

Puhemies.
   Esityslistalla on ensimmäisenä Enrique Barón Crespon laatima kansainvälisen kaupan valiokunnan suullinen kysymys komissiolle Dohan kehitysohjelmaa koskevien neuvottelujen keskeytymisestä (O-0088/2006 – B6-0427/2006). 
Enrique Barón Crespo (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, WTO:n pääjohtaja Pascal Lamy ilmoitti 24. heinäkuuta Genevessä pidetyn kauppaneuvottelukomitean kokouksen seurauksena Dohan kierroksen neuvottelujen keskeyttämisestä toistaiseksi. Toivon, että keskeytys on väliaikainen ja että keskustelut eivät ole palaneet tuhkaksi, vaan että niistä voi nousta feeniks-lintu – kuten komission jäsen on sanonut.
Päätös, jolla keskeytettiin viisi vuotta kestäneet neuvottelut ja yli seitsemän vuoden diplomaattiset pyrkimykset, on saanut aikaan suurta epävarmuutta WTO:n kauppaneuvottelujen monenvälisessä kehyksessä, ja lisäksi on syntynyt ongelma epävirallisen määräajan suhteen, joka on pikemminkin poliittinen kuin kalenteriin liittyvä: Yhdysvaltojen kongressin presidentille antamat nimenomaiset neuvotteluvaltuudet (Trade Promotion Authority) ovat päättymässä.
Arvoisa puhemies, on sivumennen sanoen outoa, että WTO:n kaltaisessa organisaatiossa, joka on hallitusten välinen organisaatio ja ministeritason konferenssi, kaikki on riippuvaista parlamentin päätöksestä, Yhdysvaltojen kongressista, vaikka se onkin hyvin kunnioitettava taho. Maailman muilla parlamenteilla, myös Euroopan parlamentilla, on oikeus ilmaista kantansa asettamatta minkäänlaisia ehtoja tai rajoituksia, kuten Yhdysvaltojen kongressi on tehnyt. Haluankin kertoa tässä yhteydessä, että ensi viikolla kokoontuvassa Euroopan parlamentin ja Parlamenttien välisen liiton välille perustamamme parlamentaarisen edustajakokouksen hallintokomiteassa meille tarjoutuu mahdollisuus käsitellä ja työstää tätä aihetta maailman parlamenttien enemmistön edustajien kanssa, sillä katsomme, että tämä on meitä kaikkia koskeva asia.
Me täällä parlamentissa ja erityisesti kansainvälisen kaupan valiokunnassa emme odottaneet lomien loppumista ilmaistaksemme huolemme. Tein sen valiokunnan puolesta välittömästi ilmoituksen jälkeen ja korostin, ettemme voi suostua neuvottelujen lopulliseen epäonnistumiseen. Meidän on selvitettävä, kuinka pääsemme eteenpäin tästä risteyksestä ja kuinka saamme prosessin takaisin raiteilleen. Elokuun aikana on ollut paljon yhteydenottoja ja kahdenvälisiä tapaamisia, ja toivon komission voivan kertoa meille edistymismahdollisuuksista.
Katson myös, että komission on pyrittävä hyödyntämään valtuuksiaan mahdollisimman pitkälle, sillä meillä on vastuumme. Meidän on ensinnäkin puolustettava etujamme, mutta samalla on edistettävä sitä periaatetta, jonka mukaan kaikkia, ei pelkästään teollisuusmaita vaan myös niitä maita, joiden olisi oltava neuvottelujen keskiössä, nimittäin kehitysmaita ja ennen kaikkea vähiten kehittyneitä maita hyödyttävä monenvälinen järjestelmä voi todellakin saada merkittävän aseman. Euroopan unionilla on oltava asemansa maailman johtavana talousmahtina.
Tämän vuoksi minusta on tärkeää, että Euroopan parlamentti ilmaisee kantansa ja tukee mahdollisuutta Dohan kehitysohjelman jatkamiseksi ja sen tavoitteiden saavuttamiseksi ja että se tukee komissiota – joka ei ole juurikaan lomaillut tämän asian tiimoilta – jonka toivomme voivan jatkaa työtään kierroksen loppuunsaattamiseksi.
Vielä on liikkumavaraa; politiikassa on aina liikkumavaraa, vaikka kalenteria tarkastellen aika onkin loppumassa, ja kenties tarve toimia nopeasti voi auttaa. Arvoisa puhemies, katsomme, että komission jäsenen tänään esittämät huomautukset ovat merkittäviä, ja haluamme hänen ennen kaikkea tietävän, että hän voi luottaa huolenpitoomme, tukeemme ja toiveeseemme siitä, että Dohan kierroksesta tulee jälleen prosessi, jonka tavoitteena on vauraampi ja yhteistyökykyisempi ihmiskunta tulevaisuudessa.
Peter Mandelson,
   . Arvoisa puhemies, toivon todellakin kansainvälisen kaupan valiokunnan puheenjohtajan tavoin, että tämä varsin valitettava vaihe neuvotteluissa on pikemminkin väliaikainen keskeytys kuin epämääräinen lopetus. Olen iloinen siitä, että valiokunnan puheenjohtaja ja muut parlamentin jäsenet aikovat tavata parlamentaarikkoja muista WTO-maista tarkastellakseen asiaa. Mitä laajemmin ymmärretään, mistä on kyse ja missä ongelmat piilevät, ja mitä enemmän voimme levittää tätä tietoa toimijoille eri WTO-maissa – sen sijaan että pitäisimme tiedot tiukasti neuvottelijoiden piirissä – sitä paremmin asiat sujuvat. Pyrin todellakin tähän tavoitteeseen, kun vierailen myöhemmin tässä kuussa Washington DC:ssä tavatakseni Capitolin johtohahmoja.
Keskustelin viimeksi Dohan kehitysohjelmasta joidenkin parlamentin jäsenten kanssa Genevessä kesäkuun lopussa. Haluan ensinnäkin sanoa, että arvostin todella läsnäoloanne siellä, verkostotoimintaanne sekä tapaa, jolla hoiditte mielenkiintoista ja hyödyllistä tehtäväänne neuvotteluosapuolten joukossa. Tarvitsemme tulevaisuudessa teidän tukeanne pyrkiessämme suostuttelemaan WTO-kumppanimme käynnistämään uudelleen neuvottelut, ja arvostan suuresti parlamentin jäsenten lähestymistapaa.
Matkustan viikon lopulla Rio de Janeiroon Brasilian hallituksen ja kehitysmaiden G20-ryhmän kutsusta. Tämä on ensimmäinen mahdollisuus tarkastella ministeritasolla Geneven heinäkuun tapahtumia, keskustella kannoistamme ja arvioida mahdollisuuksia, miten ja milloin voimme edetä.
Neuvottelujen keskeytymistä seuranneiden viikkojen aikana kaikki osapuolet ovat ilmaisseet toiveensa kierroksen onnistumisesta. Kukaan ei ilmeisesti ole ilmoittanut, ettei olisi enää sitoutunut neuvotteluihin, ja Dohan kierros todella edellyttää sitoutumista. Meidän on kaikissa toimissamme ja lausunnoissamme vahvistettava luottamusta neuvottelukierrokseen ja prosessiin sekä tuotava uudelleen esille monenkeskisyyden arvot sekä laajan ja kunnianhimoisen sopimuksen taloudelliset hyödyt. Puheiden on kuitenkin vastattava poliittista johtotaitoa. Itse asiassa tätä tilannetta voitaisiin kutsua realistisen kunnianhimon puutteeksi.
Kaikki osapuolet tuovat neuvotteluihin omien valtioidensa rajoitukset. Sitä on kenties mahdotonta välttää, mutta sen ei pidä antaa muodostua tekosyyksi epäonnistumiselle. Neuvottelujen kaikkein vaikeimmat ja ilmeisen hankalat alueet, maataloutta koskevat kannat, eivät kuitenkaan poikkea niinkään paljon toisistaan. Ne eivät ole niin kaukana toisistaan, että yhteensovittaminen olisi mahdotonta. Niissä vaaditaan, että EU nostaa yleisiä tukileikkauksiaan lähelle G-20-kehitysmaiden vaatimaa tasoa. EU viestitti Genevessä, että se on halukas neuvottelemaan tästä osana tasapainoista pakettiratkaisua – siis jos muutkin ovat valmiita etenemään ja osoittamaan samanlaista joustavuutta kuin me.
Jos etenemme tähän suuntaan, johon olen esittänyt meidän voivan edetä, oikeissa olosuhteissa se merkitsisi merkittävää siirtymistä alkuperäisestä 39 prosentin tilatukien leikkauksesta, joka sekin on jo paljonkorkeampi kuin Uruguayn kierroksella hyväksytyt leikkaukset. Nämä olisivat jyrkimmät monenkeskisissä kauppaneuvotteluissa koskaan hyväksytyt tilatukien leikkaukset. Ei kukaan voi kutsua tätä "kevyeksi Dohan kierrokseksi". Näihin voidaan lisätä vielä EU:n uudistuksesta seuraavat tukileikkaukset, joiden seurauksena EU:n tuottajat varmasti vetäytyisivät näkyvästi keskeisiltä maailmanlaajuisilta vientimarkkinoilta, kuten maidon ja siipikarjan markkinoilta, ja EU:n jyvämarkkinat supistuisivat rehun kysynnän laskiessa. Kun tätä kaikkea tarkastellaan kokonaisuutena, kyseessä on merkittävä uusi markkinoillepääsyn paketti Yhdysvaltojen, Australian ja muiden Cairns-ryhmän jäsenten kilpailukykyisille maataloustuotteiden viejille. Se supistaisi Euroopan unionin maataloutta mahdollisesti jopa 20 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuodessa.
