder os nu i en situation, hvor vi ved mindre om status for personalereformerne her i Parlamentet, end vi gør om reformerne i Kommissionen. Må jeg bede Dem drøfte dette med Deres kolleger og sørge for, at der udarbejdes en udtalelse og en rapport til Parlamentet hurtigst muligt om status for disse vigtige reformer, som fik Parlamentets helhjertede støtte, da det godkendte min rapport sidste år?

Formanden
Til Deres første spørgsmål kan jeg sige, at jeg var her, da formanden forsikrede Dem om, at hr. Kinnocks rapport ville blive omdelt. Jeg vil bede tjenestegrenene sørge for, at det sker.
Til Deres andet spørgsmål kan jeg sige, at Parlamentets formandskab mødes i aften. Desværre kan jeg ikke selv være til stede, men jeg vil anmode om, at dette bliver taget op af formandskabet i aften.
(Protokollen godkendtes)

Echelon
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0264/2001) af Gerhard Schmid for Det Midlertidige Udvalg om Echelon-aflytningssystemet om eksistensen af et globalt system til aflytning af privat og økonomisk kommunikation (Echelon-aflytningssystemet) (2001/2098(INI)).

Schmid, Gerhard
Hr. formand, mine damer og herrer, for godt et år siden nedsatte Europa-Parlamentet et særudvalg, der skulle opklare, om der eksisterer et system til aflytning af kommunikation, som drives af den amerikanske efterretningstjeneste som ansvarlig, og som har følgende egenskaber: Det arbejder globalt, og med dette system kan enhver telefonsamtale, enhver telefax og enhver e-mail i Europa aflyttes og aflæses. Det drives af en gruppe af stater, som også Det Forenede Kongerige tilhører, altså en medlemsstat i EU, og det er siden slutningen af den kolde krig især blevet anvendt til økonomisk spionage. Det påstås, at dette system har kodenavnet Echelon.
Dette, hr. formand, var en vanskelig opklaringsopgave, fordi Europa-Parlamentet ikke - og det under ingen omstændigheder - har indsigt i akterne hos EU-medlemsstaternes efterretningstjenester og da slet ikke har adgang til detailinformationer om amerikanske tjenesters virke. Alligevel kan vi efter et års omhyggeligt opklaringsarbejde meddele plenarforsamlingen følgende uden nogen tvivl. For det første eksisterer der ikke noget aflytningssystem, som drives af efterretningstjenester, ligegyldigt i hvilken stat, et system, hvormed enhver kommunikation i Europa kan aflyttes. Denne påstand må henvises til området for kreativ journalistik! Påstanden bliver heller ikke mere realistisk ved, at den desværre genfindes i en undersøgelse, som Europa-Parlamentet har sat i værk, og hvor der dermed er givet en slags kvalitetsstempel.
Det handler i sådan en situation ikke om, hvad man tror. Telekommunikation adlyder fysikkens love, og hvor der ikke er adgang til kommunikationsmedierne, kan man heller ikke aflytte, og der findes ingen magisk særfysik for efterretningstjenester! Men for det andet findes der derimod helt klart et aflytningssystem, som har følgende egenskaber: Det arbejder globalt og realiseres med et aflytningsforbund af såkaldte UK-USA-stater - det er USA, Det Forenede Kongerige, Canada, Australien og New Zealand. Dette er ikke nogen tilfældig sammenblanding, dette aflytningsforbund har sine historiske rødder i Anden Verdenskrig. Det har hovedsageligt kun adgang til interkontinental kommunikation, der enten formidles via kommunikationssatellitter eller føres via undervandskabler, som munder ud i ovennævnte lande.
Kommunikationen inden for Europa er derfor næppe berørt heraf, men det er til gengæld kommunikationen i f.eks. de afrikanske stater, i de arabiske stater og i Latinamerika. Hvad ambassaderne kan aflytte af teletrafik i deres nærområde, ved vi ikke, men det er klart, at det i den forbindelse ikke handler om den største andel af aflytningsvirksomheden. I modsætning til politiets aflytningsoperationer, der altid retter sig mod en person eller en klart defineret gruppe af personer, arbejder det aflytningssystem, vi har med at gøre, anderledes. Det opfanger enhver kommunikation, som det har adgang til, og overfører det til en computersøgemaskine. Denne maskine filtrerer kommunikationen i overensstemmelse med et katalog over søgetermer, som er interessante for efterretningstjenester. Systemet arbejder altså som en støvsuger, og efterretningstjenesterne indstiller filteret. Teknisk kalder man det strategisk telekommunikationsovervågning.
Søgemaskinen kan registrere telefonnumre, stemmer fra topmål, indholdet i e-mails og i maskinskrevne telefaxmeddelelser. Håndskrevne telefaxmeddelelser eller talte beskeder kan med det nuværende tekniske niveau ikke registreres med denne søgemaskine i nær fremtid og er derfor heller ikke tilgængelige for en efterretningsmæssig analyse. Ellers får vi bemærkninger om, at systemet har kodenavnet Echelon. Men det er ligegyldigt, hvad det hedder. Det kan også hedde troldmand, for os er det vigtigt, hvad det gør!
Det er resultaterne, og jeg vil gerne tilføje, at det ikke bare er noget, vi påstår. Vi kan bevise det med en kæde af indicier, der er så stærke, at de ville kunne holde stand ved en nævningedomstol. Den, der ønsker at vide mere, kommer ikke uden om at læse betænkningen. Her skal det blot være tilstrækkeligt med en bemærkning: Hvis vi havde skrevet noget forkert, kan De roligt regne med, at efterretningstjenesterne fra de omtalte stater havde parteret os offentligt og med nydelse! Men det har de ikke gjort, og det taler for sig selv.
Hvordan analyserer vi disse resultater? En målestok for analysen må for det første være: Hvad laver vores egne tjenester egentlig? Det er ikke den eneste målestok, men det er også en målestok, hvis man vil diskutere ærligt. De fleste efterretningstjenester i størstedelen af EU-staterne anvender strategisk telekommunikationsovervågning.
Det er kun Belgien, Grækenland, Irland, Østrig, Portugal og Luxembourg, der ikke bruger denne teknik.
For det andet spiller anvendelsesformålet naturligvis også en rolle ved analysen. Hvis det handler om bekæmpelse af international organiseret kriminalitet, narkotikahandel, menneskehandel, våbenhandel, terrorisme, spredning af kernevåben, overholdelse af embargoer eller spørgsmål om national sikkerhed, kan man ikke indvende noget mod formålet som sådant. Hvis virksomheder udspioneres hermed for at skabe fordele for ens eget erhvervsliv, så skal det analyseres anderledes.
Men for det tredje helliger målet ikke midlet. Det handler altså ikke kun om formålet, for enhver aflytning, hver enkelt sag krænker privatsfæren. I den forbindelse handler det ikke om et mængdeproblem. Menneskerettigheder er individuelle rettigheder, ikke et spørgsmål om statistik. Det er kun tilladt at krænke privatsfæren på denne måde under bestemte forudsætninger. Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol er klokkeklar i sin retspraksis, hvad det angår. Disse forudsætninger lyder i korte træk således: Et indgreb skal have et lovmæssigt grundlag, det må ikke være vilkårligt. Der skal altså finde en afvejning sted mellem en krænkelse af privatsfæren og det formål, det handler om. Det skal være forudsigeligt, det vil sige, at borgerne skal vide, at der findes et sådant system. Og aflytning må kun bruges, hvis der ikke er nogen anden mulighed. Det er altså en ultima ratio. Her i Parlamentet er der kolleger, der siger, at når det handler om strafforfølgelse, når politiet gør det på baggrund af en dommerkendelse, er det i orden. Hos efterretningstjenester siger de, at det er en krænkelse af menneskerettighederne. Jeg har stor forståelse for det, når nogen siger, at de rent politisk ikke ønsker, at tjenester gør det. Det kan jeg fuldt ud forstå. Det er ikke min holdning, men det kan jeg fuldt ud forstå. Men når nogen siger, at det er ulovligt, tager vedkommende ikke Menneskerettighedsdomstolens retspraksis med i betragtning.
Økonomisk spionage er helt sikkert ikke noget tilladt formål. Nu beskæftiger alle efterretningstjenester sig også med økonomiske forhold, f.eks. med udviklingen på de finansielle markeder eller på råstofmarkederne. I denne forstand driver de fleste efterretningstjenester økonomisk spionage. Det er heller ikke det punkt, der bliver kritiseret. Problemet opstår, når det ikke er generelle forhold, der opklares, men derimod detaljer fra industrien i ens eget land, der lækkes, således at den får en konkurrencefordel.
Mellem EU-stater ville en sådan optræden i øvrigt ikke være forenelig med EU-retten, fordi det er en slags forbudt statsstøtte. På internationalt plan er det mere end en uvenlig handling, og mellem allierede er det en skandale! I øvrigt er aflytning ikke metoden til udvælgelse ved økonomisk spionage, det gør man som regel med de klassiske midler. Men der er enkelte tilfælde, hvor dette instrument kan anvendes med succes.
Nu var det især USA, der var i kritikkens søgelys. USA har altid afvist, at landet giver efterretningsmæssig viden direkte videre til amerikanske firmaer. USA har dog indrømmet, at landet i detaljer aflytter, når det handler om internationalt udbudte storordrer. Argumentet og retfærdiggørelsen i den forbindelse har lydt, at de europæiske firmaer jo arbejdede med bestikkelse, og det måtte man forsvare sig mod.
Denne optræden skal der - jeg siger det meget høfligt og forsigtigt nu - sættes spørgsmålstegn ved. For det første ved vi, at amerikanske firmaer også arbejder med bestikkelse. I den korruptionsanalyse, der foreligger globalt, ligger de i centrum for bestikkelsesaktiviteterne.
For det andet er noget sådant i mellemtiden blevet forbudt ved konvention inden for OECD, og medlemsstaterne i EU har gennemført dette i national lovgivning. Når USA alligevel holder fast ved en næveret med cowboymentalitet, kan det ikke forenes med den idé, at sådanne forhold reguleres gennem internationale juridiske aftaler.

Når det for det tredje er sådan, at de amerikanske tjenester ikke driver økonomisk spionage i detaljer, hvorfor er der så ikke nogen lov i USA, som forbyder tjenesterne? Hvorfor ikke?
Det egentlige politiske problem er i grunden, at folk i den offentlige debat i Europa tiltror USA sådan noget. Det politiske problem er en afgrundsdyb mistillid, som bliver almindelig kendt dér. Den skal ud af verden!
Vi har udarbejdet en række forslag, også hvad angår kontrollen af tjenesterne hos os samt en kodeks mellem EU-staterne og lign. Men til sidst lander vi ved et enkelt hovedproblem. Beskyttelsen af privatsfæren garanteres ved nationalstaternes lovgivninger. Kommunikationen bliver dog i stigende grad international. Der er ingen verdensstat, som beskytter den. Vi skal udarbejde internationale juridiske aftaler, så vi - det er et af de mange problemer med globaliseringen - også opnår beskyttelse af privatsfæren på det område.
Ellers bliver der ved med at være det problem, jeg anførte i begyndelsen af min betænkning. Det er en latinsk sætning, der siger: Sed quis custodiet ipsos custodes, som betyder: Hvem overvåger så vogterne? Det er det vedvarende problem!
(Bifald)

Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, formandskabet har med interesse modtaget Parlamentets initiativbetænkning om aflytningssystemet Echelon og vil lytte meget opmærksomt til forhandlingen herom. Jeg glæder mig over Parlamentets grundige undersøgelse af denne sag. Initiativet er i overensstemmelse med lovgivende forsamlingers traditionelle demokratiske kontrolopgaver. Mange EU-borgeres bekymring over dette system gengives i initiativet.
Jeg vil i øvrigt gerne henlede opmærksomheden på, at formandskabet under Deres arbejde med dette hele tiden har vist, at det er villigt til loyalt at samarbejde med Parlamentet. Både det portugisiske, franske og svenske formandskab har taget imod Parlamentets invitation til at redegøre for Rådets holdning i denne sag, både på plenarmøderne og møderne i Det Midlertidige Udvalg.
Derfor er jeg til stede i dag ved behandlingen af betænkningen og beslutningsforslaget fra Det Midlertidige Udvalg, og jeg vil gerne udtrykke min sympati for Parlamentets bekymring i nærværende sag, og De ved, at sympati på græsk, for også at henvise til de gamle sprog, betyder "medfølelse".
At de parlamentariske organer i mit eget land også har fokuseret på aflytning af kommunikation - hvilket de to belgiske parlamentariske rapporter, som Schmid fik tilsendt, og som er nævnt i hans betænkning, vidner om - styrker mig i min overbevisning om, at det er et indviklet, men vigtigt politisk problem.
Jeg håber, at De ikke desto mindre vil have forståelse for, at jeg som rådsformand må begrænse mit svar til de aspekter, som vedrører Rådet eller Unionens institutioner generelt. Det er ikke min opgave at reagere på vegne af eller over for individuelle medlemsstater.
De grundlæggende principper, som bør finde anvendelse på ethvert system til aflytning af kommunikation, er velkendte. I artikel 8 i den europæiske menneskerettighedskonvention, som kræves respekteret af EU i medfør af artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union, bestemmes det, at enhver har ret til respekt for sit privatliv. Endvidere bestemmes det i samme artikel, hvilket også bekræftes af Domstolens retspraksis, at ingen offentlig myndighed kan gøre indgreb i udøvelsen af denne ret, medmindre det sker i overensstemmelse med loven og er nødvendigt for at sikre de i den pågældende artikel nævnte hensyn og i øvrigt sker under iagttagelse af proportionalitetsprincippet.
Med henvisning til føromtalte principper, fastslog Rådet (retlige og indre anliggender) på sit møde den 29.-30. maj 2000 i forbindelse med drøftelserne om Echelon-systemet, at Rådet fortsat henholder sig til respekten for de grundlæggende rettigheder og personlige frihedsrettigheder. Rådet understregede endvidere, at et system til aflytning af telekommunikation kan være et vigtigt redskab til bekæmpelse af kriminalitet og til beskyttelse af den nationale sikkerhed, men det må under ingen omstændigheder anvendes med det formål at opnå kommercielle fordele. De omtalte principper kommer ligeledes til udtryk i konvention af 29. maj 2000, konventionen om gensidig retshjælp i straffesager mellem EU's medlemsstater. Ved artikel 20 i denne konvention fastsættes således de betingelser, som skal være opfyldt ved aflytning af telekommunikation inden for rammerne af medlemsstaternes samarbejde i straffesager.
(FR) Respekt for privatlivet er ligeledes en af de rettigheder, der er omfattet af EU's charter om grundlæggende rettigheder, som blev vedtaget i Nice i december 2000. Ved artikel 7 i det omhandlede charter bestemmes det således, at enhver har ret til respekt for sit privatliv og familieliv, sit hjem og sin kommunikation. Rådet vil naturligvis sikre, at disse bestemmelser fuldt ud efterleves.
Det bemærkes, at Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger vidner om, at alle Fællesskabets institutioner ønsker at beskytte personer mod misbrug af personoplysninger.
(NL) Retten til respekt for privatlivets fred og beskyttelsen af oplysninger er tæt knyttet til hinanden. Vi ved desuden, at en effektiv beskyttelse af personoplysninger på grund af den vedvarende teknologiske udvikling ikke kan begrænses til Unionens grænser, men må udvides på verdensplan. Unionen forsøger derfor at fremme en dialog med tredjelande i den henseende og en transatlantisk dialog med USA og Canada. Et første ekspertmøde om lovsystemer til beskyttelse af oplysninger har allerede fundet sted i maj i Bruxelles under det svenske formandskab.
På et møde for justits- og indenrigsanliggender med højtstående amerikanske embedsmænd den 17. juli i år erkendte både formandskabet og den transatlantiske partner nødvendigheden af at indgå en aftale inden for dette område. Et andet møde skal finde sted under det belgiske formandskab, denne gang på USA's initiativ, for at skabe grundlaget for fremtidige aftaler.
Parlamentet har med Schmid-betænkningen fra Det Midlertidige Udvalg om Echelon i høj grad og på et højt niveau bidraget til debatten inden for Unionen, og derfor udgør Parlamentet og Schmid-betænkningen grundlaget for en større bevidstgørelse omkring denne problematik. Rådet og formandskabet, begge inden for deres beføjelser, vil sætte alt i værk for at sikre respekten for privatlivets fred og beskyttelsen af personoplysninger både i og uden for Unionen.
Den elektroniske kommunikation vil tiltage fremover. Kommunikation er pr. definition af privat karakter, og fortroligheden skal sikres. Det ville derfor af principielle grunde være helt uacceptabelt at aflytte uden meget legitime grunde, og uden at aflytterne underkastes nogen form for demokratisk kontrol.
Det belgiske formandskab sætter netværkers og oplysningers sikkerhed højt. Denne politik bygger især på Kommissionens meddelelse KOM (2001) 298, som på den ene side fokuserer på nødvendigheden af at bekæmpe cyber-kriminaliteten og på den anden side understreger nødvendigheden af at beskytte oplysninger inden for telekommunikationsområdet.
Meddelelsen i dag baner vej for nye tanker, og det belgiske formandskab har til hensigt at fortsætte ad denne vej. Vi ønsker først og fremmest at gøre fremskridt ved udarbejdelsen af et alarm- og informationssystem, som skal imødegå de risici, som er knyttet til datavendelse. Mere konkret vil formandskabet sørge for, at Rådets (telekommunikation) møde den 15. oktober i år resulterer i en klar fælles målsætning. Det skal gøre Rådet (telekommunikation) i stand til på mødet i december at fastsætte en færdig handlingsplan og et tidsskema om e-sikkerhed. Vi har desuden til hensigt at undersøge medlemsstaternes fremskridt med hensyn til systemsikkerhed nærmere inden for rammerne af gennemførelsen af handlingsplanen eEurope 2002. Der er taget forskellige initiativer i medlemsstaterne til at anspore borgerne og virksomhederne til at anvende sikkert datamateriale. I øvrigt burde det sjette rammeprogram om forskning, som i øjeblikket behandles i Rådet, understrege alle de aspekter, som er knyttet til netværkenes og informationstrafikkens sikkerhed.
(FR) Revurdering af lovgivningen om telekommunikation omfatter også bestemmelser, som sikrer ajourføring af fællesskabsretten, især når det gælder beskyttelsen af personoplysninger og beskyttelsen af privatlivet.
Europa-Parlamentet får meget snart forelagt en tekst om dette vigtige emne til førstebehandling. Teksten indeholder bl.a. generelle bestemmelser om sikring af telekommunikationshemmeligheden og det generelle princip om sletning af data om en sådan kommunikation (trafik, lokalisering).
Det generelle princip kan naturligvis fraviges, idet myndigheder med ansvar for den offentlige sikkerhed og bekæmpelse af kriminalitet i konkrete tilfælde kan kræve adgang til sådanne data. Der er, som det vil være Europa-Parlamentet bekendt, endnu ikke truffet afgørelse om, hvor længe sådanne data må opbevares.
Afslutningsvis vil jeg ganske kort omtale spørgsmålet om efterretningsvirksomhed. I erklæringen om den militære kapacitet, der indgår som bilag til konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Nice, bekræftede medlemsstaterne, at der var behov for en betydelig indsats på efterretningsområdet for at sikre, at EU fremover råder over flere oplysninger af strategisk art.
Europa-Parlamentets beslutningsforslag understreger behovet for demokratisk kontrol med den efterretningsvirksomhed, der udvikles inden for EU. Der er tale om et generelt princip, alle må tilslutte sig. Konkret og aktuelt finder formandskabet, at det, såfremt en sådan efterretningskapacitet udvikles inden for EU, vil være nødvendigt at undersøge, hvilke foranstaltninger der skal iværksættes for at sikre den demokratiske kontrol med de pågældende aktiviteter. Sådanne foranstaltninger må selvsagt tage hensyn til de særlige omstændigheder, der kendetegner efterretningsområdet, hvor hemmeligholdelse af de indsamlede oplysninger er en forudsætning for et effektivt system.
Hr. formand, sammenfattende vil jeg gerne endnu en gang komplimentere ordføreren for den fremragende indsats. Jeg glæder mig til at overvære Europa-Parlamentets forhandling.

Von Boetticher
Hr. formand, kære kolleger, da jeg for nylig skulle forklare, hvad Echelon-udvalgets opgave går ud på, angav jeg følgende eksempel, idet jeg sagde: Forestil dig, at du er kriminalkommissær. Der kommer forskellige personer til dig og fortæller om et bombeangreb udført af fem gerningsmænd. På det angivne gerningssted befinder der sig to mulige ofre, men disse tier. Også de fem mistænkte tier. Desværre mangler våbnet også, og handlingsforløbet er ukendt. Altså en temmelig kompliceret sag.
Således fortalte journalister os i starten, at der findes et globalt aflytningssystem, kaldet Echelon, og at dette system drives af USA, Storbritannien, Canada, Australien og New Zealand og kan aflytte og analysere global kommunikation via telefon, telefax og e-mail. Endvidere fortalte de, at borgere, virksomheder og institutioner systematisk vil blive overvåget. Hvad er der tilbage nu efter et års opklaringsarbejde? Som kriminalkommissær ville jeg sige, at de fem mistænkte faktisk var på gerningsstedet, og at våbnet ikke var nogen bombe, men derimod kun et præcisionsgevær. Alle tilstedeværende kan betjene dette gevær, men indicierne peger på kun én gerningsmand, som har optrådt kriminelt. Ofrene har givet os tip med henblik på opklaringen, men er ikke parate til at afgive forklaring for retten, og det er desværre ikke tilstrækkeligt til en domfældelse. Men det er nødvendigt at overvåge de mistænkte og træffe forsigtighedsforanstaltninger.
Det betyder kort og godt, at der er et samarbejde mellem de nævnte stater i forbindelse med spionagesystemet. Navnet spiller ikke nogen rolle i den forbindelse, men lad os bare kalde det Echelon. Dette system kan imidlertid kun aflytte satellitbaseret civil kommunikation via Intelsat-satellitter. Men via disse satellitter føres kun en lille del af den globale telekommunikation og en endnu mindre del af de private samtaler. Efterretningsaktiviteter af denne type blev også tolereret internationalt, så længe det var nødvendigt for at pleje internationale sikkerhedsinteresser. Indicier peger imidlertid nu på, at USA også bruger disse opfangede data til andre formål end til forsvar af nationale regeringsinteresser. De amerikanske tjenester har således indrømmet, at de aflytter europæiske virksomheder, der byder på udenlandske storordrer, angiveligt fordi disse arbejder med bestikkelse. De hemmelige protokoller videregives derefter til de amerikanske ambassader, således at den ansvarlige ambassadør kan påvirke de ordregivende regeringer mod disse angivelige bestikkelsesforsøg. Samtidig er der et advocacy center i USA's handelsministerium, som via ambassaderne opretholder et globalt netværk, som udelukkende har til opgave at støtte amerikanske virksomheder i at opnå storordrer. Mistanken om ulovlig konkurrencespionage fra USA's side er indlysende. Desværre tier de berørte firmaer af frygt for, at deres image skal lide skade.
Jeg vil gerne takke ordføreren og hans team her på stedet for, at de ikke er bukket under for De Grønnes fristelser og heller ikke for fristelsen fra venstre side i salen til at skrive en sammensværgelsesroman. Ordførerens betænkning er seriøs, sagligt funderet og kalder beviser og indicier ved rette navn uden at være fordømmende. Konklusionerne går muligvis ikke vidt nok for en og anden, men de udtømmer de retlige muligheder, vi har. Beskyttelse mod ulovlige, ikke-europæiske efterretningsaktiviteter kan kun opnås på globalt niveau. Hvad angår vores eget ansvarsområde, skal vi især lukke hullerne i Kommissionen, når det vedrører efterretningsbeskyttelse. I Kommissionen befinder man sig, i modsætning til i Rådet eller Centralbanken, på middelalderniveau rent data- og efterretningsbeskyttelsesteknisk. De farer, der udgår fra det ikke-europæiske udland, er hidtil helt klart blevet fuldstændigt undervurderet. Det ansvarlige udvalg opfordres derfor til en initiativbetænkning. Vores britiske venner opfordres i betragtning af deres europæiske tilhørsforhold til at kontrollere amerikansk spionagevirksomhed, som foregår på deres jord mod europæiske mål, på en effektiv måde og i henhold til retsstatsprincippet, i modsat fald krænker de europæisk databeskyttelsesret.
Endnu en gang hjertelig tak til ordføreren for samarbejdet. Jeg er sikker på, at denne betænkning vil få overvældende flertal her i Parlamentet!

Wiersma
Hr. formand, for mere end et år siden påbegyndte Det Midlertidige Udvalg om Echelon og andre systemer til omfattende aflytning sit arbejde. Der var dengang stor tvivl om, hvorvidt dette udvalg ville være i stand til at løse den opgave, som det fik af Parlamentet, inden for den fastsatte periode. Min gruppefælle Gerhard Schmid har netop præsenteret betænkningen med resultaterne af dette midlertidige udvalgs arbejde. På vegne af min gruppe vil jeg gerne lykønske ordføreren, men endvidere udvalgets formand, hr. Coelho, med det arbejde, som de har udført i det forløbne år. I betænkningen er der for første gang givet bevis på, at Echelon eksisterer, et system baseret på fem landes samarbejde om verdensomspændende aflytning og overvågning af international telefon- og meddelelsestrafik. Det angives endvidere, at også andre lande, herunder de fleste EU-medlemsstater, anvender systemer til aflytning af den internationale telekommunikationstrafik.
Samtidig gøres der i betænkningen op med myten om, at alle telefonsamtaler aflyttes, og alle fax- og e-mailmeddelelser kan aflæses via Echelon og sammenlignelige systemer. Det er teknisk umuligt, og det drejer sig i de fleste lande om demokratier, som sætter klare grænser for efterretningstjenesternes aktiviteter, i hvert fald med hensyn til deres egne borgere. Især ved hjælp af oplysninger, som i løbet af Echelon-udvalgets undersøgelse blev offentliggjort af den nederlandske og tyske regering, ved vi, at systemer til aflytning af international telekommunikation især anvendes som hjælpemiddel til bekæmpelsen af international terrorisme, menneskehandel, narkotikahandel, ulovlig våbenhandel og til opretholdelsen af internationale embargoer. Det er der ingen, der har noget imod, hvis det finder sted med en god demokratisk og politisk kontrol, og hvis de internationale og nationale regler om beskyttelse af borgernes privatliv sikres.
Den unødvendige hemmeligholdelse, efterretningstjenesternes luskede opførsel og mange regeringers manglende åbenhed forhindrer, at systemer til aflytning af international telekommunikation kan anvendes på en mere gennemskuelig måde. Klare og bindende regler til beskyttelse af alle europæiske borgeres privatliv i alle EU-lande skal være en integreret del af de grundlæggende rettigheder, sådan som de er fastsat i chartret. I den forbindelse skal der sørges for, at de i de fleste lande gældende strenge regler for aflytning af egne borgere finder anvendelse på alle EU-borgere inden for den nærmeste fremtid.
Effektiv demokratisk og politisk kontrol med efterretningstjenesternes aktiviteter og dermed også med aflytningen af international telefontrafik er en uundværlig del af alle staters ret til at forsvare sig imod angreb udefra på borgernes eller den demokratiske strukturs sikkerhed.
Det er nødvendigt med et kulturomslag. Det er uundgåeligt, at en række aspekter af efterretningstjenesternes arbejde skal være hemmeligt, men der er meget, som godt kan tåle at komme ud i offentlighedens og demokratiets lys. Kun lande, som over for deres borgere forholder sig til deres efterretningstjenester på en åben og ærlig måde, vil være i stand til at gennemføre det nødvendige samarbejde på europæisk plan og oprettelsen af en europæisk efterretningskapacitet inden for rammerne af en effektiv fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
I den forbindelse skal efterretningstjenesternes traditionelle mistillid til udenforstående og den ligeledes traditionelle prioritering af nationale interesser ændres til et samarbejde, hvorved aftalen mellem Det Forenede Kongerige og USA, som er grundlaget for Echelon, helt forsvinder. Ikke kun fordi det på topmødet i Helsinki blev aftalt, at der skal oprettes en europæisk efterretningstjeneste som en del af en europæisk interventionsmagt, men især fordi bekæmpelsen af f.eks. international terrorisme og menneskehandel er en fælles europæisk opgave.
Hertil har jeg en vigtig bemærkning. Et forstærket europæisk samarbejde ved indsamlingen af oplysninger, som også er vigtige for Unionens stilling inden for NATO, vil tvinge den britiske regering til at gøre rent bord. Enten foretrækker Storbritannien fortsat transatlantisk arbejde, eller også deltager det fuldt ud i samarbejdet på europæisk plan. Lidt af begge dele vil ikke kun være utroværdigt, men også praktisk umuligt.
Under Echelon-udvalgets undersøgelse er der ikke fundet beviser på, at borgernes privatliv bevidst krænkes, eller at systemer til omfattende aflytning af den internationale telekommunikationstrafik bevidst anvendes til omfattende og direkte virksomhedsspionage. Der kom heller ingen reaktioner ved direkte efterspørgsel hos store europæiske virksomheder. Af bemærkninger fra amerikansk side fremgår det imidlertid, at tilfældigt indhentede oplysninger bliver anvendt i en række tilfælde. De, der fisker efter sild, fanger til tider også en laks, og den smides ikke altid tilbage i havet, men lander nu og da på spisebordet. De, der besidder fortrolige oplysninger, gør klogt i at beskytte dem. EU og medlemsstaterne skal i den forbindelse være behjælpelige med rådgivning, gennem udvikling af brugervenlig krypteringshardware og -software og især ved at informere borgerne.
Jeg håber, at Echelon-udvalgets betænkning især har ydet et væsentligt bidrag hertil.

Flesch
Hr. formand, kære kolleger, på vegne af ELDR-Gruppen vil jeg gerne komplimentere ordføreren, Gerhard Schmid, for den fremragende betænkning. Ordføreren konkluderer, at der eksisterer et verdensomspændende aflytningssystem for kommunikation, som anvendes inden for rammerne af UKUSA-aftalen, at det utvivlsomt benævnes Echelon, at det anvendes til aflytning af privat og økonomisk kommunikation, ikke militær kommunikation, at systemets tekniske kapacitet formodentlig er mindre end først antaget i visse kredse, men at der er behov for forebyggende foranstaltninger.
Der er fremsat mindretalsudtalelser, hvori det hævdes, at ordføreren har været mere optaget af økonomisk spionage end aflytning af borgerne. Dette er imidlertid ikke korrekt. Ordføreren foreslår ikke mindre end otte konkrete foranstaltninger, som tager sigte på at styrke borgernes rettigheder inden for rammerne af forskellige internationale traktater. Og medlemsstaterne og Rådet opfordres til at vedtage mindst syv særlige foranstaltninger som en del af den nationale lovgivning med henblik på beskyttelse af borgerne. Der foreslås også særlige foranstaltninger til fordel for virksomhederne, men de er mindre strenge og mindre omfattende end de foranstaltninger, der vedrører aflytningen af borgerne.
Jeg er bosat i et land, hvis efterretningstjeneste afgjort er beskeden sammenlignet med de store nabolandes og allieredes tjenester. Ikke desto mindre finder jeg det illusorisk og formålsløst at foreslå, at disse hemmelige tjenester nedlægges. De findes og vil fortsat findes. Det drejer sig derfor om at drage de politiske konsekvenser heraf og søge løsninger med henblik på at overvåge disse tjenesters aktiviteter, sikre retlig og parlamentarisk kontrol med disse og fastsætte ensartede regler til beskyttelse af borgerne, hvilket bør ske med udgangspunkt i det højeste nationale beskyttelsesniveau og omfatte samtlige EU-lande. Beslutningsforslagets punkt 16 og 17 skal ses i dette perspektiv. I takt med at den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik styrkes, og EU i stigende grad engagerer sig i kriseforebyggelse og krisestyring, øges samarbejdet mellem landenes efterretningstjenester, og EU må før eller senere etablere en selvstændig europæisk efterretningstjeneste. Dette forudsætter imidlertid et system, som sikrer demokratisk kontrol med en sådan tjeneste.
Hvad angår Echelon, indeholder beslutningsforslaget en udtrykkelig opfordring til Tyskland og Det Forenede Kongerige om kun at give de amerikanske efterretningstjenester tilladelse til at foretage aflytning af kommunikation på de pågældende landes territorium, såfremt det sker i overensstemmelse med den europæiske menneskerettighedskonvention og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis.
Ordføreren har afgjort ikke systematisk søgt at vige uden om spørgsmålene, men har tværtimod med sin betænkning sat prikken over i'et og fuldt ud løst den opgave, der blev pålagt Det Midlertidige Udvalg om Echelon-aflytningssystemet. Europa-Parlamentet har med betænkningen fået et instrument, der sætter os i stand til at fortsætte arbejdet med henblik på at sikre beskyttelsen af EU's borgere.

McKenna
Hr. formand, vi er glade for, at det i betænkningen anerkendes og tages til efterretning, at Echelon eksisterer. Det slog De Grønne fast for længe siden her i Parlamentet, og det har nu vist sig, at vi havde ret. Betænkningen drager dog ikke nogen politiske konklusioner. Den er også yderst hyklerisk, i og med at den kritiserer Echelon-aflytningssystemet, samtidig med at vi planlægger at etablere en europæisk efterretningstjeneste. Med andre ord er der ingen problemer med systemet som sådant, EU vil bare kunne gøre det samme og have sit eget system. Betænkningen giver naivt det indtryk, at hvis der er en form for demokratisk kontrol, er alt i orden.
Det er velkendt, at der ikke findes nogen effektive offentlige mekanismer til kontrol med efterretningstjenester og deres udemokratiske aktiviteter rundt om i verden. Efterretningstjenester kan i sagens natur ikke kontrolleres, og derfor bør vi som medlemmer af Europa-Parlamentet, hvor vi påstår, at vi kerer os om menneskerettigheder og grundlæggende borgerrettigheder, sætte spørgsmålstegn ved deres blotte eksistens. Betænkningen tjener derimod til at legitimere en europæisk efterretningstjeneste, som uvægerligt vil krænke grundlæggende rettigheder på samme måde som Echelon-systemet.
Det Midlertidige Udvalg og betænkningen fokuserer hovedsageligt på truslen mod den europæiske industris konkurrenceevne og truslen om industrispionage. Men det er ikke det vigtigste i denne sammenhæng. Det vigtigste er, at ingen længere kan kommunikere i fortrolighed, og det står der overhovedet ikke noget om i betænkningen. Det er den reelle trussel, vi alle står over for. Politisk spionage er en større trussel end økonomisk spionage. For nylig har den britiske presse bragt artikler, ifølge hvilke europæiske ledere har givet ordre om, at politi og efterretningsvæsen skal koordinere deres arbejde for at identificere og spore antikapitalistiske demonstranter. Dette er det samme som at give grønt lys for, at efterretningstjenesterne kan overvåge personer, hvis aktiviteter er fuldstændig demokratiske og lovlige. Hele politiske og sociale miljøer vil blive kriminaliseret. Politi og efterretningsvæsen vil få adgang til helt private oplysninger om folk, uden at disse har noget at skulle have sagt eller uden nogen form for kontrol.
Betænkningen gør meget ud af at feje disse former for risici ind under gulvtæppet. Den ser også bort fra de fremskredne planer om Enfopol-aflytningssystemet i EU. Vi bør som medlemmer af Europa-Parlamentet forlange, at folkets frihedsrettigheder og privatlivets fred, som er nedfældet i menneskerettighedskonventionens artikel 8 og i EU-traktatens artikel 6, beskyttes, og at folk ikke tvinges til at leve under konstant kontrol med mulighed for, at enhver form for kommunikation er tilgængelig for ukendte kræfter.
Endelig slipper Det Forenede Kongerige for videre tiltale. Betænkningen burde i det mindste have krævet, at Det Forenede Kongerige udtræder af ledelsen af Echelon-systemet, og den burde have opfordret Tyskland til at lukke den aflytningsstation, som befinder sig på tysk territorium. Disse medlemsstater, som deltager i aflytningssamarbejdet, slap fuldstændig for tiltale.

Di Lello Finuoli
Hr. formand, Echelon som udifferentieret system til aflytning af kommunikation og opsnappelse af data og dokumenter eksisterer og er et betydeligt fremskridt. Fra nu af kan EU-institutionerne - og navnlig Rådets og Kommissionens repræsentanter - ikke længere sige, at der er tale om presseinformation, som ikke kan kontrolleres. Der er dog en mangel på sammenhæng mellem det, man har konstateret, og konklusionerne i betænkningen, for der finder en grov krænkelse sted af den grundlæggende ret til respekt for privatlivets fred, som er fastlagt i artikel 8 i den europæiske menneskerettighedskonvention og i artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union.
Med sine tekniske muligheder ødelægger systemet nemlig det proportionalitetsforhold, som der ifølge artikel 8 i den europæiske menneskerettighedskonvention netop skal være mellem forstyrrelsen af privatlivets fred og den interesse, man varetager med aflytningen. Dette er endnu mere alvorligt, fordi det med de tekniske muligheder i dag er tredjelande, der foretager aflytningen på EU's område og til skade for EU-landenes borgere, uden at der er nogen mulighed for hverken juridisk, administrativ eller parlamentarisk kontrol.
Det er ligeledes et problem, at et af de lande, der administrerer Echelon-systemet, er Det Forenede Kongerige, som er medlem af EU, mens andre medlemsstater såsom Tyskland har stillet deres territorium til rådighed, så der kunne opstilles antenner, lytteposter osv. Den gruppe af engelsktalende lande, som administrerer Echelon, gør kort sagt, hvad der passer den med de europæiske borgeres privatliv. Det står der udtrykkeligt i punkt 26 i konklusionen, som også fru Flesch nævnte, nemlig at der finder en overtrædelse sted af artikel 8 i den europæiske menneskerettighedskonvention. Men i stedet for at lade ulven passe på fårene, sådan som man siger i mit land, burde man meget hellere slå fast, at Det Forenede Kongerige overtræder denne artikel, og at Det Forenede Kongeriges deltagelse i Echelon-systemet er uforeneligt med forpligtelserne i EU-traktaterne.
En reel beskyttelse af de grundlæggende rettigheder i USA er væsentlig for landets troværdighed og demokratiske legitimitet. Man har dog endnu en gang valgt - men er gået glip af - en lejlighed til at stadfæste et demokratisk princip. Det er i det mindste vores mening. Andre er til gengæld af den opfattelse, at på et historisk tidspunkt, hvor mørke skyer driver hen over retten til at være uenig i EU og på verdensplan - bare se på Genova - bør man ikke så meget som overveje at afskaffe eller forsøge at ændre og svække et udifferentieret aflytningssystem, som er et af de mest hensigtsmæssige systemer til samfundskontrol og til en eventuel bekæmpelse.
Hr. formand, den grundlæggende ret til privatlivets fred, der så højtideligt er medtaget i vores traktater og i chartret om grundlæggende rettigheder, forbliver med denne betænkning og med mangelen på ordentlige konklusioner en ret, der udelukkende eksisterer på papiret, og en ret, der sørgeligt nok ikke bliver til noget!

Marchiani
Hr. formand, kære kolleger, på vegne af UEN-Gruppen vil jeg gerne give udtryk for vores anerkendelse af ordførerens indsats. Hr. Schmid har med dygtighed og kompetence løst sit hverv. Vi anerkender ligeledes formandens indsats, idet han har formået at lede drøftelserne og arbejdet i udvalget på forbilledlig vis. Vi kan imidlertid ikke acceptere den konklusion, der drages i betænkningen. Den er politisk betinget, hvorfor vi må stemme imod betænkningen, og jeg opfordrer så mange af kollegerne som muligt til at gøre det samme.
Betænkningen påviser, som allerede anført, at der findes et amerikansk spionagesystem. Der er tale om et system, som ledes af USA under medvirken af to medlemsstater, som dermed krænker artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union og krænker de mest grundlæggende regler om respekt for privatlivet. Systemet omfatter en betydelig økonomisk spionagevirksomhed til fordel for amerikanske virksomheder.
Den foreliggende betænkning påviser, at der har været udført spionagevirksomhed rettet mod europæiske virksomheder som Siemens, Dassault, Philips, Thomson og Airbus. De pågældende aktiviteter har tilføjet europæiske interesser betydelige tab. Det gælder beskæftigelsen, det gælder handelsbalancen, og det gælder medlemsstaternes forsvarsindustrielle virksomheder.
Det angelsaksiske flertal i Europa-Parlamentet har ladet solidariteten med USA gå forud for solidariteten med Europa. Vi beklager, at betænkningen ikke besvarer to helt grundlæggende spørgsmål. For det første må man spørge, hvilke sanktioner vi skal iværksætte, når det påvises, at mindst et land, nemlig Det Forenede Kongerige, har deltaget i spionagevirksomhed rettet mod Europa. Det var det første spørgsmål, og det første manglende svar. Et andet spørgsmål melder sig. Udvalgsarbejdet viste klart, at vi, så længe vi er medlemmer fra NATO, og så længe vi ikke kan frigøre os af NATO's tekniske og logistiske midler, ikke kan skabe en uafhængig fælles europæisk sikkerhedspolitik. Dette beklager vi. Og vi finder betænkningens konklusion særdeles foruroligende.

Turco
Hr. formand, jeg vil først og fremmest som EU-borger og ikke bare som parlamentsmedlem stille og roligt give udtryk for min harme over den måde, udvalgets arbejde har fundet sted på. I sit arbejde har udvalget systematisk krænket Parlamentets forretningsorden, pligten til gennemsigtighed i Parlamentets aktiviteter og offentlighedens ret til aktindsigt.
Jeg ønsker ikke at kritisere den indsats, som formanden, hr. Coelho, og ordføreren, hr. Schmid, har gjort, men denne måde at administrere arbejdet på var en nødvendighed, ikke for at beskytte Europas sikkerhed - som er et abstrakt begreb på dette område - men for at skjule medlemsstaternes ansvar. I betænkningen fastslås det med fuldstændig sikkerhed, at Echelon eksisterer, at det foretager en systematisk og massiv udspionering af borgere og virksomheder i medlemsstaterne, og at Det Forenede Kongerige er med i dette system, men det fordømmes ikke åbent, eftersom Tyskland allerede foretager systematiske og omfattende aflytninger, som filtreres ved hjælp af søgemaskiner, mens Holland, der tydeligt nok råder over den nødvendige teknologi, er ved at tage de juridiske skridt for at kunne gøre dette.
Det fremgår af betænkningen, at Echelon kendetegner dem, der ikke anerkender borgernes ret til privatlivets fred, og som lader den nationale sikkerhed komme i første række. Den nationale sikkerhed er dog ikke mindst i fare på grund af de ansvarlige politikeres manglende evne til at forudse, forebygge og imødegå truslerne.
Den konkrete og umiddelbare løsning på alt dette er ifølge betænkningen at opfordre borgere og virksomheder til at kryptere dokumenterne, som om man ikke var klar over den uløselige forbindelse, der eksisterer mellem udviklingen af krypteringssystemer, krypteringsanalyser og aflytningsteknikker.
Hr. formand, mindretalsudtalelsen indeholder den eneste politiske løsning, som man kan komme med i dag, og den bygger hovedsagelig på demokratisk kontrol.

Belder
Hr. formand, Det Midlertidige Echelon-udvalg har udført en grundig undersøgelse, som støttes af næsten hele det politiske spektrum, i hvert fald med hensyn til analysen.
Mere europæisk samarbejde ved efterretningsaktiviteter er derimod et følsomt emne. Det havde været tilstrækkeligt at fastslå, at samarbejde i forsvars- og sikkerhedsanliggender giver alle medlemsstaterne et ansvar for beskyttelse af privatlivets fred. Betænkningen kan ikke omhandle alle politiske betragtninger. Derfor skulle man have udeladt bemærkninger om ønskeligheden af et forstærket samarbejde. Hidtil er den nuværende mulighed for informationsudveksling kun blevet anvendt i begrænset omfang. Beskyttelsen af privatlivets fred er allerede problematisk, og forskellene mellem medlemsstaterne er store. Konsekvent informationsudveksling vil derfor ikke uden videre kunne forventes i den nærmeste fremtid.
Den vigtigste grund til oprettelsen af Det Midlertidige Udvalg var angsten for industrispionage. Der er ingen grund til at tvivle på, at militære mål og sikkerhedsmål har størst interesse for efterretningstjenesterne. Som man måtte forvente vedrørende efterretningstjenesters aktiviteter, er der ingen beviser på, at USA udfører konkret industrispionage. Undersøgelsen underbygger i øvrigt lige så lidt de amerikanske beskyldninger om europæisk bestikkelse. De begrænsede kontrolmuligheder understreger betydningen af lettilgængelig kryptering.
Selv om hemmeligholdelse er karakteristisk for efterretningsaktiviteter, er det nødvendigt med mere kontrol. Medlemsstaterne skal føre tilsyn med efterretningstjenesternes respekt for tildelte beføjelser. Det er baggrunden for mit ændringsforslag om at beskytte kommunikation imod aflytning, som ikke kontrolleres. Ved at tage sigte på den del af overvågningen kan vi forsøge at forebygge misbrug. Det har medlemsstaterne pligt til i henhold til menneskerettighedskonventionen. Det gælder ikke kun med hensyn til deres egne borgere. Deres egne efterretningstjenester må heller ikke krænke privatlivets fred i udlandet. Sådanne aftaler kan ligeledes indgås i større sammenhæng, ikke mindst med USA.

Coelho
Hr. formand, kære kolleger, jeg har fem korte bemærkninger. Den første for at takke alle, der engageret har arbejdet sammen for at nå dette slutresultat, nemlig de tekniske specialister, som vi har indbudt, og dem, som har tilsendt os deres undersøgelser pr. brev eller e-mail, de politiske gruppers koordinatorer og medlemmerne, udvalgets stab, der dygtigt har støttet vores arbejde, og ordføreren Gerhard Schmid, som har udført et fremragende arbejde og endnu en gang har leveret bevis på sine store menneskelige og politiske kvaliteter. Det har været en let opgave at være formand for dette udvalg med en ordfører af denne kaliber.
For det andet findes Echelon, under dette navn eller et andet. Europa-Parlamentet bør ikke være i tvivl om det.
For det tredje udgør Echelon en risiko, en alvorlig risiko for misbrug af dette net, en risiko for erhvervslivet, i og med at begrebet fair trade bringes i fare, men også en risiko for borgernes frihed. EU, der har proklameret chartret om grundlæggende rettigheder, som jeg håber bliver vedtaget med juridisk bindende virkning, kan ikke tillade sig at være efterladende i denne sag.
For det fjerde må forholdet mellem EU og USA forbedres, og det må gøres mere effektivt. Under vores besøg i USA blev vi imødekommende modtaget i Kongressen, men stødte på en vis modvilje fra regeringsrepræsentanter. Betænkningen indeholder forskellige vigtige henstillinger. Europa og USA må samarbejde loyalt (jeg understreger loyalt) på grundlag af de fælles værdier, som det er hævet over enhver tvivl, at vi deler.
Der er således 44 henstillinger. Idet vi gør dem til skamme, der profeterede, at udvalget ikke ville nå frem til noget konkret, præsenterer vi forsamlingen for 44 henstillinger. Jeg lægger særlig vægt på, at den europæiske menneskerettighedskonvention styrkes med hensyn til beskyttelsen af privatlivets fred i informationssamfundet, at der etableres parlamentarisk og retslig kontrol med efterretningstjenesternes aktivitet, at selvbeskyttelse bliver almindelig gennem brug af kryptering og digitale underskrifter, og at EU's egne institutioner sætter eksemplet ved at benytte denne type teknologi. Endelig vil jeg gerne meddele det udtrykkelige ønske, at EU-landene fremover sørger for, at informationstjenesters anvendelse af deres territorium, deres egne eller tredjelandes tjenester, respekterer den europæiske menneskerettighedskonvention.

Lund
Hr. formand, allerførst skal der lyde en stor tak til hr. Schmid for et fremragende arbejde. Jeg synes, det er berettiget at fremhæve arbejdet af to grunde. Dels har det været et meget stort arbejde, men jeg synes også, at der er grund til at rose hr. Schmid for, at han netop ikke er forfaldet til - skal vi sige det sensationelle. Det var fristende netop i denne sag, men han har holdt sig til faktuelle og det reelle.
Vi har jo nu fået afdækket, at Echelon eksisterer, og det sætter selvfølgelig fokus på det dilemma, at landene på den ene side har en legitim interesse i bl.a. gennem aflytning at beskytte sig selv og sine borgere mod overgreb og terrorisme, og på den anden side har de samme borgere og virksomheder behov for beskyttelse imod misbrug af netop denne overvågning. Og jeg, synes netop, at hr. Schmids betænkning, som vi skal vedtage i dag, ser godt fremad og kommer med gode forslag til initiativer. Jeg kan kun fremhæve nogle enkelte, men først og fremmest, at medlemsstaterne bør udarbejde en adfærdskodeks, der kan sikre beskyttelse af borgerne og virksomhederne i hele Europa, sådan som det fremgår af chartret for de grundlæggende rettigheder.
Jeg synes også, at det er rigtigt at pege på, at der er behov for at nå frem til en forståelse og at få lavet en aftale mellem EU og USA, sådan at beskyttelsen af borgerne og virksomheder kan blive gensidigt respekteret. Vi har brug for så stærke internationale regler på dette område, som overhovedet muligt. Behovet for en parlamentarisk kontrol og en retlig kontrol med efterretningstjenesterne i medlemslandene bliver også understreget, og endelig synes jeg som det fjerde vigtige, at vi har en forpligtelse til både fra EU's side, men også fra medlemsstaternes side, at sikre borgerne en grundig information om de risici, der er for aflytning, og om hvordan borgerne og virksomhederne bedst muligt garderer sig imod et sådant misbrug. Jeg vil sige, at med denne betænkning, kan medlemslandene ikke længere stikke hovedet i busken i dette spørgsmål. De kan ikke længere sige, at det kun er noget, de kender fra aviserne. Nu er der brug for, at landene tager et ansvar for at beskytte deres borgere og deres virksomheder mod krænkelser.

Plooij-van Gorsel
Hr. formand, kære kolleger, fru formand for Rådet, hr. kommissær, Echelon eksisterer. Det er allerede blevet sagt i forskellige tonearter her til morgen. Men er De klar over, at det hele er kommet for dagen på grund af Parlamentets fastholdenhed, for da jeg i 1997 stillede spørgsmål herom til Rådet og Kommissionen, blev de slet ikke taget alvorligt. Nu er situationen ændret. Den nederlandske regering har offentliggjort en rapport, hvori man går ud fra, at Echelon eksisterer, og Rådet støtter endvidere vores konklusioner.
USA har åbent indrømmet, at 5% af alle oplysninger, som indhentes til økonomiske formål, stammer fra ikke-åbne kilder. Det skønnes at give det amerikanske erhvervsliv en kontraktmæssig fortjeneste på mere end 7 milliarder. Derfor skal der indgås globale aftaler, helst inden for rammerne af Verdenshandelsorganisationen.
Kryptering er et centralt emne i debatten om beskyttelsen af borgerne og virksomhederne. Beskyttelse af privatlivets fred gennem lovgivning er kun effektivt, hvis loven overholdes. Håndhævelse er endnu sværere, hvis det vedrører grænseoverskridende spionage. Derfor er det nødvendigt at låse oplysninger, og folk skal være i stand til at beskytte sig imod spionage.
Derfor, hr. formand, vil jeg gerne høre mere om hr. Liikanens forslag om supplerende regler eller foranstaltninger inden for dette område. For hvis noget er teknologisk muligt, vil det også blive udnyttet.

Buitenweg
Hr. formand, det er ikke nogen hemmelighed, at Gruppen De Grønne slog til lyd for et stærkere undersøgelsesmiddel, et enqueteudvalg, for at finde frem til sandheden om Echelon, men et flertal i Parlamentet turde desværre ikke. Der blev oprettet et midlertidigt udvalg, og det er et fremskridt. Selv om et enqueteudvalg sandsynligvis ville have indhentet flere oplysninger, må jeg sige, at det ikke er mangelen på fakta, som har skuffet min gruppe, men konklusionerne.
Aflytning kan indimellem være nødvendigt, men aflytning af borgere og ikke-statslige organisationer, der ikke er målrettet, er i strid med menneskerettighedskonventionen, fordi det pr. definition ikke er proportionalt. Selv om menneskerettighedskonventionen nævnes, står der ikke et ord i konklusionerne om, at Echelon krænker borgernes rettigheder. Der står heller ikke, at Det Forenede Kongerige og Tyskland skal holde op med at forstærke Echelon. Verden ændrer sig naturligvis ikke med det samme på grund af en afstemning i Parlamentet, men derfor er det ikke uden betydning, for vi skal gøre det klart, hvad der er acceptabelt.
I Nederlandene behandler parlamentet om kort tid en lov om efterretnings- og sikkerhedstjenester, som lovliggør Echelon-lignende aktiviteter. Stadig flere stater vil reducere informationsmangelen i forhold til andre stater ved selv at begynde at gennemføre omfattende og ikke-målrettede aflytninger. Det er vores opgave at stoppe denne sneboldeffekt gennem klare politiske udtalelser imod krænkelser af menneskerettighederne. Ellers kan jeg ikke gøre andet end at stemme imod.

Krivine
Hr. formand, den betænkning, der er vedtaget af et flertal af medlemmerne af Det Midlertidige Udvalg om Echelon-aflytningssystemet, udmærker sig i det mindste ved, at det erkendes, at Echelon-systemet eksisterer, uagtet de amerikanske myndigheders forbryderiske tavshed desangående. Personlig har jeg valgt hverken at stemme for eller imod på grund af betænkningens helt uacceptable konklusioner.
Echelon er en af de vigtigste bestanddele i den vidtforgrenede amerikanske efterretningstjeneste. Der er tale om et verdensomspændende spionagenetværk, som beskæftiger omkring 90.000 personer, og som er i stand til at foretage flere hundrede millioner aflytninger hver dag. Der er tale om en sand krigsmaskine, som er rettet imod de personlige frihedsrettigheder, og som styres af kun otte personer, heriblandt USA's præsident. Formanden for Kongressens kontroludvalg anvendte kynisk udtrykket ottebanden, da han fortalte os herom.
Echelon-systemet blev til under den kolde krig, og der er tale om et økonomisk og politisk spionagenetværk, som skal forsvare, hvad nogle betegner som den frie verden. Det var også den holdning, vi blev mødt med, da vi besøgte Washington og blev modtaget med en vis irritation og spurgt: "Hvorfor kommer I og kritiserer os? Vores penge, vores hære, vores spionagetjeneste forsvarer jo de samme værdier." Værdier som eksempelvis medfører, at der nu i ansøgningen om indrejsevisum til USA ikke længere spørges, om ansøgeren er kommunist, men om den pågældende er terrorist. Det kan derfor heller ikke undre, at ingen stater eller virksomheder har protesteret over Echelons aktiviteter. De står utvivlsomt i taknemmelighedsgæld til systemet for tjenester, dette har ydet.
Det er påvist, at England og Tyskland bidrager til systemet, samtidig med at de to lande er medlemmer af EU og har undertegnet menneskerettighedskonventionerne. Samme praksis forekommer imidlertid i eksempelvis Frankrig. Svaret på Echelon-systemet er ikke pæne ord eller tekniske foranstaltninger i form af kryptering. Svaret er reel information og mobilisering af befolkningen, når det gælder samfundsspørgsmål, men også når det gælder sikring af de grundlæggende rettigheder, som er defineret i menneskerettighedskonventionerne.
Økonomisk spionage er et af de vilkår, der kendetegner et samfund, hvor profit og konkurrence er i højsædet. Politisk spionage er en af følgerne af et ikke-demokratisk samfund, og det er i virkeligheden det grundlæggende problem i forbindelse med Echelon-systemet. Som modvægt til globaliseringen af politiets aflytninger bør også årvågenheden og den folkelige indsats globaliseres, og jeg må gentage, at lovgivningen i Europa i dag er mere velegnet til at beskytte mod økonomisk spionage end mod spionage rettet mod borgerne. Det er imidlertid udtryk for en holdning til Europa, som jeg ikke deler.

Krarup
Det midlertidige udvalgs betænkning udtrykker en tankevækkende blanding af magt og afmagt, og det kan vi jo se i det indledende citat fra en af oldtidens store satirikere, Juvenal, der formulerer det pinagtige, men meget eftertænksomme spørgsmål: "hvem vogter vogterne?". Alle synes at være enige om, at udvalgets hovedkonklusion er en vigtig demonstration af, at dette parlament kan opnå en vis magt. Det er nu lykkedes - det er hovedkonklusionen - at samle en helt overbevisende dokumentation af, at dette verdensomspændende overvågningssystem faktisk eksisterer, men det vidste vi jo faktisk godt i forvejen. Udvalget har indsamlet og registreret den dokumentation, der faktisk har foreligget i årevis, i hvert fald for den, der er villig til at forske i disse sammenhænge, men den massive dokumentation, der er samlet, er værdifuld. Det er nødvendig læsning for enhver demokrat.
Men her møder vi jo så afmagten. Først i den dokumentation, vi må undvære. I konklusionen giver man udtryk for at det er "forbavsende, for ikke at sige foruroligende, at mange af de ansvarlige inden for EU, navnlig medlemmer af Kommissionen, i forbindelse med høringer herom har erklæret, at de ikke havde kendskab til dette fænomen". Udtalelsen er det tætteste, man kan komme på en konstatering af, at de ansvarlige i Kommissionen dækker sig bag tavshedens mur og et selektivt hukommelsessvigt. Med rene ord: De er fulde af løgn. Hørte De det, hr. kommissær? Og dernæst viser afmagten sig i den triste konklusion, at der ikke findes nogen effektiv kontrol i de nationale forfatninger. Der er et bilag i betænkningen, der rummer en oversigt over den parlamentariske og judicielle kontrol, der findes i medlemsstaterne. I flere medlemsstater findes der ikke nogen hverken judiciel eller parlamentarisk kontrol, og i andre, f.eks. det land, jeg selv kommer fra, Danmark, findes der et formelt system, som i praksis har bevist sin ufattelige mangel på effektivitet. Det triste svar på spørgsmålet "Hvem vogter vogterne?" er: Ingen.

Hernández Mollar
Hr. formand, jeg mener, at hvis det på noget tidspunkt er værd at lykønske en ordfører og formand for et midlertidigt udvalg, så er det nu, for han har kæmpet mod vind og strøm under udarbejdelsen af denne betænkning.
Resultatet af Det Midlertidige Udvalgs arbejde om Echelon-aflytningssystemet sender efter min mening et vigtigt politisk signal, nemlig at de europæiske institutioner og navnlig Kommissionen bør være meget mere opmærksomme på sikkerheden i deres kommunikation, og at medlemsstaterne og EU skal skabe en ny retlig ramme for at beskytte borgerne og sikre, at fortroligheden i deres kommunikation ikke bringes i fare som følge af, at den aflyttes, fordi der er midler og teknologisk viden til rådighed til at misbruge den.
I dag har e-mail, mobiltelefoner, videokonferencer og internet nedbrudt de fysiske grænser mellem lande på verdensplan. Og hvad værre er, den organiserede kriminalitet bruger disse midler til deres egen fordel og endda finansiering. Det giver anledning til et spørgsmål: Hvorfor ikke bruge disse evner til at aflytte kommunikation, som det er blevet påvist, at de lande, der indgår i det såkaldte Echelon-system, har, til at bekæmpe terrorister, narkohandlere og organiserede mafiaer, som handler med mennesker, i stedet for at bruge systemet til at skabe en international konkurrence mellem stater, der helt klart er illoyal?
Ingen medlemsstat i EU bør samarbejde om noget, der ikke beskytter borgernes økonomiske, sociale eller politiske interesser, for det modsatte ville være et udtryk for manglende loyalitet over for forpligtelserne i traktaterne og navnlig over for det nye charter om grundlæggende rettigheder, som blev proklameret af de 15 medlemsstater på topmødet i Nice.

Evans, Robert J
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske ordføreren Gerhard Schmid og de øvrige kolleger i udvalget.
Som hr. Schmid sagde, havde han i begyndelsen en meget vanskelig opgave. Vi bør huske på, at presset for at få udarbejdet denne betænkning var resultatet af nogle meget fantasifulde artikler i pressen i forskellige lande og nogle vilde, vidtløftige og vanvittige påstande, som for størstedelen tjente til at underminere forfatternes egen bevisførelse. Det overraskende ved betænkningen er, at meget få af disse påstande underbygges.
Flere talere har her til morgen nævnt Det Forenede Kongeriges rolle i denne sag. Betænkningen anerkender, at alle stater i EU og andre steder i verden har behov for en eller anden form for aflytning for at beskytte den nationale sikkerhed, sikre økonomien og bekæmpe kriminalitet. Det er der ikke noget mærkeligt i. Alle medlemsstaterne gør det. De samarbejder indbyrdes og med andre venligtsindede demokratiske lande. For at bekæmpe truslen om terrorisme er vi f.eks. nødt til at samarbejde med dem, der har de rette færdigheder og kan hjælpe. USA hjælper f.eks. Spanien med dets aktuelle vanskeligheder.
Det Forenede Kongerige sikrer også allerede, at alle operationer på britisk jord udføres med den britiske regerings fuldstændige kendskab og samtykke og i overensstemmelse med britisk lov. Det betyder - og jeg håber, at fru McKenna hører efter - at alt er i overensstemmelse med den europæiske menneskerettighedskonvention. Jeg håber, at vi kan mane nogle af de verserende påstande og beskyldninger om, hvad der foregår i Det Forenede Kongerige, i jorden. Det Forenede Kongerige står desuden 100% ved Rådets konklusion om, at aflytning af telekommunikation under ingen omstændigheder må bruges til at opnå økonomiske fordele. Der blev fremsat utallige påstande, inden betænkningen blev offentliggjort. De er i dag blevet gentaget af en kollega, der siden har forladt salen, og som hr. Schmid vil bevidne, og som betænkningen viser, er der intet, der underbygger dem. Jeg takker ordføreren for hans meget omfattende betænkning og hr. Coelho, som har været formand for udvalget.

Dybkjær
Også jeg vil godt takke ordføreren for et fremragende stykke arbejde. Jeg vil takke ham for at have afdækket området og for at have fundet en passende balance i betænkningen. Det havde jo ikke hjulpet det videre forløb, hvis Parlamentet havde strittet i alle mulige forskellige retninger. Det er et af de bedste eksempler på, at Europa-Parlamentet kan gøre en forskel, at det kan lave et arbejde, som ellers ikke kunne være blevet lavet, fordi de enkelte parlamenter ikke ville være i stand til det, og det er et godt eksempel på, at der er et fælles rum, der kan fungere i Europa, og som kan blive til gavn for alle borgerne.
Formålet med arbejdet kan kort nævnes i tre punkter. Eksisterer der et Echelon-system? Hvis ja, hvad laver det? Og er der behov for demokratiske initiativer? Vi kan konkludere, at systemet eksisterer. Nogle siger, at det vidste vi i forvejen, men det er dog nødvendigt i et retssamfund også at føre bevis for det. Vi kan også konkludere, at der foretages uacceptable aflytninger af privat og af erhvervslivets kommunikation, og på den baggrund foreslår Europa-Parlamentet så en lang række initiativer til, hvad der kan gøres. Frem for alt indførelse af mere demokratisk kontrol. Det var i den sammenhæng også glædeligt at høre rådsformandskabet her i dag. Det giver håb om, at der vil ske noget, både i medlemsstaterne og i Unionen. For det er jo egentlig forbløffende, hvor uvidende repræsentanter for magten har været, når de siger, at de aldrig har hørt om systemet, selv om der har været ret mange skriverier. Havde det ikke været for Europa-Parlamentet, kunne de være forblevet i deres uvidenhed, og det er nu en ganske speciel form for demokratisk underskud, at man hverken kan høre eller læse. "Hvem vogter vogterne?". Ja, det gør jo folket, og fungerer demokratiet ikke, så må folkets repræsentanter jo udskiftes med nogle andre.

Schröder, Ilka
Hr. formand, vi har allerede hørt det et par gange nu: Echelon eksisterer. Spørgsmålet er, hvad Echelon omfatter. Echelon er et overvågningssystem, som betyder et massivt og globalt indgreb i de grundlæggende rettigheder, ikke kun for den industrielle kommunikation, men også for enhver art af privat kommunikation. Det er den egentlige skandale ved Echelon, dette indgreb i de grundlæggende rettigheder.
Men hvad er egentlig Europa-Parlamentets holdning hertil? Udtalelserne i betænkningen er følgende: Vi fordømmer dette system, fordi det hovedsageligt drives af USA og fungerer for godt. Hvad foreslås der som modforanstaltning? Som modforanstaltning foreslås det at opbygge en EU-efterretningstjeneste. Desuden er der, hvilket vi ved, overvågningsstandarder såsom ETST, og der er europæiske aflytningsplaner, som er blevet kendt under navnet Enfopol. Alt dette bliver heller ikke omtalt i denne betænkning, hvor det egentlig handler om indgrebet i de grundlæggende rettigheder gennem statslig overvågning.
Jeg mener, at hvis man kun, som nogle her, begrænser sig til muligheden for kontrol af efterretningstjenesterne og siger, at hvis de blev kontrolleret på demokratisk vis, ville vi også have løst problemet, hvis man ser sig om i verden og konstaterer, hvilke efterretningstjenester der findes, kan man se, at en demokratisk kontrol endnu ikke har fungeret. Jeg kender ikke noget land, hvor det fungerer. For så vidt er det efter min mening ikke nogen udvej.
Endnu et punkt til emnet udenrigspolitik, der også er blevet omtalt ofte. Hvis man opbygger en EU-hær, er den logiske konsekvens, at man også har en EU-efterretningstjeneste. Imidlertid betyder det for mig - og jeg er modstander af begge dele - en militarisering af EU.
Hvis man tog området med frihed, sikkerhed og retfærdighed alvorligt, var man nødt til at koble efterretningstjenesterne fra, og man var også nødt til at koble overvågningsmyndighederne fra og at indstille deres tjenester. Så ville tidligere ansatte ved overvågningsmyndighederne måske også tage imod råd fra hackere om, hvordan man kan beskytte sig virkelig godt mod et statsligt indgreb i de grundlæggende rettigheder.

Frahm
Hr. formand, folk uden for dette hus må undre sig meget over, hvad der foregår. Først konkluderer vi, at Echelon eksisterer, og bagefter vælger denne politisk valgte forsamling at lade være med at komme med politiske konklusioner. Dernæst konkluderer vi, at privatlivets fred bliver krænket, og bagefter vælger Europa-Parlamentet, som jo ellers taler om at sikre borgernes rettigheder, at flytte EU's og medlemsstaternes ansvar for at sikre disse rettigheder over til den enkelte borger, som så må beskytte sig selv gennem krypteringer. Endelig konstaterer man, at Storbritannien og Tyskland deltager i dette her samarbejde på forskellig vis, og alligevel anbefaler betænkningen et stadig tættere samarbejde om efterretningssager, og man drager ikke nogen konsekvens i forhold til de to medlemsstater, som er med til at krænke vores rettigheder, nej tværtimod, de kan frit deltage i dette samarbejde. Jeg mener, at Europa-Parlamentet har forspildt en chance for at markere, at man mener det alvorligt med borgernes rettigheder. Det rækker længere end bare til festlige taler og dyre dokumenter. Det rækker også til handling, og den handling er fuldstændig fraværende i betænkningen. Derfor vil jeg ikke kunne støtte den.

Cederschiöld
Hr. formand, en stor tak til ordføreren Gerhard Schmid, men også til hr. von Boetticher og udvalgsformand hr. Coelho. De har alle udført et vigtigt arbejde.
Echelon viste sig at være af mindre omfang, end vi troede, og spørgsmålene er nu relativt afdramatiserede. Echelon-debatten har dog været med til at øge vores viden om disse spørgsmål, hvilket var helt nødvendigt. Aflytning og militær spionage er ikke foreteelser, som vi vil kunne afskaffe eller overhovedet vil afskaffe, så længe der findes terror og trusler mod Unionen og dens borgere. Fremtidsspørgsmål om, hvordan de totale sikkerhedssystemer skal udvikles, uden at grundlæggende principper krænkes, er blevet mere aktuelle.
Der findes ikke nogen beviser for, at USA har skadet den globale konkurrencesituation ved at sprede virksomhedsinformationer. Derimod gør betænkningen opmærksom på vores behov for at udvikle sikkerhedsbeskyttelse og kryptering. Jeg bifalder især den tydelige holdning over for bestikkelse. Som svensker føles dette rigtigt godt.
Selvfølgelig skal et samarbejde på EU-niveau i dette spørgsmål have nationale kontrolstationer, ligesom det netværk, der foreslås. Det arbejde, som er blevet udført i udvalget i forbindelse med Echelon, har bidraget til, at vi har nærmet os hinanden, i høj grad takket være ordføreren Gerhard Schmids aldeles særlige kvaliteter.

Berger
Hr. formand, som repræsentant for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender fik jeg lov til at deltage i Echelon-arbejdet, en meget velkommen afveksling, og jeg vil gerne koncentrere mig om nogle retlige og institutionelle aspekter. Ordføreren skal gratuleres, fordi der i dag ligger en betænkning foran os, der er usædvanlig, både hvad angår metodik og indhold. Som usædvanlig vil jeg også betegne den forståelse, som denne betænkning allerede har fundet langt ud over Unionens grænser.
Jeg kunne først for nylig diskutere det med prominente repræsentanter for det amerikanske Senat. De kendte for det første betænkningen godt - meget usædvanligt for Europa-Parlamentets betænkninger - og de har for det andet ikke kun ikke sat spørgsmålstegn ved resultaterne heri, men f.eks. også udtrykkeligt bekræftet betegnelsen eller kodenavnet "Echelon". Til stor forskel fra en situation for nogle få måneder og år siden, da vi stødte panden mod en mur i selve Unionen med vores bestræbelser på at opklare Echelon-sagen.
De afvisende og ignorerende svar på spørgsmål, som vi har modtaget fra tidligere og nuværende kommissærer som f.eks. hr. Bangemann og hr. Bolkestein eller fra Ministerrådet, fylder jo tykke bind i vores privatbiblioteker. Så meget mere glædeligt, og det vil jeg især fremhæve, var det konstruktive samarbejde med kommissærerne hr. Liikanen og hr. Vitorino. Jeg er derfor også optimistisk med hensyn til, at Kommissionen vil hjælpe os med rent faktisk at tage de konkrete skridt, som vi foreslår i vores forslag til betænkning, især de retlige skridt hen imod en forbedret beskyttelse af de europæiske borgere og virksomheder, det konkrete forslag til en tillægsprotokol til den europæiske menneskerettighedskonvention, som præciserer artikel 8, nødvendigheden af at nå frem til en aftale med USA og meget andet.
Der skal appelleres til medlemsstaterne om, at de skal trække sig tilbage fra ulovlige aktiviteter - hvis sådanne skulle forekomme - at de skal kontrollere deres efterretningstjenester mere demokratisk, og at de skal tage retsbeskyttelsen af andre EU-borgere og ikke kun deres egne mere alvorligt.

Schmidt, Olle
Hr. formand, tak til ordføreren for en god betænkning! Den vigtigste konklusion herfra kan synes simpel: Echelon eksisterer. Det tog dog lang tid, før vi kunne konstatere dette.
Lad mig fremhæve to aspekter fra betænkningen. Den handler efter min mening ikke nok om den personlige integritet og beskyttelsen af den enkelte. Derfor var det godt, at ordføreren specielt fremhævede de spørgsmål i sit indlæg. De virksomhedsøkonomiske interesser er givetvis meget vigtige, hvilket også understreges, men de er dog ikke alt.
Ifølge bestemte indicier er overvågningssystemet ikke kun blevet anvendt til industrispionage, men også til aflytning af enkelte personer eller organisationer. Echelon har jo kapacitet til at aflytte kommunikation mellem personer som e-mail, telefax og telefon. Den britiske journalist Duncan Campbell mener endda, at Echelon anvendes til at aflytte Amnesty og Røde Kors. Hvis dette er sandt, er det virkelig alvorligt. I så fald må EU kunne handle, præcis som tidligere nævnt, ligesom nationale parlamenter og regeringer. I en demokratisk retsstat skal beskyttelsen af den enkelte altid komme først, præcis som rådsformanden understregede tidligere.
Min anden kommentar handler om kryptering. Kryptering er den eneste virkningsfulde beskyttelse mod aflytning. Krypteringsteknikken er dog endnu på begyndelsesstadiet, og der er flere eksporthindringer for civile krypteringssystemer. Den omfattende informationsudveksling, som foregår i Europa, aktualiserer dog spørgsmålet om fælles standarder og regler for kryptering. Hvad denne sag angår, må EU's institutioner kunne handle i fællesskab.

Papayannakis
Hr. formand, jeg vil gerne sige, at jeg deler både den foragt og den tvivl og kritik, som mange af mine kolleger har givet udtryk for angående Echelon, der, som det fremgår af Schmid-betænkningen, ikke er en kriminalroman.
Jeg vil dog her holde mig til en enkelt ting: Hvis jeg har forstået det rigtigt, giver Echelon nogle af EU's medlemsstater - i hvert fald en af medlemsstaterne, måske flere - mulighed for at gå til møderne i EU's højeste organer og på forhånd vide, hvilken forhandlingstaktik, hvilke holdninger og hvilken strategi de øvrige medlemsstaters regeringer har fastlagt. Derfor spørger jeg: Hvis det forholder sig sådan, hvilken værdi har så de endelige beslutninger, der træffes, hvor stor tillid kan vi have til dem, i hvor høj grad er de "biased", som vores engelske venner kalder det, og hvordan kan de øvrige landes stats- og regeringschefer acceptere dette?
Jeg vil meget gerne høre formanden for Rådet udtale sig om dette. I hvor høj grad kan vi forvente i fremtiden at læse i en amerikansk præsidents eller en eller anden højtstående britisk embedsmands memoirer om de politiske fordele, de havde af Echelon, og hvor meget de morede sig på vores bekostning?

Martin, Hugues
Hr. formand, jeg må indrømme, at det undrede mig en smule, at der ikke var længere taletid til rådighed for vores udmærkede formand, hr. Coelho, som har været en inspirerende og altid objektiv leder under de vanskelige drøftelser. Samtidig vil jeg gerne rette en tak til vores kollega Gerhard Schmid, som afgjort har arbejdet ihærdigt med denne sag, om end jeg ikke i alle henseender kan tilslutte mig den foreliggende betænkning.
Beslutningsforslaget rejser et grundlæggende problem. Det understreges, at Echelon-systemet eksisterer og er iværksat af USA under medvirken af især Det Forenede Kongerige. Endvidere rejses spørgsmålet, hvorvidt det er foreneligt med fællesskabsretten, at en medlemsstat deltager i Echelon-systemet. Der er tale om et reelt problem, såfremt Echelon anvendes i forbindelse med økonomisk spionage eller industrispionage. Jeg må henvise til beslutningsforslagets punkt F, hvori det hedder "at systemet, hvis det (...) anvendes til konkurrencespionage, er i strid med medlemsstaternes pligt til loyalt samarbejde og konceptet om et fælles marked med fri konkurrence, således at en medlemsstat, der deltager heri, overtræder EU-retten".
Dette punkt er efter min opfattelse grundlæggende, hvorfor den i øvrigt meget fyldige betænkning fremkalder blandede følelser. Først og fremmest kan jeg ikke acceptere, at man banaliserer den omstændighed, at en medlemsstats territorium anvendes af et tredjeland - uagtet at dette måtte være en allieret - med det argument, at en anden medlemsstat, i dette tilfælde Frankrig, også har mulighed for at etablere et globalt aflytningssystem. Der er slet ikke tale om den samme situation, og spørgsmålet ligger uden for Echelon-udvalgets mandat.
I forbindelse med økonomiske konflikter, som undertiden kan være særdeles tilspidsede, er industrispionage blot et instrument, og måske burde vi overveje at anvende en mindre krigsrelateret sprogbrug, når det gælder allierede, og i endnu højere grad, når det gælder EU's medlemsstater. Vi har en forventning om, at der iværksættes forebyggende foranstaltninger og aktiviteter af den eller de berørte medlemsstat(er), af Rådet og af Kommissionen.

Vattimo
Hr. formand, også som medlem af Det Midlertidige Udvalg om Echelon-aflytningssystemet vil jeg gerne takke hr. Schmid for hans meget store og vigtige stykke arbejde med at indhente og strukturere en virkelig imponerende informationsmængde, der også er fuld af tekniske vanskeligheder.
Beretningen og den omfattende betænkning, der indeholder konklusionerne, udgør ikke mindst et vigtigt bidrag fra Parlamentet for at beskytte de europæiske borgeres og virksomheders frihed. Hr. Schmid har allerede gjort rede for de væsentligste resultater, og derfor vil jeg ikke komme ind på dem igen i dette indlæg, selv om det ikke er alle konklusioner, der er i tråd med nogle af de ting, der konstateres i betænkningen, sådan som hr. Di Lello Finuoli understregede.
For at gøre betænkningen mere effektiv og for at beskytte ikke bare virksomhedernes, men også og ikke mindst borgernes privatliv, vil jeg gerne foreslå hr. Schmid og de andre parlamentsmedlemmer, at vi medtager nogle af de ændringsforslag, som bl.a. hr. Di Lello Finuoli har stillet, navnlig ændringsforslag 12, 20, 21, 22 og 30. Disse ændringsforslag blev forkastet af Det Midlertidige Udvalg, men jeg tror, at det blot var for at gøre betænkningen mere realistisk. Man var nemlig af den opfattelse, at et verdensomspændende, massivt og udifferentieret aflytningssystem som Echelon, der udelukkende er baseret på søgemaskiners genkendelse af visse nøgletermer, er nødvendigt for at bekæmpe terrorisme og kriminalitet.
I de ændringsforslag, som jeg anbefaler, at vi vedtager, står der til gengæld klart - og med rette - at sådanne aflytninger ikke kan tillades, da de er i strid med det princip om lovlighed og proportionalitet, der gælder for ethvert indgreb i informationers fortrolighed.
I fremtiden bliver vi måske nødt til at ændre de pågældende love som følge af informationsteknologiens udvikling, men dette er ikke tilfældet i dag. En medtagelse af de ændringsforslag, der er nævnt i hr. Schmids betænkning, kan yde et afgørende bidrag til de europæiske borgeres fuldstændige accept af dette forslag, så EU-institutionerne ikke mister troværdighed.

Paasilinna
Hr. Formand, hr. formand for kommissionen, kære kolleger, jeg takker Gerhard Schmid for et stort stykke arbejde. Hemmelig aflytning og spionage er uholdbar ingriben i menneskers privatliv, og det er direkte i modstrid med Europas menneskerettighedsaftales artikel 8.
Da den kolde krig var afsluttet, ledte et gevaldigt, topudviklet system efter nye opgaver. Fra at udspionere fjender er det åbenbart gået over til at udspionere venner. Det samme skete for NATO, da det kommunistiske system ophørte, så fandt disse velaflønnede malere af fjendebilleder straks på nye opgaver, og det ser ud til, at de har fundet dem. Det føles sågar, som om denne krigeriske tankegang på den ene eller den anden måde er fortsat i USA. Nu er det i gang med at etablere et missilskjold mod noget, som egentlig er svært at finde. Enkelte af den seneste tids egoistiske aktioner fra USA's nye regering forvirrer os også her i det multikulturelle Europa. Hvad er det, der egentlig er ved at ske der? Måske bør man rejse dertil igen og se, for af de amerikanske kolleger er det kun hver tredje, som har pas til udlandet. Som bekendt er de ikke de bedste til at rejse.
Jeg tror, at vi nu skal få lavet en bæredygtig aftale om, på det grundlæggende aftaleplan, at vi ikke udøver økonomisk spionage mod hinanden, og vores vigtigste handelspartner og ven, USA, skal inddrages i dette princip. Samtidig skal vi sikre os, at vi er i stand til at kontrollere, at privatlivets fred ikke krænkes, hvad angår borgerne i EU. Og for det tredje skal vi i de berørte udvalg konstant føre kontrol med, at disse ting opfyldes. Det er et vigtigt arbejde for os.