Tämän sivuuttaminen merkityksettömänä, kuten jotkut tekevät, on joko tyly neuvotteluasenne tai kyvyttömyyttä tehdä tarvittavat laskutoimitukset. Vastapalveluksena näistä leikkauksista EU toivoo Yhdysvaltojen toimivan vastaavasti leikkaamalla kauppaa vääristäviä tilatukiaan, minkä kehitysmaat nyt aivan oikein katsovat lopullisen Dohan sopimuksen edellytykseksi ja katalysaattoriksi.
Yhdysvallat on tarjonnut merkittäviä leikkauksia kauppaa vääristäviin niin kutsuttuihin amber box -tukiin, 19,1 miljardista dollarista 7,6 miljardiin dollariin. Tämä kuulostaa hyvältä, ja siitä on syytä olla iloinen. Yhdysvallat on kuitenkin ehdottanut myös lisäystä siihen, mitä sen sallitaan käyttää muihin kauppaa vääristäviin tukimuotoihin, ja hylännyt ajatuksen siitä, että se uudistaisi suoraan näitä tukiohjelmia varmistaakseen, että ne eivät enää vääristä kauppaa. Jos lasketaan yhteen ne kolme kauppaa vääristävää tukimuotoa, jotka Yhdysvallat haluaa säilyttää, päästään itse asiassa uuteen mahdolliseen 22,7 miljardin dollarin enimmäismäärään, joka on suurempi kuin Yhdysvaltojen tällä hetkellä maksamien tukien yhteissumma.
Toisin sanoen Dohan täytäntöönpanokauden lopussa Yhdysvaltojen kauppaa vääristävät maksut maanviljelijöille voisivat itse asiassa nousta sen perusteella, mitä Yhdysvallat ehdotti lokakuisessa tarjouksessaan. On aivan ymmärrettävää, että Yhdysvaltojen kauppakumppanit eivät hyväksy tätä, varsinkin kun Yhdysvallat vaatii muilta valtavia leikkauksia niin tukien kuin tariffienkin osalta. Kehitysmaat vaativat aivan perustellusti Yhdysvaltojen tukien tehokasta leikkausta, ja EU tukee vaatimusta. Jos Yhdysvaltain kanta ei muutu, Brasilian ja Intian kaltaiset edistyneet kehitysmaat eivät ole valmiita tarjoamaan teollisuustuotteille ja palveluille laajempaa pääsyä markkinoilleen, ja tämä on sen sopimuksen ydin, johon nyt pyrimme.
Sopimukseen pääsy ei ole helppoa. En väheksy niitä vaikeuksia, joita syntyy neuvotteluissa edistyneiden kehitysmaiden kanssa teollisuustariffeista. Kuitenkin pattitilanne juuri maataloudessa, joka edustaa vain osaa kaupasta niin kehitysmaille kuin teollisuusmaillekin, estää käsittelemästä Dohan neuvotteluissa kauppaa teollisuuden ja palvelujen aloilla, joihin valtaosa tämän kierroksen mahdollisista taloudellisista hyödyistä kohdistuisi.
Saamme Dohan kierroksen päätökseen vain, jos kaikki osapuolet pyrkivät saamaan läpi sen ansiot neuvottelualoilla. Näitä ovat maatalouden ja tilatukien lisäksi myös teollisuus, palvelut ja säännöt. Kaikkien osapuolten olisi ymmärrettävä, että realistisen kunnianhimoinen ja tavoitettavissa oleva tulos, joka olisi kaikkea muuta kuin kevyt versio Dohasta, toisi mukanaan syvällisiä rakennemuutoksia maatalouspolitiikassa ja loisi uusia tavaroiden ja palveluiden kauppavirtoja tasolla, jolle aiemmilla kierroksilla ei ole päästy. Toisin sanoen kyse on todella suurista asioista, kuten WTO:n pääsihteeri Lamy on toistuvasti korostanut.
Tehkäämme tämä nyt selväksi: jatkuvassa pattitilanteessa häviäjiä ovat ensisijaisesti kehitysmaat. Ne menettävät uudet kauppamahdollisuudet. Mikä on vieläkin merkittävämpää, ne ovat vaarassa hävitä myös, koska monenkeskinen kauppajärjestelmä heikkenee. Me EU:ssa pyrimme joka tapauksessa tekemään kaiken mahdollisen heikompien ja haavoittuvampien kehitysmaiden hyväksi välttäen WTO-jäsenyyden jakamista. Erityisesti pidämme Aid for Trade –aloitetta koskevat lupauksemme ja jatkamme pyrkimyksiämme.
Jotkut kysyvät, kuinka Dohan kehitysohjelman keskeyttäminen vaikuttaa laajempaan kauppapoliittiseen asenteeseemme. Vastaus on, että sitoumuksemme Dohaan on edelleen ensisijainen. Mikään ei voi korvata WTO:ta. Ensinnäkin se perustuu tasa-arvoon ja oikeusjärjestykseen raa'an voiman sijaan. Toiseksi jotkin hyödyt ovat saavutettavissa vain monenkeskisellä toiminnalla, kuten uusi maatalouden ja kalastuksen tukien kurinalaisuus, uusi kaupan helpottamista koskeva sopimus, polkumyynnin vastaiset uudet välineet sekä alueellisia kauppasopimuksia koskevat entistä paremmat ja selkeämmät säännöt. Nämä ovat esimerkkejä aloista, joilla millään kahdenvälisillä sopimuksilla ei päästäisi lähellekään niitä kaupan sääntöjen ja kauppajärjestelmän parannuksia ja vahvistuksia, joihin pyrimme. Kolmanneksi kyse on ainoasta neuvottelumuodosta, jossa pienemmät kehitysmaat voivat hyödyntää kollektiivista poliittista painoarvoaan.
Lopuksi riitojenratkaisujärjestelmä on yksi WTO:n järjestelmän kulmakivistä ja ainutlaatuinen kansainvälisen oikeuden luomus. Ei ole epäilystäkään siitä, etteikö luottamuksen heikkeneminen monenkeskiseen kauppajärjestelmään kokonaisuudessaan varmasti pitkällä aikavälillä vaikuttaisi kielteisesti myös riitojenratkaisujärjestelmään.
Kahdenväliset ja alueelliset sopimukset eivät siis ole vaihtoehto monenkeskisille neuvotteluille, vaan pikemminkin lisä ja täydennys, joiden avulla voidaan laajemmin tarkastella tariffien leikkauksia ja tulleihin perustumattomia kaupan esteitä sekä luoda sääntöjä aloilla, joilla WTO:n jäsenet ovat päättäneet – ainakin toistaiseksi – olla neuvottelematta yhteisesti monenvälisestä järjestelmästä, olivatpa kyseessä kilpailusäännöt, julkiset hankinnat tai työllisyysasiat.
Tässä yhteydessä odotetaan useita neuvotteluja. Jotkut ovat jo alkaneet ja toiset alkavat, kun aika on kypsä. Mercosur, Persianlahden yhteistyöneuvosto (GCC) ja Keski-Amerikka ovat ensimmäinen ryhmä, ja suhtaudumme myös Ukrainaan, Intiaan, Koreaan ja ASEAN-maihin mahdollisina kumppaneina uusissa aloitteissa.
Lopuksi haluan sanoa, että minä ja komissio olemme sitoutuneet tiukasti monenvälisen kierroksen menestyksekkääseen lopputulokseen ja että haluan tehdä parlamentin kanssa tiivistä yhteistyötä tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Se on edelleen ensisijainen tavoitteeni.
Komissio aikoo myös esitellä lähiaikoina kaksi tiedonantoa – ensin Euroopan kilpailukyvyn ulkoisista näkökohdista lokakuussa ja toisen kauppasuhteista Kiinan kanssa. Näissä käsitellään muita tulevan kauppapolitiikkamme keskeisiä näkökohtia. Olen innokas keskustelemaan näistä molemmista kanssanne tulevina viikkoina ja odotan sitä. Uskon, että tiiminä meidän on jatkettava yhteistyötä tulevaisuudessa yhtä hyvin kuin aiemminkin – jo Euroopan unioninkin vuoksi, mutta myös globaalin talouden ja erityisesti eniten apua tarvitsevien kehitysmaiden vuoksi.
Georgios Papastamkos,
   . – Arvoisa puhemies, ei ole epäilystäkään siitä, että Dohan kierroksen neuvottelujen epäonnistumisen kustannukset ovat suuret ja kasvavat edelleen, jos neuvottelut päättyvät kokonaan.
Kustannuksia syntyy :
ensinnäkin tulonmenetyksistä, niiden tulojen, joita neuvottelujen menestyksekkäästä loppuunsaattamisesta olisi seurannut maailmantaloudelle, kehitykselle ja työllisyydelle,
toiseksi tiettyjen kehitysmaille erityisen tärkeiden toimialojen edistymisen vaarantumisesta ja
kolmanneksi itsensä Maailman kauppajärjestön uskottavuuden heikkenemisestä.
Katson, että täydellisen epäonnistumisen vaara on paljon vakavampi kuin vähemmän kunnianhimoisen yleisen sopimuksen aikaansaamisen vaara, vaikka Euroopan unioni ei voikaan hyväksyä sopimusta mihin hintaan tahansa.
Euroopan unioni säilytti rakentavan ja vastuullisen kantansa. Se esitti merkille pantavia ehdotuksia ja luopui monista tavoitteistaan heti kierroksen alussa. Mahdollinen palaaminen neuvottelupöytään riippuu vastaavasti muiden johtavien kauppakumppanien joustavuudesta, jos pyritään tasapainoiseen ratkaisuun.
Me Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän edustajat ajamme edelleen monenvälisyyden asiaa. Sitoutuminen monenväliseen kauppajärjestelmään on merkittävä panos kansainvälisen kaupan turvallisuuteen, avoimuuteen ja vakauteen. Se auttaa myös vahvistamaan keskinäistä taloudellista riippuvuutta kansainvälisessä poliittisessa yhteistyössä. Monenvälisyyden epäonnistumisesta seuraa alakohtaisten kauppakiistojen ja alueellisen kaupan linnakkeiden vahvistumisen vaara.
Näin ollen monenvälisten kauppaneuvottelujen menestyksekkään loppuunsaattamisen on oltava – kuten komission jäsen ja valiokuntamme puheenjohtaja korostivat – ensisijainen valinta, EU:n toimintasuunnitelman ensisijainen tavoite. Samalla meidän on vahvistettava kahdenvälisten ja alueiden välisten suhteiden täydentäviä strategioita muiden merkittävien kumppanien kanssa.
Maailmanlaajuisen kauppajärjestelmän vakaus edellyttää mielestäni uutta dynaamista sysäystä Euroopan unionin ja Amerikan Yhdysvaltojen kaupallisen keskinäisen riippuvuuden sekä yhteisen vastuun väliselle yhteydelle. Riippuvuuden ja yhteisen vastuun välinen yhteys on varmistettava.
Katsoessani jäsen Barón Crespoa ja muistaessani hänen kotimaansa voittoa Kreikasta koripallon maailmanmestaruuskisoissa ehdotan, että suhtaudumme neuvottelutulokseen tällä hetkellä pikemminkin aikalisänä kuin lopullisena päätöksenä.
Harlem Désir,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Dohan kierroksen neuvottelujen keskeytyminen on ennen kaikkea sen lupauksen rikkomista, että kauppasääntöjen tasapainoa mukautetaan kehitysmaiden hyväksi. Se on joidenkin maiden suppeiden etujen riemuvoitto kansainvälisen yhteisön laajemmista eduista, ja kansainvälisen kaupan valiokunnan puheenjohtajan tavoin ajattelemme tietenkin kaikki Yhdysvaltojen välivaaleja.
Keskeyttäminen uhkaa jo mahdollisesti monenvälisen järjestelmän asemaa kauppaneuvottelujen pääasiallisena kehyksenä sekä paluuta epävakaampiin kahdenvälisiin neuvotteluihin, jotka ovat vahingollisia kaikkein köyhimmille ja erityisesti kaikkein pienimmille valtioille, kuten korostitte, arvoisa komission jäsen Mandelson. Lisäksi jäljelle jää monenvälinen järjestelmä, joka ei häviä, vaikka ajatuksena oli käynnistää sen uudistus ja parantaa sen yhteensopivuutta kehitystavoitteiden ja muiden kansainvälisen yhteisön sääntöjen kanssa. Erityisesti oli tarkoitus ottaa huomioon kansanterveyteen, ympäristöön ja myöhemmin – toivoaksemme – globalisaation sosiaaliseen ulottuvuuteen liittyvät tavoitteet.
Suurimpia häviäjiä tässä neuvottelukierroksen keskeyttämisessä ovat kehitysmaat ja niistä varsinkin kaikkein vähiten kehittyneet maat. Kaikista puutteista ja rajoituksista huolimatta se, mistä neuvoteltiin, mitä EU ehdotti – usein toki se, mitä parlamentti halusi – vaarantuu ja menetetään: vientitukien lakkauttaminen vuoteen 2013 mennessä, vähiten kehittyneiden maiden tuotteiden vapaa pääsy oikeuksien ja kiintiöiden osalta teollisuusmaiden markkinoille, vaikka ongelma edelleen koski 3 prosenttia tullinimikkeistä, joita useat muut teollisuusmaat toivoivat, kehitysmaiden maataloustuotteiden laajempi pääsy teollisuusmaiden markkinoille, vaikka Yhdysvaltojen esitys ei edes kata kaikkea tarvittavaa, puuvillantuottajien tilanteen tarkastelu, kauppaan liittyvä tukipaketti sekä teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehdyn sopimuksen (TRIPS) mukauttaminen lääkkeiden saatavuuden osalta.
Arvoisa komission jäsen, olen iloinen siitä, että ilmoitatte jälleen ryhtyvänne etsimään rauhaa, tapaatte jälleen G20-maiden ja Yhdysvaltojen edustajia ja pyritte etsimään keinoja palata neuvottelupöytään. Minusta me emme saa antaa Dohan kierroksen kuihtua. Liittyipä kongressin Yhdysvaltojen hallinnolle antamien valtuuksien päättymiseen mitä tahansa ongelmia, emme saa antaa ponnistelujen ja lupausten valua hukkaan, ja olen iloinen, että EU kunnioittaa sitoumuksiaan ja pitää lupauksensa.
Meidän olisi kenties palattava kierroksen ytimeen ja muistutettava kumppaneitamme teollisuusmaissa siitä, että tiesimme, ettei ratkaisu perustu vastavuoroisuuteen vaan että meidän on annettava enemmän salliessamme maataloustuotteiden tuonnin kuin mitä saisimme teollisuustullien tai markkinoiden ja palvelujen vapauttamisen kautta. Euroopan unionin on edelleen edistettävä monenvälistä järjestelmää. Sitä on todellakin uudistettava, jotta kehitysmaiden ja teollisuusmaiden välillä voidaan säilyttää luottamus. Loppujen lopuksi juuri monenvälisessä järjestelmässä kehitysmaat voivat edelleen tulla kuulluiksi G20:n ja G90:n kautta ja kauppasääntöjä voidaan mukauttaa yhteensopiviksi köyhyyden poistamista koskevien tavoitteiden kanssa sekä kaikkien muiden monenvälisen järjestelmän sääntöjen kanssa.
Johan Van Hecke,
   . Arvoisa puhemies, onko Dohan kierros nyt lopullisesti epäonnistunut? Yhä useammat vaikuttavat olettavan niin, varsinkin kun Hongkongin jälkeen ei ole edistytty ja neuvottelut keskeytettiin heinäkuussa toistaiseksi. Komission jäsenen ja parlamentin jäsenten enemmistön tavoin kieltäydyn kuitenkin uskomasta, että tämä olisi lopun alkua. Kyseessä on loppujen lopuksi merkittävä sopimus. Täydellinen epäonnistuminen voisi hyvinkin romahduttaa koko monenvälisen kauppajärjestelmän ja kaiken siihen liittyvän.
Epäonnistuminen maailmanlaajuisen kauppasopimuksen tekemisessä kasvattaa riskiä siitä, että yhä useammat valtiot turvautuvat kahdenvälisiin tai alueellisiin sopimuksiin, mikä joka tapauksessa heikentää köyhien maiden asemaa. Lisäksi neuvottelujen keskeytyminen voi lisätä sellaisten kauppakiistojen määrää, joissa WTO:n jäsenet turvautuvat oikeustoimiin saavuttaakseen sen, mistä eivät pystyneet sopimaan. On vielä muutakin, kuten komission jäsen korosti: ennemmin tai myöhemmin myös WTO:n varsinainen olemassaolon oikeutus kyseenalaistetaan. Tämän vuoksi nyt on tärkeämpää kuin koskaan tehdä WTO:sta entistä avoimempi ja vahvistaa sen demokraattista legitiimiyttä.
Ryhmämme mielestä on olennaisen tärkeää, että rikkaat ja kehittyneemmät valtiot pyrkivät lähentämään näkemyksiään etukäteen. Ei ole kerta kaikkiaan mitään mieltä järjestää jälleen uutta laajamittaista tapaamista, jos Yhdysvallat ja EU eivät kykene lähentymään maataloustuotteiden alalla ja muissa kysymyksissä. Yhdysvaltojen kongressi ylisti hiljattain Yhdysvaltojen neuvottelijoiden tiukkaa kantaa. Tällainen syyllistäminen ei ainakaan edistä rakentavien ratkaisujen löytymistä. Kaikkien merkittävien osapuolien, myös EU:n, Yhdysvaltojen ja G20:n, on tehtävä oma osuutensa tulosten aikaansaamiseksi.
Siihen asti niin kutsutun Hongkongin säännöstön on säilyttävä kokonaisuudessaan koskemattomana. Kaikkia kehitystä edistäviä sitoumuksia on noudatettava. Päästiinpä sopimukseen tai ei, EU:n ei pidä vetäytyä aikeistaan luopua vientituista vuoteen 2015 mennessä. On myös kehotettava kaikkia teollisuusmaita ja edistyneempiä kehitysmaita tarkastelemaan EU:n "Kaikki paitsi aseet" -aloitetta.
Kompromissipäätöslauselman sävy on hyvää tarkoittava ja myönteinen. Siinä vahvistetaan kaikesta huolimatta uskomme kauppapolitiikan monenväliseen lähestymistapaan sen vilpittömän käsityksen perusteella, että jos Dohan kehitysohjelma epäonnistuu, ei voittajia valitettavasti ole, ainoastaan häviäjiä. 
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Dohan kierros epäonnistui, ja te, arvoisa komission jäsen, vatvotte vain sen syitä. Sanotte toivovanne kierroksen loppuunsaattamista kaikesta huolimatta, mutta mihin perustatte toivonne? Sanotte, että kehitysmaat ovat häviämässä ja että umpikuja vahingoittaa niitä enemmän kuin muita, mutta miksi kehitysmaat ja niiden edustajat eivät saattaneet kierrosta päätökseen? Ne olivat kenties eri mieltä ja jopa tarpeeksi älykkäitä, koska ajattelutapanne taustalla oleva liberalisointi, jota niin kovasti ajatte, ei selvästikään ole rikastuttanut kehitysmaita. Sen sijaan että siellä asuvien ihmisten vatsat olisi täytetty, heidät on ajettu velkakierteeseen, eikä nälänhädän ongelmaa ole ratkaistu. Ensimmäistä kertaa nämä valtiot ovat yhdistyneet, ja jos ne onnistuvat saamaan riittävästi vaikutusvaltaa lännen teollisuusmaihin nähden ja aiheuttamaan kierroksen epäonnistumisen, tämä asettaa asiat uuteen valoon, ja meidän on tutkittava, saammeko aikaiseksi toisenlaisen tarjouksen.