Karamanou
Hr. formand, da den kolde krig var forbi og det bipolære system brudt sammen, udvidede mange nationale spionagetjenester deres aktiviteter til handels- og industriområdet. Her spillede USA, Canada, New Zealand, Australien og vores eget Forenede Kongerige en fremtrædende rolle ved at skabe Echelon-systemet. Det har vores udvalg verificeret via den fremragende indsats, som er gjort af ordføreren, hr. Schmid, og af koordinatorerne.
Jeg mener, at Echelon-systemet er en af de største skandaler gennem tiderne. En politisk skandale, en økonomisk skandale, en skandale, hvor der er begået massive krænkelser af menneskerettighederne og de demokratiske regler. Derfor bør enhver strategisk plan til imødegåelse af spionagesystemer af Echelon-typen stille regeringerne, men også de internationale organisationer, til ansvar.
Udviklingen af det globale marked bør ledsages af retlige garantier for beskyttelsen af såvel privatlivet som reglerne for sund konkurrence. Informationsinfrastrukturens sikkerhed bør forbedres på nationalt og europæisk plan, og der bør gennemføres en effektiv parlamentarisk og retslig kontrol med efterretningsjenesternes virksomhed, så borgernes tillid til informationssamfundet ikke tager skade.
Endelig bør de europæiske virksomheder udvikle beskyttelsesmekanismer, samtidig med at de gennemgår deres interne virksomhed, sørger for oplysning og uddannelse af deres ansatte og gennemfører programmer til beskyttelse af deres elektroniske kommunikation. En sund konkurrence mellem virksomhederne bør være en af hovedhjørnestenene i det globale marked. Under alle omstændigheder bør informationstjenesterne fungere på grundlag af respekten for de grundlæggende rettigheder som beskrevet i chartret og i artikel 8 i den europæiske menneskerettighedskonvention. Det er på tide, at de europæiske borgere får svar på, hvem der vogter vogterne.

Borghezio
Hr. formand, jeg har nogle meget store forbehold over for betænkningens bløde og på visse punkter tilbageholdende indfaldsvinkel, for man undervurderer farerne ved en verdensomspændende kommunikationskontrol, og man foreslår ikke nogen passende selvstændige bestemmelser for at beskytte Europa. Teoretisk set kunne EU uden tvivl forhandle sig frem til et memorandum, der giver medlemsstaterne mulighed for at benytte disse informationer, men som det er nu, skal EU straks sørge for at beskytte sig selv ved hjælp af et andet krypteringssystem end de nuværende, f.eks. ved hjælp af det helt nye Hermes-system, der er et resultat af EU's forskning, og som fungerer via punkt-til-punkt-teleoverførsel, så oplysningerne ikke kan opfanges af spionsatellitter.
I betænkningen undlader man tilsyneladende at svare på et præcist spørgsmål, nemlig om brugen af de oplysninger, som sikkerhedstjenesten i EU-medlemsstaten Det Forenede Kongerige har indhentet via Echelon, kan give anledning til konkrete spionsager over for europæiske borgere og virksomheder og til fordel for USA. Det er et spørgsmål, som vi er nødt til at stille os selv, eftersom også den amerikanske Kongres har overvejet, om NSA's overvågning af de amerikanske borgere er en forfatningsstridig praksis. Det er blevet sagt - og det skal gentages - at selv ngo'er som Amnesty International, Greenpeace og endda personer, der er hævet over enhver mistanke, såsom Moder Teresa i Calcutta, er blevet aflyttet via Echelon-systemet. Det giver stof til eftertanke!
Formanden for STOA, vores tidligere kollega Pompidou, bemærkede, at mange europæiske virksomheder allerede er blevet udsat for Echelon, men de melder det ikke, fordi de fortsat skal handle med USA. Vi spørger derfor os selv, hvilken retsbeskyttelse de europæiske virksomheder har mod sådanne skader. Og hvilke muligheder har de i øvrigt for at påvise dem? Hvilke finansielle midler sættes der af til EU-forskning på strategiske og vigtige områder såsom kryptering? Disse spørgsmål besvares ikke i betænkningen.

Liikanen
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske formanden hr. Coelho og de ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, som har deltaget i Det Midlertidige Udvalg om Echelon, og navnlig ordføreren hr. Schmid for den omfattende og velskrevne betænkning om Echelon-aflytningssystemet. Jeg vil også gerne takke Parlamentet som helhed for denne meget vigtige forhandling.
Kommissionen har fulgt parlamentsarbejdet i det seneste år med stor interesse. Der er tale om komplekse teknologiske og politiske spørgsmål. Betænkningen fremlægger en lang række beviser for, at der eksisterer et globalt aflytningssystem. Kommissionen udtalte den 20. marts sidste år, at de, der er involveret i efterretningsaktiviteter, i sagens natur ikke er i stand til hverken at be- eller afkræfte deres eksistens. Selv om Kommissionen ikke er indblandet i efterretningsaktiviteter, sætter vi ikke spørgsmålstegn ved Europa-Parlamentets konklusioner. Betænkningen af Det Midlertidige Udvalg om Echelon bygger på omhyggeligt og grundigt arbejde.
Den Europæiske Union bygger på respekt for de menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, som er nedfældet i traktatens artikel 6 og i EU's charter om grundlæggende rettigheder. Som traktatens vogter tillægger Kommissionen overholdelsen af disse principper den største betydning.
Misbrug af storstilet kommunikationsaflytning er med til at gøre livet i et demokratisk samfund meget utrygt. Privatlivets fred er en grundlæggende rettighed. Enhver afvigelse fra denne ret skal vedtages ved lov, hvilket er nødvendigt for at opfylde de målsætninger, der i offentlighedens interesse er tilstrækkelige til at sikre og garantere, at der ikke sker nogen form for misbrug.
Kommissionen er fast besluttet på at se på den praktiske gennemførelse af EU's charter om grundlæggende rettigheder, navnlig for yderligere at forbedre beskyttelsen af kommunikation og personlige data. Kommissionen har allerede udtalt, at det ville være at foretrække, hvis chartret blev integreret i traktaterne for at opnå størst mulig synlighed og retssikkerhed. Samtidig skal Fællesskabet handle inden for rammerne af traktaten.
Udvalgets konklusioner om foreneligheden af et system af Echelon-typen med EU-retten skelner mellem to scenarier. For det første anvendelsen af et sådant system udelukkende til efterretningsformål og for det andet misbrug af systemet med henblik på at indsamle konkurrencerelaterede oplysninger.
Kommissionen er enig i, at de operationer, der henvises til i det første scenario, af hensyn til den nationale sikkerhed hører ind under afsnit V i traktaten om Den Europæiske Union, som udstikker rammerne for etablering af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Der er ingen bestemmelser om efterretningsaktiviteter. Medlemsstaterne er fortsat ansvarlige for udførelse og overvågning af efterretningsoperationer, medmindre Rådet beslutter noget andet. EU-traktaten giver ikke Kommissionen bemyndigelse til at udøve sine særlige beføjelser som traktatens vogter på dette område.
Opretholdelse af et aflytningssystem til indsamling af efterretninger i forbindelse med en medlemsstats forsvar eller nationale sikkerhed ligger uden for anvendelsesområdet for de gældende direktiver om databeskyttelse. Hvad angår det andet scenario, ligger indsamlingen af konkurrencerelaterede oplysninger ikke inden for rammerne af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Det er ikke en aktivitet, som ville være tilladt til fremme af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Hvad angår EU-retten, kunne en sådan aktivitet falde ind under rammerne af direktiverne om databeskyttelse. Det er tilfældet, hvis data indsamles af systemer af Echelon-typen og efterfølgende videregives til erhvervsforetagender med andre formål end forebyggelse af kriminalitet eller beskyttelse af den nationale sikkerhed.
Vi er alle klar over, at elektronisk kommunikation spiller en stadigt vigtigere rolle i det daglige. Velfungerende infrastrukturer til elektronisk kommunikation er afgørende for vores økonomier. Som det blev fastslået i Lissabon, ønsker EU at blive den mest konkurrencedygtige og dynamiske vidensbaserede økonomi i verden. En forudsætning herfor er at skabe tillid til sikkerheden i den elektroniske kommunikation. Dette vedrører både borgere og erhvervsliv.
Den teknologiske udvikling kan bidrage til beskyttelse mod overvågning. Det er betryggende, at anvendelsen af lyslederkabler i stedet for satellitter til transkontinental kommunikation har forringet mulighederne for storstilet rutineaflytning.
Meget taler for, at den øgede kommercielle brug af internettet i høj grad har forringet mulighederne for aflytning. I dag kommer størsteparten af internetkommunikationen via kabel ikke ud over det europæiske kontinents grænser.
Kommissionen har i de seneste år taget vigtige skridt til at udforme en politik, der skal forbedre sikkerheden for elektronisk kommunikation. I denne sammenhæng er kryptering ofte blevet nævnt. Siden vedtagelsen af forordningen om dobbelt anvendelsesformål i september 2000 har krypteringsprodukter og -teknologier været frit tilgængelige i EU. Støtten via Fællesskabets forskningsrammeprogram og navnlig informationsteknologisiden har forbedret betingelserne for udvikling af europæiske krypteringsprodukter af topkvalitet, hvormed borgere, virksomheder og regeringer i EU kan beskytte deres kommunikation. Jeg vil gerne i denne sammenhæng bede om Deres støtte ved vores drøftelser af det næste rammeprogram.
Det er dog ikke tilstrækkeligt at garantere udbredt anvendelse af kryptering. Borgerne og de små virksomheder er ikke altid klar over de mulige virkninger. Vi skal informere dem om mulighederne for at anvende kryptering. I juni i år vedtog Kommissionen en meddelelse om netværks- og informationssikkerhed. Formålet er at gøre opmærksom på dette problem og videreudvikle en europæisk politik for sikkerhedsrelaterede emner. Det glæder mig, at konklusionerne i den betænkning, vi drøfter her, er helt på linje med den af Kommissionen vedtagne politik. Som de ærede medlemmer ved, findes der allerede et retsgrundlag på EU-niveau angående databeskyttelse og operatørernes forpligtelser. Der er også en politik om internetkriminalitet på vej, som vi skal drøfte senere i dag. Netværks- og informationssikkerhed fuldender således billedet som det tredje element. En meddelelse skal dog ikke indeholde en køreklar handlingsplan.
Vi har allerede iværksat nogle overordnede tiltag, men der er behov for yderligere fremskridt. Jeg vil belyse nogle af dem. For at fremme forståelsen skal der gennemføres offentlige informations- og uddannelseskampagner, og bedste praksis på området skal fremmes. Der er behov for et europæisk varslings- og informationssystem til at styrke organisationer for sikkerhed på internettet og forbedre deres indbyrdes koordinering. Jeg har noteret mig Parlamentets støtte til denne idé. Dernæst er der behov for at undersøge, hvordan vi bedst på europæisk plan organiserer proaktive og koordinerede foranstaltninger til udvikling af et fremtidssikret beredskab over for eksisterende og kommende sikkerhedstrusler i stil med det europæiske informationssikkerhedsobservatorium. Endelig vil vi i forbindelse med retsgrundlaget lave en fortegnelse over de nationale forholdsregler, der skal træffes i henhold til den relevante EU-ret. Det er også et svar på fru Plooij-van Gorsels spørgsmål.
Jeg vil også gerne nævne, at der er behov for yderligere handling til støtte for den teknologiske udvikling, til strømlining af standardiserings- og certificeringsarbejdet samt til indførelse af statslige sikkerhedsforanstaltninger og bedre internationalt samarbejde.
Dernæst har vi til hensigt at udarbejde en vejviser inden udgangen af året med konkrete foranstaltninger og faste tidsfrister for at begynde at få en europæisk informationssikkerhedspolitik på plads.
Endelig arbejder Kommissionen konstant på at forbedre sine egne informationssystemers tilgængelighed, integritet og fortrolighed, navnlig på baggrund af de mangeartede eksisterende og potentielle trusler. Adgangen til Kommissionens netværk overvåges konstant og testes aktivt. Tilsvarende tiltag er iværksat gennem projekter for sikre videokonferencer, sikre telefonsystemer og kryptering af databaser. Desuden udføres der løbende sikkerhedscheck af Kommissionens informationssystemer. Der er lavet et udkast til en ny sikkerhedspolitik for informationssystemet, og det er i øjeblikket ved at blive klargjort til drøftelse i Kommissionens tjenestegrene.
Desuden gennemgår Kommissionen sin overordnede sikkerhedspolitik som følge af interne reorganiseringsaktiviteter og ændring af politikker. De nye interne sikkerhedsbestemmelser i Kommissionen vil følge samme model som Rådets sikkerhedsbestemmelser, der blev vedtaget tidligere i år, og de bygger på følgende principper: afstemning af sikkerhedsforanstaltningerne i forhold til eksisterende risici, fælles ansvar for personale, ledelse og sikkerhedseksperter, samling af alle elementer i en sammenhængende sikkerhedsstrategi, f.eks. personlige oplysninger og fysisk sikkerhed, og endelig tæt samarbejde mellem europæiske og nationale sikkerhedsorganisationer.
Kommissionen agter at afsætte yderligere ressourcer på sikkerhedsområdet. Men de knappe tekniske og menneskelige ressourcer, herunder navnlig specialister inden for informationssikkerhed, vanskeliggør den fuldstændige gennemførelse af sikkerhedspolitikkerne. Dette gælder de fleste offentlige administrationer, bl.a. EU-institutionerne. Det glæder mig, at betænkningen støtter tildeling af flere ressourcer til de forestående opgaver, og jeg håber inderligt, at Parlamentet som budgetmyndighed følger udvalgets indstilling.
De europæiske borgeres og det europæiske erhvervslivs tillid til de elektroniske kommunikationsmidler samt velfungerende informationsinfrastrukturer er blevet afgørende for vores økonomier. Lad mig endnu en gang gentage, at Kommissionen tillægger respekten for menneskerettighederne og retsstatsprincipperne den største betydning.

Schmid, Gerhard
Hr. formand, her i slutningen af forhandlingen vil jeg gerne sige tak, først og fremmest til formanden for udvalget. Vi kendte ikke hinanden på forhånd, og alligevel arbejdede vi efter få dage sammen, som om vi havde gjort det i mange år. Det er ikke en selvfølge, ikke normalt. Mange tak for det!
Jeg vil gerne takke medlemmerne af udvalget. Vi var ikke altid enige, men atmosfæren var rent menneskeligt helt i orden, og samarbejdet var konstruktivt. Heller ikke dette er altid en selvfølge her i Parlamentet. Derfor mange tak! Jeg vil gerne takke sekretariatet, dets leder, de andre medarbejdere og de mange mennesker, som har hjulpet med råd og informationer. Nogle af dem er nævnt i betænkningen. Der er andre, som i deres egen interesse ikke nævnes. Min tak til dem er dog ikke mindre hjertelig!
(Bifald)

EU's rolle i bekæmpelsen af terrorisme
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0273/2001) af Watson for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om EU's rolle i bekæmpelsen af terrorisme (2001/2016(INI)).

Watson
Fru formand, det er mig en ære at fremlægge denne betænkning for Parlamentet på vegne af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender. Udvalgets formand mente, at det var hensigtsmæssigt at styre en betænkning igennem Parlamentet om et emne, der kræver bred opbakning. Som liberal anser jeg terrorhandlinger for at være en helt særlig type kriminalitet, som ophæver demokratiet. Disse handlinger har til formål at ødelægge hele grundlaget for civilsamfundet, og jeg er taknemmelig for mine udvalgskollegers opbakning til denne holdning og for vores efterfølgende henstillinger.
Nogle opfatter min betænkning som en reaktion på de aktuelle terrorangreb på den iberiske halvø. Jeg deler den dybe bekymring, som næres af dem, der opfatter dette som et åbent sår i det europæiske statssamfund, og på vegne af udvalget vil jeg gerne udtrykke min dybeste medfølelse og solidaritet. Efter min mening bør min analyse og mine anbefalinger hverken være mere eller mindre rettet mod denne situation end mod tilsvarende situationer, der har udgjort - og i nogle tilfælde stadig udgør - en trussel, f.eks. i Nordirland, i Det Forenede Kongerige, på Korsika, i Frankrig, i Tyskland, i Italien og i mange andre lande, som har været udsat for angreb af ideologiske terrorgrupper.
Terrorisme er ikke noget nyt fænomen, men i dag har det mange nye aspekter og træk. Forbindelsen mellem terrorister i forskellige lande udgør nu en del af et netværk af internationalt organiseret kriminalitet. I august så vi tegn på kontakter mellem terrorister i Nordirland og deres modstykker i Colombia. For dem, der bruger terror i politisk øjemed, øger sådanne forbindelser mulighederne for at få fat i våben, udveksle idéer og teknikker og flygte fra lovens lange arm.
Terrorisme har også fået nye motiver og nye våben. Visse dyreværnsgrupper iværksætter kampagner for at terrorisere folk med blot den svageste forbindelse til dyreforsøg. Visse miljøorganisationer chikanerer dem, der er indblandet i olieudvinding eller olieudnyttelse. Computerterrorisme og miljøterrorisme er foruroligende aspekter af verden i dag.
Tidligere forsøg fra demokratiske samfunds side på at tage kampen op mod denne trussel har haft blandet succes. De er især slået fejl, hvad angår det internationale samarbejde mellem politi og retsvæsen. I EU er midlerne til at fremme et sådant samarbejde fastlagt i EU-traktatens artikel 29 og 31, og alligevel har regeringerne tøvet med at anvende dem. Denne tøven er underligt malplaceret i en Union, der bygger på værdier som menneskelighed og værdighed, frihed, lighed og solidaritet, respekt for menneskerettighederne, frihedsrettighederne og retsstatsprincippet.
Medlemsstaternes beslutning om at gøre Unionen til et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed bør danne grundlaget for en kraftig indsats til bekæmpelse af den voksende terrortrussel. En uforbeholden afvisning af terroristorganisationer og terrorisme bør føre til et sammenhængende og bindende kompleks af koordinerede politikker og til en atmosfære af samarbejde mellem regeringer på alle niveauer. Samarbejdet mellem Frankrig og Spanien eller mellem Storbritannien og Irland er forbedret i de seneste måneder, og alligevel har man ikke benyttet sig af de muligheder for en mere effektiv indsats, som Amsterdam-traktaten rummer.
Jeg vil gerne takke medlemmerne fra alle partier i Parlamentet for deres generøse råd og støtte til mig under arbejdet med udarbejdelsen af denne betænkning. Betænkningen nyder bred samstemmighed. Det glæder mig, at den går imod indførelse af særlove og -procedurer. Sådanne foranstaltninger bør ikke være nødvendige. De fratager ofte regeringerne den moralske overlegenhed og kan medføre tilfælde af statssponsoreret terrorisme. Heri ligger en potentiel fare for demokratiet. Hvor staten ikke er ubetinget indstillet på at retsforfølge kriminelle handlinger begået af soldater eller politifolk, der er skyldige i tortur, har dette ikke megen berettigelse.
Jeg er ikke desto mindre imod ændringsforslag 2, der kan fortolkes som en retfærdiggørelse af terrorisme, og ændringsforslag 1, der kan forsinke denne indsats. Jeg mener, at alle EU-staternes retssystemer rummer mulighed for at garantere retfærdighed. Det betyder ikke, at de retslige standarder ikke kunne være højere. Det kan de, og det er en vigtig udfordring for EU at sikre dette. Men medmindre vi er indstillet på at nære tillid til hinandens retssystemer og demokratiske procedurer, vil flere og flere familier miste deres kære, når uskyldige mennesker mister livet som ofre for dem, der myrder med et politisk mål for øje.
Min betænkning opfordrer derfor Ministerrådet til at fastlægge fælles minimumsstraffe for terrorisme, at afskaffe formelle udleveringsprocedurer for personer, der mistænkes eller er dømt for terrorhandlinger, og at indføre et "europæisk mandat" for eftersøgning og pågribelse af terrorister. Dette vil måske af nogle blive opfattet som ekstreme forholdsregler. Jeg mener, at de alle ud fra retsstatslige principper er berettiget til bekæmpelse af en form for kriminalitet, der tager sigte på at ødelægge demokratiet, og jeg håber, at Kommissionen og Rådet hurtigt vil reagere på denne opfordring til handling.

Galeote Quecedo
Fru formand, med dette plenarmøde slår vi igen ind på en politisk vej, som stiller os over for opgaver, som vi kunne kalde historiske. I de kommende måneder skal vi iværksætte en konstitutionel reform af Unionen, vi skal sætte euroen i omløb, vi skal i gang med de vigtigste kapitler i nogle forhandlinger, som skal munde ud i en ikke tidligere set udvidelse af EU.
For tusinder af europæiske borgere er disse debatter imidlertid stratosfæriske. I dag består disse borgeres største bekymring i, om deres børn får en alsidig og åben undervisning i skolen, om de kan færdes trygt på gaderne i deres by, om de offentligt kan give udtryk for deres holdninger, om de frit kan udøve deres stemmeret, om de kan påtage sig et offentligt hverv uden at bringe dem selv eller deres familie i livsfare. Og disse tusinder af europæiske borgere forventer med rette, at de lokale, nationale og europæiske myndigheder sikrer deres grundlæggende rettigheder.
Derfor mener jeg, at det er absolut nødvendigt, at fællesskabsinstitutionerne, ud over at beskæftige sig med forfatningen, euroen og udvidelsen, finder løsninger på det, som de europæiske borgere i f.eks. Spanien mener er vigtigst, nemlig kampen mod terrorisme, det vil sige for friheden, for respekten for menneskerettighederne, for retsstaten, som vi spaniere har opbygget efter fire årtiers diktatur.
Det Europæiske Råd i Tampere i oktober 1999 havde til formål at oprette et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Vi skal takke det nuværende belgiske formandskab for, at det har gjort det til et af de prioriterede områder, og naturligvis værdsætter vi kommissær Vitorinos glimrende arbejde. Forhåbentlig får han under denne forhandling opbakning til at gøre brug af sin beføjelse til at tage lovgivningsinitiativer.
Jeg mener, at Europa-Parlamentet, som repræsenterer de europæiske borgere, havde et særligt ansvar for denne opgave, som vores formand, Nicole Fontaine, beslutsomt og modigt har påtaget sig, hvilket de, der direkte eller indirekte har været udsat for terror, aldrig vil glemme. Jeg er sikker på, at efterfølgerne vil have samme indstilling.
Derfor mener jeg også, at vi kan være temmelig tilfredse, når vi i dag skal stemme om en betænkning om EU's rolle i bekæmpelsen af terrorisme, hvis betydning understreges af, at ordføreren er selveste formanden for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, Graham R. Watson. Vores kollega præsenterer Parlamentet for en tekst, der blev vedtaget med stort flertal i udvalget, og den indeholder, som han selv har sagt, overvejelser så grundlæggende som en bekræftelse af, at den demokratiske dialog skal være baseret på gensidig respekt og ikke-voldsprincippet og anerkendelse af den forpligtelse, som samfundet har over for ofre for terroraktioner og deres familier.
Ved at vedtage denne betænkning formulerer vi en række henstillinger, som, hvis de efterkommes, gør det muligt at udarbejde en fælles standard i EU for terrorforbrydelser, vedtage princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser, erstatte de formelle udleveringsprocedurer med et europæisk mandat for eftersøgning og pågribelse ved forbrydelser, som vækker særlig afsky i samfundet. Naturligvis terrorisme, men også menneskehandel, forbrydelser mod børn, ulovlig narkotika- og våbenhandel, korruption, svig og organiseret kriminalitet.
Fru formand, med al respekt for alle de parlamentariske grupper uanset deres politiske ståsted og naturligvis for medlemmernes stemmefrihed tillader jeg mig nu at anmode dem om at støtte betænkningen, for dette er et grundlæggende spørgsmål, som er hævet over partipolitiske diskussioner. Hvis de foranstaltninger, der foreslås i betænkningen, iværksættes, vil retsvæsenet råde over flere instrumenter til garanti af de grundlæggende rettigheder, som den europæiske integration er baseret på, og som terrorismen i dag har begrænset for tusinder af europæere.

Díez González
Fru formand, jeg vil indlede med særligt at takke ordføreren, hr. Watson, og naturligvis alle medlemmerne af Udvalget om Borgernes Friheder for deres arbejde, samarbejde og engagement i forbindelse med den betænkning, som vi i dag først skal behandle og derefter stemme om.
I dag, mine damer og herrer, føler jeg mig lykkelig som basker, som spanier og som europæer. Lykkelig, fordi Europa har forstået, at når ETA krænker menneskerettighederne, når den baskiske organiserede fascisme laver fremmedhadske forbrydelser og ideologisk udrensning, når denne terrororganisation, som i dag er den sidste rest af franquismen, fortsætter aktionerne midt i Europa, er det ikke de direkte ofre, os, der må leve med livvagter, ikke kan optræde på valglister, skal overvinde vores angst for at skrive dagligt eller udtale os i medierne, som har problemet. Det er Europa, der har problemet. Det er et problem for det europæiske demokrati som helhed.
Derfor reagerer det europæiske demokrati som helhed også, og det reagerer ved at stå sammen om at bekæmpe terrorismen.
Jeg føler mig lykkelig, fordi Europa har forstået, at det er på tide at gøre noget, som er mere vidtrækkende end ordene, end de vigtige erklæringer, end det bilaterale samarbejde, som også er vigtigt.
Det er på høje tid at tilvejebringe de instrumenter, der er nødvendige for at få stillet forbrydere, terrorister og fascister for retten, for definitivt at stoppe de kriminelle, for at iværksætte alle de instrumenter, der er nødvendige, for at de europæiske demokratiske institutioner kan blive mere effektive i forfølgelsen af det mål.
Det er også for mig en glæde at se, at Europa har fundet ud af, at den første politiske beslutning, der skal tages, når der er forbrydere, som færdes frit, når der er organiserede kriminelle, som krænker menneskerettighederne, er at gøre det muligt at få stillet de kriminelle for retten.
Vi gør det, vi er nødt til at gøre, for at alle borgere kan leve i frihed uanset deres ideologi, tro, oprindelse, efternavn, kulturbaggrund, det, vi er nødt til at gøre for at forsvare - med forlov - det begreb, der definerer unionsborgerskabet, nemlig menneskerettighederne.
Watson-betænkningen og dens henstillinger er ikke kun en holdning imod ETA. De er en holdning for demokratiet. Målet er at bekæmpe ETA, men den grundlæggende holdning er at forsvare demokratiet i hele Europa. Forsvare, at man alle steder i Europa kan leve i frihed, i pluralitet, at det er muligt at leve fredeligt sammen. Og et sted i Europa, særlig i Baskerlandet og i Spanien, udgør den fascistiske organisation ETA en fare for fredelig sameksistens og pluralitet.
Det siges, at der vil være problemer med iværksættelsen, at nogle lande vil få problemer med at harmonisere deres lovgivninger. Formanden for Rådet, hr. Verhofstadt, sagde i sit første indlæg her, at de, der ikke tror på utopi, ikke fortjener at kalde sig europæere. Jeg mener, at den politiske vilje, som har gjort det muligt at sætte en fælles valuta i omløb, også vil gøre det muligt at sætte fælles instrumenter til bekæmpelse af terrorisme i omløb.
Men tillad, mine damer og herrer, at jeg slutter med også at fremkomme med en overvejelse ikke bare som europæer, men især som basker og spanier. Som basker og som spanier, som datter af en generation af spanske demokratiske borgere, der tabte krigen mod Franco og modstod 40 års diktatur, mener jeg, mine damer og herrer, at Europa med gerningen i dag giver en historisk oprejsning, for i mange år, i lang tid, har de spanske demokrater følt ensomheden, ligegyldigheden, afstanden fra Europa. Vi følte det mange gange under franquismen, og vi har følt det mange gange - det kan jeg forsikre Dem for - i disse år med kamp mod ETA's fascisme, vores kamp for demokrati og frihed.
I dag gøres ligegyldighedens gæld op, og jeg føler mig meget stolt over at dele dette øjeblik med Dem. Tillad, mine damer og herrer, at jeg takker Dem som basker, at jeg siger Dem tak som basker for denne beslutning. At jeg takker på egne vegne, men især på vegne af mange jævne, anonyme mennesker, som hver dag kæmper for friheden, som bekæmper angsten for at lade sig opføre på valglisterne, som bekæmper angsten for at skrive. På vegne af mennesker, som ikke har mulighed for at tale, fordi ETA definitivt har frataget dem ordet.
På vegne af alle dem siger jeg mange tak og tillykke til alle med gerningen i dag.

Esteve
Fru formand, jeg vil naturligvis indlede med at lykønske Graham R. Watson med hans fremragende arbejde, hans betydningsfulde og vanskelige betænkning.
Hr. Watson har ikke teoretiseret, men har taget det i betragtning, som bedrøver os, og han har især fokuseret direkte på vores bedrøvelse over ETA og på det, der påvirker det baskiske samfund, det spanske samfund, og i mit tilfælde det catalanske samfund. Hans totale fordømmelse og hans fastholdelse af, at ofrene, de ramte, skal respekteres, bør være en fast bestanddel af vores erklæringer og vores holdning.
Af indholdet i denne betænkning vil jeg først og fremmest fremhæve, at der foreslås vigtige foranstaltninger, som er positive for det retlige område og politiområdet, nemlig fastsættelse af minimumsregler, fastsættelse af en udleveringsmetode, anerkendelse af retsafgørelser, fuldbyrdelse af europæiske mandater for eftersøgning og pågribelse og tilnærmelse af nationale lovgivninger. Jeg mener, at disse skridt forbedrer det vigtige og højt prioriterede retlige arbejde og politiarbejde.
I den tid, jeg råder over, vil jeg også fremhæve, at der i betænkningen ikke er blevet givet afkald på vigtige værdier i bekæmpelsen af terrorisme i Europa. Det er meget vigtigt, at der i betragtning N står, at alle ideologier er legitime i det omfang, de udtrykkes under respekt for de demokratiske værdier.
Det er vigtigt, at betragtning O igen indeholder udtrykket "demokratisk dialog" baseret på gensidig respekt og ikke-voldsprincippet. Og det er vigtigt, at der i betragtning R og S står, at foranstaltningerne skal have begrænsninger fra staternes side, så der ikke sker nogen form for misbrug af retsregler.
Jeg mener, at alt dette er vigtigt for ligevægten mellem aktionens prioritering og effektivitet og respekten for de europæiske værdier. Jeg vil nævne min tilfredshed, for dette ændrer den beslutning, som blev vedtaget i en skriftlig erklæring i september 1999, hvor jeg gav udtryk for mit forbehold - selv om jeg underskrev den - over for, at udtrykket "demokratisk dialog" var fjernet.
Med denne betænkning genetablerer EU sine værdier på dette område, for fred forstået som udelukkelse af vold på den ene side og dialog på den anden er et binomium, som er helt nødvendigt for EU, både i og uden for Europa. Når Europa bevæger sig et eller andet sted hen, i eller uden for, sker det med dette binomium "fred og demokratisk dialog", og da jeg siger både i og uden for, vil jeg naturligvis ikke give noget eksempel, for jeg ønsker ikke, at mit eksempel skal give anledning til sammenligninger, som overskygger det positive ved denne betænkning og denne forhandling.
Jeg er meget tilfreds med, at denne betænkning kan vedtages, og med, at den er et effektivt redskab til løsningen af dette alvorlige problem, som indvirker på mange mennesker.

Schröder, Ilka
Hr. formand, kære kolleger, dette er en betænkning om terrorisme. Derfor vil jeg nu gerne komme ind på det, der forstås ved terrorisme, fordi det er anerkendt som noget ondt og ofte også skal holde for, når der er tale om legitimering af statslige indgreb i de grundlæggende rettigheder. Jeg har altså beskæftiget mig med det, der kaldes terrorisme her. Det er f.eks. handel med narkotika. Hvilke narkotika der er ulovlige, og hvilke der er lovlige, er, som vi alle ved, forholdsvis vilkårligt fastlagt og kan f.eks. heller ikke udledes rent sundhedspolitisk. Mange mennesker her i Parlamantet forbruger jo også temmelig mange narkotika. Her menes der dog de ulovlige narkotika, det ved jeg godt. Jeg mener blot, at i ethvert samfund er der også narkotika, det har altid været sådan, og det vil det nok også fortsætte med. Man løser ikke noget ved at kriminalisere dette område.
Desuden nævnes f.eks. menneskehandel. Hvis der menes menneskesmuglere, hvilket ofte blandes sammen, må man finde sig i den bemærkning, at man i EU anerkender personer som asylberettigede, der var nødt til at komme ulovligt ind i EU, fordi vi har en fæstning Europa her, og folk også er nødt til at kræve hjælp - f.eks. fra menneskesmuglere.
Hvis der menes menneskehandel, altså den essentielle fratagelse af grundlæggende rettigheder for personer og tvangsarbejde, kan man spørge, hvorfor det i den betænkning, som vi har stemt om for nylig, handler så lidt om beskyttelse af ofrene eller de handlede. Det ville da være det bedste middel for at afskaffe sådan noget som menneskehandel.
På et sted i betænkningen hedder det, at terrorisme også er ulovlig handel med våben og narkotika. Jeg har allerede udtalt mig om narkotika. Hvad angår våben, mener jeg, at handel med våben er ulovlig, men hvad der er endnu værre, er, at den er illegitim. Spørgsmålet er blot: Er det kun den ulovlige handel med våben? Er det ikke også snarere den lovlige handel med våben? Er det ikke også terrorisme, når civile bombarderes af NATO-bomber og som følge heraf dør eller må lide hele deres liv? Der er folk, der forsvarer sig mod det, de træffer foranstaltninger, f.eks. civil disobedience. De ved udmærket, at det er ulovligt. Om det også er kriminelt, må stå hen. Mange af disse mennesker har nemlig, som det også fremgår her, fået nok af statens svig og korruption, forsvarer sig mod det, og det skal forstås som terrorisme her. Når ikke engang De Grønnes forslag vedtages, der handler om, at menneskets grundlæggende rettigheder skal fastlægges som et fælles beskyttelsesniveau i EU, så kan man kun stemme mod denne betænkning, hvis man skal tage de grundlæggende rettigheder i betragtning.

Angelilli
Fru formand, først vil jeg gerne takke ordføreren for hans arbejde med et så alvorligt og aktuelt problem som terrorismen, der forfærdeligt nok er ved at blusse op igen.
Vi troede måske, at vi var kommet af med denne plage, som i mange år har ført til blodsudgydelser i Europa. Den terrorisme, der eksisterer i dag, er måske vanskeligere at bekæmpe, for den er mindre ideologisk, den tager i højere grad sigte på at skabe overskrifter, og der er ikke noget indhold bag. Det hele er baseret på vold, og det er netop for at skabe ustabilitet i institutionerne og skræmme befolkningen.
Hvilken rolle skal Parlamentet så spille i den forbindelse? På den ene side bør det utvivlsomt overveje årsagerne til denne plage og til det sociale og kulturelle problem, som naturligvis ligger bag terrorismen, men på den anden side bør det også og ikke mindst forsøge at forebygge terrorhandlingerne på en eller anden måde, at komme dem i forkøbet og at identificere de første tegn på dem, lige så snart de opstår.
Vi har mange midler til vores disposition, nemlig en stor mængde databaser, lovgivningsinstrumenter og politi. Alligevel sker det alt for ofte, når vi står over for alvorlige kriminelle fænomeners opståen eller forandring - nemlig dem, der vedrører narkotika, pædofili og handel med eller udnyttelse af mennesker - at Parlamentet bliver overrasket og ender med at være for sent ude, så det ikke er i stand til at foretage en effektiv forebyggende indsats.
Dette var også tilfældet med de voldelige grupper, som ofte har kontakt til terroristmiljøet, og som har infiltreret de fredelige og lovlige antiglobaliseringsbevægelser. Det er derfor en fordel med de foranstaltninger, som man ønsker i betænkningen for at dæmme op for problemet, og det gælder navnlig det europæiske mandat for eftersøgning og pågribelse og afskaffelsen af den formelle udleveringsprocedure.
Hr. formand, jeg vil gerne slutte af med at minde om, at der stadig - for blot at nævne et enkelt eksempel - er italienske borgere, som har været med i De Røde Brigader, og som har været dømt for drab af terroristisk karakter i næsten 20 år. De har i lige så mange år levet i skjul i andre europæiske lande på trods af gentagne anmodninger om udlevering.

Bigliardo
Fru formand, kære kolleger, jeg lyttede opmærksomt til hr. Watsons betænkning, som jeg i store træk er enig i, selv om jeg får lyst til at spørge mig selv - og selv om vi ofte får lyst til at spørge os selv - hvad terrorisme egentlig er for noget. Under forhandlingen var man inde på, at det er nødvendigt at give et billede af, hvordan terrorismen ser ud i dag. Jeg tror, at den henstilling, som betænkningen indeholder, vedrører den europæiske terrorisme og ikke bare den foragtelige terrorisme, der desværre udvikler sig i Spanien i dag. Det er sandt, at den metode, man anvender i Spanien, er foragtelig, men så skal det også siges, at de metoder, som bevægelser med nogle helt andre målsætninger anvender i andre europæiske lande, er lige så foragtelige.
Italien har været igennem en forfærdelig periode, hvor vi har været vidner til, at aktivister blev dræbt på deres tilholdssteder, at unge mennesker blev dræbt på gaden, og at børn brændte inde i deres egne huse på grund af en ideologi, der for nylig var årsag til mordet på regeringsrådgiveren D'Antona, og som rent faktisk ofte - sådan som det var tilfældet - fører til unge menneskers død i forbindelse med demonstrationer, der ender med blind vold, som ikke har noget at gøre med kampen mod en globalisering af markederne.
Derfor er det fornuftigt med en samordnet politik mellem medlemsstaterne, hvor man ikke vedtager de forhadte særlove, der har vist sig at være sande instrumenter til politisk forfølgelse, når det gjaldt om at ramme visse grupper, og at være eftergivende, når det gjaldt om at beskytte andre, sådan som fru Angelilli sagde for lidt siden. Det europæiske mandat for pågribelse er en god idé, men man skal begynde med det samme og gøre en seriøs indsats. Man skal straks opfordre regeringerne til at implementere bestemmelserne og til allerede fra starten af de næste par måneder at sørge for, at vi ikke længere kommer til at se det, der skete i Genova for nogle dage siden, i vores gader.

Sichrovsky
Hr. formand, betænkningen beskriver meget anskueligt farerne ved den gamle og den nye terrorisme, og den trussel, som udgår herfra, men også hjælpeløsheden i de traditionelle institutioner i Europa over for disse trusler. Hvis jeg skal tillade mig at komme med en modsigelse på ét punkt, vil jeg sige, at så har terrorismens trussel egentlig ikke noget at gøre med et demokratisk samfund - selv om dette ofte er målet for terroren - men derimod er den en væsentligt mere vidtrækkende trussel mod ethvert menneske, uanset under hvilke politiske betingelser han lever.
Derfor er det også så vanskeligt og måske slet ikke så vigtigt at definere begrebet terrorisme mere præcist, men snarere - som det foreslås i betænkningen - at gå ud fra en definition på en terrorhandling, som beskriver truslen mod enkeltpersoner og grupper. Enighed på europæisk plan er her forudsætningen for en bedre koordinering af foranstaltningerne. Desuden er det helt sikkert også vigtigt at fremskynde udleveringerne, som det foreslås i betænkningen.
Erklæringen i unionstraktatens artikel 29, der kalder terrorisme en form for kriminalitet, skal også være bindende for alle EU-medlemsstater, hvis politiske repræsentanter afhængig af politisk overbevisning forsvarer voldshandlinger inden for eller uden for EU som berettigede. Når jeg tænker på diskussionerne om konflikten i Mellemøsten, så udtrykte nogle kolleger pludselig forståelse for terrorhandlinger fra den ene eller anden side, selv om det handlede om rene mordkommandoer og attentater mod civilbefolkningen.
Foruden den organisatoriske forudsætning, samarbejdet mellem de ansvarlige institutioner, hører den politiske vilje også med til bekæmpelsen af terrorhandlinger. Truslen mod et uskyldigt menneske har aldrig sin berettigelse.

Hernández Mollar
Fru formand, hvis der er noget, der karakteriserer udarbejdelsen af denne betænkning om terrorisme, er det ikke kun, at ordføreren, vores kære kollega hr. Watson, som jeg vil lykønske specifikt, er præcis og handlekraftig, men også at næsten alle Parlamentets politiske grupper har været rede til og indset nødvendigheden af ikke bare at afvise og fordømme terrorismen, dens miljø og de midler, der anvendes, men også at blive enige om de retlige instrumenter på europæisk plan, som vi må have for at bekæmpe og forfølge forbrydelser i forbindelse med terroraktioner og organiseret kriminalitet.
Vi kan uden forbehold og uden at tvivle - det gør jeg i hvert fald ikke - fastslå, at med vedtagelsen af denne betænkning har vi en europæisk pagt mod terrorisme. For vold og terror er for de europæiske borgere helt uforeneligt med demokrati, dialog og de spilleregler, som de demokratiske stater i EU har fastsat for at leve fredeligt sammen og især for at løse absolut alle - og jeg understreger absolut alle - vores problemer og konflikter.
Nationalismen eller uafhængigheden, som terrororganisationer som ETA i Spanien bruger som påskud, dækker i virkeligheden over en aktivitet, hvis eneste mål er at sprede rædsel, destabilisere demokratiet og i flæng myrde børn, unge og voksne uanset hverv eller profession.
Et andet argument, der taler for denne betænkning, er det presserende behov for at ajourføre de retlige instrumenter, som et nyt område uden grænser som EU må have, for at det ikke skal være lettere for de voldelige og terrorgrupperne at begå forbrydelserne, end det er for politiet og domstolene at forfølge og straffe dem. For, fru formand, hr. kommissær, det er en fejl, at der er restriktioner og grænser for domstole og politi, mens f.eks. kriminelle bander organiserer sig i et land i EU, begår attentater i et andet og dernæst vender tilbage for at søge beskyttelse under en lovgivning, som er forældet og i modstrid med et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Derfor præcisionen i de fire henstillinger, som er betænkningens centrale del.
Det er rigtigt, at Spanien og den spanske regering er særligt interesseret i det, vi beslutter her i dag, men det bør Frankrig, Belgien, Italien, Det Forenede Kongerige og de øvrige lande i Unionen også være, for terrorisme er baseret på vold, finansiering, de anvendte teknologiske midler og rekruttering af unge, som ved hjælp af penge og had uddannes til at dræbe. Og det er et problem, mine damer og herrer, som rækker ud over EU's grænser.
Fru formand, vi er godt på vej. Jeg vil igen gøre opmærksom på, at forslagene er absolut nødvendige, og på, at det er helt nødvendigt, at vi virkelig skaber et nyt område, hvor der kun er plads til os, der ønsker at leve i fred og frihed.
Kommissær Vitorino har Parlamentets politiske opbakning. Vi afventer med stor interesse hans forslag.

Marinho
Fru formand, af grunde, som vi undertiden ikke gerne vil være ved, står Europa forsvarsløst over for terrorismen. De fleste stater har ikke nogen antiterrorlovgivning, strafferammerne varierer fra stat til stat, og forfølgelsen af kriminelle uden for den stat, hvor forbrydelsen er blevet begået, er kun mulig - når den er det - via formel udlevering, der altid er underlagt gensidige og forfatningsbestemte begrænsninger i den enkelte medlemsstat.
Terrorismen har derfor et vidt spillerum i Europa. Heldigvis har Amsterdam-traktaten, Rådet i Tampere og vores kommissær António Vitorino bragt det europæiske retssamarbejde fremad. I denne ånd anbefaler Europa-Parlamentet Rådet gennem denne fremragende Watson-betænkning en række minimumsregler for, hvad der udgør kriminelle handlinger, og for straffene herfor, gensidig anerkendelse af retsafgørelser i stedet for udlevering, fastlæggelse af et europæisk mandat for eftersøgning og pågribelse, så de kriminelle ikke kan gå frit rundt og grine ad domstole og politi, og tilnærmelse af de nationale lovbestemmelser om erstatning.
Fru formand, ud over disse juridiske og strafferetlige bestemmelser er det også vigtigt, at intellektuelle fordomme og forældede historiske opfattelser ikke stadig ser terrorismen i et heroisk og romantisk lys som en kamp for frihed. Friheden sikres i retsstaten, og dét er heldigvis i dag alle staterne i EU. François Mitterand har lært os, at nationalisme betyder krig. Vi er i dag, ganske tæt på os, og lige for øjnene af os, i kulturens, sprogets, regionens eller religionens navn, vidne til mord, død og vold, som Europa ikke bør tolerere. Enten stoler Europa på sine værdier, eller også opløses det i disses modsætning. Terrorismen er vanviddets og den etniske, religiøse eller kulturelle fanatismes endegyldige våben. Det er det modsatte af frihed og liv. Lad os med lovens kraft og styrke vise den bort fra Europa.

Ortuondo Larrea
Hr. formand, jeg tilhører og repræsenterer Det Baskiske Nationalistparti, det parti, som uafbrudt har været ved magten i Baskerlandet i over 20 år. Et parti, der, selv om det kræver egen personlighed, suverænitet og selvbestemmelse for baskerne, kategorisk afviser og fordømmer, at vold og terror bruges som instrumenter til at opnå ethvert politisk mål, og i endnu højere grad fordømmer den uantagelige statsterrorisme, som baskerne også har været udsat for fra det spanske statsapparats side.
I vores samfund og ligeledes i det spanske samfund har vi naturligvis et særligt engagement i de spørgsmål, som hr. Watson har forelagt i sin vanskelige betænkning om EU's rolle i bekæmpelsen af terrorisme, og vi er i det store hele enige i betænkningen og i ændringsforslagene fra Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre og min egen gruppe, Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance.
I Nordirland var de så heldige at få støtte fra den amerikanske senator Mitchell, hvilket førte til langfredagsaftalen og en reel fredsproces til trods for de op- og nedture, der kendetegner dens forløb.
Hvor længe skal baskerne vente på, at Europa bliver bevidst om, at freden afhænger af det, at det bør tilskynde til, fremme og skabe en demokratisk og oprigtig dialog mellem de stridende parter? Det er den bedste anvisning, Europa-Parlamentet kan give mod terrorisme og for fred.
Jeg værdsætter særligt betragtning O i betænkningen, som med stor nøjagtighed fastslår, at en demokratisk dialog baseret på gensidig respekt og ikke-voldsprincippet er det bedste middel til at løse konflikter, og det er en berigtigelse af Europa-Parlamentets tidligere beslutninger.
Det, jeg beklager, er, at forsøget på at afspejle denne idé i de afsluttende henstillinger er mislykket. Derfor må jeg betragte dette dokument som ufuldstændigt og utilstrækkeligt. Men til trods for denne utilstrækkelighed og efter at have overvejet det har jeg besluttet at stemme for Watson-betænkningen for at give betragtning O og dermed den demokratiske dialog en mulighed for at løse vores konflikt.

Gorostiaga Atxalandabaso
Hr. formand, af hensyn til demokratiet er det vældig godt, at vi har haft den foregående forhandling om Echelon-netværket.
Medlemsstaternes hykleriske indstilling til krænkelse af borgerrettighederne, som er blevet understreget af forskellige talere, kan bidrage til vores analyse af betænkningen om terrorisme. Denne betænkning ignorerer desværre statsterrorismen. Men hvad værre er, indeholder den ingen specifikke henstillinger om at fremme foranstaltninger til gennemførelse af politisk dialog som et middel til at løse konflikter.
Alligevel vil Parlamentet sandsynligvis godkende betænkningen. Det er derefter op til Dem, kommissær Vitorino, at fremlægge en tekst, som De allerede har forhandlet, fortrinsvis med de spanske og franske myndigheder.
Mandag nævnte jeg ofrene for Spaniens beskidte krig. Nu vil jeg gerne mindes journalisten Fernando Pereira. Som De ved, blev han dræbt i en aktion gennemført af den franske efterretningstjeneste mod Greenpeace.

Pirker
Hr. formand, hr. kommissær, mine ærede damer og herrer, hvis det lykkes os at vedtage henstillingerne til Rådet med et bredt flertal her i Parlamentet, har vi ikke blot sendt et signal, men vi har også taget ganske afgørende skridt mod en menneskeforagtende, mennesketilintetgørende og demokratifjendtlig terrorisme, sådan som den optræder især i Spanien, men desværre også i andre lande i Europa.
Medlemsstaterne i Unionen bør imidlertid ikke kun bruge denne pakke af foranstaltninger, som hr. Watson har foreslået, og som strækker sig fra harmonisering af lovbestemmelserne om retshjælp, det europæiske mandat for eftersøgning og pågribelse frem til erstatning til ofrene, mod de hidtil kendte former for terrorisme, men også bruge den mod nye former for terror, som vi stiftede bekendtskab med på det sidste topmøde, og som også frygtes ved fremtidige lignende begivenheder.
Ved diskussionen om disse nye former for terrorisme er der meget, der er gået skævt. Man diskuterede ikke sikkerheden for de borgere, der uskyldigt blev udsat for volden, man diskuterede ikke beskyttelsen af fast ejendom mod voldelige og voldsstyrede aktionisters ødelæggelse, man diskuterede ikke de politifolk, der blev alvorligt såret, hverken erstatning til ofrene eller internationalt politisamarbejde. Man diskuterede også alt for lidt de støttende omgivelsers baggrund, de finansielle kilder, de politiske bagmænd bag disse voldshandlinger. Det var en reduceret diskussion.
Denne terror, der truer med at fremspire på ny her, viser imidlertid, at der er fare for, at der udvikles en international, en globaliseret terrorisme, som reelt ikke fører denne globaliseringsdebat, som skal føres, men som kun benytter den som middel til terrorisme mod regeringen, mod staten, altså mod vores demokratiske forhold. Jeg forventer derfor, at vi møder den hidtil kendte terrorisme meget eftertrykkeligt, men også skrider meget hårdt ind over for disse nye former for terrorisme i borgernes interesse, for sikkerheden og stabiliteten i vores lande, i Unionen, og tænker på de mange, der allerede er faldet som ofre for denne terrorisme. Jeg anmoder kraftigt alle om at støtte denne pakke af foranstaltninger, som er glimrende forberedt, ikke kun i Spaniens interesse, men også i Europas interesse, for stabiliteten og folks sikkerhed!

Ceyhun
Hr. formand, jeg er sikker på, at vi alle er enige i, at terrorisme er en af de farligste udfordringer, som vores samfund står over for. Den er et fænomen med globalt opererende strukturer. Den kan derfor også kun bekæmpes effektivt på internationalt plan. Bekæmpelsen af terrrorisme betyder også forsvar af menneskerettigheder og demokrati. De feje terrorangreb og mord, som vi har oplevet mest massivt i Spanien på det sidste, er bevis på, at det er nødvendigt fortsat at fremme det europæiske samarbejde mod terrorister.
Den internationale terrorisme, som mange diktatorer eller islamisk-fundamentalistiske regimer støtter, kan kun bekæmpes fornuftigt på europæisk plan ved et samarbejde mellem de ansvarlige nationale myndigheder. Også Parlamentet har her et ansvar, idet vi bekender kulør med betænkningen om EU's rolle i bekæmpelsen af terrorisme og gør det klart, at vi kæmper med én stemme herfor. I den forbindelse vil jeg gerne takke ordføreren for hans fremragende arbejde. Med vores forslag har vi planer om at skabe forudsætningen for et effektivt europæisk samarbejde mellem medlemsstaterne, således at terrororganisationer som ETA i Spanien ikke kan begå flere mord.

Paisley
Hr. formand, terrorisme er det samme som ødelæggelse af demokrati. Man kan ikke føre dialog med kriminel terrorisme, for den er en inkarneret løgn. Løsladelse af fængslede terrorister og forsøg på at bestikke dem med sæder i korrupte regeringer er det samme som at understøtte terrorisme, ikke at udrydde den. Nordirland er et eksempel, hvor alle fængslede terrorister fra begge sider er løsladt, men ikke et eneste mordvåben er blevet afleveret på nogen af siderne.
De plagede ofre for brutal terrorisme er stort set glemt. Jeg bifalder betænkningens opfordring til handling, til at tage hensyn til disse plagede ofres interesser samt dens understregning af det umiddelbare behov for at sikre, at der ikke findes noget fristed for terrorisme i EU. Det er vigtigt, at vi handler nu.

Andrews
Hr. formand, denne betænkning er af største betydning for de europæiske borgere. Den bør vinde størst mulig udbredelse i hele Fællesskabet. Det er en kompleks og vanskelig betænkning, som bør formidles direkte til hver eneste borger, så de kan forstå nøjagtigt, hvad Parlamentet prøver at gennemføre på deres vegne. Den tjener hr. Watson, formanden for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, til ære. Vi stemmer for den, men vi gør det alligevel med forbehold over for mange afsnit og henstillinger. Emnet vil uden tvivl komme op igen efter høring af de nationale parlamenter og borgergrupper.
Vi skal nøjagtigt og præcist definere, hvad vi mener med terrorisme. Vi må ikke blande terrorisme sammen med fredelige protester, med borgernes legale og lovlige protester. Vi tager forbehold over for en række afsnit, men på trods af disse forbehold, som vi givetvis kommer til at berøre igen under kommende drøftelser af og forhandlinger om emnet, stemmer vi for betænkningen. Jeg lykønsker hr. Watson og alle, der har bidraget til udarbejdelsen af denne betænkning.

Karamanou
Hr. formand, hr. Watsons betænkning konstaterer, at EU er ude af stand til at bekæmpe den stadigt voksende terrorisme og befinder sig i en blindgyde, hvad dette angår. Dette forhold skyldes dels, at terrorismen har ændret karakter og er blevet styrket med moderne teknologiske og økonomiske midler, dels at medlemslandenes retslige og politimæssige samarbejde ikke er godt nok, ligesom der mangler en fælles lovramme.
I Grækenland vedtog man i maj 2001 en ny antiterrorismelov i et forsøg på at forbedre og systematisere bekæmpelsen af terrorisme uden at krænke de grundlæggende rettigheder og retsstatslige principper. Men bekæmpelse af terrorisme, hvad enten det er i Grækenland eller i Spanien, er hele EU's anliggende. Chartret om grundlæggende rettigheder bør være et referencepunkt i forbindelse med alle nye initiativer. Under ingen omstændigheder bør terroristgruppernes øgede kriminelle virksomhed være et alibi, hverken på nationalt eller europæisk plan, for at træffe foranstaltninger, som ikke er i overensstemmelse med retsstatens og de demokratiske princippers ånd.
Med hensyn til kriminelle terroraktioner bør Rådet øjeblikkeligt afskaffe de formelle udleveringsprocedurer og vedtage princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser, også afgørelser, som går forud for domfældelsen, sådan som det foreslås i betænkningen. Ud over disse foranstaltninger er forebyggelse af terrorisme imidlertid meget værdifuld, bl.a. gennem uddannelses-, social- og andre politikker til vejledning af borgerne, og især de unge, om dialogens værdi og om afvisning af enhver form for voldsanvendelse.

Nicholson
Hr. formand, jeg vil gerne benytte lejligheden til først at lykønske hr. Watson med udarbejdelsen af denne betænkning. Den er meget afbalanceret og god.
Terrorisme har været et stort problem i den vestlige verden, og i Europa har det i hvert fald været udbredt siden Anden Verdenskrig. Vi har set, at nogle få idealister kan holde flertallet som gidsler. Vi må se i øjnene, at medlemsstaterne ikke har samarbejdet fuldt ud. Det har været smerteligt klart for os i Nordirland i de sidste 30 år.
Hvis terrorister har et fristed, vil de fortsat florere, fordi de har et sted, hvor de kan søge tilflugt. Vi må gøre en ende på disse tilflugtssteder. Jeg har dog nogle forbehold. Hvis man afskaffer udlevering, kan man ikke være sikker på, at det, man sætter i stedet, er effektivt. Hvis vi alligevel afskaffer udlevering, skal vi være sikre på, at det, vi sætter i stedet, fungerer, især på tværs af medlemsstaterne.
Medlemsstaterne skal have lov til at beskytte deres borgere. Jeg mener, at det er enhver medlemsstats pligt at beskytte de uskyldige og ikke voldsmændene. Vi skal i størst muligt omfang samarbejde om at sikre dette.
Vi oplever også, hvordan terrorister rundt om i verden samarbejder. Den nylige arrestation af tre IRA-aktivister i Colombia viser med al ønskelig tydelighed, hvor udbredt terrorismen er i verden, og hvordan terrorister samarbejder om udvikling af nye og bedre våben.
Vi må også erkende, at mange terroristorganisationer er indblandet i afpresning, narkotikasmugling og mange andre former for normal kriminel aktivitet. De benytter visse ord og pseudonymer. De er en trussel mod de samfund, de lever i.
Vi må anerkende ofrene. Der skal være gensidig anerkendelse. Ingen har ret til at myrde for at nå et politisk mål. Vi må også huske på, at det er let at øve terror. Jeg har erfaring på dette område. Men tro mig, det er meget sværere at skabe fred efter terrorismen.

Cerdeira Morterero
Hr. formand, terrorhandlingerne er et forsøg på at svække demokratiet og de grundlæggende værdier, som Europa er baseret på. Derfor er det nødvendigt - og sådan har vi forstået det - at styrke bekæmpelsen af terrorisme og skabe mekanismer og initiativer, der styrker samarbejdet mellem medlemsstaterne, også i betragtning af terroraktionernes opblussen i EU. Desuden bør medlemsstaterne tilskynde de unge til at afvise enhver form for vold.
Af de fire vigtigste henstillinger i betænkningen (definitionen på terrorisme og straffe for terrorisme, afskaffelse af den formelle udleveringsprocedure og anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser, det europæiske mandat for eftersøgning og pågribelse) vil jeg fremhæve netop den sidste om erstatning til ofre for terrorisme, som måske er den, mine kolleger har talt mindst om, og i den forbindelse understrege, at Parlamentet allerede den 24. november 2000 vedtog en betænkning, som jeg havde æren af at være ordfører for, hvori offeret og dets rolle i straffesagen for første gang blev defineret.
Til sidst vil jeg fremhæve, at hvis vi er i stand til at føre henstillingerne i denne betænkning ud i livet, har vi taget et stort skridt i retning af at oprette et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.

Pomés Ruiz
Hr. formand, jeg vil indlede med at takke Graham R. Watson for hans arbejde, som tydeliggør EU's rolle i bekæmpelsen af terrorisme.
Og jeg vil også takke formanden for Parlamentet, Nicole Fontaine, for hendes personlige holdning ved åbningen af dette møde, for hendes modtagelse af familien til et offer for terrorisme, et byrådsmedlem for Unión del Pueblo Navarro, José Javier Múgica, hvis enke og tre børn var til stede i salen, og de beder mig om at overbringe hele Parlamentet og dets formand deres tak.
Parlamentet fører an i den europæiske bekæmpelse af terrorisme. Det var den første parlamentariske forsamling, der skriftligt henstillede til, at det var nødvendigt at isolere de politiske partier, som ikke fordømmer terrorisme, politisk.
Og det har formået at indsamle mere end 400 underskrifter fra medlemmer af Parlamentet i et offentligt ønske om at bekæmpe ETA's terrorisme.
Nu har vi Watson-betænkningen, og på basis af den vil jeg understrege behovet for, at vi i EU hurtigst muligt får et europæisk mandat for eftersøgning og pågribelse, og at den formelle udleveringsprocedure for disse terrorforbrydelser afskaffes omgående.
For terrorisme, og konkret ETA's terrorisme, påvirker alle europæiske borgere, og ikke kun ofrene, men også medlemmer af Parlamentet. Jeg beklager, at Bárbara Dührkop ikke er til stede på grund af sygdom. Hun ville kunne fortælle os, hvordan ETA tog hendes mand, senator Casas, fra hende. Også min kone og hendes familie har været udsat for tre attentater, som kostede en politibetjent livet. Og der er andre medlemmer, som kan tale med om deres lidelser.
I Spanien og andre steder i Europa er vi ofre for terrorisme. Vi vil ikke længere teoretisere, for vi er, som det fremgår af Watson-betænkningen, bevidste om, at vi skal forpligte medlemsstaterne til omgående at blive enige, for terrorisme er den største overtrædelse af menneskerettighederne, europæerne udsættes for.

Santini
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne understrege de yderst konkrete, realistiske og meget aktuelle punkter i denne betænkning. Her taler man nemlig ikke kun om bombeterrorisme, men om en mindre eksplosiv og meget udbredt form for terrorisme, som dækker sig ind under nogle politiske kræfter, der har det klare mål at bekæmpe de demokratiske systemer. Det står der tydeligt i betragtning E, F og G, hvor man understreger, at terrorismen er blusset op igen i næsten alle Europas lande, og hvor man taler om en gennemgribende ændring af terrorismens karakter, men hvor man også - navnlig i punkt G - nævner eksistensen af internationale netværk, der modtager en omfattende logistisk og økonomisk støtte, sådan som der står i dette punkt. Det var netop det, der skete i Genova i de dage, hvor G8-topmødet fandt sted. Internationale terroristorganisationer benyttede sig af de autonome og udnyttede nogle ægte fredsbevægelser politisk, men dækkede sig ind under falske fredsgrupper og deres velvillige ledere, som igen var støttet af italienske og europæiske partier fra venstrefløjen - samme venstrefløj, som sågar lod dem viderebringe deres budskaber i Europa-Parlamentet i går, hvor de gentog deres absurde slogans mod den italienske regering, mod de demokratiske værdier og mod de værdier, der bygger på respekten for andre menneskers holdninger, værdier, som Europa-Parlamentet støtter og fremmer. Hr. formand, kære kolleger, også dette er en form for terrorisme. Den er afdæmpet, men effektiv.
Det står der tydeligt i betragtning M og i henstilling 3, og det fremgår også på en negativ måde af ændringsforslag 2 fra Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe, hvor man - hvis dette ændringsforslag bliver vedtaget - vil have Parlamentet til at sige, at når den demokratiske og forfatningsmæssige struktur fungerer ordentligt, er der ikke nogen terrorisme. Herved ville man stemple Spanien, Irland og måske også Italien som udemokratiske lande med dårlige forfatningsforhold, men, hr. formand, kære kolleger, disse landes regeringer er ofre for terrorismen og ikke ansvarlige for den. Og også dette er en form for terrorisme!

Coelho
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, også jeg begynder med at lykønske hr. Watson for det fremragende arbejde, som han har givet os. Han har ret, når han understreger behovet for effektive, klare og hurtige foranstaltninger til at forebygge al slags terrorisme uanset dens form eller udtryk. Vi forkaster og fordømmer alle former for terrorisme, som er uacceptable på grund af den blinde vold, der kendetegner dem, og som i de fleste tilfælde rammer uskyldige. Vi er bevidste om, at de udgør en af de mest frygtindgydende udfordringer, som vores samfund står over for.
Det forholder sig jo sådan, at EU i de seneste år har været udsat for et øget antal volds- og terrorhandlinger. Denne stigning viser, at politi- og retssamarbejdets klassiske midler ikke er tilstrækkelige, især hvis vi også skal tage højde for, at der hele tiden opstår nye former for terrorisme, således som tilfældet er med IT- og miljøterrorisme. Vi ved også, at disse handlinger i stadig større grad udføres af internationalt organiserede netværk, som drager fordel af forskellige juridiske begrænsninger og uensartet national lovgivning. Det er beklageligt, at de fleste medlemsstater ikke råder over specifik lovgivning på dette område, idet kun seks medlemsstater, deriblandt Portugal, har en sådan. Af disse har kun fire, heriblandt endnu en gang Portugal, vedtaget en definition af begrebet terrorisme som en del af deres lovgivning.
Amsterdam-traktaten har gennem princippet om solidarisk bekæmpelse af terrorismen åbnet nye muligheder for samordnede modforanstaltninger inden for EU. Med de forpligtelser, som man har påtaget sig i Tampere, er terrorisme blevet en del af kriminalitetsbekæmpelsens globale tilgang. Den betænkning, som vi her har til debat, fortjener vores støtte, ikke mindst da den tilstræber tilnærmelse og harmonisering af de 15 medlemsstaters lovgivning.

Méndez de Vigo
Hr. formand, som den næstsidste taler - kommissær Vitorino får æren af at slutte af - vil jeg undlade at fremkomme med en masse synspunkter, som er blevet fremført af dem, der har talt før mig og gjort det godt.
Jeg har kun to bemærkninger. En til dem, der har sagt, at det, at vi stemmer for dette mandat for eftersøgning og pågribelse, afskaffer udleveringen. Sådan er det overhovedet ikke. Det ledsager udleveringen ved forbrydelser, der er særligt afskyelige, f.eks. terrorisme, netop for at EU kan blive mere effektiv.
Og min anden bemærkning er den, hr. formand, at jeg mener, at hvis vi kigger bagud til 1992, hvor Parlamentet stemte for Maastricht-traktaten, ser vi, at der var afsat meget plads til retlige og indre anliggender i tredje søjle. Det var en stor fornyelse, at EU begyndte at beskæftige sig med emner, der altid havde været statsanliggender. Det er ikke ret længe siden. Det er syv år siden, at Maastricht-traktaten trådte i kraft, og alligevel er der sket enorme fremskridt. Der er ikke blot sket fremskridt, hvad angår den europæiske solidaritet i forbindelse med et bestemt problem, nemlig ETA's terrorisme, som er af største vigtighed og har voldsom politisk betydning, der er også sket fremskridt med opbygningen af Europa. Det er den måde, hvorpå man holder fodslag i Europa, og hvorpå man, som det er blevet sagt her, tager sig af borgernes reelle bekymringer.
Jeg vil derfor, ud over at takke for den europæiske solidaritet, sige, at denne betænkning af Watson - og jeg lykønsker ordføreren, som har gjort en enorm indsats - også er en vigtig milepæl på den vej, som hele Europa-Parlamentet følger for at opbygge Europa.

Vitorino
Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, EU og dens medlemsstater har som deres grundlag respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende rettigheder, sikring af den menneskelige værdighed og beskyttelse af de rettigheder for personer og institutioner, der er indeholdet i EU's charter om grundlæggende rettigheder.
Alle disse rettigheder påvirkes af terrorhandlinger. I et fuldgyldigt demokrati, således som dette findes i EU og dens medlemsstater, kan terrorhandlinger aldrig retfærdiggøres, uanset hvor de udøves, eller hvilket mål de end måtte forfølge. Terrorhandlinger må aldrig betragtes som politiske forbrydelser eller som forbrydelser, der har forbindelse med eller er inspireret af politiske motiver. Terrorisme må aldrig betragtes som en måde til at løse et problem, som en person eller en gruppe måtte have, ligegyldigt af hvilken art.
I de seneste år har Europa oplevet et øget antal terrorhandlinger inden for sine grænser, og som også har været kendetegnet af en dybtgående ændring i disse handlingers karakter og omfang. De væbnede angrebs reelle eller mulige virkning bliver stadig mere ødelæggende og dødbringende som følge af den teknologiske udvikling inden for våben og sprængstoffer. Der er ved at opstå nye former for terrorisme i kølvandet på IT-teknologiens, de elektroniske registres og computernes fortsatte og hurtige udvikling.
Terrorister kan drage fordel af medlemsstaternes forskellige retsordner og af de vanskeligheder, der er med at få dem udleveret, især når der ikke er en procedure herfor i den stat, der anmodes om det. Dette forhold understreger, således som det er blevet anført flere gange under denne forhandling, at det traditionelle rets- og politisamarbejde ikke er tilstrækkeligt til at bekæmpe terrorismen. Derfor er det i dag mere end nogensinde nødvendigt at træffe foranstaltninger til bekæmpelse af terrorismen og at udarbejde lovgivning, der muliggør disse foranstaltninger.
EU's institutioner har vedholdende fordømt terrorismen på det politiske plan, særlig Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet. Vi har ulykkeligvis ualmindelig ofte måttet gentage denne holdning fra EU's side på grund af ETA's terrorhandlinger i Spanien. Vores solidaritet med det spanske folk og særlig med terrorismens ofre i Spanien er utvetydig og vedholdende. Denne solidaritet må imidlertid følges af mere effektive tiltag. Derfor omtaler Amsterdam-traktatens artikel 29 specifikt fælles handling på tre områder: et tættere samarbejde mellem medlemsstaternes politi, toldmyndigheder og andre kompetente myndigheder, herunder Europol, tættere samarbejde mellem medlemsstaternes retlige og andre kompetente myndigheder og om nødvendigt indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes strafferetlige regler. Ifølge artikel 2 i Europol-konventionen hører terrorisme under Europols ressortområde.
I overensstemmelse med unionstraktatens artikel 31, litra b), og konklusionerne fra Tampere, hvor det blev vedtaget, at de formelle udleveringsprocedurer skal fjernes mellem medlemsstaterne for personer, der forsøger at undslippe retsvæsenet, og erstattes af en simpel overførsel, har Kommissionen meddelt, at den agter at fremlægge et initiativ, der skal fjerne de formelle udleveringsprocedurer mellem medlemsstaterne for visse typer forbrydelser og indføre et europæisk mandat for eftersøgning og pågribelse med henblik på bekæmpe ikke blot terrorismen, men også andre former for modbydelige forbrydelser af grænseoverskridende karakter. Kommissionen har ligeledes til hensigt at foreslå en tilnærmelse af medlemsstaternes strafferetlige regler om terrorhandlinger i overensstemmelse med artikel 31, litra b), i traktaten om Den Europæiske Union, ikke blot i forhold til klassiske former for terrorisme, men også nye former for terrorisme. Endelig bør det at lede, fremme, støtte eller tilhøre en terroristgruppe også defineres efter fælles kriterier. Kommissionen deler Parlamentets bestræbelser, hvad angår beskyttelse af terrorismens ofre, og vil i dette halvår fremlægge en grønbog om erstatning til ofre for kriminalitet i almindelighed og for terrorisme i særdeleshed inden for EU.
Fru formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, sammenfattende kan jeg således sige, at Kommissionen er enig i de principper, der kommer til udtryk i den fremragende betænkning af hr. Watson, hvem jeg lykønsker på det varmeste, ligesom de retningslinjer, der ligger i de henstillinger, som Parlamentet i dag tager stilling til. I fortsættelse af det arbejde, som vi gennem flere måneder har været optaget af, i tæt kontakt med alle medlemsstater - jeg understreger med alle medlemsstater - og ikke blot nogle af dem, agter Kommissionen til september at forelægge Parlamentet og Rådet lovgivningsinitiativer om en harmoniseret definition af terrorisme som forbrydelse, indførelse af et europæisk mandat for eftersøgning og pågribelse og af procedurer for hurtig overførsel i stedet for formel udlevering ved visse typer forbrydelser, herunder terrorisme, idet jeg er overbevist om, at vi således til fulde imødekommer de ønsker, som Parlamentets henstillinger rummer.

Formanden
Tak, kommissær Vitorino.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Barón Crespo
Fru formand, ud over at takke kommissæren for hans indlæg, vil jeg anmode formanden om, at vi for at styrke det signal, vi har sendt under denne forhandling, stemmer om Watson-betænkningen først. Ikke sidst, sådan som det er planlagt.

Formanden
Hr. Barón Crespo, at dømme efter bifaldet tilslutter medlemmerne sig dette forslag, og eftersom ingen gør indsigelse, vil vi indlede afstemningen med Watson-betænkningen.

Velkomstord
Formanden
Det er mig en glæde at kunne byde velkommen til det svenske parlaments transportudvalg, som har taget plads i den officielle loge. Udvalget ledes af formanden, Monica Öhman.

Det glæder os at modtage vores svenske kolleger, som repræsenterer de fem politiske partier i det svenske parlament. Udvalget besøger Europa-Parlamentet for at møde kollegerne i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme.
Vi ønsker udvalget et behageligt og udbytterigt ophold.

Nogueira Román
Fru formand, jeg er nødt til at fremhæve et problem, som jeg allerede har talt om ved flere lejligheder. Siden sidste plenarmøde i Parlamentet har 30 afrikanere mistet livet i forsøget på at nå den spanske kyst for at finde arbejde i Europa.
I samme periode er 2.800 blevet tilbageholdt, og jeg mener, at det nu er på tide, fru formand, at Parlamentet beskæftiger sig med dette alvorlige problem, som vi alle burde skamme os over, og som kræver, at vi griber ind.

Afstemning
Maes
Fru formand, i betragtning M henvises der klart til Europarådets definition af begrebet terroraktion. Der henvises i øvrigt senere i betænkningen endnu en gang til denne definition. Jeg anmoder om, at den nederlandske oversættelse af betragtning M bringes i overensstemmelse med denne definition. I den nederlandske skal der stå "... og som påberåber sig ...", og ikke kun: "... som har ...", fordi der så ikke er en sammenhæng mellem volden og påberåbelsen, og det er klart, at Europarådets definition sigtede imod denne sammenhæng.

Formanden
Absolut, fru Maes, vi skal sikre, at alle sprogudgaver stemmer overens. Det er særdeles vigtigt, at sprogbrugen er præcis.
(Henstillingen vedtoges)
Forenklet procedure - Procedure uden afgivelse af betænkning
Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 685/2001 af 4. april 2001 om fordeling mellem medlemsstaterne af de tilladelser, der modtages i henhold til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Rumænien om bestemte betingelser for vejgodstransport og om fremme af kombineret transport (COM(2001) 334 - C5-0273/2001 - 2001/0138(COD))
(Kommissionens forslag godkendtes)
Henstilling uden forhandling (A5-0268/2001) af Hatzidakis for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Rådets afgørelse om undertegnelse af aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Rumænien om bestemte betingelser for vejgodstransport og om fremme af kombineret transport (8010/1/2001 - C5-0317/2001 - 2001/0032(AVC))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0281/2001) af Ruffolo for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om det kulturelle samarbejde i EU (2000/2323(INI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0279/2001) af Schmitt for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fælles regler for civil luftfart og om oprettelse af et europæisk luftfartssikkerhedsagentur (COM(2000) 95 - C5-0663/2000 - 2000/0246(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0266/2001) af Swoboda for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af protokol 9 til tiltrædelsesakten for Østrig, Finland og Sverige, hvad angår økopointsystemet for lastbiler, der foretager transitkørsel gennem Østrig (Hughes-proceduren) (COM(2000) 862 - C5-0769/2000 - 2000/0361(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Beslutningsforslag (B5-0538/2001) af Brok for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om udvidelsesprocessen
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0251/2001) af Carlsson for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Estlands ansøgning om medlemskab af Den Europæiske Union og status over forhandlingerne (COM (2000)704 - C5-0604/2000 - 1997/2177(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0252/2001) af Schroedter for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Letlands ansøgning om medlemskab af Den Europæiske Union og status over forhandlingerne (COM(2000)706 - C5-0606/2000 - 1997/2176(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0253/2001) af Souladakis for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Litauens ansøgning om medlemskab af Den Europæiske Union og status over forhandlingerne (COM(2000)707 - C5-0607/2000 - 1997/2178(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0254/2001) af Gawronski for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Polens ansøgning om medlemskab af Den Europæiske Union og status over forhandlingerne (COM(2000)709 - C5-0609/2000 - 1997/2174(COS))
Inden afstemningen om ændringsforslag 2, stillet af De Grønne

Graefe zu Baringdorf
Fru formand, jeg var nødt til at vente for at se, om Den Liberale Gruppes ændringsforslag gik igennem. Nu handler det om ændringsforslag 2. Der er her tale om henvisningen til BSE i ansøgerlandene. Denne risiko nævnes kun i betænkningen om Polen. Jeg har derfor stillet et ændringsforslag om, at denne risiko også gælder i andre lande, fordi det ellers ville være diskrimination af Polen. Dér har jeg begået en fejl. Der blev sagt "i alle andre lande", men det skal hedde "i andre lande". Der er en forskel i grupperingen. Ellers anbefaler jeg Parlamentet at vedtage dette ændringsforslag for ikke at diskriminere Polen.
(Parlamentet tilkendegav, at det mundtlige ændringsforslag kunne tages i betragtning)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0255/2001) af Jürgen Schröder for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Kommissionens meddelelse om Den Tjekkiske Republiks ansøgning om medlemskab af Den Europæiske Union og status over forhandlingerne (COM(2000)703 - C5-0603/2000 - 1997/2180(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0256/2001) af Wiersma for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Slovakiets ansøgning om medlemskab af Den Europæiske Union og status over forhandlingerne (COM)(2000)711 - C5-0611/2000 - 1997/2173(COS))
Inden afstemningen

Oostlander
Fru formand, jeg anmoder Parlamentet om at vedtage en mundtlig ændring til betænkningen om Slovakiet med følgende ordlyd - og jeg læser op på tysk:
beklager, at det ikke er lykkedes at opnå et kompromis med henblik på en ny inddeling af forvaltningsområder, som også kunne finde tilslutning blandt repræsentanterne for det ungarske mindretal.
(NL) Fru formand, jeg foreslår dette, fordi det støttes bredt. Jeg har drøftet det med ordføreren.

Formanden
 Hr. Oostlander, ændringsforslaget indføjes således i begyndelsen af betænkningen, og det sættes straks under afstemning? Der er ikke tale om, at det griber ind i andre ændringsforslag?

Oostlander
Det afhænger af, hvad Gruppen De Grønne mener. Hvis De Grønne først vil stemme om deres ændringsforslag, kan vi stemme om dette bagefter, fordi det er en svagere udgave.

Formanden
Jeg vil rådføre mig med ordføreren, hr. Wiersma.

Wiersma
Fru formand, i lyset af formuleringen af ændringsforslaget og i lyset af vores betænkeligheder ved den igangværende debat i Slovakiet om regional decentralisering kan vi støtte dette ændringsforslag. Dette sker også i erkendelse af, at der er forhandlinger og drøftelser i gang om disse provinsers kompetencer. Vi håber alle, at koalitionsregeringen i Slovakiet finder en løsning på den overordnede regionale decentralisering. På den baggrund støtter jeg som ordfører ændringsforslaget. Jeg håber, at min gruppe vil følge mit eksempel.

Schroedter
Fru formand, hvis jeg har forstået hr. Oostlander rigtigt, vedrører det vores ændringsforslag 3. I så fald vil vi trække det tilbage, og den mundtlige formulering heraf vil derefter være formuleringen i teksten.