Sanotte, että tarjottu tullivähennys tuo 20 miljardia euroa Euroopan unionin maataloudelle, mutta eivätkö nämä 20 miljardia euroa ole ylimääräisiä, ja – jos tämä vähennys toteutetaan – eikö näistä 20 miljardista olisi etua kehitysmaille, vai merkitsisikö tämä vain elintarvikestandardien alentamista? Ostetaanko kehitysmaiden suostumus vähemmällä kuin mitä ne tarvitsevat päästäkseen köyhyydestä, samalla kun EU:n maatalous tuhotaan sen seurauksena?
Tarvitaan osittaista pääsyä markkinoille. Pääsy markkinoille, jota tarjotaan korvauksena kehitysmaiden teollisuustuotteiden ja palvelujen markkinoille pääsystä , tuhoaa niiden infrastruktuurin sekä niiden teollisuuden ja kaupan herkän kehityksen, samalla kun maataloudelta täällä EU:ssa riistetään olemassaolon mahdollisuudet, vaikka meidän on kiireesti tuotettava elintarvikkeita. Tästä seuraa, että tarvitaan laatua ja osittaista pääsyä markkinoille, jotta kehittyvän maailman valtiot voivat hyötyä hintatasostamme ja standardeistamme ja kehittää omia talouksiaan.
Sokerisopimus osoitti meille, että ne kehitysmaat, jotka pystyivät toimittamaan sokeria näitä edellytyksiä noudattaen, saivat taloutensa kehittymään, kun taas ne, jotka eivät siihen kyenneet, joutuivat myymään monikansallisille yrityksille hinnoilla, jotka jäivät alle köyhyysrajan, ja tämä tilanne jatkuu myös tulevaisuudessa.
Arvoisa komission jäsen Mandelson, teidän on siis esitettävä sellainen asianmukainen tarjous, jonka kehitysmaat voivat hyväksyä ja joka vakauttaa elintarvikkeiden tarjontaa sekä lisää kaupan vakautta ja laatua, sen sijaan että yleisenä suuntauksena on maailman maanviljelijöiden ajaminen konkurssiin. Silloin monenvälinen lähestymistapa on oikea, ja kaikki voivat hyötyä siitä tavalla, joka ei todellakaan ole mahdollinen ehdottamanne vapauttamisen seurauksena. 
Helmuth Markov,
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Dohan kierros on epäonnistunut. Mitä sillä oli määrä kehittää? Tämä on ydinkysymys. Oliko tarkoitus kehittää vain kauppaa sen itsensä vuoksi vai oliko tarkoitus, että lisääntyvä kauppa toisi mukanaan kehitystä? Sillä jos pyrittiin viimeksi mainittuun, on neuvotteluihin vielä sisällytettävä paljon muutakin; on kysyttävä, millainen myötävaikutus kaupalla on eri maissa kohoaviin sosiaalisiin standardeihin, parempaan ympäristönsuojeluun ja parempaan elämänlaatuun. Kyseessä on varsin erilainen lähestymistapa kuin halu ennen kaikkea avata markkinoita yhä suurempien katteiden vuoksi, sillä siihen ei liity vastavuoroisuutta.
Solidaarisuudessa on kyse siitä, että vahvempi auttaa heikompaa, ja se tarkoittaa, että teollisuusmaiden on annettava enemmän kuin kehityksessä jälkeen jääneiden. Ei ole kysymys pelkästään määristä; kyse on myös laadullisesti erilaisesta lähestymistavasta, puhumattakaan siitä, että niiden, jotka eivät vielä ole kehittäneet omia markkinoitaan, on voitava tehdä se ennen mitään muuta. Voi olla, että niiden on suljettava markkinansa joksikin aikaa ennen kuin ne voidaan avata.
Mitä hyötyä monille kehitysmaille on siitä, että ne voivat viedä Euroopan unioniin, jos niillä ei ole tuotteita vietäviksi, aivan yksinkertaisesti koska ne eivät voi ruokkia edes omaa kansaansa? Samalla niille kuitenkin kerrotaan, että jos niiden sallitaan viedä tuotteitaan EU:hun, niiden on kiltisti avattava omat markkinansa meidän palveluillemme ja teollisuustuotteillemme. Minkäänlaista sopimusta ei saada aikaiseksi, jos neuvottelumme eivät nouse tämän yläpuolelle, ja sanon tämän monenvälisen järjestelmän fanaattisena kannattajana.
Arvoisa komission jäsen Mandelson, muistanette, että olen useaan otteeseen kysynyt teiltä, uskotteko todella, että Yhdysvallat on kiinnostunut WTO-kierroksen monenvälisestä ratkaisusta. Olen aina sanonut, etten itse usko siihen. Amerikkalaiset voivat paremmin ajaa etujaan, jos heitä eivät sido monenväliset sopimukset. Tämän vuoksi on paljon tärkeämpää, että Euroopan unionin on yhdistyttävä G20-maiden kanssa, ja tätä meidän on tietenkin harkittava uudelleen ottaen huomioon etelän valtioiden väliset valtavat erot.
Ei voi olla kyse pelkästään markkinoiden avaamisesta, jos sen seurauksena eurooppalaiset markkinat jätetään brasilialaisen maatalousliiketoiminnan armoille, sillä tämä liiketoiminta on valtavaa ja kolmen perheen hallinnassa; se ei millään tavalla auta näitä valtioita.
Minusta meidän on ajateltava uudelleen lähestymistapaamme. Me haluamme kauppaa. Aina vaan uudelleen te sanotte, että haluamme vapaata kauppaa. Meillä saattaa olla tästä ideologisia erimielisyyksiä; minä en halua tällaista vapauttamista, mutta jätetään se nyt hetkeksi syrjään. Vapaalla kaupalla ei ole niinkään merkitystä, kaupan on oltava reilua. Reilu kauppa on "oikeudenmukaista" kauppaa, eikä "oikeudenmukainen" merkitse tasapuolista. Jos kaikkiin valtioihin sovelletaan samoja standardeja tullien vähentämisessä ja markkinoiden avaamisessa, se voi olla tasapuolista kohtelua, mutta se ei ole oikeudenmukaista.
Teidän on muutettava mandaattianne; tarvitaan tällaista lähestymistapaa. Jos haluatte edistää kauppaa, teidän on muistettava – ja tehtävä tästä ensisijainen tavoitteenne – yksittäisten valtioiden olosuhteet ja niiden saavuttama kehitystaso. 
Seán Ó Neachtain,
   . Arvoisa puhemies, en ole lainkaan yllättynyt siitä, että Maailman kauppajärjestön neuvottelut menivät taas pieleen. Olen jo jonkin aikaa vaatinut maatalouden jättämistä näiden neuvottelujen ulkopuolelle. Maatalouden osuus maailmankaupasta on vain viisi prosenttia, mutta neuvottelujen epäonnistumisesta syytetään Euroopan unionin maataloutta. Miten viisi prosenttia voisi pidätellä muuta 95 prosenttia kaupasta? On aika muistaa tämä.
Osallistuin Dohan kierroksen neuvotteluihin Hongkongissa viime joulukuussa ja sitä ennen Cancúnissa. Ilmoitin parlamentille syntyvästä väärästä vaikutelmasta, jonka mukaan kehitysmaat hyötyisivät laajemmasta pääsystä EU:n markkinoille. Tämä on kaukana totuudesta, kuten olemme tänään täällä kuulleet. Kehitysmaat hyötyvät tästä eleestä hyvin vähän; itse asiassa EU sallii jo nyt vapaan pääsyn 50:lle vähiten kehittyneelle maalle. Todellisia voittajia olisivat Etelä-Amerikan pihviparonit, jos me sallisimme irlantilaisten maanviljelijöiden uhraamisen. Todellisia häviäjiä olisivat tässä tilanteessa eurooppalaiset pienviljelijät, jotka ovat jo leipäjonossa. Tehdään tämä asia nyt selväksi.
Esimerkiksi irlantilaisten kuluttajien parissa hiljattain tehdyssä tutkimuksessa paljastui, että vain joka viides kuluttaja suhtautuu luottavaisesti Euroopan unionin ulkopuolelta tuotuihin elintarvikkeisiin. Tämä ei ole yllättävää. EU:n maatalousmarkkinoiden avaamisen jatkaminen kyseenalaistaa vakavasti elintarviketurvallisuuden ja elintarvikkeiden jäljitettävyyden. Olemmeko halukkaita hyväksymään epävarmuuden elintarvikkeissa, joita syötämme lapsillemme, hullun lehmän taudin, Creutzfeldt-Jacobin taudin tai lintuinfluenssan kaltaisten uhkien edessä? Olemmeko halukkaita hyväksymään kaikille avoimen lähestymistavan brasilialaisten karjankasvattajien PCP-jauheen ja muiden epäilyttävien aineiden käyttöön?
Olemme Irlannissa todistaneet hiljattain Irlannin sokeriteollisuuden tuhoa. Brasilialaiset sokeriparonit ovat edellisen sokerialan uudistuksen voittajia, kun taas Irlannissa 4 000 sokerijuurikkaan viljelijää on jäänyt työttömiksi. Viime joulukuussa näin Hongkongissa korealaisten maanviljelijöiden taistelevan elinkeinonsa puolesta, sillä heitä uhkaavat tällä hetkellä ylikansalliset vilja-alan yritykset, jotka tinkivät hinnoista kehitysmaiden auttamisen verukkeella. Tämä on harhakäsitys. On selvää, ettei WTO voi onnistua niin kauan kuin me vaadimme venäläisen ruletin pelaamista elintarviketuotantomme sekä pienten eurooppalaisten ja irlantilaisten maanviljelijöiden elinkeinon kanssa. On aika siirtyä eteenpäin. On aika jättää lopultakin maatalous neuvottelujen ulkopuolelle. Emme saa myydä eurooppalaisia maanviljelijöitä. 
Bastiaan Belder,
   . Arvoisa puhemies, Dohan kehitysohjelmaa koskevien neuvottelujen keskeyttäminen on raskas isku sekä WTO:lle että kaikille neuvotteluosapuolille. WTO on menettänyt uskottavuuttaan, kun maailmankauppa on hyötynyt kaupan liikkeitä koskevien kansainvälisten sääntöjen laatimisesta ja noudattamisesta. Koska pelkään laskun tästä keskeytyksestä lankeavan kehitysmaille, kehotan komission jäsentä Mandelsonia seuraamaan niiden etuja monenvälisesti ja kahdenvälisesti.
Taloudellisten tulevaisuudennäkymien toivottomuus on todellakin yksi niistä tekijöistä, jotka ajavat yhä useammat ihmiset etsimään pelastusta Euroopasta. Henkilökohtaisesti suhtaudun epäilevästi G20-maiden kokoonpanoon. Loppujen lopuksi uuden taloudellisen voiman on tuotava mukanaan myös uutta vastuuta. Olen myös aina tukenut Yhdysvaltojen kaupallisen edustajan Susan Schwabin Kiinalle esittämiä vetoomuksia, että se esittäisi näyttöä uudesta vastuullisuudestaan.
Arvoisa komission jäsen, saksalaisen aikakauslehden haastattelussa ilmaisitte sitoumuksenne pyrkiä edelleen saamaan Dohan kierroksen takaisin raiteilleen. Voitteko selittää minulle, mihin optimisminne perustuu, erityisesti sen toteamuksenne suhteen, ettette usko neuvotteluja saatavan päätökseen ennen vuoden loppua? Onko teillä jotain perusteita olettaa, että Yhdysvallat silloin tekee jotain? Lisäksi kehotan teitä jälleen kerran tarkastelemaan hyvin huolellisesti EU:n toimintaohjelmaa Dohan kierroksen jälkeen, sille se voi olla suotavampaa kuin uskommekaan. 
Maria Martens (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, on valtava pettymys, että WTO:n neuvottelut on keskeytetty epämääräiseksi ajaksi, ja olen erityisen huolissani kehitysmaiden asemasta.
Kuten tiedämme, WTO:n neuvottelujen tavoitteena oli parantaa kehitysmaiden asemaa, ja kaikkien oli annettava oma panoksensa: Euroopan unionin maataloustuotteiden tullien alalla, Yhdysvaltojen maanviljelijöiden sisäisten tukien muodossa, Brasilian ja Intian kaltaisten kehitysmaiden teollisuustuotteiden markkinoillepääsyn osalta ja niin edelleen. On hyvin valitettavaa, ettei asiassa ole edistytty, ja seuraavia neuvotteluja voidaan joutua odottamaan kauankin.
En halua syyllistää ketään osapuolista, sillä niin monen osapuolen osallistuminen neuvotteluihin on myös vaikeaa, mutta on todettava, ettei komission jäsenen tapa toimia ole johtanut toivottuihin tuloksiin ja että kehitysmaiden on jatkossa yhä vaikeampaa saada vankempaa jalansijaa maailmantaloudessa.
Olen kuitenkin iloinen siitä, että komission jäsen on useammin kuin kerran ilmaissut sitoumuksensa kehitysmaita kohtaan, ja haluan pitää siitä kiinni. Emme voi muuttaa tosiseikkoja, ja sen vuoksi on tärkeää katsoa tulevaisuuteen, varsinkin kehitysmaiden tulevaisuuteen.
Neuvottelukierroksen aikana sopimukseen päästiin periaatteessa monesta kehitysmaille hyvin tärkeästä aiheesta, joihin kuuluvat muun muassa täällä jo mainitut kaupan kehittämiseksi annettava apu, ei tulleja köyhimmille valtioille, kaupankäynnin välineet sekä erityiskohtelu. Se, mikä olisi voinut olla merkittävä edistysaskel, jäi jumalten haltuun. Ymmärrän ja hyväksyn sen tosiseikan, että komission jäsen haluaisi sopimusten edistyvän mahdollisimman paljon, mutta ihmettelen kyllä, kuinka se komission jäsenen mukaan on mahdollista näillä aloilla? Voidaanko suunnitelmat jo panna täytäntöön, ja jos, kuinka?
Lopuksi haluan mainita WTO:hon liittyvät vienninedistämisorganisaatiot. Emme ole vielä nähneet yhtään konkreettista ehdotusta, joten haluaisin tietää, mikä on komission mielestä WTO:n neuvottelujen keskeyttämisen vaikutus vienninedistämisorganisaatioiden kehitykseen? Uskooko komission jäsen, että vienninedistämisorganisaatioita koskevissa neuvotteluissa on mahdollisuus vielä edetä AKT-maiden eduksi? 
Erika Mann (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, minulla on ollut ilo istua täällä parlamentissa ja seurata kauppapolitiikan kehittymistä kahdentoista vuoden ajan. Sinä aikana olen nähnyt kolmen komission jäsenen käsittelevän asiaa ja tiedän, kuinka vaikeaa se on. Tämä parlamentti on ollut mukana neuvottelujen kaikissa käänteissä ja nähnyt, kuinka vaikeaa on käydä niitä monenvälisesti, ja myös sen, kuinka vaikeaa on ymmärtää, mitä tarkoitetaan nykyaikaisella kauppapolitiikalla ja kauppastrategialla.
Suhtaudun itse hyvin skeptisesti siihen, onko meillä siitä vieläkään oikeaa käsitystä. Olen samaa mieltä paljosta, mitä täällä on juuri todettu, ja olen iloinen viittauksesta komission uuteen tiedonantoon "Globaali Eurooppa kilpailijana maailmassa"johon saamme pian tutustua. Toisinaan suhtaudun kuitenkin epäilevästi myös omaan itsekritiikkiimme sekä käsityksiimme maailman muutoksista.
Toisaalta on todellakin helppo kritisoida amerikkalaisia – eikä syistä todellakaan ole puutetta – mutta on myös tärkeää mainita täällä, että myös kehitysmaissa, muun muassa Brasiliassa, suhtaudutaan skeptisesti sopimuksiin WTO:n kanssa syistä, joita kollegat ovat täällä maininneet. Toinen tekijä voi hyvinkin olla se, että Kiinasta on tullut maailmanlaajuinen kauppakumppani, jolla on yhden esimerkin mainitakseni suurempi vaikutus Meksikoon kuin EU:hun tai Yhdysvaltoihin.
Syitä on niin paljon, ja toisinaan harmittelen sitä, että nykyaikaista kauppapolitiikkaa koskevaa keskustelua, johon itse viittaatte asiakirjassanne, ei käydä riittävän syvällisesti. Ei myöskään ymmärretä sitä, että EU:n jäsenvaltioiden kannat globalisaation haasteisiin ovat hyvin erilaisia. Jotkin jäsenvaltiot suhtautuvat näihin haasteisiin hyvin avoimesti, koska niillä on siihen varaa, kun taas toiset ovat vaikeuksissa, koska ne ovat itse alkaneet toteuttaa uudistuksia ja muutoksia hyvin myöhään.
Tämä käy selvästi ilmi tekstiilialaa koskevasta keskustelusta sekä jalkineita koskevasta polkumyyntikeskustelusta, ja esimerkkejä on paljon lisääkin. Minusta me emme yksinkertaisesti ajattele riittävän huolellisesti sitä, mitä tarkoitamme nykyaikaisella kauppapolitiikalla.
Siihen liittyy, kuten olen maininnut, myös Kiinan asema. Olemmeko todella ymmärtäneet, mitä Kiinan liittyminen WTO:hon merkitsee? Arvoisa komission jäsen, jos aiotte harkita Venäjän mahdollisuutta liittyä WTO:hon, toivomme teidän keskustelevan siitä meidän kanssamme. Pidän hyvin valitettavana, ettei tämän vaikutuksista ole keskusteltu lainkaan, ja tästä syystä kannatan keskustelua. Parlamentti on ilmaissut kannatuksensa tälle jo vuonna 2002, samaan aikaan kun se ilmoitti kannattavansa neuvotteluja Aasian kanssa. Katson kuitenkin, ettei keskustelu parlamentin ja asiasta vastaavan valiokunnan kanssa ole ollut riittävän syvällistä.
Toivoisin keskustelua siitä, mitä osallistumisemme kahdenvälisen kierroksen GATS+ -neuvotteluihin merkitsisi. Olette tässäkin asiassa oikeassa, mutta toivoisin meidän keskustelevan siitä.
Jos aiomme keskustella nykyaikaisesta kauppapolitiikasta, minusta parlamenttia on kuultava täysimääräisesti, ei pelkästään silloin, kun meitä kehotetaan hyväksymään neuvottelutuloksia, vaan jo alkuvaiheessa, kun neuvotteluja harkitaan.
Stuttgartissa komissio, neuvosto ja parlamentti neuvottelivat jo julkilausumasta, ja siihen sisältyi, että parlamenttia kuullaan täysimääräisesti tai ainakin huomattavassa määrin. Suosittelen teille, että toimimme jälleen samoin, ja toivon teidän suostuvan tähän. 
Sajjad Karim (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, Dohan kierroksen keskeyttäminen määrittämättömäksi ajaksi muodostaa vakavan uhan maailmantaloudelle. Se uhkaa kehitysmaiden vaihtosuhdetta ja vaurautta, Euroopan unionin työpaikkoja, kasvua ja turvallisuutta sekä koko monenkeskisen järjestelmän tulevaisuutta. Kahdenvälisten ja alueellisten sopimusten uusi tulva voi korvata globaalin vapauttamisen, mikä heikentäisi WTO:n monenvälistä ja sääntöihin perustuvaa järjestelmää.