Formanden
 Udmærket, det er efter min opfattelse en acceptabel løsning.
(Parlamentet tilkendegav, at det mundtlige ændringsforslag kunne tages i betragtning)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0257/2001) af Queiró for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Ungarns ansøgning om medlemskab af Den Europæiske Union og status over forhandlingerne (COM(2000)705 - C5-0605/2000 - 1997/2175(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0258/2001) af Van Orden for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Bulgariens ansøgning om medlemskab af Den Europæiske Union og status over forhandlingerne (COM(2000)701 - C5-0601/2000 - 1997/2179(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0259/2001) af Nicholson of Winterbourne for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Rumæniens ansøgning om medlemskab af Den Europæiske Union og status over forhandlingerne (COM(2000)710 - C5-0610/2000 - 1997/2172(COS))
Inden afstemningen

Nicholson of Winterbourne
Fru formand, jeg vil gerne præcisere mine bemærkninger fra i går om min betænkning for at undgå eventuelle misforståelser vedrørende spanske familiers adoption af rumænske børn på tværs af landegrænser inden for de sidste 10 år.
Jeg kan kategorisk sige, at langt størsteparten af disse sager har været behandlet fuldstændigt og korrekt af de spanske myndigheder og de pågældende familier. Jeg ved, at udfaldet har været lykkeligt i mange tilfælde, og at mine spanske kolleger her i Parlamentet kender til nogle af dem.
Jeg kan tilføje, at myndighederne i EU-medlemsstaterne selvfølgelig har handlet fuldstændig korrekt i denne følsomme sag, og at ingen har handlet mere rigoristisk end de spanske myndigheder.
Jeg takker mine spanske kolleger her for at gøre mig opmærksom på dette behov for præcision, og navnlig hr. Gil-Robles Gil-Delgado og hr. Salafranca Sánchez-Neyra. Jeg ser frem til et fortsat frugtbart samarbejde med alle mine spanske kolleger i Parlamentet fremover.
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0260/2001) af Volcic for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Sloveniens ansøgning om medlemskab af Den Europæiske Union og status over forhandlingerne (COM(2000)712 - C5-0612/2000 - 1997/2181(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0261/2000) af Poos for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Cyperns ansøgning om medlemskab af Den Europæiske Union og status over forhandlingerne (COM(2000) 702 - C5-0602/2000 - 1997/2171(COS))
Inden afstemningen om ændringsforslag 16, stillet af ELDR-Gruppen

Van der Laan
Fru formand, i modsætning til hr. Wiersma taler jeg bare på nederlandsk. Der er en lille fejl i stemmelisten. Den Liberale Gruppes ændringsforslag 16 og De Grønnes ændringsforslag 9 er nemlig identiske. Det har vi også aftalt, så det er efter min mening mere praktisk at stemme om de to samtidig for ikke at skabe forvirring.

Formanden
Ingen i Gruppen De Grønne gør indsigelse. Jeg sætter således ændringsforslag 16, stillet af Den Liberale Gruppe, og ændringsforslag 9, stillet af Gruppen De Grønne, under afstemning, idet jeg understreger, at ordføreren er indforstået hermed.
Inden afstemningen om ændringsforslag 5, stillet af Gruppen De Grønne

Frassoni
Fru formand, jeg vil gerne komme med et mundtligt ændringsforslag til ændringsforslag 5. Der, hvor der står "udløst af uro og voldshandlinger i begyndelsen af tresserne" (triggered by unrest and acts of violence starting in the early sixties), vil vi gerne udskifte ordene "udløst af" (triggered by) med ordene "i kølvandet på" (which followed).
Formålet med dette mundtlige ændringsforslag er blot at afklare eventuelle misforståelser, der berettiger Tyrkiets invasion af Cypern.

Formanden
Ønsker nogen at gøre indsigelse mod det mundtlige ændringsforslag?

Poos
Fru formand, jeg ser mig nødsaget til at gøre indsigelse mod det mundtlige ændringsforslag. Vi kender alle Cyperns historie, som er kompleks, og som vidner om fejl på begge sider. Den foreliggende betænkning er imidlertid ikke af historisk art, men er en betænkning om tiltrædelsesforhandlingerne, hvorfor det omhandlede ændringsforslag efter min opfattelse ikke hører hjemme i denne betænkning.
(Formanden konstaterede, at mere end 12 medlemmer rejste sig og tilkendegav, at de ikke ønskede det mundtlige ændringsforslag taget i betragtning)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0262/2001) af Stenzel for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Maltas ansøgning om medlemskab af Den Europæiske Union og status over forhandlingerne (COM(2000)708 - C5-0608/2000 - 1999/2029(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0249/2001) af Collins for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Kommissionens meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet om beskyttelse af luftpassagerer i Den Europæiske Union (COM(2000) 365 - C5-0635/2000 - 2000/2299(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0264/2001) af Gerhard Schmid for Det Midlertidige Udvalg om Echelon-aflytningssystemet om eksistensen af et globalt system til aflytning af privat og økonomisk kommunikation (Echelon-aflytningssystemet) (2001/2098(INI))

Vattimo
Fru formand, i mit indlæg om denne betænkning nævnte jeg de forkerte numre på de ændringsforslag, jeg anmodede om vedtagelsen af. Numrene på de ændringsforslag, som jeg anbefaler, at vi stemmer for, er 16, 17, 18, 19 og 22. Det er de numre, der er angivet i mødedokumenterne.
(Forslaget til beslutning vedtoges) Stemmeforklaringer
Betænkning af Watson (A5-0273/2001)

Fatuzzo
Fru formand, først og fremmest vil jeg gerne takke Dem, fordi De var så venlig at opfordre de tilstedeværende parlamentsmedlemmer til at lytte til mine 17 stemmeforklaringer - der er dog i virkeligheden kun 16 - og det vil jeg også, fordi der i et dokument, som skal ændre forretningsordenen, er stillet et anti-Fatuzzo-ændringsforslag, der tager sigte på at begrænse antallet af mundtlige stemmeforklaringer under vores mødeperioder til højst tre. Jeg glæder mig derfor over, at De opfordrede parlamentsmedlemmerne til at lytte til hr. Fatuzzos stemmeforklaringer, som i dag begynder med hr. Watsons betænkning om EU's rolle i bekæmpelsen af terrorisme.
Pensionistpartiet - som meddeler, at jeg har stemt for betænkningen på partiets vegne - foreslår, at man for virkelig at bekæmpe terrorismen helt undlader at nævne terrorhandlinger i pressen og i fjernsynet.
Terroristerne vil gerne have udbredt kendskabet til deres forbrydelser, og det skal medierne ikke give dem lov til. Vi bør vedtage nogle direktiver om, at pressen og fjernsynet skal undlade at nævne terrorhandlinger.

Alavanos
Ruffolo-betænkningen om det kulturelle samarbejde i EU indeholder mange positive forslag og ændringsforslag til Kommissionens oprindelige rapport, heriblandt
anvendelsen af 1% af det samlede budget til kunst- og kulturprojekter
en årlig beretning fra Kommissionen om EU's kulturpolitik
treårige planer for det kulturelle samarbejde
oprettelse af et europæisk organ til overvågning af det kulturelle samarbejde
harmonisering af momssatserne.
Jeg vil benytte lejligheden til at understrege, at Det Forenede Kongeriges ulovlige besiddelse af marmorskulpturerne fra Parthenon, der opbevares på British Museum, udgør et kolossalt uafklaret problem i det kulturelle samarbejde mellem De 15. Europa-Parlamentet har med en officiel vedtagelse af den skriftlige Lomas-erklæring for nogle år siden erklæret, at det støtter en tilbagelevering af skulpturerne til Grækenland. Jeg mener, vi bør gøre en mere aktiv indsats i denne henseende.

Ahern
Udleveringsprocedurerne mellem medlemsstaterne kan ikke afskaffes i praksis, uden at der indføres fælles mindstekrav til procesretten for at garantere de grundlæggende rettigheder. Afvisningen af De Grønnes ændringsforslag, som kræver, at medlemsstaterne indgår en sådan aftale, betyder, at betænkningen, som ellers er seriøs og vigtig, lider af en grundlæggende mangel. Dette er af så grundlæggende betydning for de europæiske borgere, at jeg desværre ikke kunne stemme for denne betænkning.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi tager afstand fra terrorismen, både på grund af de midler, der anvendes, og fordi udøverne af terrorisme som oftest er drevet af ønsket om at påtvinge deres eget folk et undertrykkende styre.
Vi tager imidlertid også afstand fra den hykleriske holdning, der kommer til udtryk i den foreliggende betænkning. Betænkningen holder terroristgrupperne ansvarlige, men beskæftiger sig ikke med staternes terrorisme, såfremt denne er eller har været iværksat af stater, der betegner sig selv som demokratiske, og som i dag er medlemmer af EU.
Lad os tage Frankrig som eksempel. Når generalerne påtager sig ansvaret for torturhandlinger og drab under krigen mod det algeriske folk med det sigte at hindre dette folks frigørelse fra kolonialismens åg, er det så ikke et udtryk for, at man anerkender terrorismen?
Eller skal vi tilgive disse forsmædelige handlinger, eller i alt fald tie herom, med henvisning til, at der er tale om terroraktioner, som er begået for åbent tæppe eller efter henstilling fra statens øverste myndigheder?
Hvor mange terroraktioner har Det Forenede Kongerige ikke begået i Indien eller i Kenya, før disse kolonier opnåede selvstændighed? Hvad sker der ikke i dag i Sierra Leone?
Betænkningen omtaler ikke med et ord denne form for terrorisme, iværksat af stater, uagtet at den er lige så skændig som den terrorisme, der iværksættes af mindre grupper. Til gengæld anfører betænkningen på skamløs vis blandt de forhold, der bør bekæmpes, "ekstremistiske ideologier" eller "støttemiljøer", hvilket selvsagt åbner mulighed for alle tænkelige angreb mod menings- og ytringsfriheden.
Vi har af disse årsager stemt imod betænkningen.

Caudron
Jeg støtter den foreliggende initiativbetænkning, som tilskynder EU's medlemsstater til i højere grad at koordinere bekæmpelsen af terroraktioner.
I de senere år har EU i tiltagende omfang oplevet terroraktioner på europæisk jord, og ingen stater er helt gået fri. Det traditionelle retslige samarbejde og politisamarbejde viser sig ofte utilstrækkeligt til bekæmpelse af den nye form for terrorisme, som er et resultat af internationale terroristnet. Disse net er etableret i flere lande og udnytter de juridiske smuthuller, der er opstået på grund af efterforskningens territoriale begrænsninger, og de modtager undertiden betydelig logistisk og økonomisk støtte. Vi må selvsagt tage afstand fra disse handlinger, som rammer familier, skaber traumer og skaber et klima af utryghed i de områder, der er hårdest ramt. Men først og fremmest må vi stille konkrete forslag, som tager sigte på at bringe disse skændige handlinger til ophør. Det er formålet med den foreliggende betænkning. Der er grund til at fremhæve følgende forslag:
Der foreslås et "europæisk mandat for eftersøgning og pågribelse" med henblik på bekæmpelse af terrorisme inden for rammerne af indsatsen mod kriminalitet, den være sig organiseret eller ej, menneskehandel, forbrydelser mod børn, ulovlig handel med narkotika og våben, korruption og svig.
Der foreslås minimumsregler på europæisk plan for, hvad der udgør kriminelle handlinger, og for straffene for terrorisme.
Den formelle udleveringsprocedure foreslås afskaffet, og princippet om gensidig anerkendelse mellem EU's medlemsstater af strafferetlige afgørelser vedrørende kriminelle terroraktioner foreslås vedtaget.
Der foreslås relevante retlige instrumenter med henblik på at sikre en tilnærmelse af de nationale lovbestemmelser om erstatning til ofre for terroristforbrydelser.
I lighed med ordføreren finder jeg det endvidere væsentligt, at der ydes en indsats for at forebygge terroraktioner. Medlemsstaterne bør fortsat føre en uddannelses- og socialpolitik, som sigter på at forhindre enhver form for social, økonomisk og kulturel udstødelse. Fattigdom og manglende uddannelse skaber grobund for alle former for fundamentalisme. Vi kan ikke længere lukke øjnene for disse handlinger, som truer vores samfund og den fortsatte demokratiske udvikling af disse.

Kirkhope
De britiske Konservative stemte for Watson-betænkningen for at signalere, at vi ikke giver os en tomme i bekæmpelsen af terrorisme, og især for at vise solidaritet med vores kolleger, der er involveret i den fortsatte kamp mod terroristerne, bl.a. ETA.
De Konservative har en lang og stolt tradition for bekæmpelse af terrorisme, men vi har lige så stor tradition for modstand mod uberettiget indblanding i og politisering af retsprocessen. Vi er bekymrede for, at en udvidelse af Fællesskabets kompetence på dette område vil gøre det sværere for medlemsstaterne at træffe de foranstaltninger, som de finder nødvendige for at bekæmpe dette problem. Vi mener, at det er for tidligt at give Europol vidtrækkende beføjelser, og vi står fast på, at på grund af de forskellige nationale retstraditioner må løsningen være samarbejde og ikke harmonisering.
Vi vil under ingen omstændigheder støtte nogen, som med magt forsøger at underminere lovlige demokratiske institutioner.

Lambert
Jeg kan desværre ikke støtte anmodningen om enstemmighed i Parlamentet om denne betænkning. Som medlem af De Grønne foretrækker jeg altid ikkevold, og efter min mening er der absolut intet, der berettiger vold som et middel til forandringer i en demokratisk stat. Hvor man har mulighed for at stemme, er vold ikke længere nogen mulighed. Jeg bifalder den sondring, der foretages i afsnit T med hensyn til tredjelande. Mit "nej" skal ikke tolkes som støtte til terrorisme, men bygger på en enkelt vigtig faktor.
Det drejer sig om den gensidige anerkendelse af retsafgørelser i kriminalsager. Medmindre der etableres nogle fælles minimumsstandarder for procesret, bør dette ikke vedtages. Vi kan ikke bruge bekæmpelsen af terrorisme til at underminere retsprocedurer og demokratiske sikkerhedsforanstaltninger, som er forskellige fra den ene medlemsstat til den anden. Parlamentet valgte ikke at vedtage ændringsforslag 1, som stillede krav om disse minimumsstandarder.
Jeg må også indrømme, at jeg er lidt urolig over at støtte en betænkning, som ikke medtager visse spørgsmål såsom statsterrorisme, forbud mod visse organisationer, der er aktive i lande uden for EU, samt grundlaget for sådanne beslutninger og endelig mangelen på en definition af "miljøterrorisme".
Det er dog mangelen på et mindstekrav til retslige sikkerhedsforanstaltninger, som får mig til at stemme "nej".

Nicholson
Jeg besluttede at stemme for denne reform, selv om jeg har mange forbehold over for virkningen af nogle af henstillingerne.
Jeg gør det i håbet om, at det vil betyde meningsfyldt samarbejde mellem medlemsstaterne om at udrydde vold og terrorisme. Ulster-unionisterne har kæmpet mod vold i årtier, og det vil vi fortsat gøre i fremtiden.
Vi ser terroristernes globalisering med arrestationen af tre IRA-aktivister i Colombia. Det viser, hvor udbredt terrorismen og følgerne af terrorismen er blevet.
Betænkning af Ruffolo (A5-0281/2001)

Fatuzzo
Fru formand, for to uger siden var jeg i Verona. Jeg var i Veronas arena for at høre en meget smuk opera af Giuseppe Verdi, La traviata. Jeg havde aldrig før haft lejlighed til at overvære en opera, og det beklager jeg. Forestillingen var og er dog så smuk, at det efter min mening er en god idé at lade hele Europa få gavn af disse kulturprodukter.
Det er derfor en fordel med betænkninger som hr. Ruffolos, hvor der tages højde for et kultursamarbejde. For det er selvfølgelig ikke kun Italien, som skal udbrede kendskabet til sine kulturelle aktiviteter, men også de 14 andre EU-lande og de 12 ansøgerlande.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Den foreliggende betænkning indeholder i begrundelsen en anmodning til Kommissionen og medlemsstaterne om at udvikle et mere forpligtende kulturpolitisk samarbejde. Og med god grund, eftersom betænkningen også anfører, at kun 0,1% af fællesskabsbudgettet i 2000 blev afsat til kulturen og den audiovisuelle sektor!
Hvad dækker begrebet "den europæiske kultur", som bestandig anvendes i den foreliggende betænkning? Begrebet er ikke entydigt defineret, og man må spørge, på hvilken måde den europæiske kultur adskiller sig fra den universelle kultur, hvis rigdom er de forskellige kontinenters bidrag til helheden.
Betænkningen henfører i en af betragtningerne en række områder til det kulturelle felt, herunder ophavsret, følgeret, liberalisering af telekommunikationsmarkedet, konkurrenceret (bl.a. finansiering af film, faste bogpriser, teaterstøtte, mediekoncentrationer) mv. I virkeligheden drejer det sig ikke som angivet om kulturelle anliggender, men om markedsanliggender, ja, om forretningsanliggender!
Betænkningen omtaler til gengæld ikke de helt grundlæggende spørgsmål. Er alle i EU sikret adgang til kulturen? Kan alle i EU i det hele taget læse og skrive? Har alle haft adgang til optimal skolegang?
Disse spørgsmål interesserer ikke de europæiske myndigheder, for hvem det afgørende spørgsmål er den konkurrenceretlige regulering af kulturelle forretningsanliggender.
Vi har af disse årsager stemt imod betænkningen.

Caudron
Jeg glæder mig over, at Europa-Parlamentet, som repræsenterer de europæiske borgeres ønsker, har udnyttet initiativretten og opfordret Kommissionen til at stille konkrete forslag på det kulturelle område.
Europa-Parlamentet har siden 1974 understreget behovet for en kulturpolitik på fællesskabsplan. Og med god grund, eftersom kulturen er en grundlæggende bestanddel af EU's identitet. Kulturen udgør et fælles grundlag, som samler befolkningerne og styrker tilhørsforholdet til det fælles europæiske område.
Det drejer sig selvsagt ikke om at fremme en europæisk kulturpolitik, som tilstræber ensartethed. Tværtimod drejer det sig om at fremme den kulturelle og sproglige mangfoldighed og den fælles kulturarv.
Det er vigtigt i en tid, hvor borgerne sætter spørgsmålstegn ved det europæiske projekt, at vi søger at styrke borgernes følelse af at være EU-borgere. Det er en afgørende forudsætning for udarbejdelsen af en europæisk forfatning.
Hr. Ruffolos betænkning skal ses i dette perspektiv. Der peges på flere områder, hvor der bør sættes ind. Kommissionen opfordres således til følgende:
at forelægge Europa-Parlamentet og Rådet et forslag til henstilling, som forpligter Kommissionen til at forelægge de to institutioner en årlig beretning om EU's og medlemsstaternes kulturpolitik, og som opfordrer medlemsstaterne til sammen med Kommissionen aktivt at bidrage til at udarbejde og gennemføre en treårig plan for kulturelt samarbejde,
at oprette et europæisk organ til overvågning af det kulturelle samarbejde,
med henblik på at vurdere og revidere Kultur 2000-rammeprogrammet at indkalde et Kulturforum 2, der på grundlag af det her omhandlede beslutningsforslag skal definere værdier og mål for og udformning af det europæiske kultursamarbejde,
at gennemføre en undersøgelse af mulighederne for på fællesskabsplan at harmonisere principperne om, hvorledes kunstværker og kunstnerisk arbejde skal behandles skattemæssigt,
med henblik på WTO's kommende topmøde at understrege EU's holdning.
Afslutningsvis erindrer jeg om, at jeg som ordfører for det sjette rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling (FTU-rammeprogram), har stillet ændringsforslag, som tager sigte på at styrke forskningen på det kulturelle område.

Uca
Et forstærket kulturelt samarbejde på europæisk plan er glædeligt og ønskeligt. Jeg har stemt for Ruffolo-betænkningen, for jeg er overbevist om, at et forstærket kulturelt samarbejde fører til gensidig berigelse. Ved at lære andre kulturer at kende vokser den gensidige forståelse for fred i befolkningerne. Den kultur og det sprog, som indvandrerne i Europa har, må ikke ignoreres, og jeg kræver, at Unionen også støtter deres kulturelle værk med finansielle tilskud.
Det kulturelle samarbejde i Europa er et grundlæggende aspekt ved en dybere europæisk integration. Ved at lære de forskellige kulturer at kende kan der sagtens skabes en europæisk identitet hos borgerne. Det anser jeg for særligt vigtigt, for Europa er stadig langt væk for borgerne. Europa ligger i det fjerne Bruxelles.
Europa udmærker sig foruden sin enhed ved sin kulturelle mangfoldighed. Det er en uvurderlig værdi, og det fremmer den fredelige sameksistens i Europa. Jeg går ind for, at folk i Europa ikke kun skal leve ved siden af hinanden, men derimod først og fremmest med hinanden.
Betænkning af Schmitt (A5-0279/2001)

Fatuzzo
Fru formand, som De ved, er antallet af ældre og pensionister steget støt i det sidste stykke tid, hvilket jeg selvfølgelig også glæder mig over som repræsentant for Pensionistpartiet. Dette stadig større antal af ældre og pensionister rejser rundt i verden - og navnlig inden for EU - og de rejser stadig oftere med fly.
De har klaget til mig over forskellige ting med hensyn til behandlingen i flyet, flytiderne og forsinkelserne, og derfor kan jeg kun bifalde og stemme for en betænkning, der tager sigte på at forbedre lufttransportens kvalitet.

Krivine og Vachetta
Spørgsmålet om sammenhængende og ensartede sikkerhedsregler for lufttransporten er i dag særdeles aktuelt. Lufttrafikken har udviklet sig betydeligt, og sikkerhedsspørgsmålet bør tillægges den største vægt. Heri er vi helt enige. Ikke desto mindre er vi imod oprettelsen af et europæisk luftfartssikkerhedsagentur på det foreliggende grundlag.
Der fokuseres tydeligvis på udviklingen af det internationale marked. Oprettelsen af et luftfartssikkerhedsagentur går hånd i hånd med liberaliseringen af luftrummet, og agenturet er et våben i krigen mod USA om luftfartsstandarder. Tilsyneladende er det et spørgsmål om at sikre sammenhæng. I virkeligheden drejer det sig snarere om konkurrencehensyn. Luftfartssikkerhedsagenturet er et nødvendigt skridt på vejen mod den annoncerede deregulering inden for lufttransporten. I næste fase berøres også personalet og flynavigationstjenesterne af agenturets afgørelser. Personalet informeres eller høres i øjeblikket, men inddrages aldrig som eksperter. Dette må betegnes som foruroligende set i lyset af de omfattende omstruktureringer og afskedigelser, der i øjeblikket pågår hos bl.a. AOM, Sabena og Swissair. Det omhandlede agentur bør koncentrere sig om én opgave, nemlig sikkerheden. Agenturet bør inddrage arbejdstagerne i bestræbelserne for at løse denne opgave og på grundlag af højeste standard sikre ensartede regler i de enkelte europæiske lande.

Markov
Flertallet i min gruppe støtter hr. Schmitts betænkning. Fordelene ved at oprette et luftfartssikkerhedsagentur på europæisk plan i stedet for 15 nationale organer er ubestridt, da der således kan gennemføres
ensartede godkendelsesprocedurer
ensartede bestemmelser inden for luftfartssikkerhed og miljøbeskyttelse
ensartede sikkerhedsregler i forbindelse med produkter, personer og organer,
og samtidig vil der være en anerkendt partner for udenlandske luftfartsmyndigheder.
Agenturets opgaver er klart defineret. Der er tale om bedømmelsesvirksomhed, teknisk bistand til Kommissionen, udstedelse af de nødvendige love, gennemførelse af inspektioner og undersøgelser, kontrol af anvendelsen af bestemmelserne, udarbejdelse og finansiering af forskningsprojekter og samarbejde med tredjelande.
I Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme blev der samstemmende vedtaget andre vigtige ændringsforslag, der både styrker agenturets uafhængighed i forhold til Kommissionen og definerer agenturets informationspligt over for Europa-Parlamentet.
For min gruppe er det også vigtigt, at der fastlægges regler om at øge gennemskueligheden. Agenturet
er underlagt den almindelige budgetprocedure
er underkastet fællesskabsbestemmelserne om bekæmpelse af svig
vil regelmæssigt blive evalueret eksternt.
Derfor har vi stemt for betænkningen.

Meijer
Der er stor risiko for, at luftfarten er ved at ende i et farligt kaos. Idet forskellige selskaber med forskellige takster og et ulige tjenesteydelsesniveau kæmper om de samme travle forbindelser, er risikoen for uansvarlig handling og eventyrlyst større end for den indtil nu forholdsvist overskueligt ordnede persontrafik på jorden. Desuden bliver luftrummet mere og mere overfyldt, hvilket øger faren for ulykker meget. At luftfarten ikke kun er farlig, men også usund, fremgår af den trombose, som passagerer, der sidder stille længe på for lidt plads, får. Derfor er det godt, hvis der oprettes et organ, som kan gennemføre de bedst mulige sikkerhedsregler i Europa. Hvis vi i 12 år har fundet Joint Aviation Authority for uforpligtende og vil oprette et nyt organ, som i overensstemmelse med EU-forskrifterne skal opnå det højst mulige beskyttelsesniveau, er spørgsmålet, om det nye europæiske agentur for luftfartssikkerhed skal være uafhængigt af Kommissionen. Det kan bestemt ikke være en undskyldning for senere at deregulere lufttrafikken til fordel for det, som man kalder en "single sky", hvorved luftsikkerhedsopgaver ender hos konkurrerende virksomheder, eksisterende kontroltjenester fjernes, og luftfartselskaberne må skære endnu mere ned på deres personale.

Titley
Jeg hilser hr. Schmitts betænkning hjerteligt velkommen, da den opfordrer til oprettelse af et europæisk sikkerhedsagentur med henblik på at forbedre luftsikkerheden. Hvis dette forslag føres ud i livet, er der skabt et ensartet højt sikkerhedsniveau inden for civil luftfart med fælles sikkerhedsbestemmelser.
Der kan opnås mange både økonomiske og praktiske fordele ved at skabe et fælles paneuropæisk luftfartssikkerhedsagentur. Hvis de forskellige nationale bestemmelser og certificeringsprocedurer kan erstattes af et fælles europæisk ensartet system, slipper vi af med de forskellige uregelmæssigheder. Det fører i den sidste ende til lavere omkostninger, standardisering af procedurer, og hvad vigtigere er, mindre bureaukrati. Det er immervæk lettere at overvåge et enkelt sikkerhedssystem end 15. Det er yderst vigtigt, at passagererne føler sig trygge, når de rejser med fly, og indførelsen af fælles europæiske regler om civil luftfart vil bidrage kraftigt hertil.
Betænkning af Swoboda (A5-0266/2001)

Fatuzzo
Fru formand, hr. Swoboda har udarbejdet en betænkning om lastbiler i transit gennem Østrig, og navnlig gennem dalene og de meget skønne områder, der er i Østrig, og som vi alle sammen kender eller gerne ville lære at kende.
Jeg går stærkt ind for, at EU gør en stadig større indsats for at hindre støj og forurening fra lastbiler og andre transportmidler, så luften bliver ren og klar, ikke mindst i de beboelsesområder og turistområder, hvor de ældre mennesker og pensionisterne færdes.

Ebner
Fru formand, jeg stemmer for Swoboda-betænkningen. Problemet med transittrafik i alperegionen, som Swoboda-betænkningen omhandler, vedrører ganske vist primært Østrig, men det vedrører også hele Brenner-strækningen. Vi har dér det problem, at der med Kommissionens forslag og holdninger er gået meget troværdighed tabt i området mellem Verona og München, fordi kontraktretten på det punkt skulle ændres ensidigt. Vi går ind for, at man trækker økologiske grænser. Vi går ind for, at man træffer foranstaltninger ved at tage hensyn til de personer og virksomheder, der er i området, og giver dem lige rettigheder. Men kontraktretten skal under alle omstændigheder overholdes, også i fremtiden.

Caveri
Efter aftale med EU gælder der i Østrig og Schweiz nogle begrænsninger for lastbiler, og man er i færd med at bygge eller planlægge nye jernbaner. Dette er en del af det transeuropæiske transportnet, hvor strækningen mellem Torino og Lyon skal være et alternativ til vejene. Kommissionen angav tunnellen mellem Aosta og Martigny, som indbyggerne i Valle d'Aosta ønsker at fremme brugen af, hvilket er i tråd med Alpe-konventionens protokol om transport, som landene har underskrevet, og som Kommissionen også skal underskrive.
Man tester nu den gode vilje, nemlig ved hjælp af Mont Blanc-tunnellen og Fréjus-tunnellen. Førstnævnte tunnel blev lukket for trafik efter tragedien, mens lastbiltrafikken er mangedoblet i sidstnævnte tunnel. Befolkningen i de omkringliggende dale har givet udtryk for deres problemer og bekymringer. De har anmodet om en standsning af lastbiltrafikken i Chamonixdalen og om indførelsen af kvoter i Valle d'Aosta.
Der mangler nogle begrænsninger for den tunge trafik i Vestalperne. Italien og Frankrig skal fastlægge sådanne grænser - og her vil jeg gerne minde om et lovforslag, jeg har stillet i Deputeretkammeret - i samråd med lokalsamfundene og informere EU herom, så EU ændrer det transeuropæiske transportnet, hvilket der skal tages højde for i Kommissionens hvidbog, som også skal omhandle transitkørsel i Alpeområdet.
Det er nødvendigt at fastlægge nogle bestemmelser for vejtunnellerne mellem Italien og Frankrig, så vi når frem til en ensartet løsning i forbindelse med genåbningen af Mont Blanc-tunnellen.

Flemming, Karas, Pirker, Rack, Rübig, Schierhuber og Stenzel
Vi, undertegnede medlemmer af Europa-Parlamentet fra delegationen for Det Østrigske Folkeparti/Det Europæiske Folkeparti, har i dag enstemmigt forkastet Kommissionens forslag om at lade den såkaldte 108%-klausul om mængdemæssig begrænsning af transitkørslen, der var påtænkt i den daværende protokol 9 vedrørende økopointsystemet for lastbiler, der foretager transitkørsel gennem Østrig, udløbe før tiden og uden erstatning. Denne plan fra Kommissionen er i strid med ordlyden og ånden i de ordninger, der i sin tid blev forhandlet.
Men vi har stadig tillid til det og har med vores stemme til § 2, stk. a-c, i den lovgivningsmæssige beslutning bidraget til, at der i de videre tiltag i forsøget på at finde bæredygtige og varige løsninger på transitproblematikken for såkaldte følsomme områder - og dermed også for Østrig og alpeområdet - kan opnås enighed mellem alle europæiske institutioner, Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet.

Markov
Sammen med kollegerne i min gruppe støtter jeg fuldt ud konklusionen - forkastelse af Kommissionens fremlagte dokument - i Hannes Swobodas betænkning om Kommissionens forslag om økopointsystemet for lastbiler, der foretager transitkørsel gennem Østrig.
Vi følger ordførerens begrundelse om, at det mængdemæssige loft for transitveje gennem Østrig skal bevares, da de oprindelige mål i protokol 9 om landevejs- og jernbanetransport samt den kombinerede transport endnu ikke er nået. Målene var at begrænse nitrogenemission, støj og forringelse af trafiksikkerheden. Men der er derimod en stigende tendens til transitkørsel, der alene på hovedtransitruten for lastbiler, strækningen Inntal-Brenner, fra 1993 til 2000 er steget med 16% - for hele Østrig er det steget med 52%, det vil sige 580.188 transitkørsler! Ved målestedet Vomp på motorvej A12 overskrides EU-grænseværdien for NO2 på 40 ug/m3 inklusive tolerancemængde konstant. Det er også tilfældet i andre alpedale med transitstrækninger. Trods nogen reduktion af den samlede udledning af skadelige stoffer på grund af tekniske forbedringer på lastbiler har det altså resulteret i en stigning i CO2-emissionerne. For at de oprindeligt fastsatte mål om en vedvarende og bæredygtig reduktion af udledning af skadelige stoffer kan opnås, er der altså behov for en mængdemæssig begrænsning af transitkørsel med lastbiler. Derfor forkaster vi Kommissionens forslag.
Jeg vil gerne stille et forslag som et led i debatten. Efter schweizisk forbillede burde man etablere jernbanespor til transitkørsel med lastbiler gennem Østrig.
Beslutningsforslag om udvidelsesprocessen (B5-0538/2001)

McKenna
Fru formand, i forbindelse med rapporterne om udvidelsen - ikke blot hr. Broks betænkning, men også rapporterne om de enkelte ansøgerlande - er det interessant at se, at hr. Brok vedkender sig forkastelsen af Nice-traktaten i Irland. Han har bekræftet det, vi har sagt hele tiden, nemlig at Nice-traktaten i bund og grund ikke er nødvendig i forbindelse med udvidelsen. Udvidelsen kan fortsætte uden Nice-traktaten. Det er yderst uheldigt, at vores egen regering forsøger at tvinge folk til at skifte mening.
Hvad angår tiltrædelsesrapporterne om de enkelte lande, er jeg meget bekymret over betydningen af det fælles udenrigs- og sikkerhedsspørgsmål, den kendsgerning, at landene tvinges til at blive medlem af NATO. I rapporten om Malta beklages det f.eks., at Malta er delt over spørgsmålet om medlemskab. Jeg mener, at det er op til malteserne selv at afgøre, om de ønsker at deltage. Hvis der er en klar opdeling, bør der være frit valg. På Malta bruges Irland som eksempel på, hvordan man kan være medlem af EU, have økonomisk succes og stadig være neutral. Alt dette er forkert. Vi må stoppe med at vifte med kunstige gulerødder foran ansøgerlandene og være ærlige. Irland er ikke længere neutral. Der samarbejdes om den fælles udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitik. Irlands økonomiske succes er ikke alene op til EU, hvilket mange økonomiske eksperter vil sige.

Fatuzzo
Fru formand, når vi taler om EU's udvidelsesproces generelt, må jeg sige, at jeg stemte for. Pensionistpartiet går ind for EU's udvidelse af to grunde. Den første og vigtigste grund er, at de øst- og centraleuropæiske lande i over 50 år har levet under et undertrykkende diktatur, og de fortjener, at man opfylder deres ønske om at være med i EU ligesom os. Den anden grund, fru formand, er, at der allerede er mange ældre og pensionister i EU i dag. Med ansøgerlandenes optagelse bliver der endnu flere ældre og pensionister, og jeg kan kun være glad for, at vi får et EU med mange pensionister, som måske vil stemme på Pensionistpartiet i fremtiden.

Berthu
Europa-Parlamentets forhandling om den forestående udvidelse af EU var tilfredsstillende i tre henseender. For det første vil 10 ud af 12 ansøgerlande (sandsynligvis med undtagelse af Rumænien og Bulgarien) kunne optages på samme tid i 2004. De franske medlemmer af Europa-Parlamentet finder, at dette er positivt og i et vist omfang kan råde bod på den alt for lange ventetid.
For det andet noterer vi os, at der anlægges en ændret tone i forhold til ansøgerlandene, som nu behandles som stater med krav på respekt. I det beslutningsforslag, der er vedtaget, understreges det endog, at "befolkningernes værdighed i tiltrædelseslandene aldrig må krænkes af kolde krav fra EU's side". Vi har ofte anfægtet den hovmodige, ja, undertiden ringeagtende holdning, der kom til udtryk fra føderalisternes side, når man krævede, at ansøgerlandene opgav deres suverænitet. Vi håber, der ikke blot er tale om ændret sprogbrug, men om en reel udvikling.
Det tredje forhold, der giver anledning til tilfredshed, er beslutningsforslagets punkt 10, som synes at vidne om accept af et mere fleksibelt Europa bestående af differentierede kredse. Dette er efter vores opfattelse en mere realistisk holdning, forudsat at Frankrig ikke optræder i kredse, som domineres af ultraføderalistiske kræfter. Dette ville være ensbetydende med, at man accepterer fleksibilitet for helheden, men til gengæld skærper kravene for en mindre gruppe, hvilket ville være ulogisk.
Det beslutningsforslag, der er vedtaget, indeholder imidlertid også afsnit, vi finder mindre tilfredsstillende og i nogle tilfælde direkte uacceptable. Eksempelvis er der et modsætningsforhold mellem på den ene side kravet om skærpet kontrol ved de ydre grænser i ansøgerlandene og på den anden side kravet om en mere smidig asylpolitik. Det er endvidere næppe forsvarligt at opfordre til, at strukturpolitikken skal opretholdes for "hele Unionen" efter udvidelsen. Man burde hellere i en begrænset periode koncentrere indsatsen om de nye medlemslande. Endelig er det ikke acceptabelt, når det anføres, at den irske folkeafstemning bør give anledning til, at der søges en procedure til ændring af Unionens traktater, som omgår en sådan modstand (jf. betragtning E). Holdningsændringen synes således ikke at omfatte respekt for de nationale demokratier, når disse siger nej til EU's forslag!

Bonde og Sandbæk
For at der ikke skal herske nogen tvivl om, at vi er positivt indstillet over for optagelsen af de nye ansøgerlande, har vi stemt for betænkningen. Der er dog flere særdeles kritisable forhold i betænkningen og i udvidelsesforhandlingerne i det hele taget. Særligt punkt E "... Europas borgere ikke forstår Unionens historiske indsats for at skabe fred, sikkerhed og velstand på hele kontinentet", springer i øjnene som værende arrogant.
Vi stemte imod under afstemningen ved navneopråb, men er principielt ikke imod, at man ændrer proceduren til ændring af Unionens traktater. Men vi er betænkelige over for, om den foreslåede ændring overhovedet vil få praktiske konsekvenser for det resultat, man vil opnå med en eventuelt konventsmodel. Positivt er dog, at man i punkt 2 taler om at "udvikle alternative muligheder for en sikkerheds skyld".

Bordes, Cauquil og Laguiller
Om end der anslås en optimistisk tone i de foreliggende betænkninger om de østeuropæiske lande, som udgør hovedparten af ansøgerlandene, tegnes der reelt et dystert billede af de pågældende lande.
Der tales om en foruroligende høj grad af korruption, om overfyldte fængsler, om en omfattende illegal handel med kvinder og børn med henblik på prostitution og seksuelt misbrug, om høj arbejdsløshed, om fattigdom, om miljøproblemer, om skuffende økonomiske udsigter, om hastig spredning af hiv-virus, om undertrykkelse af mindretal, og diskriminering af sigøjnere, for nu blot at nævne nogle af de udtryk, der anvendes om dette eller hint og undertiden om alle de østeuropæiske lande.
Ikke desto mindre udtrykkes der i betænkningen tilfredshed med, at privatiseringerne vinder frem, bl.a. på sundhedsområdet, hvilket betyder, at en betydelig del af befolkningen afskæres fra sundhedsydelser. Ligeledes udtrykkes der tilfredshed med, at udenlandske investeringer i og eksport til en række af disse lande er stigende.
Landenes tilbagevenden til uhæmmet kapitalisme og den vestlige storkapitals stigende magt i landene giver sig allerede udslag i en betydelig forværring af de sociale uligheder. Bortset fra visse moraliserende advarsler er de foreliggende betænkningers budskab til ansøgerlandenes regeringer først og fremmest en opfordring til at fjerne de sidste hindringer for udenlandsk kapitals adgang til landene og en opfordring til at sikre arbejdskraftens fleksibilitet og mobilitet. Altså en opfordring til øget udnyttelse af arbejdstagerne.
Vi ønsker et forenet Europa omfattende hele det europæiske kontinent, hvorfor vi ikke har stemt imod udvidelsen. Vi har imidlertid undladt at stemme for at tilkendegive, at vi finder det uacceptabelt, at EU i samarbejde med de privilegerede samfundslag i ansøgerlandene søger at påtvinge disse lande sin dominans, ligesom vi må modsætte os, at landene i udvidelsens navn påtvinges en politik, som er vendt mod arbejdstagerne.

Eriksson, Frahm, Krarup, Okking, Herman Schmid, Seppänen og Sjöstedt
Vi har ikke stemt for Broks beslutning. Den er udtryk for en udvikling af det europæiske samarbejde, som vi ikke kan støtte. Vi finder således ikke, at udviklingen af fælles forsvar er til gavn for hverken nuværende eller kommende medlemsstater, og vi er imod at blande NATO ind i en beslutning om udvidelsen af EU. Vi mener, at beslutningen springer alt for let hen over de problemer, som Schengen giver for flere ansøgerlande, eksempelvis hvad angår den regionale samhørighed i form af handel med og anden kontakt til nabostater uden for unionen, herunder spørgsmålet om Kaliningrads fremtid, som ikke får en seriøs behandling af ordføreren.
Desuden forholder beslutningen sig alt for lidt til de problemer, som de overgangsordninger, der kræves fra EU's side, f.eks. vedrørende arbejdskraftens fri bevægelighed, rejser. En sådan ordning vil dels forlænge problemet med illegal arbejdskraft fra ansøgerlande i nuværende medlemsstater, dels give ansøgerlandenes befolkninger fornemmelsen af at være anden klasses medlemmer af EU. Endvidere mener vi, at beslutningen er alt for svag, når det drejer sig om landbrugs- og strukturfondene. Vi hilser velkommen, at ordføreren understreger nødvendigheden af at indtænke såvel miljøet som de sociale konsekvenser af ordningerne, men skal udvidelsen blive retfærdig, er en mindre justering på disse to afgørende områder langtfra tilstrækkelig.
Endelig er forfatterens arrogance over for befolkningen helt uforståelig, og vi vil fastholde retten for hvert enkelt lands befolkning til selv at bestemme.

Figueiredo
Modsigelserne i dette forslag til beslutning, hvortil der er fremlagt 31 ændringsforslag, viser, at der er store uoverensstemmelser om udvidelsen og de mål, der skal nås dermed.
De ansvarlige for EU har påtaget sig forpligtelser i forhold til ansøgerlandene, som de endnu ikke har opfyldt, ligesom de nu også opstiller uantagelige krav, der naturligvis bringer de mål i fare, som de bekender sig til, og som faktisk også burde være de store retningslinjer for tiltrædelsesforhandlingerne, såsom fred, udvikling og velstand for alle under hensyntagen til den økonomiske og sociale samhørighed.
Hvis det på den ene side i den beslutning, som Europa-Parlamentets flertal går ind for, hævdes, at værdigheden hos ansøgerlandenes borgere under ingen omstændigheder må krænkes på grund af urimelige krav fra EU' side, og man anerkender, at visse diskriminerende forholdsregler vedtaget i Nice bør ændres, så knyttes der på den anden side en helt uantagelig forbindelse mellem udvidelse af EU og af NATO. Man glæder sig over, at aftalerne om liberalisering af landbrugshandlen er blevet afsluttet, og appellerer til yderligere liberaliseringer af hensyn til nuværende og kommende forpligtelser inden for WTO, mens man på det sociale område åbner for overgangsperioder i den frie bevægelighed for personer, idet man på den måde imødekommer tyske og østrigske ønsker om at hindre lovlig beskæftigelse for ansøgerlandenes arbejdstagere i syv år, hvilket vi er imod.
Beslutningsforslaget behandler heller ikke på adækvat vis spørgsmålet om EU's kommende budget, selv om man ved, at der er store udviklingsforskelle, ikke blot mellem EU-landene, men også mellem de 15 nuværende medlemsstaters gennemsnit og de 12 ansøgerlande, hvilket vi ikke kan acceptere. At bevæge sig i retning af øget økonomisk og social samhørighed forudsætter en dybtgående revision af de finansielle overslag og en kraftig styrkelse af Fællesskabets fonde for som minimum at opretholde den nuværende støtte til samhørighedslandene, herunder Portugal, og på afgørende vis at bidrage til ansøgerlandenes udvikling.

Krivine og Vachetta
Når det gælder udvidelsesprocessen, sidestiller Rådet de 12 ansøgerlande uden at tage hensyn til de østeuropæiske landes egenart. Man pålægger dem et systemskifte, som indebærer, at den forestående udvidelse kvalitativt adskiller sig fra alle hidtidige udvidelser.
EU kræver således, at det enkelte ansøgerland viser evne til at tage konkurrencens udfordringer op, på bekostning af miljøet, de sociale sikringsordninger og en politik med sigte på reel modernisering og fuld beskæftigelse. Som en konsekvens heraf breder fattigdommen og arbejdsløsheden sig.
I stedet for fortsat at rose de lande, der har gennemført de mest omfattende privatiseringer og har nedbragt statens udgifter mest, burde man analysere de reelle socioøkonomiske konsekvenser, gennemføre et moratorium for privatiseringer, yde offentlig støtte til landenes videre udvikling og definere et nyt samfundsprojekt for EU, som omfatter åbningen mod øst og syd samt hensynet til beskæftigelsen, miljøet, sundheden og levestandarden.
I stedet forbereder EU sig på at modtage de nye lande som andenrangsmedlemmer, der pålægges at overtage EU's acquis, og som udelukkes fra de goder, der følger af den fælles landbrugspolitik eller strukturfondene. Befolkningerne bør konsulteres forinden, primært i form af folkeafstemninger, og Europa bør forpligte sig til at respektere svarene, uanset disses indhold.
Vi har af disse årsager ikke kunnet stemme for den fortsatte udvidelsesproces under de givne omstændigheder.

Martinez
Udvidelsen er afgjort en stor begivenhed. Den reduceres imidlertid til et offentligt tilbud om overtagelse eller fusion af kommerciel art i stedet for at blive betragtet som en væsentlig historisk begivenhed, hvor kristne folk finder hinanden og forenes i en tid, hvor den sekulære modstand på ny truer mod syd. Anlægges denne målestok på frihedens og lysets kræfter over for fundamentalismens mørke kræfter, burde også Ukraine og Rusland være omfattet som Vestens bastioner.
Begrebet acquis communautaire er et udtryk for, at et vigtigt politisk spørgsmål drukner i tekniske detaljer. I ca. 30 kapitler, fra landbrug til beskatning over miljø, SMV, uddannelse og transport, underkastes ansøgerlandenes lovgivning, statsforvaltning, sociologi og endog moral en nøje undersøgelse, som i disse lande, der har levet under åg, må vække erindringer om en tyngende praksis, som endnu ikke er glemt. I en af ansøgerstaterne er det de strafferetlige bestemmelser vedrørende en given seksuel praksis, der anfægtes som en hindring for optagelse i EU. I mange tilfælde retter moralprædikenen sig mod svig og korruption. Som om vi ikke i EU siden 1993 har oplevet omfattende momssvindel. Malta bebrejdes, at et favorabelt skattesystem tiltrækker for mange virksomheder. Som om Irland ikke har gjort det samme. Og som om USA ikke gjorde det samme i stor stil med sine FSC-ordninger. Disse fordømmes ganske vist af WTO, men accepteres af Europa, som gerne slækker på ambitionerne for at tækkes stormagten.
Udvidelsen giver ikke på noget tidspunkt anledning til dialog og udveksling af erfaringer. Polen har således med rette påpeget, at landets landbrugsordninger fungerer bedre end EU's, hvor 8 millioner dyr er nedslagtet på grund af mund- og klovsyge eller BSE, og hvor 136.000 mennesker formodes at være smittet med den sjældne og dødelige Creutzfeldt-Jakobs sygdom.
Udvidelsen kunne være en kilde til berigelse ved at bevare ansøgerlandenes biodiversitet, både med hensyn til flora og fauna, og ikke mindst ved at bevare de sociale bånd, der endnu eksisterer og ikke er brudt af ultrakapitalistisk fremfærd. I stedet reducerer Kommissionen denne historiske begivenhed til en betingelsesløs annektering. En Anschluss, kort sagt. Dette forklarer også, at sagen er lagt i hænderne på en tysk kommissær, og at Europa-Parlamentets betænkning, som ved en tilfældighed, også er udarbejdet af et tysk medlem af Parlamentet.
Der er kastet nyt lys over sagen. Udvidelsen er en realitet, men den er som i 1990 af tysk tilsnit. Parentesen fra 1945 er sluttet. Herrredømmet opstår på ny. Vi får på ny et Mitteleuropa. Evigt både i geografisk og historisk henseende.

Meijer
Hr. Brok går ud fra en sammenfletning af NATO og EU. Det er rigtigt, at Polen, Tjekkiet og Ungarn for nylig er blevet lokket ind i NATO med løfte om, at det ville fremskynde deres tiltrædelse af Unionen. I den forbindelse tog man ikke notits af, at fire nuværende EU-medlemsstater, Irland, Sverige, Finland og Østrig, ikke er NATO-medlemmer og heller ikke har til hensigt at blive det. Jeg er imod idéen om, at NATO skal ses om et militært samarbejdsforbund mellem fem medlemsstater, nemlig USA, EU, Canada, Norge og Tyrkiet. I øvrigt er det ikke kun hr. Broks holdninger til NATO, som er et problem. Udvidelsen af EU kan forstærke nationale modsætninger, bl.a. fordi mange af de virksomheder, som endnu eksisterer i de østlige lande, ikke opfylder acquis communautaire på miljøområdet, og i bedste fald får man typiske midlertidige lavtlønsproduktioner efter mexicansk eksempel. De nye medlemsstater vil på den ene side kæmpe med det tidligere DDR's problemer og på den anden side med Mexicos problemer, som er USA's fattige baggård. Hr. Broks entusiasme leverer i sidste ende et Europa fyldt med uløste problemer, bl.a. fordi han udelader alle de sociale spørgsmål.

Souchet
EU's medlemsstater har omsider udarbejdet et mere forpligtende regelsæt om sikkerheden til søs som en følge af Erikas forlis. Der er tale om et område, hvor de fælles interesser er uomtvistelige. Det er derfor beklageligt, at et så vigtigt emne kun i meget diskrete vendinger omtales i de foreliggende beslutningsforslag om de ansøgerlande, der er direkte berørt heraf.
Vi har alle fortsat billederne af det forliste tankskib Erika i erindring og husker, at skibet var indregistreret i Valletta.
Vi ved alle, at seks ansøgerlandes handelsflåder figurerer på "den sorte liste", der indgår i Paris-aftalememorandummet. Det er, ud over Tyrkiet, Malta, Cypern, Letland, Rumænien og Bulgarien.
I forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne med de pågældende lande bør der bl.a. lægges vægt på, at landene vedtager Erika I-pakken og Erika II-pakken, samt at de forpligter sig til at løse problemerne med bekvemmelighedsflag. Det gælder sikkerheden i vores kystområder.
Betænkning af Carlsson (A5-0251/2001)

Fatuzzo
Fru formand, for nogle dage siden var jeg på sommerferie i Estland. Der mødte jeg en fisker, som fiskede i Østersøen, og selv om det var sommer, var det meget koldt deroppe i Norden. Jeg blev stående for at snakke med ham, og jeg fik at vide, at han var pensionist, og at han forsøgte at fange nogle fisk for at tjene lidt ekstra ved siden af pensionen. "Hvorfor det?", spurgte jeg ham. "Får I ikke nogle ordentlige pensioner?" "Vores pensioner er desværre meget, meget lave", svarede han mig. Jeg håber derfor, at man vil se på pensionernes størrelse i alle ansøgerlandene, navnlig i Estland.

Krarup
Jeg har stemt imod betænkningerne om udvidelsen af Den Europæiske Union, idet den reelle politiske målsætning for EU's udvidelsesprojekt drejer sig om en økonomisk og politisk underkastelse af ansøgerlandenes befolkninger. Der er tale om at indlemme en gruppe lande og ikke om reelle forhandlinger mellem ligeværdige parter. En langsigtet freds- og velfærdsstrategi ville sigte på at åbne EU´s markeder i stedet for at stille urimelige krav om indskrivning af et omfattende lovværk, ansøgerlandene ikke har indflydelse på.
Den vigtigste opgave for Folkebevægelsen mod EU er at internationalisere den folkelige modstand mod det samlede EU-projekt og arbejde for et frit Europa med åbne, alsidige samarbejdsmuligheder, der ikke låses fast af EU´s lukkede, overstatslige bureaukrati.

Wuori
Som stemmeforklaring for dagens afstemninger om udvidelsesbetænkningerne meddeler jeg først, at jeg tilslutter mig til de synspunkter, som Patricia McKenna forelagde om udenrigs- og sikkerhedspolitiske anliggender i forbindelse med udvidelsen. Jeg meddeler samtidig, at jeg fejlagtigt er kommet til at stemme for ændringsforslag 4 til Carlsson-betænkningen, selv om jeg faktisk var imod dette ændringsforslag, som jeg anser for værende betænkeligt med tanke på områdets stabilitet.
Betænkning af Schroedter (A5-0252/2001)

Fatuzzo
Fru formand, jeg stemte også for Letlands optagelse i EU. Østersølandene har mange kulturskatte, fru formand, som mange pensionister i hele EU - men også mange unge - uden tvivl gerne ville besøge. Et udvidet EU, der således også omfatter Letland, og som giver mulighed for at se disse fantastiske menneske- og naturskabte kunstværker, kan kun være positivt.
Betænkning af Souladakis (A5-0253/2001)

Fatuzzo
Fru formand, Litauen har et stort problem med energiforsyningen og arbejdsløsheden. Jeg stemte for betænkningen, men jeg anmoder om, at EU yder en større - også økonomisk - støtte for at råde bod på mangelen på energi og arbejde i Litauen.
Betænkning af Gawronski (A5-0254/2001)

Fatuzzo
Fru formand, Polen bør være det første ansøgerland, der bliver optaget i EU. Det gør det, fordi den fredelige revolution, som skabte demokrati i Østeuropa, netop startede i Polen - sådan som vi alle husker - med Solidaritets indsats og med den polske paves tilstedeværelse. Derfor stemte jeg for betænkningen, og jeg håber, at polakkerne snart bliver repræsenteret her i Parlamentet.

Caudron
Som medlem af Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Polen er det mig en glæde at udtale mig om Gawronski-betænkningen. Der er dels tale om en analyse af den aktuelle status over tiltrædelsesforhandlingerne med Polen og dels kontrol med, at Københavnskriterierne overholdes (de betingelser, der skal opfyldes i politisk og økonomisk henseende og for så vidt angår gennemførelsen af EU's acquis).
Den polske regering har vist vilje til at gennemføre de nødvendige reformer med henblik på hurtigst muligt at kunne optages i EU. Det glæder mig således, at Polen umiddelbart antages at kunne deltage i det næste valg til Europa-Parlamentet i 2004!
Der er imidlertid stadig uløste problemer, herunder ikke mindst problemerne med landbruget. Der bør findes et kompromis og på grundlag heraf indgås en aftale mellem de polske myndigheder og Kommissionen om Polens deltagelse i den fælles landbrugspolitik, ligesom der, på grundlag af kommissær Fischlers forslag, bør gennemføres en "indfasning" af de direkte betalinger med henblik på gradvis integration af den polske landbrugssektor i fællesskabsordningen.
Jeg finder det endvidere nødvendigt på ny at rejse et spørgsmål, som ikke er omtalt i betænkningen. Spørgsmålet skønnes at være for kontroversielt. Jeg finder imidlertid, der er grund til at erindre om det smertelige spørgsmål om tilbagelevering af ejendomme, der blev konfiskeret efter Anden Verdenskrig. Jeg ved, det er særdeles vanskeligt for de polske myndigheder at løse dette problem i såvel økonomisk som emotionel henseende. Problemet bør imidlertid drøftes med henblik på at finde en afbalanceret løsning, som på bedst mulig måde tager hensyn til alle ømtålelige emner.
Endelig er der grund til at påpege den indsats, det polske parlament har ydet for at tilpasse den nationale lovgivning til EU's acquis. Denne tilpasning kan selvsagt give sig udslag i foranstaltninger, som i visse henseender besværliggør befolkningens hverdag. Der bør i forbindelse med sådanne foranstaltninger føres en informations- og kommunikationspolitik, som tager sigte på at overbevise polakkerne om de fordele, optagelsen i EU indebærer.
Jeg ønsker imidlertid at understrege, at omkostningerne i forbindelse med udvidelsen i videste forstand for såvel medlemslandenes som ansøgerlandenes befolkninger under alle omstændigheder er for intet at regne sammenlignet med de omkostninger, der vil være konsekvensen, hvis udvidelsen ikke gennemføres!
Vi har alle et historisk ansvar i denne sammenhæng.

Krivine og Vachetta
I betænkningen rettes en opfordring til Polen om at fremskynde en effektiv og påviselig overtagelse af EU's acquis med henblik på at overholde de forpligtelser, der er indgået, og for fuldt ud at nyde gavn af de fordele, der følger af tiltrædelsen til EU. Spørgsmålet er imidlertid, hvad EU's acquis reelt indeholder, som kan være til fordel for befolkningen, og i særdeleshed for de polske landmænd.
Vi støtter afgjort ansøgerlandenes og ikke mindst Polens krav om ikke at blive behandlet som andenrangsmedlemmer. Reformerne af den fælles landbrugspolitik og strukturfondene rummer imidlertid langt mere vidtrækkende forpligtelser end snævert afgrænsede budgetberegninger. Landbrugsområdet omfatter nogle af de største udfordringer, når det gælder opfyldelsen af behov og sikring af grundlæggende rettigheder, om det så drejer sig om retten til suverænitet på fødevareområdet eller spørgsmålet om sundhed og miljø, eller det drejer sig om regional ligevægt og beskæftigelse. Et ansøgerland som Polen burde i fuldt omfang inddrages i fastlæggelsen af en ændret europæisk landbrugspolitik.
Polsk industri rammes hårdt af optagelsesforberedelserne, og Polens status er da også ændret fra den tidligere status som favorit til optagelse til den nuværende outsiderstatus. De foranstaltninger, der er iværksat, har efterladt flere regioner i en katastrofetilstand med en officiel arbejdsløshed på 16%. Den socioøkonomiske fiasko i Polen må tilskrives de såkaldte liberale instrumenter, der foreskrives i forbindelse med tiltrædelsen. Vi har på denne baggrund ikke kunnet stemme for den foreliggende betænkning.
Betænkning af Jürgen Schröder (A5-0255/2001)

Vatanen
Fru formand, hr. Fatuzzo er her ikke alene, hvilket er rart for ham. Vi medlemmer kommer som regel ikke for sent til frokost, men jeg vil gerne forklare, hvorfor jeg stemte imod betænkningerne af Nicholson of Winterbourn og Schröder. Selvfølgelig vil jeg gerne ønske disse lande, Tjekkiet og Rumænien, velkommen i EU med åbne arme, men jeg ønskede at protestere mod den måde, som Parlamentet forholder sig til atomkraft på. Det er ikke vores opgave at rådgive selvstændige lande om, hvordan de skal sørge for deres energianliggender, og det skader vores egen troværdighed, når vi gang på gang behandler atomkraft populistisk og glemmer faktaene. Der er f.eks. foretaget en række internationale undersøgelsesrejser til Temelin, og værket opfylder alle internationale kriterier. Hvorfor skal man så nedrive dette splinternye atomkraftværk? Rumænien har til gengæld kulkraftværker, der er 40 år gamle - de er næsten på alder med mig. Det er altså fornuftigt af dem at bygge det moderne, canadiske atomkraftværk. Man må konstatere, at når folk i disse ansøgerlande læser vores tanker om atomkraft, så får de nok kulstøv i halsen og maden galt i halsen også.

Adam
Fru formand, jeg tilslutter mig hr. Vatanens bemærkninger. Jeg støttede heller ikke Schröder-betænkningen, især fordi punkt 43 og 44 sætter spørgsmålstegn ved færdiggørelsen af atomkraftværket Temelin og faktisk er i strid med det tidligere punkt 42, som bifalder Melk-aftalen mellem Tjekkiet, den østrigske regering og Europa-Kommissionen af december 2000. Indholdet i den aftale, og især undersøgelserne i forbindelse med den aftalte vurdering af indvirkningen på miljøet, er i store træk blevet foretaget. Hvad angår min undersøgelse af oplysningerne, er der ingen sikkerhedsmæssige årsager til ikke at gå videre med indkøringen af reaktor 1. På baggrund af denne modsigelse i betænkningen støttede jeg den ikke.

Fatuzzo
Fru formand, Den Tjekkiske Republik har ansøgt om medlemskab af EU, og det stemte jeg for. I punkt 7 på side 7 og 8 i betænkningen står der, at Den Tjekkiske Republik skal foretage en reform af sit sundhedsvæsen og pensionssystem for at reducere underskuddet. Jeg er ikke enig i dette punkt. Sundhedsvæsenet og pensionssystemet bør ikke være det sted, hvor man sparer for at skabe balance på statsbudgetterne. Borgernes sundhed og pension bør være den sidste post på statsbudgettet, som man rører ved. Først bør man sørge for, at administrationen er ordentlig.

Gil-Robles Gil-Delgado
Den spanske delegation i PPE-DE-Gruppen har stemt for betænkningen af baronesse Nicholson om Rumæniens optagelse i EU i betragtning af ordførerens redegørelse for spanske familiers adoption af rumænske børn, en redegørelse, som vi takker hjerteligt for. Vi mener, at man på denne måde mere effektivt kan tage sig af bekymringerne hos fremtidige spanske forældre, som med største omhu har gennemgået alle de formaliteter, der er nødvendige for adoptionen, og som er blevet stærkt foruroliget over de foranstaltninger til undersøgelse og standsning af sagerne, som for nylig er blevet iværksat.
Den spanske delegation i PPE-DE-Gruppen følger aktivt disse foranstaltninger og vil tage alle de nødvendige skridt over for de rumænske myndigheder og Fællesskabets myndigheder for at beskytte rettighederne for børn, som skal adopteres, ved at indføre bestemmelser, der udelukker enhver mulighed for, at der under dække af adoption sker handel med børn, og ligeledes for at beskytte rettighederne for de forældre, som generøst ønsker at adoptere, og som i den hensigt bringer alle mulige ofre.

Krivine og Vachetta
I betænkningen udtrykkes der bekymring over "det stigende budgetunderskud, som efter fradrag af indtægterne fra privatisering i 2001 nåede op på 7% af bruttonationalproduktet", og den tjekkiske regering opfordres derfor til "at gennemføre de yderst nødvendige reformer af sundheds- og pensionssystemet". Det påpeges endvidere, at "budgetkonsolidering ikke må gennemføres på en måde, der bringer målet på mellemlangt sigt om social samhørighed i henhold til den europæiske socialmodel i fare, navnlig ikke bekæmpelsen af fattigdom og social udstødelse".
Ordføreren tilføjer, ganske ude af trit med traditionel europæisk tankegang, måske som et svar på de demonstrationer, der fandt sted i Prag, og som var rettet imod IMF's og Verdensbankens topmøde, at "det er yderst påkrævet med fremtidsorienterede offentlige investeringer for at forbedre den sociale beskyttelse, den offentlige sundhed og uddannelsen ...".
Vi vil i stigende omfang opleve denne tvetydighed mellem erklæringer, som vidner om gode hensigter, og "liberale" instrumenter, som tager sigte på udbredte privatiseringer og fri konkurrence. Tvetydigheden vidner om, at man nægter at erkende, at der er tale om en reel fiasko, og at de omhandlede instrumenter skaber splittelse.
Vi opfordrer til et moratorium, hvad angår de omhandlede politikker, og til, at der fastsættes kriterier for den europæiske integration, som ikke omfatter foranstaltninger, som forringer levestandarden og mulighederne for at få opfyldt de grundlæggende behov. Vi har af disse årsager ikke kunnet stemme for den foreliggende betænkning.

Raschhofer
De Liberale har stemt for betænkningen om udvidelse vedrørende Den Tjekkiske Republik. Men jeg vil dog gerne endnu en gang understrege vores holdning i forbindelse med artikel 42-44 i betænkningen.
Melker-processen, der er indledt mellem Østrig og Den Tjekkiske Republik, har hidtil ikke ført til de ønskede resultater. De tilstræbte mål er ikke nået. Der kan kun opnås tilfredsstillende resultater, hvis spørgsmålet om Temelin løftes fra bilateralt plan til europæisk plan. Det er derfor nødvendigt med et europæisk initiativ til lukning, der ved at integrere Kommissionen og medlemsstaterne skal udarbejde tidsrammen og finansieringsmulighederne for en definitiv lukning af Temelin.

Wuori
Hvad angår Schröder-betænkningen, vil jeg sige, at farlige atomkraftværker ikke er noget lands interne anliggende. Det er derfor vigtigt, at betænkningens punkt 43 og 44 om Temelin vedtages. Man kan håbe på, at de giver det rigtige budskab til den tjekkiske regering, og at nulalternativet også tages alvorligt, når drøftelserne om Temelins fremtid fortsættes.
Betænkning af Wiersma (A5-0256/2001)

Fatuzzo
Slovakiet har ansøgt om medlemskab af EU og gør fremskridt med gennemførelsen af acquis communautaire. Pensionistpartiet stemte for Slovakiets medlemskab, og det glæder mig at konstatere, at sådan som der står på side 14 i betænkningen, har Slovakiet givet tilladelse til brugen af talrige regionale sprog i landet. Dette er et eksempel til efterfølgelse for alle medlemsstaterne!

Meijer
I betænkningerne om ansøgerlandene fokuseres der næsten ikke på risikoen for, at de østlige ansøgerlande falder tilbage til deres traditionelle situation fra før 1940. Dengang var de Vestens fattige baggård, som eksporterede billige råstoffer og landbrugsprodukter for dermed at kunne betale import af dyre industriprodukter. Kun ved at beskytte deres marked imod den forstyrrende og valutaslugende import har de i 40 år kunnet beskytte deres industri og skabe eksistenssikkerhed. Hvis vi ikke tilbyder de nye medlemsstater bæredygtig beskyttelse, kan de ikke beskytte sig imod salg af jord og virksomheder til indbyggere fra lande med en stærkere økonomi eller imod importen fra sådanne lande. Det medfører, at de dømmes til langvarig fattigdom og tilbageståenhed. Dermed øges risikoen for, at vælgerne i de lande foretrækker kræfter, som står for beskyttelse af national selvstændighed, den nationale identitet og den nationale økonomi. Især i Slovakiet med dets svage økonomi og det ungarske og romanimindretallet, som ikke er populært, medfører fattigdommen ikke kun modvilje imod EU, men endvidere indenlandske modsætninger. Ubemærket tikker en tidsbombe under Unionens udvidelsesplaner.
Betænkning af Queiró (A5-0257/2001)

Fatuzzo
Jeg stemte også for betænkningen om Ungarns ansøgning om medlemskab af EU. I denne betænkning, som jeg er helt enig i, måtte der dog gerne stå, at de ungarske borgere - og i øvrigt også alle andre EU-borgere - bør informeres om, at deres EU-medlemskab giver dem den fordel, at det antal år, de har arbejdet i deres bopælsland, kan lægges til det antal år, de måtte have arbejdet i andre lande. EU-medlemskabet kan således give mange grænsearbejdere en større og bedre pension.

Krivine og Vachetta
Den Europæiske Union havde lovet Ungarn, at landet hurtigt ville blive optaget i EU. Disse løfter blev imidlertid ikke indfriet. Derfor hedder det i betænkningen, at man "insisterer (...) på, at der skal fastsættes præcise datoer for forhandlingernes afslutning og for tiltrædelsen - nu da Nice-traktaten er blevet underskrevet - for på den måde at være med til at forhindre, at der opstår skuffelse eller ligefrem utilfredshed i det ungarske samfund".
Skuffelsen breder sig ikke desto mindre. Den er affødt af de omtalte forsinkelser, men også af de ofre, der bringes, og som man søger at vinde accept af med henvisning til, at det er den bitre pille, der skal sluges for at sikre en lysere fremtid inden for EU's rammer. Blot må visse lande sluge den bitre pille uden at have sikkerhed for, at de opnår fuldt medlemskab af EU.
Det må frygtes, at befolkningen sætter de sociale forringelser i forbindelse med de af IMF eller EU pålagte strukturelle kriterier for tilpasningerne. Denne frygt præger debatten. I betænkningen hedder det således, at der er grund til at glæde sig over, "at mindstelønnen er steget med ca. 60%, og (...) den ungarske regering opfordres til at virke til fordel for, at der undertegnes kollektive overenskomster inden for de forskellige områder". Det reelle indhold i de anbefalede sociale foranstaltninger skal imidlertid findes andetsteds i betænkningen, hvor det hedder, at man "tager til efterretning, at der er vedtaget en ny arbejdsmarkedslovgivning, der hviler på princippet om arbejdskraftens fleksibilitet og mobilitet, med det formål at tilpasse arbejdsmarkedets regler og organisation til økonomisk vækst ...". Der er tale om en liberal tankegang, som vi finder uacceptabel, både når det gælder ansøgerlandene, og når det gælder de nuværende medlemslande. Vi har af disse årsager ikke kunnet stemme for betænkningen.

Queiró
Selv om jeg, som naturligt er, har stemt for betænkningen, vil jeg gerne give udtryk for min uenighed i samme betænknings punkt 13, som er resultatet af et ændringsforslag vedtaget i udvalget. Her bedes den ungarske regering om at fjerne de bestemmelser i straffeloven, navnlig artikel 199, der forskelsbehandler homoseksuelle mænd og kvinder. Hvis det faktisk var det, som dette drejer sig om, ville jeg ikke have nogen indvendinger mod omtalte punkt. Sagen er imidlertid den, at jeg efter at have forhørt mig hos de ungarske myndigheder, er blevet oplyst om, at nævnte straffelovsbestemmelse kun vedrører homoseksuelle forhold med partner på under 18 år. Der er med andre ord tale om en bestemmelse, der ikke indebærer seksuel forskelsbehandling, men beskyttelse af mindreårige, en kendsgerning, der fuldstændig ændrer forudsætningerne for min stillingtagen.
Som følge heraf har jeg anmodet om særskilt afstemning og har stemt imod omtalte punkt.
Betænkning af Van Orden (A5-0258/2001)

Fatuzzo
Også Bulgarien har ansøgt om medlemskab af EU. Fru formand, jeg er meget bekymret over den politiske situation i dette land. Jeg håber, at kong Simeon, som er blevet Bulgariens regeringschef, men som ikke selv har flertal i parlamentet, og som er kommet til magten i landet ved at give kommunister og personer fra det tyrkiske samfund ministerposter i regeringen, alligevel snart bliver i stand til at indføre acquis communautaire, så Bulgarien hurtigst muligt kommer med i det udvidede EU og helst som et af de lande, der er med i første og ikke anden "bølge", som bliver optaget i EU.
Betænkning af Nicholson of Winterbourne (A5-0259/2001)

Adam
Fru formand, jeg stemte imod Nicholson-betænkningen, fordi der i punkt 20 opfordres til at udsætte færdiggørelsen af den anden reaktor på Cernavoda-atomkraftværket. Det er en CANDU-atomreaktor af vestlig konstruktion. Der er ingen sikkerhedsproblemer i den forbindelse.
Punkt 20 i betænkningen tilskynder til, at der udarbejdes en bæredygtig energistrategi. Den er allerede på plads. Den er betalt via Phare-programmet. Det overrasker mig, at et udvalg som Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik tilsyneladende ikke er klar over dette.
Jeg stemte derfor imod Nicholson-betænkningen. Det specifikke punkt var unøjagtigt, unødvendigt og en provokation af et land, som ønsker at tilslutte sig os. Jeg håber, at de mennesker i disse udvalg, som er imod atomkraft, indser, at denne konstante smålige kritik af ansøgerlandene vedrørende dette spørgsmål ikke på nogen måde gavner vores forhold til dem.

Fatuzzo
Fru formand, jeg stemte for Rumæniens optagelse i EU. Det gjorde jeg ikke kun af de grunde, der uden tvivl også er nævnt i betænkningen, men også fordi jeg ikke kan glemme den forbindelse, der eksisterer mellem Rom og Rumænien. Alle ved, at Rumænien er et samfund, som for størstedelens vedkommende består af efterkommere fra de romerske legioner, som havde placeret en stor lejr i Rumænien. Og alle ved, at til forskel fra sprogene i alle de andre regioner er rumænernes sprog et latinsk sprog. Disse bånd overbeviste mig i endnu højere grad om, at jeg bør gøre en indsats og stemme for den i øvrigt meget positive betænkning om situationen i Rumænien. Jeg håber, at dette land hurtigst muligt indhenter det forspring, som de andre ansøgerlande har.

Banotti
For nylig spurgte et rumænsk tv-hold mig, om jeg virkelig mente, at forholdene for børneforsorgsinstitutionerne i Rumænien kunne bringe deres ansøgning om medlemskab af EU i fare. Disse unge journalister var meget forbløffet over den store bekymring, som mange af os nærer, vedrørende alle aspekter af børneforsorgen i Rumænien. Vores bekymring vedrørende handlen med børn, da verden banede sig vej til dem i en søgen efter børn, blev skjult mellem desparationen hos forældre, der ledte efter børn, de kunne adoptere, og de klare tegn på, at mange af dem, der lettede den kommercielle handel med børn, blev en del af politikken i Rumænien, og så afgjort de lande, hvis statsborgere pressede på med henblik på åben adoption, især USA.
Baronesse Nicholson har i sin fremragende betænkning fremhævet disse spørgsmål og har i kraft af sin store bekymring omsider advaret de rumænske myndigheder, og hendes betænkning medfører forhåbentlig de radikale ændringer, som skal til for at beskytte børnene.

Krivine og Vachetta
Vi er grundlæggende enige i den nye strategi, som blev vedtaget under Det Europæiske Råds møde i Helsinki, den 10.-11. december 1999, ifølge hvilken der indledes forhandlinger med alle de østeuropæiske ansøgerlande på samme tid. Men vi er ikke enige under alle omstændigheder.
Til trods for at landet fortsat er præget af social tilbagegang, og til trods for at reformprocessen intetsteds er gennemført med overbevisende resultater, vover ordføreren at anføre, at "Rumænien (nu) har (...) mulighed for at gøre så hurtige fremskridt, at det vil være uden sidestykke i moderne tid. Konsekvent politisk ledelse, exceptionelle økonomiske signaler, klar tilkendegivelse af og forpligtelse til reformprocessen ...". Det reelle sigte afsløres imidlertid lidt længere henne i betænkningen, hvor det hedder, at "en NATO-afgørelse i 2002 om at indbyde Rumænien til medlemskab af Den Nordatlantiske Alliance vil medvirke væsentligt til at styrke den regionale stabilitet", og man "glæder sig derfor over Rumæniens bestræbelser på at opfylde de nødvendige forudsætninger for en tiltrædelse af NATO og navnlig over landets bestræbelser på at omstrukturere sin militærsektor og tilpasse sin forsvarspolitik". Rumænien kan meget vel opleve, at landet tilbydes medlemskab af NATO i stedet for medlemskab af EU. Det må medgives, at medlemskab af EU forekommer stadig mindre sandsynligt, eftersom reformerne bidrager til at skabe endnu større udviklingsmæssige forskelle og dermed indebærer en voldsom stigning i omkostningerne ved integrationen. Man anmoder ikke desto mindre Rumænien om at forberede sig ... til optagelse i NATO. Vi har af disse årsager ikke kunnet stemme for betænkningen.
Betænkning af Volcic (A5-0260/2001)

Fatuzzo
Fru formand, jeg stemte for betænkningen om Sloveniens ansøgning om medlemskab af EU. Om to dage, nemlig på lørdag, skal jeg besøge Sloveniens stedfortrædende udenrigsminister i Ljubljana. Hvorfor skal jeg det? Det skal jeg, fordi han er medlem af Sloveniens pensionistparti, og dette bliver det første møde mellem det Pensionistparti, der er repræsenteret her i Parlamentet, og et af de mange pensionistpartier, der eksisterer i ansøgerlandene. Det første pensionistparti er det slovenske, og jeg håber, at dette parti - som er ved at få Slovenien med i EU - vil kæmpe sammen med mig for at forbedre pensionisternes tilværelse i hele Europa.

Muscardini
Den Nationale Alliances delegation i Europa-Parlamentet må med beklagelse stemme imod Sloveniens medlemskab. Det er med beklagelse, fordi vi tror på det slovenske folks demokratiske og proeuropæiske tankegang, et folk, som vi er sikre på vil give et væsentligt bidrag til opbygningen af et Europa, der i stadig større grad vil være i stand til at nå til enighed om den politiske og økonomiske indsats og til at fortolke sine befolkningers historiske og kulturelle forskelle. Men Den Nationale Alliance kan ikke stemme for Sloveniens medlemskab i dag, når den slovenske regering udviser ligegyldighed over for de italienske flygtninges legitime krav, som går langt tilbage i tiden.
Denne ligegyldighed går ud over vores forhåbninger - som vi dog ikke har mistet endnu - om, at den slovenske regering snarest muligt bliver klar over, at demokrati også er ensbetydende med anerkendelse og erstatning for de skader og lidelser, som mange italiensksprogede borgere blev udsat for før i tiden.

Alavanos
Republikken Cyperns optagelse i EU er af en helt anden karakter end optagelsen af de østeuropæiske lande. Cyperns optagelse har en særlig vægt og betydning, fordi det kan være en løftestang for en retfærdig løsning på Cypern-problemet på grundlag af FN's resolutioner og fjerne en omfattende spænding, som tynger det politiske klima i det østlige Middelhavsområde, især efter de tyrkiske troppers invasion af den nordlige del af øen, en grusom besættelse, som de har opretholdt i nu mere end et kvart århundrede. Landets optagelse i EU vil ikke skade nogen af øens samfund, og en karakteristisk ting er, at flertallet af de tyrkiske cyprioter på trods af Tyrkiets og Denktash-regeringens negative holdning går ind for Republikken Cyperns optagelse i EU. Ifølge en artikel for nylig i det tyrkiske dagblad Radikal drejer det sig om et flertal på 90%.
Beslutningsforslaget af Poos er fornuftigt, afbalanceret og politisk målrettet. Hvis Rådet fulgte Europa-Parlamentets linje i stedet for hele tiden at give efter for den tyrkiske regerings pres, ville vi se både positive og hurtige resultater til gavn for såvel Republikken Cypern som for det græsk-cypriotiske og det tyrkisk-cypriotiske samfund.
Betænkning af Poos (A5-0261/2001)

Alyssandrakis
Det eneste positive i Det Midlertidige Udvalgs betænkning om Echelon-aflytningssystemet er, at den erkender, at der eksisterer et sådant system, og at der måske findes andre lignende systemer. Imidlertid forsøger den at dæmpe bekymringen ved at undervurdere systemets muligheder og generelle konsekvenser.
Det værste af det hele er, at betænkningen forsøger at legalisere indsamlingen af personlige og andre oplysninger og betragter dette som et legalt middel i udviklingen af EU's sikkerheds- og forsvarspolitik, der kan opfylde den hurtige udrykningsstyrkes behov, anvendes til bekæmpelse af "terrorisme" osv. Endvidere finder den det nødvendigt med et samarbejde mellem EU-staternes efterretningstjenester. Først og fremmest opfordrer den "medlemsstaterne til at revurdere og om nødvendigt vedtage deres nationale lovgivning om efterretningsvirksomhed for at sikre overensstemmelse med de grundlæggende rettigheder som omhandlet i den europæiske menneskerettighedskonvention og med Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis".
Betænkningen taler om "demokratisk kontrol og tilsyn" med overvågningen og "anmoder de nationale kontroludvalg for efterretningstjenesterne om under udøvelsen af de kontrolbeføjelser, der er tillagt dem, at lægge stor vægt på beskyttelse af privatlivet, uanset om der er tale om overvågning af egne statsborgere, EU-statsborgere eller borgere fra tredjelande"! Den udtrykker en vis bekymring over industrispionage, tydeligvis for at beskytte monopolernes profit. Under alle omstændigheder foreslår betænkningen kryptering af meddelelser som den vigtigste beskyttelsesforanstaltning.
Disse holdninger er yderst oprørende og er en provokation mod det grundlæggende krav om beskyttelse af privatlivet og de faglige og politiske aktiviteter. De forsøger at overbevise os om, at vi bør leve med overvågning, med Schengen-konventionens elektroniske register under Europols opsyn, og forsøger at pålægge os hver især pligten til at beskytte os selv.
Af alle disse årsager har KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet stemt imod betænkningen.

Fatuzzo
Jeg stemte også for betænkningen om Cypern. I år var jeg ikke bare på sommerferie ved Østersøen, fru formand, for jeg var også på Cypern. Jeg delte min tid ligeligt mellem den græske del af Cypern og den tyrkiske del af Cypern. Jeg var ved stranden, og jeg blev brun. Først var jeg sammen med en smuk græsk-cypriotisk pige, og herefter var jeg sammen med en smuk tyrkisk-cypriotisk pige. Der var ikke nogen forskel på den første del af ferien og den sidste del af ferien, for det var en dejlig ferie, både på Nordcypern og på Sydcypern. Derfor håber jeg, at Cypern kommer med i EU hurtigst muligt.

Alavanos
Jeg har stemt nej til beslutningsforslaget om Echelon, og det af følgende årsager:
For det første undervurderer det betydningen af et globalt aflytningssystem, som er styret af USA, og som et fællesskabsland, Det Forenede Kongerige, også er med i, og undervurderer den rolle, det spiller.
For det andet indeholder det konklusioner, som ikke kan være særligt underbyggede, som f.eks. at systemet ikke anvendes til militære formål.
For det tredje giver beslutningsforslagets holdning til spørgsmålet om lovligheden af indsamling af oplysninger mulighed for at fortsætte en yderst farlig kurs, der er præget af ligegyldighed over for spørgsmålet.
For det fjerde legaliserer forslaget USA's fortsatte overvågningsinvasion, under alt for utilstrækkelige forudsætninger, i EU.
For det femte flirter forslaget med idéen om et comme il faut-euro-Echelon i stedet for at søge tilslutning til krav om gennemsigtighed og demokratisk kontrol af efterretningstjenesternes aktiviteter.

Balfe
Jeg anerkender det hårde arbejde, som min ven og kollega Jacques Poos har lagt i udarbejdelsen af denne betænkning, men jeg beklager, at jeg ikke kan stemme for ved afstemningen.
Hvis de ændringsforslag, som min ven Andrew Duff fremsatte, var blevet vedtaget, kunne jeg have støttet betænkningen.
Europa har i de seneste år været vidne til og accepteret opdelingen af Tjekkiet og Slovakiet, opløsningen af det tidligere Sovjetunionen samt den gradvise opdeling af Jugoslavien.
Ikke desto mindre kan vi tilsyneladende ikke acceptere den tyrkisk-cypriotiske befolknings ret til selvstyre og, hvis dette ikke kan opnås, retten til at trække sig ud af Republikken Cypern og følge selvbestemmelsens vej som langtfra det mindste land i verden.
Den tyrkisk-cypriotiske befolkning har lige så meget ret til selvbestemmelse som den græsk-cypriotiske befolkning, der i mange år stræbte efter union med Grækenland. Den tyrkisk-cypriotiske befolkning bør have samme ret, selv om jeg dog ville foretrække to ligestillede stater forenet i en form for føderation bestående af to zoner og to kommuner i EU.

Berthu
Cypern er i dag det ansøgerland, der er længst fremme i tiltrædelsesforhandlingerne (23 af de 29 kapitler er nu foreløbigt afsluttet). Det er således formelt muligt, at landet kan optages i 2004. I praksis vil dette dog give anledning til betydelige problemer, i betragtning af at tyrkiske tropper siden 1974 har holdt den nordlige del af øen besat (37% af det samlede cypriotiske territorium).
EU betragter, i overensstemmelse med international ret, Republikken Cyperns regering i den sydlige del af landet som hele øens regering og er derfor også af den opfattelse, at denne regering fører forhandlinger om optagelse af alle øens indbyggere i EU. Dette må betegnes som helt korrekt, idet vi i modsat fald ville anerkende en grænseændring, som er gennemført ved magt. Resultatet kan imidlertid blive, at EU kommer til at omfatte en lukket zone (eftersom al kommunikation er afbrudt, undtagen kommunikationen med Tyrkiet), en zone, hvor menneskerettighederne ikke overholdes (den 10. maj blev Tyrkiet domfældt ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol for de handlinger, landet har begået på Cypern), og en zone, hvis økonomiske situation er helt atypisk. Hvordan vil EU forvalte disse modsætningsforhold?
Poos-betænkningen, som Europa-Parlamentet netop har vedtaget, anfører med rette, at Tyrkiet, såfremt landet måtte beslutte at annektere det nordlige Cypern, sætter en brat stopper for sine chancer for medlemskab af EU. Spørgsmålet er imidlertid, hvad man gør, såfremt Tyrkiet ikke annekterer det omhandlede område, men nægter at genoptage forhandlingerne. Hvad gør man med andre ord, hvis den nuværende situation fortsætter? Man må i det mindste konstatere, at Tyrkiet i så fald ikke lever op til de forventninger, vi har til et land, der ønsker optagelse i EU.

Lulling
Som det første vil jeg gerne lykønske ordfører Jacques F. Poos med hans betænkning. Det har glædet mig, at Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik har anerkendt mit hovedkrav, nemlig at vedtagelsen af EU's acquis på området ligestilling mellem mænd og kvinder skal være en ufravigelig forudsætning for tiltrædelsen.
Jeg vil dog gerne understrege, at jeg ligesom Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder er skuffet over, at der ikke er andre konkrete krav, der har vundet gehør.
I den forbindelse vil jeg gerne gøre opmærksom på, at de cypriotiske kvinders aktivitetsniveau ligger langt under fællesskabsgennemsnittet. Der skal træffes foranstaltninger med henblik på at fremme kvinders adgang til faglig uddannelse og beskæftigelse, forbedre kvindernes situation på arbejdsmarkedet samt gøre det muligt at forene erhvervsarbejde bedre med familiære forpligtelser.
Endvidere beklager jeg, at Cypern ikke deltager i Fællesskabets program om lige muligheder for kvinder og mænd. Netop fordi Cypern betragtes som det land, der er længst fremme i forhandlingerne om kapitler vedrørende EU's acquis, er det ønskeligt, at Cyperns deltagelse i dette program sikres i forbindelse med det første nationale program vedrørende vedtagelse af EU's acquis.
I EU's medlemsstater er begrebet gender mainstreaming i løbet af de seneste år indarbejdet i de vigtigste politikker og reformer. Med henblik på Cyperns kommende medlemskab af EU ville en tilpasning til de nuværende medlemsstaters niveau være tilrådelig og ligeledes en behandling af kønsaspektet som led i Karolus-programmet om udveksling af nationale tjenestemænd.
Til sidst vil jeg endnu en gang understrege, at selv om Cypern har en lov om bekæmpelse af handel med kvinder samt om vold i hjemmet, skal der stadig gøres fremskridt på begge områder.

Meijer
Jeg kan desværre ikke støtte Poos-betænkningen, fordi den går ud fra, at regeringen, som har magten over den græsktalende sydlige del af Cypern, er beføjet til at føre forhandlinger om tiltrædelse af EU på vegne af den tyrkisktalende nordlige del. I 1950'erne var jeg enig i, at et samlet og uafhængigt Cypern var en bedre løsning end at dele øen mellem Grækenland og Tyrkiet efter afkoloniseringen. Desværre viste den i 1960 dannede cypriotiske enhedsstat sig ikke at være levedygtig og brød sammen allerede i 1964. Allerede under mine besøg på Cypern i 1964 og 1966 så jeg, hvordan udenlandske FN-soldater holdt de af forskellige befolkningsgrupper beboede områder adskilte. Det var længe før den tyrkiske besættelse af den nordlige del i 1974. Jeg forventer ikke, at hærens tilbagetrækning fører til, at det tyrkiske mindretal på ny vil gøre sig afhængig af det græsktalende flertal. En fredelig løsning på grundlag af frivillighed er kun mulig gennem en konføderation. Hvis EU forpligter sig til efter 40 år at erobre den nordlige del fra den tyrkiske befolkning, ender det med krig. Jeg forkaster den krig og den heraf følgende todeling mellem sejrherrerne og de besejrede.
Betænkning af Stenzel (A5-0262/2001)

Fatuzzo
Fru formand, jeg stemte også for betænkningen om Malta, og jeg kunne se, at der i punkt 8 på side 7 i betænkningen står, at man anmoder Malta om at vedtage en lovgivning mod diskrimination, sådan som der er taget højde for i Amsterdam-traktatens artikel 13. Men, fru formand, vi beder Malta om noget, som f.eks. ikke eksisterer i Italien! I Italien diskriminerer man handicappede og syge, som er mere end 65 år gamle, eftersom de ikke har ret til pension, mens syge, som endnu ikke er fyldt 65, har ret til pension. Jeg kan ikke se, at der skulle være nogen forskel på handicappede over 65 og handicappede under 65!
Betænkning af Collins (A5-0249/2001)

Fatuzzo
Denne betænkning, som er den sidste, omhandler meddelelsen om beskyttelse af luftfartspassagerer. Fru formand, her fik jeg hjælp af pensionisten Roberto Roberti, som stod ud af flyet her i Strasbourg ligesom mig, og som sagde følgende til mig: "Det var vel nok et dårligt måltid mad, vi fik serveret i flyet! Jeg ville gerne have, at man i flyet serverede parmaskinke, spaghetti med pesto fra Genova, majsgrød fra Veneto og velduftende tomater fra Napoli!" Nu er det jo frokosttid, fru formand, så kunne jeg slutte af på en bedre måde end med dette "velbekomme!"?

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi har godkendt flere punkter i den foreliggende betænkning, som vi mener vil kunne forbedre beskyttelsen af luftfartspassagererne. Vi har imidlertid af følgende årsager ikke stemt for betænkningen som helhed:
Betænkningen søger at fritage luftfartsselskaberne for ansvaret for en række af de funktionsforstyrrelser, der optræder, og give lufthavnene og flyvekontrollen ansvaret herfor. Den samlede luftfartssektor er imidlertid styret af profithensyn, hvilket er til skade for passagererne.
Betænkningen omtaler på besnærende vis i rosende vendinger dereguleringen og liberaliseringen inden for luftfartssektoren. Det er imidlertid netop denne udvikling, som har forstærket jagten efter profit og dermed forværret dennes negative følger for såvel passagerer som ansatte inden for luftfarten.
Det er ikke seriøst, når man, som anført i betænkningen, giver indtryk af, at beskyttelsen af luftfartspassagererne kan forbedres uden at ændre de konkurrencemæssige aspekter og i tillid til de europæiske luftfartsselskabers frivilligt indgåede forpligtelser.

Eriksson, Frahm og Sjöstedt
Vi skal meddele, at vi har stemt mod hr. Collins' betænkning, ikke fordi vi er imod information til kunderne, eller fordi vi anser disse spørgsmål for uvigtige, men derimod fordi vi mener, at dette er spørgsmål, som ikke bør behandles i Europa-Parlamentet.

Markov
Den europæiske lufttrafik stiger kraftigt, og denne tendens ventes at fortsætte de kommende år. Beskyttelse af brugerne af lufttransportydelser, af passagererne, samt garanti for deres sikkerhed, sundhed og rettigheder som forbrugere vil med væksten inden for lufttransport ganske enkelt få stadig større betydning, især nu hvor nye reservationsformer og køb af flybilletter via internettet indebærer en række fordele, men også risici.
Kommissionens forslag, der ligger til grund for betænkningen, forbedrer beskyttelsen af luftfartspassagerer, især ved at informere om deres rettigheder som passagerer. Samtidig giver det også flyselskaberne mulighed for på deres side at gennemføre en selvforpligtelse med lufthavnene. Jeg bifalder især den påtænkte styrkelse af lovgivningsrammen for beskyttelse af forbrugerne, da der dermed vil blive truffet klare bestemmelser, der er alment gældende og appellable, og som skal respekteres af alle flyselskaber. Min erfaring er, at sådanne juridiske rammebetingelser er nødvendige for at kunne hjælpe den pågældende bruger til sin ret i et stridsspørgsmål. Nu skal det ikke forstås sådan, at jeg principielt er imod frivillig selvforpligtelse, men jeg ville foretrække, at der også i forholdet mellem flyselskab og lufthavn blev fastsat appellable ordninger. Det er dog ikke sket. Derfor må man spørge sig selv, hvem der skal kontrollere, at selvforpligtelsen overholdes, og hvilke midler der skal gå til værks med, hvis selvforpligtelsen ikke overholdes.
På baggrund af disse overvejelser støtter vi også kravet fra hr. Collins om, at Kommissionen eventuelt på et senere tidspunkt i andre særskilte forslag burde inddrage spørgsmål, der som et led i selvforpligtelsen ikke kan belyses tilstrækkeligt i forbrugernes interesse.
På vegne af min gruppe støtter jeg derfor hr. Collins' betænkning.

Titley
Jeg bifalder i høj grad hr. Collins' betænkning, som opfordrer Europa-Kommissionen til at afsætte bevillinger fra forskningsbudgettet til at undersøge sundhedsrisiciene for passagerer på langdistanceflyvninger. I lyset af den nuværende bekymring over sundhedsrisiciene i forbindelse med langdistanceflyvninger, f.eks. dyb venetrombose, kommer denne betænkning på det rigtige tidspunkt. Betænkningen går også så langt som til at anbefale yderligere foranstaltninger rettet mod at beskytte alle europæiske borgeres rettigheder, f.eks. de handicappedes. Det støtter jeg helt og holdent. Henstillingen i betænkningen om at udnævne en ombudsmand for luftfartspassagererne i EU, som disse kan klage til, når de støder på problemer med luftfartsselskaberne, medvirker desuden til at styrke de europæiske borgere, som har haft problemer med de europæiske luftfartsselskaber. Endelig forenkles og afmystificeres klageproceduren for de europæiske borgere i kraft af opfordringen til en mere enkel procedure for indbringelse af klager. Det ville være en sejr for de almindelige borgere over for de store virksomheder.
Betænkning af Schmid (A5-264/2001)

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi har stemt imod denne betænkning, bl.a. fordi vi må anfægte den imødekommenhed over for Echelon-systemet, betænkningen er udtryk for, idet vi dog ikke bilder os ind, at Europa-Parlamentet kan påvirke den beslutning, initiativtagerne har truffet. Men først og fremmest ønsker vi at anfægte det net af relationer staterne imellem og finans- og industrikoncernerne imellem, der kommer til udtryk på mange måder, herunder ved en verdensomspændende spionage.
Politisk og militær spionage er et af de instrumenter, der tages i anvendelse i forbindelse med stormagternes rivaliseren i deres fælles bestræbelser for systematisk at udplyndre kloden. Fabrikations- og forretningshemmeligheden prises i høje toner af de kræfter, der forsvarer den kapitalistiske orden, og som dermed over for deres egne befolkninger skjuler de mange måder, hvorpå den sociale rigdom erhverves og spildes. Og industrispionage er et uundgåeligt supplement til fabrikations- og forretningshemmeligheden. Denne praksis, som udøves af alle stater, der har midlerne hertil, er et angreb mod demokratiske frihedsrettigheder og personlige rettigheder.
Betænkningen tager reelt kun sigte på at beskytte europæiske erhvervsinteresser mod det handicap, det vil være, hvis deres forretningshemmeligheder afsløres af de amerikanske konkurrenter ved hjælp af Echelon-systemet.
Der er med nogle af ændringsforslagene gennemført justeringer, som vi har stemt for. Vi må imidlertid fastholde vores modstand mod den samlede betænkning, ligesom vi heller ikke kan tilslutte os mindretalsudtalelserne. De uskyldigste af disse adskiller sig kun fra den af flertallet vedtagne tekst ved et forfængeligt ønske om at forbedre eller kontrollere systemet og højne dette i moralsk henseende, uagtet at der er tale om et system, som hverken lader sig kontrollere eller forbedre i moralsk henseende. Vi ønsker afgjort ikke at forsvare de frie markedskræfter og den junglelov, de repræsenterer.

Caudron
Jeg var iblandt fortalerne for et undersøgelsesudvalg. Af hensyn til effektiviteten valgte jeg imidlertid at støtte Det Midlertidige Udvalg.
Det fortryder jeg afgjort ikke! Det Midlertidige Udvalg (som jeg var medlem af) har ydet en god indsats, og ordføreren, hr. Schmid, har løst sin opgave på særdeles kompetent vis.
For nogle måneder siden nægtede de fleste politiske ledere ganske enkelt, at Echelon eksisterede.
I dag erkender alle (eller næsten alle), at dette amerikanske spionagenet dækker en stor del af verden og "overvåger" såvel erhvervslivets transaktioner som borgernes privatliv!
Systemet har ganske vist mindre "ydeevne" end frygtet, men det eksisterer, hvilket i sig selv er uacceptabelt!
Ordføreren foreslår foranstaltninger. Flere grupper finder disse utilstrækkelige. Jeg forstår nogle af disse reaktioner, som kommer fra sande demokrater. Men jeg kan ikke acceptere at blive belært af medlemmer tilhørende det yderste højre, som i virkeligheden ikke er det mindste engageret i disse anliggender.
Det afgørende og helt grundlæggende for mig er, at sagen nu er bragt frem i lyset.
Intet er som før! Det gælder forhandlingerne i WTO, det gælder udviklingen af ny teknologi, og det gælder forskning (i henhold til mine ændringsforslag til det sjette rammeprogram for forskning og udvikling). Ingen kan længere påberåbe sig uvidenhed om disse spørgsmål!
Hr. Schmids glimrende betænkning, som jeg har stemt for, markerer kun indledningen til vores kamp på dette felt.

Eriksson, Frahm, Krarup, Okking, Sandbæk, Herman Schmid, Seppänen og Sjöstedt
Vi har stemt imod betænkningen fra Det midlertidige Udvalg om Echelon-aflytningssystemet. Betænkningen har en positiv side, men alt for mange negative sider. Den positive side er, at udvalget konstaterer, at Echelon eksisterer. Blandt de negative sider skal især følgende tre punkter understreges:
1. Trods udvalgets konklusion om Echelons faktiske eksistens er det ikke lykkedes at komme med præcise politiske konsekvenser. Dette er efter vores opfattelse det mindste, man kunne forvente af en politisk valgt forsamling.
2. Udvalget har valgt at fokusere på den ulovlige aflytning af private virksomheder og underspiller helt det alvorlige brud på retten til privatlivets fred, som det bl.a. er formuleret i den europæiske menneskerettighedskonvention. Og udvalget har her ikke andre politiske konklusioner, end at menneskerettighedskonventionens forpligtelse til at sikre borgernes fundamentale rettigheder også kommer den enkelte borger til gode, som opfordres til gennem kryptering at beskytte sig selv mod ulovlig aflytning.
3. Udvalget konstaterer, at en medlemsstat deltager i Echelon-samarbejdet om ulovlig aflytning, men drager heller ikke her nogen som helst form for politisk konsekvens. Tværtimod opfordrer man til en fremskyndelse af opbygningen af et fælles europæisk samarbejde om efterretningssager. Et samarbejde, hvor Echelon-landet Storbritannien frit kan deltage, hvis det ønsker.
Vi finder resultatet af udvalgsarbejdet skuffende. Europa-Parlamentet har ikke levet op til sit ansvar om at styrke menneskerettighederne. Kampen for menneskerettigheder er tilsyneladende stærkest, når der skal holdes højtidelige taler. Når det kommer til konkret handling, står borgernes rettigheder i skyggen af det private erhvervslivs interesser.

Figueiredo
Betænkningen fra Europa-Parlamentets Midlertidige Udvalg om Echelon-aflytningssystemet giver udtryk for, at der ikke kan herske nogen tvivl om, at der findes et verdensomspændende aflytningssystem, der opererer med deltagelse af USA, Canada, Australien og New Zealand, men den søger at forklejne dets rækkevidde og kapacitet, og den drager ikke alle de alvorlige konsekvenser, som hidrører fra et forskelsløst aflytningssystem, hvorfor vi har stemt imod.
Det er ikke acceptabelt, at der opretholdes et net, som hemmeligt og uden nogen form for kontrol indsamler og behandler informationer af enhver art, herunder politiske, økonomiske og militære oplysninger, hvilket på flagrant vis krænker den grundlæggende ret til privatlivets fred, der er indeholdt i Den Europæiske Menneskerettighedserklærings artikel 8 og artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union, hvorfor dette verdensomspændende aflytningssystem helt bør afvikles.
Skønt betænkningen peger på nogle foranstaltninger til udvikling af beskyttelsesystemer til gavn for navnlig privatlivets fred i forhold til dette system (og andre lignende ...) og taler om fælles foranstaltninger i medlemsstaterne (nødvendigvis på det retlige område og ikke om informationsindsamling, på grundlag af en vurdering sag for sag, under domstolskontrol) eller om kontrolforanstaltninger over for informationssystemer på vegne af især de nationale parlamenter, er det underforstået, at systemet vil fortsætte, og at der vil kunne blive skabt et informationssystem inden for EU som del af FUSP, hvilket ligeledes ikke er acceptabelt.
Det er uforståeligt, at man blandt betænkningens konklusioner ikke engang har anmodet Storbritannien om at afbryde sin deltagelse i Echelon-systemet og Tyskland om at lukke den aflytningsstation, der befinder sig på dets territorium. Det må beklages, at EU bekymrer sig mere om industrispionage end om individuel aflytning og tager let på, at der i medlemsstater findes et spionsystem fra andre medlemsstater med deltagelse og mulig kontrol fra tredjelandes side, særlig USA.

Lambert
Eftersom Parlamentet frivilligt begrænsede sig i retning af undersøgelsen, kan meget i betænkningen bifaldes. Det glæder mig, at Echelons eksistens og behovet for gennemskuelige internationale aftaler anerkendes.
Der er dog tre overordnede grunde til, at jeg stemte imod betænkningen.
For det første mener jeg, at de medlemsstater, der er involveret i Echelon, skal frigøre sig fra dette skumle og udemokratiske system - det kommer ikke klart til udtryk i betænkningen.
For det andet fornemmer jeg en rolig accept i betænkningen af, at EU skal lede en efterretningstjeneste som en del af FUSP. Jeg mener, at FUSP er en trussel mod frihedsrettigheder som åben adgang til information og privatsfæren. Uanset de beskyttelsesforanstaltninger, der er nedfældet på papir, ved vi, at de ikke altid gælder i praksis.
For det tredje er sådanne systemers indvirkning på det enkelte menneske ikke klar. Selv om betænkningen siger meget om behovet for beskyttelse af privatsfæren og overvågning af efterretningstjenester, hvad skal den enkelte så gøre? Det er ikke længere muligt at kommunikere fortroligt. Der er ikke rigtigt noget svar.
Derfor kan jeg ikke støtte betænkningen.

Marchiani
Hr. Schmids fyldige betænkning har først og fremmest til følge, at vi næsten glemmer det spørgsmål, der var udgangspunktet.
Hverken ordførerens dygtighed eller udvalgsformandens venlighed kan få os til at glemme, at man anlagde en strategi for arbejdet, som bestod i at lade sagens grundlæggende problemstilling drukne i en debat af generel karakter, hvor man søgte at tale om alt og alle - fra moralske domme over efterretningstjenestens aktiviteter til usikre betragtninger om teknologiske strukturer - men ikke om Echelon og dem, der får dette system til at fungere.
Disse grundlæggende spørgsmål, som rejses på et tidspunkt, hvor den europæiske integration er sat på vågeblus, havde fortjent en bedre skæbne end denne fortvivlende tavshed. Vi skylder derfor at rejse spørgsmålet på ny.
For det første må man spørge, såfremt det påvises, at medlemsstater i EU deltager i Echelon, om dette er at betragte som en kvalificeret krænkelse af traktaten om Den Europæiske Union. Og besvares dette spørgsmål bekræftende, må næste spørgsmål være, hvilke sanktioner man agter at tage i anvendelse i den anledning.
I betænkningen besvares det første spørgsmål rent faktisk bekræftende. Men hvilke konsekvenser kan man drage heraf? Ingen. Det smertelige, men logiske spørgsmål om sanktioner berøres slet ikke, end ikke for eksplicit at tage afstand fra tanken om anvendelse af sådanne. Man har således ingen grund til bekymring i hverken London eller Berlin, eftersom en kvalificeret krænkelse af traktaterne end ikke afføder en påtale fra Europa-Parlamentets side, uagtet at Parlamentet normalt ikke tøver med at reagere over for den mindste krænkelse af retsstaten andre steder i verden!
For det andet må man spørge, eftersom det af udvalgsarbejdet fremgår, at EU, når det gælder forsvars- og sikkerhedsanliggender, ikke kan iværksætte en mere omfattende operation uden teknisk og logistisk støtte fra NATO, om det i den situation er rimeligt at lægge grunden til et europæisk system på linje med Echelon uden først politisk at have klarlagt relationerne mellem de medlemsstater, der deltager i Echelon, og EU, men ikke mindst mellem EU og NATO.
Problemets kerne ligger netop her. Så længe Europa tydeligvis er uløseligt knyttet til NATO i teknisk og økonomisk henseende, vil den påståede europæiske solidaritet vige til fordel for solidariteten på tværs af Atlanten. En solidaritet, som er en konsekvens af den kolde krig, og som ikke er forenelig med en uafhængig fælles europæisk forsvars- og sikkerhedspolitik.
Flertallet af Europa-Parlamentets medlemmer, som vedtog præventive "apartheid"foranstaltninger over for den nye demokratisk valgte østrigske regering, eller som i ramme alvor overvejede at sætte Silvio Berlusconis regering under overvågning, fralægger sig ansvaret, når det drejer sig om at gribe ind over for medlemsstater, som påviseligt bidrager til aktiviteter, som krænker traktatens bestemmelser, skader europæiske virksomheder i væsentligt omfang og udgør en konstant trussel mod personlige frihedsrettigheder. Man må i alt fald konstatere, at der ikke er tale om upartiskhed, og denne situation kan kun betegnes som en skandale.
For en gangs skyld havde vi mulighed for, foranlediget af de reelle problemer, Echelon rejser, at få en egentlig debat om fundamentet og målsætningerne for den europæiske integration. Vi kunne have fået nærmere kendskab til de europæiske nationer og disses kendetegn og historie og de relationer, de er tro imod. Vi kunne have drøftet, hvordan vi ønsker, Europa skal udvikle sig.
I mangel af en sådan debat får vi et svar, som er uklart, som lader meget være usagt, og som accepterer den stærkeres ret. Et svar, som i mange henseender er alarmerende.

Meijer
For en række år siden benægtede man kategorisk, at Echelon eksisterede. Organisationen var hemmelig, og formålet med hemmeligholdelsen var, at befolkningen ikke måtte vide, at den eksisterede. Den fremgangsmåde er naturligvis helt i strid med demokratisk beslutningstagning, gennemskuelighed, borgernes kontrol og beskyttelse af individer. Det er et vigtigt fremskridt, at det nu offentligt indrømmes, at en EU-medlemsstat allerede længe har samarbejdet med USA, Australien og New Zealand på verdensomspændende spionage, som også kan ramme personer, organisationer og virksomheder i EU. Desværre giver det i betænkningen ikke anledning til nærmere konklusioner. Det accepteres, at som følge af Anden Verdenskrigs udfald, der har givet USA en dominerende rolle i den vestlige del af Europa, er der indgået sådanne aftaler, og at det fortsætter. Konklusionen bør være, at Det Forenede Kongerige skal vælge mellem EU- og medlemskabet af Echelon, at EU-medlemsstaters medvirken i dette system bliver straffet, at andre medlemsstaters sammenlignelige spionagesystemer skal stoppes, og at telefontrafik ikke længere må aflyttes. Som følge af den passive holdning fra to tredjedele af Parlamentet lovliggør vi aflytningens Europa, og det støtter jeg ikke.

Muscardini
Vi stemmer imod og giver udtryk for vores stærke harme, for vi havde aldrig troet, at vi som europæere, frie borgere og virksomheder skulle blive udspioneret, ikke bare af vores allierede i NATO, men endda af vores europæiske partnere.
Når det gælder Det Forenede Kongeriges opførsel, ville det kræve en særskilt undersøgelse, hvis vi til fulde skulle forstå ikke bare regeringens ansvar, men også hvilken følelse af at være europæere, der knytter Det Forenede Kongerige til resten af EU, og om denne følelse og denne politiske vilje overhovedet eksisterer.
Der er nogle ting, som vi spørger os selv om. Når dette spionsystem eksisterer, hvorfor blev det så ikke brugt for at forhindre den vold, der fandt sted på de internationale topmøder og senest i Göteborg og i Genova? Har man til hensigt at nedlægge systemet eller på en demokratisk måde gøre det brugbart for alle, så vi også får en globalisering af folks tanker? Hvad skal England og Tyskland sige til de europæiske borgere som forklaring på, at de har forrådt dem? Kan det være rigtigt, at forsinkelsen af den europæiske samhørighed, som bliver stadig mere udvandet set ud fra et politisk og kulturelt synspunkt, og som er svag på det økonomiske område, også afhænger af nyheder, som man har modtaget og udbredt via Echelon?
Det er vigtige spørgsmål, som det ville være hensigtsmæssigt, at et undersøgelsesudvalg besvarede.

Souchet
Jeg modsætter mig af to afgørende årsager det beslutningsforslag, der er udarbejdet på grundlag af Det Midlertidige Udvalgs betænkning om Echelon-aflytningssystemet.
For det første forekommer forslaget om indgåelse af en aftale mellem EU og USA ikke relevant, eftersom det efter al sandsynlighed ikke får praktisk betydning, men forbliver et udtryk for de bedste hensigter. Såfremt Echelon, som fortalerne for systemet hævder, kan tjene som et effektivt multilateralt instrument i bekæmpelsen af organiseret kriminalitet, terrorisme, illegal handel med narkotika og våben samt hvidvaskning af penge, er det ikke en gensidig hensigtserklæring, der skal undertegnes af EU og USA. Forhandlingerne bør i så fald i stedet have til formål at sikre, at enhver stat, som ønsker at tilslutte sig internationalt samarbejde på disse afgørende områder, får mulighed for at tilslutte sig Echelon-systemet, som dermed bliver et åbent system.
For det andet anvendes beslutningsforslaget som påskud til at rejse en lang række spørgsmål, som falder uden for Det Midlertidige Udvalgs arbejdsområde. Blandt denne vifte af uensartede emner finder vi under punkt 5 føderalisternes kongstanke om, at medlemsstaterne på den næste regeringskonference bør vedtage, at EU's charter om grundlæggende rettigheder er bindende ret, og dermed sikre, at spørgsmål med chartret som retsgrundlag kan indbringes for en domstol. Som om den beskyttelse, der i øjeblikket følger af de enkelte landes forfatninger og den europæiske såvel som de universelle menneskerettighedskonventioner, er ugyldig og virkningsløs. Der er tale om en uacceptabel fordrejning af debatten om Echelon.

Vattimo
Den socialdemokratiske delegation fra Italien og andre af vores socialdemokratiske kolleger, navnlig dem fra Frankrig, undlod at stemme i den endelige afstemning om hr. Schmids betænkning. Det gjorde jeg også, og jeg vil gerne forklare årsagerne til min stemme, som jeg har stærk grund til at tro, at mine kolleger er enige i.
Efter min mening er det uforståeligt - for ikke at sige skandaløst - at Europa-Parlamentet og navnlig PSE-Gruppen, som jeg er med i, bl.a. har forkastet nogle af de ændringsforslag, som jeg nævnte i mit indlæg under forhandlingen, nemlig 16, 17, 18, 19, 22, og som er ændringsforslag, der udtrykkeligt tager sigte på at understrege, at massive og vilkårlige aflytninger ligesom dem, der foretages via Echelon, er en klar overtrædelse af de menneskerettigheder, som er anerkendt i den europæiske menneskerettighedskonvention og i andre internationale konventioner. Ved at forkaste disse ændringsforslag med størstedelen af Socialdemokraternes accept har Parlamentet indirekte - og måske uden at være helt klar over det - givet tilladelse til, at de europæiske borgeres private kommunikation fra nu af kan aflyttes via Echelon og lignende systemer 24 timer i døgnet og uden nogen respekt for de principper om lovlighed og proportionalitet, der er stadfæstet i den europæiske menneskerettighedskonvention og i EU's charter om grundlæggende rettigheder. Jeg håber, at Rådet og Kommissionen, som er mere lydhøre over for kravet om at respektere de principper, der er stadfæstet i traktaterne, får os væk fra dette farlige sidespor.
(Mødet udsat kl. 13.43 og genoptaget kl. 15.00)

Konklusionerne fra G8's møde i Genova
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens erklæringer om konklusionerne fra G8's møde i Genova.
Fru minister, jeg giver Dem ordet på vegne af formandskabet for Rådet.

Neyts-Uyttebroeck
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, siden slutningen af 1999 er der blevet afholdt store demonstrationer ved alle vigtige internationale møder. Ved et ministermøde i Verdenshandelsorganisationen, IMF eller Verdensbanken og World Economic Forum-mødet i Davos samlede der sig demonstranter fra hele verden.
Siden sidste år har der endvidere fundet enorme protestaktioner sted ved Rådets møder, f.eks. i Nice og Göteborg. Det nylige G8-møde var den seneste anledning til stor protest. Hvis disse demonstrationer var fredelige, skulle vi kun forholde os til de spørgsmål og bekymringer, som demonstranterne og deres sympatisører udtrykker. Desværre blev demonstrationerne i Nice, Göteborg og Genova ledsaget af vold, på trods af at organisatorerne distancerede sig fra volden. Ud over generne for byernes indbyggere, hvor møderne og demonstrationerne fandt sted, ud over den materiale skade på huse og varer er der under skærmydslerne desværre også kommet mennesker til skade, og, hvad værre er, blev to demonstranter dræbt.
Vi vil gerne føre en konstruktiv dialog med det civile samfund, med ngo'erne og med alle, som på fredelig vis vil udtrykke deres bekymring over globaliseringen, men vi forkaster og fordømmer den vold, som har domineret de seneste demonstrationer.
Fru formand, mine damer og herrer, EU skal finde en dobbelt løsning på de begivenheder, jeg lige har erindret om.
Den skal på den ene side forebygge enhver form for vold for at bevare det område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som EU er, ikke kun retligt, men også faktisk.
Ud over dette væsentlige punkt skal den også finde svar på de betænkeligheder og spørgsmål, som demonstranterne giver udtryk for. Som De uden tvivl ved, drøftede Rådet (retlige og indre anliggender) det første aspekt på mødet den 13. juli, mens Rådet (almindelige anliggender) den 16. juli behandlede det andet spørgsmål.
Rådet (retlige og indre anliggender) gik ind for et tæt internationalt samarbejde, der skal være baseret på de eksisterende juridiske instrumenter, og anvende instrumenter som f.eks. bestemmelserne i gennemførelseskonventionen til Schengen-konventionen og den fælles aktion af 26. maj 1997 om samarbejde om offentlig orden og sikkerhed.
Ikke desto mindre hører ansvaret for opretholdelse af den offentlige orden på EU-medlemsstaternes territorium under alle omstændigheder under hver enkelt medlemsstats enekompetence.
Rådet har ikke beføjelse til at tage stilling til et område, som EF-traktaten ikke har givet det kompetence til. Jeg kan forsikre Parlamentet om, at mit land vil lade sig styre af ønsket om forebyggelse snarere end af et ønske om bekæmpelse.
Rådet (almindelige anliggender) har understreget nødvendigheden for EU og medlemsstaternes regeringer, som er demokratisk valgt, af at fortolke globaliseringens politiske dimension og svare på de bekymringer, den giver anledning til, for at kunne forvalte de igangværende strukturelle ændringer hensigtsmæssigt med henblik på at bidrage til det politiske, sociale og økonomiske fremskridt i det internationale samfund.
Rådet understreger endvidere, at ministrene finder det hensigtsmæssigt at fortsætte den konstruktive dialog med arbejdsmarkedets parter, ngo'erne og de andre repræsentanter for det civile samfund om globaliseringen og dens følger. Parlamenterne skal inddrages i denne dialog. Kommissionen og Rådet offentliggør et meget udførligt baggrundsmateriale om den allerede positive rolle, EU spiller i denne forbindelse. Rådet mener, at den politiske debat om globaliseringen og dialogen med det civile samfund er en opgave, EU skal løse med henblik på at sætte sit præg på globaliseringen og fuldt ud udnytte fordelene herved. Rådet understreger nødvendigheden af at indlede en mere dybtgående dialog med udviklingslandene for at tage deres bekymringer i betragtning.
Fru formand, EU-formandskabet har en særlig interesse i disse spørgsmål og i løbet af de kommende uger vil den belgiske premierminister, Guy Verhofstadt, gøre rede for sine personlige idéer i et åbent brev, som vil blive udsendt til en bred kreds.
(NL) Ligesom en række parlamentsmedlemmer tilhører jeg den generation, som var ved at afslutte sine studier, og som begyndte at arbejde, da en omfattende protest, som delvis kom fra USA, men havde sin helt egne europæiske kendemærker, opstod. Traditionen fastsætter det magiske år 1968 for protesten, men den startede allerede et par år før og fortsatte endnu et par år. Det var en meget spændende tid, fyldt med idéer, forslag og handlinger. Det ville jeg ikke være gået glip af.
Jeg husker også, hvordan jeg skammede mig over dem, der var så gamle, som jeg er nu, og som påstod, at de var på vores side, at de forstod os og var helt enige med os. Det vil jeg ikke gøre mig skyldig i, men jeg vil klart sige, på vegne af formandskabet og personligt, at protest i sig selv er godt. Pensée unique, ligegyldigt hvilken pensée unique, er ikke frugtbar længe, og historien ophører aldrig, ligegyldigt hvad Marx, Engels og meget senere Fukuyama end måtte have ment.
Som rådsformand vover jeg mig ikke ud i en ideologisk debat. Jeg vil imidlertid gerne understrege, at kontrollen med og ordningen af globaliseringen netop er internationale, sågar globale organisationers opgave, og EU er et udmærket eksempel på en sådan ordning. Det er derfor paradoksalt, at protesterne tager sigte på netop disse institutioner og organisationer. Verdenshandelsorganisationen organiserer f.eks. ikke det økonomiske og kommercielle anarki, som nogle åbenbart mener. Den ordner og regulerer handlen, den fastsætter regler, som finder anvendelse på alle, og den fungerer i overensstemmelse med alle tilsluttede stater, og der er nu tale om mere end 140.
(FR) Mine damer og herrer, det ville være forkert at foregive, at der kun er fordele ved internationaliseringen af handlen, globaliseringen af industriproduktionen og monetariseringen af økonomien. Det ville være forkert at hævde, at fremkomsten og udviklingen af den nye teknologi kun har været et gode. Vi er nødt til at indse, at en sådan udvikling medfører nye kløfter og udstødelser. Til den gamle kløft mellem fattig og rig, hvad enten det drejer sig om individer eller nationer, kommer inden for de enkelte samfund og landene imellem kløften mellem dem, der har adgang til den nye teknologi, og dem, der ikke har adgang til den eller ikke har den uddannelse, der er nødvendig for at anvende den. I det omfang, protesterne rejser alle disse spørgsmål, har vi pligt til at finde svar på dem. Hvis protesterne er ideologiske, f.eks. hvis de er et angreb på kapitalismen, er det indlysende, at svarene vil være forskellige afhængigt af vores respektive ideologiske holdninger.
Hvad der derimod forekommer mig ubestrideligt ud over ideologiske kløfter, er spørgsmålet om forvaltningen af globaliseringen. Hvordan kan man få det bedste ud af den? Hvordan kan man minimere de skader, den medfører? Hvordan kan man undgå udstødelse og gøre det muligt for så mange som muligt at nyde godt af fordelene ved globaliseringen? Det påhviler vores samfund og især de politiske instanser at komme med svarene. Ud over de nødvendige regler til at sætte rammer for globaliseringen kræver den, at medlemmerne af det internationale samfund fører en målrettet politik for at bevare freden internationalt, for at fordele goderne fra væksten i verdenshandlen bedre, for at sørge for en bedre overholdelse af principperne om retfærdighed, demokrati og overholdelse af menneskerettighederne.
De internationale organisationer og især FN skal i denne forbindelse spille den rolle, som grundlæggerne havde forudset. EU er særligt godt rustet til at klare globaliseringen. Den er på en måde en europæisk model for struktureringen af globaliseringen. EU har forstået at forene indførelse af et indre marked og overholdelse af normer for social retfærdighed og miljøet. Man kan sige, at det er en grundmodel. At den er det begunstigede mål for protester er et yderligere paradoks. EU og dets organer har således et stort arbejde med tydeliggørelse foran sig. Jeg har allerede sagt, at vi har til hensigt at tage fat på det, men det kan kun lade sig gøre i en fredelig sammenhæng uden vold.
(Bifald)

Vitorino
Fru formand og ærede medlemmer, det er mig en glæde på vegne af formanden for Kommissionen at fremlægge en rapport om G7's/G8's møde i Genova.
Formanden for Kommissionen deltog den 20.-22. juli i år i G7's/G8's møde sammen med den nuværende formand for Det Europæiske Råd, Guy Verhofstadt.
Der blev truffet en række vigtige beslutninger på mødet. Mediernes opmærksomhed var dog hovedsagelig rettet mod det, der foregik uden for mødet i gaderne. Det bekræftede, at G8 er nødt til at indgå i en ægte dialog med det civile samfund og de lande, der ikke er medlem.
Demonstranterne skal have mulighed for at give deres holdning til kende. Det er en uafhændelig ret, der ikke blot garanteres ved lov, men som også forsvares i praksis. Folk er virkelig usikre på forskellige aspekter af globaliseringen, og vi skal være opmærksomme på denne bekymring.
Vold skæmmer imidlertid enhver demonstration, også demonstrationer for en ærefuld sag. Vi kan ikke give fredelige demonstranter, der giver udtryk for ægte frygt og bekymring, samme behandling som dem, der begår vold.
For at bekæmpe volden, det være sig i Göteborg eller Genova, er vi nødt til at forbedre det europæiske samarbejde inden for lov og orden. Rådet (retlige og indre anliggender) drøftede disse spørgsmål i slutningen af juli, og begivenhederne i Genova viser, i hvor høj grad det haster med at skride til handling.
Men jeg vil gerne minde Dem om, at det primære ansvar for opretholdelsen af lov og orden i medlemsstaterne ifølge traktatens artikel 33 påhviler medlemsstaterne. Medlemsstaterne erkender dog, at der er brug for bedre samarbejde mellem de retshåndhævende og dømmende myndigheder for at beskytte den offentlige orden på Det Europæiske Råds møder og lignende begivenheder. Beslutningerne i Rådet (retlige og indre anliggender) byggede på de eksisterende strukturer og retlige instrumenter, hvilket betyder, at der ikke vil være nogen specifikke institutioner til at behandle disse spørgsmål. Det siger sig selv, at Kommissionen altid har understreget behovet for, at alle politimæssige og retlige handlinger respekterer borgernes civile rettigheder og menneskerettighederne samt lovgivningen for beskyttelse af privatsfæren og for respekten for de borgerlige friheder.
Vi må overveje en politisk reaktion på de 200.000 demonstranter i Genova. Kommissionen er dybt overbevist om, at Unionen skal fremme en aktiv dialog med de seriøse organisationer, som fredeligt udøver deres ytrings- og forsamlingsfrihed. Vi mener, at Europa-Parlamentet skal spille en vigtig rolle i fremme af denne dialog.
Demonstranterne ønsker, at vi tackler den stadig større kløft mellem den nordlige og sydlige halvkugle. Det er en kløft, der er skabt ved ulighed, fattigdom, sygdom og krig. Trods vores bestræbelser og endog en række præstationer i de sidste 40 år er der fortsat tragiske uligheder og social uretfærdighed, og der er lang vej endnu, før de er løst.
Heri består udfordringen, ikke blot for G8, men også for Europa i de kommende mange år. Unionen skal støtte de politiske ledere, især i Afrika, som står på demokratiets side. Unionen skal hindre den illegale handel med våben mellem nord og syd og gennemføre politikker, som styrker økonomien i de fattigste nationer. Politikker som f.eks. initiativet "Alt undtagen våben", der har åbnet vores markeder for produkter fra de mindst udviklede lande, er et godt eksempel på dette tiltag.
Heldigvis er den offentlige mening i dag i stigende grad fokuseret på, i hvilken retning verden bevæger sig, og folk anerkender, at denne ulighed mellem nord og syd ikke kan tolereres. Kommissionen er helt bevidst om det civile samfunds stigende betydning og er ivrig efter at involvere borgersammenslutninger og ngo'er i formgivningen og gennemførelsen af EU's politikker.
Som formanden for Kommissionen sagde i går under drøftelsen af ledelse på plenarforsamlingen: "EU-projektet har i mange år været et håb, og i dag er det det eneste eksempel på et konkret, praktisk og demokratisk svar på globaliseringens udfordringer". Det er derfor vigtigt, at de europæiske institutioner opererer på basis af fem grundlæggende principper, nemlig åbenhed, deltagelse, ansvarlighed, effektivitet og sammenhæng. Vi er nødt til at indgå i en åben og systematisk dialog med det civile samfund og involvere alle interesserede i udformningen af Unionens politikker.
Det er også vigtigt at styrke Unionens stemme og indflydelse i verden, så Europa i højere grad kan bidrage til den internationale fremgang og stabilitet. De multilaterale institutioner er nøglen til udnyttelsen af globaliseringen, men vi understreger naturligvis, at vi ønsker at reformere de multilaterale organisationer og gøre dem mere åbne, ansvarlige og demokratiske.
Der fandt i den forbindelse en særlig begivenhed sted i Genova - "åbningsmødet" med lederne af flere lande, der ikke er medlem. Det var et meget nyttigt møde, hvor vigtige repræsentanter for landene i syd kunne give udtryk for deres synspunkter direkte og ærligt og åbent drøfte spørgsmål med stats- og regeringscheferne i G8-landene. G8 besluttede som følge heraf at gøre Afrika til et af hovedemnerne på næste års møde i Canada.
Kommissionen kan være tilfreds med flere af de beslutninger, der blev truffet i Genova. Dokumenterne om handel, fødevaresikkerhed, klimaændring og smitsomme sygdomme samt fokuseringen på Afrika afspejler i vid udstrækning Kommissionens indledende bidrag til mødet.
Hvad angår handel, var der fuldstændig enighed om behovet for at indlede nye forhandlinger på ministerkonferencen i Doha i november. Dette synspunkt blev i øvrigt gentaget i sidste uge i Mexico City.
Under drøftelserne om handel angav præsident Putin, at Rusland var rede til at følge EU's eksempel i initiativet "Alt undtagen våben".
Hvad angår fødevaresikkerhed, lykkedes det Europa at få medtaget en henvisning til forsigtighedsprincippet i den endelige meddelelse.
G8 drøftede længe klimaændringer, hvilket banede vejen for konklusionerne i Bonn få dage senere, og jeg mener, at De har drøftet disse konklusioner i denne mødeperiode.
Mødet muliggjorde også lanceringen af den globale sundhedsfond. Formålet med denne internationale fond, som ikke begrænses til G8-landene, er at hjælpe med til at reducere fattigdommen ved at tage fat om problemet med aids, malaria og tuberkulose. Fællesskabet skal i den henseende bidrage med 120 millioner euro.
Som ved enhver lejlighed, hvor en stat, som ikke er med i G8, har formandskabet for Unionen, var Unionen repræsenteret på mødet ved formanden for Rådet og formanden for Kommissionen. Dette tospand fungerede særdeles godt, og det glæder mig at kunne understrege det her.
Vi er følsomme over for den kendsgerning, at flere aspekter af G8 skal ændres i fremtiden, og det ikke blot kosmetisk. Kommissionen vil tilskynde til, at man vender tilbage til den oprindelige ånd bag G8-møderne. Faktisk blev der truffet en fælles beslutning i Genova om at reducere delegationernes størrelse, og det møde, der skal holdes i Canada næste år, bliver langt mere enkelt og - håber vi - mere effektivt.

Tajani
Fru formand, jeg lyttede med en vis tilfredshed til Rådets og Kommissionens taler, for nu er man endelig begyndt at tage det vigtige G8-spørgsmål op. I de sidste par uger har man nemlig forsøgt at tale om spørgsmålene i forbindelse med den offentlige sikkerhed, og det er noget, vi også skal tage op. Man talte dog kun meget lidt om de efter min mening positive resultater af topmødet i Genova, når det gælder bekæmpelsen af hungersnøden i verden, fattigdommen og aids. Det er positive resultater af et topmøde under italiensk ledelse, hvor USA's præsident og Den Russiske Føderations præsident endelig stod over for hinanden. Dette var nødvendigt, og det var således et stærkt budskab om fred, som man udsendte fra G8-topmødet.
Vi ville gerne have afholdt denne forhandling her i Parlamentet om topmødets indhold, inden topmødet fandt sted, men det forhindrede man os i, eftersom vores forslag blev forkastet af mange parlamentsgrupper fra venstrefløjen. Vi er overbeviste om, at der på G8-topmødet for første gang - sådan som kommissær Vitorino mindede om - fandt en indgående debat sted om nogle konkrete emner mellem verdens mest industrialiserede landes ledere og de afrikanske landes ledere. De drøftede nogle konkrete spørgsmål og indledte også et samarbejde om forslaget til en afrikansk union, som blev kommenteret af de andre lande med henblik på et partnerskab med disse lande. Man blev enig om at reducere 23 landes gæld med et beløb på 50 milliarder dollars, hvilket svarer til 70% af det samlede beløb.
Der blev givet grønt lys for et projekt, som tager sigte på en modernisering af den tredje verdens lande, og dette er meget positivt! Man nåede frem til nogle konkrete og positive resultater, men herefter forsøgte man udelukkende at gøre G8 til et spørgsmål om offentlig sikkerhed. Der er meget at sige om det, der skete, og om den politiske udnyttelse, som også fandt sted her i Parlamentet. Parlamentet bør ikke være et forum, hvor man slås om vigtige nationale emner, og det bør ikke være et forum, hvor man tager sine nationale stridigheder med hen. Naturligvis - og det skal vi sige højt og tydeligt - må man gerne protestere mod globaliseringen ved hjælp af demonstrationer, for det er tilladt, så længe der ikke finder voldshandlinger sted. Men man må ikke protestere mod globaliseringen og topmøderne med voldelige demonstrationer, hvor politiet bliver overfaldet. Det italienske retsvæsens undersøgelser viser, at de ansvarlige også skal findes blandt EU-borgere, som tog til Italien for at organisere voldelige demonstrationer.
Hr. formand, jeg vil gerne slutte af med at bekræfte vores solidaritet med den italienske ordensmagt og med at gøre opmærksom på, at det er nødvendigt med et større samarbejde mellem landenes politi og indenrigsministre, et samarbejde, der måske ikke var tilstrækkeligt under G8-topmødet, og som vi skal forbedre meget.
Til sidst vil jeg gerne sige, at de forslag, der er stillet her i Parlamentet om at sætte Italien under observation, er latterlige, for jeg tror ikke, at der er nogen politisk gruppe her i Parlamentet, som kan lære Italien noget om demokrati.

Barón Crespo
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer, Den Socialdemokratiske Gruppe har anmodet om denne debat af to årsager.
Den første er, at konklusionerne og arbejdet fra G8's topmøde blev tilsløret af diskussionen om den offentlige orden. Og jeg skal især takke hr. Vitorino, som har fortalt os om resultaterne af et topmøde, hvis dagsorden blev udarbejdet af en regering, oliventræsregeringen i Italien, og diskuteret i Europa-Parlamentet - hr. Tajani, De førte valgkampagne til kommunalvalget, men den blev diskuteret her - og desuden har vi anmodet om en beslutning om denne debat, hvilket er blevet besvaret og afvist af PPE-Gruppen. Vi forstår ikke, at de gerne vil tale, men afviser en beslutning.
Men det, jeg i hvert fald vil nævne, mine damer og herrer, er, at vi helt tydeligt så, at formanden for Kommissionen og formanden for Rådet var med på billedet fra Genova, og vi beklager, at de ikke har haft tid til at komme til denne forhandling, hvis de mente, at det var så vigtigt.
Jeg skal sige, at der er sket nogle fremskridt. Kommissær Vitorino har talt om dem. Der er dog ikke sket store fremskridt, hvad angår eftergivelse af gælden. Fonden til bekæmpelse af aids, malaria og tuberkulose er et positivt skridt, selv om det stadig ikke er nok. Afrika bør prioriteres, ligeledes viljen til fleksibilitet omkring TRIPs-aftalerne og initiativet "Alt undtagen våben", og udvidelsen af den generelle præferenceordning er noget, som europæerne kan være stolte af, og som vi burde værdsætte mere. Det samme gælder vores holdning til Kyoto, der til trods for amerikansk modstand har gjort det muligt for os at finde en løsning i Bonn.
Jeg mener, at vi som parlament bør bede om et referat af det og diskutere, for min politiske familie, De Europæiske Socialdemokraters Parti, som er medlem af Socialistisk Internationale (vi er internationalister, og vi har været globaliseret siden det 19. århundrede), er en organisation, som findes i 160 af verdens lande, og ikke bare er den hvide mands organisation, men alle kontinenternes organisation. Derfor bør spørgsmålet om globaliseringen, som på Socialistisk Internationales seneste kongres i Paris for to år siden førte til en resolution om globaliseringens udfordringer, altid indgå i europæisk politik.
Til sidst en overvejelse om spørgsmålene om offentlig orden. Min gruppe har lige fra begyndelsen sagt, at den afventer resultaterne af den undersøgelse, som det italienske parlament har iværksat om spørgsmålet, for vi respekterer parlamentet i et stort demokrati, som er medlem af EU. Det forhindrer os ikke i at indtage en meget kritisk holdning, hvad angår de europæiske borgeres rettigheder i henhold til chartret om grundlæggende rettigheder. Der er ingen politikker for offentlig orden, som indskrænker retten til demonstration og ytringsfriheden for alle borgere - og det siger jeg henvendt til det belgiske formandskab. En ordentlig politik for offentlig orden skal garantere dem, ikke undertrykke dem. Ligesom man ikke kan forbyde fodbold i kampen mod hooliganer, man bør ikke begrænse rettighederne, fordi der findes små grupper af vandaliserende provokatører.
En sidste anmodning, fru rådsformand, hr. kommissær, mine damer og herrer: At påberåbe sig det civile samfund er blevet så almindeligt, at det næsten er umuligt at holde en politisk tale uden at nævne det civile samfund. Men det, jeg ikke kan forstå, er, at man siger, at man vil tale med det civile samfund, og derefter sætter man et komma og siger: "... og også med Parlamentet, selvfølgelig". Samfundet bliver civilt, når det vælger sine repræsentanter, og derfor er det formanden for Rådets og formanden for Kommissionens første pligt, når de deltager i disse topmøder, at møde op i Parlamentet og aflægge referat.

Procacci
Fru formand, fru repræsentant for Rådet, hr. kommissær, de begivenheder, der fandt sted på det sidste G8-topmøde i Genova, risikerer at gøre de egentlige og vigtige spørgsmål, der var på tapetet, til noget sekundært. Derfor vil jeg gerne komme ind på disse spørgsmål og undlade at tage nogle aspekter op, som selvfølgelig er vigtige, som vi under alle omstændigheder skal drøfte i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, og hvor det er hensigtsmæssigt at afvente udtalelsen fra det italienske parlament, som har nedsat et undersøgelsesudvalg i den forbindelse. Senere er der ingen tvivl om, at Parlamentet vil kunne behandle spørgsmålet med fuldt kendskab til sagen, og allerede nu bør vi så afgjort kritisere og fordømme enhver form for vold som løsning på problemerne, uanset hvilken side den kommer fra.
I mellemtiden er det absolut nødvendigt, at Parlamentet i dag drøfter de vigtige globaliseringsspørgsmål og herefter lægger en klar politisk linje. Parlamentet skal gøre en indsats for at nå frem til de konkrete betingelser for globaliseringsprocessen, så dens endelige mål bliver indførelsen af en fuldstændig humanisme, hvor der er fokus på den menneskelige værdighed i stedet for de vigtige økonomiske interesser. Globaliseringen - som langtfra er et instrument, der uundgåeligt fører ulykker med sig - viser sig i den forbindelse at være en glimrende lejlighed til virkelig at kunne ændre balanceforholdene i verden og bekæmpe de frygtelige plager, som rammer en stor del af menneskeheden, og som ingen af os i den tid, vi lever i, kan være sikre på ikke at være moralsk ansvarlige for.
Selv om man tager højde for, at der blev truffet nogle gavnlige beslutninger for menneskeheden på G8-topmødet, er det ikke let at acceptere den grundlæggende uvilje mod selv delvist og gradvist at ændre udviklingsmodellen. Dette er sagens kerne, og den forbliver hovedsagelig centreret om forbrugerisme og et ukontrolleret marked i stedet for at være centreret om solidaritet og deltagelse.
Det gælder således først og fremmest om at finde frem til et politisk og institutionelt forum, som alle kan acceptere, et forum, som kan stå i spidsen for globaliseringsprocesserne, og som tydeligvis ikke kun kan være G8. Det er nødvendigt med en hurtig løsning på dette spørgsmål, så man undgår uoprettelige skader, for som udgangspunkt skal vi være bevidste om, at politikkens globalisering - det vil sige den demokratiske kontrol med globaliseringsprocesserne - sker i et irriterende langsomt tempo i forhold til andre områder.
Vi står ikke med nogen færdige løsninger i dag, men efter min mening kunne man begynde med forslaget til Nobels fredspris i 1996, nemlig et permanent topmøde mellem EU, G8, Verdensbanken, den gruppe, der består af de 77 udviklingslande, nonprofitorganisationer med socialt sigte og virksomheder for at iværksætte og administrere en omfattende og verdensomspændende Marshall-plan, der bygger på en fælles og universel strategi. Nogle mener, at det er utopisk, men her vil jeg gerne citere de ord, som en af Europas skabere, Thomas More, brugte: "Hvad ville vores politik være uden den?"

Lannoye
Fru formand for Rådet, hr. kommissær, jeg tror, at G8-topmødet i Genova har været et betydningsfuldt øjeblik i det politiske liv og sandsynligvis har markeret et vendepunkt i det politiske liv i Europa og resten af verden, desværre ikke på grund af de forpligtelser, de rigeste lande i verden sammen indgik for at løse de alvorlige problemer i de fattigste lande - og jeg gør opmærksom på, at skævheden mellem nord og syd aldrig har været så stor - men snarere på grund af selve omstændighederne ved dette topmøde.
Hr. Vitorino har med rette erindret om en række beslutninger eller snarere retningslinjer, der blev vedtaget på dette møde, men jeg tror ikke, at man skal tillægge dem en betydning, de ikke har. Det er rigtigt, at der var en vag erkendelse af, at det er vigtigt at lette de fattigste landes gæld, men man gik ikke videre. Det er også rigtigt, at der blev oprettet en international fond til bekæmpelse af smitsomme sygdomme, men med en samlet finansiering, der i vidt omfang var utilstrækkelig, da bevillingerne blev fastsat til 1,3 milliarder euro, selv om FN's generalsekretær mente, at der var brug for 10 milliarder. På den anden side er der ikke tegn på en fælles vilje til at rette op på skævhederne, f.eks. ved at realisere den målsætning, der blev aftalt for længe siden, at hellige 0,7% af bruttonationalproduktet til udviklingshjælp. Det taler man ikke om mere.
Til gengæld gjorde deltagerne ihærdigt opmærksom på deres tro på markedets dyder, frihandel, udvikling af ny genteknologi og reglerne for den internationale handel. EU ønsker i dag bestemt at indlede en ny WTO-runde, men er det en løsning på de problemer, WTO's uretfærdige regler medfører? WTO's beslutningsregler er virkelig uretfærdige, da de straffer de fattigste lande i forhold til de rige lande, om ikke andet så ved de fattige landes begrænsede adgang til de led, der gør det muligt at deltage retfærdigt i beslutningerne.
Der er således intet svar på og ingen reel åbning for kravene og protesterne fra de tusindvis af demonstranter og i almindelighed fra den meget udbredte europæiske offentlighed, der forkaster eller protesterer imod en globalisering, der hovedsagelig er af økonomisk og handelsmæssig karakter. Det er ikke globaliseringen som sådan, man protesterer imod, men det, at den hovedsagelig er af økonomisk og handelsmæssig karakter. Jeg tror, at det er vigtigt at skelne.
Jeg mener følgelig, at EU skal tage konkrete initiativer i denne forbindelse og først og fremmest holde op med at isolere sig i forhold til proteststemmerne. Jeg glæder mig for øvrigt over den belgiske regerings forslag om at drøfte Tobin-skatten på det næste Økofin-møde. Jeg tror, at det er et godt initiativ, som burde følges op af andre initiativer af samme slags. Men man skal også og især indlede en reel dialog med parlamenterne. Hr. Barón Crespo har ret, parlamenterne er trods alt offentlighedens hovedrepræsentant, det er klart. Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter skal således være de steder, hvor regeringerne forklarer deres initiativer. Ud over parlamenterne skal vi imidlertid tale med sammenslutningerne og det etablerede civile samfund, for vi befinder os ikke længere i den klassiske politiske verden, der eksisterede for et halvt århundrede siden. Jeg tror, at det er væsentligt. En lang række sammenslutninger fremsætter væsentlige idéer og saglige argumenter, og det er en politisk fejl, hvis man ikke lytter til dem.
Jeg beklager som alle andre her volden, og jeg fordømmer volden fra Black Blockers-demonstranterne, men jeg kan ikke undlade samtidig at fordømme den uacceptable opførsel fra det italienske politi, der overtrådte menneskerettighederne i Genova.

Wurtz
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, min gruppe, der var stærkt repræsenteret i Genova, anmodede dagen efter G8's møde om at få dette punkt opført på dagsordenen for denne første mødeperiode efter ferien.
Ved at være meget defensiv har det konservative flertal her i Parlamentet forhindret, at denne drøftelse kunne munde ud i et beslutningsforslag, i hvilket Parlamentet kunne udtale sig. Det kan til gengæld ikke forhindre, at de alvorlige spørgsmål, begivenhederne i Genova rejste, løbende dukker op i en eller anden form på den politiske dagsorden i den kommende mødeperiode. Eftervirkningerne fra Genova er kun lige begyndt.
En af udfordringerne fra Genova vedrører selve legitimiteten af G7 og G8, der er udformet som de store landes direktion. Det vil jeg ikke tale om i dag. En anden udfordring fra Genova er naturligvis problemet med volden, og særlig den uhørte forfølgelse, fredelige demonstranter blev udsat for, der drev dem helt hen til hjemstedet for Socialt Forum i Genova.
I går tog vi initiativ til at arrangere en drøftelse herom med koordinatoren for Socialt Forum i Genova, hr. Agnoletto. Gruppen De Grønne, sammenslutningen Attac og Socialdemokraterne i Parlamentet tilsluttede sig dette initiativ. De alvorlige hændelser, der blev erindret om, eller som blev beskrevet nærmere ved denne lejlighed, bestyrkede os i vores overbevisning om, at der skal kastes mest muligt lys over afviklingen af de begivenheder, der førte til de velkendte tragiske begivenheder og overgreb, og over hele ansvarskæden for de bestemmelser og værdier, EU henholder sig til.
Jeg har for øvrigt foreslået, at vi her i Parlamentet opretter et opfølgningsudvalg, der skal arbejde sammen med italienske parlamentsmedlemmer, Socialt Forum i Genova og andre partnere, der ønsker at bidrage til, at hele sandheden kommer frem. I samme ånd har vi fornyet vores støtte til de aktører i samfundsbevægelsen, der ikke vil lade deres budskab fordreje af voldelige handlinger som dem, Black Blockers benytter sig af, og som let kan bruges af vores modstandere. Vi vil ikke lade dette fantastiske borgerengagement, der hele tiden breder sig, blive bragt i miskredit, ja, endog blive kriminaliseret. Dette fører mig til den tredje, og måske i vores øjne den største udfordring efter G8-topmødet i Genova, nemlig de politiske svar, som vi kan give eller ej på spørgsmålene fra disse mænd og kvinder samt denne myriade af unge, der helt forkert betegnes som modstandere af globaliseringen, selv om de for det meste kæmper for en demokratisk og solidarisk globalisering.
I en tid, hvor EU drøfter sin fremtid, sine ambitioner på den internationale scene og forholdet til det civile samfund, ser vores gruppe ikke i disse spørgsmål en trussel, der skal afværges, men tværtimod en chance, man skal gribe for at få Europa til at flytte sig.

Muscardini
Fru formand, G8-topmødets positive resultater bør forpligte vores regeringer til at overholde de aftaler, der er indgået om fattigdomsbekæmpelse og om en regulering af globaliseringen. Det må ikke længere ske, sådan som det er sket tidligere, at aftalerne ikke bliver overholdt, eller at de kommer til trække alt for meget i langdrag.
To tredjedele af verdens befolkning lever i yderste fattigdom. Vores støtte skal reelt komme befolkningerne til gavn og ikke give flere økonomiske og politiske midler til de regeringer, som har været med til at øge deres folks fattigdom, og som fortsat hindrer, at menneskerettighederne overholdes. Vi ønsker en målrettet støtte, der er betinget af, at der tages nogle initiativer, som virkelig gavner befolkningerne, og dette indebærer også, at vi bliver nødt til at forsøge at ændre globaliseringsbegrebet. Kan vi finde en europæisk løsning? Kan vi forhindre, at globaliseringen bliver til en boomerang, som hele tiden rammer de fattigste?
I Genova gjorde begivenhederne i forbindelse med den offentlige sikkerhed ifølge visse medier og politiske kræfter de spørgsmål, som lederne behandlede på topmødet, og de retningslinjer, som de fastlagde, til noget sekundært. Og det gjorde de, selv om det var første gang, at man drøftede nogle emner af afgørende betydning for freden og menneskehedens fremtid, mens der også var repræsentanter fra den tredje verden til stede.
Desværre blev også de fredelige demonstranters legitime holdninger overskygget af den globaliserede vold fra de personers side, som efterhånden betragter det som deres job at lave ballade. Når det gælder de uromagere, der gentog den vold, vi så på topmøderne i Nice og Göteborg, er der to vanskelige spørgsmål, som vi skal tage op. Det første spørgsmål er, hvordan vi skal sikre respekten for demokratiet ved sådanne lejligheder. Vi skal med andre ord overveje, hvordan de kommende topmøder i de europæiske lande skal tilrettelægges, så man sikrer, at mødet mellem repræsentanterne for de forskellige institutioner bliver konstruktivt og ikke bliver en kilde til nyttesløs og voldsom polemik. Det andet spørgsmål er, hvilken politisk og kulturel indsats vi skal gøre for at undgå, at lovlige demonstrationer bliver til organiseret vold, som udnyttes politisk. Har vi et retssamarbejde, som gør det muligt for Interpol at forebygge og kontrollere voldens og terrorismens udbredelse?
I forbindelse med kommissær Vitorinos opfordring til et større samarbejde for at forebygge volden spørger vi desuden os selv, hvordan det kan være, at Echelon, som med Englands hjælp lytter til alt det, der sker i Europa, ikke advarede os og hjalp os med at forhindre den vold, der først blev begået i Göteborg og siden i Genova.
Disse spørgsmål er bekymrende, og dem vender vi tilbage til. Det er ikke Italien, der har brug for at blive sat under observation, men den del af Europa, som taler om menneskerettigheder her i Parlamentet, og som herefter lader disse menneskerettigheder blive overtrådt, og den selvgodhed hos en vis del af venstrefløjen, når den beklager, at volden anvendes som overtalelsesmetode.
Kære formand og kære kolleger, i dag er det først og fremmest nødvendigt, at EU gør en indsats for gennemførelsen af de målsætninger, der blev opstillet i Genova, og at EU's regeringer ikke udnytter nogle sørgelige begivenheder, som bør tages op i fællesskab, til indenrigspolitiske formål.
EU skal handle som en samlet Union og ikke ud fra særlige partispørgsmål!

Cappato
Fru formand, når det gælder de politiske løsninger på globaliseringen, beder vi Dem dog om ikke at tvinge os til at vælge mellem Genova og Durban, det vil sige mellem nogle af de største vestlige demokratiers G8-møde i Genova og NATO-mødet i Durban. Vi ville uden tvivl vælge G8-mødet i Genova frem for internationale fora, hvor det er verdens diktaturer, som har flertal, og som har beslutningsbeføjelserne, hvilket ville ende med nogle beslutninger, der kunne være truffet på en racistkonference og ikke en racismekonference. Alternativet er, at vi ikke kan være tilfredse med hverken G8-metoden eller EU-metoden. Vi mener, at de vestlige demokratier bør anvende demokrati- og retsstatsmetoden, og at de ikke bør være i defensiven, men i offensiven, nemlig ved at tage initiativ til en globalisering af rettigheder og demokrati.
Til rådsformanden vil jeg gerne sige, at det ikke burde være rigtigt - hvis EU virkelig havde et klart ønske om det - at statutten for Den Internationale Straffedomstol stadig ikke er blevet vedtaget efter så mange års kampagne. Det burde heller være rigtigt, at NATO endnu ikke har vedtaget et universelt moratorium for dødsstraf. Det er den slags ting, som de vestlige demokratier skal gå til modangreb med.
Hvad G8-topmøderne angår, bør de være offentlige. Det gælder ikke om at medtage repræsentanter for ngo'erne eller repræsentanter for de fattigste lande. Det, som det gælder om, er at forelægge disse spørgsmål for parlamenterne og alle borgerne, at sende dem direkte i radioen og fjernsynet, at lægge dem ud på internettet, at lade alle borgerne få indblik i disse internationale topmøders arbejde og at anvende demokrati- og retsstatsmodellen. Dette er efter min mening et alternativ, som vil forbedre G8 og EU, og det er et alternativ til anmodningen om, at institutioner, hvor de værste diktaturer i verden stadig har vetoret, skal styre globaliseringen.

Ferri
Fru formand, jeg bad om ordet for at protestere kraftigt imod dem, som rettede en meget alvorlig beskyldning mod den italienske ordensmagt, en beskyldning, som der ikke er noget bevis eller grundlag for. Vores kollega er tydeligvis ikke klar over, hvordan tingene forholder sig, og derfor anmoder jeg om, at denne påstand - som er så alvorlig, at den efter min mening ikke burde fremsættes her i Parlamentet - bliver slettet fra protokollen, eller at Parlamentet tager konsenvenserne heraf.

Formanden
Hr. Ferri, det var ikke et indlæg til forretningsordenen.

Fiori
Fru formand, jeg vil gerne takke det belgiske formandskab og kommissær Vitorino for deres redegørelser, og herefter vil jeg komme med to politiske betragtninger.
Den første betragtning er, at alle formodentlig lagde mærke til den aktive og meget tilstedeværende rolle, som EU for første gang spillede på G8-topmødet. Det er rigtigt, at de konkrete resultater måske kunne have været bedre, sådan som en af vores kolleger sagde, men jeg vil gerne citere en politiker, som mange kender her i Parlamentet, selv om han ikke tilhører min kultur: "De lange strækninger begynder med små skridt!" Og der er ingen tvivl om, at vi i Genova så en helt ny arbejdsmetode, som var anderledes end alle de andre G8-topmøders.
Den anden betragtning er, at jeg tror, at alle parlamentsmedlemmerne har den målsætning, at der skal skabes en stadig tættere union mellem Europas befolkninger, og vi baserer dette mål for vores arbejde og vores politik på enighed, demokrati og lovgivning.
Når det gælder topmødet i Genova og de budskaber, der herefter kom ud i medierne, er jeg bekymret over, at man forsøger at forkaste det repræsentative demokrati, hvilket efter min mening er uacceptabelt. Det kan godt være, at det er en del af nogles kultur, men vi bør afvise volden, for den er i strid med vores måde at omgås hinanden på som civiliserede mennesker, og vi bør ikke mindst gå ind for en fremgangsmåde, som er helt anderledes end denne uforsonlige modstand.
Jeg vil gerne slutte af med to korte og vigtige bemærkninger. Vi ønskede ikke en beslutning, for som nogle af kollegerne sikkert husker, ville vi gerne have en forhandling i juli, så vi som Europa-Parlament var forberedt, når vi skulle deltage i topmødet i Genova sammen med Rådet og Kommissionen. Det fik vi ikke lov til. Der blev kun tid til en mundtlig forespørgsel.
Min anden bemærkning er, at man efter min mening - og jeg ved i øvrigt, hvor ligevægtig en af de kolleger, der talte før mig, er - bør vente på konklusionerne af det arbejde, som retsvæsenet i øjeblikket er ved at udføre, før man kaster med sten eller udtaler sig om den italienske ordensmagts arbejde.

Napoletano
Fru formand, afholdelsen af G8-topmødet i Genova giver regeringerne noget at tænke over, og det gælder navnlig de otte hovedaktører, men også Kommissionen og Rådet, institutionerne, partierne og den bevægelse, som er ved at gøre sig nogle interessante overvejelser, hvor der sættes spørgsmålstegn ved selve definitionen af antiglobalisering. Dette er ikke det rette tidspunkt at drøfte problemerne med sikkerhed og offentlig orden på. Sådan som det blev sagt, er disse problemer efterhånden ved at antage europæiske dimensioner, og de kræver nogle effektive løsninger, hvor man samtidig respekterer rettighederne, f.eks. den forsamlings- og demonstrationsfrihed, som er stadfæstet i EU's charter om grundlæggende rettigheder.
Heldigvis har Parlamentets Udvalg om Borgernes Friheder og Rettigheder besluttet at udarbejde en henstilling til Rådet (indre anliggender) inden næste møde i november. Vi kan dog ikke lade være med at give udtryk for vores dybe sorg over tabet af et ungt menneskeliv, nemlig Carlo Giuliani, og for vores klare fordømmelse af den vold, som også i Genova blev begået af små grupper. Vi giver ligeledes udtryk for vores bekymring over den alt for hårdhændede indsats for at beskytte borgernes sikkerhed, som dele af ordensmagten er blevet beskyldt for. Ikke bare det italienske retsvæsen, men også det italienske parlament er ved at undersøge alt dette, og denne undersøgelse vil vi meget snart kunne benytte os af.
For at komme tilbage til det punkt, der er på dagsordenen, skal det siges, at G8 som uformelt forum risikerer at skabe nogle forventninger, som næsten aldrig giver sig udslag i en konkret indsats. Også takket være den opmærksomhed, som det er lykkedes bevægelsen at skabe omkring disse topmøder, er spørgsmålet om de fattigste landes rolle efterhånden ikke til at komme uden om, og der vil blive gjort en mere overbevisende indsats med hensyn til gælden, fattigdommen, handlen, sygdomsbekæmpelsen og miljøet.
Til sidst vil jeg gerne sige, at det er bevægelsens ansvar at overveje sin egen fremtid - først og fremmest den måde, den skal kæmpe på - og at overveje risikoen for at ende på et protektionistisk og forvirrende agitationssidespor. Det er derimod institutionens opgave at administrere de globale processer, som hidtil har belønnet virksomhedssammenlægninger og spekulation og gjort forskellene og de uacceptable uretfærdigheder større. Næste gang, EU og Kommissionen får et helt andet ansvar end på G8-mødet, bliver i forbindelse med den nye WTO-runde.
Kommissionens forslag om "Alt undtagen våben" blev styrket i den endelige meddelelse fra mødet i Genova. Det er vores opgave at gennemføre dette forslag på en konsekvent måde sammen med EU-landenes befolkninger og de fattige lande, som er udelukket fra verdenshandlens strømme.

Di Pietro
Fru formand, jeg taler på vegne af Værdiernes Italien, som er en italiensk politisk bevægelse under ELDR-Gruppen, og som var med i Genova og så, hvad der skete. Det kan vi sammenfatte ved at sige, at sådan som de har været struktureret hidtil, er topmøder som G8 i bund og grund nyttesløse. Aldrig før har det været så tydeligt som på mødet i Genova, at de store landes spillen med musklerne og fremvisning af deres magt på sådanne møder ikke er andet end et skuespil, som bestemt ikke hjælper på hungersnøden i verden eller skaber større lighed mellem folk, hvis ikke der også sker en konkret eftergivelse af gælden, en omfordeling af goderne, en beskyttelse af rettighederne på disse områder og et ophør med enhver form for udnyttelse af den tredje verdens lande.
Punkt to er, at der i Genova sammen med de utroligt mange mennesker, som udøvede deres legitime og rimelige ret til at give udtryk for deres holdning, også var mange provokatører, der havde sneget sig ind, og som benyttede demonstrationen til at begå urimelig og formålsløs vold, hvilket både gik ud over regeringscheferne og demonstranterne. Når det gælder disse mennesker - og det er mit tredje punkt - er det nødvendigt, at der også fra Europa-Parlamentets side først og fremmest gives udtryk for en klar og entydig misbilligelse og fordømmelse af dem, for det er dem, som er skyld i, at volden opstod.
Punkt fire er, at indsatsen fra de forebyggelses-, kontrol- og politiorganer, som den italienske regering stillede med i den forbindelse, desværre delvist slog fejl. De gjorde de, fordi deres indsats både var overdreven og mangelfuld. Den var mangelfuld med hensyn til information, overvågning og forebyggende beskyttelse, og den var overdrevent hårdhændet fra nogle få dele af ordensmagtens side, men der fandt desværre nogle straffeaktioner sted, som kunne og burde have været undgået.
Afslutningsvis vil jeg sige, at denne fremgangsmåde selvfølgelig skal fordømmes. Det skal dog ikke være med henvisning til de enkelte politibetjente, men derimod med henvisning til dem, der gav ordrerne, eller som skulle lede og koordinere aktiviteterne, både ud fra et teknisk synspunkt og ud fra et politimæssigt synspunkt. Alt dette er ikke sket, og det beklager vi. Lad os stille og roligt afvente retsvæsenets og det italienske parlaments udtalelser, og lad os håbe, at der ikke bliver flere voldshandlinger i fremtiden.

Frassoni
Fru formand, ministeren indledte sin tale med at sige noget om sin generation. Jeg tilhører den generation, som man i Italien kalder "tilbagesøgningsgenerationen" - jeg er for ung til både 1968 og 1977 - og jeg har været vant til at betragte politiet som dem, der garanterer for folks sikkerhed, og som gjorde det muligt at bekæmpe terrorismen i Italien. Derfor er det, der chokerer og overrasker mig mest ved begivenhederne i Genova, netop at se, at der ikke skulle noget til - nemlig ikke andet end en ny regering, en smædekampagne fra antiglobaliseringsbevægelsens side, en utilstrækkelig tilrettelæggelse og en bande voldelige hooliganer - før man i dele af politiet, og jeg gentager, at det kun var i dele af politiet, så lysten til at være instrumenter for en blind og dybt uintelligent straffeindsats blusse op igen.
Hr. Tajani, kommissær Vitorino, dette er et europæisk spørgsmål og ikke et nationalt spørgsmål. Den kløft, der med rette eller urette, og hvad enten vi vil det eller ej, er ved at opstå med møderne i Nice, Göteborg, Genova og måske det kommende møde i Laeken - selv om ministerens smukke ord måske giver os grund til optimisme - mellem personer, der tror på, at de gør en indsats for at skabe en bedre verden, og institutionerne - politiet, parlamentet og regeringen - er et problem, som bør vække bekymring hos os alle, hvad enten vi tilhører venstrefløjen eller højrefløjen.
Jeg er overbevist om, at hvis politisamarbejdet var blevet gennemført på en effektiv måde og med respekt for den enkeltes rettigheder, hvis den frie bevægelighed var en ægte ret og en prioritet på samme måde som kapitalens frie bevægelighed, og hvis chartret om grundlæggende rettigheder lå i baghovedet på os alle sammen, havde de værste begivenheder i Genova måske ikke fundet sted. Jeg mener derfor, at vi for at undgå et nyt Nice, Göteborg og Genova er nødt til at gøre to ting. For det første skal der kastes lys over, hvad der foregik. Det arbejder retsvæsenet og parlamentets undersøgelsesudvalg allerede på i Italien. Her skal vi foretage en klar vurdering af, hvordan samarbejdet mellem det europæiske politi foregik for at finde ud af, hvorvidt den måde, som de anholdte blev behandlet på, var en overtrædelse af chartrene om grundlæggende rettigheder.
For det andet - og det er det sidste punkt, fru formand - skal vi finde ud af, om den midlertidige ophævelse af Schengen-konventionens bestemmelser berettiger det forskelsløse og kollektive forbud mod fri bevægelighed.
Det er de ting, som vi skal gøre her i Parlamentet, og som jeg håber, at vi alle sammen vil gøre i fællesskab.