Vaikka monien mielestä se, ettei sopimukseen päästy, on parempi kuin kehitysmaiden kannalta huono sopimus, ilman WTO:n suojaa – kuten totesitte, arvoisa komission jäsen – ne ovat hyvin haavoittuvia hyväksikäytölle yksipuolisessa taistelussa kaupan herruudesta. Epäonnistuminen merkitsee sitä, että tyhjiö täytetään protektionismilla, kun esteiden laaja-alainen poistaminen pysähtyy. Maailmantalouden kasvu hidastuu, ja syntyy epätasapainoa maailmanlaajuisessa kaupassa. Rahoitusmarkkinoiden vakaus horjuu, ja kansainvälinen talousyhteistyö heikkenee entisestään. WTO:n järjestelmän heiketessä syntyy spekulaatioita siitä, minkälainen voisi olla suunnitelma B: kenties Itä-Aasian vapaakauppa-alue tai kenties Japanin ehdotus pan-aasialaisesta kattavasta talousyhteistyöstä, johon osallistuisivat Intia, Australia ja Uusi-Seelanti. Kumpikin näistä muodostaisi uuden aasialaisryhmittymän, joka Euroopan unionin ja Nafta-maiden kanssa muodostaisi kolminapaisen maailman kaikkine siihen liittyvine epävakauksineen.
Onko komissio samaa mieltä siitä, että tarvitaan kiireesti suunnitelma B maailman kauppapolitiikan saamiseksi takaisin raiteilleen ja sen takaamiseksi, että EU:lla on keskeinen asema maailmankaupan järjestyksen muotoilemisessa? Onko komissio samaa mieltä siitä, että tämän strategian kolmena keskeisenä tavoitteena on oltava Dohan kierroksen käynnistäminen uudelleen, kunnianhimoisen vaihtoehdon esittäminen vapauttamisprosessin käynnistämiseksi uudelleen mahdollisimman laajalta pohjalta, jos ensisijainen tavoitteemme ei täyty, ja pienten valtioryhmien välisten suosituimmuussopimusten yleistymisen estäminen?
Arvoisa komission jäsen, olen kerta toisensa jälkeen seissyt edessänne ja pohtinut edistymistä hidastanutta syyttelyä. On aika unohtaa syytökset. "Kaikki paitsi aseet" –aloite osoittaa, että EU voi tehdä hyvää, mutta voimme tehdä ja meidän on tehtävä enemmän ennen Yhdysvaltojen mandaatin päättymistä. Yhdessä sen kanssa meidän on hyödynnettävä mahdollisuuttamme poistaa köyhyyttä ja jakaa oikeudenmukaisesti globalisaation hyödyt. 
Vittorio Agnoletto (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Dohan kierroksella tähän mennessä aikaansaaduilla tuloksilla ja lääkkeiden saatavuutta koskevan TRIPS-sopimuksen tuloksilla on tuhoisia seurauksia miljoonien ihmisten elintasoon. On täysin selvää, että iskulause "Vapaa kauppa = köyhyyden väheneminen" oli vain syötti, jolla houkuteltiin etelän köyhimpiä maita tukemaan teollisuusmaiden odotuksia.
Todellinen syy WTO:n neuvottelujen keskeyttämiseen oli se, että kuuden suurimman kansakunnan, jotka määrätietoisesti puolustivat maataloutensa etuja, oli mahdotonta päästä sopimukseen. Muut 143 valtiota suljettiin neuvottelujen ulkopuolelle. FAO:n mukaan epäonnistuminen joutui siitä, että reilun kaupan sijaan neuvotteluissa keskityttiin vapaaseen kauppaan. Se, ettei sopimukseen päästy, on parempi kuin huono sopimus!
Neuvottelujen keskeyttämisestä saattaa tarjoutua tilaisuus tarkastella uudelleen komission neuvotteluvaltuuksia, joissa on keskityttävä: 1) WTO:n uudistamiseen, jotta siitä tulisi entistä avoimempi, kattavampi ja demokraattisempi, osana YK-järjestelmää ja päätöksenteossaan kansainvälisen oikeuden sitomana, 2) nyt esityslistalla olevien kolmen pääasiallisen sopimuksen tarkasteluun: maatalous, tekijänoikeudet ja palvelut, 3) sitovan viitekehyksen tarjoamiseen monikansallisten yritysten toiminnalle, 4) ihmisoikeuksien kunnioittamisen asettamiseen vapaan kaupan edellytykseksi varmistamalla, että parlamentin 14. helmikuuta hyväksymää ihmisoikeuslauseketta noudatetaan sekä 5) monenvälisellä tasolla hyväksytyistä säännöistä poikkeamisen kieltämiseen kahdenvälisellä tai alueellisella tasolla ottamalla talouskumppanuussopimukset AKT-maiden kanssa esimerkiksi. 
Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kansainvälisen kaupan valiokuntamme suullinen kysymys on aivan olennainen ja oikea-aikainen. Euroopan parlamentti ei voi kääntää selkäänsä, kun monenvälisen tason niin merkittävät neuvottelut, jotka ovat antaneet niin paljon toivoa entistä paremmin organisoidusta, avoimesta, vapaasta ja reilusta kaupasta, keskeytetään.
Viittaamme ryhmämme päätöslauselmaesitykseen tämän keskustelun konkreettisista näkökohdista. Haluamme kuitenkin korostaa, että Dohan kierroksen epäonnistuminen merkitsisi kansainvälisen kaupan ja monenvälisen järjestelmän romahtamista, sillä se vaarantaisi tulli- ja kauppaetuisuuksien kaltaiset saavutukset ja johtaisi moninaisiin ja päällekkäisiin sääntöihin, mikä hankaloittaisi yritystoimintaa.
On paljastettava kokonaisuudessaan tämän epäonnistumisen todelliset syyt. On tuomittava joustamattomat valtiot, jotka haittasivat neuvotteluja, eikä neuvotteluja pidä lopettaa. Ne on käynnistettävä uudelleen, jotta voimme hyödyntää jo aikaansaatua edistymistä ja tehdä Dohan kierroksesta menestyksen globalisaation oikeudenmukaisemman muodon ja itsensä WTO:n kannalta. Koko organisaation tulevaisuus on vaakalaudalla; kriisi voi vahingoittaa WTO:ta todella paljon. Tämä edellyttää vakavaa tarkastelua, ja WTO:n toimintamekanismeja on päivitettävä, nykyaikaistettava ja demokratisoitava.
Euroopan parlamentin on edelleen huolehdittava meille annetusta tehtävästä seuraamalla vakavasti ja tiukasti nyt syntynyttä tilannetta ja edistämällä ratkaisun löytymistä tähän umpikujaan kaikkien hyväksi, mutta kuten muutkin ovat todenneet, ennen kaikkea vähiten kehittyneiden maiden hyväksi.
Arvoisa komission jäsen, olemme kiitollisia läsnäolostanne sekä esittämistänne tiedoista. Tiedätte voivanne luottaa parlamentin tukeen, kuten muutkin puhujat ovat todenneet, pyrkimyksissä saada neuvottelut uudelleen käyntiin. 
Javier Moreno Sánchez (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, pilvet kerääntyivät kaupan taivaalle Genevessä viime heinäkuussa. G8-kokouksen muutamaa päivää aikaisemmin Pietarissa tarjoamasta valonpilkahduksesta huolimatta eräiden neuvottelijoiden mielet synkkenivät ja kierroksen neuvottelut keskeytettiin ennalta määräämättömäksi ajaksi.
Myös jalkapallo-otteluita perutaan huonon sään vuoksi, mutta ne pelataan kuitenkin sumun hälvettyä tai myrskyn mentyä ohi.
Tämän tilanteen ei pidä lannistaa meitä tai heikentää poliittista tahtoa jatkaa monenvälisyyden ja kehityksen tiellä. Meidän on jatkettava pyrkimyksiämme sellaisen monenvälisen kansainvälisen kauppajärjestelmän ylläpitämiseksi selkeine, avoimine ja sitovine sääntöineen, johon kaikki valtiot, erityisesti kehitysmaat, voivat täysimääräisesti osallistua ja josta ne voivat hyötyä.
Jos näin ei tapahtuisi, eksyisimme kahdenvälisyyden viidakkoon. Nykyinen yli 250 kahdenvälisen sopimuksen vyyhti paisuisi entisestään, kehitysmaat kärsisivät siitä ja se edistäisi darwinismin, protektionismin ja syrjinnän yleistymistä. Me emme saa perääntyä.
Arvoisa komission jäsen, mitä tapahtuu Hongkongissa viime joulukuussa aikaansaaduille sitoumuksille ja sopimuksille? Onko yhden yrityksen periaate edelleen voimassa komission strategiassa? Pidetäänkö kiinni vientitukien poistamisesta vuoteen 2013 mennessä? Mitä tapahtuu puuvillaneuvotteluille? Mitkä valtiot ovat valmiita noudattamaan kaikkia näitä sopimuksia?
Lisäksi Genevessä todettiin, että häviäjiä voivat olla kaikki neuvottelijat. Myös kaikki kansalaiset, erityisesti vähiten kehittyneiden maiden kansalaiset, ovat häviäjiä.
Minkälaisia aloitteita komissio suunnittelee selittääkseen kansalaisille, ettei WTO ole kuollut ja että se on edelleen paras väline vapaan ja reilun kansainvälisen kaupan sääntelemiseen ja edistämiseen? 
Godelieve Quisthoudt-Rowohl (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, vaikka jokin onkin mennyt perustavalla tavalla pieleen Dohan kierroksen neuvottelujen keskeytyessä, jokaiseen kriisiin sisältyy mahdollisuus. Kuten olemme muutaman viime vuoden aikana nähneet, varsinaista menestystä ei saavuteta siirtymällä kierrokselta toiselle ja toistamalla, ettemme ole tyytyväisiä, mutta jatkamme. Nyt käytettävissä oleva aika meidän on vähintäänkin käytettävä asioiden vakavaan pohdintaan.
Teoriassa ymmärrämme kaikki, ettei 150 jäsenvaltion WTO:ta voida hallita samalla tavalla kuin alussa, jolloin siinä oli 23 jäsentä. Miksi emme tee tästä erityisiä johtopäätöksiä? Miksi emme voi kerrankin tarkastella sitä, mitkä Euroopan unionin yleiset edut ovat ja mikä on kauppa-asemamme eri aloilla? Ei riitä, että todetaan maatalouden kattavan vain kaksi tai kolme prosenttia kaupan kokonaismäärästä, jos nämä määrät tosiasiassa koskevat Euroopan unionin suuria alueita ja muuttaisivat yhteiskuntamme muotoa, joten meidän on saatava aikaan jonkinlainen yleiskäsitys. Kannattaa todellakin pyrkiä tähän.