Vinci
Fru formand, G8-mødet i Genova var i bund og grund ikke til nogen nytte for de fattige befolkninger i den tredje verden - det kan vi lige så godt sige lige ud! Man latterliggjorde ikke mindst Kofi Annans anmodning om bevillingen af et passende beløb og ikke en almisse til aids-bekæmpelsen.
De vestlige lederes krav om at lede hele verden og deres organers liberalistiske styring af verdensøkonomien har siden mødet i Seattle været genstand for kritik og aktiv protest fra en bevægelse, der tæller tusindvis af foreninger, millioner af mennesker og nogle lande - f.eks. Sydafrika - som kræver en anden globaliseringsmodel, nemlig en demokratisk model, der tager sigte på at tilfredsstille de ofte dramatiske behov, som navnlig den tredje verdens befolkninger har.
I Genova var der således 300.000 mennesker, som gav udtryk for deres utilfredshed og forlangte nogle alternative målsætninger, og de var blevet sammenkaldt af Socialt Forum i Genova, det vil sige af tusinde organisationer, som alle er fredelige og ikke-voldelige, og som for halvdelens vedkommende er italienske.
De har alle set billeder og filmoptagelser i massemedierne af det, der skete i Genova. Det er bevis nok, hr. Ferri! Jeg har læst aviserne og set udsendelserne i fjernsynet. Der var således tale om et par hundrede bøller - mellem 600 og 800 ifølge det italienske politi - som fik lov til at rende igennem Genova og ødelægge butikker, banker og offentlige bygninger - selv om man endda vidste, hvor de var indlogeret - mens politiet gik løs på de fredelige demonstranter på den mest brutale måde. De trængte ind de steder, hvor demonstranterne sov, og slog løs på dem, og de arresterede hundredvis af unge mænd og kvinder, som blev slået, hånet og mishandlet på politistationerne, hvor de var tvunget til at stå op i flere timer med spredte ben og hænderne mod væggen og til at synge fascistiske sange og hylde Mussolini. Pigerne blev desuden truet med voldtægt.
Jeg var i Genova i de dage, og jeg var direkte vidne til, at politiets jeeps drønede ind i demonstranterne, til politiets angreb på fredelige demonstrationsoptog og til, at der blev kastet hundredvis af tåregasbomber mod flere tusinde sagesløse personer, herunder børn og invalide. Jeg besøgte desuden de fængsler, hvor man havde anbragt hundredvis af unge italienere, spaniere, tyskere, østrigere, svenskere og schweizere på 18-20 år, og jeg lyttede til deres vidneudsagn. De sagde alle uden undtagelse, at de var blevet slået, hånet og mishandlet - mange af dem havde syninger i hovedet - og at alt dette var sket på politistationerne efter anholdelsen.
Højrefløjens autoritære procedurer har skrevet historie i Europa! Med til denne historie hører - sammen med de grundlæggende faktorer - både de tilfældige begivenheder og det moderate, liberale og katolske højres medskyld eller passivitet.
Tillad mig at sige, at Rådets og nogle af parlamentsgruppernes undervurdering af den generelle kurs, der på dramatisk vis kom til udtryk i Genova, og som Italien er ved at slå ind på, således er uansvarlig, ikke bare over for demokratiet, men også over for de demokratiske kræfter. Der skulle meget mindre til, nemlig ikke andet end Haiders udtalelser, før Østrig blev sat under observation og blev genstand for sanktioner fra de 14 andre EU-landes side.

Segni
Hr. Vinci, vi må ikke glemme, at der også fandt angreb sted på politiet. Det var ikke kun politiet, der overdrev, hvilket jeg fordømte. Men det er ikke det, som jeg vil tale om i dag.
Der er til gengæld et punkt, som vi alle sammen er enige om, nemlig spørgsmålet om, hvad EU skal gøre. Fru udenrigsminister, De sagde, at EU kan foregå med et godt eksempel, når det gælder fremtidens globaliseringsproblemer. Det er rigtigt, men det gælder ikke for det nuværende EU, og det kan vi lige så godt indrømme, fru udenrigsminister. Et EU med respekt for menneskerettighederne - som EU var vugge for - med respekt for mindretal og forskelle, og som siger nej til dødsstraf, imødegår ganske vist de bekymringer, som en stor del og måske størstedelen af menneskeheden har. Men det ville EU først rigtigt kunne gøre, hvis det havde en stemme og et instrument, hvormed det kunne give kraftigt udtryk for denne tankegang i hele verden. Det kan et splittet EU ikke gøre. G8-topmødet gav ikke det indtryk, at EU var i stand til at få indflydelse på beslutningerne. G8-topmødet gav verden det indtryk, at der var en stor supermagt og et splittet EU, som er svagt og ineffektivt, fordi det er opdelt. Dette er det egentlige problem, som vi står over for.
Hvis vi ønsker, at EU imødegår bekymringerne for globaliseringen, skal vi fortsætte i den retning, som fører til en politisk Union, og som lader EU tale med én stemme. Hvis det på G8-topmødet ikke var fire europæiske lande, der udtalte sig, men kun én på hele EU's vegne, ville vi ikke længere have et stort USA og mange små lande, men to stemmer med samme vægt.
Fru udenrigsminister, Deres regering kunne give et stort bidrag til dette forløb i Laeken ved at præsentere og stille et forslag til forfatning, som ikke er ude af trit med de egentlige problemer, sådan som det stadig er tilfældet i debatten i dag, men som i løbet af nogle få år - efter den fælles valuta euroen og efter globaliseringsproblemet - giver os et instrument, så EU taler med én stemme og udgør én politisk enhed på verdensplan.

Gollnisch
Fru formand, mine kære kolleger, begivenhederne i Genova afslører flere ting. Den første vedrører, om jeg så må sige, lederne i Europa og resten af verden, som er tilhængere af Europa og globalisering og var barrikaderet i denne by, og fører til den ret enkle konstatering, at hvis de regerer dårligt, beskytter de sig godt.
Den anden får os dog ikke til at gå ind for det forsætligt voldelige, brutale udtryk, moddemonstrationerne havde, og som gav anledning til lige så megen harme i deres egne rækker, da de var rettet mod partierne på den nationale højrefløj. Når der demonstreres mod de flamske, italienske, franske, tyske eller andre landes nationale aktivister, synes man, at det er udmærket, og det skorter ikke på ledere fra det franske socialistparti, der vil tilskynde til og organisere, hvad der kunne kaldes demokratisk forfølgelse. Lige indtil stenene bliver kastet mod lederne fra socialistpartiet, hvilket er en illustration af fablen om gadevanderen, der blev oversprøjtet. De blodige begivenheder i Genova viser faktisk, at protesten mod globaliseringen ikke er en moralsk protest, der udspringer af et ønske om en mere retfærdig fordeling af jordens rigdomme. I virkeligheden er problemet ligesom tidligere politisk og ideologisk. Lucas Casarini, der er leder af funktionærerne, har bekræftet det i et interview i La Repubblica. Negri, der er dømt for væbnet oprør mod den italienske stat, og som for tiden er delvist på fri fod, har givet udtryk for det i en bog. Disse mennesker er ikke mere internationale socialister eller proletarer, men de er stadig internationalister. Folkeskaren i Seattle er ikke de fattiges stemme, den er et politisk instrument, der er rettet mod den vestlige verden. Den iværksatte sit angreb i Genova i hjertet af det rige, den havde til hensigt at ødelægge, men i virkeligheden står den liberale globalisering dialektisk i modsætning til en anden form for globalisering, som er lige så samfundsnedbrydende. Vi går ikke ind for hverken den ene eller den anden, det sande svar ligger i forsvaret af de nationale identiteter.

Gawronski
Fru formand, efter den ånd, der herskede på det første G5-møde i Rambouillet, har vi nu fået nogle triste begivenheder at se i Genova, og mange begynder at mene, at disse topmøder er blevet for store, massive og bureaukratiske, og at de har mistet deres gamle og gavnlige intimitet. Det talte Kommissionen om for lidt siden, og der er ingen tvivl om, at det er et emne, som bør uddybes.
Ved disse lejligheder har mange af os dog også fundet ud af, at der er kræfter her i Parlamentet, som er i stand til at udnytte selv tragedierne politisk, og det dødsfald, der skete i Genova, var en sådan tragedie. Og de gør de udelukkende for at nå deres politiske målsætninger, nemlig fratage den italienske centrum-højreregering dens legitimitet. For at nå dette resultat bruger de Europa-Parlamentet og afholder her i Parlamentet - sådan som det f.eks. var tilfældet i går - møder med repræsentanter fra antiglobaliseringsbevægelser, som udbreder latterlige og løgnagtige beskyldninger og fornærmer et EU-land ved at kalde dets demokrati for ufuldstændigt og ved at sige, at det bør sættes under observation. Desværre er der også nogle af de italienske parlamentsmedlemmer, som deltager i disse arrangementer - jeg behøver blot at nævne hr. Vinci - og måske er de ikke klar over, at de ikke alene bringer centrum-højreregeringen i miskredit, men i endnu højere grad hele deres land.
Mit spørgsmål er banalt og ligetil: Hvis det var en venstreregering, der var ved magten i Italien, ville der så være den samme mobilisering af kræfter her i Parlamentet, hvor vores kolleger valfartede til Genova? Selv om de aldrig kunne drømme om at deltage i de foregående topmøder, var de mærkeligt nok til stede i Genova.
Jeg håber, at protesterne i Genova og andre steder aldrig vil kunne forhindre - hvilket de risikerer - at denne verdens ledere fortsat kan tale sammen.

Van den Berg
Fru formand, som socialdemokrater siger vi nej til globalisering som synonym for den stærkestes ret, men vi støtter globalisering med et humant ansigt.
Verden over bliver vi stadig mere knyttede til og afhængige af hinanden. Derfor er det helt nyttesløst at gemme os bag nationale, europæiske eller andre arbitrære grænser. Globaliseringen har imidlertid også en bagside. Verdenshandlen florerer, men de rigeste lande tjener 37 gange så meget som de fattigste lande, og til trods for den enormt voksende verdenshandel i de forløbne år er kløften mellem rig og fattig blot blevet større. En ud af fem mennesker, som bor i den globale landsby, har fortsat ingen adgang til undervisning eller sundhedspleje. Netop i denne globale landsby er den skræmmende ulighed et anliggende, som vedrører os alle.
Europa - det er for mig Kommissionen, Rådet, Parlamentet og medlemsstaterne - skal tale med én stemme. Det er muligt, og derfor kan vi også spille en meget vigtig rolle. Som største handelsmagt kan vi udfylde en pionerrolle. Vi skal forsvare vores sociale model inden og uden for Europa og dermed tage et ansvar og støtte nye sociale og fornyende løsninger. Vi skal f.eks. støtte de fattige lande, som tilstræber billig produktion af billig aids-medicin. Det skal vi muliggøre, og vi skal forsvare deres rettigheder.
Hvis vi selv handler, viser vi, at vi mener det alvorligt. Især i en tid, hvor USA af og til ser ud til at vende multilateralismen ryggen og gemmer sig bag egne interesser, er det meget vigtigt, at Europa udfylder denne aktive globale rolle. Så er spørgsmålet naturligvis hvilken rolle og hvilke aktiviteter?
Jeg vil gerne nævne et par lovende sager: "Alt undtagen våben", vores handlingsprogram imod aids og Jospins og Schröders initiativer med hensyn til Tobin-afgiften. Er Kommissionen og Rådet også villige til at undersøge og støtte initiativer på det punkt seriøst? Jeg vil endvidere gerne nævne vores svage punkter, f.eks. den manglende vilje til hurtigt at reformere landbruget. Jeg tænker endvidere på den kendsgerning, at kommissionsformand Prodi afsætter 120 millioner euro til Global Health Fund, men at vi skal tage de penge fra vores eget budget. Det er en cigar fra egen kasse. Hvornår kommer Parlamentets forslag, for foranstaltningen skal vedtages formelt? Vi er her i Parlamentet for at få ekstra penge, ikke for at få en cigar fra egen kasse. Der er desuden medlemsstater, som ikke engang anvender 0,7% af deres BNP på udviklingssamarbejde.
Hvis Europa vil være ven med alle dem, der slår til lyd for globalisering med et humant ansigt, hvis det reelt vil lytte og være et eksempel for alle dem, der i øjeblikket demonstrerer, så må det bevise det gennem egne handlinger og politikker. Det er kernen i et partnerskab med udviklingslandene. Det er endvidere grundlaget for succes i en ny WTO-runde. Det er imidlertid et andet Europa end det Europa, som står side om side med de få, som profiterer. Hvis vi konkret ønsker, at retten gælder for alle, så har Europa nu en udmærket chance for at vise det. Den vej vil socialdemokraterne gerne slå ind på.

Voggenhuber
Fru formand, mine damer og herrer, nægtelsen af demokrati og af en social dimension i den europæiske integration skaber konflikter. Hvad er vores svar? Mange unge mennesker har hen over sommeren ventet på dette første møde i Europa-Parlamentet. I Genova lærte de en stat og et Europa at kende, som har traumatiseret dem dybt. Dette traume bliver større for hver dag, der går, hvor vi ikke kan give dem et ordentligt svar.
Hvad er Parlamentets svar? Hr. Poettering gratulerede hr. Berlusconi på den første mødedag. De kristelige demokrater og de borgerlige i Parlamentet forkastede beslutningen og gjorde klart, at de også vil forkaste en undersøgelseskommission. De må gøre sig klart, hvad det er, de vil identificere sig med. Politiets voldshandlinger, systematiske mishandlinger, ja, tortur i fængslerne og under anholdelsen, hundredvis af vilkårlige anholdelser, sexchikane og nazislagord på politistationerne.
Jeg var i Genova en uge. Jeg besøgte fængsler. Jeg talte med de ansvarlige, og i 10 timer tog jeg referat fra samtaler med personer, der systematisk var blevet pint og mishandlet i 30 timer. Og alt dette vil De feje ind under gulvtæppet! Ja, de kristelige demokrater har overladt det til de italienske højreorienterede at lede debatten her. En af dem var så dristig at sige, at der ikke fandtes nogen beviser.
Mine damer og herrer, jeg vil opfordre Dem til at støtte en undersøgelsesrapport, og vi kan fremskaffe beviser i massevis for hundredvis af torturtilfælde, mishandlinger, overgreb og voldshandlinger fra politiets side. Det her er ikke kun en sag for det italienske politi, for disse unge mennesker har i hele Europa ventet på dette første møde i tillid til, at beskytterne af de grundlæggende rettigheder sidder her i Parlamentet, og at Parlamentet ikke vil tie og ikke danne fælles front med den højreorienterede regering i Italien.
Tillad mig som østriger at komme med et surt opstød. Hvad ville der være sket, hvis så uhørt et topmøde havde fundet sted i Østrig for et år siden? En død, 500 sårede, 470 anholdt og arresteret, hvoraf 90% måtte løslades på grund af manglende beviser, fordi politiet vilkårligt pågreb dem i en radius af 50 km fra Genova og sigtede dem på baggrund af manipulerede beviser. Det har en europæisk dimension, og Parlamentet står foran det spørgsmål ...
(Formanden afbrød taleren)

Cossutta
Fru formand, vi kan lige så godt sige lige ud, at G8-topmødets politiske resultater var så godt som ikke-eksisterende for ikke at sige negative, og som bekendt blev det hele overskygget af de voldsomme sammenstød.
Vi vil gerne gentage vores stærke protest mod den italienske regering og politiet, som var tolerante og eftergivende over for de voldelige elementer og bestialske over for uskyldige mennesker. EU var forfærdet og forarget over de grusomme billeder af handlinger, der kunne være foregået i den tredje verden, og en EU-medlemsstats nærmest chilenske forfølgelser.
Også på dette sted vil vi gerne gentage vores hårde fordømmelse af nogle demonstranters blinde vold og vores skarpe kritik af de arrangører, som siger, at de er modstandere af vold, men som reelt hverken kunne eller ville bryde enhver forbindelse til bevægelsens voldstilhængere.
Enhver tolerance i den forbindelse gavner folkesagens fjender. Enhver naivitet hos dem, der tror, at det er tilstrækkeligt at have ret, for at retten sker fyldest - og derfor ikke sørger for at bekæmpe, isolere og ekskludere voldelige elementer af enhver art - er ikke en fordel, men skadelig, for den er en sand boomerang, når det gælder behovet for at udbrede den store bevægelse mod den nyliberalistiske globalisering og gøre denne bevægelse større.

Bodrato
Fru formand, Europa-Parlamentet skal gå meget forsigtigt til værks, når dets debat finder sted, samtidig med at de nationale parlamenter har et ansvar, for ellers ser det ud, som om det på den ene eller den anden måde griber ind i de forskellige landes situationer. Når det gælder G8-topmødet, er jeg enig i Rådets og Kommissionens vurdering - både de positive og de negative punkter - men jeg spørger også mig selv, hvorfor der, hver eneste gang man afholder internationale topmøder - både i Seattle, Göteborg og Genova - opstår nogle konflikter, som truer den offentlige sikkerhed, som om det gjaldt om at kæmpe mod en usynlig tyran. Vi bør overveje dette paradoks og indlede en dialog med de unge ved at give politikken en ny rolle.
Volden skal uden tøven forkastes, for volden er uforenelig med demokratiet, og tit er det ekstremisme, som er årsag til volden. Voldsepisoderne i Genova er ved at blive undersøgt af det italienske retsvæsen, som vi har fuld tillid til.
Men der er også et politisk spørgsmål, og der er forskellige måder at forsvare institutionerne på. Vi må ikke forveksle de autonome, som bevidst gik efter denne vold, og de mennesker, som udøvede deres ret til at demonstrere i gaderne. Hvis vi forveksler dem, giver det næring til en ond cirkel, som skaber ny vold og spreder terrorisme. I sådanne situationer er det meget vanskeligt at sørge for lovens overholdelse uden at bruge magt, men dette er regeringernes ansvar. Hvis de ekstremistiske bevægelser skal isoleres, skal der tages udgangspunkt i de nationale institutioners og EU-institutionernes moralske myndighed og i evnen til at udvise fuld respekt for de borgerlige rettigheder.

Terrón i Cusí
Fru formand, Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender vil lave en henstilling om forslaget fra Rådet (retlige og indre anliggender) om sikring af den offentlige orden under møder.
Vi vil vurdere behovet for at beskytte borgernes frihedsrettigheder og grundlæggende rettigheder. Efter Nice-traktaten har Europa-Parlamentet pligt til at overvåge respekten for disse rettigheder, og det fremgår af traktaten.
Vi skal desuden udøve demokratisk kontrol med de sikkerhedsforanstaltninger, som Rådet foreslår, kontrollere, om de er rimelige og effektive. Jeg vil ikke fremkomme med beskyldninger mod det italienske politi, men jeg mener, at det at suspendere nogle borgeres ret til bevægelighed og at give adgang til dem, der spillede hovedrollen i begivenhederne i Genova, i hvert fald kan kritiseres som meget lidt virkningsfuldt og meget lidt effektivt.
Det vil vi alt sammen gøre. Men jeg mener, fru formand, at det, vi i dag bør forlange af de europæiske institutioner, er en politisk reaktion på en situation, der ikke er en naturkatastrofe, som man kan reagere på ved at forelægge en plan for civil beskyttelse, som minister Duquesne syntes at gøre for nogle dage siden i vores udvalg, men et politisk fænomen, som der må reageres på. Og den reaktion bør også og især komme fra Europa-Parlamentet selv.
Parlamentet er forpligtet til at skabe rum for politisk mægling som følge af et stadig større krav, og vi skal især gøre det, fordi EU råder over en demokratisk valgt institution. EU er den eneste internationale organisation, der har en sådan, og på grund af denne diffuse følelse af, at der ikke er mulighed for at stille politiske krav i det internationale rum, må vi træde til og tilbyde dette rum hurtigst muligt i håb om, at de øvrige institutioner gør det samme.

Lucas
Fru formand, trods det, der er blevet sagt tidligere i den anden side af salen, står det klart, at politiet udøvede systematisk fysisk og psykisk tortur i Genova. I lighed med andre beklager jeg, at vi ikke står med et beslutningsforslag foran os, hvor vi kunne have givet udtryk for vores fulde fordømmelse af politiets brutalitet og Black Blockers vold i Genova, vores overbevisning om, at de ansvarlige skal retsforfølges, vores forpligtelse til at fastholde retten til at protestere fredeligt og vores mål om at præcisere de stadig bedre beviser på, at en stor del af den vold og de ødelæggelser af fast ejendom, som skete i Genova, blev iværksat af provokatører.
Men vi står over for en anden opgave, og det er at tage fat på årsagerne til, at 300.000 mennesker - i deres fritid og for egen regning - vælger at tage til Genova, ligesom hundredetusinde har taget til Seattle, Göteborg og andre steder for at demonstrere mod de fattiges fortsatte gældsbyrde, de stigende og groteske uligheder mellem rig og fattig og mod virksomhedernes stigende kontrol over mange aspekter af livet. Det betyder, at vi skal konfrontere den virkelighed, som går ud på, at EU's neoliberale økonomiske politikker på nuværende tidspunkt er en del af problemet, ikke løsningen.
Det er f.eks. EU, som hensynsløst presser på med dagsordenen for en ny, ambitiøs og omfattende forhandlingsrunde i Doha i november trods modstand fra størstedelen af udviklingslandene og sociale bevægelser rundt om i verden. Kommissær Vitorino sagde, at der blev opnået enighed i Mexico i sidste weekend. Det er muligt, at der var enighed blandt Quad-landene, men den blev sandelig ikke støttet af de afrikanske lande, de mindst udviklede lande, Indien, Malaysia, Indonesien, og listen fortsætter.
Desuden er den officielle udviklingsbistand i de fleste EU-lande fortsat langt under FN's mål, og i strid med Göteborg-erklæringen foreslår Rådet en yderligere nedskæring på 3,2% i tilsagnene om udlandshjælp på budgettet for 2002 i forhold til budgettet for sidste år.
Som medlem af Europa-Parlamentet er vi ansvarlige for at sikre, at EU-borgerne fortsat nyder retten til at protestere fredeligt. Vi er også ansvarlige for at lytte til det, de demonstrerer imod og reagere på det, for gør vi ikke det, kan det ikke overraske, hvis EU-institutionernes ry for at være langt væk og uden for rækkevidde fortsat vokser.

Marset Campos
Fru formand, jeg tog til Genova inviteret af Genovas Sociale Forum, og jeg blev overrasket, for jeg har aldrig før set politi optræde på sådan en måde til trods for, at jeg siden 1966 har kæmpet for demokrati og frihed i Spanien.
Ikke engang under Francos diktatur optrådte politiet på samme måde, som jeg oplevede det i Genova. Det lignede mere den situation, jeg oplevede den 11. september 1973 i Santiago de Chile, da Pinochets statskup fandt sted.
Det skaber et alvorligt problem for EU. Vi skal garantere, at ligesom G8 kan mødes, kan en gruppe mennesker, en gruppe unge, som på demokratisk vis ønsker en anden verden, mødes. Heri består EU's ansvar, Europa-Parlamentets ansvar.
Derfor mener jeg, at vi skal overvåge, at der gøres noget for at sikre demokrati og frihed for alle.

Patrie
Hr. formand, selv om politivolden mod de demonstrerende modstandere af globaliseringen under det nylige G8-topmøde i Genova endnu ikke er fuldt ud belyst, siger vidner sammenfaldende, at den unge demonstrant Carlo Giulianis død ikke skyldes en almindelig politibommert. Ligeledes synes de metoder, de italienske myndigheder anvendte, ikke kun at være en følge af, at politiet var overbebyrdet af voldelige demonstranter med en opførsel, som vi selvfølgelig fordømmer. Viste den italienske private kanal Sette ikke billeder af personer, der var klædt som Black Blockers, tale fredeligt med urobetjente og derefter gå sin vej?
Selv om dette ikke passer tilhængerne af en snæver opfattelse af medlemsstaternes suverænitet, må man sige, at begivenhederne i Genova ikke kun har forbindelse med de interne anliggender i Italien, men direkte vedrører EU-institutionerne og først og fremmest Europa-Parlamentet, fordi det vælges ved direkte valg. Europa er først og fremmest berørt, fordi EU ikke blot skal være et trinbræt for den liberale globalisering, men ligeledes et område med frihed, i hvilket borgerne har de rettigheder, den europæiske menneskerettighedskonvention og senere EU-chartret om grundlæggende rettigheder garanterer. Derfor er det, når borgere af enhver nationalitet samles for at gøre brug af deres kollektive frihed, ytringsfrihed og ret til at demonstrere, EU's pligt at sikre, at disse rettigheder reelt kan udøves.
For det andet kan Europa ikke forblive passivt over for en så foruroligende behandling. EU kan ikke finde sig i, at en af medlemsstaternes regeringer anvender metoder, der er så uforenelige med EU's demokratiske værdier og frihedsværdier. Endelig er det vores ansvar som demokrater ikke at støtte blandingen mellem et mindretal af aktivisters voldelige opførsel og den fredelige holdning hos tusindvis af modstandere af den liberale globalisering, for EU skal blive drivkraften i en demokratisk og solidarisk globalisering.
Jeg beklager, at forslaget om at fremsætte et beslutningsforslag fra Europa-Parlamentet er blevet forkastet. Jeg kunne have ønsket, at der blev oprettet et undersøgelsesudvalg. Jeg vil sammen med nogle af mine socialdemokratiske venner og andre kolleger tage aktivt del i den opfølgnings- og overvågningsgruppe, som Francis Wurtz har foreslået, og vi vil omhyggeligt gennemgå konklusionerne fra det italienske undersøgelsesudvalg.

Alyssandrakis
 Hr. formand, det er ganske naturligt, at monopolkapitalens forsøg på at få verdensherredømmet, nu hvor man ikke længere er bange for modstanderen i den socialistiske lejr, og den befolkningsfjendtlige politik, som rammer arbejdstagerne i industrilandene og stjæler den tredje verdens rigdomme, fremkalder - og De skal ikke le, kære kollega - reaktioner blandt befolkningen.
På trods af alle forsøg på at manipulere og desorientere som dem, vi har hørt fra Rådets og Kommissionens side, når de taler om at gå i dialog med borgernes samfund, er vi sikre på, at denne bevægelse bliver endnu mere omsiggribende og vil vende sig endnu mere tydeligt mod det kapitalistiske system. Samtidig med manipulationen anvendes også brutal politivold, som det skete i Göteborg og navnlig i Genova. Uden at undervurdere den italienske regerings ansvar gør vi opmærksom på, at den nedkæmpelse af demonstranter, der fandt sted i Genova, blev skabt og udviklet i EU med Schengen-konventionen, politisamarbejdet, Rådets beslutninger af 13. juli, forberedelserne til nedkæmpelsen af demonstrationer i Belgien. Under alle omstændigheder har historien lært os, at uanset hvor stærke undertrykkerne er, uanset hvor megen vold de anvender, er det i sidste ende de undertrykte, der er de stærkeste.

Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, kære kolleger, flere af Dem har opfordret til en dialog med det civile samfund generelt og særligt til en dialog med Parlamentet og de nationale parlamenter. Det er netop, fordi formandskabet, ikke kun jeg, men ligeledes Belgiens premierminister, tager denne dialog alvorligt, at premierministeren har sendt mig for at repræsentere formandskabet i dag og naturligvis ikke for at begrænse mig til at aflægge en kort erklæring, men for at lytte opmærksomt til det, som De siger, og forholde mig roligt, selv om jeg bestemt ikke er enig i en række af indlæggene, men det hører med.
Jeg har altså lyttet opmærksomt til det, der er blevet sagt i denne debat både fra venstre og højre side og midten, og en række elementer vil helt bestemt inspirere os. Selv om det er rigtigt, at den belgiske premierminister efter Göteborg-mødet sagde, at ordensmagten og militæret i mit land har lang og stor erfaring med mange forskellige former for begivenheder, idet der i mit lands hovedstad til tider er mere end 2.000 om året, må ingen tro, at vi ikke tager situationen alvorligt.
Jeg har selv sagt, at scenariet omkring en helt aflukket zone ved et topmøde, sådan som det fandt sted i juni og for et par uger siden, er et meget brutalt scenario. Det er imidlertid lige så forfærdeligt at se, hvilken gadevold der blev begået. Det er absolut dramatisk og tragisk, hvis situationer eskalerer så meget, hvilket vi har set med egne øjne, at unge demonstranter dør under disse demonstrationer. Det må ikke ske, det skal undgås. Der er meget, meget få ting, der er værd at dø for. Selvfølgelig skal man have ret til at demonstrere, og man har naturligvis ret til at sige det på den måde, som man vil, men det må ikke være sådan, at nogle i den forbindelse dør eller kvæstes fysisk eller psykisk.
De kan derfor være sikker på, at vi fra vores side vil yde en optimal indsats for alle rådsmøderne i de kommende dage og uger. Min dåb - det er forhåbentlig ikke en ilddåb - finder sted i morgen aften. Det uformelle møde for ministrene for udenrigshandel begynder i morgen aften i Brugge, og en lang række følger. Vi gør, hvad vi kan, for at finde den rigtige balance mellem åbenhed og tilgængelighed, men vil alligevel sørge for, at sikkerheden overholdes, og at vi kan undgå eskalationer som dem, vi har set eksempler på. Det vil jeg gerne understrege.
Med hensyn til det øvrige, hr. formand, er jeg overbevist om, at debatten om globaliseringen lige er begyndt, og at vi vil beskæftige os med den i et stykke tid. Som jeg sagde, vil vi ikke altid være enige, men det er heller ikke nødvendigt. For at debatten kan blive frugtbar, er det meget vigtigt, at vi ikke kun lytter til hinanden, men at vi endvidere gør alt for at forstå hinanden. F.eks. har jeg sagt, at opretholdelse af orden og måden, hvorpå ordenen håndhæves, er medlemsstatens enekompetence. Det er rigtigt, men i starten af mit indlæg sagde jeg endvidere, at RIA-Rådet, inden for Unionens kompetencer og med anvendelse af de eksisterende midler, vil gøre alt for så vidt muligt at undgå voldseskalationer.
I spørgetiden vender vi tilbage til det, og får jeg i mine svar mulighed for at klargøre et og andet. Dialog ja, konstruktiv dialog, helt bestemt, men så skal vi ikke kun lytte til hinanden, men endvidere forsøge at forstå det, som de andre siger, især når vi ikke er enige med dem.

Vitorino
Mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, for det første tror jeg, at denne debat er et resultat af en erkendelse af behovet for at strukturere den politiske drøftelse af reguleringen af globaliseringen. I denne forbindelse mener jeg, at Kommissionen her har bidraget med flere forslag til, hvordan denne debat kan struktureres. Vi erkender - det er mig magtpåliggende at sige det meget tydeligt - at Europa-Parlamentet og de folkevalgte repræsentanter for europæerne spiller en central rolle i struktureringen af denne debat. Da vi skal tage fat på den med en vis ydmyghed, søger vi alle svar, men ingen kan på en betryggende måde sige, at de har alle svarene på det komplekse spørgsmål, vi står over for.
Derfor vil jeg gerne som svar til hr. Barón Crespo understrege, at Romano Prodi var meget opsat på at være til stede i dag ved denne debat. Han havde til hensigt at deltage i debatten, hvis den var blevet bibeholdt på Europa-Parlamentets dagsorden på det oprindeligt fastlagte tidspunkt, det vil sige i morges. Parlamentet ændrede imidlertid dagsordenens rækkefølge, og Romano Prodi måtte tage tilbage til Bruxelles til topmødet med Den Kinesiske Folkerepublik, hvilket betyder, at han ikke kunne være til stede her i dag, men det glæder mig at være her sammen med Dem til denne debat.
Det andet punkt i mit indlæg vedrører baggrunden. Jeg tror, at Kommissionen har haft et godt samarbejde med Parlamentet om hovedindholdet i beslutningerne fra Genova. Jeg kan sige, at vi er enige i den generelle holdning. Efter vores mening skete der fremskridt, og der blev truffet positive beslutninger på G8-topmødet. De er naturligvis utilstrækkelige. Bevillingerne til fonden til sygdomsbekæmpelse er ganske vist utilstrækkelige, det er vi enige i, men vi har i det mindste den fortjeneste at deltage i finansieringen heraf.
Imidlertid forstår jeg ikke - det må jeg ærligt sige - at man i forbindelse med forhandlingen om en ny organisering af verdenshandlen kan beskylde os for udelukkende at gå ind for frihandel i forbindelse med verdenshandlen. Vi arbejder meget tæt sammen med Parlamentet, og vi forsøger at give forhandlingen et indhold, der både tager spørgsmål som ligevægt i miljøet, den sociale dagsorden og de mindst udviklede landes interesser direkte i betragtning. Jeg tror således, at konklusionerne fra Mexico er helt i overensstemmelse med Kommissionens politik til regulering af globaliseringen.
Endelig vil jeg som svar til fru Frassoni understrege, at man skal forstå mine ord i strengeste forstand. Det, jeg sagde, og som for øvrigt også står i traktatens artikel 33, er, at opretholdelsen af den offentlige orden i første række hører under medlemsstaternes kompetence. Jeg indrømmer imidlertid, at der er en EU-dimension i spørgsmålet om den offentlige orden.
I 1997 vedtog Rådet en fælles aktion om opretholdelse af den offentlige orden. Måske ofrede man ikke dengang indholdet i denne beslutning ret meget opmærksomhed, men den findes, og konklusionerne fra Rådet (retlige og indre anliggender) af 13. juli er baseret på denne fælles aktion fra 1997. Den fælles aktion fastsætter et politisamarbejde og retssamarbejde til opretholdelse af den offentlige orden i Europa og placerer det inden for rammerne af Europol. Her har vi en lovtekst, som indeholder bestemmelser for det europæiske samarbejde om opretholdelse af den offentlige orden.
Desuden er der Schengen-konventionen. I denne forbindelse kan jeg sige, at på mødet i Genova drejede det sig om "de to italienske regeringers" fælles aktion, lad mig sige det sådan. Den blev faktisk indledt af den tidligere regering og fuldført af den nye regering. De kan således se, at Kommissionens neutralitet er uden for enhver mistanke i den interne italienske debat. Sandheden er imidlertid, at den italienske regering har overholdt sine forpligtelser i Schengen-konventionen med genindførelsen af grænsekontrollen i forbindelse med G8-mødet i Genova. Selvfølgelig har både Kommissionen og Europa-Parlamentet beføjelser i forbindelse med kontrollen af gennemførelsen af Schengen-konventionen. Disse beføjelser har begrænset rækkevidde, men det er en anden snak, fru Frassoni.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.

Personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0270/2001 af Cappato for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (Hughes-proceduren) (KOM(2000) 385 - C5-0439/2000 - 2000/0189(COD));
A5-0284/2001 af Cederschiöld for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om et sikrere informationssamfund: Højnelse af sikkerheden i informationsinfrastrukturerne og bekæmpelse af computerrelateret kriminalitet - eEurope 2002 (KOM (2000) 890 - C5-0143/2001 - 2001/2070(COS)).

Cappato
Hr. formand, det er en skam, at Parlamentet taler en hel dag om områder, hvor det ikke har nogen lovgivningsbeføjelser, og først drøfter nogle ting, hvor vi har lovgivningsbeføjelser, om eftermiddagen og om aftenen. Det er på sin vis en af Parlamentets dårlige vaner, og vi bør på en eller anden måde forsøge at modstå fristelsen til denne medievenlighed.
Når det er sagt, er der med Europa-Kommissionens forslag til direktiv gjort et vigtigt stykke arbejde, som bidrager til at beskytte rettighederne og frihederne på nettet, ikke bare når det gælder de europæiske borgeres elektroniske kommunikation, og vi lykønsker derfor Kommissionen med det arbejde, den har udført. Jeg vil dog gerne starte med at sige, at Kommissionen efter min mening burde være mere opmærksom på, at den vanskelige og langsomme gennemførelse af direktiverne i medlemsstaterne risikerer at medføre, at vi får nogle stadig mere præcise og detaljerede europæiske lovgivninger, som på sin vis følger med den teknologiske udvikling, men at vi nu skal til at ajourføre et direktiv fra 1997 - som således er fire år gammelt - selv om dette direktiv ikke er blevet gennemført af alle medlemsstaterne. Dette direktiv er specifikt, og der eksisterer et generelt direktiv fra 1995, som heller ikke er blevet gennemført af medlemsstaterne endnu. Derfor bør der sandsynligvis sættes spørgsmålstegn ved denne lovgivningsmetode!
Når det er sagt, mener jeg dog, at de vigtige bestemmelser om beskyttelsen af de europæiske borgeres privatliv rent faktisk sikres og specificeres. Det er bestemmelser, som Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og dets ordfører støttede fuldstændigt, og som blev vedtaget.
Jeg vil nu komme ind på to spørgsmål, som måske i højere grad giver anledning til politisk uenighed, nemlig de offentlige og statslige myndigheders ret til at få adgang til EU-borgernes personoplysninger og spørgsmålet om de uønskede kommercielle meddelelser.
Hvad det første spørgsmål angår, efterkom Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder Kommissionens ønske om ikke at give den form for carte blanche eller blankocheck, som nogle af medlemsstaterne gerne ville have for at kunne aflytte og få adgang til EU-borgernes personoplysninger, f.eks. via adgangen til de oplysninger, som telefonselskaberne har indhentet.
Det er rigtigt af Kommissionen at insistere på dette punkt og holde fast ved det. Vi håber, at Kommissionen også vil efterkomme Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheders yderligere ønske om at opstille nogle faste rammer for alle de undtagelser fra EU-direktiver og -bestemmelser, som ikke er helt exceptionelle, baseret på en specifik lov, offentligt tilgængelige og tidsbegrænsede, og derfor har vi skrevet i betænkningen, at generel overvågning bør forbydes. Efter min mening er det vigtigt, at Kommissionen støtter dette, for jeg tror, at den største fare for borgernes ret til privatliv netop er statens ubegrænsede ret til at få adgang til personoplysninger.
Hvad det andet spørgsmål angår, nemlig de uønskede kommercielle mails, foretrak jeg - hvilket Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder var enigt i - ikke at godkende Kommissionens forslag om, at der skal vedtages et harmoniseret europæisk opt in-system, men at lade medlemsstaterne vælge mellem opt in og opt out. Jeg mener nemlig, at begge systemer er ineffektive, når det gælder om at hindre den såkaldte spamming. De ægte spammere, som fylder de elektroniske postkasser, er personer, som gør dette i strid med lovgivningen, og derfor har de ingen interesse i at respektere hverken opt in- eller opt out-systemet. Det forbud, som opt in-systemet indebærer, udgør efter min mening en fare for ytringsfriheden og for dem, som driver handel på lovlig vis, for når det gælder ytringsfriheden, er det ikke så let at adskille kommercielle meddelelser fra ikke-kommercielle meddelelser. Der kan således være nogle journalistiske eller politiske tekster, som er sponsorerede, og som derfor risikerer at blive betragtet som kommercielle meddelelser.
Jeg mener ligeledes, at der i dag findes nogle selvreguleringsinstrumenter, filtre og teknologier, som kan løse problemet på en meget mere fleksibel og effektiv måde end domstolene. Desuden vil forbrugernes udgifter falde, og det er netop på grund af den liberalisering af telekommunikationen, som Kommissionen fremmer i pakkens andre direktiver. Med de lave tariffer og bredbåndsforbindelserne bliver udgifterne således stadig mindre, når det gælder få sekunders forbindelse. Derfor var vi - i betragtning af de eventuelle risici ved opt in-systemet - modstandere af et fælles harmoniseret europæisk system.

Cederschiöld
Hr. formand, vi berøres alle dagligt af risiciene ved den nye datakriminalitet. Det sker hver gang, vi handler med kreditkort, løfter telefonrøret, åbner e-mails eller tager ud at flyve. Det handler om traditionel kriminalitet, som når os ved hjælp af informationsteknologi: børnepornografi, forfalskning, fremmedhad samt handel med narkotika, mennesker, organer, våben osv. Det handler imidlertid også om nye typer af kriminalitet mod samfundets funktioner: virusspredning, ulovlig indtrængning, hacking, denial of service-angreb osv.
Traditionelle metoder til bekæmpelse heraf er ikke tilstrækkelige, selv om kriminalitet online er lige så kriminel som kriminalitet offline. Underverdenen truer samfundet med nye metoder fra en digital platform. Forbryderne udnytter forskellene i medlemslandenes lovgivning, og her må landene i EU holde sammen.
Kommissionen har stillet forslag, som udvalget tilskynder og udvikler. Vi efterlyser fælles definitioner for at løse kompetencekonflikter, harmonisering af straffe- og procesret samt gensidig anerkendelse af forundersøgelsesprocedurer. Vi vil gøre Europol og Eurojust mere effektive, men samtidig sætte tydelige grænser.
Nu rejses der også kontroversielle krav om aflytning, registrering og lagring af vores kommunikation. I den henseende kræver udvalget respekt for grundlæggende rettigheder som brev- og telefonhemmeligheden og strenge krav for hele området. Udvalget kræver også forbud mod integritetsindgreb, undtagen i de tilfælde, hvor foranstaltningen opfylder følgende krav: Den er nødvendig, godt motiveret, eneste mulige løsning, proportional i forhold til forbrydelsen, tidsbegrænset og afgjort ved en domstol. Ingen vil have et big brother-samfund.
Vi i Unionen skal følge vores eget krav om billig internetadgang for alle borgere, hvilket medfører, at vi ikke kan flytte omkostningerne for dette over på virksomhederne. Vi vil opmuntre til frivilligt samarbejde og har derfor foreslået, at der oprettes et åbent forum, hvor forskellige aktørers erfaringer kan komme til udtryk og skabe synergieffekter, et forum, hvor forståelsen kan øges, vores viden om disse problemer kan udvikles, og bedste praksis fremmes. Her kan industri og retsvæsen samt forbrugere skabe en adfærdskodeks og udvikle et system til rettidig advarsel og krisehåndtering. Her kan forebyggende teknik og beskyttelsesforanstaltninger udvikles og spredes.
Der kræves også en samordning inden for EU, for at vores foranstaltninger ikke skal ødelægges på globalt niveau. Medlemsstater og ansøgerlande bør opfordres til at udvikle en fælles taktik og en sammenhængende EU-linje inden for internationale organisationer som FN, OECD, Europarådet og G8.
Udvalget var enigt og gav sin støtte til betænkningens budskab, det vil sige at blive bedre til at respektere privatliv og integritet, når der nu skal træffes stadig flere effektive foranstaltninger mod datarelateret kriminalitet.
Til sidst en stor og varm tak til alle, som har deltaget i udarbejdelsen af denne betænkning. De er mange, og der har været mange modstridende interesser, som er blevet forenet.
Kort til de to ændringsforslag, som er stillet til betænkningen. De kan betragtes som tekniske. Det ene vedrører en tilføjelse til ordet "terrorism", da udvalget enstemmigt vedtog dette som et mundtligt ændringsforslag, hvilket siden på en eller anden måde er faldet ud af teksten til plenarforsamlingen. Ordet "terrorism" skal naturligvis være med i en betænkning om cybercrime. Vi vil også ændre termen "labelling". Denne ændring foreslås, da "labelling" helt klart dårligere dækker det, vi refererer til, end "certification", som vi vil indføre. Den term, vi bruger på svensk, "märkning", bliver lidt underlig i oversættelsen. Dette er altså hovedsageligt et oversættelsesspørgsmål.
Nu kommer jeg til Cappato-betænkningen. Da jeg ikke har så meget tid, helliger jeg mig helt opt in-/opt out-debatten. Det er for tidligt allerede nu at afskaffe subsidiariteten og tvinge alle til at opgive status quo og i stedet indføre en opt in-klausul. Man risikerer bare at få kritik for overregulering. Vi kan få en ny "agurkedebat", hvor vi kritiseres for EU's iver, når det gælder detailregulering. Denne handling kan skade den fremtidige lovgivning på informationsteknologiområdet og gøre vores eksisterende lovgivning inkonsekvent, da det ville være i strid med to tunge direktiver på informationsteknologiområdet. Man ville også skade debatten om konstitutionelle spørgsmål, da dette kan føre til, at EU mister tillid. Dette gælder ikke mindst Europa-Parlamentet, såfremt vi indtager inkonsekvente holdninger.
Vi befinder os midt i en proces af teknisk udvikling, med filter og bredbånd, hvilket kan medføre, at denne opt in-/opt out-debat er forældet og uaktuel om tre år. Jeg mener ikke, at vi skal sidde fastlåst i en forældet situation og samtidig afskaffe valgmuligheden uden at få nogen merværdi. En europæisk opt in-løsning afskaffer nemlig ikke spam, da meget af dette kommer fra kilder uden for EU. USA har f.eks. ikke selv harmoniseret sin lovgivning.
Opt in medfører grænsedragningsproblemer mellem kommercielle informationer på den ene side og samfundsinformationer og frivillige organisationer på den anden side. Det kan også forhindre udviklingen af netaviser og skabe ubehageligheder for små virksomheder, som er nødt til at lagre deres informationer, såfremt de skulle blive anklaget - og hvordan skulle straffen udmåles?
Til sidst, hr. formand, vil jeg gerne sige, at vi politikere ikke skal lovgive, så snart vi ser et fænomen, vi ikke bryder os om. Vi politikere ved ikke altid bedst, hvad der er bedst for hvert enkelt menneske og hver enkelt virksomhed i hvert enkelt tilfælde. Vi politikere skal presse på for udviklingen og spredningen af de tekniske produkter, som fjerner spam, og kravet om overvågning, hvilket Palacio Vallelersundis ændringsforslag gør.
Endelig skal vi politikere forsvare ytringsfriheden, ikke indskrænke den unødigt eller uforsigtigt.

Schröder, Ilka
Hr. formand, emnet elektronisk databeskyttelse er allerede blevet berørt. I relation til det, som fru Cederschiöld har sagt, har jeg i mange fora og mange andre kommunikationsmedier på internettet og pr. e-mail forstået, at der har været meget postyr hos brugerne. Det er jo egentlig også logisk, når man tydeliggør opt in- og opt out-princippet i et breveksempel, for egentlig betyder opt out bare, at e-mails sendes pr. efterkrav. Det vil sige, at brugerne betaler gebyrerne for at komme på internettet. Det ville jeg også hidse mig op over. Jeg vil ikke sige, at det er et dårligt indgreb, men jeg ville stemme for opt in på e-mail-området.
I øvrigt mener jeg, at det største problem med direktivet er det, som ikke er reguleret, nemlig den statslige kontrol. Den er jo eksplicit udeladt. Jeg mener, at det er den største fare for de grundlæggende rettigheder i EU, og de grundlæggende rettigheder er der jo egentlig for at beskytte borgerne mod staten. Det er udeladt her. I den henseende kan direktivet kun være utilstrækkeligt. Det, der er tilbage, udgør et ganske godt beskyttelsesniveau. Men når man nu forener det med holdningen til cybercrime og Parlamentets holdning til terrorisme, er det jo påfaldende, at man skærer mange ting over en kam og kriminaliserer dem, f.eks. mottoet "alt, hvad der er ulovligt offline, skal også være ulovligt online". Det er alligevel allerede sådan, så derfor har vi ikke brug for nogen direktiver om cybercrime. Der er endnu ingen, der har forklaret mig, hvad vi egentlig skal bruge det til, hvilke love der dermed skal genindføres, og hvilke lovovertrædelser der skal genindføres, som hidtil ikke har været dækket. Derfor mener jeg, at formålet med hele dette cybercrime-emne hovedsageligt er at legitimere nye indgreb i de grundlæggende rettigheder.
Til sidst vil jeg gerne mindes en årsdag for to dage siden. For 100 år siden blev skrivemaskinen forbudt i Tyrkiet. Hvorfor? Fordi man frygtede, at folk kunne kommunikere anonymt, så man ikke længere kunne identificere håndskriften, og dermed ville vejen være banet for kriminalitet. Det ville man sætte en stopper for ved at forbyde skrivemaskinen. Måske ville det være på sin plads at gøre det igen!?

McCarthy
Hr. formand, jeg glæder mig over Kommissionens strategi med hensyn til IT-kriminalitet. Det er, som fru Cederschiöld sagde, et yderst kontroversielt og vanskeligt område, der rejser spørgsmål om, hvordan man skal regulere internettet uden at kvæle dets udvikling. Der er desuden tale om væsentlige spørgsmål vedrørende overvågning af forbrydelser og privatliv samt beskyttelse og opbevaring af data. Men alligevel bør vi være opmærksomme på, at IT-forbryderne ikke respekterer vores personlige integritet.
Vi har nu et voksende fænomen med såkaldt data streaming, hvor man hacker sig ind i computersystemer og stjæler oplysninger om kreditkort i store mængder. Det samlede tab for Det Forenede Kongerige sidste år var 300 millioner pund, en forøgelse på 55% i forhold til 1999. Vi behøver mere sikre systemer, hvis vi skal styrke forbrugernes tillid til anvendelse af internettet.
I Deres strategi, hr. kommissær, vil jeg gerne have Dem til at prioritere bekæmpelsen af den meget foruroligende vækst i omfanget af børnepornografi på internettet. Vi må slå ned på seksuel udnyttelse af børn. Også her er der sket en meget omfattende vækst i grænseoverskridende børnepornografi. I Det Forenede Kongerige blev medlemmer af den såkaldte Wonderland Club, en sammenslutning af pædofile på internettet, arresteret, og man opdagede, at de havde websteder i 12 forskellige europæiske lande.
I min egen region har afdelingen for bekæmpelse af obskøne publikationer for Manchester og omegn haft succes med at slå ned på pædofili med nyt sporingsudstyr til internettet. Det er derfor, at vi med støtte fra mange af børneorganisationerne i hele EU opfordrer til handling. Vi ønsker, at De skal se på muligheden for at inddrage kreditkortselskaber og internetudbydere i at sortliste de websteder, hvor der handles med illegal pornografi. Vi vil gerne have en udvidelse af døgnåbne hotlines og elektroniske hjælpetjenester. Vi vil gerne have oprettet et europæisk vurderingssystem for børnevenlige udbydere af internettjenester og visning af meddelelser om børnesikring. Vi vil gerne have blokeret for børnepornografi i nyhedsgrupperne. Vi vil gerne have Europol involveret i at forfølge pædofile i cyberspace samt et bedre samarbejde mellem de europæiske politimyndigheder.
EU må gøre noget for at sikre, at der ikke findes sikre steder for de pædofile i Europas cyberspace. Vores budskab er derfor, at vi skal forstærke vores indsats og lukke disse websteder. Vi ønsker, at De, hr. kommissær, skal gøre noget på dette område.

Zorba
Hr. formand, jeg synes, at udvalget og ordføreren behandler emnet på en meget nøgtern og afbalanceret måde. Desværre afføder den virtuelle virkelighed, selv om den har mange fordele, ikke virtuelle, men virkelige forbrydelser, som vi bør bekæmpe uden at gøre dem til mere, end de er. Vi bør være parate til både at forebygge og straffe disse forbrydelser, når de forekommer. Infrastrukturens sikkerhed og bekæmpelsen af kriminalitet er nødt til at være kædet sammen med respekt for frihedsrettighederne og beskyttelse af personoplysninger. Dette bør vi under ingen omstændigheder glemme, og der må hele tiden opretholdes en balance mellem disse ting.
Det er ganske givet nødvendigt med koordinering på internationalt plan, og medlemsstaterne og EU bør spille deres rolle inden for de internationale organisationer efter en passende strategi, for vi kan ikke løse problemet alene. Internettet er internationalt, og som sådan bør det håndteres.
Der bør gøres en indsats for at definere de forskellige former for kriminalitet. Vi kan ikke tale i generelle vendinger, og det, som ser ud til at dominere i dag, det vil sige pornografi, hackere og racisme, er ikke nødvendigvis det dominerende i morgen. Handelskriminaliteten spiller også en vigtig rolle, og her tror jeg, vi er nødt til at samarbejde med industrien og bankerne, så vi finder frem til realistiske og hensigtsmæssige løsninger.
Et vigtigt spørgsmål, som går igennem alt det øvrige, er ophavsretten, som er i meget stor fare, og det kan gå ud over vores kulturelle skabere og producenter. Jeg mener, der er behov for en funktionel beskyttelse og ikke overdrevne foranstaltninger, som vil hæmme internettets funktion.

Formanden
Forhandlingen under ét er afbrudt. Den vil blive genoptaget kl. 21.00.

Forelæggelse ved Rådet af forslaget til det almindelige budget - 2002
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forelæggelse ved Rådet af forslaget til det almindelige budget - 2002.

Vande Lanotte
Hr. formand, med dette indlæg vil jeg gerne fortsætte dialogen mellem de to budgetmyndigheder, Parlamentet og Rådet. Den var allerede påbegyndt inden for rammerne af den institutionelle aftale gennem forskellige trepartsmøder og et samrådsmøde i juli den dag, Rådet fastsatte budgetforslaget for regnskabsåret 2002.
Jeg ved, at der på de sidste møder i Budgetudvalget var en del medlemmer, som ikke var tilfredse med resultaterne af disse møder, fordi man ikke kan betragte dem som virkelige resultater, hvilket rejser spørgsmålet, om det overhovedet har noget formål.
Jeg har to bemærkninger i den forbindelse. For første skal samrådet mellem medlemmerne af Rådet og Parlamentet ses som en start på debatten mellem de to budgetmyndigheder. Selv om samrådet ikke førte til øjeblikkelige resultater, påvirker det Rådets overvejelser i løbet af de kommende måneder, indtil budgetproceduren udløber i december.
Det er endvidere rigtigt, at Rådets forberedende arbejde til mødet i juli allerede var langt fremme på mødetidspunktet, og at man allerede er kommet frem til mange kompromisløsninger for at fjerne forskellige problemer, som opstod medlemsstaterne imellem. Det er imidlertid også rigtigt, hvilket De sikkert er klar over, at den pakke, som udgør kompromiset om budgetforslaget, allerede er påvirket af Parlamentets holdninger, som vi kender gennem vores mange kontakter med denne institution. Kontakterne startede allerede i februar og marts med det uformelle trepartsmøde i formandskabets hovedstad og fortsatte på forskellige planer indtil rådsmødet i juli. Jeg kan forsikre Dem om, at det foreliggende budgetforslag havde set helt anderledes ud uden denne permanente dialog.
I dag vil jeg gerne gøre opmærksom på, at det belgiske formandskab lægger stor vægt på det gode samarbejde med Parlamentet. Jeg vil derfor med det samme redegøre for Rådets arbejde, som førte til det foreliggende budgetforslag for 2002, og på grundlag af hvilket De i de kommende to måneder skal forberede førstebehandlingen.
For det første vil jeg skitsere de retningslinjer, som Rådet har fulgt ved udarbejdelsen af budgetforslaget. Budgetforslaget er helt i overensstemmelse med den interinstitutionelle aftale af 6. maj 1999 om budgetdisciplinen for forbedringen af budgetproceduren. Rådet anser det for meget vigtigt at overholde alle de årlige udgiftslofter, som er fastsat i de finansielle overslag, og som er en følge af Parlamentets og Rådets nylige beslutning om ændring af de finansielle overslag i forbindelse med gennemførelsen af budgettet og den tekniske tilpasning til udviklingen af BNP og priserne, som Kommissionen gennemfører. Rådet har sørget for, for så vidt muligt, at have tilstrækkelige margener tilovers under maksimumsbeløbene for de forskellige udgiftsområder med undtagelse af udgiftsområde 2 og 7.
For det andet har Rådet taget hensyn til budgetretningslinjerne for 2002, som blev vedtaget i marts i år. De har uden tvivl konstateret, at Rådet for første gang har vedtaget sådanne konklusioner. Det er en sund fremgangsmåde på vej imod større gennemskuelighed og derfor en forbedring af budgetdebatten. Parlamentet har allerede for længe siden vedtaget budgetretningslinjer, som er ledetråden i debatterne gennem hele budgetproceduren. Det samme gælder for Kommissionen, som også fastsætter prioriteringer hvert år.
Rådet har derfor sikret sig, at de forskellige EU-foranstaltninger finansieres på passende måde inden for rammerne af de disponible finansielle midler under de finansielle overslags lofter. I den forbindelse har Rådet med hensyn til bevillingerne til forpligtelser taget hensyn til vurderingen af mulighederne for gennemførelse af bevillingerne. Endelig har Rådet været særlig opmærksomt på udviklingen inden for bevillingerne til betalinger ved at begrænse deres vækst i forhold til 2001 og ved at kontrollere dem, hvorved der især tages hensyn til gennemførelsesmulighederne og betalingernes forventede tempo i forbindelse med de beløb, som skal betales, og de nationale budgetkrav.
Jeg vil gerne understrege, at disse forsøg på mådehold er spredt over de obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter. Jeg vil endvidere benytte lejligheden til at minde om, at Rådet slår til lyd for, at Kommissionen endnu en gang, ligesom sidste år, indgiver en ændringsskrivelse med forslag om at medtage et overslag over det disponible overskud fra 2001 i det definitive budget for 2002. På grundlag af alt dette omfatter budgetforslaget for 2002 et bevillingsbeløb til forpligtelser på 99.009 millioner euro, en stigning på 2%, og et bevillingsbeløb til betalinger på 95.598 millioner euro, en stigning på 2%. Budgetforslaget, som De har fået tilsendt, er et kompromis, hvorved alle Unionens politiske dele og prioriteringer kan finansieres, uden at medlemsstaterne, som forsøger at kontrollere deres offentlige finanser, pålægges en for tung byrde, og hvorved der især skabes plads under loftet i udgiftsområde 3 i de finansielle overslag og udgiftsområde 4, hvilket giver mulighed for at tage hensyn til nye prioriteringer.
Rådet har til strukturelle aktioner fastsat bevillinger til forpligtelser på et højt niveau under hensyntagen til de tildelinger, som er givet inden for rammerne af konklusionerne fra topmødet i Berlin i marts 1999 og den interinstitutionelle aftale fra marts 1999. Tildelingerne i nærværende budgetforslag og programmerne, som er vedtaget inden for rammerne af den fælles beslutningstagning mellem Parlamentet og Rådet, er i overensstemmelse med den fælles aftalte programmering. Rådet har behandlet administrationsudgifterne meget grundigt. Man har så vidt muligt forsøgt at imødekomme de forskellige institutioners ønsker og taget hensyn til specifikke kendetegn og den generelle målsætning om en mådeholden stigning i administrationsudgifterne. Jeg er overbevist om, at Parlamentet følger den samme vej i budgetprocedurens videre forløb.
I den forbindelse er aftalen mellem Parlamentet og Rådet, som blev indgået på mødet den 20. juli om en fælles erklæring, et godt tegn. Begge institutioner har aftalt at anmode institutionernes generalsekretærer om at udarbejde en rapport til budgetmyndigheden med en flerårsanalyse om udgiftsområde 5, som behandles af Rådet (budget) i november. Rapporten skal omfatte stordriftsfordele gennem en forstærkning af det interinstitutionelle samarbejde samt besparelsesforslagene, som er nødvendige for ikke at overskride loftet i udgiftsområde 5, med henblik på bl.a. forberedelserne af udvidelsen.
Jeg vil ikke afrunde denne generelle præsentation af budgetforslaget for 2002 uden at behandle to vigtige punkter, hvorom Rådet har indtaget en afventende holdning, fordi der manglede en række elementer, som først ville blive offentliggjort definitivt i budgetproceduren. Det drejer sig især om BSE- og mund- og klovsygekrisen og fiskeriaftalen med Marokko.
Med hensyn til finansieringen af følgevirkningerne af BSE og mund- og klovsygekrisen har Parlamentet og Rådet på mødet den 20. juli indgået en aftale om en fælles erklæring, som anmoder budgetmyndighedens to grene om at udarbejde en skrivelse om, at der under loftet i udgiftsområde 1A i de finansielle overslag, som fastsat i budgetforslaget, skal fastholdes en tilstrækkelig margen for at opfylde behovene i forbindelse med BSE- og mund- og klovsygekrisen. Kommissionen anmodes om at forelægge en detaljeret analyse af disse behov samt opfylde disse, for det første ved at anvende de disponible bevillinger fra 2001 og for det andet ved at medtage de i 2002 nødvendige bevillinger i ændringsskrivelsen til efteråret.
Med hensyn til de finansielle følgevirkninger af den manglende fiskeriaftale med Marokko og finansieringen af omstruktureringen af den involverede fiskerflåde har Rådet erklæret, at den undersøger sagen endnu en gang inden for rammerne af dette års ændringsskrivelse, som skal udarbejdes ifølge den interinstitutionelle aftale.
Derfor har Rådet fulgt Kommissionens budgetforslag med hensyn til den internationale fiskeriaftale, og Kommissionen er blevet anmodet om kun at anvende disse bevillinger til andre fiskeriaftaler. Jeg vil benytte lejligheden til at minde om, at bevillingerne til de internationale fiskeriaftaler er rangordnet under de obligatoriske udgifter i overensstemmelse med den interinstitutionelle aftale, uanset hvor de befinder sig på budgetposten, i reserven eller på en BA-budgetpost.
Jeg vil ikke give en fuldstændig redegørelse for budgetforslaget. Den står i den omfattende motivering, som De har fået tilsendt. Jeg vil mere detaljeret, det vil sige pr. udgiftsområde, behandle det, som Rådet har fastsat i budgetforslag for 2002.
Med hensyn til udgiftsområde 1 i de finansielle overslag for landbrugsudgifterne tages der i budgetforslaget hensyn til følgevirkningerne af Rådets beslutninger på topmødet i Berlin i marts 1999 om omstrukturering af den fælles landbrugspolitik. Ikke desto mindre har Rådet for udgiftsområde 1A i de finansielle overslag, som omhandler den fælles landbrugspolitik, afsat beløb, som globalt set er 200 millioner euro lavere end de beløb, som Kommissionen foreslår i sit budgetforslag. Denne nedsættelse tager ikke forskud på behandlingen af den ændringsskrivelse, som den interinstitutionelle aftale fastsætter, for især at tage hensyn til udviklingen på markederne og situationen omkring forhandlingerne om de forskellige fælles markedsordninger. Nedsættelsen er fortrinsvis lineær og lader budgetposterne om følgevirkningerne af BSE- og mund- og klovsyge ude af betragtning, og det samme gør sig gældende for posterne om de fælles markedsordninger, som der i øjeblikket forhandles om.
Som jeg netop har forklaret, har Rådet ikke overtaget princippet om reserven på 1 milliard euro, som Kommissionen foreslog til dækning af følgevirkningerne af BSE- og mund- og klovsygekrisen, hvorved margen gøres større. Rådet foretrækker at vente på ændringsskrivelsen, som kommer til efteråret.
Det medfører ved Rådets førstebehandling en stigning af udgifterne til den fælles landbrugspolitik på 2,3 i forhold til 2001. Med hensyn til udgifterne til udviklingen af landdistrikter har Rådet i budgettet medtaget de foreslåede bevillinger i Kommissionens budgetforslag samt hele udgiftsområde 1B i de finansielle overslag.
Rådet har i budgettet medtaget hele udgiftsområde 2 i de finansielle overslag, som omhandler strukturforanstaltninger, som bevillinger til forpligtelser i overensstemmelse med Rådets konklusioner fra mødet i Berlin i marts 1999. Rådet har endvidere overtaget næsten hele beløbet for bevillinger til betalinger fra Kommissionens budgetforslag og kun gennemført en nedsættelse på 375 millioner euro i de fælles initiativprogrammer, i betragtning af den forventede udsættelse af gennemførelsen heraf.
Med hensyn til udgiftsområde 3 i de finansielle overslag, som omhandler finansieringen af den interne politik, har Rådet forpligtet sig til at finansiere de flerårige programmer på passende vis. Derfor har man accepteret de beløb, som Kommissionen anmoder om i budgetforslaget, især for rammeprogrammet om forskning og udvikling af de transeuropæiske netværk. Rådet har derimod på grundlag af den forventede prisudvikling begrænset bevillingerne til forpligtelser og betalinger for de budgetposter, som ikke er baseret på flerårige programmer, samt for agenturer. Inden for rammerne af dette udgiftsområde vil jeg gøre opmærksom på, at Rådet ved førstebehandlingen reserverede bevillinger i budgetforslaget til oprettelsen af Eurojust og SIS2-systemet for Schengen på budgetposter, som er udpeget hertil i Kommissionens budgetforslag.
Som det fremgår, har Rådet sørget for, at budgetforslaget dækker prioriteringer på tilstrækkelig vis inden for de interne politikker under udgiftsområde 3 i de finansielle overslag. Rådet har skabt en sikkerhedsmargen på 110 millioner euro, som er større end margenen i Kommissionen budgetforslag. Denne margen skulle være tilstrækkelig til at dække Parlamentets prioriteringer, som ordføreren nævnte et par gange, såsom eLearning og immigration.
Næste punkt er finansieringen af Unionens eksterne foranstaltninger, som er medtaget i udgiftsområde 4 i de finansielle overslag. Rådet har for en meget stor del fulgt Kommissionens budgetforslag. Rådet har håndhævet vigtige tildelinger og kun gennemført små nedsættelser af bevillingerne til forpligtelser og betalinger, geografisk fordelt over et begrænset antal budgetposter.
Som tidligere nævnt, har Rådet endvidere håndhævet bevillingerne til de internationale fiskeriaftaler. Endelig beklager jeg, at der på mødet den 20. juli ikke blev indgået en aftale om de bevillinger, som skal afsættes til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Derfor har Rådet i budgetforslaget overtaget de beløb, som foreslås i Kommissionens budgetforslag. Jeg må bekende, at jeg ikke helt forstår anmodningerne om en nedsættelse af de beløb, som tildeles den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. De må være enig med mig i, at disse beløb, som er lavere end i 2001, er meget beskedne og et minimum, som er nødvendigt for at sørge for, at Europa kan være prominent til stede på verdensscenen, især i de regioner, som hærges af kriser, som vi alle kender. Anmodningen om at nedsætte disse beløb ville især føre til, at Europas troværdighed blev svækket, og det kan ikke være meningen.
Jeg håber derfor, at budgetprocedurens videre forløb og især resultatet af førstebehandlingen vil vise, at Parlamentet er enig i mine argumenter, der også er Rådets, og at Parlamentet vil drage de samme konklusioner som jeg med hensyn til baggrunden for de beløb, som Kommissionen har foreslået i budgetforslaget. Som De kan konstatere, har Rådet anstrengt sig for at tildele tilstrækkelige midler til de forskellige prioriteringer inden for området for Unionens eksterne foranstaltninger.
Rådet har alligevel afsat en margen på 100 millioner euro under loftet i udgiftsområde 4 i de finansielle overslag, hvilket gør Parlamentet i stand til at gennemføre prioriteringer i denne sektor. Ved udarbejdelsen af budgetforslaget for administrationsudgifterne, som omfattes af udgiftsområde 6 i de finansielle overslag, har Rådet, som tidligere nævnt, fulgt en fremgangsmåde, som består af så vidt som mulig imødekommelse af institutionens behov under hensyntagen til de specifikke kendetegn.
Med hensyn til Kommissionens anmodninger om personale støtter Rådet fortsat reformerne og vedtog ved førstebehandlingen 78 nye poster. Med hensyn til de øvrige 239 poster havde Rådet endnu ikke truffet en beslutning den 20. juli. Det vil jeg gøre i lyset af beslutningen om ordningen om endelig afskedigelse af embedsmænd i Kommissionen.
I budgetforslaget fastholdes en margen på 53 millioner euro under loftet i udgiftsområde 5 i de finansielle overslag til dækning af nye behov for administrationsudgifter, især den europæiske tilsynsfører for databeskyttelse.
Jeg vil afslutte oversigten over de forskellige udgiftsområder med udgifterne til førtiltrædelsesstøtten. Her har Rådet håndhævet det beløb, som foreslås i Kommissionens budgetforslag for bevillingerne til forpligtelser. Med hensyn til bevillingerne til betalingerne er der i budgetforslaget en stærk stigning på 20,9% i forhold til sidste år efter en ændring i form af en nedsættelse på 380 millioner euro af det beløb, som Kommissionen medtog i budgetforslaget. Stigningen viser den prioritering, som Rådet sammen med Parlamentet og Kommissionen giver disse udgifter.
Jeg vil ikke afslutte præsentationen af Rådets budgetforslag af 20. juli uden at understrege, at jeg har til hensigt at afrunde budgetproceduren på en god måde og, ligesom sidste år, indgå en aftale under de forhandlinger, som går forud for Rådets møde i november. Jeg slår derfor til lyd for, at budgetforhandlingerne kan fortsættes i samme ånd, så der for regnskabsåret 2002 kan laves et budget for EU, som giver os midler til at tage højde for de prioriteringer og udfordringer, som venter Unionen.
Endelig vil jeg gerne takke de to ordførere, hr. Costa Neves og fru Buitenweg, for deres konstruktive bidrag.

Wynn
Hr. formand, fru formand for Rådet og hr. Liikanen - det er rart at se Dem. Fru Schreyer sagde, at hun ikke kunne være til stede, og at De ville komme i stedet for. Det er ligesom i gamle dage. Jeg er sikker på, at De virkelig er glad for at være her. Tak for Deres venlige ord, fru rådsformand, men for at være ærlig over for Dem, så var jeg yderst skuffet over resultatet af Deres førstebehandling og især den måde, forligsproceduren forløb på. Måske blev vi forkælet sidste år under det franske formandskab, som i det mindste gjorde nogle indrømmelser, men i år er vi tilbage til normale tilstande. Jeg har i 12 år - bortset fra sidste år - holdt samme tale, hvori jeg siger, at dette er et budget til førstebehandling i Rådet udarbejdet af COREPER, og at politikerne ikke har bidraget til det.
Vi forsøger at få Dem til at træffe politiske beslutninger, vi fremlægger vores argumenter og bruger timer på det (selv om vi får en udmærket frokost undervejs), og vi kommer ikke ud af stedet. Vi taler for døve øren. Vi taler og taler og ændrer absolut intet ved Rådets holdning. Forskellen mellem vores to institutioner er, at vi handler, som et parlament bør. Et parlament bør have et budget, der afspejler dets politiske prioriteringer. Vi bruger ikke penge bare for at bruge nogle. Vi ser på politiske prioriteringer og beslutter så, hvad der skal afsættes til de forskellige ting. Hvad Rådet ønsker at gøre, er at holde udgifterne så langt nede som muligt, ligegyldig hvad konsekvenserne eller omkostningerne er. Vi forsøger at drøfte spørgsmål som skolemælk. Vi har fremsat vores synspunkter. Der er ikke sket noget. Vi har talt om problemerne med strukturfondene. Der er ikke sket noget.
Med hensyn til den interne politik, så var medicinagenturet og medicin mod sjældne sygdomme et af de problemer, der blev nævnt. Ved tillægs- og ændringsbudgettet sidste år fik vi en aftale med Rådet om at forøge bevillingerne til medicin mod sjældne sygdomme, og hvad sker der så i år? De fjerner 1,9 millioner herfra. Det giver overhovedet ingen mening. Når vi taler om at forsøge at få Cypern og Malta ud af udgiftsområde 4 og at anbringe dem, hvor de hører hjemme, så er De ikke interesserede. Og når vi taler om kompensation for ikke at få en fiskeriaftale med Marokko, så kommer vi ind i virkelig seriøse drøftelser, for igen sker der ingenting. Vi forsøgte at sige, at hvis De ønsker at overføre nogle bevillinger til udgiftsområde 2, må vi have en aftale, medmindre De ønsker at tage dem fra de eksisterende strukturfonde. Lad os slå fast, hvordan det forholder sig med de penge, der findes i udgiftsområde 4 til en fiskeriaftale med Marokko. De er i reserve.
Det eneste, vi enedes om under denne forligsprocedure, var to intetsigende udtalelser, én om landbrug og én om udgiftsområde 5, men Parlamentet fremsatte en ensidig erklæring angående fiskeriet. Jeg vil minde Dem om den ene del, for da De talte om at se på ændringsskrivelsen og afgøre, hvad der skulle ske, så er det i henhold til bilag IV i IIA sådan, at kun de beløb, der er opført på budgettet for aftaler, som Fællesskabet allerede har indgået, kan betragtes som obligatoriske udgifter. Som følge heraf må beløb, der er opført i reserve - og den enorme sum på 125 millioner euro er opført i reserve - til ikke-indgåede aftaler betragtes som ikke-obligatoriske.
Rådet vil muligvis ønske at bestride dette, men vi ser ikke noget argument. Vi vil have den endelige afgørelse med hensyn til, hvad der skal ske, og De kan være forvisset om, at det ikke bliver en studehandel om, hvorvidt vi beholder det eller tager det ud for at få samme beløb under udgiftsområde 2. Det er noget, som vi må tale om. Vi må tage budgettet alvorligt, se på udgifterne, særlig under udgiftsområde 5. Hvad skal vi gøre med administrationsudgifterne, særlig i forbindelse med udvidelsen? Udtalelsen om at få generalsekretærerne til at se på, hvordan institutionerne kan samarbejde, er udmærket, men der foreligger et langt større spørgsmål. Vi har faktisk foreslået, at budgetmyndigheden skal foretage en gennemgang af hver enkelt institution i EU for at se, hvorvidt man får noget for pengene. Det har De ikke engang reageret på.
Jeg håber blot, at vi inden førstebehandling og i hvert fald inden andenbehandling kan få nye seriøse drøftelser og forligsforhandlinger, og at vi til sidst kan få en seriøs aftale om et budget, som vi alle kan være tilfredse med. Det eneste, vi ikke vil anklages for - jeg påstår ikke, at De har sagt dette, men mange af Deres kolleger i Rådet synes at tænke det - er, at vi bare vil forøge udgifterne så meget som muligt, så vi kan finansiere de projekter, vi især går ind for, mens De vil være yderst forsigtige. Vi er yderst forsigtige. Vi er fornuftige i vores håndtering af tingene, men vi vil gerne gøre det i fællesskab. Vi ønsker at virke som budgetmyndighed, ikke at gå tilbage til gamle dage, hvor De stemte om de obligatoriske udgifter, og vi om de ikke-obligatoriske, og så nåede vi undertiden i december frem til et budget.
Lad os håbe, at vi i år kan gøre fremskridt fra, hvad jeg anser for en mindre god start, til at nå en langt bedre forståelse mellem vores to institutioner. Hvis dette belgiske formandskab overhovedet ligner det sidste belgiske formandskab, da jeg arbejdede med budgettet for 1994, så vil jeg være yderst tilfreds.

Costa Neves
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, i månederne frem til december har vi en stor opgave foran os med at nå til enighed om det kommende budget. De europæiske institutioner står indtil videre ganske langt fra hinanden på væsentlige punkter. For Europa-Parlamentets vedkommende er der visse forhåndsbetingelser, der skal opfyldes. For det første skal der sikres fasthed og gennemskuelighed i budgettet og dets gennemførelse, og for det andet vil vi kun tage stilling, hvis og såfremt vi råder over de nødvendige oplysninger.
I denne sammenhæng er det vigtigt, at vi endnu en gang gør os fuldstændig klart, hvilke indvendinger vi fortsat må rejse. Med hensyn til landbruget ønsker vi oplysninger om resultaterne af den seneste reform af den fælles landbrugspolitik, om de mellemlange budgetvirkninger af BSE- samt mund- og klovsygekriserne, om problemerne med hurtigt at få den nye fødevaremyndighed i gang og om perspektiverne for løsningen af disse spørgsmål på kort og mellemlangt sigt. Med hensyn til strukturfondene vil vi være sikre på, at budgettet kommer til at indeholde de nødvendige midler til hurtigt at indfri de forpligtelser, som vi har påtaget os. Vi ønsker, at de stillede forslag indebærer, at mere end blot 1% af de forpligtelser, der indgås for 2002, bliver indfriet samme år.
Hvad angår de interne politikker - udgiftsområde 3 - kan vi konstatere, at der dukker nye udgifter med nye aktioner og nye enheder op, men at den globale beløbsramme opretholdes, således at der klart bliver en mindre margen. Med hensyn til EU's foranstaltninger udadtil - udgiftsområde 4 - er de nye behov tydelige, og disse bør ikke imødekommes på bekostning af allerede indgåede forpligtelser, hvad enten det måtte ske i form af nedskæringer i bevillingerne eller ved at forhale betalingerne, således som det praktiseres i øjeblikket.
Samtidig budgetføres bevillinger til fiskeriaftalen med Marokko, som vi alle ved ikke bliver til noget, hvorved der fastfryses 125 millioner euro i et udgiftsområde med indlysende vanskeligheder. Hvis en udgift ikke er påkrævet, er jeg sikker på, at Parlamentet også her vil vise sin ansvarlighed. I udgiftsområde 5, administrationsudgifter, går på den ene side indhold og tempo i kommissionsreformen ned, mens udgifterne til sikkerhed og forsvar fordobles, og man agter at klare udvidelsen uden tillægsbevillinger til forskel fra, hvad den interinstitutionelle aftale har fastsat.
For førtiltrædelsesudgifternes vedkommende er betalingerne forsinkede, og man kan ikke ud fra dette forslag se, hvorledes dette forhold skal ændres. Gennemførelsen af de tidligere budgetter har ikke været sådan, at vi med sindsro ser fremtiden i møde. Hvordan kan man på baggrund af de nævnte vanskeligheder med at indfri gamle og nye forpligtelser acceptere, at der i 2001 sendes næsten 10 milliarder euro tilbage til medlemsstaterne, som ikke er blevet brugt? På den ene side diskuteres mere euro og mindre euro. På den anden side bliver 12% af budgettet for 2000 ikke anvendt, hvilket alene viser, hvor nødvendigt det er, at Parlamentet udøver en stadig mere effektiv kontrol med gennemførelsen af budgettet. Vi skal kun træffe beslutning på landbrugsområdet, for så vidt vi kender den nuværende situation og har en idé om, hvorledes den udvikler sig herefter. Vi kan ikke acceptere det betalingsniveau, som foreslås, så meget mere som vi ønsker at indhente fortidens forsinkelser uden at sætte nutiden over styr. Vi ønsker en klar og objektiv definition af både prioriteringer og mål i hele budgettet. Vi synes ikke om et budget med bevillinger, som man på forhånd ved ikke bliver brugt. De udgifter, som udvidelsen allerede nu betinger, må udtrykkeligt identificeres. Vi forventer, at reformen af Kommissionen faktisk føres ud i livet, og at den følges af en dertil svarende højere effektivitet. Vi vil således til fulde påtage os det ansvar, vi har som budgetmyndighed, og som ligger i selve vores eksistensberettigelse, nemlig at repræsentere dem, der har valgt os. Det agter vi at gøre, idet vi samtidig bekræfter vores vilje til at samarbejde om at finde de bedste svar på de spørgsmål, der skal løses.