Ei ole enää mitään hyötyä WTO:n neuvotteluista tai kauppaneuvotteluista, joita käydään palapelinä tyyliin "minä annan sinulle kolme lehmää ja sinä minulle kaksi kalaa korvaukseksi". Jos valtioiden väliset erot todellakin lisääntyvät jatkuvasti – kuten totesitte, arvoisa komission jäsen – miksi me sitten käytämme asioiden tarkastelussa sellaisia käsitteitä kuin "monenvälinen" tai "kahdenvälinen"? Miksi emme ryhdy tarkastelemaan asiaa muiden tavoin "alueiden välisesti"?
Tällaisessa monivivahteisessa maailmassa ei samaa mittapuuta voida soveltaa joka valtioon. Vaikka arvostaisimme kehityspolitiikkaa kuinka paljon – minäkin kannatan sitä – meillä on Euroopan unionissa velvoitteita myös unionin kansalaisia kohtaan.
Neuvottelukierroksilla on hyvin tärkeää – kuten tämä epäonnistuminen osoittaa – saada parlamentit osallistumaan enemmän neuvotteluihin. Ei riitä, että parlamentilla on lopulta mahdollisuus hyväksyä tai hylätä sopimus. Koska suremme sitä, ettemme ole onnistuneet saamaan kansalaisia mukaan toimintaan, sallitaan ainakin heidän edustajiensa läsnäolo ja kuuleminen neuvotteluissa – vähintäänkin – varsinaisessa neuvotteluvaiheessa, sillä viime kädessä meidän on selitettävä niiden kulku valitsijoillemme. 
Margrietus van den Berg (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, kun Dohan kierros keskeytyi väliaikaisesti heinäkuun lopussa, olimme jo ottaneet joitakin askelia kohti reilua kauppaa. Oli sovittu, että kaikki maataloustuotteiden vientituet lakkautetaan vuoteen 2013 mennessä ja että Yhdysvallat ja Japani seuraavat EU:n esimerkkiä takaamalla vapaan pääsyn markkinoilleen 97 prosentille vähiten kehittyneiden maiden tuotteista. Sopimukseen päästiin laajasta kaupan kehittämiseksi annettavasta avusta, ja lopulta amerikkalaiset ilmoittivat luopuvansa vähitellen puuvilla-alansa tuesta.
Tämä oli tulosta viisi vuotta kestäneistä tiukoista neuvotteluista, mutta kuten tiedämme, sopimusta ei allekirjoitettu, ja kuten jo totesin, en usko köyhimpien valtioiden häviävän tämän vuoksi. On yksinkertaisesti ratkaisevan tärkeää, että toimenpiteet toteutetaan, jos haluamme saavuttaa vuosituhattavoitteet vuoteen 2015 mennessä.
Komission jäsen on vastauksena kirjalliseen kysymykseeni ilmaissut halukkuutensa ehdottaa pakettiin liittyviä etukäteisjärjestelyjä. Voiko hän tässä keskustelussa vahvistaa sitoutuneensa tähän edelleen? Voiko hän myös vahvistaa, että EU on valmis lakkauttamaan vientituet vuonna 2013, tarvittaessa yksipuolisesti?
Onko hän kuitenkin kanssani eri mieltä siitä, että tällainen toimenpide voisi auttaa asioiden saamisessa takaisin raiteilleen vähiten kehittyneiden maiden osalta? Olen edelleen sitä mieltä, että jos sopimuksia tehdään kahdenvälisesti, monenvälisesti, alueellisesti tai miten sitä nyt haluaakin kutsua, toisin sanoen kaikkein voimakkaimpien kumppanien kesken, häviäjiä ovat erityisesti heikoimmat valtiot. Tämän komission jäsen on itsekin todennut moneen otteeseen, ja tämän vuoksi hän on perustellusti todennut, että koska näiden valtioiden ei pidä olla sopimusten vastaanottajapuolia, meidän on jo sitouduttava monenvälistä kauppaa koskevaan sopimukseen.
Älkäämme antako köyhyyden vastaisen taistelun joutua umpikujaan ajautuneiden neuvottelujen uhriksi. Jos maailmankaupan kierrosta ei saada pelastettua, meidän on ainakin pelastettava vuosituhattavoitteet. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, tällä planeetalla kansainvälisen kaupan alalla vallitseva tekopyhyys on siis viimeinkin paljastunut, koko huijareiden, valehtelijoiden ja varkaiden välinen vuoropuhelu. Jos tilanne ei olisi niin traaginen, kaikki olisivat helpottuneita siitä, että sudet luikkivat takaisin metsään tultuaan paljastetuiksi ja oppilaiden jälleen nähdessä, että mestaritkin joutuvat joskus maistamaan omaa lääkettään.
Arvoisa komission jäsen Mandelson, teette oikein boikotoidessanne Australian Canberrassa kahden viikon kuluttua pidettävää kokousta, sillä Maailman kauppajärjestöä ei pidä haudata turhan nopeasti. Tilanne on äärimmäisen vakava, sillä hallitukset ovat osoittautuneet kyvyttömiksi hallitsemaan maailmankauppaa yhteiseksi hyväksi ja, mikä vielä pahempaa, kyvyttömiksi laatimaan kehitysaikataulua.
Haluan jakaa kanssanne joitakin ajatuksia ja ehdotuksen. Mitä tulee Dohan kehitysohjelmaan, on syytä panna merkille ne kehitysalat, joista on päästy yksimielisyyteen, ja siirtää kansainvälisen kaupan uudistamista siihen saakka, kunnes kehitysmaat ovat omaksuneet reilua kilpailua maailmassa edistävät sosiaaliset ja ympäristöä koskevat standardit.
Toinen huomautukseni koskee maanviljelyä. EU:n ei pidä antaa enää myönnytyksiä ennen kuin selviää, millaiseksi maanviljely muodostuu vuoden 2013 jälkeen, ottaen huomioon bioteknologian mahdollistaman merkittävän kehityksen sekä varmasti ilmenevät ongelmat ihmisten ruokkimisessa.
Arvoisa komission jäsen, kysymys kuuluu, voitteko vakuuttaa meille, että vuoden 2003 jälkeen nyt voimassa oleva yhteinen maatalouspolitiikka on WTO:n nykyisten sääntöjen mukainen ja ettei meitä uhkaa häviö riitojenratkaisuelimen ratkaistavaksi saatetussa kiistassa?
Koska poliittinen johtomme ei kykene löytämään yhteistä kantaa kansainväliseen kauppaan, ehdotan lopuksi, että esitetään viipymättä parlamentin aloite Parlamenttien välisen liiton ja Euroopan parlamentin tuella. Aloitteeseen sisältyisivät kansalaisten legitiimien edustajien kuuleminen tässä asiassa sekä ehdotusten esittäminen näille edustajille valittavasta oikeasta tiestä kansainvälisen kaupan pelastamiseksi siitä sotkusta, johon se on ajautunut. 
Glenys Kinnock (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, kuten komission jäsen ja muutkin ovat todenneet, muutokset maataloudessa ovat selvästi avain Afrikan, Aasian ja Latinalaisen Amerikan miljoonien maanviljelijöiden köyhyyden poistamiseen.
Arvoisa komission jäsen, realistisesti tarkasteltuna mahdollisuuksia laajempaan teollisuustuotteita ja palveluja koskevaan sopimukseen ei ole ennen kuin me täällä rikkaammassa maailmassa puutumme ongelmaan, joka koskee reilumpaa ja laajempaa pääsyä markkinoillemme. Kuten te ja muut olette todenneet, siirtyminen alueellisesti tehtäviin sopimuksiin olisi suuri askel taaksepäin ja vaarantaisi syrjimättömyyden olennaisen periaatteen. Tällaisten sopimusten ulkopuolelle jäisi suurin osa maailman köyhimmistä maista, myös AKT-maat, jotka tietenkin ovat yleensä pieniä, haavoittuvia ja taloudelliselta merkitykseltään vähäisiä.
Arvoisa komission jäsen, ennen neuvotteluihin palaamista rikkaiden valtioiden on puututtava tukiin ja polkumyyntiin, varsinkin mitä tulee puuvillaan. Tarvitaan myös kiireesti kaupan kehittämiseksi annettavaa apua koskeva päätös uusine rahoineen ja ilman ehtoja. Lisäksi valmisteluvaiheessa on ymmärrettävä, että kehitysmaiden kannalta markkinoiden avautumisen tahti ja laajuus ovat hyvin merkittäviä, kuten ovat myös etuisuus- ja suosituimmuuskohtelu ja tullisuoja.
Joku mainitsi vaaran, että WTO hukkuu kauppaa koskevien valitusten tulvaan, ja minusta sanktiomekanismia on uudistettava perin pohjin, sillä nykyisin se toimii vain, kun valittaja on merkittävä osapuoli. Hyödykkeistä riippuvaiset AKT-maat tietävät tämän hyvin ja kärsivät siitä.
"Juokse tai kuole" — toisinaan on vaikea nähdä eroa. Olennaista on monenvälinen sopiminen. Emme kaipaa alueellisia, kahdenvälisiä sopimuksia.
Arvoisa komission jäsen, teillä on nyt mahtava tehtävä, joka varmasti koettelee vakavasti diplomaattisia ja neuvottelutaitojanne, kuten muidenkin taitoja. Toivomme teille onnea tehtävässänne. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, suhtauduin aina yhtä ällistyneesti komission jäsenen optimismiin neuvottelujen aikana. Monet meistä uskoivat ne tuhoon tuomituiksi alusta alkaen, varsinkin kun EU antoi liian paljon liian nopeasti, kun taas Yhdysvallat antoi aluksi hyvin vähän ja pysyi sitkeästi kannassaan.