Buitenweg
Hr. formand, nogle ting lærer man hurtigt. Man behøver ikke at være budgetveteran for at forudse, at Rådet stiller et forslag om at fjerne poster. Rådet bryster sig, fordi det er så god til at håndtere høvlen. Den nederlandske finansminister, Deres kollega, sagde for nylig, at Parlamentet er den af budgetmyndighedens to arme, som ødsler mest.
Når man betragter, hvordan striden forløber under budgetproceduren, ser det ud til, at han har ret. Parlamentet lægger tit lidt til Rådets forslag. Det er ikke, fordi det vil lade skatteyderne punge ud, men netop fordi det vil være en troværdig myndighed, fordi det føler sig forpligtet til at sikre, at de europæiske opgaver og ansvar også gennemføres. Flotte ord og løfter skal omsættes i handlinger, og det koster ofte penge. Jeg forudser allerede, at minister Zalm om kort tid kommer og bebrejder os, at endnu en parlamentsbygning er rent pengespild.
Jeg vil derfor allerede sige til Rådet, at det ikke skal komme her og græde ud, for mange af disse pengeslugende beslutninger tages på de europæiske topmøder, f.eks. topmødet i Nice. På det møde har man i flere nætter holdt møde om en stemme mere eller mindre i Rådet. For at lindre tabernes smerte strøede man rundhåndet om sig med pladser i Parlamentet. Det siger naturligvis meget om Rådets respekt for Parlamentet. Hellere lidt flere stemmer bag lukkede døre end folkevalgte repræsentanter i et parlament. Denne studehandel giver os mod vores vilje 32 nye kolleger, og midlertidigt kan det samlede antal løbe op på 800. Disse medlemmer har brug for assistenter og kontorer, og det blev der naturligvis ikke taget hensyn til, da den nuværende bygning blev bygget. Overvejes dette på topmøderne? For Parlamentet sidder i sidste ende med problemet. Jeg foreslår derfor, at ikke kun de politiske konklusioner skal offentliggøres efter topmøderne, men at der endvidere skal laves en grov vurdering af de finansielle konsekvenser. Jeg opfordrer rådsformanden til at kommentere ovenstående.
Min anden bemærkning vedrører Rådets egne udgifter. Inden for udgiftsområde 5, administrationsudgifter, er Rådet den institution, som vokser hurtigst, og det medfører større spænding inden for dette udgiftsområde. For Rådet er de finansielle overslag hellige, og derfor søges løsningen i flytning af visse udgifter, som Rådet normalt gerne vil have medtaget i sit budget, til udgiftsområde 3, f.eks. 3,5 millioner til Eurojust og næsten 1 million til Schengen. Det begrænser Parlamentets mulighed for at fastsætte egne prioriteringer i dette udgiftsområde. Jeg er dog optimist, idet denne situation også har fordele, for vi får på den måde mere indsigt, og vi øger ad denne omvej den demokratiske kontrol en anelse. Det viser naturligvis, hvor regeringernes prioritering ligger, hvis vi kun får den kontrol for at redde den interinstitutionelle aftale og for at spare lidt penge.
Medtagelsen af Eurojust i udgiftsområde 3 er dog ikke et heldigt et valg. Forstå mig rigtigt, jeg vil ikke medtage Eurojust i Rådets budget, men under administrationsudgifter. Det er i betragtning af udgifternes art også det mest praktiske, hvilket Rådet stiltiende indrømmede på trepartsmødet. Jeg håber, at vi i det mindste kan indgå en aftale om princippet, nemlig at operationelle udgifter hører til i udgiftsområde 3 og administrationsudgifter i udgiftsområde 5. Måske bliver Rådet alligevel nervøs i betragtning af det stigende antal operationelle aktiviteter i dets budget.
Som tidligere nævnt udviser Rådet tit en Pavlov-reaktion ved at nedsætte de foreslåede udgifter. Det, som Terry Wynn sagde, er rigtigt. Vi har foreslået at se radikalt på udgifterne, hvilke udgifter er nødvendige, om det ikke kan gøres på en anden måde, om der ikke er en række institutioner, som overlapper hinanden med hensyn til kompetencer, og om der er kontorer, som udfører dobbeltarbejde. Det har Rådet hindret, og det forbavser mig, for hvis man vil spare, kan man gøre det på disse områder. Vi vil fortsætte med at tage initiativet til at undersøge mulighederne for radikale besparelser.
Rådet kan godt lide at spare, men i den forbindelse tages der ikke altid hensyn til de konkrete behov. Af hensyn til tiden nævner jeg kun ét eksempel, og det vedrører Kommissionens reformproces. Det er en prioritering for begge parter. Alligevel har Rådet kun vedtaget 89 af de 317 anmodede poster. Det må gerne være kritisk med hensyn til reformprocessen og behøver ikke at vedtage alle planer uden videre. Nu afventer det følgevirkningerne af skemaet for den førtidige udtrædelse. Under henvisning til ovenstående er spørgsmålet, om Rådet venter, indtil Parlamentet tager ansvaret, for så er det igen Parlamentet, som sætter ekstra penge på listen.
Det er godt at spare, men institutionerne skal være i stand til at løse deres opgaver, for ellers har EU-borgerne, skatteyderne, virkelig noget at være skuffede over.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.

Spørgetid (Rådet)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Rådet (B5-0332/2001).

Bart Staes
Spørgsmål nr. 1 af (H-0594/01):
Om: Undersøgelse af uregelmæssigheder i Europol Rådet meddelte tirsdag den 12. juni, at man var i færd med at foretage undersøgelser af Europol. Et af de vigtigste spørgsmål vedrører oprindelsen af den informationsteknologi, der danner grundlag for Europol-systemerne Eurint og Europolis. Europol skulle muligvis gøre brug af stjålet informationsteknologi.
Kan Rådet bekræfte, at den patenterede Polygon-teknologi fra firmaet Polygenesys i München danner grundlag for Europol-informationssystemerne Eurint og Europolis eller er integreret heri? Hvor længe har Europol i bekræftende fald gjort brug af denne teknologi, og hvorledes har Europol erhvervet denne teknologi og/eller brugsretten til denne teknologi?

Neyts-Uyttebroeck
Til parlamentsmedlem Bart Staes er mit svar følgende: For det første indrømmer Rådet, at det med hensyn til Europol generelt set har et ansvar. Gennemførelsen af kontrakter er imidlertid et anliggende, som i første instans henhører under Europols beføjede tjenester. Sagen behandles i øjeblikket af direktøren for Europol under bestyrelsens tilsyn.
Rådet har imidlertid oplysninger om alle de kontrakter, som i sin tid blev indgået af Europol, og som nu kontrolleres af et selvstændigt eksternt kontor i henhold til en beslutning truffet af Europols bestyrelse. Undersøgelsen af det påståede softwaretyveri og det eventuelle brug heraf er sendt videre til nærmere undersøgelse hos statsadvokaten i Haag. Der er en parallel retslig undersøgelse i gang i Tyskland.
Vi må derfor afvente resultaterne af den retslige undersøgelse, før vi kan gå i detaljer. Jeg gør parlamentsmedlemmet opmærksom på, at opsporingen af bedrageriet fandt sted, fordi de eksisterende aktuelle kontrolstrukturer fungerer godt, for det er sådan, at det kom for dagen.

Staes
jeg vil gerne takke fru Neyts for hendes udførlige svar, som var et meget konkret svar på et meget konkret spørgsmål. Jeg vil imidlertid også se sagen fra en politisk synsvinkel. Fru Neyts siger, at de nuværende bedragerisager er blevet opdaget takket være intern kontrol. Alligevel har offentligheden og en stor del af den politiske verden en fornemmelse af, at der ikke har været tilstrækkelig demokratisk kontrol med Europol, og der udarbejdes forskellige planer for at intensivere denne kontrol.
Der tænkes f.eks. på en ændring af OLAF-forordningen, og i det belgiske parlament er der tanker om, at der også for Europol oprettes en komité P og komité I for tilsynet med politi- og efterretningstjenester efter belgisk model.
Ser ministeren en mulighed for, at der inden for den nærmeste fremtid kan føres en debat i Rådet og de europæiske institutioner, så vi kan berolige borgerne med hensyn til den demokratiske kontrol med den forholdsvis vigtige polititjeneste, selv om denne fortsat befinder sig på et embryonalt stadium?

Neyts-Uyttebroeck
Jeg vil gerne svare parlamentsmedlemmet - og det forstår han godt - at vi først vil afvente den eventuelle konkretisering af de interessante idéer, som i øjeblikket er ved at tage form.

Formanden


Camilo Nogueira Román
Spørgsmål nr. 2 af (H-0595/01):
Om: Forskelsbehandling af fiskerflåderne fra forskellige medlemslande ved den reduktion af fangsten, som Rådet har vedtaget Der var i forbindelse med den reduktion af fangsten, som Rådet vedtog den 18. juni, tale om en alvorlig forskelsbehandling af navnlig den spanske flåde, specielt af den galiciske, som nu er tvunget til at lægge hundredvis af fartøjer op, med foranstaltninger, som undtager flere hundrede franske og irske fartøjer. Hvilke grunde er der til, at den spanske, og herunder den galiciske flåde til stadighed er genstand for foranstaltninger, som indebærer en indskrænkning af aktiviteterne med det påskud, at ressourcerne skal bevares, uden at dette gælder andre lande?

Neyts-Uyttebroeck
Jeg kan sige til det ærede medlem, at Rådet (fiskeri) den 18. juni i år ikke traf nogen beslutning med hensyn til kulmulefiskeriet. Men på basis af den kritiske tilstand for bestandene af torsk og kulmule, som er opregnet i Kommissionens meddelelse af 12. juni om genopbygningen af bestandene af torsk og kulmule, som blev forelagt for Rådet, og jeg citerer: "The Commission adopted an emergency regulation on 14 June establishing measures for the recovery of the northern hake stock. Article 2(2) of the Commission Regulation provides for a derogation for vessels of less than 12 metres overall length using a mesh size of less than 100 mm from a maximum share of 20% of hake in the retained catch, provided that the vessels - not the catch - return to port within 24 hours" (Kommissionen vedtog den 14. juni en hasteforordning om foranstaltninger for genopbygning af den nordlige kulmulebestand. Det hedder i artikel 2, stk. 2, i Kommissionens forordning, at fartøjer med en længde overalt på under 12 m, og som bruger en maskestørrelse på mindre end 100 mm, er undtaget fra bestemmelsen om, at fangster af kulmule ikke må overstige 20% af vægten af den samlede fangst, forudsat at skibene - ikke fangsten - går i havn igen inden for 24 timer). Den 22. juni anmodede Spanien Rådet om at ændre denne bestemmelse. Den 20. juli noterede Rådet, at der ikke var flertal for at ændre den på den måde, som Spanien havde foreslået.

Nogueira Román
Hr. formand, fru formand for Rådet, jeg mener, at kun den forskelsbehandling, som rammer de sydeuropæiske fiskerflåder, Portugals, Spaniens og særlig Galiciens, forklarer den konkrete forskelsbehandling, som vi her beskæftiger os med. EU's institutioner betragter faktisk stadig disse flåder som fremmedelementer i farvande, der tilhører os alle, og forskelsbehandlingen skyldes, at man hævder princippet om relativ stabilitet, hvilket eksempelvis giver et nordeuropæisk land 40% af fangsterne i fællesskabsfarvand, mens Spanien og Galicien blot får 6%. Derfor spørger vi igen, om Rådet går ind for, at der sker en fællesskabsliggørelse af fiskerirettighederne i EU's farvande, således som trakaterne foreskriver?

Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, må jeg blot sige, at jeg formoder, at den stat, der stillede ændringsforslaget, vil vende tilbage til emnet, og så vil Rådet debattere det igen. Det er alt, hvad jeg kan sige i øjeblikket.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, jeg vil benytte denne lejlighed, hvor formanden for Rådet er til stede og siger, at hun vil undersøge spørgsmålet igen, til at sige, at påskuddet om, at en ressource som kulmulen skal bevares, uden at der forefindes tilstrækkelige og sammenlignelige videnskabelige rapporter, er grunden til den forskelsbehandling af den spanske flåde, som vi taler om her.
Kommissionen har sagt til os i Fiskeriudvalget, at denne forskelsbehandling har sociale årsager til fordel for Storbritannien og Frankrig, og at det er grunden til undtagelsen.
Mit spørgsmål er, fru formand, hvorfor størstedelen af Kommissionen og i dette tilfælde Rådet ikke af sociale årsager støtter Spanien, og særligt et mål 1-område som Galicien, der derfor er mere trængt, og hvis fiskere har tradition for at fiske i disse farvande, som nu er fælles. Fiskere, der af sociale årsager ikke sover hjemme på grund af den lange afstand, der skal tilbagelægges.
Hvis årsagerne er sociale, beder jeg Dem venligst om at tage de spanske fiskeres sociale forhold i betragtning.

Neyts-Uyttebroeck
Jeg kan kun sige, at efter de fem meget behagelige og yderst interessante år, jeg har tilbragt i denne ophøjede forsamling, er jeg helt opmærksom på, hvor alvorligt og følsomt dette emne er. Det tager jeg hensyn til.

Formanden
Vi er ikke i tvivl om, at de fem år, som De har siddet sammen med os i Parlamentet, vil gøre det lettere for Dem at viderebringe dette alvorlige problem til Det Europæiske Råd.
Da spørgsmål nr. 3, 4, 5 og 6 vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét.

Herman Schmid
Spørgsmål nr. 3 af (H-0599/01):
Om: EU's krisehåndteringsstyrke i Sverige På baggrund af den kaotiske situation, som opstod i Göteborg under EU-ministrenes topmøde i juni i år, hvor der var kampe mellem politi og demonstranter, har man i flere medlemslande hørt krav om, at det skal være muligt at indsætte EU's kriseinterventionsstyrke til at bekæmpe optøjer og civile krisesituationer. Anders Mellbourn, chef for Sveriges udenrigspolitiske institut, udtaler f.eks. i Dagens Nyheter den 24.juni:
"Det betyder sandsynligvis, at politiet må suppleres med en form for gendarmeristyrker, som både har politimæssig og militær kompetence. Der kræves næppe værnepligtige til sådanne opgaver, men professionelle soldater eller militært uddannet politi. Det er her nødvendigt med operativt samarbejde mellem politi og militære styrker fra flere EU-lande. (...) Det vil ikke være let for EU at samle en stående indsatsstyrke på 5.000 politibetjente til civil krisehåndtering. Den konfliktforebyggende dialog må endvidere suppleres med øget efterretningsvirksomhed. Alt dette er nødvendigt med henblik på at kunne bidrage til en mere effektiv konflikt- og krisehåndtering på Balkan eller i Mellemøsten. Men det er også - om end forhåbentlig sjældent - nødvendigt med henblik på at klare visse indenlandske kriser i Sverige eller nærliggende EU-lande".
Er Rådet enig i, at EU's krisehåndteringsstyrke i fremtiden skal kunne sættes ind i selve Unionen, hvis der opstår situationer i lighed med den, som opstod i Göteborg?

Alexandros Alavanos
Spørgsmål nr. 4 af (H-0676/01):
Om: G8-topmødet og sikkerheden i forbindelse med topmøderne og andre møder af tilsvarende betydning Få dage inden de triste episoder, der fandt sted i Genova under G8-topmødet, bekræftede de 15 udenrigsministre enstemmigt afgørelserne fra ministrene for offentlig orden om sikkerheden i forbindelse med EU's topmøder og andre møder af tilsvarende betydning. Rådet bedes besvare følgende: Er der af de italienske myndigheder blevet anmodet om oprettelse af en gruppe politifolk eller folk fra efterretningstjenesterne, som skal kommunikere indbyrdes og kunne udlånes af de medlemsstater, hvorfra der kommer grupper af ballademagere (artikel 1b), og om anvendelse af samtlige lovlige tekniske midler til mere struktureret udveksling af informationer om ballademagerne på grundlag af det arkivmateriale, der foreligger i de forskellige medlemsstater (artikel 2d)? Hvis ja, har de15 landes regeringer, og i givet fald hvilke, reageret?

Ioannis Patakis
Spørgsmål nr. 5 af (H-0678/01):
Om: Overtrædelse af grundlæggende friheder og menneskerettigheder i Genova Rådets enstemmige afgørelser om at træffe foranstaltninger til bekæmpelse af uroligheder med henblik på topmødet i Genova har givet den italienske regering rygdækning for alt det, der senere udspillede sig. Endnu en gang tog volden og den hårdhed, hvormed der blev slået ned på urostifterne, overhånd. Efter det blodbad, der fandt sted i forbindelse med demonstrationerne i Göteborg, kom det til et nyt blodbad i Genova som følge af det italienske politis og den italienske hærs endnu voldsommere angreb på de fredelige demonstrationer imod den såkaldte globalisering, som var et udtryk for modstanden mod de beslutninger, som træffes hen over hovedet på og på bekostning af befolkningerne af G7+1, EU eller andre organisationer, der styrer den økonomiske politik. Resultaterne af dette topmøde er døde, en mængde tilskadekomne, masseudvisninger og -arrestationer samt grov krænkelse af de demokratiske frihedsrettigheder og Fællesskabets princip om fri bevægelighed.
Eftersom også lederne af de fire største og mest indflydelsesrige stater i EU deltog i dette topmøde, og eftersom erklæringerne fra såvel det belgiske formandskab og andre EU-regeringer fremsat i forbindelse med begivenhederne i Genova varsler om en yderligere optrapning af volden og blodsudgydelserne i forbindelse med demonstrationer under de kommende topmøder, hvoraf det første vil finde sted i Laeken, bedes Rådet besvare følgende:
Er Rådet bevidst om det enorme politiske ansvar, som er forbundet med de afgørelser, som det traf den 13. og den 16. juli om at indføre foranstaltninger til bekæmpelse af uroligheder, og agter Rådet at sætte dem ud af kraft, eftersom de åbenlyst strider mod de demokratiske frihedsrettigheder og menneskerettighederne, såsom f.eks. den frie bevægelighed, forsamlingsfriheden og ytringsfriheden, som alvorligt blev krænket i Genova?

Hans-Peter Martin
Spørgsmål nr. 6 af (H-0687/01):
Om: Fremtidsudsigterne for EU-topmøder efter episoderne i Göteborg og Genua Hvordan ser fremtidsudsigterne ud for gennemførelsen af topmøder efter episoderne i forbindelse med Det Europæiske Råds møde i Göteborg og G8-topmødet i Genua, når der tages højde for, at der foreligger planer om fremover udelukkende at afholde EU-topmøder i Belgien? Hvilke konsekvenser bør der drages i organisatorisk, men også i indholdsmæssig henseende i betragtning af den omfangsrige dagsorden for sådanne topmøder?

Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, kære kolleger, disse spørgsmål er tæt forbundet med den debat, vi har haft i eftermiddag om G8-topmødet i Genova og alt det, der skete i forbindelse med dette møde. Jeg vil erindre de ærede parlamentsmedlemmer om den enstemmige holdning, Rådet og repræsentanter for medlemsstaternes regeringer har indtaget til spørgsmålet om sikkerheden i forbindelse med Det Europæiske Råds møder og andre arrangementer, der kan tænkes at få en lignende virkning.
Rådet har gjort opmærksom på, at et af EU's mål er at bibeholde og udvikle Den Europæiske Union som et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Inden for et sådant område skal borgerne nyde godt af retten til frit at udtrykke deres mening og forsamles fredeligt. Det er imidlertid nødvendigt, at disse rettigheder kan anvendes under forhold, hvor enhver borgers eller deres goders sikkerhed ikke trues. Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer har således den 13. juli 2001 beklaget den måde, de demonstranter, der krænker disse demokratiske rettigheder ved at forårsage, organisere og deltage i voldelige handlinger under offentlige demonstrationer, har handlet på.
For at sikre at disse principper anvendes under større møder, har Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer gjort opmærksom på, at ikke blot skal der indledes en dialog med ngo'erne, arbejdsmarkedets parter og det civile samfund, men man skal og vil også anvende mulighederne i de juridiske instrumenter og de organer, der findes inden for rammerne af EU.
Jeg erindrer her især, ligesom kommissær Vitorino gjorde tidligere, om bestemmelserne i gennemførelseskonventionen til Schengen-konventionen og den fælles aktion af 26. maj 1997 vedrørende samarbejde om offentlig orden og sikkerhed. Tanken er, at den task force, der består af de ansvarlige for politiet i EU, skal kunne bidrage betydeligt til etablering af et samarbejde mellem medlemsstaternes politimyndigheder. Denne task force har for øvrigt absolut intet at gøre med det, en spørger har kaldt en fælles politistyrke til EU-krisehåndtering.
I forbindelse med to spørgsmål fra henholdsvis hr. Krarup og hr. Korakas under Parlamentets sidste mødeperiode og sidste spørgetid i juli 2001 havde jeg lejlighed til på Rådets vegne at gøre nærmere rede for de foranstaltninger, den svenske regering havde truffet i forbindelse med topmødet i Göteborg. Ligeledes meddelte den italienske regering i henhold til de gældende procedurer ved skrivelse af 11. juli 2001, hvilke foranstaltninger de havde truffet i henhold til artikel 2, stk. 2, anden sætning, i gennemførelseskonventionen til Schengen-konventionen.
På Rådets møde den 16. juli 2001 gik ministrene ind for et tættere internationalt samarbejde for på den ene side at garantere ytringsfriheden og på den anden side sikre, at offentlige demonstrationer af denne art kan afvikles fredeligt. Ikke desto mindre hører ansvaret for opretholdelse af den offentlige orden på EU-medlemsstaternes territorium under alle omstændigheder under den enkelte medlemsstats myndigheders kompetence. Rådet er ikke bemyndiget til at tage stilling til et område, som traktaterne ikke har givet det kompetence til.

Alavanos
 Jeg vil gerne takke formanden for hendes udførlige svar. Men måske gik mit konkrete spørgsmål tabt i al udførligheden, for der ser ikke ud til at være så stor enighed i Rådet, som hun gav udtryk for. F.eks. har den græske regering over for den italienske regering protesteret over, at snesevis af græske borgere ikke fik lov at komme ind i Italien og blev sendt tilbage med den samme båd før mødet i Genova.
Det spørgsmål, jeg gerne vil bede ministeren svare mig på, er, om de foranstaltninger, der er truffet vedrørende oprettelsen af en gruppe politifolk eller folk fra efterretningstjenesterne, som skal fungere som forbindelsesled mellem De 15, og foranstaltningerne til udveksling af informationer i arkivmateriale over personer, der anses for ballademagere, blev gennemført inden Genova eller ikke. Var der et samarbejde mellem De 15 på dette område?

Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, kære kolleger, jeg mener at have sagt - selv om det var på en ret diplomatisk måde - at Rådet ikke skal tage stilling til, hvordan en medlemsstat har organiseret opretholdelsen af den offentlige orden på sit område, fordi det ikke har kompetence til det. Dette forhindrer selvfølgelig ikke, at en medlemsstat kan give udtryk for sin holdning vedrørende en anden medlemsstat, og dette er faktisk forekommet. Det hører imidlertid ikke under Rådets kompetence.
Hvad angår Deres andet spørgsmål, er jeg nødt til at undersøge det og forhøre mig, inden jeg kan svare Dem. Jeg ved kun, at i forbindelse med bekæmpelsen af de såkaldte hooliganer under store sportsbegivenheder er politiet begyndt at samarbejde ved at udveksle oplysninger om personer, om hvem man ved, at de gentagne gange har været ansvarlige for uroligheder under store sportsbegivenheder, ja, endog det, der er værre. Dette er, hvad jeg ved. Mon der på møder i EU-organer er fastsat noget lignende til at forudse eller forebygge eventuelle uroligheder? Jeg tror det ikke, men jeg vil forhøre mig om det.

Alavanos
Ministeren sagde, at hun var nødt til at have flere oplysninger for at kunne informere os. Betyder det, at jeg får et skriftligt svar, når hun får disse oplysninger?

Formanden
Rådet svarer på basis af dets viden og indsigt. De kan, hvis De ønsker det, formulere spørgsmålet igen.
Hr. Patakis, ønsker De at omformulere Deres spørgsmål?

Patakis
 Formanden for Rådet har ikke svaret på mit spørgsmål, så jeg vil gerne gentage det og sige, at det af politiets razzia af lokaler tilhørende organisationer i Liège og af den holdning, som Belgiens udenrigsminister har givet udtryk for i Parlamentets Frihedsudvalg, fremgår, at det belgiske formandskab ikke har venlige hensigter over for de demonstrationer, der bliver i Laeken.
Derfor spørger jeg: Kan formanden forsikre os om, at der ikke bliver politivold og nedkæmpelse af demonstrationer, som vi så i Göteborg og Genova?

Neyts-Uyttebroek
Endnu en gang vil jeg sige, hr. formand, kære kolleger, at man skal skelne mellem de svar, jeg giver på vegne af formandskabet for Rådet, og som ikke kan gå ud over formandskabets kompetence - dette skal være klart - og dem, jeg kunne give som medlem af den belgiske regering i øvrigt.
For det første er der tradition for, ja, mere end det, og det er efter min mening ethvert regeringsmedlems pligt, ikke at kommentere retsregler, der er under forberedelse. For det andet, kære kolleger, da jeg i eftermiddags gjorde rede for formandskabets holdning til G8-topmødet og talte om muligheder for at sikre en hensigtsmæssig afvikling både af disse møder og demonstrationer udenfor, gentog jeg, at den belgiske regerings hensigt og faste vilje er at forene retten til at demonstrere og opretholdelsen af den offentlige orden samt at forebygge voldelige begivenheder som dem, der fandt sted både i Göteborg og i Italien.
Vi vil gøre alt, hvad der står i vores magt, for at nå dette resultat. Jeg håber, at alle vil være stærkt opsat på at give et personligt bidrag ved at iværksætte alle de disponible muligheder.

Martin, Hans-Peter
Hr. formand, jeg har med interesse lyttet til Deres redegørelser, men jeg vil gerne endnu en gang henvise til det spørgsmål, jeg stillede, nemlig spørgsmål 6: Hvilke konsekvenser bør der nu drages, ikke kun hvad angår politiets indsats, men i organisatorisk og indholdsmæssig henseende for sådanne EU-topmøder? Jeg vil især gerne vide, om De også overvejer at reducere antallet af deltagere og skære ned på dagsordenen ligesom ved G8-topmøderne. Hvis topmøderne fremover udelukkende skal afholdes i Belgien, har man så et særligt sted i tankerne? Er der allerede overvejelser i gang, og hvis ja, hvilke?

Neyts-Uyttebroeck
Hvad angår det første spørgsmål, har den belgiske premierminister allerede erklæret, at han vil stille forslag til en ændring af afviklingen af G8-møderne. Hvad angår det andet spørgsmål, har premierminister Verhofstadt sendt en skrivelse til sine kolleger i de 14 andre medlemsstater, hvori han anmoder dem om at begrænse de delegationer, der skal deltage i Det Europæiske Råd i Laeken. Jeg erindrer om, at vedrørende Det Europæiske Råd i Gent går han ind for en meget begrænset form. Vi har til hensigt at fortsætte ad denne vej, idet vi forsøger så godt som muligt at lære af begivenhederne i både Göteborg og Genova.

Korakas
 Vi forstår på sin vis godt den panik, der har grebet repræsentanterne - hvis jeg må sige det sådan - for storkapitalen, heriblandt det nuværende formandskab, når de står over for vores landes arbejdstageres voksende reaktion mod de befolkningsfjendtlige politikker og den nye imperialistiske orden. Jeg vil gerne gøre Rådets repræsentant opmærksom på, at det i Genova ikke var "bloc noir", angrebet var rettet mod, men de fredelige demonstranter. Angrebet på lokalerne tilhørende Socialt Forum, som havde organiseret demonstrationerne, var et angreb, der viser, at målet ikke er de provokatører, som stødte sammen med politistyrkerne, men dem, som organiserer folkets kamp mod G8's, men også EU's gældende politik.
Den belgiske udenrigsministers udtalelser i Europa-Parlamentets Frihedsudvalg bekymrer os, fru rådsformand. Angrebet på ovennævnte lokaler i Liège, som De kender til, bekymrer os, og vi er bange for, at vi vil se grovere metoder i Laeken. Vi vil gerne have et løfte fra Dem om, at vi ikke får lignende reaktioner, der går ud over vores landes arbejdstageres ret til at demonstrere og give udtryk for deres holdninger. Vi vil være der i stort tal.
Vi vil møde talstærkt op i Laeken for at protestere imod EU's politik. Vil De drage omsorg for os på samme måde som i Genova?

Neyts-Uyttebroeck
Tillad mig først at sige, at jeg tager stærkt afstand fra det ærede medlems - jeg fortsætter med at sige ærede - beskyldning mod det belgiske formandskab og den belgiske regering. Den er fuldstændig uberettiget, og jeg vil anmode ham om at trække det tilbage, han lige har sagt, da det lige netop er en beskyldning.
Jeg har svaret stille og roligt hele dagen, og vi har drøftet disse spørgsmål grundigt. Jeg kan kun gentage, hvad jeg allerede har sagt. Endelig noterer jeg mig Deres ønske om at komme og give udtryk for - forhåbentlig på en fredelig måde - hvad De mener om, hvordan EU-institutionerne fungerer. Hvis det sker på fredelig vis, er der ikke noget i vejen for det.
Til sidst kan jeg berolige alle med, at vi ikke er grebet af panik, men vi vil forberede det næste Europæiske Råd så grundigt som muligt for at undgå en gentagelse af det, vi allerede har oplevet, men også fordi, må jeg erindre Dem om, kære kolleger, vi i mit land desværre for mere end 15 år siden har oplevet tragedier under store sportsbegivenheder, som vi for enhver pris ikke ønsker nogensinde skal gentage sig.
Dernæst kan jeg understrege, at vi under den sportsbegivenhed, der fandt sted sidste år - Euro 2000 - beviste, at vi har lært af den førnævnte tragedie, og vi har vist, at vi kan klare at organisere sådanne begivenheder, der indebærer, at store menneskemasser skal bevæge sig fra et sted til et andet. Vi er ikke grebet af panik, men der er tale om meget omhyggelig forberedelse.

Formanden


Gerard Collins
Spørgsmål nr. 7 af (H-0601/01):
Om: Shannon som hovedkvarter for EU's natur- og miljøkatastrofeberedskab På mødet den 28.-29. maj 2001 vedtog Rådet (retlige og indre anliggender samt civilbeskyttelse) at forbedre og koordinere EU's civilbeskyttelse i tilfælde af større naturkatastrofer, teknologiske katastrofer, strålingsfare og miljøulykker ved at etablere et fælles katastrofekommunikationssystem, fælles uddannelse og hurtig mobilisering af vurderings-/koordineringshold og indsatshold. Vil Rådet overveje at placere et operationelt hovedkvarter for denne civilbeskyttelsesplan i Shannon, som har mange relevante faciliteter, herunder en større international lufthavn, som vil kunne blive anvendt til transport af ressourcer og forsyninger til interventioner i tredjelande, og som vil kunne stå for indsamling af oplysninger om serum og vacciner, som også nævnes i Rådets beslutning?

Neyts-Uyttebroeck
Den 29. maj 2001 vedtog Rådet en fælles holdning med hensyn til beslutningsforslaget om en fælles mekanisme til at fremme et forstærket samarbejde ved bistandsinterventioner inden for rammerne af civilbeskyttelsen, med forbehold for behandlingen af Parlamentets udtalelse af 14. juni i år, og såfremt Parlamentet trækker en række af sine forbehold tilbage.
Siden da har rådsinstitutionerne indgået en aftale om forslaget, med undtagelse af de juridiske og sproglige ændringer af teksten, og, som jeg sagde, tilbagetrækningen af Parlamentets forbehold. Beslutningsforslagets tekst, dok. 10483/01, står i øvrigt på Rådets hjemmeside. Forslaget omfatter oprettelsen af et observations- og informationscenter, som kan centralisere anmodninger om bistand og den tilbudte bistand, og som vil være knyttet til de af medlemsstaterne udpegede kontaktpunkter.
Centret kan advare evaluerings- og /eller koordinationshold samt interventionshold, som er udpeget og sammensat på forhånd. Forslaget omfatter endvidere uddannelsesprogrammer, som er en blanding af information om serummer og vacciner og fremme af brugen af nye teknologier. I modsætning til det, som parlamentsmedlemmet mener, er der ingen planer om at samle hjælpematerialet på ét sted, idet det skal leveres direkte af medlemsstaterne.
Gennemførelsen af mekanismen henlægges til Kommissionen, som støttes af en komité. Det er derfor op til Kommissionen at bestemme, hvor observations- og informationscentret og de andre tjenester, som er nødvendige for gennemførelsen af mekanismen, skal etableres. Dette spørgsmål skal derfor på et passende tidspunkt forelægges Kommissionen.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 8.

Brian Crowley
Spørgsmål nr. 9 af (H-0605/01):
Om: Hvordan man klarer en konkurs Som en del af sit program for initiativ og iværksætterånd arrangerede Kommissionen et seminar om modet til at løbe risikoen for at gå konkurs, og hvordan man klarer en konkurs. Det var også en reaktion på kravene i chartret for små virksomheder, som blev hilst velkommen af Det Europæiske Råd i Feira. Hvad mener Rådet om indvirkningen af lovgivningen på konkurser, behovet for støtte til iværksættere, der risikerer at gå konkurs, og mulighederne for at starte på en frisk efter en konkurs, som var nøgleemnerne på de sideløbende workshops?

Neyts-Uyttebroeck
Jeg vil gerne minde parlamentsmedlemmet om, at Rådet på mødet i Santa Maria da Feira den 19. og 20. juni understregede, at de små virksomheder helt klart er den europæiske økonomis rygrad. De er en vigtig beskæftigelseskilde og grobund for nye virksomhedskoncepter.
Rådet pegede som belæg for de formulerede anbefalinger på en række punkter, herunder idéen om, at der er knyttet risici, en form for manglende succes, til forsvarlig initiativtagning, som hovedsageligt skal betragtes som en mulighed for at lære. Generelt har Rådet hele tiden været positivt over for en forenkling af lovgivningsrammen for erhvervslivet.
Det seminar, som parlamentsmedlemmet henviser til, blev organiseret den 10. og 11. maj 2001 af ministeren for økonomiske anliggender og Kommissionen. Rådet har ikke indtaget en holdning om resultaterne af seminaret, og derfor anmoder jeg parlamentsmedlemmet om at henvende sig direkte til organisatorerne for oplysninger herom.

Crowley
Hr. formand, jeg vil gerne takke rådsformanden for hendes svar, hvis man da kan kalde det det. Det, som jeg henledte opmærksomheden på i mit spørgsmål, og som jeg anså for selvindlysende, var, at der på grund af den pludselige nedgang i økonomien i USA og andre dele af verden er et voksende pres på de små og mellemstore virksomheder på et meget hårdt og yderst konkurrenceorienteret marked.
Derfor blev jeg noget opmuntret ved konferencens holdning til det at risikere en konkurs, da vi derved kan få erfaring angående de vigtigste årsager til, at vores små og mellemstore virksomheder går konkurs, samtidig med at man anerkender, at de udgør den største vækstmotor inden for EU's samlede økonomi, idet de skaber ca. 82% af beskæftigelsen og repræsenterer 74% af al produktion.
Deraf mit spørgsmål til rådsformanden om Rådets holdning: Hvilke initiativer kan der tages for at sikre en fortsættelse af denne meget stærke sektor? Hvordan i særdeleshed kan iværksætterne lære af fejl og fiaskoer og blive opmuntret til at fortsætte med at lære af disse fejl, hvis de går fallit?

Neyts-Uyttebroeck
Da det ærede medlem har gentaget det spørgsmål, der blev stillet til os tidligere, kan jeg kun gentage det svar, jeg gav. Jeg beklager.
Der bliver tænkt over sagen, og det viser sig ved de konklusioner, som jeg henviser til. Seminaret er et yderligere initiativ. Jeg forventer, at De eller nogle af Deres kolleger kunne opfordre Kommissionen til at træffe en række foranstaltninger. Jeg ved, at Rådet lægger stor vægt på små og mellemstore virksomheder og erkender, at de udgør rygraden i vores individuelle økonomier og i den europæiske økonomi i almindelighed.

Formanden


Pat the Cope Gallagher
Spørgsmål nr. 10 af (H-0607/01):
Om: Prioriteter for fiskerisektoren under det belgiske formandskab Vil Rådet under det belgiske formandskab fastlægge sine prioriteter for fiskerisektoren under hensyntagen til de særlige og enestående behov hos de perifere lande, herunder Irland, som har jurisdiktion over 11% af Fællesskabets farvande, men kun 4% af kvoterne?

Neyts-Uyttebroeck
Det belgiske formandskab vil bestræbe sig på at afslutte debatten i Rådet om den grønbog, Kommissionen har helliget reformen af den fælles fiskeripolitik.
Andre prioriteter er forlængelse af de flerårige udviklingsprogrammer og genoprettelse af truede arter.
De første spørgsmål antyder, at det langtfra er en let opgave.
Spørgsmålet om genudsætning vil få særlig opmærksomhed. Specialisterne ved, hvad det drejer sig om. Hvis De ønsker det, kan jeg forklare det i forbindelse med et spørgsmål.
Hvad angår "Irlands særlige og enestående behov", er det nødvendigt at erindre om, at fangstmulighederne er fordelt mellem de lande, der udøver fiskeri, i henhold til princippet om relativ stabilitet, og at omfanget af en medlemsstats fiskerizone ikke i sig selv er et kriterium for fordelingen af disse fangstmuligheder.
Irland nyder således godt af særbehandling, hvad angår økonomisk støtte fra Fællesskabet til iværksættelse af kontrol-, inspektions- og overvågningsforanstaltninger.

Gallagher
Jeg noterer mig, at rådsformanden har henvist til den drøftelse, hun håber vil føre frem til en frugtbar og succesrig afslutning. Jeg vil gerne tilføje, at jeg håber, det også bliver en fair konklusion. Derudover glæder det mig, at hun har henvist til kasserede fisk. Dette har topprioritet, for alt for mange af de fisk, der fanges, kasseres - og så er det alt for sent.
Jeg vil gerne spørge rådsformanden, om hun vil tage hensyn til det initiativ, som både Irland og Det Forenede Kongerige har taget i forbindelse med tekniske bevaringsforanstaltninger, og påse, at der gøres noget i alle lande for at forsøge at sikre, at der ikke kommer små fisk med om bord.
De henviste til, at der ikke kan tages hensyn til relativ stabilitet og specielle omstændigheder. Der er nu gået 20 år, og hvis vi fortsætter med de samme principper, som vi havde i 1983, vil små lande som Irland få det værre.
Vi må være pragmatiske i denne sag. Rådet, Ministerrådet og formandskabet må tage hensyn til, at kystregionerne i Irland ikke har nogen alternativ kilde til beskæftigelse. Det er et randområde, et område under mål 1. Man må tage hensyn til disse regioner. Jeg vil anmode rådsformanden om at se fordomsfrit på dette.

Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, jeg kan forsikre det ærede medlem om, at jeg - hvis jeg må sige det sådan - vil tage det, han har sagt, med om bord.

Newton Dunn
Hr. formand, må jeg som tillægsspørgsmål spørge, om formandskabet ikke er bekymret over, at der er så mange kraftværker, særlig rundt om Nordsøen og i det nordlige Europa, hvor store mængder, i realiteten milliarder af små svømmende skabninger, der snart ville blive til fisk, bliver ødelagt, når vandet suges ind for at afkøle kraftværkerne. Vil rådsformanden påtage sig at undersøge dette og forsøge at bevare bestandene af fisk, hvoraf mange bliver ødelagt, når de er helt små?

Neyts-Uyttebroeck
Jeg håber, at det ærede medlem ikke forventer, at jeg personligt og fysisk skal undersøge dette. Men også dette er en overvejelse, som vi vil tage med i betragtning.

Formanden
Det var ikke just et spørgsmål om fiskeripolitik, men rådsformanden har været så venlig at lade forstå, at hun noterer sig det, og at problemet også vil blive behandlet i Rådet.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 11.

Liam Hyland
Spørgsmål nr. 12 af (H-0611/01):
Om: Udnyttelse af brintenergi til transport i by- og landområder Tidligere på året bebudede Kommissionen, at den ville støtte iværksættelsen af et demonstrationsprojekt, som indebærer udnyttelse af brintenergi til busser på Island. Dette land er ikke medlem af EU, men er banebrydende på området bæredygtig bytransport.
Vil Rådet i betragtning af den positive omstændighed, at EU har forpligtet sig til at stå ved Kyoto-protokollen og vedvarende går ind for bæredygtig udvikling, sikre, at EU's kærkomne støtte til dette projekt, det første i en række demonstrationer af brændselscelle-drevne busser i Europa i de kommende år, vil få højeste prioritet, da brintenergi er en reel nul-emissionsteknologi? Vil Rådet endvidere sikre, at dette demonstrationsprojekt ikke udelukkende kommer til at omfatte bytransportprojekter, men også transport i landområder?

Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, kære kolleger, Rådet gav den 6. juni 2001 sin politiske tilslutning til en fælles holdning om Europa-Parlamentets og Rådets forslag til beslutning om det sjette miljøhandlingsprogram.
Den seneste udgave af denne tekst vedtages formelt og fremsendes til Parlamentet til andenbehandling sidst på måneden eller i begyndelsen af næste måned, og det fremgår af den, at Rådet vil give sin uforbeholdne støtte til vedvarende energi. Hvad angår det konkrete projekt, det ærede medlem nævner, tilkommer det Kommissionen inden for rammerne af dets kompetence at iværksætte pilot- eller demonstrationsprojekter og i givet fald forelægge passende forslag for Rådet.

Hyland
Jeg takker rådsformanden for hendes positive svar, og for at hun har skitseret den nuværende situation i forhold til mit spørgsmål. Alternativt brændsel har i flere år været på dagsordenen her i Parlamentet, men vi synes ikke at være kommet en praktisk løsning nærmere. Det er indlysende, at brintenergi repræsenterer et alternativ til fossile brændsler, men der er andre mulige alternativer såsom bioenergi, der er relevante for bæredygtig udnyttelse af jorden. Kan rådsformanden give Parlamentet en ajourført rapport om forskningen inden for disse områder og om, hvor snart vi kan forvente et gennembrud med hensyn til alternativt brændsel?

Neyts-Uyttebroeck
Jeg må indrømme over for det ærede medlem, at jeg ikke ville kunne besvare Deres spørgsmål, om det så gjaldt mit liv. Det eneste, jeg kan gøre, er at henvise Dem til Kommissionen, under hvis område pligten til at følge dette meget nøje og overvåge, hvad der foregår, hører. Kommissionen vil langt bedre være i stand til at give Dem et udtømmende svar på Deres spørgsmål.

Formanden


Esko Olavi Seppänen
Spørgsmål nr. 13 af (H-0619/01):
Om: Europæisk skat Formandskabslandet Belgien har været upræcis med hensyn til, hvad det mener med en eventuel indførelse af en europæisk skat. Hvilke planer har formandskabslandet, og hvilket retsgrundlag baserer det sin plan på om at indføre en europæisk skat som en kilde til EU's egne indtægter?

Neyts-Uyttebroeck
Det belgiske formandskab fremsatte på Økofin-Rådet den 10. juli 2001 bl.a. tanken om direkte finansiering af EU. Sandt at sige var reaktionerne ikke udelukkende begejstrede. Når dette er sagt, drejer det sig i formandskabets ånd, hvad angår EU's fremtid, i første omgang om at drøfte det og derefter på længere sigt at overveje muligheden for at finansiere en del af EU-budgettet direkte uden at øge det samlede skattetryk. Spørgsmålet om finansiering af EU, både den indirekte finansiering, vi allerede kender, og muligheden for direkte finansiering, indgår i overvejelserne om EU's fremtid.

Seppänen
Hr. Formand, jeg spørger den ærede minister fra formandskabslandet, om han har lagt mærke til, at afstemningen i juli i Europa-Parlamentet ikke bakkede forslaget om indførelse af en europæisk skat op.

Neyts-Uyttebroeck
Det har formandskabet noteret sig. Tak.

Formanden
Jeg vil minde medlemmerne om, at det i henhold til forretningsordenen er hensigtsmæssigt at stille spørgsmål, hvilket ikke udelukker, at der af og til afgives erklæringer. Det kan ikke undgås. Men jeg vil minde Dem om, hvad formålet er med spørgetiden.

María Izquierdo Rojo
Spørgsmål nr. 14 af (H-0621/01):
Om: Tilbagetrækning af olie af olivenrestprodukter I forbindelse med den forebyggende blokering i Spanien af al olie af olivenrestprodukter og den hastige tilbagetrækning fra handlen anmodes Rådet om at besvare følgende:
Opfylder denne olie de europæiske normer for olie af olivenrestprodukter? Er der tale om en kontaminering ved et ulykkestilfælde, eller er det følgen af en normal fremstillingsproces? Er det et tilbagesendt parti olie, der var eksporteret til Den Tjekkiske Republik, som viste et alt for højt niveau af benzopyren? Hvilke andre partier er der eksporteret og til hvilke lande? Har man haft kendskab til dette parti siden maj måned? Vil der blive givet erstatning for den forvoldte skade? Hvad skal der ske med den tilbagetrukne olie?

Neyts-Uyttebroeck
Ifølge de oplysninger, som Kommissionen og dens beføjede tjenester har fået, er olivenolie fra olivenrestprodukter taget ud af handlen i Spanien, efter at den spanske regering den 4. juli 2001 havde iværksat systemet om hurtig udveksling af information i nødstilfælde, fordi der var fundet polycykliske aromatiske kulbrinter (PAK) i denne olie.
Forureningen er tilsyneladende opstået under en almindelig fremstillingsproces, som endvidere omfatter raffinering af olien. Under forbrændingsprocessen, som forårsages af tørringen af olivenrestprodukterne, frigives der benzopyren. EU-lovgivningen indeholder ikke en overgrænse for PAK-indholdet i levnedsmidler. Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler, som henhører under Kommissionen, undersøger i øjeblikket PAK-indholdets virkning på sundheden for at fastsætte den maksimalt tilladte værdi for optagelse af stofferne gennem menneskeføde. Idet de beføjede tjenester er i fuld gang med undersøgelsen, vil parlamentsmedlemmet bestemt være enig i, at Rådet ikke er den rette institution til at behandle dette spørgsmål. Jeg anmoder hende derfor om at henvende sig til Kommissionen for at få yderligere oplysninger.

Izquierdo Rojo
Hr. formand, fru formand for Rådet, jeg takker Dem for Deres svar, der teknisk set var meget nøjagtigt i forhold til spørgsmålet, som jeg også har stillet Kommissionen.
Men ved Rådet, at ministerens overilede reaktion og inkompetence har forårsaget tab på mere end 14 milliarder pesetas og katastrofale økonomiske følger?
Fru rådsformand, hvornår bliver det de ministre, der med deres improvisationer og ineffektivitet skaber en krise, som skal påtage sig udgifterne?
Hvis den spanske regering vidste, at der var et giftigt parti siden maj, hvorfor har den skjult det i en måned, og hvorfor har den slået alarm efter en måned? Hvorfor har den informeret EU så sent og så dårligt? Er der sket en koordinering med EU?
Ved Rådet, at der efter at der blev slået alarm om denne fødevarekrise, er opstået et sandt kaos på grund af den upopulære populære minister?
Hvilke lande er der blevet eksporteret til?

Neyts-Uyttebroeck
Fru Izquierdo ved udmærket godt, at formandskabet for Rådet skal stå over medlemsstaterne og ligeledes over politiske og ideologiske stridigheder. Hun forstår således, at jeg af de nævnte grunde ikke kan svare på de spørgsmål, hun lige har stillet.
Jeg vil blot personligt komme med en generel bemærkning. Når medlemmer af en hvilken som helst regering ikke reagerer tilstrækkelig hurtigt i forbindelse med problemer med fødevarer eller andre forbrugsprodukter, bebrejder man dem det. Når de reagerer, lige så snart de mener, at der er tilstrækkeligt grundlag for at gøre noget, bebrejder man dem, at de er skyld i kaos og økonomiske tab. Det er ikke let at være minister i vore dage, kære kolleger!

Formanden
Vi er klar over, at fru Neyts-Uyttebroeck ikke længere er medlem af Parlamentet, ikke længere er en kollega, hun er minister, og derfor er det forståeligt, at hun taler om ministrenes problemer.
Jeg giver ordet til fru Ayuso González, som har et tillægsspørgsmål.

Ayuso González
Hr. formand, fru formand for Rådet, jeg er enig i den bekymring, som det medlem, der har stillet spørgsmålet, giver udtryk for, men når det er sagt, vil jeg gerne gøre det klart, at olivenrester er et biprodukt fra oliven, som fremstilles, efter at olivenolien er udvundet, og at der for hver 100 kg oliven fås 20 liter olivenolie og 1,6 liter olie af olivenrester. Derfor er der kun tale om 8% af produktionen, som desuden efterspørges meget lidt.
Som De så rigtigt sagde, fru formand, er problemet opstået på grund af den metode, hvorefter olie af olivenrester er blevet udvundet, og derfor blev der fundet spor af benzopyren i olie af olivenrester, og da der ikke findes fællesskabsbestemmelser om grænseværdier, som De også sagde, besluttede det spanske sundhedsministerium i henhold til forsigtighedsprincippet at trække denne olie ud af handlen. I dag er udvindingsmetoderne blevet ændret, så man kan fremstille benzopyrenfri olie. I disse dage har de det samme problem i Italien af samme årsag.
Derfor vil jeg spørge Rådet, om det på en eller anden måde vil tilskynde til, at dette hul i lovgivningen udfyldes med nogle tilladte grænseværdier for fødevarer, for man siger, at giften er dosen, ikke stoffet i sig selv, og det er grundprincippet inden for toksikologi.

Neyts-Uyttebroeck
Jeg kan sige to ting til de bemærkninger og spørgsmål, der lige er blevet fremført.
Tillad mig først at erindre om, at talsmanden for hr. Byrne, som er kommissær for sundhed, for at undgå enhver misforståelse har sagt, at der ikke var tale om, at medlemsstaterne skulle træffe foranstaltninger mod jomfruolivenolie fra Spanien, da problemet slet ikke ligger dér, og denne olie på grund af den helt anderledes fremstillingsproces ikke er berørt af kontamineringen med benzopyren.
Dernæst har jeg, fru Ayuso González, gjort opmærksom på, at Det Videnskabelige Råd, der er tilknyttet Kommissionen, for tiden laver undersøgelser for at fastslå, hvilke maksimale mængder af de såkaldte polycykliske aromatiske kulbrinter der skal være tilladt. Undersøgelsen er således i gang, og jeg er sikker på, at Kommissionen stiller forslag til Rådet, som vil støtte sig til disse forslag.

Formanden


Ioannis Marinos
Spørgsmål nr. 15 af (H-0623/01):
Om: Oplysning af grækerne om euroen Få måneder inden den officielle indførelse af euroen viste en "eurobarometer"undersøgelse, som blev gennemført i Grækenland mellem slutningen af marts og begyndelsen af april 2001, at 47,8% af grækerne føler, at deres kendskab til euroen er "minimalt eller lille", mens 25,5% anførte, at de ikke kender noget som helst til euroen. Det mindste kendskab kan konstateres blandt personer over 55 år, hvor 36% slet ikke har noget kendskab til den nye valuta, og kun 16% erklærer, at de er tilstrækkeligt informerede. Det er værd at bemærke, at 42% af de grækere, der har en lav indkomst, overhovedet ikke er blevet oplyst om euroen, mens 4 ud af 10 grækere ikke ved, at Grækenland er med i "euroområdet".
Hvordan vurderer Rådet resultaterne af denne undersøgelse? Hvordan er de tilsvarende oplysningstal i de øvrige lande i "eurozonen"? Hvilke konklusioner kan der drages med hensyn til effektiviteten af den oplysningskampagne, som den græske og 11 andre regeringer har iværksat om den nye valuta? Hvilke negative følger vil denne øjensynligt mangelfulde forberedelse af borgerne til psykologisk accept af euroen få, og hvilke risici vil mangelen på praktisk information og organisatorisk forberedelse, især af de små og mellemstore virksomheder, medføre for samhørigheden og den monetære stabilitet?
Spørgsmålet er meget bredt, og jeg har tiltro til, at formanden for Rådet forstår at give et sammenfattende svar.

Neyts-Uyttebroeck
Mine damer og herrer, på ministerplan gør Euro-Gruppen hver måned status over forberedelserne til overgangen til euroen. På mødet den 4. juni gennemgik ministrene, formanden for Den Europæiske Centralbank og den ansvarlige kommissær forberedelserne til indførelsen af sedler og mønter i euro den 1. januar 2002. De glædede sig over de opmuntrende fremskridt i denne forbindelse og særlig over, at forbrugerne bliver mere og mere bevidste herom. De understregede, at de vil intensivere oplysningskampagnen i andet halvår, for at overgangen til den nye valuta kan ske uden problemer.
I denne forbindelse har ministrene bekræftet, at de vil bestræbe sig på at sikre, at omregningen af alle priser, takster og afgifter, der hører under deres medlemsstats kompetence, ikke får indflydelse på priserne eller får færrest mulige følger for forbrugerne. Ministrene har forpligtet de erhvervsdrivende til at følge op på den aftale om at overholde god praksis, de indgik i den fælles erklæring af 2. april 2001 mellem repræsentanter for forbrugerne og europæiske erhvervsdrivende, og at gøre alt, hvad der står i deres magt for at sikre en samlet prisstabilitet ved overgangen til euro og at informere deres kunder klart og tydeligt om denne forpligtelse.
Ministrene har ligeledes bemærket, at flere medlemsstater har styrket priskontrollen, og at de ansvarlige organer har vist sig at være årvågne over for, hvordan priserne omregnes. Ministrene mener, at den dobbelte prismærkning i hele perioden med to valutaer er yderst vigtig, således at forbrugerne kan kontrollere priserne både i euro og den nationale valuta. De har således opfordret forbrugerne til at blive mere fortrolige med priserne i euro og fortsætte med at sammenligne priserne omhyggeligt mellem konkurrenter, særlig resten af året og i perioden med to valutaer.

Marinos
Jeg takker ministeren for det generelle svar. Mit spørgsmål drejede sig specifikt om Grækenland, men jeg vil gerne sige, at de oplysninger, der indgik i mit spørgsmål, var kommet frem, længe inden spørgsmålet blev besvaret. Der er sket en positiv udvikling, hvad dette angår. Men ifølge de seneste oplysninger fra Eurostat er der også en voksende bekymring for, at alt for mange vil benytte sig af lejligheden til at hæve priserne på varer og tjenesteydelser, hvilket især vil ramme de mest sårbare grupper såsom ældre, mindreårige, lavtuddannede, indvandrere og retarderede i forbindelse med omvekslingen. Og det gør det ikke nemmere, at kursen i mit land, nemlig 1 euro = 340,75 drakmer, betyder, at vi ikke bare kan regne priserne ud i hovedet, sådan som det bliver nødvendigt hver eneste dag og hver eneste time. Derfor spørger jeg, om Rådet her i sidste øjeblik overvejer den for alle parter mere simple løsning: Alle medlemsstaterne anskaffer og uddeler billige lommeregnere, som kan omregne euro til den nationale valuta, så selv de mest uoplyste og mest hjælpeløse borgere kan finde ud af, hvad de betaler, hvad de får, eller hvem der er ved at stjæle penge fra dem.

Formanden
Dette er ikke et spørgsmål, hr. Marinos. Vi har lyttet opmærksomt til Deres fremstilling af de problemer, som efter Deres mening kan opstå i Grækenland, men De kan ikke få et svar.
Hr. Marinos, hvis formanden for Rådet ønsker at svare Dem på en eller anden måde, vil jeg naturligvis ikke modsætte mig det. Hun får ordet. Som formand mener jeg imidlertid ikke, at der var tale om et tillægsspørgsmål, men om en forklaring fra Deres side.

Marinos
Hr. formand, jeg spurgte, om Rådet agter at indføre en sådan ordning med en simpel lommeregner. Der er tale om et spørgsmål, og det drejer sig ikke om Grækenland, men om alle landene, ikke kun Grækenland. Folk i andre lande vil have det samme problem, når de skal have vekslet deres valuta.

Formanden
Jeg lagde ikke mærke til dette spørgsmål i Deres erklæring. Men med denne præcisering, fru formand, giver jeg Dem ordet, hvis De mener, at De kan svare meget kort på dette spørgsmål.

Neyts-Uyttebroeck
Jeg erindrer ikke at have set dette spørgsmål blandt min kollegas mundtlige spørgsmål. Jeg ved kun, at de ministre, der er medlem af Økofin-Rådet, og særlig de, der er medlem af Euro-Gruppen, har besluttet at iværksætte en meget intensiv oplysningskampagne, som vil blive yderligere intensiveret fra nu af, fordi de mente, at hvis den blev indledt før sommerens start, risikerede man, at den ikke ville virke i denne periode, og at man måtte starte forfra. Der vil således blive iværksat en oplysningskampagne. Jeg mener også, at den kommer til at foregå på to planer, det vil sige en kampagne på EU-plan, der vil blive underbygget af medlemsstaternes og de forskellige nationale regeringers egne kampagner. Hvad angår de små lommeregnere, kan jeg ikke sige, om de indgår i kampagnen på Euro-Gruppens niveau. De indgår i en række nationale kampagner, men måske skulle man forsøge at sætte ind i denne forbindelse i Deres land, hvis de ikke er med i planerne.

Rübig
Hr. formand, fru formand, fra Belgien kender De selv 100-francsedlen, der svarer til ca. 2 euro. I Grækenland er der 1000-drakmersedlen, der svarer til kun 0,5 eurocent. Det vil sige, at vi egentlig er vant til en meget papirtung valuta, og derfor lyder mit spørgsmål: Tror De, det er muligt, at vi på et tidspunkt får 1- eller 2-eurosedler, siden 5-eurosedlen i øjeblikket er det laveste seddelbeløb? Netop i de sydlige lande er papirpenge meget mere populære end mønter.

Neyts-Uyttebroeck
Alle disse spørgsmål har været drøftet udførligt i Parlamentets ansvarlige udvalg, i plenarforsamlingen og i Rådet. Der er blevet truffet beslutninger, de er blevet bekræftet og bekræftet på ny, og de vil blive iværksat i den form, de er blevet vedtaget, og sådan som Parlamentet har haft lejlighed til at vurdere dem og udtale sig om dem.

Fatuzzo
Fru formand for Rådet, når jeg forlader Bruxelles og rejser tilbage til min by Bergamo, ankommer jeg som regel sent om aftenen, og så går jeg ud og spiser pizza. Jeg snakkede med pizzabageren, og da han ved, at jeg er medlem af Europa-Parlamentet, sagde han følgende til mig: "Nu, hvor euroen træder i kraft, angiver jeg prisen i euro og runder den op, så den bliver højere end den nuværende pris i italienske lire."
Havde det ikke været bedre at udstede en forordning om, at der ved overgangen til euro ikke må være nogen ændringer i prisen på en vare i forhold til den pris, der f.eks. var gældende i de sidste tre måneder, før euroen trådte i kraft?

Neyts-Uyttebroeck
Jeg vil gerne svare det ærede medlem, at så vidt jeg ved, er det sådan. Hvis en række personer i nogle lande og regioner ikke overholder disse bestemmelser, er det op til de ansvarlige priskontrolinstanser at træffe de nødvendige foranstaltninger.
Sådan er det i mit land. Jeg går ud fra, at det er sådan, og at det burde være sådan i alle de lande, der indfører euroen den 1. januar 2002.
Jeg kunne selvfølgelig være fræk, kære kollega, og spørge, hvad De svarede Deres pizzaiolo.

Fatuzzo
Jeg svarede ham, at jeg ville spørge rådsformanden, fortælle hende det, som han havde sagt, og at jeg så ville give ham et svar bagefter.

Formanden
Hr. Fatuzzo, De er nødt til at vente på, at formanden for Parlamentet giver Dem ordet.
Det er en præcisering, som har oplivet vores aften.

Lennart Sacrédeus
Spørgsmål nr. 16 af (H-0624/01):
Om: Lovgivningen om "sekter" og dens indflydelse på religionsfriheden og respekten for religionen i Europa I en af EU's medlemsstater, nemlig Frankrig, kritiseres lovgivningen om trossamfund, hvor begrebet "sekt" spiller en central rolle med hensyn til mindre kirker og religiøse sammenslutninger.
Da meget overlades til domstolenes egen fortolkning og deres forgodtbefindende, har loven vist sig at være et stumpt instrument og har ført til manglende retssikkerhed. Der er derfor af den katolske og de protestantiske kirker i Frankrig sammen med Europarådet blevet rettet kritik af hensyn til menneskerettighederne, idet der henvises til, at der er tale om indgreb i de helt grundlæggende friheder og rettigheder som religionsfriheden og foreningsfriheden.
Hvordan vurderer Rådet den franske lovgivning på baggrund af det i Nice vedtagne charter om grundlæggende rettigheder, ikke mindst i en situation, hvor denne fungerer som inspirationskilde for flere ansøgerlande ved udarbejdelsen af lovgivning om religiøse forhold, bl.a. i Tjekkiet? Risikerer man ikke, at der sker en forringelse af respekten for borgernes valg af livsopfattelse og religion med større intolerance til følge, dersom flere af EU's medlemsstater indfører en lovgivning, som indebærer forbud mod eller overvågning af visse typer af kirker og religiøse sammenslutninger, og bør det positive og idealistiske arbejde, som kirkesamfundene udfører, ikke snarere fremmes end forbydes?

Neyts-Uyttebroeck
Mit svar til hr. Sacrédeus er, at Rådet slet ikke har kompetence til at udtale sig om hans spørgsmål. Jeg vil dog minde ham om erklæring 11 i Amsterdam-traktaten om kirkers og konfessionsløse organisationers status. Erklæringen har følgende ordlyd: "Den Europæiske Union respekterer og anfægter ikke den status i henhold til national lovgivning, som kirker og religiøse sammenslutninger eller samfund har i medlemsstaterne. Den Europæiske Union respekterer ligeledes filosofiske og konfessionsløse organisationers status."

Sacrédeus
Jeg vil gerne takke det belgiske formandskab for svaret. Den Europæiske Union er en union af fælles værdier. Det er disse værdier, som binder os sammen, ikke mammon eller penge, men det er den fælles kultur og det fælles menneskesyn, som forener os europæere. Jeg refererer i dette tilfælde til spørgsmålet om den franske lovgivning og dens nedsættende begreb sectaire, for det er ikke noget opløftende begreb. Jeg refererer til den utydelighed og den vilkårlighed, som findes i selve termen, det faktum, at lovgivningen ikke er præciseret, men siger, at hvor mennesker tvinges til underdanighed eller udsættes for gentagen pres eller andre teknikker med det formål at ændre deres dømmekraft, kan straffen blive op til fem års fængsel eller 5 millioner franske francs i bøde.
Jeg vil gentage, at den katolske kirke og mange kirker i Frankrig er meget skeptiske, hvad angår denne lovgivning. Er dette ikke et spørgsmål om menneskeværdighed, om demokrati?

Formanden
Det var ikke et spørgsmål, men en erklæring.

Anna Karamanou
Spørgsmål nr. 17 af (H-0626/01):
Om: Tortur af mennesker på grund af deres seksuelle orientering Antallet af tilfælde, hvor mennesker er blevet udsat for tortur og mishandlet, fordi de har et seksuelt forhold til personer af samme køn, er vokset drastisk. Denne tendens forstærkes af den generelle accept af overtrædelser og ofrenes modvilje mod at kompromittere sig. Den seneste rapport fra Amnesty International beskriver de tusindvis af menneskers problemer, som udsættes for tortur, mishandling og seksuelle overgreb og derfor må gennemgå livsvarig lægebehandling og psykiatrisk behandling. Rapporten indeholder dokumenterede eksempler fra omkring 30 lande, og i over 70 lande regnes seksuelle forhold mellem mennesker af samme køn for at være strafbart.
Hvad agter Rådet at gøre for at sikre, at sådanne tilfælde ikke længere forekommer i et demokratisk Europa, som lægger så stor vægt på respekten for individuelle særpræg og den enkeltes seksuelle identitet?

Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, mine damer og herrer, EU-traktaten fastsætter i artikel 6, stk. 1, at Unionen bygger på principperne om frihed, demokrati og respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder. I samme artikel, stk. 2, slås det fast, at Unionen respekterer de grundlæggende rettigheder, således som de garanteres ved den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, og således som de følger af medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige traditioner, som generelle principper for fællesskabsretten.
I denne forbindelse forbydes det i artikel 3 i den nævnte europæiske konvention, at ingen må underkastes tortur og heller ikke umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf, mens artikel 14 fastsætter, at nydelsen af de i denne konvention anerkendte rettigheder og friheder skal sikres uden forskel, bl.a. uden forskel på grund af køn.
EF-traktatens artikel 13 fastsætter, at "med forbehold af denne traktats øvrige bestemmelser og inden for rammerne af de beføjelser, som traktaten tillægger Fællesskabet, kan Rådet med enstemmighed på forslag af Kommissionen og efter høring af Europa-Parlamentet træffe hensigtsmæssige foranstaltninger til at bekæmpe forskelsbehandling på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering". Da EU er opsat på at gøre en mere ihærdig og fælles indsats på nationalt, regionalt og internationalt niveau, vedtog man i april 2001 retningslinjer for EU's politik over for tredjelande, hvad angår tortur og andre former for grusom, umenneskelig eller nedværdigende straf og behandling, og bekræfter således dette spørgsmåls centrale placering i EU's menneskerettighedspolitik. Disse retningslinjer giver EU et instrument til at gribe ind i tilfælde af tortur og øge sine bestræbelser på at fremme overholdelsen af internationale bestemmelser yderligere.

Karamanou
Jeg vil gerne takke formanden for hendes svar, som jeg er meget tilfreds med. Vi ved jo, at EU er stærkt engageret i spørgsmål, der vedrører respekt for menneskerettighederne, et engagement, der kommer til udtryk i traktaterne og i den europæiske menneskerettighedskonvention.
Men når man læser den seneste rapport fra Amnesty International om den tortur, som tusindvis af mennesker udsættes for i hele verden på grund af deres seksuelle orientering, får man den følelse, at det, vi gør i EU, ikke er tilstrækkeligt. FN's Kommission for Menneskerettigheder tog for nylig initiativ til at opfordre til at rejse sager i forbindelse med tortur og krænkelse af menneskerettigheder på grund af seksuel identitet. Agter De at tage et lignende initiativ på EU-plan?

Formanden
Vi mærker os Deres erklæring, som heller ikke var et spørgsmål.
Da spørgsmål nr. 18 og 19 vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét.

William Francis Newton Dunn
Spørgsmål nr. 18 af (H-0628/01):
Om: Offentlig aktindsigt i Rådets dokumenter Den 30. maj i år gav Rådet, efter at have vedtaget lovgivningen om offentlig aktindsigt i dets dokumenter, sig selv en frist på seks måneder - til den 3. december 2001 - til at færdiggøre det forberedende arbejde. Vi er nu i begyndelsen af september, altså halvvejs gennem det tidsrum, Rådet har tildelt sig selv.
Skrider Rådets forberedelser frem efter planen? Ville det i modsat fald være interesseret i hjælp fra Parlamentet, der allerede har været åbent for offentligheden i mange år?

Jonas Sjöstedt
Spørgsmål nr. 19 af (H-0630/01):
Om: Større åbenhed I maj 2001 vedtoges den retsakt, som regulerer offentlighedens adgang til EU's dokumenter. De nye bestemmelser skal træde i kraft inden for seks måneder.
Kan Rådet redegøre for, hvilke typer dokumenter der tidligere var hemmelige, og som nu bliver tilgængelige for offentligheden med de nye bestemmelser om åbenhed?

Neyts-Uyttebroeck
Som nævnt i forbindelse med parlamentsmedlemmets mundtlige spørgsmål H-0545/01 træder Parlamentets og Rådets retsakt 2001/1049/EF af 30. maj 2001 om aktindsigt i Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter i kraft den 3. december i år. Indtil da bliver borgernes anmodninger om at få indsigt i rådsdokumenter behandlet som tidligere på grundlag af afgørelse 93/731/EF.
Alle tre institutioner træffer i øjeblikket foranstaltninger for at sikre, at den nye retsakt kan træde i kraft fra den 3. december i år. I henhold til artikel 15 i retsakten skal de oprette en interinstitutionel komité, som skal undersøge, hvilken praksis der er den bedste, behandle eventuelle tvister og drøfte udviklingen med hensyn til aktindsigt. Hvad angår Rådet, forhandler de beføjede tjenester om de nødvendige foranstaltninger og tidsskemaet for indførelsen heraf for at gøre det nemmere for borgerne at udøve de rettigheder, som de nu klart tildeles i henhold til den nye retsakt. Der vil blive truffet de nødvendige foranstaltninger for at overholde datoen den 3. december.
Med hensyn til de forskellige typer dokumenter, som offentligheden kan få indsigt i, kan jeg meddele parlamentsmedlemmet, at offentligheden i øjeblikket har adgang til alle rådsdokumenter i henhold til afgørelse 93/731/EF af 20. december 1993 om aktindsigt i Rådets dokumenter. Afhængig af deres indhold og især i lyset af undtagelsesreglerne - det er afgørelsens artikel 4 - besluttes det, hvorvidt ansøgeren skal modtage dem, og først efter en grundig undersøgelse af de enkelte tilfælde.
I artikel 1, stk. 1, i afgørelse 93/731/EF, senest ændret ved Rådets afgørelse 2000/527/EF af 14. august 2000, er det fastsat, at hvis en anmodning om aktindsigt drejer sig om et dokument, som er rubriceret som meget hemmeligt, hemmeligt eller fortroligt i henhold til Rådets generalsekretærs afgørelse af 27. juli 2000, og som endvidere vedrører Unionens eller en eller flere af medlemsstaternes sikkerheds- og forsvarsanliggender eller militær eller ikke-militær krisekontrol, skal ansøgeren underrettes om, at det pågældende dokument ikke omfattes af afgørelse 93/731/EF.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at denne bestemmelse ikke er overtaget i den tidligere nævnte retsakt 2001/1049/EF, som træder i kraft den 3. december i år.
I retsaktens artikel 9 fastsættes det, at anmodningerne om aktindsigt i de nævnte ømtålelige dokumenter får en særlig behandling. Sådanne anmodninger må f.eks. kun behandles af personer, som selv har adgang til dokumenterne. Retsakten 2001/1049/EF går ud fra det samme generelle princip som afgørelsen fra 1993 om, at alle anmodede dokumenter skal behandles særskilt. Adgang kan derudover eventuelt kun nægtes i lyset af undtagelsesreglerne i henhold til retsaktens artikel 4.
Rådet har i øvrigt ved afgørelse af 9. april i år om aktindsigt i visse kategorier af rådsdokumenter besluttet at gøre en række dokumenter, især dokumenter, som omfattes af lovgivende arbejde, direkte tilgængelige for offentligheden på internet. Dermed tog Rådet forskud på ikrafttrædelsen af retsakten med hensyn til artikel 12, stk. 3.

Newton Dunn
Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne komplimentere rådsformanden for at have fået så mange svar gennem spørgetiden. De har måske slået rekorden. Jeg ved ikke, hvad rekorden er, men De har gjort det udmærket. For det andet noterer jeg mig Deres udtalelse om, at denne procedure vil begynde til tiden den 3. december. Alle i Parlamentet og offentligheden er meget glade for at høre dette, og tak for Deres meget udtømmende svar. Må jeg blot spørge: Er det næste skridt at åbne Rådets møder for offentligheden, når De drøfter love, så vi kan se, hvad De foretager Dem? Så ville vi få virkeligt demokrati i Rådet. Vil De gøre det næste gang?

Neyts-Uyttebroeck
Jeg er bange for, at vi, før vi kan gøre dette, har brug for en regeringskonference, så De må vente i nogen tid. Men som De hørte af mit svar, er der sket mange fremskridt, og så må vi se. Jeg vil ikke citere, hvad den tidligere belgiske premierminister sagde, da jeg var så dristig at formulere dette forslag i mit eget nationale parlament. Men det kan jeg fortælle Dem privat bagefter. Der sker fremskridt, og lad os nu vente og håbe.

Sjöstedt
Også jeg vil gerne takke Ministerrådet for det udførlige svar, men jeg vil dog bede om en konkretisering. Kan det lade sig gøre at give nogle eksempler, konkrete eksempler på dokumenter, som tidligere var hemmelige, men som nu bliver offentlige med de nye regler? Jeg tænker her på bestemte typer af dokumenter, som De håber vil kunne blive tilgængelige for offentligheden. Det er først, når man ved, hvilke typer af dokumenter der virkelig bliver offentlige, at man kan tale om en reel fremgang og større åbenhed.

Neyts-Uyttebroeck
Jeg ser, at mit forsøg på at overbevise Dem om, at der faktisk er sket fremskridt, er slået fejl. Jeg foreslår, at De stiller spørgsmål om dette igen i begyndelsen af næste år eller i december. Så vil vi sandsynligvis kunne give Dem et mere detaljeret svar, end vi kan nu, for de nye regler gælder ikke endnu. Der er sket fremskridt. Det har jeg forsøgt at overbevise Dem om.

Karamanou
Hr. formand, jeg vil gerne protestere over den måde, De leder forhandlingen på. De skar alle vores tillægsspørgsmål over én kam og betegnede dem som erklæringer, og rådsformanden fik ikke lov til at besvare dem. De har gjort det samme med både hr. Marino, hr. Sacrédeus og med mig. Jeg mener, der var tale om konkrete spørgsmål, og at De i det mindste burde have ladet formanden svare os. Hvis hun ikke havde noget svar på vores spørgsmål, kunne hun bare sige, at hun ikke havde noget svar. Det er første gang, jeg oplever, at formanden griber ind på den måde, De gjorde, og sætter betegnelser på vores spørgsmål og holdninger, sådan som De gjorde det.

Formanden
Jeg takker for Deres bemærkning, som jeg tager til efterretning, men i forretningsordenen står der udtrykkeligt, at man kun kan stille tillægsspørgsmål, ikke fremkomme med erklæringer. Jeg vil dog ikke forhindre rådsformanden i at svare, hvis hun finder det hensigtsmæssigt, selv om der ikke er et spørgsmål. Det har hun altid mulighed for. Men De stillede ikke selv et spørgsmål, og tolkningen af hr. Marinos' indlæg - i hvert fald tolkningen til flere sprog, for jeg har undersøgt det - indeholdt ikke noget spørgsmål, men en omfattende erklæring.
Formandskabet har ikke vist foragt for hverken ånd eller bogstav i denne spørgetid, som har til formål, at der stilles konkrete spørgsmål, som besvares så konkret som muligt.
Jeg opfordrer Dem til at læse de artikler i forretningsordenen, der vedrører spørgetiden.
Selv om vi har overskredet tiden, vil vi til Deres orientering stille rådsformanden to spørgsmål til, nemlig spørgsmål nr. 20 og 21. De øvrige vil blive besvaret skriftligt.

Formanden


Bernd Posselt
Spørgsmål nr. 20 af (H-0635/01):
Om: Valget i Kosovo Hvilken støtte yder Rådet til gennemførelse af det første almindelige valg i Kosovo, og hvilke fremtidsperspektiver har denne region efter Rådets opfattelse?

Neyts-Uyttebroeck
Valget den 17. november 2001 er helt sikkert en vigtig begivenhed i forbindelse med Kosovos fremtid og vil betyde, at befolkningen og de lokale politiske ledere i stigende grad kan deltage direkte i den foreløbige forfatningsramme, som FN's mission i Kosovo har etableret.
Derfor mener Rådet, at det er vigtigt at sikre, at valget afvikles lovformeligt i henhold til europæiske normer og med deltagelse af hele befolkningen, særlig den serbiske minoritet i Kosovo.
Rådet spiller imidlertid ingen rolle i den direkte forberedelse af dette valg. Organisationen af valget er betroet OSCE, Europarådet og den tredje søjle i FN's mission i Kosovo.
Alle medlemsstater bidrager imidlertid betydeligt til valgbudgettet gennem OSCE og Europarådet og er ligeledes ved at gøre forberedelser til at udsende observatører, ligeledes inden for rammerne af OSCE og Europarådet.

Posselt
Hr. formand, først vil jeg gerne spørge, om EU i det mindste ikke - som den jo ellers gør overalt - kunne bakke aktivt op om finansiering af uafhængige medier, uddannelse af politikere, støtte til demokratiske partier og til institution building. Det er i og for sig det, vi gør overalt, og det ville undre mig, hvis vi ikke gør det i Kosovo.
For det andet vil jeg gerne spørge, om Rådet efter valget i Kosovo vil kontakte de valgte medlemmer direkte, så de moderate kræfter, der - formoder jeg - vinder valget, virkelig også får succes, så man ikke senere igen skal jagte de yderliggående kræfter.

Neyts-Uyttebroeck
Hvad angår organiseringen af valget, mener jeg, at jeg har omtalt alle de enkeltheder og givet alle de oplysninger, jeg kender til. Hvad angår bestræbelserne på at være til stede og have meget hyppige kontakter med de myndigheder, ledere og personer, der spiller en rolle i Kosovo, ved De udmærket, at EU altid har lagt og fortsat vil lægge vægt på dette.
Personligt vil jeg gerne sige til Dem, at det måske er klogt at undgå at tage stilling før valget og for tydeligt sige, hvem man ønsker skal vinde valget. Jeg tror faktisk, at vi flere gange er blevet bittert skuffet i dette område af Europa, og at man skal have tillid til demokratiet i Kosovo, samtidig med at vi er meget opmærksomme på det, der sker dér og fortsat vil ske efter valget, som vi alle håber vil blive afviklet hensigtsmæssigt.

Marinos
Hr. formand, jeg har mit spørgsmål skrevet ned og vil sende Dem en kopi af teksten og oversættelsen, så jeg får en bekræftelse på, at jeg har stillet ministeren dette spørgsmål. Jeg vil imidlertid gerne sige, at jeg ikke ønsker, at dette skal se ud, som om jeg diskuterer med Dem. Jeg sætter pris på Dem og respekterer Dem, især som formand. Jeg har gentagne gange deltaget i møder, hvor De har ledet spørgetiden, og jeg har ikke noget at klage over. Men jeg vil gerne tilføje, som bevis på, at der var tale om et spørgsmål, at ministeren sagde, at det tillægsspørgsmål, jeg stillede, ikke indgik i teksten til mit spørgsmål.
Jeg vil derfor gerne sige en ting og stille Dem et spørgsmål som formand: For det første vil jeg sige, at det altså fremgår, at jeg stillede et spørgsmål. Og for det andet vil jeg spørge, om tillægsspørgsmålene skal indgå i det spørgsmål, der er stillet i første omgang, eller de skal supplere det første spørgsmål med et andet indhold, som naturligvis skal dreje sig om det samme emne. Jeg vil gerne bede Dem opklare dette spørgsmål, da De har mere erfaring end mig med spørgsmål vedrørende forretningsordenen.

Formanden
De har helt ret, hr. Marinos. Tillægsspørgsmålet er ikke det samme. Som navnet antyder, er det et supplerende spørgsmål. Sagen er, at vi af tolkningerne ikke forstod, at der var et spørgsmål, men De har stillet det, det har vi alle forstået, og vi takker Dem for Deres samarbejde og Deres vurdering. Mange tak.

Formanden


Luis Berenguer Fuster
Spørgsmål nr. 21 af (H-0637/01):
Om: Vedtagelse af forordningen om mønstre og modeller Hvornår er det hensigten at vedtage forordningen om mønstre og modeller?

Neyts-Uyttebroeck
Rådet er allerede blevet enig om næsten alle aspekter af forordningsforslaget. Der er kun et problem tilbage, som skal løses, og i den forbindelse organiserer formandskabet bilateriale kontakter med en række delegationer. På grundlag heraf håber vi, at den sidste hindring bliver fjernet om kort tid. De har sikkert forståelse for, at jeg ikke kan give yderligere oplysninger i denne delikate fase.

Berenguer Fuster
Hr. formand, jeg vil stille et spørgsmål for ikke at fremkalde de, som altid, meget berettigede indsigelser fra formandskabets side.
Fru rådsformand, sandheden er, at jeg ikke forstår grunden til, at De undlader at afklare stridspunktet, for jeg forstår simpelthen ikke, hvad punktet er.
I sin tid var der, da direktivet om mønstre og modeller blev behandlet i Parlamentet, visse modstridende punkter, f.eks. reparationsbestemmelsen, men da der først med meget direkte deltagelse af Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet var indgået en aftale om netop den bestemmelse, som er afspejlet i Kommissionens forslag og accepteret som sådan af Europa-Parlamentet, forstår jeg ikke, hvad stridspunktet er.
Jeg forstår heller ikke, som det er blevet sagt, at der kan være andre stridspunkter, som i sin tid forsinkede vedtagelsen af forordningen om varemærker, f.eks. vedrørende sprog, procedure eller hjemstedet for Harmoniseringskontoret for Det Indre Marked, for de blev afklaret med forordningen om varemærker. Og i dette forslag til forordning om mønstre og modeller er spørgsmålene om procedurebestemmelser, proceduresprog og kompetenceområdet for Harmoniseringskontoret for Det Indre Marked allerede afklaret.
Derfor forstår jeg til trods for Deres opfordring ikke, hvad punktet er, og jeg ville være taknemmelig, hvis De ville forklare mig det.

Neyts-Uyttebroeck
Jeg kan kun gentage, hvad jeg lige har sagt. Det er ikke altid nødvendigt at forstå eller være enig i baggrunden for en medlemsstats forbehold på et eller andet punkt for at konstatere, at den ikke desto mindre har taget et forbehold, som den opretholder, og at det er vanskeligt at ophæve det. Formandskabet vil inden årets udgang gøre alt, hvad der står i dets magt, for at det bliver ophævet. Mere kan jeg ikke sige på det nuværende stadium.

Formanden
Mange tak, fru formand for Rådet. Dette svar afsluttede debatten.
Da den tid, der var afsat til spørgetid til Rådet, er udløbet, besvares spørgsmål nr. 22-36 skriftligt.
Hermed er spørgetiden til Rådet afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.13 og genoptaget kl. 21.00)

Meddelelse fra formanden
Formanden
I overensstemmelse med forretningsordenens artikel 74 skal formandskabet meddele følgende:
Fra Rådet har jeg modtaget følgende fælles holdninger, som er anført i protokollen for i dag, samt grundene til, at de er blevet vedtaget. Den frist på tre måneder, som Parlamentet har til at udtale sig, er at regne fra i morgen, den 6. september 2001.

Behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0270/2001 af Cappato for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (KOM(2000) 385 - C5-0439/2000 - 2000/0189(COD));
A5-0284/2001 af Cederschiöld for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om strategien til fremme af et sikrere informationssamfund: Højnelse af sikkerheden i informationsinfrastrukturerne og bekæmpelse af computerrelateret kriminalitet (KOM(2000) 890 - C5-0143/2001 - 2001/2070(COS)).

Von Boetticher
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil ikke komme ind på alle de aspekter, der skal reguleres i Kommissionens direktivforslag om databeskyttelse i den elektroniske kommunikation. De fleste forslag er rigtige og nødvendige, og dem støtter vi. Det gælder også ordførerens arbejde, og jeg vil gerne ønske hr. Cappato tillykke med arbejdet.
Men vi har et punkt, der er meget omstridt. Hvad er vores holdning til den kommercielle direkte markedsføring i e-mail-kommunikationen? I øjeblikket er der i Europa fire medlemsstater, der har opt in-ordninger, hvor uønskede kommercielle e-mails forbydes og kun er tilladt uden forudgående tilladelse fra borgeren. De fleste andre medlemsstater har en opt out-ordning, hvor borgeren skal registreres på de såkaldte Robinson-lister, hvis han ikke vil have kommercielle e-mails.
Vi har altså to muligheder. Udvalgets og ordførerens forslag 42, 43 og 44 går ind for en opt out-løsning som minimumsstandard og suppleres med forslag 61, ifølge hvilket denne løsning skal revideres efter tre år. Lande, der hidtil har haft opt in-ordninger, kan videreføre disse som et tillæg til minimumsstandarden.
Forslag 53, 60 og 62 går ind for en hurtig indførelse af opt in-ordningen, som så skulle være bindende for alle medlemsstater. Der er gode argumenter for både opt in- og opt out-ordningerne, og vi vil stadig høre mange af disse gode argumenter i debatten, og de vil helt sikkert bliver fremført med stor lidenskab. Også jeg erkender mig skyldig, da jeg nærmest er tilhænger af opt in-ordningen. Ikke desto mindre er der i dag kun en seriøs afgørelse, og det er variant I, altså opt out som minimumsstandard, og det vil sige, at status quo bevares i medlemsstaterne.
Hvorfor er det sådan? For det første har vi i direktivet om e-handel for et år siden ligeledes valgt opt out-ordningen som minimumsstandard, der ganske vist skal revideres efter tre år. Det ville være absurd, usammenhængende og inkonsekvent, hvis vi i dag efter netop et år skulle vælge en definitiv ordning i dette direktiv, hvad enten det er opt in eller opt out.
For det andet er der ingen, der i dag kan vurdere den præcise udvikling. Ingen kan sige, hvilke fordele og ulemper der vil vise sig i de kommende år for de to varianter. Forretningskutymer, borgernes informationskrav, men også borgernes sikkerhedsbehov er underlagt voldsomme ændringer. Det er endnu ikke til at overskue, hvordan erhvervslivet vil reagere på de nye muligheder inden for direkte markedsføring via e-mail. Det er måske nærliggende at sammenligne med den traditionelle markedsføring pr. post, men det vil være forkert. Lad os fortsat være tro mod den linje, vi har lagt, og lad os uden at blive hektiske og gøre noget overilet afvente det, som vi i Parlamentet så klogt har vedtaget i direktivet om e-handel - og med overvældende flertal, vil jeg gerne tilføje - nemlig opt out som minimumsstandard, mulighed for opt in for medlemsstaterne og observation af begge procedurer.

Paciotti
Hr. formand, Kommissionens meddelelse om et sikrere informationssamfund er et supplement til de tidligere initiativer, navnlig den globale handlingsplan for det telematiske Europa, og den kræver yderligere indgreb på et område, der hele tiden udvikler sig.
I fru Cederschiölds betænkning anerkender man dette initiativ og forbedrer det med nogle hensigtsmæssige bestemmelser og forslag til samarbejdsinstrumenter, der skal gøre bekæmpelsen af computerrelateret kriminalitet mere effektiv og sikre ligevægten mellem behovet for at forebygge og straffe kriminalitet og respektere borgernes frihedsrettigheder. Denne ligevægt, som sikres i chartret om grundlæggende rettigheder, skal altid være retningsgivende i EU's arbejde, og også derfor får fru Cederschiölds omfattende og omhyggelige betænkning vores fulde støtte.
Kommissionens forslag til direktiv fortjener ligeledes at få meget ros. Det tager sigte på at ajourføre beskyttelsen af personoplysninger i den elektroniske kommunikationssektor og på ikke at lade tingene være, som de er, eftersom det er nødvendigt med en harmonisering.
I hr. Cappatos betænkning foreslås der på den ene side nogle nyttige tilføjelser til direktivet, som skærper begrænsningerne for de offentlige myndigheders forstyrrelse af privatlivets fred, især når det gælder de former for generel elektronisk overvågning, som vi talte om her til morgen. På det punkt kan vi kun være enige i betænkningen, selv om vi desværre ikke har nogen lovgivningsbeføjelser på dette område.
Men på den anden side begrænser hr. Cappatos betænkning den beskyttelse af borgernes privatliv, som forslaget til direktiv giver, netop på det punkt, hvor vi har lovgivningsbeføjelser.
Kommissionen foreslår, at oplysninger om de europæiske borgeres e-mail-adresser og mobiltelefoner udelukkende kan medtages i offentlige fortegnelser og lægges ud på internettet, såfremt de pågældende abonnenter har givet deres samtykke hertil.
I hr. Cappatos betænkning foreslås det tværtimod, at e-mail-adresser og oplysninger om mobiltelefoner medtages i de offentlige fortegnelser, og at de enkelte abonnenter kan bede om ikke at blive medtaget heri.
Som vi allerede har hørt, er der samme forskel med hensyn til reguleringen af uønsket kommunikation som et led i direkte markedsføring.
Kommissionen foreslår, at meddelelserne udelukkende må sendes til dem, der har givet samtykke hertil, sådan som det i dag er tilfældet med telefax. I hr. Cappatos betænkning foreslås det, at man også kan anvende opt out-systemet.
Hvis man tænker på, hvor hurtigt en fortegnelse over e-mail-adresser kan lægges ud på nettet og blive set af et ubegrænset antal personer, som er interesserede i at sende uønskede meddelelser, og hvis man tænker på, hvor meget tid og hvor mange penge det vil koste at slette disse uønskede meddelelser og at anmode de forskellige afsendere om at holde op med at sende dem, får man en idé om, hvilket besvær en vedtagelse af opt out-systemet vil give borgerne. Det er et perspektiv, som risikerer at hæmme og mindske brugen af nettet og den elektroniske handel.
En italiensk journalist skrev følgende i en sjov artikel: "Jeg troede, at jeg havde købt en mobiltelefon, og så stod jeg i stedet med en tamagochi, det japanske stykke legetøj, der skal passes som et barn. Mit telefonselskab lader mig aldrig være alene, det sender mig en masse meddelelser ligesom en teenager, det spørger mig, om jeg vil deltage i en konkurrence, og om jeg har hørt om de nye rabatter, det byder mig velkommen, når jeg rejser til udlandet, og det ønsker mig velkommen tilbage, når jeg kommer hjem igen."
Tænk bare på, hvad der sker, når Deres mobiltelefonnummer og e-mail-adresse ikke bare er kendt af Deres udbyder, men af alle mulige udbydere i hele verden, som efterhånden ikke længere nøjes med at sælge varer, men som også vil have, at vi synes om deres mærke, og at det tiltrækker os og tilhører os.
Hvis den elektroniske handel skal have en fremtid, kan vi ikke forlange, at forbrugerne skal bruge deres tid på at slette uønskede meddelelser eller forfølge afsenderne og bede om at få lov at være i fred. Der er ikke nogen grund til ikke at beskytte elektronisk post på samme måde som telefax. Den bedste bekyttelse af rettighederne sikrer også den største tillid hos forbrugerne.

Plooij-van Gorsel
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, ytringsfrihed og valgfrihed er to værdifulde goder for De Liberale, men, kære kolleger, ikke for enhver pris. At modtage e-mails er for modtageren væsentligt mere bindende, end hvis man modtager papirfoldere og brochurer. Udgifterne kan på årsbasis nemt løbe op i 10 milliarder euro for modtagerne, for ikke at tale om tidsomkostningerne. Ligesom ved papirfoldere er det nødvendigt med et nej-tak-mærke. Personligt vil jeg gerne slå til lyd for erhvervslivets selvregulering, men i praksis viser det sig, at opt out ikke kan håndhæves. Derfor støtter Den Liberale Gruppe Kommissionens forslag om opt in. I mellemtiden behandler Kongressen i USA et lovforslag om en opt in-ordning, som giver mulighed for gode aftaler globalt, hvilket er nødvendigt i en grænseløs kommunikationsepoke.
Uønsket post begrænses ikke til internet. Mobiltelefonisektoren vil i den kommende tid spille en stadig større rolle, hvor virksomhederne og forbrugerne belastes med større omkostninger, mens infrastrukturen bliver meget sårbar.
Min anden bemærkning vedrører lagringen af trafikdata. Jeg henviser i den forbindelse til Echelon-debatten i morges. Det er i mine øjne en krænkelse af privatlivets fred, hvis trafikdata gemmes længere end nødvendigt. På den måde vil forbrugerne aldrig få den nødvendige tillid til elektronisk handel. Endelig, kære kolleger, skal reglerne i EU harmoniseres. Televirksomhederne arbejder paneuropæisk, og derfor er det nødvendigt med ensartede regler, så retssikkerheden opretholdes. Derfor er nærhedsprincippet et onde inden for dette område.

Buitenweg
Hr. formand, ytringsfriheden giver virksomhederne ret til via internet at udstille deres varer. Det betyder imidlertid ikke, at de må forpligte folk til at læse det. Jeg modtager jævnligt uønsket reklame pr. e-mail. Jeg har tit kæmpet mig igennem engelske formularer for til allersidst at udfylde, at jeg vil slettes af mailinglisten, men det mislykkes jævnligt. En opt out-ordning er ikke godt for forbrugerne. Den er afhængig af virksomhedens goodwill til konkret at slette ham eller hende. Det tager lang tid, og det er forbrugerne, der betaler regningen.
Det siges tit, at gode virksomheder kun sender målrettet post. Men for det første går tilhængerne så allerede ud fra, at der er virkelig mange dårlige virksomheder, som ødelægger alt, og for det andet kan det marketingteknisk måske være målrettet post, når jeg modtager oplysninger om babytøj, men jeg vil ikke for egen regning downloade sparkedragter eller bleer på min skærm. Selv om posten er nok så målrettet ud fra en marketingsynsvinkel betyder det ikke, at den er velkommen, og at den er begrænset. Hvis den uønskede reklame på sigt tiltager meget, forudser jeg, at mange mennesker vil nære modvilje imod et åbent internet og e-mail-system. Så er ytringsfriheden langt væk.

Crowley
Hr. formand, også jeg vil gerne komplimentere ordførerne for deres arbejde. Det er klart, at hele området med ny teknologi har stillet os over for mange problemer og ubegrænsede muligheder. Men desværre er det sådan som ved mange andre nye muligheder, at disse i vid udstrækning er blevet hugget af folk med kriminelle hensigter, der bruger dem til ulovlige formål. Derfor påhviler det os at sikre, at vi kan få indført ordentlig kontrol og foranstaltninger, ikke med hensyn til adgang, men for at sikre, at forældrene kan være overbeviste om, at deres børn ikke vil blive bragt i fare ved denne nye teknologi, samt at der foregår et samarbejde mellem politimyndighederne i alle medlemsstater. Jeg glæder mig over, at der i betænkningerne både er en rolle til Europol og Eurojust og til medlemsstaterne. Jeg glæder mig også over etableringen af et forum for IT-kriminalitet. Det er et vigtigt område, hvor vi kan samle alle berørte, herunder dem, der fremstiller udstyr, og som kan indføre visse foranstaltninger, der kan hjælpe os.
Endelig er det en fremadskuende plan, når vi ser på samarbejdet med USA og andre lande i hele verden for at sikre, at denne nye teknologi kan bruges til gavn for hele menneskeheden og ikke for dem, der ønsker at unddrage sig vores juridiske strukturer.

Van Velzen
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, indledningsvis vil jeg gerne lykønske ordføreren med hans betænkning, men på vegne af Westendorp, formanden for Industriudvalget, har jeg store indvendinger imod den fulgte procedure. Man havde aftalt at anvende en forstærket Hughes-procedure, men det er der ikke kommet meget ud af. Jeg vil ikke gå i detaljer. På grund af tidsnøden vil Industriudvalget heller ikke forsinke denne debat, men vi vil alligevel gerne fremsætte en alvorlig protest.
Hr. formand, det drejer sig i sidste ende om to vigtige politiske spørgsmål. Det er for det første, om vi vælger opt in eller opt out eller et blandet system i en fastsat periode. Det andet spørgsmål vedrører trafikdataenes art og lagring. Jeg er tilhænger af opt in, og jeg vil nævne en række argumenter. Fru Plooij har allerede henvist til Kommissionens undersøgelse, som viser, at de europæiske brugere allerede mister omkring 10 milliarder verden over på junk-e-mail.
Endnu vigtigere er det, at borgernes støtte til videnssamfundet er ved at forsvinde. Folk er trætte af, at når de modtager to e-mails fra gode mennesker, kommer der 74 oveni, som de slet ikke vil have og efterfølgende tilmed skal betale for. Hr. formand, det medfører stor irritation, hvilket i USA har ført til det nye begreb permission based marketing. Folk spørges på forhånd, om de vil modtage noget. Det er en form for selvregulering, som vi også skal have i Europa. Her er vi stadigvæk bagud, og vi skal først indføre en form for ordning. Derfor er fru de Palacios ændringsforslag på sin plads, selv om der tales om 2006. I 2006 kan vi skifte til selvregulering, men nu er det nødvendigt med opt in.
Hr. formand, min tredje indvending er, at næsten alle taler om e-mails, og heldigvis har en række af kollegerne behandlet dette. Glem ikke, at vi nu får forskellige velkomstbeskeder, når vi krydser den franske eller luxembourgske grænse. Vi ved ikke, hvad der ligger bag, for vi får ikke indtryk af, at der er en underliggende besked. Derfor trykker vi på knappen, og det koster penge. Tænk, hvis vi hvert andet minut modtog beskeder fra velmenende små og mellemstore virksomheder om et nyt produkt. Hvem skal betale det, hr. formand? Det er det, der er på dagsordenen, og det skal vi tænke nærmere over.
Hr. formand, den fjerde grund til, at jeg er tilhænger, er, at flertallet af medlemsstaterne - det er ikke længere kun fire, men syv - har valgt opt in-systemet. Hr. formand, det drejer sig om et principielt spørgsmål, og jeg anmoder Kommissionen om at svare. Hvorfor kan der være to systemer ved e-handel og ikke på dette punkt? Hvis jeg har forstået det rigtigt, hr. formand, er den principielle grund den, at ved e-handel er de harmoniserede artikler fjernet, de er ikke medtaget og altså sat i parentes. Direktivets kerne vedrører udtrykkeligt harmonisering.
Det andet problem er naturligvis, hvordan det går i praksis, hvis den ene medlemsstat vælger opt in og den anden opt out. Hvordan foregår det i praksis, for e-mails diskriminerer ikke ved grænsen. Jeg mener, at Kommissionen både skal udtale sig om omkostningerne og spørgsmålet om, hvorvidt begge juridiske systemer kan eksistere.
Min sidste bemærkning vedrører opsporingsmulighederne. Netudbyderne er naturligvis ikke opsporingsembedsmænd, og derfor er begrænsningen af trafikdataenes art og lagringsperioden for trafikdata meget vigtig. Derfor skal det med ændringsforslagene undgås, at borgerne føler, at der med e-mails og GSM indføres et skjult Echelon-system.

Cappato
Hr. formand, hr. van Velzen talte om en teoretisk overtrædelse af den procedure, der blev fulgt ved vedtagelsen af min betænkning. Jeg anmoder formandskabet om at opklare dette punkt inden forhandlingen i morgen, for jeg vil ikke have, at der er nogen uklarheder. Hvis proceduren er blevet overtrådt, må det arbejde, der har ført til procedurens overtrædelse, annulleres. Hvis proceduren er blevet overholdt, er den blevet overholdt. Det er efter min mening det mindste, vi kan gøre for Parlamentet.
Personligt er jeg som ordfører for det korresponderende udvalg aldrig blevet hørt af nogen af de andre udvalg. Hvis det havde været en "udvidet Hughes-procedure" - hvilket det ikke er - var jeg blevet hørt. Jeg er ikke procedureekspert, og uanset hvordan det forholder sig, anmoder jeg om, at man undersøger, om procedurerne er blevet overtrådt. De resultater, der er opnået ved procedurens overtrædelse, skal annulleres.

Formanden
Hr. Cappato, jeg mærker mig Deres ord.

Thors
Ærede kommissær, ærede venner, først vil jeg takke fru Cederschiöld og hr. Cappato for et godt arbejde. Jeg tror helt sikkert, at det forum, som Kommissionen og fru Cederschiöld støtter, vil gøre opmærksom på nye spørgsmål og nye problemer. Desuden vil de politiske frontlinjer sandsynligvis ikke være de sædvanlige. Det fremgår meget tydeligt også i dagens forhandling om elektronisk kommunikation.
Jeg vil understrege, at ELDR-Gruppen ikke støtter ændringsforslag 55. Jeg mener nemlig, at udvalgets forslag er klarere i spørgsmålet om lagring af trafikdata. Et mindretal i Den Liberale Grupper mener, at vi skal afvente og se på disse systemer, og at vi skal anvende subsidiaritetsprincippet. Vi støtter ændringsforslag 61 om overvågningsklausulen. Vi har en ydmyg holdning. Vi tror nemlig ikke, at det er nogen af disse forslag, men derimod velinformerede borgere, som afgør det.
Jeg tror, at der er mange af dem, der træffer beslutning i Parlamentet i morgen, som egentlig ikke ved, at spørgsmålet om spam for en stor del også reguleres gennem det almindelige databeskyttelsesdirektiv. Vi har en situation, f.eks. i Storbritannien, hvor 44% af alle e-traders ikke ved, at de overtræder dette direktiv. Desuden ved folk ikke, hvilken service de kan få. Jeg tror, at en ansvarlig adfærd fra velinformerede konsumenters side er det allervigtigste.
Jeg kommer fra et land, hvor vi har opt in, men alligevel kan vi intet stille op over for personer, der f.eks. udnytter ændrede adresser. Vi modtager igen og igen forskellige former for spam. Jeg spørger mig, om det skal være et krav, at vi har en slags register for adresser i fremtiden.
Til Kommissionen vil jeg stille følgende spørgsmål: Hvordan har De tænkt Dem at tage spørgsmålet op i den transatlantiske dialog, i den globale dialog? Hvor meget er sandt i det, der siges om USA's holdning? Vi har fået forskellige oplysninger om dette. Mange siger, at Bush-regeringen ikke har planer om at gøre noget endnu, at det er for tidligt, at man vil se på den tekniske udvikling. Endvidere spørger jeg mig, hvilke regler der gælder for en europæisk aktivitet kaldet spamming uden for EU. Er det direktivet om elektronisk handel eller dette direktiv, der gælder her?

Harbour
Hr. formand, jeg vil gerne koncentrere mine bemærkninger her i aften om fru Cederschiölds betænkning. Det er grunden til, at jeg er her efter at have fulgt den i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. Jeg vil gerne komplimentere fru Cederschiöld for den måde, hvorpå hun har fået så mange udtalelser fra forskellige udvalg samlet til en meget omfattende betænkning og samtidig komplimentere Kommissionen for dens initiativ. Jeg føler, at dette er et meget værdifuldt og udfordrende dokument.
Et af problemerne med betænkningen er, at den indeholder en uhyre stor mænge materiale, og derfor vil det blive nødvendigt at formulere mulige initiativer og fastlægge prioriteringer. Så her til aften vil jeg blot gerne tage fat på, hvad jeg mener er et afgørende problem, som man må se på på kort sigt: Det er spørgsmålet om, hvordan vi støtter udviklingen af den elektroniske handel for at benytte disse redskaber og tage fat på den slags erhvervsspørgsmål, som nogle kolleger efter min opfattelse allerede prøver at modarbejde ved at gå over til den slags rigoristiske opt in-løsninger, som de taler om.
Markedet for e-handel befinder sig på et tidligt stadium og er stadig underudviklet. Vi vil ikke kvæle det med nogen af de ting, vi taler om. Men vi må tage fat på sikkerhedsspørgsmålet.
En meget væsentlig rapport udarbejdet af den britiske erhvervssammenslutning CBI viste helt klart i sidste uge, at både virksomheder og forbrugere bliver afskrækket fra at gå ind på den elektroniske markedsplads på grund af bekymring for sikkerheden. Virksomhederne, især de små og mellemstore, er foruroligede over deres foretagenders sårbarhed over for svindel og svigagtige transaktioner. Jeg vil sige til Dem, at det er en af de ting, som vi må arbejde på, for at sikre, at de små og mellemstore virksomheder får fordel af denne revolution.
Forbrugerne er bange for at handle på nettet, fordi de er bekymrede for deres betalingssikkerhed. Det er de kritiske spørgsmål, vi må tage fat på. Vi må kombinere det med en ordning, som tillader små og mellemstore virksomheder at bruge e-handel på en målrettet og effektiv måde. Så jeg vil kombinere mine bemærkninger om begge betænkninger ved at sige, at jeg tror, vi er på rette kurs med fru Cederschiöld og ligeledes naturligvis med hr. Cappato.

Coelho
Hr. formand, de nye informations- og kommunikationsteknologier har overordentlig stor indvirkning på borgernes dagligdag og på vores samfunds økonomi. Det er derfor bydende nødvendigt, at de nøje beskyttes mod eventuelt misbrug eller ligefrem kriminelle handlinger. Vi taler om cyberkriminalitet både i relation til de grundlæggende rettigheder og borgernes privatliv og i forhold til tjenester af almen interesse såsom bankoverførsler, investeringer, svindel med kreditkort og andet.
Fru Cederschiöld har således ret, når hun går ind for en sammenhængende europæisk strategi, der på den ene side sikrer markedets frihed og styrker tjenesternes og informationsinfrastrukturernes sikkerhedsniveau og på den anden side bekæmper kriminel aktivitet, der ikke blot berører borgernes individuelle interesser, men også almenvellets interesser som sådan.
Vi drøfter også hr. Cappatos betænkning, som jeg benytter lejligheden til at takke ham for, om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor. Det var en betænkning, der gav anledning til stor debat, og som søger at finde en balance mellem beskyttelse af privatlivets fred, de juridiske aspekter og industriens interesser. Ud over spørgsmålene om medlemsstaternes deltagelse i opklaringsarbejdet ved forbrydelser drejer det store spørgsmål sig om spamming.
Jeg er enig i den holdning, som hr. von Boetticher har fremlagt på vegne af PPE, men jeg vil også gerne give luft for en personlig bemærkning. Ud fra et forbrugerbeskyttelsessynspunkt foretrækker jeg Kommissionens forslag frem for hr. Cappatos forslag og opt in-løsningen snarere end opt out-løsningen. Spørgsmålet er imidlertid, om den er effektiv, især hvis den kun antages af EU. Det er et spørgsmål om EU's forhold til sine partnere, således som det også er nævnt her under forhandlingen. Jeg er sikker på, at ingen af os ønsker et elektronisk postsystem, der bliver stadig mindre nyttigt på grund af disse utallige meddelelser, som man ikke har bedt om, og som ikke sjældent er af tvivlsom natur.

Rübig
Hr. formand, mine damer og herrer, vi taler i dag om e-mails, om spamming, om de mest forskellige områder. Jeg mener, at vi principielt bør skelne mellem tre områder, nemlig from business to business, from business to customer og from customer to customer. Så bør vi også tænke over principperne. Jeg tror ikke, at det for hver teknisk kommunikationsform absolut er nødvendigt med en særskilt løsning. Vi kender alle princippet med postkassen, som man kan forsyne med en mærkat. Vi har alle lært at omgås telefonen, mobiltelefonen, SMS, e-mail. Jeg mener, at vi virkelig bliver opfordret til at overveje, hvordan vi i fremtiden vil håndtere denne teknologi, dette informationstilbud, denne markedsføring, der nu er mulig.
Her gælder det naturligvis også om at tage hensyn til værdimålestokke. Jeg kender folk, der siger, at de gerne vil have så mange informationer som muligt inden for alle mulige områder. De vil så selv afgøre, om de kan bruges eller ej. Der er andre, der siger, at de kun vil have den information, som de personligt har bedt om. Vi kender det også fra hente- og bringegæld. Jeg mener, at vi også bør diskutere dette punkt indgående.
I forbindelse med cyber war og cyberkriminalitet skal vi koncentrere os om tre punkter. Vi skal styrke forskning og udvikling på dette område, navnlig i Ispra ved Milano. Jeg mener, at der er meget at gøre her, også hvad angår sikkerhedsgrundlaget i Kommissionen og Parlamentet. Vi skal overveje, hvilke uddannelses- og videreuddannelsesmuligheder vi kan tilbyde på dette område, f.eks. ved de højere læreanstalter og lærestole ved universiteter. Jeg tror, at det er nødvendigt med aktiviteter. Vi skal overveje, hvilken sikkerhedsinfrastruktur der skal tilbydes i fremtiden inden for hardware og software.
Til slut vil jeg gerne sige, at en deling af beføjelserne også er vigtig. Netop de retshåndhævende myndigheder, domstolene og de ansvarlige operatører skal arbejde ud fra "under fire øjne"princippet, så disse systemer ikke kan misbruges.

Liikanen
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Cappato og ligeledes fru Thors, hr. Bakopoulos og fru Schröder fra de forskellige udvalg under Europa-Parlamentet, der har bidraget til denne betænkning. Jeg vil begynde med Cappato-betænkningen.
Det glæder mig, at Parlamentet nu debatterer dette vigtige direktiv, der udgør et essentielt element i reformpakken vedrørende regulering af den elektroniske kommunikation. Det vil sætte os i stand til at forsøge at minimere den proceduremæssige forsinkelse, som direktivet om databeskyttelse er kommet ud for, i sammenligning med resten af pakken.
Jeg vil også gerne koncentrere mig om to spørgsmål, der er blevet drøftet af så mange. Først opt in for uopfordrede kommercielle e-mails og dernæst spørgsmålet om bevaring af data om udveksling af informationer af hensyn til politimæssig efterforskning.
Det fremgår af forhandlingen, at der her i Parlamentet er delte meninger om forslaget om opt in for uopfordrede kommercielle e-mails. Det er forståeligt, eftersom det er et kompliceret spørgsmål, og der er noget, der taler for argumenterne for begge synspunkter i forhandlingen. Men jeg er overbevist om, at Kommissionens forslag om opt in er bedst af især to grunde. For det første er der brug for en harmoniseret løsning for det indre marked, en enkel og klar regel i hele EU. Det er særlig vigtigt i en økonomisk sektor, der i den grad er uden grænser, som den elektroniske handel over internettet er det.
Hr. van Velzen har stillet mig et spørgsmål om anvendelsen af subsidiaritet på dette område. Jeg vil udtrykke mig krystalklart. Det er juridisk umuligt for lande med opt in at gennemføre deres system med hensyn til post, der kommer fra lande med opt out. Disse to systemer kan ikke eksistere samtidig, for opt out-ordningen tilsidesætter ethvert opt in-system. Vi kan drøfte subsidiaritet, men i praksis kan to systemer ikke fungere samtidig. I særdeleshed vil opt out-systemet tilsidesætte opt in-systemet.
Den anden grund er spørgsmålet om omkostninger, som er blevet nævnt af mange. Det er meget vanskeligt at retfærdiggøre, at de, der modtager uopfordrede e-mails, skal betale for noget, som de ikke ønsker at modtage. At modtage papirreklamer i sin traditionelle postkasse er irriterende, men i det mindste betaler man ikke for det. Man betaler ikke for trykningen eller transporten. Markedsføring via e-mail kan godt tænkes at blive den eneste form for markedsføring, hvor modtageren skal bære størstedelen af omkostningerne. Desuden indebærer det at fjerne uønskede e-mails fra mailserverne betydelige omkostninger for internetudbyderne. Derfor går de stærkt ind for opt in-løsninger.
Endelig må vi huske, at internettet er ved at blive mobilt. Det begynder nu med SMS-beskeder. Men denne lovgivning vil dreje sig om alle e-mails, som i fremtiden vil indgå til mobiltelefonerne. Det vil være mere forstyrrende end at få sådanne beskeder på pc'en. Forestil Dem, at mobilen i Deres lomme bipper hele tiden for at meddele, at der er kommet endnu et reklametilbud, som man ikke kan slippe for, og man vil gerne have sin mobiltelefon tændt, fordi man vil være i forbindelse med de mennesker, som står én nær. Desuden kan meddelelser til mobiltelefoner medføre endnu større omkostninger, hvis abonnenten roamer som de fleste af os, der er til stede her til aften. Vi roamer næsten hele tiden. Når det mobile internet kommer, vil omkostningerne ved og irritationen over uopfordrede meddelelser stige i væsentlig grad.
Fru Thors har rejst to spørgsmål. For det første situationen i USA. Jeg havde det privilegium at deltage i mange drøftelser med medlemmer af Senatet og USA's Kongres på dette område. I dag er der omkring 60 forslag i Kongressen vedrørende dette spørgsmål. Der er almindelig enighed om, at der er masser af problemer med det nuværende opt out-system, men løsningerne varierer. Der er nogle, der går ind for opt in-løsninger, og der er andre, der fremlægger andre ordninger, der vil indføre strenge regler, f.eks. at det skal medføre en straf for en virksomhed, der ikke fjerner ens navn, så snart man beder om det. Jeg kan ikke sige, at der findes en enkel løsning, der er kritik af den nuværende opt out-praksis. Der er indflydelsesrige medlemmer af Senatet og Kongressen, der går ind for opt in-løsninger. De vil kunne kontakte disse mennesker, særlig når internetgruppen fra Kongressen besøger Europa inden for de nærmeste uger.
Hvad angår anvendelsen af en opt in-ordning uden for Europa, tillader GATT-aftalerne medlemmerne at træffe foranstaltninger for at håndhæve deres lovgivning om databeskyttelse inden for deres eget territorium. På basis heraf kan EU kræve, at virksomheder, der ligger uden for EU, skal rette sig efter dens lovgivning om opt in. Hr. Coelho spurgte, om det er vanskeligt at kontrollere. I denne verden er det meget vanskeligt at skitsere en lovgivning, der er 100% vandtæt. Men jeg er sikker på, at det vil være langt vanskeligere at kontrollere opt out end opt in. Der er ikke noget harmoniseret system. Der er hundredtusinder af databaser, forskellige former for praksis, private operationer, og hvis nogen er optimistiske, så vil jeg opfordre Dem til at prøve. De kunne f.eks. begynde med at sende et brev til alle de selskaber, hvis materiale De ikke længere ønsker at modtage, og så undersøge, hvor mange der fjerner Deres navn i de følgende dage, og hvor mange der besvarer Deres anmodning. Det er noget, alle kan prøve. Jeg har selv gjort det. Jeg er ikke optimistisk.
Opt in-ordningen er en ensartet juridisk løsning. Vi har vanskeligheder dér, men jeg er sikker på, at vi har færre end med den nuværende opt out-ordning. Af disse grunde kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 19, 41 og 42. Men da vi ved, hvor vanskeligt det er, og hvor delte meningerne har været her i Parlamentet, bør vi også søge at finde kompromisløsninger, og jeg vil gerne forblive åben og konstruktiv angående dette spørgsmål. Derfor glæder vi os over de konstruktive kompromisændringsforslag 53 og 62, som er blevet stillet. Kommissionen er villig til at søge at finde løsninger i henhold til retningslinjerne i disse ændringsforslag, men under forudsætning af nogen omformulering og strømlining inden for de eksisterende juridiske rammer.
Det andet vigtige spørgsmål, som jeg gerne vil nævne, er almindelig opbevaring af oplysninger om datatrafik af efterforskningsmæssige hensyn. I dette spørgsmål er det mit indtryk, at Kommissionen og Europa-Parlamentet er enige. Der står i det nuværende direktiv om databeskyttelse inden for telekommunikationsområdet, at oplysninger om datatrafik skal slettes, når der ikke længere er behov for dem af hensyn til service eller udskrivning af regninger. Derudover er der en bestemmelse, der refererer til de grunde, der kan berettige medlemsstater til i særlige tilfælde at vedtage særlige juridiske foranstaltninger som en undtagelse fra dette princip. Disse grunde indbefatter bl.a. den nationale sikkerhed, forsvaret og efterforskning og retsforfølgelse af forbrydelser. Vi har tidligere i dag drøftet disse spørgsmål her i Parlamentet. Eftersom de rettigheder, der er beskyttet i det eksisterende direktiv og forslag til direktiv, er baseret på artikel 8 i den europæiske menneskerettighedskonvention - under beskyttelsen af brevhemmeligheden og af hjemmets og familielivets ukrænkelighed - må enhver undtagelse holde sig inden for de regler, der er fastlagt af Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg.
Som det blev sagt under diskussionen her til morgen under Echelon-debatten, er det vigtigt, at reglerne både for borgerne og for staten er meget klare og præcise angående rettigheder og forpligtelser på dette følsomme område. Derfor kan Kommissionen støtte ændringsforslag 4, der styrker teksten i betragtningen på dette punkt. Men Kommissionen kan ikke gå ind for at kopiere samme tekst ind i artikel 15, sådan som det foreslås i ændringsforslag 50, da det kan indebære, at der gås ud over direktivets juridiske grundlag.
Som opsummering kan jeg sige, at Kommissionen fuldt ud kan støtte 35 af de 62 ændringsforslag, der er forelagt for Parlamentet. Det er ændringsforslag 1-4, 7-10, 12, 14, 15, 17, 18, 21-29, 31-35, 37, 39, 45, 49, 51, 52, 56 og 57.
Der er yderligere syv ændringsforslag, som vi delvis eller principielt kan støtte under forbehold af visse ændringer af ordlyden, nemlig 5, 46-48, 53, 60 og 62. To af disse har jeg allerede nævnt.
Men der er 20 ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan støtte: 6, 11, 13, 16, 19, 20, 30, 36, 38, 40-44, 50, 54, 55, 58 og 59.
Hvad angår Cederschiöld-betænkningen, vil jeg gerne takke de ærede medlemmer af Europa-Parlamentet for deres konstruktive holdning til Kommissionens meddelelse om IT-kriminalitet og IT-sikkerhed. Jeg vil i særdeleshed gerne takke ordføreren, fru Cederschiöld, og ligeledes fru McCarthy og fru Zorba, der har været ordførere for de udvalg, der har bidraget. Betænkningen peger på afgørende spørgsmål, som kræver yderligere overvejelser.
Mange af henstillingerne i betænkningen ligger på linje med Kommissionens nuværende opfattelse af den politiske udvikling med hensyn til bekæmpelsen af IT-kriminalitet og en forbedring af sikkerheden.
Men der er én henstilling, som jeg må sige ikke er acceptabel for Kommissionen, nemlig henstilling 5 angående overdragelse af ansvar for datasikkerhed inden for Kommissionen, så ansvaret for visse andre områder koncentreres under enkelte enheder. Det er et spørgsmål vedrørende Kommissionens indre organisation, som helt bør overlades til kommissionsformandens afgørelse.
Hvad angår de andre henstillinger, vil Kommissionen, hvis de ikke allerede indgår i planerne for den politiske udvikling, overveje dem grundigt, og vi vil se, om de kan medtages i kommende eller nye initiativer.
Som De ved, blev denne meddelelse udsendt i januar i år. Den er blevet støttet af hr. Vitorino og mig selv i fællesskab. Det er den første omfattende meddelelse vedrørende Kommissionens politik i spørgsmålet om IT-kriminalitet.
I marts arrangerede Kommissionen en offentlig høring. Mere end 400 mennesker kom til Bruxelles for at være til stede ved denne begivenhed, hvilket beviser offentlighedens stærke interesse for at deltage i drøftelserne. Det næste punkt bliver, at Kommissionen inden længe vil fremlægge et forslag om en rammebeslutning angående bekæmpelsen af alvorlige angreb på informationssystemer. Dette initiativ forholder sig til ting som hacking, såkaldte denial-of-service-angreb og spredning af virus.
I juni udsendte Kommissionen en meddelelse om netværks- og informationssikkerhed, som jeg foretog en detaljeret fremlæggelse af i formiddags her i Parlamentet. Denne meddelelse drejer sig om forebyggende organisatoriske og tekniske foranstaltninger og er et supplement til rammebeslutningen, der drejer sig om undersøgelser, efter at en forbrydelse har fundet sted.
På det tekniske niveau fremmer Kommissionen som en del af informationssamfundsteknologiprogrammet forskning og udvikling for at forstå og formindske sårbarheden og stimulere udbredelsen af viden. IST-projekterne i særdeleshed fokuserer på udviklingen af teknologier, der skal opbygge tilliden.
Det første lovgivningsmæssige initiativ, som er annonceret i meddelelsen, er allerede blevet taget: et forslag til en rammebeslutning, der indbefatter foranstaltninger til bekæmpelse af børnepornografi. Jeg deler helt de stærke meninger om dette spørgsmål, der er kommet til udtryk her i Parlamentet i aften.
I meddelelsen omtales et forum, hvor de involverede parter vil få mulighed for at drøfte forskellige spørgsmål for at finde en passende balance mellem netværkssikkerhed, politimæssige beføjelser, beskyttelse af privatlivet og økonomiske prioriteringer. Det er afgørende med en åben debat for at sikre en effektiv, sammenhængende og afbalanceret politisk tilgang og sikre tillid blandt Europas borgere. Tillid hos brugerne er direkte relateret til indførelsen af elektronisk handel og informationssamfundets succes.
Betænkningen fra Europa-Parlamentet er en milepæl i denne politiske forhandling.

Van Velzen
Hr. formand, kommissæren gjorde det klart, hvorfor et opt in- og et opt out-system efter hans mening ikke kan operere parallelt under dette direktiv. Men jeg må stille ham et andet spørgsmål. Det er af afgørende betydning for min gruppe at vide, hvorfor dette er muligt i direktivet om elektronisk handel. Måske kan kommissæren give os et svar på dette.

Liikanen
Grunden var, at direktivet om elektronisk handel udelukkede alle spørgsmål, der drejede sig om databeskyttelse. Det var grunden til, at de blev behandlet i en anden kontekst i databeskyttelsesdirektivet end i dette direktiv.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Gennemførelse af konkurrencereglerne
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0229/2001) af Evans for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Rådets forordning om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 og om ændring af forordning (EØF) nr. 1017/68, (EØF) nr. 2988/74, (EØF) nr. 4056/86 og (EØF) nr. 3975/87 (KOM(2000) 582 - C5-0527/2000 - 2000/0243(CNS)).

Evans, Jonathan
Hr. formand, af alle de spørgsmål, der bliver drøftet i denne uge, er der ikke noget, som kan få større indvirkning på Europas velstand end reformen af konkurrencepolitikken. Fair og åben konkurrence er det grundfjeld, som det indre marked er bygget på, og som væksten af Europas økonomi er afhængig af. Det er derfor, vi må fastholde vores faste beslutning om at udrydde monopoler og fjerne dem, der giver sig af med lyssky, konkurrencehæmmende prisfastsættelse eller aftaler om opdeling af markedet. Sådanne handlinger underminerer ikke bare deres konkurrenters interesser, de udplyndrer også forbrugerne og underminerer den dynamiske, konkurrenceorienterede økonomi, som vores fremtidige økonomiske interesser er afhængige af.
Men vi må også erkende, at hr. Montis våben til bekæmpelse af dette misbrug er sørgeligt forældede. Kommissionens hvidbog om konkurrencepolitik fremhævede vanskelighederne. Den 40 år gamle procedure under forordning 17 var blevet til en gang bureaukratisk papirnusseri. Kommissionen vil have radikale forandringer og overlade anvendelsen af EU's konkurrencelovgivning til de nationale myndigheder for igen at kunne koncentrere sine bestræbelser om at udrydde karteller og misbrug af en stærk markedsstilling.
Parlamentet har erklæret sig enigt i disse mål. Men vi har stærkt fremhævet vores bekymring for væsentlige spørgsmål som nødvendigheden af juridisk sikkerhed. Vi har også påpeget den mulige fare for, at reformen skal føre til en uensartet anvendelse eller endog renationalisering af konkurrencepolitikken og således ødelægge det indre marked.
Der kom ægte bekymring til udtryk fra mange medlemmer af Parlamentet såvel som fra væsentlige dele af forretningslivet i hele Europa. Jeg erkender og deler disse bekymringer, og nogle kolleger og repræsentanter for det europæiske erhvervsliv deler dem stadig i dag. Ikke desto mindre mener jeg, at hr. Monti virkelig har taget hensyn til vores bekymring, og at Kommissionens forslag afspejler dette.
Frem for alt vil jeg gerne henlede opmærksomheden på artikel 3 i forordningen, som utvetydigt fastslår, at i sager, der vedrører handel mellem medlemsstaterne, er det den europæiske konkurrencelovgivning, der har forret. Det er et afgørende krav fra det indre marked og er blevet stærkt støttet fra alle sider under vores forhandlinger i udvalget.
For os er bevarelsen af artikel 3 en væsentlig del af denne reform. Vi erkender, at der godt kan være medlemsstater, som vil forsøge at udvande virkningen af den. Vi mener, at artikel 3 er et så centralt element i reformen, at vi gerne vil rådspørges igen, hvis Rådet tvinger Kommissionen til at foretage væsentlige ændringer i denne artikel.
Vi har stillet en række ændringsforslag for at forbedre virkningen af denne radikale reform. Vi har f.eks. ikke fået meget støtte uden for det tyske monopoltilsyn til den nye registreringsordning under artikel 4, som vi anser for at være spild af tid og uden værdi. Vi ønsker den afskaffet.
Vi har stillet en række ændringsforslag for at forbedre den juridiske sikkerhed for erhvervsvirksomheder, herunder en udvidelse af artikel 10 - ændringer, som har fået bred støtte fra erhvervslivet. Vi har opfordret til at indføre passende sikkerhedsordninger over for Kommissionens bemyndigelse i forbindelse med anvendelsen af foranstaltninger af strukturel karakter. Vi har foreslået, at de bøder, der er indført i henhold til EU-lovgivning af de nationale myndigheder, bør være dem, der hviler på bestemmelserne i EU's lovgivning. Vi har også foreslået ændringer af overgangsordningerne, og at der foretages en nyvurdering, når tiden er inde.
Vi har også kæmpet med spørgsmålet om passende behandling af meddelelser fra interne juridiske rådgivere. Jeg står i stor gæld til min kollega, hr. Rovsing, for den opmærksomhed, han har givet dette spørgsmål. Der er forskellige regler i kraft i forskellige dele af EU. Vi har forsøgt at sikre, at der tages hensyn til interne juristers professionelle status, samtidig med at man ikke hindrer Kommissionen i at foretage en grundig undersøgelse af mulige overtrædelser.
Ved afstemningen i udvalget antydede jeg, at problemet muligvis kunne løses ved en erklæring fra Kommissionen, der klargjorde behandlingen af sådant bevismateriale ved anvendelsen af sanktioner fra Kommissionens side. Hr. Rovsing og jeg forstår nu, at hr. Monti måske agter at fremsætte en sådan erklæring, og hvis det er tilfældet, vil vores gruppe ikke længere finde det rimeligt at opretholde ændringsforslag 10.
Denne forhandling har også understreget andre vigtige, men bredere spørgsmål vedrørende en reform af konkurrencepolitikken. Vi glæder os over den dynamik, som hr. Monti har tilført sit oplæg. Supermario, som han kaldes i medierne, har ført an og ikke blot når det gælder at presse på for radikale reformer i Europa. Han har været centrum i initiativerne til en verdensomfattende koordination af konkurrencepolitikken og håndhævelsen af den.
Vi er sikre på, at en sådan radikal reform vil være nødvendig i en økonomi, der bliver mere og mere global. Men vi tror også på indbyrdes kontrol, og vi ønsker, at Domstolen fuldt ud skal kunne efterprøve Kommissionens initiativer.
Vores udvalg takker hr. Monti for hans indsats for en reel og meningsfuld dialog. Men vi gentager, at det er vores mål, at Parlamentet skal bevæge sig i retning af fuld medbestemmelse i disse anliggender.
Den interesse, mine kolleger her i Parlamentet har i spørgsmål om konkurrencepolitik, er ikke bare en akademisk diskussion for erhvervsjurister. I en verden, der bliver mere og mere global, må vi erkende, at effektiv konkurrence er en helt nødvendig motor for væksten i de europæiske økonomier, og at velfærden for de mennesker, der har sendt os her for at repræsentere dem, er afhængig af fair og åben konkurrence for at fremskynde denne vækst.

Wieland
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har det på nogenlunde samme måde som hr. von Boetticher i den forudgående forhandling. På vegne af Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked vil jeg ikke gå i detaljer. Vi betragter ordførerens, hr. Evans, betænkning som afsluttet og vellykket og vil gerne ønske ham tillykke. Forslagene, der er stillet af Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked og overtaget af det korresponderende udvalg, har til formål at styrke ordførerens betænkning. Jeg vil gerne nævne et eksempel. Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked forlanger, at det ifølge den nye tekst er fastlagt, at beslutningerne fremover skal offentliggøres og ikke kan offentliggøres, som den gamle tekst henstiller til, men naturligvis under hensyntagen til, at forretningshemmeligheder bevares.
Men jeg må henlede opmærksomheden på et punkt, som ordføreren netop også har været inde på, og jeg vil også gerne gøre kommissæren og det kvalificerede mindretal af kompetente kolleger, der stadig er her, opmærksom på dette punkt. Det drejer sig om ændringsforslag 10 fra det korresponderende udvalg.
I flere medlemsstater er der et særligt tillidsforhold mellem klienten og den juridiske rådgiver. Det hører til den juridiske virkelighed i de fleste medlemsstater. Men når en person skal blottes fuldstændigt, har han brug for en særlig person, han kan have tillid til, hvad enten det nu er hos lægen eller advokaten, eller det kunne være hos præsten i en tilsvarende religiøs situation.
Ændringsforslag 10 sikrer dette klassiske forhold mellem juridisk rådgiver og den, der anmoder om retshjælp, og det gælder også de såkaldte in-house lawyers. Kommissæren kan måske love, at relevant viden fra en juridisk rådgivers papirer ikke kan virke strafskærpende. Men efter min mening nytter det nødvendigvis ikke noget, at man begrænser omfanget af straffen og siger: Den juridiske rådgiver har oven i købet rådet dig til at lade være med dette. Fordi du alligevel har gjort det, vil dette give sig udslag i strafskærpende omstændigheder. Dette er hensigtsmæssigt, men jeg vil gerne påpege, at en sådan erklæring ikke ville være tilstrækkelig, fordi et forhold naturligvis først rigtigt kan sikres principielt med den viden, som den juridiske rådgiver har. Dette svarer ikke til uafhængigheden for dette erhverv og princippet om fortrolighed mellem klient og advokat. Efter min mening må man nu beslutte sig for et ja eller nej. Et svar som "en smule gravid" kan i den henseende ikke komme på tale.

Karas
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil først takke ordføreren for, at han har fremsat og nu også forelagt en rigtig god betænkning, der kommer ind på Kommissionens forslag, samt udvalgets supplerende foranstaltninger. Mange tak for det!
Vi ved alle, at konkurrencereglerne går tilbage til 1957 og forordning nr. 17 til 1962, og at alle rammebetingelser egentlig har ændret sig siden. På den ene side er vi blevet konfronteret med globalisering, på den anden side bliver Den Europæiske Union med seks medlemsstater i fremtiden til et EU med 25 medlemsstater, og personligt synes jeg, det er godt, at den centraliserede ordning, hvor anvendelse af artikel 81 og 82 udelukkende blev forbeholdt Kommissionen, bliver til en decentraliseret ordning. Men denne decentraliserede ordning må ikke føre til en renationalisering af konkurrencepolitikken.
Den kan faktisk også forebygges, idet den europæiske lovgivning rangerer højere end den nationale lovgivning, og jeg forventer, at der med det nuværende forslag bliver skabt en fair konkurrence og ens konkurrencebetingelser, retssikkerhed for alle virksomheder, en fælles anvendelse af konkurrencepolitikken, en procedureforenkling efter princippet one-stop-shop-systemet, koordinering af de nationale, for mig uafhængige konkurrencemyndigheder og et tæt samspil mellem de nationale myndigheder, domstolene og Kommissionen samt en klar kompetencefordeling mellem de nationale myndigheder og domstolene ved at anvende den europæiske konkurrence- og kartelret, og jeg forventer, at Kommissionen fortsat er traktatens vogter og dermed får mere tid til de egentlige problemer, nemlig fusions- og kartelkontrol.
Jeg vil gerne ønske Dem tillykke med, at De har været så modig at sætte noget nyt i gang! Jeg kunne ønske, at det også ville ske langt hyppigere på andre områder.

Berenguer Fuster
Hr. formand, jeg tror, at jeg har fået ekstra taletid, fordi et andet medlem af min gruppe har frafaldet ordet. Jeg vil nu ikke bruge den hele.
Hr. formand, ordføreren, hr. Evans - som jeg lykønsker med betænkningen - havde helt ret, da han sagde, at dette spørgsmål er meget vigtigt, selv om det også er rigtigt, at spørgsmålene om revision af gennemførelsesbestemmelserne for konkurrence ikke vækker borgernes interesse, uanset hvor vigtige de er for den økonomiske verden.
Men jeg skal indrømme, at for mig er det en meget stor personlig tilfredsstillelse at deltage i revisionen af gennemførelsesbestemmelserne for konkurrence. For jeg indrømmer gerne, at det er fantastisk tilfredsstillende, om end i beskedent omfang, at være med til at afskaffe forordning nr. 17 af 1962, som jeg i mange år har kæmpet imod, og som jeg utallige gange har skrevet meget kritisk om.
Men når denne bestemmelse, som jeg altid har regnet for ulyksalig, skal begraves - og godt begravet er den forhåbentlig - bør man måske med den respekt, som man bør have for de døde, fremsige en bøn for den afdøde, som er lidt mere retfærdig og anerkender dens gode sider igennem tiden.
Forordning nr. 17 var fornuftig nok, da den blev vedtaget i 1962, hvor gennemførelsen af Fællesskabets konkurrenceret blev indledt, hvilket kunne retfærdiggøre en centralisering af magten hos Kommissionen i et Fællesskab på seks lande med færre end 200 millioner indbyggere. Men problemet med forordning nr. 17 var ikke dens udarbejdelse eller bestemmelserne i den, da den blev udarbejdet. Problemet har været at få den ajourført igennem næsten 40 år, når forholdene ændrede sig radikalt. Enhver, der havde forbindelse med Kommissionens bestemmelser for konkurrence, vidste, at de ikke blev gennemført tilfredsstillende.
Endelig - og heldigvis - har Kommissionen valgt at bøje sig for realiteterne og gå ind for, at denne forordning ophæves og erstattes med en mere tidssvarende bestemmelse i overensstemmelse med det, der i sin tid blev erklæret i hvidbogen om modernisering af Fællesskabets konkurrenceregler.
I sin betænkning om hvidbogen havde Parlamentet allerede lejlighed til at udtale sig positivt, dog med visse nuancer i nogle tilfælde. Disse nuancer var muligvis forbundet med hentydninger fra medlemmer fra et land, som havde haft afgørende indflydelse på udarbejdelsen af det nationale system og havde haft stor indflydelse på gennemførelsesforordningen. Disse hentydninger var helt klart ikke mine. Jeg mener, at de nye retningslinjer for Fællesskabets konkurrenceret ikke blot er en glimrende indsats for at modernisere fællesskabsretten, men også er en indsats i den rigtige retning.
I dag har vi fået forelagt et forslag til lovbestemmelse, som i stor udstrækning svarer til det, der fremgik af hvidbogen. Og det omfatter også i en vis udstrækning nogle af de bemærkninger, som Parlamentet fremsatte i sin tid.
Det er rigtigt, at forslaget til forordning på nogle områder har overrasket os på punkter, som ikke fremgik af hvidbogen. Jeg tænker især på artikel 7 om muligheden for at iværksætte strukturelle foranstaltninger som følge af en beslutning i en sag om forbudt adfærd. Det drejer sig om intet mindre end at iværksætte foranstaltninger som opdeling af virksomheder, navnlig virksomheder, der har misbrugt deres dominerende stilling. Disse foranstaltninger er som bekendt almindelige i amerikansk lovgivning. Microsoft-sagen, den berømte sag med de syv søstre, opdelingen af Rockefellers olieselskab, er muligheder, som er meget nye i europæisk ret.
Jeg støtter den foranstaltning fuldt ud, og de nuanceringer, som Parlamentet har indført ved hjælp af ændringsforslag, er blot udtryk for et ønske om, at denne ret udøves med omtanke, hvilket Kommissionen utvivlsomt vil gøre.
Det er muligvis rigtigt, at Kommissionens forslag på andre områder ikke fuldt ud svarer til det, som Europa-Parlamentet vedtog i sin tid. F.eks. gik Parlamentet ind for en rigtig gennemførelsesbestemmelse, som kunne regulere de logiske principper for enhver procedureregel, selv om det blot var en indarbejdelse af den praksis, som Generaldirektoratet for Konkurrence selv havde fulgt i næsten 40 år. På det område har Kommissionens forslag været mere forsigtigt end på andre, men hvis ændringsforslagene i Evans-betænkningen bliver vedtaget, eller rettere de ændringsforslag, som denne parlamentariske gruppe stadig fastholder, vil der blive rettet op på den fejl.
Der er andre punkter, hvor man måske ikke kan være helt tilfreds. Det er rigtigt, at der ikke er en enkelt standard for procesgarantier og ret til forsvar. Men vi, der kommer fra et land, hvor de administrative sanktionsprocedurer gælder i henhold til forfatningen, efter de samme principper som inden for strafferet, og hvor fysiske personer indrømmes de samme rettigheder som juridiske personer, så gerne, at den standard, at det garantiniveau, havde været hævet i henhold til Retsudvalgets ændringsforslag, som ikke er blevet inddraget i teksten. Men når alt kommer til alt, siger man i mit land, at det bedste er det godes fjende, og der er ingen tvivl om, at dette er en god forordning, som vi støtter.

Formanden
Det var fru Randzio-Plaths taletid, De fik tildelt. I alt seks minutter, som De har udnyttet.

Riis-Jørgensen
Hr. formand, først vil jeg rette en stor tak til ordføreren, Evans, for et godt og konstruktivt samarbejde, som er endt med en god betænkning. Det har været en stor fornøjelse at samarbejde med dig. En fortsat god konkurrencepolitik er hovedsigtet med den revision, som lovgivningen på konkurrenceområdet er ved at gennemgå. I Danmark har vi netop i denne sommer set, hvor vigtig en effektiv konkurrencepolitik er. Jeg vil i den forbindelse gerne rose og takke Dem, hr. kommissær Monti, for Deres aktive indsats i SAS/Maersk-sagen, den store luftfartssag, vi har muntret os med i sommerferien, og hvor et ulovligt kartel blev afsløret, og en stor bøde uddelt. Uden Deres og Kommissionens indsats var sagen aldrig kommet så langt, og forbrugerne var aldrig blevet hjulpet. Derfor er jeg tilfreds med artikel 3 i Kommissionens forslag, som klart fastslår, at det er Fællesskabets og ikke medlemsstaternes konkurrenceret, der finder anvendelse i grænseoverskridende konkurrencesager.
Det er altafgørende for Den Liberale Gruppe, at der ikke sker en renationalisering af EU's konkurrencepolitik. Det er jo ingen hemmelighed, at vi er mange, der er bekymret for, at Kommissionens forslag kan føre til en renationalisering og dermed en underminering af det indre marked, hvilket vil ramme de små og mellemstore virksomheder hårdest og være til ugunst for forbrugerne. Derfor må De love os, kommissær Monti, at De holder meget nøje øje med de nationale konkurrencemyndigheder, og jeg kan forsikre Dem, at jeg vil holde øje med Dem, hr. kommissær og med, at De lever op til vores forventninger, hvad De jo hidtil har gjort. Jeg vil derfor også gerne slå et slag for, at Kommissionens konkurrencemyndighed tildeles flere ressourcer, så vi ikke risikerer, at konkurrencepolitikken udvandes og overtages af medlemslandene.
Hvis Rådet, som der er rygter om, afviser artikel 3, vil jeg stærkt opfordre Dem, hr. Monti, til at trække Deres samlede forslag tilbage og starte på en frisk. Uden artikel 3 er forslaget uspiseligt for Den Liberale Gruppe. Rådets tøven omkring artikel 3 viser med al tydelighed, hvor afgørende det er, at Parlamentet får medbestemmelsesret i konkurrencepolitikken. Det har Parlamentet krævet i de sidste mange år, og med den kommende regeringskonference må tiden være inde til at handle.

Herzog
Hr. formand, som mine kolleger før mig bifalder jeg princippet i reformen af den konkurrencepolitik, Kommissionen har foreslået. Jeg siger ja til decentralisering. Den nuværende centraliserede ordning og stilstanden i sagerne fører til vilkårlighed. Det garanterer ikke retssikkerhed. Efter min mening vil reformen nødvendigvis vanskeliggøre en pokkers interessant udfordring, som er tydeliggørelse og udarbejdelse af reglerne. På dette punkt er jeg imidlertid uenig.
Artikel 3 er naturligvis væsentlig. Den fastlægger fællesskabsrettens forrang for national ret, når en aftale kan påvirke handlen mellem medlemsstater. Dette er imidlertid ikke acceptabelt uden tydeliggørelse. Når det f.eks. drejer sig om tjenester af almen interesse eller andre opgaver, som er væsentlige for medlemsstaterne og regionerne, er jeg overbevist om, at der er behov for en ordning for undtagelser. Kommissionen bør mindst, som Det Økonomiske og Sociale Udvalg foreslår, udarbejde en fortolkende meddelelse om dette spørgsmål.
Artikel 10 er også væsentlig. Den fastsætter netop, at Kommissionen, når almene fællesskabsinteresser taler herfor, kan gøre indvendinger over for en medlemsstat. Her er det også nødvendigt at tydeliggøre. Jonathan Evans fremhæver tilfældet med tunge investeringer. Her skal tjenester af almen interesse netop også nævnes.
To sidste bemærkninger. Ordføreren har ret, når han understreger, at det er selvmodsigende at erstatte forudgående anmeldelse med et register. Jeg mener, at registeret skal bortfalde. Jeg er enig med ham i, at der skal være overensstemmelse i medlemsstaternes nationale ret. Hele problemet ligger der. Det forudsætter, at man respekterer de andres kultur, og at man når frem til en vis ligevægt mellem konkurrencen og samfunds- og miljøstandarderne, således også for tjenester af almen interesse. Lad os derfor mødes ved hjælp af Langens betænkning og andre betænkninger.

Della Vedova
Hr. formand, hr. kommissær, de radikale parlamentsmedlemmer fra Italien stemmer for hr. Evans' betænkning. Han har udført et glimrende stykke arbejde.
De foranstaltninger, som vi drøfter, er efter min mening et seriøst forsøg på at tage et uundgåeligt spørgsmål op, nemlig risikoen for, at Kommissionen ender med at blive oversvømmet af anmeldelser, og jeg mener, at det var modigt og korrekt at lade denne reform tage sigte på en decentralisering af myndigheden og de nationale domstole.
Alternativet havde været at oprette et kæmpemæssigt og overordentligt bureaukratisk organ under generaldirektoratet, et organ, som naturligvis ville blive endnu større og endnu mere bureaukratisk som følge af udvidelsen.
Kun tiden vil selvfølgelig vise, om vi går i retning af en uforståelig mosaik eller en situation, hvor man garanterer retssikkerheden og efter min mening også en fælles ret inden for EU's indre marked. Jeg er dog af den opfattelse, at forsøget bør støttes, og jeg mener ligeledes, at man bør se med yderst positive øjne på afskaffelsen af anmeldelses- og godkendelsespligten og på indførelsen af undtagelsesprincippet, der forekommer mig at være et meget mere liberalt princip, ikke mindst når det gælder regulerings- og konkurrencemyndighederne, der altid er tæt på at risikere at blive et anderledes og nyt instrument, hvor staten blander sig i markedsmekanismerne.
Sådan forholder det sig naturligvis ikke i Kommissionens tilfælde, men mange myndigheder - her tænker jeg f.eks. på visse centralbanker, som stadig har reelle antitrust-beføjelser på kreditmarkedet - løber efter min mening denne risiko, og undertiden går de også længere end det.
Til sidst vil jeg dog gerne sige, at styrkelsen af Kommissionens sanktions- og undersøgelsesbeføjelser, som der også er taget højde for i forslaget, hr. kommissær, efter min opfattelse kræver nogle passende proceduremæssige garantier - dette punkt tages op i hr. Evans' begrundelse - ikke mindst i en situation som EU's, hvor Kommissionen både er undersøgelsesinstans og dommer, idet vi ikke har et system, hvor domstolen er tredje part. Der er naturligvis mulighed for at anke afgørelserne, men med hensyn til dette spørgsmål, nemlig sikkerheden for sagens parter, bør man give de bedst mulige garantier.

Titford
Hr. formand, i går var jeg til stede her i salen og talte om spørgsmålet om et europæisk luftfartssikkerhedsagentur og bemærkede, at den måde, hvorpå man ville nå dette mål, var ved en gradvis integration af de nationale systemer. Som De kan forvente af mig som leder af et parti, der sætter national suverænitet over tendenserne til integration i EU, modsætter jeg mig naturligvis stærkt denne proces med gradvis integration.
I dag opdager jeg under en anden overskrift om reform af konkurrencepolitikken, at jeg står over for nøjagtig det samme - endnu et forsøg fra Kommissionen på at opnå gradvis integration af nationale systemer. Men hvad der gør dette forsøg særlig uhyggeligt, er, at det bliver solgt med den lokkende og helt misvisende påstand, at reformen - og jeg citerer fra pressemeddelelsen fra denne session - drejer sig om "to free hard-pressed Commission staff in the Competition Policy Department from routine matters to enable them to concentrate on major cases of non-competitive behaviour" (at frigøre Kommissionens hårdt pressede personale i afdelingen for konkurrencepolitik fra rutinesager for at sætte dem i stand til at koncentrere sig om større sager om konkurrencehæmmende adfærd).
Selv om det at give Kommissionens embedsmænd en lettere tilværelse kunne være en af virkningerne af dette forslag, så gøres dette ved at give de nationale konkurrencemyndigheder begrænsede beføjelser til at implementere de konkurrenceregler, der hidtil har været Kommissionens monopol.
Men disse myndigheder er ikke uafhængige, som det påstås, og de har heller ikke frihed til at handle. De får tilladelse til at handle på Kommissionens vegne i overensstemmelse med Fællesskabets regler under opsyn af Kommissionen og er ansvarlige over for den. Kommissionen ønsker, at konkurrencemyndighederne skal udgøre et netværk med den selv i midten. Med andre ord ønsker Kommissionen embedsmænd i de forskellige medlemsstater, som får deres løn betalt af medlemsstaterne, anbragt i regeringsbygninger, som medlemsstaterne betaler, og som benytter faciliteter stillet til rådighed og betalt af medlemsstaternes regeringer, men som skal arbejde ikke for medlemsstaterne, som finansierer dem, men for Kommissionen, med at gennemføre fællesskabslovgivning.
Det er forbløffende - og det afspejler den meget overfladiske opfattelse og forståelse hos så mange kommentatorer - at dette ses og præsenteres som subsidiaritet og decentralisering. Det er alt andet end decentralisering. Det er det modsatte, at optage embedsmænd fra mange medlemslande i en centraliseret struktur. Det er det, netværket er: Alle arbejder for en central myndighed - Kommissionen.
Hvad angår subsidiaritet, så drejer det sig ikke om, at medlemsstaterne skal kunne træffe egne beslutninger og ordne deres egne anliggender lokalt. Det er Kommissionen, der administrerer medlemsstaternes anliggender og benytter disse medlemsstaters ressourcer og faciliteter, som om det var dens egne.
Det samme gælder tilsyneladende de domstole, der skal dømme i medlemsstaterne. Selv om de nominelt er medlemsstaternes domstole, og selv om deres omkostninger betales af medlemsstaterne, er de - som ordføreren så klart har mindet os om - domstole for den fælles lovgivning, som er grundlaget for hele Fællesskabets juridiske system. Med andre ord er det ikke bare medlemsstaternes embedsmænd, der bliver slugt af Fællesskabet, det gør domstolene også.
Alt dette sker under påberåbelse af effektivitet. Man bør erindre, at den mest effektive form for regering er det centraliserede diktatur. Den mindst effektive er demokratiet. På væsentlige måder er effektivitet derfor demokratiets fjende.
Jeg frygter, at vi af hensyn til en formodet effektivitet er ved at opgive noget langt mere værdifuldt - selve det demokrati, der ligger dybest i alle vores nationer - til det centraliserede teknokrati, som Kommissionen udgør. Det er ikke så meget integration som assimilation. Det vil ende med gråd og tænders gnidsel.

Kauppi
Hr. formand, der er almindelig enighed om, at vi helt klart har brug for en reform af nogle konkurrenceregler og i særdeleshed med hensyn til den praktiske anvendelse af dem. Forordning nr. 1017 er blevet anvendt med ganske ubetydelige modifikationer siden 1960'erne. Derfor er det forståeligt, at den fortsatte anvendelse af denne forordning i sin nuværende form ikke længere er forenelig med en effektiv overvågning af konkurrencen. Vi må tjene vores forbrugere og virksomheder bedre med ajourførte anvendelsesregler.
Efter min opfattelse har Fællesskabets konkurrencelovgivning inden for en periode på 30 år efter dens gennemførelse nået et niveau, hvor decentralisering ikke bare er mulig, men næsten nødvendig. Vi er alle opmærksomme på den arbejdsbyrde, Generaldirektoratet for Konkurrence har, og vi forstår, at vi må gøre noget for at reducere den eller drastisk forøge ressourcerne i Bruxelles. Samtidig hører vi vores vælgere minde os om, at vi bør respektere principperne om subsidiaritet og proportionalitet, og at vi bør undgå at centralisere al beslutningstagning hos bureaukraterne i Bruxelles. I dette spørgsmål er jeg helt uenig med hr. Titford.
Med den forestående reform kan vi nå mange af vores mål. At gøre en ende på ordningen med forudgående underretning bør gavne erhvervslivet og stille flere ressourcer til rådighed for Kommissionen, så den kan koncentrere sig om de mere alvorlige overtrædelser. Forudgående underretning bør ikke erstattes med et belastende registreringssystem. Men overgangen til den nye ordning bliver ikke nem. Det er af den største betydning at sikre, at konkurrencespørgsmålene inden for EU bliver behandlet ensartet i alle medlemsstater. Der er mange situationer, hvor juridisk sikkerhed kan være i fare. Personligt er jeg og mange af mine kolleger fra mindre medlemsstater bekymrede over definitionen af dominerende markedsposition. Selskaber fra medlemsstaterne - særlig fra de mindre medlemsstater - bør have samme mulighed for at vokse på det fælles marked og opnå en strategisk position, så de kan konkurrere med deres rivaler på verdensplan. Kommissionens beslutning om at sige nej til sammenslutningen af Volvo og Scania var et eksempel på en situation, hvor den relevante definition af markedet måske var for snæver. Kommissionen bør ikke erklære, at markedet er nationalt eller regionalt, hvis der er klare beviser på, at det ikke er tilfældet.

Rovsing
Hr. formand, jeg kan fortælle, at den danske befolkning i lang tid ikke har hørt så meget om EU som i de sidste par uger, og det kan vi takke kommissær Monti for. Hans arbejde mod karteller har været forsidestof i et par uger, det er blevet grundigt behandlet i fjernsynet og i radioen, og det har ført til en debat i befolkningen og Folketinget. Det siger jeg tak for, og jeg har noteret mig, at overalt har der været tilslutning til det, som kommissæren har foretaget sig, så vi kan sige, at konkurrenceretten har fået en placering, som nu er velkendt i den danske befolkning - tak for det.
I forbindelse med ændringsforslag 10 har der været drøftelser mellem kommissæren og hans medarbejdere, og ikke mindst undertegnede og mine medarbejdere. Vi har noteret os, at det er nødvendigt for Kommissionen at få adgang til alle papirer, for at Kommissionen effektivt kan udnytte sine beføjelser og komme efter de karteller, der ikke efterlever lovene. Det er jeg enig i er nødvendigt, men direktioner og bestyrelser i virksomhederne har brug for, at deres eksperter kan give dem en reel og uafhængig rådgivning, uden at de derfor skal frygte, at går noget senere galt, fordi enten direktionen eller bestyrelsen foretager sig noget imod deres råd, så skal det ikke medføre forøgede straffe. Jeg har forstået på kommissær Monti og hans medarbejdere, at det er et synspunkt, som han deler, og derfor vil PPE-Gruppen, som hr. Evans har sagt, stemme imod ændringsforslag 10, såfremt kommissæren fremsætter en sådan udtalelse. Jeg takker kommissæren for et godt samarbejde og for det store arbejde, han generelt gør, og som har enorm betydning, ikke mindst for de små lande.

Monti
Hr. formand, det glæder mig, at Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål i den betænkning, som hr. Evans har udarbejdet, understreger vigtigheden af en reform som en måde at sikre konkurrencereglernes effektive gennemførelse på i et udvidet EU. Jeg vil gerne rette en personlig tak til hr. Evans for hans positive kritik af Kommissionen, for hans engagement i dette emne og for hans betænknings høje kvalitet. Mere generelt vil jeg gerne takke Europa-Parlamentet og alle dem, der har talt her i aften, for den støtte og det store incitament, som Parlamentet har givet Kommissionen under og efter forhandlingerne om hvidbogen. Jeg må sige, at vores forslag til forordning virkelig har nydt godt af udvalgenes og Parlamentets betragtninger, kritik og opfordringer.
Hovedformålet med reformen er at skabe et mere effektivt gennemførelsessystem til gavn for forbrugerne, virksomhederne og den europæiske økonomi i det hele taget.
Ved at afskaffe det nuværende anmeldelses- og godkendelsessystem samt Kommissionens eneret til at anvende artikel 81, stk. 3, kan Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder koncentrere deres indsats om at bekæmpe de mere alvorlige overtrædelser.
Oprettelsen af et netværk af konkurrencemyndigheder vil give os mulighed for at samordne vores indsats og bruge de respektive ressourcer bedst muligt. Den nødvendige forudsætning for dette samarbejdes succes er, at alle konkurrencemyndighederne i højere grad anvender fællesskabsreglerne, for ellers bliver det planlægte netværk ikke andet end tom snak. Dette er vigtigt, hvis vi ønsker at skabe nogle ensartede konkurrencebetingelser for fællesmarkedets virksomheder, og hvis vi ønsker at undgå en ny nationalisering af EU's konkurrencepolitik.
Jeg er således meget glad for, hr. Evans, at man i betænkningen fuldt og fast støtter Kommissionens forslag i artikel 3, som tager sigte på, at det udelukkende er Fællesskabets konkurrencelovgivning, der skal anvendes i de tilfælde, hvor handlen mellem medlemsstaterne risikerer at lide skade.
Der er tale om et forslag, som har nogle meget omfattende konsekvenser, og som møder modstand fra forskellige medlemsstater i Rådets arbejdsgruppe. Jeg er dog overbevist om forslagets solide og logiske grundlag, og jeg kan forsikre Dem for, at Kommissionen vil stå helt fast på målsætningen om at skabe ensartede betingelser for de aftaler, der risikerer at skade handlen mellem medlemsstaterne.
Hr. formand, jeg vil nu komme ind på nogle af de vigtigste specifikke spørgsmål, der er blevet rejst, og jeg vil starte med tavshedspligten. En effektiv gennemførelse af konkurrencereglerne er nært forbundet med Kommissionens evne til at skaffe beviser for overtrædelserne. Vores beføjelser er nært forbundet med beviser i form af dokumentation. Vi benytter os meget af inspektioner på stedet for at finde de dokumenter, som beviser kartellernes eksistens. Enhver ændring, der gør vores inspektioner mindre effektive, ville således få nogle alvorlige konsekvenser for muligheden for at gennemføre konkurrencereglerne og for selve reglernes effektivitet. Derfor er jeg dybt bekymret over det ændringsforslag, der har til formål at udvide tavshedspligten til også at omfatte virksomhedernes interne jurister.
Der er dog et punkt, hvor jeg gerne vil undgå misforståelser, for Kommissionen er helt bevidst om den gavnlige rolle, som de interne jurister kan spille ved at rådgive virksomhederne om konkurrencereglernes overholdelse. Denne rolle bliver endnu vigtigere i forbindelse med den nye ordning, hvor virksomhederne skal foretage en mere systematisk vurdering af deres egne aftaler for ikke mindst at konstatere, hvorvidt de er i overensstemmelse med de undtagelsesbestemmelser, der er taget højde for i artikel 81, stk. 3.
Spørgsmålet om tavshedspligten for de interne jurister opstår dog navnlig i forbindelse med de inspektioner, der har til formål at fastslå eksistensen af alvorlige restriktioner, som ikke opfylder betingelserne i artikel 81, stk. 3. I denne sammenhæng ændrer den reform, som Kommissionen foreslår, ikke den nuværende situation på nogen måde. Derfor skal vi fortsat tage højde for, at til forskel fra de eksterne jurister er de interne jurister ansat af virksomheden og underlagt dens ledelse. De er i et ansættelsesforhold, og måske befinder de sig også i en interessekonflikt mellem deres loyalitet over for arbejdsgiveren og overholdelsen af de etiske bestemmelser. Desuden er den interne kommunikation mellem den jurist, der er ansat i virksomheden, og dennes arbejdsgiver så omfattende og så uadskillelig fra rådgivning af rent forretningsmæssig karakter - som er noget andet end den juridiske rådgivning - at virksomhedernes interne juristers ret til tavshedspligt risikerer at give stor mulighed for at skjule bevismateriale. Hvis kommunikationen mellem en virksomheds interne jurister og de andre ansatte blev omfattet af tavshedspligten, ville det gå alvorligt ud over Kommissionens beføjelser til at gennemføre bestemmelserne.
Med hensyn til denne specifikke problematik noterede jeg mig de udtalelser, som hr. Evans og hr. Rovsing kom med for lidt siden, og som tog sigte på en kompromisløsning. For mit vedkommende kan jeg forsikre Dem for, at såfremt ændringsforslag 10 bliver forkastet, vil Kommissionen give afkald på at betragte beviserne i sådanne dokumenter som en skærpende omstændighed ved pålæggelsen af økonomiske sanktioner. Hvis det bliver tilfældet, kan jeg love, at jeg vil foreslå Kommissionen følgende bestemmelse: "I fremtidige tilfælde vil Kommissionen, når den fastlægger beløbet på en økonomisk sanktion, der skal pålægges en virksomhed, i overensstemmelse med retningslinjerne for beregningen af de bøder, der pålægges i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, ikke betragte det som en skærpende omstændighed, at der foreligger beviser for, at virksomhedens interne juridiske konsulenter havde advaret ledelsen om den ulovlige adfærd, som er genstand for Kommissionens beslutning."
Jeg håber, at dette løfte kan være et kompromis mellem Kommissionen og dem, der anmoder om tavshedspligtens udvidelse til også at omfatte virksomhedernes interne jurister.
I hr. Evans' betænkning slås det med rette fast, at retssikkerheden er vigtig for virksomhederne. Bestemmelserne og deres gennemførelse skal være tilstrækkeligt forudsigelige.
En mere omfattende gennemførelse af EU's konkurrenceregler fra de kompetente myndigheders side inden for rammerne af et netværk med et tæt samarbejde vil allerede være et stort skridt for at sikre denne forudsigelighed i forhold til den nuværende situation, hvor 16 konkurrencemyndigheder anvender forskellige lovgivninger.
Kommissionen indrømmer, at der under nogle omstændigheder kan være et legitimt behov for at skabe klarhed i enkle tilfælde, hvor angivelserne, retningslinjerne og den eksisterende retspraksis ikke altid giver et svar. Det er dog af afgørende betydning, at man undgår enhver form for bestemmelse, som kan indebære en genindførelse af anmeldelsessystemet.
Ændringsforslaget til artikel 10 vækker bekymring i den henseende. For at supplere artiklen og gøre den klarere står der i dette ændringsforslag, at Kommissionen kan vedtage beslutninger, som fastslår, at der ikke er tale om en overtrædelse af artikel 81 og 82, navnlig såfremt aftalerne indebærer en økonomisk risiko eller en betydelig investering af kapital. Dette ændringsforslag ville udelukkende kunne godkendes, hvis Kommissionen ikke i praksis var tvunget til at vedtage beslutninger om, at der ikke er tale om en overtrædelse, hver gang der stod betydelige investeringer på spil.
Kommissionen er af den opfattelse, at den bedste måde at sikre forudsigeligheden på i de enkelte tilfælde er at indføre et nyt instrument, nemlig vedtagelsen af udtalelser. Kommissionen har allerede forpligtet sig til at indføre et lignende system, som giver den mulighed for at afgive begrundede skriftlige udtalelser, såfremt der er mangler i de eksisterende bestemmelser og i beslutningsprocedurerne. Når Kommissionen beslutter, om den skal afgive udtalelse eller ej, er investeringsniveauet i øvrigt et af de væsentlige kriterier. Det er mit indtryk, at virksomhederne er positivt stemt over for det foreslåede system med afgivelse af udtalelser.
Hvad harmoniseringen af procedurerne og sanktionerne angår, er Kommissionens forslag baseret på den traditionelle indfaldsvinkel, som overlader det til medlemsstaterne at bestemme procedurer og sanktioner, når det gælder fællesskabsrettens gennemførelse.
Jeg er enig med hr. Evans i, at det er ønskeligt med fælles procedurer og sanktioner, men Rom blev ikke bygget på én dag, og det gjorde Fællesskabet heller ikke. Vores indfaldsvinkel går ud på, at man skal starte med at indføre de grundlæggende rammer og vente med en eventuel indførelse af fælles procedurer og sanktioner til en senere fase. Når først vi har set, hvordan dette system fungerer, er det lettere at finde frem til de områder, der giver anledning til praktiske problemer, og udarbejde nogle bestemmelser for at tackle dem på en effektiv måde.
Det sidste punkt, som jeg vil komme ind på, hr. formand, er de nationale dommere. Jeg er overbevist om, at de fuldt ud vil være i stand til at gennemføre konkurrencereglerne i deres helhed, også fordi de allerede spiller en væsentlig rolle med at gennemføre fællesskabsretten. Desuden må vi ikke glemme, at for at sikre en konsekvent gennemførelse af bestemmelserne er der i forslaget navnlig taget højde for, at Kommissionen sammen med de nationale konkurrencemyndigheder har mulighed for at fremsætte betragtninger som amicus curiae i forbindelse med domstolenes verserende sager. De foreslåede beføjelser gør det muligt for Kommissionen at varetage offentlighedens interesse i en effektiv og konsekvent gennemførelse af bestemmelserne ved at gøre domstolene opmærksomme på vigtige spørgsmål i forbindelse med bestemmelsernes fortolkning og anvendelse. Eftersom retsvæsenet er uafhængigt, er domstolene naturligvis ikke bundet af betragtninger, som amicus curiae fremsætter, og de har under alle omstændigheder mulighed for at indbringe præjudicielle spørgsmål for Domstolen.
Vi er klar over, at den foreslåede reform måske kræver, at dommerne tilegner sig nye kompetencer. Konkurrencereglernes gennemførelse kan nemlig være et komplekst område. Derfor er jeg helt enig med hr. Evans i, at spørgsmålet om dommernes uddannelse kræver omhyggelig overvejelse. Kommissionen kan give et grundlæggende bidrag i form af materielle og menneskelige ressourcer. Vi er også ved at undersøge muligheden for at samarbejde med de nationale myndigheder på dette område og for at yde finansiering med udgangspunkt i de eksisterende uddannelsesprogrammer.
Hr. formand, jeg vil gerne slutte af med at rette en varm og dybtfølt tak til Europa-Parlamentet for vores samarbejde på dette område, der er så vanskeligt, men - sådan som det fremgik af flere taler her i aftes - som også er af afgørende interesse for økonomien og for de enkelte borgere, som De repræsenterer.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl 12.00.

Mellemfristet betalingsbalancestøtte til medlemsstaterne
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0269/2001) af Andria for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Rådets forordning om indførelse af en enhedsmekanisme for mellemfristet betalingsbalancestøtte til medlemsstaterne (KOM(2001) 113 - C5-0121/2001 - 2001/0062(CNS)).

Andria
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, den betænkning, som jeg redegør for i dag, udspringer af Rådets forordning nr. 1969/88 om indførelse af en mekanisme for mellemfristet betalingsbalancestøtte til medlemsstaterne. I henhold til traktatens artikel 119 iværksætter Rådet en "gensidig bistandsydelse" i tilfælde af, at en medlemsstat har vanskeligheder eller alvorligt trues af vanskeligheder med hensyn til sin betalingsbalance, da det fælles markeds funktion ikke må bringes i fare. Rådet kan iværksætte denne mekanisme på initiativ af den medlemsstat, som er i vanskeligheder, eller på Kommissionens initiativ.
Dette instrument er først og fremmest kendetegnet ved - det er det i det mindste beregnet på - at der kan ydes hurtig bistand, og betingelsen for det lån, der ydes, er, at medlemsstaten skal træffe alle de økonomipolitiske foranstaltninger, som gør det muligt at genskabe en acceptabel betalingsbalancesituation. I betragtning af mekanismens ikrafttrædelsesdato - 25. juni 1988 - kan man ikke sige, at den er blevet anvendt særligt tit. Den er kun blevet anvendt to gange, nemlig i 1991, hvor der blev ydet et lån på 2,2 milliarder euro, hvoraf kun 1 milliard blev udbetalt, og i 1993 med et beløb på 8 milliarder euro, hvoraf kun de første trancher blev udbetalt.
Umiddelbart er det tydeligt, at meget af den EU-støtte, som medlemsstaterne tilbydes, ikke bliver anvendt fuldt ud. Det skal desuden nævnes, at nogle medlemsstater ikke bruger strukturfondene. Det ville måske være hensigtsmæssigt med et større kendskab hertil for at ansvarliggøre medlemsstaterne og opfordre dem til at udnytte de tilbudte muligheder bedre.
For at komme tilbage til betænkningen skal det understreges, at efter Økofin-Rådets konklusioner af 13. oktober 1997 og i overensstemmelse med artikel 12 i den gældende forordning forelagde Kommissionen en rapport for Rådet og Parlamentet om bibeholdelsen af dette instrument. Det skal i den forbindelse nævnes, at baggrunden for denne holdning er, at mekanismen udelukkende kan anvendes af medlemsstater, som ikke deltager i tredje fase, og dette ville således kunne ske gentagne gange i forbindelse med udvidelsen.
Vi besluttede under alle omstændigheder at sætte loftet ned fra 16 milliarder euro til 12 milliarder euro, sådan som der står i ændringsforslag 2, betragtning 8. Rådet træffer afgørelse efter også at have hørt Europa-Parlamentet - ændringforslag 3, artikel 9 - og undersøger hvert andet og ikke tredje år - ændringsforslag 4, artikel 11 - hvorvidt mekanismen skal tilpasses. Det er således også muligt at foretage efterfølgende ændringer af det planlagte loft.
Vi støtter ligeledes Budgetudvalgets ændringsforslag - nemlig ændringsforslag 1, betragtning 6 a (ny) - der tager sigte på at oprette en beskyttelsesmekanisme mod potentielle risici i forbindelse med manglende indfrielse og tilsvarende anvendelse af garantien. Vi er dog af den opfattelse, at denne mulighed er meget teoretisk. Hvad udvidelsen angår, er de nye stater, der er på vej til at blive optaget i EU, begyndt at gøre en betydelig indsats for at få orden i deres regnskab og betalingsbalance. Fællesskabsbudgettet synes at være beskyttet mod de lån, der er ydet til tredjelande i forbindelse med garantifondmekanismen. Der er tale om en tilsvarende mekanisme, men med færre finansielle forpligtelser, også når det gælder finansieringen af lande, som ikke deltager i tredje fase.
Der kan drages følgende konklusioner. For det første er de lån, der ydes, garanteret 100% af fællesskabsbudgettet. For det andet dækkes risikoen for manglende indfrielse, som aldrig kan udelukkes, af en passende beskyttelsesmekanisme. For det tredje burde det indførte instrument finde større og bedre anvendelse i forbindelse med EU's udvidelsesproces. For det fjerde - og det er det sidste punkt - overlades lånenes forvaltning til ECB, som afløser Kommissionen, der tidligere havde denne opgave.

Torres Marques
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, De Europæiske Socialdemokraters Gruppe støtter Kommissionens nuværende forslag, som sigter på at forenkle og modernisere ordningen for den mellemfristede betalingsbalancestøtte til medlemsstater, der ikke tilhører eurozonen. Det forhold, at kun tre lande, Storbritannien, Sverige og Danmark, kommer til at drage fordel af denne mekanisme, og det forhold, at dette instrument kun er blevet taget i brug to gange siden dets ikrafttræden i juni 1988, berettiger, at det globale lånebeløb reduceres fra 16 til 12 milliarder euro. Vi støtter også andre forslag, eksempelvis Kommissionens mulighed for at gennemføre swap-operationer, anerkendelsen af Det Økonomiske og Sociale Udvalgs rolle og at støttemekanismen gøres forenelig med en eventuel åbning af en ultrakortfristet kreditlinje hos Den Europæiske Centralbank.
Der er imidlertid tre problemer, som jeg gerne vil høre hr. kommissær Pedro Solbes Miras mening om. For det første: Vil forslaget om også at lade denne mekanisme omfatte udvidelseslandene ikke kunne betyde uligevægt på de kommende medlemsstaters betalingsbalancer på grund af de substantielle strukturreformer, som skal gennemføres for at gøre tiltrædelsen mulig? Derfor må der allerede nu overvejes mekanismer til at håndtere disse situationer. For det andet: Kan og skal denne mekanisme gælde for ansøgerlandene allerede i førtiltrædelsesperioden? Og endelig: Hvad er fordelen ved, at Kommissionen og ikke Den Europæiske Centralbank nu skal forvalte disse lån?
Idet jeg på forhånd takker for de svar, som kommissæren måtte give, takker jeg også hr. Andria for hans betænkning.

Solbes
Hr. formand, mange tak til hr. Andria for hans betænkning om ændring af forordningen om indførelse af en enhedsmekanisme for mellemfristet betalingsbalancestøtte til medlemsstaterne.
I Deres indlæg har De rejst en række spørgsmål, som jeg gerne vil afklare.
Det første er, om denne mekanisme kan udvides til at omfatte ansøgerlandene. De ved godt, og det fremgår klart af Deres betænkning, at man ikke kan anvende nøjagtigt den samme model på ansøgerlandene. Dette system anvendes på medlemsstaterne. Noget andet er, om vi kan anvende denne mekanisme på ansøgerlandene, når de har undertegnet tiltrædelsesaftalerne, men før de har ratificeret. Altså mens det er nødvendigt at forbedre strukturtilpasningsprocedurerne for deres økonomier.
Betyder dette så, at ansøgerlandene ikke kan få nogen bistand til at løse eventuelle problemer på det område? Slet ikke. Vi anvender fortsat systemet med makrofinansiel bistand, som kan anvendes til ansøgerlande på lige fod med andre tredjelande.
Vi mener, at det er modellens logik, og vi mener, at hvis vi ændrede systemet i et forsøg på at give ansøgerlandene en særbehandling under forhandlingerne, ville vi ikke bare skabe tvivl om, hvilke lande vi anvender det på, vi ville også skabe tvivl på de finansielle markeder, hvis liberaliseringen af kapitalbevægelser kunne skabe risici, som tvang os til at iværksætte en udligningsordning.
Derfor mener Kommissionen, at det er meget mere logisk at bibeholde systemet, som det er i øjeblikket, i sikker forvisning om, at ansøgerlande med problemer vil modtage støtte gennem systemet med makrofinansiel bistand. Vi mener, at enhver anden model ville give anledning til forvirring på det finansielle marked og ville skabe flere problemer i stedet for at bidrage til at løse dem, der er.
Det andet punkt, De har fremhævet, er spørgsmålet om, i hvilket omfang den nye model, der iværksættes, kan indvirke negativt på fællesskabsbudgettet. På det område, tror jeg ikke, at der er nogen vanskeligheder. De ved godt, at vi har en model, som ikke udgør garantier. Snart taler vi om makrofinansiel bistand til tredjelande, snart om langfristet bistand inden for Fællesskabet.
Det er rigtigt, at vi yder makrofinansiel bistand til nogle tredjelande i vanskeligheder. Det er også rigtigt, at vi yder den i samarbejde med andre internationale finansielle institutioner og anvender programmer, som de er blevet enige om. Erfaringen viser, at der normalt ikke opstår betalingsvanskeligheder. Der er imidlertid en lille risiko, som ikke må undervurderes. Derfor oprettedes garantifonden, som gør det muligt at løse problemerne i tilfælde af manglende betaling. Og det system skal bibeholdes.
Det er nødvendigt at oprette en tilsvarende garantifond for langfristet bistand til Unionens medlemsstater. Efter vores mening er den situation ikke fornuftig, hverken nu eller i fremtiden. Når vi taler om langfristet bistand eller langfristede lån til EU's medlemsstater, taler vi selvfølgelig om lande med pålidelige finansielle strukturer indpasset i fællesskabsforpligtelserne, og derfor er der ingen risiko for manglende betaling.
Vil risikoen være større for ansøgerlandene end for de nuværende medlemsstater, når de bliver medlemmer af EU? Efter min mening, nej. Opfyldelsen af forpligtelserne som følge af udvidelsen vil bl.a. medføre et samarbejde om overvågningssystemerne, som betyder, at vi ikke blot kan hjælpe dem med at ændre og forbedre deres finansielle systemer, men også kan få alle de nødvendige garantier for, at deres situation svarer til de nuværende medlemmers. Derfor mener vi ikke, at det er nødvendigt at ændre systemet på det område.
Vi mener, at ansøgerlandene allerede vil være medlemmer af EU, når systemet kommer til at gælde for dem, og derfor vil det ikke være nødvendigt med særlige garantiforanstaltninger. Hvis de skal modtage makrofinansiel bistand, mens de er ansøgerlande, vil modellen for makrofinansiel bistand blive anvendt.
Det tredje spørgsmål, som De har rejst, går ud på, hvem der skal iværksætte denne type bistand, Den Europæiske Centralbank eller Kommissionen. Det er et teknisk problem. Det er ikke løst, men jeg tror ikke, at det bliver noget større problem. Der er fordele og ulemper ved de enkelte modeller, hvad angår sammenhæng og smidighed, og jeg håber, at Rådet finder en løsning. Men Kommissionen ser det ikke som noget større problem.
Deres sidste spørgsmål går ud på, i hvilket omfang Europa-Parlamentet kan deltage i tildelingen af denne mellemfristede betalingsbalancestøtte. Den mekanisme, som er blevet iværksat nu, er baseret på en grundlæggende idé, nemlig uopsættelighed. Når vi taler om betalingsbalancevanskeligheder, taler vi om beslutninger, som skal træffes hurtigt. Og desuden med tilstrækkelig teknisk støtte, som sikrer, at de finansielle markeder vurderer den beslutning, der bliver truffet, positivt.
Hvad angår uopsættelighed, er det i den nuværende model sådan, at Rådet træffer afgørelse på forslag af Kommissionen efter forudgående rapport fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg. Vi mener, at den model gør det muligt for os at handle hurtigt og også at få den nødvendige tekniske støtte, så lån eller bistand vurderes positivt af markedet. Bør Europa-Parlamentet deltage i denne model? Efter min mening er det ikke tilfældigt, at traktaten ikke inddrager Europa-Parlamentet som en institution, der skal høres forudgående. Jeg mener, at det netop er en følge af idéen om uopsættelighed. Men det betyder under ingen omstændigheder, at Europa-Parlamentet ikke har ret til at modtage alle informationer og få besked om, hvilke beslutninger der bliver truffet og hvorfor.
Efter min mening kunne vi forbedre systemet ved at give Europa-Parlamentet besked, så snart disse beslutninger er truffet, så det kender dem i alle enkeltheder, ved, hvorfor de er truffet, og kender deres fulde ordlyd. Det er heller ikke noget større problem for os, hvis forordningen skal revideres i fremtiden, om 2-3 år, og det er klart, at hvis forordningen bliver revideret, skal Europa-Parlamentet spille den samme rolle som hidtil.
Jeg vil takke Dem alle sammen for Deres engagement i dette emne, som nogle gange er kedeligt, men jeg mener også, at det er vigtigt for os. Vi bør undersøge de mekanismer, der, som De har sagt, giver os en sikkerhedsventil, hvis der i fremtiden opstår problemer i en medlemsstat som følge af udvidelsen, problemer, der skal løses effektivt under maksimal anvendelse af de procedurer, som fremgår af traktaten.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Begrænsning af markedsføring og anvendelse af pentabromodiphenylether
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0271/2001) af Ries for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om 24. ændring af Rådets direktiv 76/769/EØF om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater (pentabromodiphenylether) (KOM(2001) 12 - C5-0018/2001 - 2001/0018(COD)).

Ries
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, først vil jeg takke alle mine kolleger, der har deltaget i udvalgsdebatten om min betænkning og særlig skyggeordførerne for de forskellige politiske grupper, fru Oomen-Ruijten, hr. Bowe, fru Schörling og hr. Sjöstedt. På bordet ligger således et forslag til 24. ændring af direktivet fra 1976 om visse farlige stoffer og præparater, der foreslår at forbyde markedsføring og anvendelse af pentabromodiphenylether.
Hvad taler vi helt nøjagtigt om? Pentabromodiphenylether er et flammehæmmende stof, som for 95%'s vedkommende anvendes ved fremstilling af fleksibelt polyuretanskum til møbler og polstring. Det anvendes f.eks. til nakkestøtter i biler eller i beskyttelsesskum og emballage til elektriske og elektroniske dele.
Hvad angår pentaBDE, og hvor skadeligt det er for miljøet og folkesundheden, er tingene meget klare. En første undersøgelse, som de svenske myndigheder foretog i 1998, viser en stærk koncentration af dette stof i modermælk. To udtalelser fra februar og juni 2000 fra Den Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø understreger, hvor skadeligt pentaBDE er ved udledning i miljøet, da det er et persistent, biologisk akkumulerbart stof. Det indebærer således en risiko for miljøet og folkesundheden. Det er alle udtalelser enige om. Det er derfor logisk, at Kommissionen i januar foreslog at forbyde markedsføring og anvendelse af pentaBDE. Det er ligeså logisk, at Parlamentets Miljøudvalg har stemt for at bekræfte dette forbud.
Det andet stof er octabromodiphenylether, der berøres direkte af direktivet på grund af den mængde rester af pentaBDE, det indeholder, når det markedsføres. OctaBDE anvendes især som flammehæmmende stof i plastikmøbler og kontorudstyr. Kommissionen har i dette tilfælde foretrukket at holde sig til de endelige konklusioner fra den risikovurdering af dette stof, som stadig ikke er afsluttet. Den har således besluttet at begrænse de tilladte mængder rester af pentaBDE i octaBDE til 5%. Jeg understreger, at Miljøudvalget ikke deler denne holdning. Det forekommer os faktisk totalt selvmodsigende at forbyde pentaBDE i første omgang og derefter tillade, at det forekommer i efter vores mening betydelige mængder i andre kemiske produkter og stoffer. Endvidere kan jeg sige, at de første konklusioner af den igangværende risikovurdering, som jeg har fået kendskab til, er negative og skulle bevise, at dette stof er skadeligt både for miljøet og folkesundheden, der undersøges af henholdsvis engelske og franske eksperter, som jeg har rådført mig udførligt med om dette emne. Under hensyntagen til disse forskellige elementer har Miljøudvalget, hr. formand, stillet et ændringsforslag, der skal udvide forbuddet mod markedsføring til octabromodiphenylether ved streng anvendelse af forsigtighedsprincippet. Det er vist ikke nødvendigt at erindre om, at forsigtigheden består i ikke at afvente det absolutte endelige bevis, i dette tilfælde således det endelige resultat af risikovurderingen, når der er tilstrækkelige saglige og håndgribelige elementer til at vise, at et stof kan have en skadelig virkning på folkesundheden og miljøet. Det er netop tilfældet med octaBDE.
Endelig for det tredje - og alle gode gange er tre - decabromodiphenylether, som er et flammehæmmende stof af samme familie og i virkeligheden udgør 80% af denne familie af bromholdige stoffer og har en lang række anvendelsesmuligheder, ikke kun i elektrisk og elektronisk udstyr, men især også i isolerings- og byggeprodukter og tekstiler. Det skal understreges, at decaBDE er det eneste af disse tre stoffer, der slet ikke er nævnt i Kommissionens tekst. Det forekommer mig imidlertid svært og i virkeligheden umuligt - det kommer jeg tilbage til om et øjeblik - at se bort fra decaBDE, selv om jeg i ændringsforslag 4 i min betænkning anmoder om en metode til vurdering af risiciene pr. familie og ikke individuelt stof for stof. Miljøudvalget har for at få sammenhæng udvidet tekstens anvendelsesområde til alle polybromodiphenylether. Den respekterer herved til fulde Parlamentets afstemning for nylig om direktivet om elektrisk og elektronisk udstyr. Mens vi afventer nærmere vedrørende den igangværende risikovurdering af decaBDE, har jeg sammen med PPE- og PSE-Gruppen stillet ændringsforslag 16, der kort sagt foreslår et forbud mod decaBDE fra den 1. januar 2006, undtagen hvis risikovurderingen på en eller anden måde skulle hvidvaske stoffet og således konkludere, at decaBDE ikke vil give problemer. Dette er en slags reversibilitetsklausul.
Mens jeg er ved ændringsforslagene, vil jeg bemærke, at jeg er imod ændringsforslag 9 til ændring af forslagets titel for at udvide det øjeblikkelige forbud til markedsføring af decaBDE. Jeg har egentlig ingen grundlæggende filosofiske indvendinger mod ændringsforslag 12, 13 og 14, men jeg foretrækker Kommissionens oprindelige tekst. Hvad angår de andre ændringsforslag fra Gruppen De Grønne og Den Europæiske Fri Alliance, synes jeg, at min betænkning allerede medtager kritikken i ændringsforslag 11 af, at procedurerne for vurdering af risiciene og kontrol med de eksisterende stoffer er yderst træge og langsommelige. Det sagde jeg et par ord om for lidt siden.
Til sidst kan jeg sige, at Rådets arbejdsgruppe vedrørende farlige stoffer og præparater mødes om en uge for at fastsætte de brede retningslinjer, der vil blive vedtaget af Rådet (det indre marked) den 27. september. Jeg håber, at de vil fremme en tilnærmelse af Parlamentets og Kommissionens holdninger. Jeg håber og tror også, at det er realistisk at få vedtaget dette forslag til 24. ændring af direktivet om visse farlige stoffer og præparater under andenbehandlingen.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne takke fru Ries for hendes gode og udmærkede betænkning. Vi behandler i dag begrænsningerne ved markedsføringen og anvendelsen af visse farlige stoffer og præparater, især flammehæmmende stoffer såsom pentabromodiphenylether.
Risikovurderingen viser, som fru Ries netop sagde, at der er knyttet risici for miljøet og sundheden til anvendelsen af pentabromodiphenylether, fordi dette bromholdige flammehæmmende stof anvendes til produktion af møbler og polstring. Af hensyn til sundheden og miljøet skal markedsføringen og anvendelsen af pentaBDE og af alle artikler, som indeholder pentaBDE, forbydes.
Der er alternative flammehæmmende stoffer. Derfor øges brand- og miljørisiciene ikke gennem dette forbud. Hr. formand, bortset fra penta er der endnu to bromholdige flammehæmmende stoffer på markedet, nemlig decaBDE og octaBDE. Octa forarbejdes hovedsageligt i kontorudstyr af plastik og i dele af husholdningsapparater. Ved behandlingen af direktivet om begrænsning af anvendelsen af visse farlige stoffer i elektrisk og elektronisk udstyr har Parlamentet udtalt sig for et gradvist forbud imod alle PBDE'er ved bestemte anvendelser fra januar 2006. De eventuelle risici ved octa- og decaBDE undersøges i øjeblikket, og resultatet af denne undersøgelse forelægges for Den Videnskabelige Komité om Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø ved årets udgang.
Med hensyn til decaBDE, hvorom der endnu ikke er draget negative konklusioner, skal forbuddet efter PPE-DE-Gruppens mening være uigenkaldeligt og afhængigt af resultaterne af risikovurderingen, der offentliggøres ved årets udgang. For octaBDE er jeg enig med fru Ries i, at anvendelsen af stoffet skal forbydes allerede nu, selv om risikovurderingen endnu ikke er afrundet. De første offentliggjorte resultater af risikovurderingen for octaBDE, som i øjeblikket gennemføres i Det Forenede Kongerige med hensyn til følgevirkningerne for miljøet og i Frankrig med hensyn til sundheden, viser, at der ved dette stof er tale om klare risici for sundheden og miljøet. Forsigtighedsprincippet fastsætter derfor, at der ikke skal ventes med et forbud imod dette stof, indtil de endelige resultater af undersøgelsen er offentliggjort.
Hr. formand, af hensyn til sundheden, beskyttelsen af de europæiske borgere og af miljøet samt opretholdelsen af det indre marked skal der på grundlag af de hidtil offentliggjorte resultater af risikovurderingen for bromholdige flammehæmmende stoffer og ud fra forsigtighedsprincippet fastsættes et forbud imod penta- og octaBDE samt decaBDE, hvis risikovurderingen, som offentliggøres ved årets udgang, viser, at der er knyttet risici til decaBDE.

Bowe
Hr. formand, først vil jeg gerne komplimentere ordføreren for betænkningen, hvor det har været vanskeligt at nå en balance mellem hensynet til, hvad der helt klart er et meget vigtigt - og meget brændende - spørgsmål om brandsikkerhed, og det vanskeligere, men mere langsigtede problem med skade på folkesundheden og miljøet i fremtiden.
De stoffer, som denne betænkning drejer sig om, har klare og gavnlige brandhæmmende egenskaber i materialer og produkter såsom møbler, der er fyldt med skum. Men de har også vigtige negative egenskaber. De er giftige. De er bioakkumulerende hos dyr og i miljøet i almindelighed, og de er endog, som det allerede er blevet sagt, fundet i menneskelig modermælk.
En aktion mod disse stoffer er efter mange medlemmers mening længe blevet udsat på grund af de langsomme fremskridt med hensyn til risikovurdering, som man har arbejdet med under forordningen om eksisterende stoffer fra 1993. Det endelige resultat og offentliggørelsen af risikovurderingen for visse af disse stoffer venter vi stadig på. Det håber jeg, Kommissionen noterer sig.
De generelle konklusioner er klare. Disse stoffer, der er en potentiel trussel mod miljøet, må der føres streng kontrol med. Men man kan ikke se bort fra meget reelle og positive virkninger med hensyn til i væsentlig grad at reducere det antal dødsfald, der sker hvert år på grund af brand. Derfor glæder jeg mig over betænkningen. Jeg giver min støtte til ændringsforslagene til denne betænkning, som tillader fortsat anvendelse af den mest stabile isomer, det vil sige decaBDE, indtil der foreligger en komplet risikovurdering for dette stof og dets reelle anvendelse, og risikoen herved er blevet vurderet med nogle konklusioner desangående. Jeg anbefaler betænkningen til Parlamentet.

Schörling
Hr. formand, jeg er virkelig glad for, at ordføreren, fru Ries, og behandlingen i Miljøudvalget har skærpet Kommissionens forslag om brandhæmmende bromholdige stoffer. Vi har jo vidst, at pentaBDE, octaBDE og også decaBDE er resistente, toksiske og endda bioakkumulative, siden man fandt brandhæmmende højbromholdige stoffer langt oppe i fødekæden. Det er inden for svensk miljøforskning, at man har konstateret, at også decaBDE er bioakkumulativ. Hele gruppen skal derfor forbydes. Forsigtighedsprincippet kræver, at vi handler nu, og at vi ikke afventer den risikovurdering, som finder sted for øjeblikket, og som man foreslår for decaBDE i ændringsforslag 16. DecaBDE står nemlig for 80% af brugen af brandhæmmende bromholdige stoffer. Hvis man skal vente med et forbud til 2006, vil det indebære, at tonsvis af højrisikokemikalier slippes ud i miljøet, hvilket klart må være i strid med forsigtighedsprincippet. Jeg foreslår derfor, at vi stemmer for Gruppen De Grønnes ændringsforslag, som vil forbyde hele gruppen af brandhæmmende bromholdige stoffer allerede nu.

Van Brempt
Hr. formand, kære kolleger, jeg tilslutter mig lykønskningerne til ordføreren. Alle har allerede nævnt, at det er en meget vanskelig sag, fordi der er forskellige interesser med stor lobbyaktivitet involveret, men også brandsikkerhed og beskyttelse af miljøet og dets fremtid på langt sigt.
Det drejer sig sandsynligvis om en meget teknisk debat. Pentabromodiphenylether. What's in a name? Det vedrører bromholdige flammehæmmende stoffer, men også et meget samfundsrelevant emne. De øvrige talere har klart angivet, hvilke problemer det giver for miljøet og sundheden. OctaBDE og decaBDE er som følge af en syv år gammel forordning om risikovurdering medtaget som de første på den første liste over prioriterede stoffer for en risikovurdering. Evalueringerne er endnu ikke afsluttet. Da disse stoffer i almindelighed anses for farlige for miljøet, forsinkes en bedre beskyttelse af mennesker og miljø unødvendigt, hvis man skal vente på konklusionerne af den træge risikovurdering. Selv om jeg foretrækker et umiddelbart forbud imod bromholdige flammehæmmende stoffer - og det ved kollegerne - støtter jeg alligevel kompromiset fuldt ud, fordi det er acceptabelt. Det drejer sig om et umiddelbart forbud imod penta- og octaBDE og forbuddet i 2006, medmindre - og det er vigtigt - der er bevis på stoffernes uskadelighed.
Det viser også, at vi befinder os på overgangen mellem den gamle politik om risikovurdering og den kemiske politik, som vi behandler i øjeblikket, som skal muliggøre hurtigere vurderinger, men især at ansvaret herfor flyttes fra Kommissionen og medlemsstaterne til producenterne.
Denne sag viser endnu en gang, at den nuværende kemiske politik med en stof for stof-vurdering vil tage mange år, og at staten derfor står i en meget svag position med hensyn til beskyttelsen af mennesker og miljø. Derfor anmoder vi om en hurtig reform, sådan som vi gør nu med hvidbogen om den kemiske politik.

Byrne
Først vil jeg gerne takke medlemmerne for deres interesse i dette forslag og i særdeleshed ordføreren, fru Ries, for hendes konstruktive arbejde.
PentaBDE er et brandhæmmende stof, der benyttes til produktion af polyuretanskum til møbler og polstring. Det frembyder en risiko for miljøet, er bioakkumulerende og er blevet fundet i modermælk. Som reaktion på resultaterne fra en risikovurdering under forordningen om vurdering af og kontrol med eksisterende stoffer stillede Kommissionen i januar i år forslag til et direktiv, der forbyder markedsføring og brug af pentaBDE.
Kommissionens direktivforslag dækker alle anvendelser af pentaBDE og genstande, der indeholder pentaBDE. Det er en anvendelse af forsigtighedsprincippet på grund af bekymringen for forekomsten i modermælk af pentaBDE fra uidentificerede kilder.
Omkostningerne og fordelene ved det foreslåede forbud er blevet omhyggeligt analyseret. Der er passende alternativer til rådighed, både i teknisk og økonomisk henseende. Jeg vil understrege, at forslaget ikke vil føre til større risiko for brand eller større risiko for miljøet. Jeg mener, det er en passende foranstaltning.
Direktivforslaget tager ikke kun hensyn til beskyttelse af miljøet og forbrugernes og arbejdstagernes sundhed, men vil også beskytte det indre marked. Det indfører harmoniserede regler i medlemsstaterne.
Kommissionen kan ikke acceptere de ændringsforslag fra Parlamentet, som vil udvide rækkevidden af det foreslåede direktiv til også at forbyde andre stoffer, f.eks. octaBDE og decaBDE (ændringsforslag 1, anden del af 2, 3, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 14 og 15). Disse andre stoffer kan gøres til genstand for senere forslag fra Kommissionen, når risikovurderingen er afsluttet og forekomsten af sikre erstatningsstoffer er blevet analyseret.
Kommissionen kan heller ikke acceptere de ændringsforslag, der vil indføre forbud mod octaBDE og decaBDE, som skal gælde fra 1. januar 2006, hvis det ikke fremgår af risikovurderingerne, at disse stoffer ikke giver anledning til bekymring (ændringsforslag 8 og 16). I overensstemmelse hermed vil stofferne blive totalt forbudt fra 2006, hvis risikovurderingen giver anledning til bekymring, eller de vil forblive helt uden regulering, hvis risikovurderingen ikke giver anledning til bekymring.
Kommissionen går ind for en mere nuanceret holdning, der vil indebære, at foranstaltningerne kan træde i kraft meget tidligere end 2006. Færdiggørelsen af risikovurderingen og analyserne af forekomsten af sikre erstatningsstoffer vil gøre det muligt at udpege de former for anvendelse, der giver anledning til bekymring, og hurtigt at træffe foranstaltninger desangående. Om nødvendigt kunne forsigtighedsprincippet anvendes ved et forbud mod sådanne anvendelser. Da vurderingerne formodes at være færdige i efteråret 2001, kunne de foranstaltninger, man vælger at fremme, træde i kraft et godt stykke tid før 2006.
Kommissionen kan heller ikke acceptere ændringsforslaget om procedurer til risikovurdering under forordning 793/93 (ændringsforslag 4). Dette ændringsforslag går videre end det nuværende forslag ved at indføre begrænsninger på markedsføring og anvendelse af pentaBDE.
Kommissionen kan i princippet acceptere at slette undtagelsen for pentaBDE i koncentrationer på mindre end 5% i teknisk rent octaBDE fra forbuddet (første del af ændringsforslag 2 og ændringsforslag 5 fra Miljøudvalget), da nye oplysninger fra producenterne tyder på, at octaBDE kan fremstilles uden pentaBDE.
For at opsummere vores holdning kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 5. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 1-4 og 6-16. Men Kommissionen kan principielt støtte første del af ændringsforslag 2.
Vi ønsker at fortsætte dialogen med Parlamentet, og jeg er overbevist om, at vi kan nå en konstruktiv løsning.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Blod og blodkomponenter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0272/2001) af Nisticò for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fastsættelse af standarder for kvaliteten og sikkerheden ved tapning, testning, behandling, opbevaring og distribution af humant blod og blodkomponenter og om ændring af Rådets direktiv 89/381/EØF (KOM(2000) 816 - C5-0034/2001 - 2000/0323(COD)).

Nisticò
Hr. formand, hr. kommissær, først vil jeg gerne rette en varm tak til vores udvalgsformand Caroline Jackson for det hurtige forløb, hun har givet denne betænkning, og en lige så varm tak til alle skyggeordførerne, som jeg har haft et glimrende samarbejde med. Jeg vil også gerne takke kommissærerne, repræsentanterne for de forskellige foreninger og alle de kolleger, som med deres kvalificerede ændringsforslag har medvirket til at forbedre dette vigtige og vanskelige direktiv.
Direktivet udfylder det tomrum, der hidtil har været i EU, når det gælder standarder for blods kvalitet og sikkerhed. Dette direktiv tager hovedsagelig sigte på at beskytte donorer og patienter ved endelig at gøre det muligt for alle medlemsstaterne at råde over nogle ensartede bestemmelser, som sikrer den bedst mulige kvalitet og sikkerhed for blod, blodkomponenter og derivater, ikke bare for det blod, der er til rådighed i EU-landene, men også for blod, der importeres fra tredjelande.
Direktivet foreskriver en stadig ajourføring - som mindst skal finde sted en gang om året - af de laboratorietest, der foretages for sygdomsfremkaldende bakterier og vira eller andre smittestoffer, og en ajourføring af de mest avancerede teknologier for at få en sikrere og mere effektiv sterilisering af blod og blodkomponenter. Der er ligeledes taget højde for henstillinger til medlemsstaterne for at fremme den videnskabelige forskning på dette område. Et nyt EU-direktiv, som foreskriver de samme kvalitetsstandarder i de enkelte medlemsstater, vil muliggøre blodets og blodkomponenternes frie bevægelighed mellem EU-landene og fjerne de uønskede restriktioner for donorernes bevægelighed mellem de forskellige lande.
Der skal gælde høje kvalitets- og sikkerhedsstandarder for alle blodtransfusionens faser, det gælder både tapningen, testningen med specifikke laboratorietest, indsamlingen, forarbejdningen, distributionen og brugen af humant blod og blodkomponenter.
Garantien for kvalitet og effektivitet bør derfor omfatte blod-, blodkomponent- og plasmadonorernes egnethed, blodtransfusionsstrukturerne, lægernes, det tekniske personales og sygeplejerskernes kvalifikationer og uddannelse, systemerne til screening, kontrol og testning samt et system til sporing af blodets vej fra donor til patient. Europa-Parlamentet har vedtaget, at den person, der er ansvarlig herfor, skal være i besiddelse af en kandidateksamen i medicin og helst have specialiseret sig i hæmatologi, transfusionsmedicin eller lignende discipliner.
For bedre at kunne forstå, hvor vigtigt det er med en kontrol i hver enkelt fase, skal man desværre huske de forfærdelige komplikationer, der har været, og som der forhåbentlig ikke bliver i fremtiden, såsom aids, infektioner med hepatitis B og C eller andre infektioner, som medfører anafylaktiske eller endotoksiske chok, og som undertiden er dødelige.
Kommissionen har godkendt ordførerens forslag om at fjerne bilagene, eftersom de drejer sig om et yderst vanskeligt område, som bør ajourføres regelmæssigt ved hjælp af et enkelt og fleksibelt system.
Endelig er princippet om, at enhver bloddonation skal ske på frivillig og ulønnet basis, blevet styrket af talrige ændringsforslag fra Parlamentet. Efter min mening er det vigtigste dog at opfylde patienternes behov og krav, hr. kommissær. Såfremt man straks og udtrykkeligt forbyder tilskyndelsesforanstaltninger til fordel for donorerne, risikerer man nemlig, at der opstår nogle meget store vanskeligheder for patienterne, eftersom der desværre stadig er et begrænset antal donorer og manglende selvforsyning med blod i Europa, og disse vanskeligheder risikerer at have dødelig udgang. Mangelen på blod og plasma er et velkendt problem i Europa.
Derfor håber jeg, at Parlamentet vedtager PPE- og ELDR-Gruppens ændringsforslag, som på den ene side bevarer princippet om, at bloddonation skal være frivillig og ulønnet, men som på den anden side giver mulighed for en overgangsfase for indførelsen af dette princip. Det fremgår af et mundtligt ændringsforslag af Lisi, at inden udgangen af december 2008 skal alle donationer ske på frivillig og ulønnet basis. Dette princip skal være en målsætning, som de enkelte medlemsstater skal stræbe efter at nå, idet der nødvendigvis skal være en gradvis overgang, så man undgår eventuelle katastrofer for menneskeheden.
Hvad det importerede blod angår, nemlig ændringsforslag 43, ville det være hensigtsmæssigt at præcisere, at de kriterier, som dette ændringsforslag er baseret på, skal gælde for blodets kvalitet og sikkerhed.
Til sidst vil jeg gerne sige, hr. formand, at garantien for høje standarder for blodets kvalitet, effektivitet og sikkerhed, sådan som der er taget højde for i direktivet, vil give EU-borgerne en større tryghed med hensyn til eventuelle behandlinger med blod, men den vil også give en større tillid til EU-institutionerne og de nationale myndigheder.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, en velordnet og derfor sikker blodforsyning er meget vigtig for de europæiske borgeres sikkerhed. Jeg er derfor glad for direktivet med de medtagne kvalitets- og sikkerhedsstandarder for tapning, testning, behandling, opbevaring og distribution af blod og blodkomponenter.
Jeg vil gerne lykønske Nisticò med hans betænkning og den måde, hvorpå han har forbedret lovforslagets struktur, men jeg er uenig med ham på ét punkt. Jeg mener - ligesom Nisticò i øvrigt - at der er to vigtige principper, som vi skal holde fast ved, og som jeg altid har slået til lyd for i forhandlingerne, i Parlamentet siden 1989 og før den tid i Nederlandene. Hvilke principper er det? Ud over selvforsyning inden for EU er det frivillig og vederlagsfri afgivelse af blod og blodkomponenter.
Hr. formand, ændringsforslagene går ind for, at donorer, der afgiver blod gratis, gerne må modtage et lille vederlag for deres anstrengelser. Gratisprincippet er blevet behandlet meget i den forløbne periode, og jeg har en række bemærkninger hertil. Blodets og blodkomponenternes sikkerhed er efter min mening det vigtigste, og det må vi ikke glemme. Frivillig og vederlagsfri donation er et spørgsmål om sikkerhed og ikke kun et tegn på menneskets godhed. Sikkerheden ved vederlagsfri blodafgivning er sammenlignet med donationer på anden måde større, og det er videnskabeligt bevist i forskellige lande og ikke kun i mit eget land.
Hvis der opstår mangel på visse produkter, som f.eks. er nødvendige for hæmofilipatienter, så er det i orden at afhjælpe denne mangel gennem import af andet blod. Hr. formand, hvis man piller ved dette princip, vil det virke forstyrrende på de offentlige blodbanker, som eksisterer i en række medlemsstater. Jeg mener derfor, desværre hr. Nisticò, at der pilles for meget ved princippet i det kompromis, som De har udarbejdet.

Lund
Hr. formand, først en tak til Kommissionen, fordi den nu har spillet ud med en udmøntning af de nye bestemmelser i Amsterdam-traktaten om fastsættelse af standarder for kvalitet og sikkerhed for bl.a. blod og blodkomponenter. Men også en tak til hr. Nisticò for det arbejde, han har lagt i betænkningen. Jeg synes, det er et flot stykke arbejde, og jeg er glad for, at vi igennem Miljøudvalget kan bidrage til at forbedre direktivet. Vi kan med de forbedringer, der er lagt op til fra Miljøudvalgets side, give en yderligere sikkerhed og sikre en bedre kvalitet for blodet, lige fra tapningen og til og med distributionen. Jeg synes også, at vi får nogle væsentlige spørgsmål slået fast. Først og fremmest at blod er ikke en vare, der er underlagt de sædvanlige regler for fri handel.
Jeg synes med hensyn til selvforsyningen også, at det er vigtigt at få sagt, at vi med disse regler i det enkelte land og i EU som helhed kan prioritere selvforsyningsspørgsmålet. Donorblod fra egen population er klart den bedste løsning, og derfor vil jeg opfordre til, at alle lande får opbygget et stort korps af donorer, som ser det som en personlig og en samfundsmæssig opgave at give blod og plasma til hjælp for andre mennesker i deres eget samfund. Mange lande har allerede etableret et sådant donorkorps. Det kan rent faktisk lade sig gøre at lave et sådant korps, og der er således ikke nogen undskyldning for de lande, som endnu ikke har gjort det. Det er bare med at komme i gang. Hvis man får dette store donorkorps, så får man også en øget mængde blod og dermed mulighed for at sikre sig en egentlig selvforsyning med den bedste kvalitet af blod. Det får mig også til at sige et par ord om spørgsmålet om, hvorvidt det skal være vederlagsfrit, som jo er det helt store spørgsmål i denne sag. Jeg mener, at blodgivning bør være vederlagsfri, sådan som også Europarådet anbefaler det i sine retningslinjer, og sådan som Miljøudvalget har anbefalet det. Det synes jeg man skal slå fast af to grunde. For det første det etiske. Et menneskes blod, væv og organer bør ikke være en salgsvare efter min opfattelse. Det er den ene grund. Og den anden grund er, at det giver den bedste sikkerhed og den bedste kvalitet, hvis man har vederlagsfri blodgivning. Talrige undersøgelser viser, at blod, der er doneret vederlagsfrit, har en bedre kvalitet end andet blod, og jeg synes, vi skal sige det, som det er: Det donorkorps, der bygger på frivillig og vederlagsfri blodgivning, er et andet end det korps, der bygges på, når der er tale om betalt donation. Jeg er i den forbindelse meget glad for den brede opbakning, som Miljøudvalget har givet Europarådets definition af frivillig og vederlagsfri blodgivning.
Der er dele af industrien, som har lobbyet stærkt imod vederlagsfri blodgivning, og som sædvanlig har man også skubbet patienterne foran sig i sin lobbyisme. Jeg synes, det er usmageligt, og jeg synes, at industrien i virkeligheden ganske kynisk bidrager til at hindre den ideelle situation for de patienter, der skal modtage blodet, nemlig at blod og plasma er doneret vederlagsfrit og dermed fra et fast og stabilt donorkorps. Jeg synes, det er tankevækkende, at i de lande, hvor vi har vederlagsfri donation gennem et stort, stabilt donorkorps, der har vi rent faktisk også en selvforsyning af blod og plasma.
Men jeg vil da gerne til det, hr. Nisticò har sagt, tilføje, at jeg er glad for det mundtlige ændringsforslag, der er varslet til hr. Nisticòs ændringsforslag 75, og at der efter min opfattelse ikke er nogen her overhovedet, der kunne drømme om at bringe en patient i en situation, hvor man ikke kan få blod eller plasma. Naturligvis skal alle patienter kunne få det, men jeg tror, at vi gør patienterne den bedste tjeneste ved at lade blodgivningen være vederlagsfri og dermed sikre den bedste kvalitet blod.

Ries
Hr. formand, jeg vil først og fremmest lykønske ordføreren, hr. Nisticò, med gennemførtheden og kvaliteten i hans arbejde, hans åbenhed og samarbejde med skyggeordførerne.
Dette direktiv er væsentligt. Det fastsætter for første gang i fællesskabslovgivningen standarder for kvaliteten af og sikkerheden ved blodprodukter, hvad enten de er beregnet til blodtransfusion eller anvendes som udgangsmateriale til fremstilling af lægemidler. Det skal også siges, at det muliggør bloddonorers og blodprodukters frie bevægelighed i EU. Jeg vil således sige, at denne tekst er fremsynet og som helhed tilfredsstillende. Jeg kan tilføje, at de væsentligste forbedringer fra Kommissionens afstemning alle går i samme retning. De omfatter en styrkelse af kontrol- og inspektionsforanstaltningerne i hele blodtransfusionskæden for at beskytte donorerne mod menneskelige fejl og modtagerne mod risikoen for eventuelt at få smittet blod.
Når dette er sagt, er der i dag en anden trussel mod patienterne, nemlig mangelen på plasma og plasmaderivater i EU. Derfor er Den Liberale Gruppe imod den ubetingede og øjeblikkelige forpligtelse til at give gratis blod, det vil sige ændringsforslag 55 og 56, der for øvrigt synes at gå imod enhver tanke om subsidiaritet. For det første fordi det ikke er det vederlagsfrie blod, der er i fare. Vi har på intet tidspunkt sat spørgsmålstegn ved frivillighedsprincippet eller den uerstattelige sociale rolle, den frivillige donor spiller. Det er således ikke det vederlagsfrie blod, vi sætter spørgsmålstegn ved, men forpligtelsen til at give gratis blod.
Endvidere især fordi disse ændringsforslag slet ikke tager hensyn til patienternes ængstelse. Vi har indgående konsulteret patienter, der var særligt ængstelige, og sagt med en eufemisme, den afhængighed, der hvert år bliver lidt mere udtalt, af import fra USA af bl.a. plasma, og særlig blødere, der kan huske, at gratisprincippet på ingen måde har beskyttet dem mod virusinfektioner. Det må i denne forbindelse ikke ske, at det bedste bliver det godes fjende. Det er indlysende og yderst vigtigt, at blod ikke må være en kilde til profit. Vi har ved flere lejligheder gentaget dette i en del betragtninger og i det kompromisændringsforslag, vi har stillet sammen med PPE-Gruppen. Det er et mål, der påhviler medlemsstaterne på de betingelser og efter den tidsplan, der er fastlagt i ændringsforslag 75, men at gøre dette gratisprincip til en absolut betingelse for at give blod ville være en katastrofe for patienterne, og jeg taler her om patienterne og ikke de erhvervsdrivende, hr. Lund, for vi har især rådført os grundigt med og lyttet til bløderne.
Det, der i virkeligheden tæller her, er, at blodet er af den bedste kvalitet, og at direktivet sikrer dette, men hvad er kvalitet og sikkerhed værd, hvis der ikke er blod til rådighed. Jeg kan erindre om, at der er 7 millioner bloddonorer i Europa ud af 360 millioner indbyggere.
Min konklusion er derfor, hr. formand, at opfordre alle de politiske grupper til at støtte dette kompromisændringsforslag, der sikrer patienters frie adgang til blod og lægemidler, der er fremstillet med blod som udgangsmateriale, og som hver dag redder tusindvis af liv.

Rod
Hr. formand, vi har længe ventet på et direktiv om blodkvalitet, der er nødvendigt for at garantere de europæiske bloddonorers og modtageres sikkerhed. I lyset heraf går min kollega hr. Nisticòs betænkning, der er blevet beriget med en række ændringsforslag, som udvalget har vedtaget næsten enstemmigt, i retning af bedre beskyttelse af folkesundheden ved bl.a. at kræve bedre lægekontrol af donorerne og ved at styrke lægernes og blodcentrenes ansvar i alle faser fra tapning til opbevaring og ved anvendelse af blodderivater som udgangsmateriale til fremstilling af lægemidler.
Tilbage står, som vi lige har set, et spørgsmål, der ikke er enighed om, nemlig vederlagsfrit eller ikke vederlagsfrit blod. Vi er varme fortalere for det princip om gratis afgivelse af blod, der eksisterer i mange lande i Europa, uden at der mangler blod, og vi kan ikke acceptere, at der sættes spørgsmålstegn ved det af to væsentlige grunde. For det første kan vi ud fra et etisk synspunkt ikke gå ind for tanken om at sælge blod eller en hvilken som helst anden kropsbestanddel. Menneskekroppen er ikke en handelsvare. For øvrigt finder vi det yderst upassende, at virksomheder skal kunne tjene på gratis afgivelse af blod. For det andet kan vederlag for afgivelse af blod få negativ indflydelse på kvaliteten. Donorerne kan på grund af den økonomiske tillokkelse blive forledt til at benægte eventuelle helbredsproblemer, hvilket kan få tragiske følger for deres eget og modtagernes helbred. De nylige oplysninger om de hundredtusinde kinesere, der for tiden er ramt af aids, fordi de har solgt deres blod, er en tragisk illustration heraf, og vi ønsker ikke, at den samme situation en dag opstår i Europa.

Müller, Emilia Franziska
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hr. Nisticò har fremsat en fremragende betænkning, som jeg indholdsmæssigt støtter fuldt ud. Det er nødvendigt, at der med dette direktiv bliver skabt en ensartet situation i medlemsstaterne med hensyn til sikkerhed og kvalitet af blod og plasma. Betingelserne for det er identiske testmetoder, der er baseret på den aktuelle videnskabelige viden. Uddannet personale skal sikre optimal sikkerhed for både donor og modtager. Et gennemskueligt system for sporing og mærkning skal sørge for, at blodet kan spores hele vejen fra donor til patient og omvendt. Dette bidrager også til, at risikoen for infektion minimeres.
Blodgivning sker frivilligt og vederlagsfrit. Det er et grundlæggende princip, og sådan skal det blive ved med at være. I modsætning til hr. Lund mener jeg, at der sikkerhedsmæssigt ikke er nogen umiddelbar relation mellem blod, der er doneret vederlagsfrit, og betalt blod og sikkerhed og kvalitet. Det afgørende er valg af donor og den kvalificerede testning. Godtgørelsesudgifter til plasmadonorer i EU må ganske vist ikke udelukkes fremover. Europa kan kun dække 50% af behovet for plasma. Derfor bliver den anden del dækket med plasma fra USA, hvor donorerne så får en godtgørelsesudgift! Import af plasma fra donorer, der er blevet betalt, må ligeledes ikke forhindres med det nye direktiv. Det vil uvægerligt føre til flaskehalse i forsyningerne, også med hensyn til de lægemidler, der bliver fremstillet af det. Plasma er nødvendig til fremstilling af livsnødvendige medikamenter som f.eks. koagulationsfaktor 8 og koagulationsfaktor 7 til blødere samt til immunoglobuliner for at forhindre infektion hos patienter med et medfødt nedsat immunforsvar. Flaskehalse vil betyde en risiko for mange patienters helbred. Denne situation vil jeg bede Dem have in mente under afstemningen.

Stihler
Hr. formand, sikkerheden og kvaliteten af blodprodukter har aldrig været mere vigtig. Hver uge hører vi i EU den ene historie efter den anden om dette spørgsmål. Jeg tror, at alle medlemmer af Parlamentet ønsker at berolige sig med viden om, at der findes et vist niveau af sikkerhed og kvalitet af blod og blodprodukter under hele transfusionsprocessen i medlemsstaterne.
For vores borgere betyder det, at det i den ulykkelige situation, hvor man f.eks. har været ude for en ulykke under sin ferie og har brug for en blodtransfusion, kan garanteres, at kvaliteten og sikkerheden er den samme, hvad enten det er på en græsk ø eller en skotsk. Som vi alle ved, er den største forskel mellem medlemsstaterne spørgsmålet om betalte eller ikke-betalte blodprodukter. Jeg mener, at den foretrukne løsning bør være, at blod gives frivilligt. Som European Blood Alliance har skitseret, anses frivillig og ubetalt afgivelse af blod og blodkomponenter som en gave fra raske borgere til dem, der er nødlidende. Men hvad der er vigtigere, er, at EU's charter om grundlæggende rettigheder forbyder at gøre det menneskelige legeme og dele deraf til genstand for økonomisk gevinst.
Vi er her i Parlamentet og inden for denne institution konsekvent gået ind for frivillig og vederlagsfri afgivelse af blod. Alt tyder på, at forekomsten af vira og sygdomme, der kan overføres gennem blod, er højere hos de donorer, der får betaling, end hos dem, der giver blod uden at få betaling.
Men der er et problem, som jeg gerne vil fremhæve. Det er ændringsforslag 43. I Skotland og Det Forenede Kongerige har vi et særligt problem med Creutzfeld-Jakobs sygdom. Mange blødere og folk med nedsat immunforsvar er afhængige af blodprodukter fra USA, fordi Skotland og Det Forenede Kongerige ikke længere bruger plasma fra donorer fra Det Forenede Kongerige til at fremstille blodprodukter på grund af Creutzfeldt-Jakobs sygdom, men i stedet er afhængige af import af plasma fra USA.
Det mundtlige ændringsforslag, som fru Korhola har stillet til ændringsforslag 43, er meget velkomment. Jeg håber, at medlemmerne vil støtte det i morgen.
Afslutningsvis er sikkerheden, kvaliteten og standarden af blod og blodprodukter et vigtigt spørgsmål, som vi må få løst. Måske vil ordføreren under andenbehandlingen kunne organisere en mulighed for medlemmerne til at give blod uden for salen. Vi medlemmer bør trods alt foregå med et godt eksempel. At give blod er en simpel borgerpligt.

Bowis
Hr. formand, jeg har en ven, der lever med aids, og det gør hans kone også, fordi han fik smittet blod ved en transfusion og så uden at vide det smittede sin kone. Jeg kender risikoen og farerne og vigtigheden af kvaliteten og sikkerheden for vores blodforsyning. Det er derfor, jeg glæder mig over dette forslag, i særdeleshed min kollega hr. Nisticòs arbejde.
Men det ville være en tragedie, hvis det blev ødelagt af et ændringsforslag, et ændringsforslag, som vil forværre den kendte mangel på sjældne blodtyper og plasma. Det vil være en tragedie i meget bogstavelig forstand, fordi WHO påpeger, at der er 80 typer af primære immundefekter i verden, og man har vurderet, at ca. 50.000-90.000 mennesker i Europa lider af disse. De fleste kan behandles, de fleste kan leve ganske gode liv, men kun hvis de hver tredje uge, så længe de lever, får en transfusion af immunoglobin, der kommer fra menneskelig plasma, og som holder dem i live.
Europa bruger 7 millioner l om året, og 4 millioner l kommer fra donorer, der får betaling. Naturligvis ville vi alle foretrække, at alle afgivelser var frivillige. I Det Forenede Kongerige er de alle frivillige, men som vi har hørt, kommer der ikke plasma fra lokale donorer til blodprodukter på grund af den teoretiske risiko for, at en variant af Creutzfeldt-Jakobs sygdom kan overføres gennem blod. Vi kan heller ikke tage det fra andre lande i Europa. Det kan være lige meget med blodbanker eller plasmabanker i Europa - vi kan ikke bruge blod fra lande i Europa, hvor der har været kogalskab eller nye varianter af Creutzfeldt-Jakobs sygdom - så vi må gå andre steder hen, og vi må i vid udstrækning forlade os på forsyninger fra USA. Det Forenede Kongeriges sundhedsministerium har sagt, at der ikke er nogen acceptable alternative kilder. Naturligvis indebærer en sådan import betalt blodafgivning, og der er absolut intet, der tyder på, at de er mindre sikre end dem, der er afgivet vederlagsfrit. Ændringsforslag 43 vil forbyde import af den slags plasma, som helt bogstaveligt redder liv, og jeg opfordrer Parlamentet til at støtte ordførerens kompromisændringsforslag.

Trakatellis
Hr. formand, forslaget til direktiv om fastsættelse af standarder for kvaliteten og sikkerheden ved tapning, testning, behandling, opbevaring og distribution af blod og blodkomponenter er særligt aktuel i betragtning af den seneste udvikling på det medicinske område og på folkesundhedsområdet. Ved at fastsætte nye standarder vil vi først og fremmest ajourføre lovrammen for at få dækket områder, som ikke er dækket af fællesskabslovgivningen, med stærkere krav med hensyn til blod- og plasmadonorers egnethed og med oprettelsen af et kvalitetssikringssystem for blodcentre.
Der er to ting, jeg gerne vil fremhæve, da jeg har forsøgt at forbedre udvalgets forslag på disse områder med henblik på at højne sikkerheden for donor og for modtager af blodet eller blodkomponenterne. Jeg taler om ændringsforslag 33, der kræver, at den ansvarlige på blodcentre som minimum skal være i besiddelse af et eksamensbevis, der godtgør, at vedkommende har fuldført en lægeuddannelse, helst med speciale i hæmatologi eller et tilsvarende medicinsk speciale. Det andet vigtige punkt drejer sig om, at der i dag er en voksende mangel på blod. I mit land er efterspørgslen steget, og ca. tre ud af 10 syge har behov for blod, og selv om der afgives større mængder blod af frivillige, er importbehovet steget. Med ændringsforslag 75 vil vi søge at hindre et totalt forbud mod incitamenter til at give blod, da det ud fra såvel et medicinsk som et videnskabeligt synspunkt vil være forkert at være dogmatisk på et så vigtigt sundhedsmæssigt område. Ønsket om, at bloddonation skal være frivillig, behøver ikke at være formuleret så absolut. Medlemsstaterne og blodcentrene bør have mulighed for at anvende incitamenter for at sikre tapning, testning, opbevaring og distribution af sjældne blodtyper og komponenter heraf, når og såfremt det er nødvendigt.
Jeg vil gerne komplimentere hr. Nisticò for den fremragende indsats, han har gjort, og opfordre til vedtagelse af ændringsforslag 75, som bevarer princippet om frivillig bloddonation, men giver medlemsstaterne og blodcentrene mulighed for at dække eventuelle behov, og derfor er det helt korrekt set ud fra en medicinsk og en videnskabelig synsvinkel.

Korhola
Hr. formand, uenigheden om betalt donation i forbindelse med hr. Nisticòs udmærkede betænkning er et multidimensionalt, etisk og praktisk spørgsmål, og det er meget mere alvorligt, end man på baggrund af forhandlingen kan få opfattelsen af. Jeg stillede et ændringsforslag om vederlagsfri blodgivning sammen med fru Grossetête, og det blev godkendt af udvalget. Jeg appellerer til mine kolleger om også nu at støtte denne holdning. Flere patient- og myndighedsorganisationer har appelleret til Parlamentet om, at vi ikke skal tillade kommercialisering af bloddonation. Først og fremmest er der tale om en sikkerhedsrisiko. Hvis betalingssystemet tillades, ændres donorkorpsene, og de sammenlagte risici øges. Sammenlignende undersøgelser viser, at betalte donorers sundhedstilstand er svagere. Det er blevet påpeget her, hvor vigtige testene er, og det er godt. Men f.eks. hiv-sygdommen har en såkaldt vinduesfase, hvor virus ikke kan påvises ved en test.
Der er også tale om en etisk risiko. Jeg vil gerne fremhæve, at vi også har et ansvar for, hvorledes resten af verden kopierer vores praksis. Hvis vi tillader, at der kan handles med blod, der er en del af menneskekroppen, skal man tage højde for, at udviklingslandene følger det europæiske eksempel. Det vil føre til berøvelse, men også øge risici. Vi kender allerede nu et tilfælde fra Kina, hvor der opstod en katastrofal tvivl om blodkvaliteten, da bloddonorerne fik betalt et efter deres mål enormt beløb. I Østrig er 200 shilling til donoren et symbolsk beløb, men i Østeuropa en mærkbar indtægt. Ønsker vi virkelig dette for andre og for os selv?
For det tredje er der tale om risikoen for at være skyldig i noget inkonsekvent. Flere af EU-staterne har underskrevet aftalen om bioetik (Convention of the human rights and biomedicine), der helt enkelt indeholder forbud mod at drage økonomisk fordel af en menneskekrop og dele af den, inklusive blodet.
Jeg benægter ikke, at der er behov for plasma, og at mangel på det er en realitet. Det er dog intellektuelt set uærligt at åbne hele dette område for markedskræfterne på grund af plasmamangel. Ændringsforlag 17 sikrer dog en tilstrækkelig mulighed for at refundere de udgifter, som skyldes donation af plasma, tabt fortjeneste og rejseudgifter. Samtidig beder jeg kollegerne om at støtte det mundtlige ændringsforslag, som jeg stiller til ændringsforslag 43. Det tillader at ty til en dispensationsmulighed i de tilfælde, hvor plasmamangelen virkelig bliver et uoverkommeligt problem.

Doyle
Hr. formand, der er to hovedspørgsmål her. Det ene drejer sig om en tilstrækkelig forsyning, og det andet om en sikker forsyning. For de hundredtusinder blødere og alle de patienter, der har en hel række forskellige sygdomme i immunforsvaret, er det livstruende problemer, som de hver dag står over for. Jeg er enig - og der ingen i Parlamentet, der er uenige - i, at vi må fremme en kultur, hvor frivillig afgivning af blod er normen som det etisk rigtige i alle medlemsstaterne, men jeg må alligevel appellere til Parlamentet om ikke specifikt at udelukke betalt blodafgivning. Lad os ikke udelukke det, når det drejer sig om de sjældne blodtyper og den meget sjældne plasma samt plasmaprodukter, hvis det er nødvendigt at betale for at sikre tilstrækkelige forsyninger.
Det er ikke et spørgsmål om, "hvis der mangler forsyninger". Det gør der allerede. I dag kommer 40-50% af de plasmaprodukter, der bruges hvert år af europæiske patienter, fra plasmadonorer, der bliver betalt for deres tid og ulejlighed under denne langvarige proces. Disse plasmaprodukter bliver, særlig i Det Forenede Kongerige og Irland, i vid udstrækning importeret fra USA fra betalte bloddonorer.
Ændringsforslagene til dette direktiv, som der blev stemt om, og som blev vedtaget i Miljøudvalget, vil få væsentlig indvirkning på folkesundheden. De vil forhindre betaling til bloddonorer under alle omstændigheder og udelukke import af plasma og plasmaprodukter fra betalte donorer. Der er ikke længere noget hensyn til folkesundheden, der taler om at indføre et absolut krav om, at blodafgivning skal være vederlagsfri. Det var tilfældet i 1970'erne og 1980'erne, men det er det ikke længere med vores screenings- og sterilisationsprocesser.
Kommissær Byrne, jeg vil gerne rette et spørgsmål specielt til Dem, og måske kan De svare på det i Deres indlæg: Overtræder de ændringsforslag, der blev vedtaget i Miljøudvalget, EU's lovgivning, i særdeleshed forskellige afsnit af artikel 152? Jeg henleder Deres opmærksomhed på artikel 152, stk. 5, der forhindrer fællesskabsaktioner, som kan påvirke nationale bestemmelser for afgivelse af blod. Overtræder disse ændringsforslag faktisk EU's lovgivning? Lægernes organisationer og patientforeningerne i hele Europa anmoder os indtrængende om ikke specifikt at udelukke betalt blodafgivning.
Jeg komplimenterer hr. Nisticò for hans udmærkede arbejde og anbefaler ændringsforslag 75, der sikrer den rigtige balance.

Oomen-Ruijten
Ja, hr. formand, jeg vil lige gøre én ting klart. Den nederlandske hæmofilipatientforening bad mig holde fast ved gratisprincippet, og det betyder derfor, at kolleger, som har slået til lyd for noget andet, støtter sikkerheden og handler i overensstemmelse med deres patientgrupper.

Byrne
Hr. formand, lad mig først sige, at jeg er meget taknemmelig for alt arbejdet på dette vigtige og ambitiøse direktiv. Det er vigtigt, da det udgør vores første direktiv baseret på de nye og styrkede bestemmelser i artikel 152 i traktaten og ambitiøst som et afgørende element i vores samlede sundhedsstrategi.
Lad mig, før jeg går over til detaljerne i det direktiv, vi har fået forelagt i dag, udtrykke min anerkendelse af det succesrige og værdifulde arbejde i Europarådet med hensyn til sikkerhed på blodområdet. Vores direktivforslag bygger på disse resultater.
Dette nye direktiv vil dække blod og blodkomponenter, der ikke betragtes som lægemidler, for så vidt som det vil sikre et sammenligneligt niveau for kvalitet og sikkerhed hele vejen igennem blodtransfusionskæden i alle medlemsstater. Derudover fastsætter direktivet bestemmelser på fællesskabsplan angående et kvalitetssystem til blodtransfusionsstrukturer og til uddannelse af relevant personale.
Det glæder mig at kunne notere, at de ændringsforslag, der drøftes i dag, generelt støtter denne grundlæggende holdning hos Kommissionen til spørgsmål, der drejer sig om sikkerhed på blodområdet, og den måde, hvorpå dette bør behandles på fællesskabsniveau. Jeg påskønner Parlamentets meget værdifulde bidrag. En større del af ændringsforslagene drejer sig om forbedringer, uddybende forklaringer og nyttige tilføjelser til teksten, og jeg takker hr. Nisticò og alle hans kolleger for deres bidrag.
Vi kan fuldt ud acceptere 29 ændringsforslag. Derudover er der 23 ændringsforslag, der indeholder værdifulde idéer, som vi kan tilslutte os, men som ikke er fuldt acceptable, sådan som de foreligger nu. Det skyldes enten, at de indeholder substantielle punkter, der er i modstrid med holdningen i dette direktiv, eller at de rejser juridiske eller tekniske vanskeligheder.
Med så mange ændringsforslag er det ikke muligt for mig at kommentere hvert enkelt for sig. Derfor vil jeg koncentrere mig om fire afgørende områder, hvor der er adskillige ændringsforslag, vi ikke kan acceptere, og hvor jeg mener, at det vil være nyttigt med nogle opklarende bemærkninger om Kommissionens holdning.
For det første er der de etiske spørgsmål. Vi er alle enige om, at princippet om frivillig, vederlagsfri afgivning af blod er af meget stor etisk værdi. Som fru Stihler har sagt, kræves det i EU's menneskerettighedscharter, at man ikke skal kunne få finansiel vinding på dele af menneskekroppen. Derfor glæder jeg mig over og vil aktivt støtte ethvert bidrag, Fællesskabet kan yde til at nå en omfattende anvendelse af dette princip. Men vi må omhyggeligt analysere alle aspekter af spørgsmålet.
Jeg er besluttet på at sikre, at dette nye direktiv ikke ufrivilligt bidrager til mangel på behandlinger, der kan redde liv. Forsyningen af blod og blodderivater såsom medicin udvundet af plasma, er et spørgsmål om liv eller død for mange patienter, som mange af Dem har sagt. Meget af den plasma, der bruges til medicin i Europa, kommer ikke fra blod, der kan betragtes som "frivilligt og vederlagsfrit" i ordets strengeste forstand, og det er vanskeligt at se, hvordan man på kort sigt skal kunne erstatte disse leveringer. Der er en klar fare for, at et forbud mod dem kan føre til alvorlig mangel på disse produkter.
Derfor mener jeg, det er for tidligt i realiteten at forbyde enhver afgivelse af blod, der ikke ligger helt på linje med definitionen "frivillig og vederlagsfri afgivelse af blod", som er nævnt i ændringsforslag 17, og så vidt er jeg enig med hr. Nisticò og med indlæggene af fru Ries, fru Müller, hr. Bowis og fru Doyle. Jeg tilslutter mig deres synspunkter og accepterer, hvad de har sagt i forbindelse med denne sag.
Derudover er jeg også i tvivl om retsgrundlaget for en bestemmelse om, hvordan blodafgivningen skal finde sted, og dette spørgsmål blev også rejst af fru Doyle. Artikel 152 i traktaten tillader ikke Fællesskabet at vedtage foranstaltninger, som "berører ... nationale bestemmelser om donation". Det forekommer tvivlsomt, om en forpligtelse til at acceptere frivillig blodafgivning kun kan retfærdiggøres med hensyn til en forøget sikkerhed. Særligt afhænger sikkerheden, når det drejer sig om plasmaderivater, nu til dags langt mere af grundig screening og inaktiveringsprocedurer. Sådan en bestemmelse kan derfor udfordres ved Domstolen på grund af mangel på et passende retsgrundlag eller på grund af subsidiaritet.
Af disse grunde kan jeg kun delvis acceptere ændringsforslag 55 og 56. Som jeg allerede har nævnt, er jeg parat til at drøfte enhver løsning, der vil gøre det klart, at en omfattende anvendelse af princippet om frivillig, vederlagsfri blodgivning er Fællesskabets centrale langsigtede mål.
Ændringsforslag 1, 3, 7, 8, 12, 60 og 61 har til formål at indføre deklarationer eller krav om højere etiske normer på en eller andet måde. De er bestemt alle værdifulde at drøfte og studere i detaljer, men fra vores synspunkt passer de ikke rigtig til dette direktiv, fordi de enten ikke er direkte forbundet med dets mål eller ikke har noget juridisk grundlag i traktaten.
Nogle af Dem har sagt, at der er større sikkerhedsrisici ved blodafgivning mod betaling. Mange af Dem har henvist til undersøgelser. Det, jeg har fået at vide, er, at det er gamle undersøgelser. Alle moderne undersøgelser viser det modsatte. I betragtning af, hvad jeg sagde tidligere i relation til andre sikkerhedsforanstaltninger såsom screening og inaktiveringsprocedurer, giver de den grad af sikkerhed, som er nødvendig i forbindelse med denne forhandling. Det er også blevet antydet, at hvis vi fik for små forsyninger, kunne de erstattes af import, men jeg må påpege, at importen bliver fra kilder, hvor der er givet betaling, så det underminerer selve det formål, de pågældende ønsker at opnå.
Fru Ries nævnte også, at hun var blevet kontaktet af bløderforeninger og af andre, som havde fremhævet det samme. Jeg bør sige, at mine embedsmænd og jeg også er blevet kontaktet bl.a. af bløderforeninger, som har opfordret os til ikke at gå i retning af helt at eliminere forsyninger fra kilder, hvor der er givet betaling. Jeg vil opfordre Parlamentet til at lægge sig dette meget på sinde, når man overvejer, hvordan man skal stemme i dette spørgsmål i morgen, og at følge den opfattelse, jeg giver udtryk for desangående. Jeg kan fuldt ud tilslutte mig og er helt enig i den opfattelse, som mange af Dem, der allerede har talt om dette spørgsmål, har givet udtryk for.
Det næste spørgsmål, jeg gerne vil berøre, er direktivets rækkevidde. Sidste del af ændringsforslag 13 har sammen med ændringsforslag 72 til formål at udstrække direktivets rækkevidde til indsamling og testning af blod og blodkomponenter som råmateriale for lægemidler. Kommissionen kan i princippet tilslutte sig dette, men man bør opretholde juridisk klarhed med hensyn til de forskellige anvendelsesområder for dette direktiv og 89/381/EØF om blod- og plasmaderivater. Derfor bliver det nødvendigt at se på ordlyden i begge ændringsforslag igen i lyset af det endelige kompromis, som må indgås med Rådet.
Andre ændringsforslag indfører termen "blodderivater" i direktivets tekst. Dette kan ikke accepteres, fordi det kan føre til sammenblanding med "lægemidler".
Lad mig udtrykke det helt klart: Alt, hvad der laves af blod og bruges til medicinsk behandling af mennesker, bør falde enten under dette direktiv eller det eksisterende direktiv 89/381/EØF. Hvis der er nogen tvivl, vil Kommissionen igen se på de anvendte definitioner.
Det tredje punkt drejer sig om tekniske standarder. Ordføreren har foreslået, at man skal fjerne de tekniske bilag fra direktivet og senere vedtage tekniske standarder ved hjælp af komitologi.
Jeg forstår denne holdning, og jeg er meget taknemmelig for tendensen i det arbejde, Kommissionen har gjort, og som vises i dette initiativ. Medlemmerne af Parlamentet vil vide, at dette er et spørgsmål, jeg har talt om før i Parlamentet, og jeg er særlig glad for, at man ved denne lejlighed har vedtaget denne holdning. Hvis Rådet kan acceptere denne løsning, vil mine embedsmænd straks begynde at formulere forslag til tekniske standarder for at sikre, at de bliver vedtaget, før direktivet træder i kraft.
Lad mig også forsikre Dem om, at mine embedsmænd ikke vil forsøge at genopfinde den dybe tallerken, når de forbereder den almindelige tilpasning af de tekniske standarder i overensstemmelse med videnskabelige og tekniske fremskridt. Vi vil fuldt ud benytte Europarådets pionerarbejde.
Det vil ikke være muligt at føje noget til og yderligere komplicere disse procedurer på et område, hvor der skal træffes to hurtige beslutninger for at beskytte folkesundheden. Af denne grund kan jeg kun delvis acceptere ændringsforslag 68 og 71, og jeg kan ikke acceptere ændringsforslag 69.
Ændringsforslag 39 og 41, der henviser til et andet direktiv eller ISO-standarder, som reference for standarder, der er indført under dette direktiv, kan ikke accepteres. Når Kommissionen stiller forslag om at ajourføre standarderne, vil den automatisk tage hensyn til alle relevante eksterne standarder og EU-standarder. At nævne nogle på bekostning af andre ville forårsage juridiske problemer ved anvendelsen eller tvinge Fællesskabet til at anvende standarder, der er fastlagt uden for dens juridiske rammer.
Vi kan heller ikke acceptere ændringsforslag 22, der indfører en definition af sporbarhed, som efter min opfattelse ikke blot er for generel, men desuden ikke er dækket af traktaten. Ændringsforslag 44, der indfører et universelt donoridentifikationssystem, som både er bekosteligt og alt for ambitiøst og unødvendigt, er heller ikke acceptabelt.
Endelig er der kvalifikationerne for blodtransfusionsstrukturpersonalet. Ændringsforslag 33 vil medføre den begrænsning, at kun folk med en lægeuddannelse kan blive "ansvarlige personer". Det er for restriktivt og kan ikke accepteres. "Den ansvarlige person" har ifølge forslaget administrative og forvaltningsmæssige opgaver i forbindelse med anvendelsen af direktivet og har ikke noget medicinsk ansvar som sådan. Men igen står det medlemsstaterne frit for at indføre yderligere krav med hensyn til kvalifikationerne hos "den ansvarlige person".
For at opsummere er der af de grunde, jeg har nævnt, 19 ændringsforslag, der ikke er acceptable. Det er ændringsforslag 1, 3, 6, 7, 8, 12, 19, 20, 22, 30, 33, 39, 41, 44, 47, 60, 61, 69 og 73. 52 ændringsforslag er helt eller delvis acceptable.
De følgende 23 ændringsforslag er delvis acceptable: ændringsforslag 2, 5, 10, 13, 14, 15, 17, 21, 27, 28, 32, 35, 43, 46, 55, 56, 62, 66, 67, 68, 70, 71 og 72. De resterende 28 ændringsforslag kan accepteres fuldt ud, inklusive ændringsforslag 75, det såkaldte kompromisændringsforslag.
Lad mig endelig gentage min påskønnelse af alt det konstruktive arbejde, som ordføreren og udvalget og alle De, som er til stede her, har gjort. Mange af ændringsforslagene forbedrer forslaget. Og hvad angår de elementer, hvor der stadig er vanskeligheder, er Kommissionen stadig parat og villig til at hjælpe Dem til hurtigt at finde løsninger. Faktisk viser det forhold, at Kommissionen helt eller delvis kan acceptere 52 af de 71 ændringsforslag vores villighed til at medtage Parlamentets væsentlige politiske bidrag og vores tillid til, at vi sammen vil være i stand til at nå dette vigtige mål og få det vedtaget så hurtigt som muligt.

Lund
Hr. formand, jeg skal gøre det meget kort. Det ligner i øvrigt en tanke, at vi skal have debat om blod her lige omkring midnat ved varulvenes tid, men lad det nu være. Præcis kl. 24.00 hørte jeg kommissær Byrnes sige - men det kan være en oversættelsesfejl, så derfor vil jeg godt have det gentaget - at han ikke mener, at der er en bedre kvalitet og sikkerhed forbundet med blod, der kommer fra et stabilt og frivilligt donorkorps, som vi kender det i nogle af medlemslandene, til forskel fra det blod, man får fra mennesker, der supplerer deres indkomst ved at afgive blod. Det chokerer mig, at sundhedskommissæren opfatter situationen således, så derfor håber jeg, at kommissæren vil afkræfte det, jeg her har sagt. Der er helt klart sikkerhed for, at blod fra det frivillige og stabile donorkorps af borgere, der gerne stiller sig til rådighed med blod til fordel for deres medmennesker i samfundet har en bedre kvalitet, end det blod, man får fra mennesker, der vil supplere deres indkomst ved at afgive blod.

Formanden
Jeg vil bede Dem om ikke at genoptage forhandlingen. De må højst anmode kommissæren om en præcisering eller stille ham et spørgsmål.
Hr. kommissær, De har ordet.

Byrne
Hr. formand, jeg ville være meget ked af at chokere hr. Lund, og hvis jeg kan forklare mine tanker om dette, kan jeg måske berolige Dem.
Frem for at formulere det sådan, som De har gjort det, vil jeg sige, at det ikke nødvendigvis følger, at blod fra kilder, hvor der er ydet betaling, er mindre sikkert end blod fra kilder, hvor der ikke er ydet betaling, og de undersøgelser, der er blevet foretaget i den senere tid af dette spørgsmål, synes at støtte denne opfattelse.
Der er blevet henvist til nogle undersøgelser, der går i den anden retning, men det, jeg har fået at vide, er, at det drejer sig om ældre undersøgelser, og det mere aktuelle synspunkt stemmer med det, jeg lige har givet udtryk for.

Nisticò
Hr. formand, jeg vil gerne bekræfte kommissær Byrnes meget velfunderede, seriøse og professionelle udtalelser. Det er ikke nogen sikkerhedsfaktor, at der er tale om en frivillig donor. Som endnu en videnskabsmand, nemlig hr. Trakatellis, så rigtigt sagde, afhænger sikkerheden af, hvor gode og avancerede testene er. Vi bekymrer os i dag om prionerne, fordi der stadig ikke er nogen test, som er særligt avancerede, men kun en undersøgelse, som blev offentliggjort i Nature. Med dette fleksible og hurtige ajourføringssystem håber jeg, at også disse test snart kan give os sikkert blod, men det afhænger bestemt ikke af, om donoren har meldt sig frivilligt eller er blevet opfordret til det.

Formanden
Mange tak, hr. Nisticò.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 00.13)