Arvoisa komission jäsen, kuten itsekin totesitte, maatalouteen on keskitytty liian paljon. Neuvottelujen ilmeisestä epäonnistumisesta syytetään nyt liikaa maataloutta. Dohaa ylimainostettiin mahdollisuutena päästää köyhät köyhyydestä. Olen todennut täällä ennenkin, että köyhiä hyväksikäytetään aivan liian usein aivan liian monissa neuvotteluissa. Heidän etujaan ei ole ajettu tähän mennessä käydyissä neuvotteluissa.
Hinta, jonka EU:n maatalous ja EU:n kuluttajat joutuvat maksamaan elintarviketuotannossa, on valtava. Esititte sen meille itse tänään: 20 miljardin Yhdysvaltain dollarin supistukset vuosittain. Haluaisin tietää, voitteko antaa näille supistuksille nimet ja kasvot. Supistamme maito-, siipikarja- ja viljamarkkinoitamme lihamarkkinoista puhumattakaan. En tunne montakaan köyhää maanviljelijää, joka hyötyisi tästä, mutta tiedän monta G20-maata, jotka eivät ole köyhiä ja jotka hyötyvät tästä merkittävästi. Minusta se, ettei sopimukseen päästä, parempi kuin huono sopimus.
Jos maailman köyhät tarvitsevat ruokaa syödäkseen ja puhdasta juomavettä juodakseen – ja tiedämme, että näin on – ei Dohan sopimuksella olisi sitä koskaan heille tarjottu. Olen pahoillani, mutta näin on. Tämän lisäksi Euroopan unioniin kohdistuu todellinen uhka. Olemme nostaneet elintarviketuotannon standardeja, käsittelemme ympäristöasioita ja eläinten hyvinvointia. Näistä aiheista ei koskaan neuvoteltu Dohan kierroksella, joten maailman maanviljelijät eivät olisi koskaan saaneet reilua kauppaa.
Minulla on komission jäsenelle muutama kysymys, joista yksi on varsin erityinen. Vastaan ensimmäiseen kysymykseen itse: takaako maailmankauppa – vapaakauppa – riittävän maailmanlaajuisen elintarviketuotannon? En usko. Meidän on pidettävä huolta elintarviketuotannosta, aivan kuten huolehdimme nyt energiastakin. Ja lopuksi, entäpä YMP:n uudistukset? Me käsittelemme niitä, meidän on annettava enemmän. Onko neuvotteluissa nyt käynyt niin, että annoimme liikaa liian pian? 
David Martin (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, en voisi olla enempää eri mieltä edellisen puhujan, jäsen McGuinnessin, kanssa siitä, mitä hän sanoi köyhistä. Menestyksekkään Dohan kierroksen vaihtoehto on valitettavasti paljastunut. Se on askel taaksepäin epäoikeudenmukaisten ja eksklusiivisten kahdenvälisten sopimusten maailmaan: sopimuksiin, jotka jo nyt pakottavat köyhät maat hyväksymään heikommat oikeudet markkinoille pääsyssä sekä teollis- ja tekijänoikeuksissa ja joissa köyhimmät maat jäävät häviölle. Uskon, että voimme ja meidän tulisi vielä edetä hieman, jotta voisimme varmistaa tämän kierroksen onnistumisen, sillä kyse on todella kehityksestä. Se vie aikaa. Kuten muut ovat todenneet, meidän on lyhyellä aikavälillä pelastettava Hongkongin saavutukset: merkittävä sopimus vientitukien lakkauttamisesta vuoteen 2013 mennessä ja köyhimpien maiden tulliton ja kiintiötön pääsy markkinoille EU:n uraauurtavan "Kaikki paitsi aseet" –järjestelmän mukaisesti. Meidän on myös sitouduttava merkittävällä tavalla laajentamaan kaupan kehittämiseksi annettavaa apua parantaaksemme tuotantokapasiteettia ja kauppaan liittyviä infrastruktuureja vähiten kehittyneissä maissa.
Kiitän komission jäsentä joustavuudesta, jota hän on osoittanut yhden yrityksen romahduksen jälkeen pyrkiessään pelastamaan kehityspaketin. Tätä joustavuutta puuttuu valitettavasti joiltakin neuvottelukumppaneiltamme.
Keskellä WTO:n tilanteen selvittelyä järjestön työryhmän hiljattain antama raportti kaupan kehittämiseksi annettavasta avusta on oikea-aikainen. Siinä korostetaan kysyntään perustuvan lisäavun todellista tarvetta, köyhimmille maille kohdistetun avun, joka auttaa niitä osallistumaan maailmanlaajuiseen kauppajärjestelmään. Kaupan kehittämiseksi annettava apu ei voi korvata Dohan kierrosta, mutta tällä välin se on merkittävä väline niihin teknisiin ja logistisiin haasteisiin vastaamiseksi, joita nämä maat kohtaavat saattaessaan tuotteitaan maailmanmarkkinoille.
Dohan neuvottelujen horjuminen ja niiden tavoitteita koskevat harhakäsitykset merkitsevät, että kaupan kehittämiseksi annettava apu on nyt poliittisesti osuvampaa kuin koskaan. On kaikkien maiden, niin teollisuusmaiden kuin kehittyvien maidenkin, edun mukaista sitoa varat monenvälisesti sen takaamiseksi, että tarvittavat investoinnit suunnataan kauppaa koskeviin infrastruktuureihin, jotta köyhät maat voivat päästä köyhyydestään tekemällä kauppaa.
Odotan EU:n ja erityisesti komission tarttuvan johtoon näissä asioissa. 
Syed Kamall (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, me kaikki ymmärrämme WTO:n neuvottelujen vaikeuden ja monimutkaisuuden ja tuemme komission jäsentä tiimeineen. EU esitti hyvän ehdotuksen, odotimme vakavia vastatarjouksia ja petyimme syvästi vastauksiin.
EU:n on nyt varmasti aika osoittaa moraalista rohkeutta ja johtotaitoa. Onko komissio tarkastellut, mitä mahdollisia kustannuksia ja hyötyjä liittyisi siihen, että EU poistaisi yksipuolisesti kaikki tuet ja tuontitullit maataloustuotteilta, ja kuinka tämä vaikuttaisi EU:hun, kehitysmaihin ja WTO:n neuvotteluihin?
Uudessa-Seelannissa maanviljelijät valittivat kovaäänisesti, kun heidän tukensa poistettiin. Nyt Uuden-Seelannin maanviljelijät ovat kuitenkin maailman tehokkaimpia pakottaen itse asiassa muita kaupparyhmittymiä asettamaan tulleja ja esteitä tuotteilleen.
Emme enää elä sodanjälkeisessä Euroopassa, jossa elintarviketurva oli perusteltu huolenaihe. Meidän on todellakin aika tuoda EU:n maanviljelijät 2000-luvulle ja osoitettava moraalista johtotaitoa asettamalla määräajat niin tukien kuin tullienkin lakkauttamiselle, jotta vähemmän kehittyneet maat voivat hyödyntää uusia markkinoita tuotteilleen, EU:n viljelijöistä voi tulla maailman tehokkaimpia ja jotta voimme varmistaa palvelujen vapauttamisen ja eurooppalaisten taitojen vapauttamisen maailmassa. 
Puhemies.
   Paljon kiitoksia, jäsen Kamall. Vaalipiirissänne ei liene paljon maanviljelijöitä, vai kuinka?! 
Kader Arif (PSE ).
   – () Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, kaikille monenväliseen järjestelmään kiintyneille tämä Dohan kehitysohjelman täytäntöönpanon keskeytyminen on huono uutinen. Kuten täällä on todettu, kehitysohjelman oli määrä saada kaupan säännöt toimimaan kehityksen edistämiseksi. Jos ohjelma päättyy selkeään epäonnistumiseen, tiedämme mitä on odotettavissa – alueellisten sopimusten yleistyminen, ja ne ovat aina vahingoksi heikoimmille. Toisin sanoen se olisi täydellisessä ristiriidassa tavoitteidemme kanssa, sillä pyrimme mukauttamaan kansainvälisen kaupan sääntöjä kehitysmaiden hyväksi.
Tämän kierroksen on määrä antaa meille mahdollisuus tarjota reilumpi osuus globalisaation hyödyistä sekä ottaa huomioon erot kehitystasoissa. Sen on myös määrä tarjota kehitysmaille laajempi pääsy markkinoille pakottamatta niitä avaamaan omia markkinoitaan hintaan mihin hyvänsä. Neuvotteluissa on tietenkin joitakin puutteita, mutta niissä myös edistyttiin, kuten tässä keskustelussa on todettu. Edistyminen ja voitot on turvattava, ja tässä yhteydessä tuen komission jäsenen Mandelsonin esittämää toivetta. Kyse on välttämättömyydestä, ja on ensisijaisen tärkeää, että neuvottelut saadaan uudelleen käyntiin. Edistymiseen tosin liittyy aina uudistuksia, ja tarkasteltavana on nyt WTO:n uudistus. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan heti aluksi todeta, että olen täysin samaa mieltä komission jäsenen Mandelsonin kanssa hänen esittämistään lähestymistavasta ja pohdinnoista. Ei ole epäilystäkään siitä, että ensisijainen tavoitteemme on jatkaa Dohan kierroksen neuvotteluja onnistuneeseen päätökseen saakka. Tämä on Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden etu.
Onnistumista ei kuitenkaan voida hakea hinnalla millä hyvänsä, eikä se voi perustua Euroopan unionin yksipuolisiin myönnytyksiin.
Uskon, että meidän on aika vastata strategisesti ratkaisevan merkittävään kysymykseen: onko vuonna 1995 perustetun Maailman kauppajärjestön institutionaalinen rakenne Euroopan unionin demokraattista monenkeskistä kauppajärjestelmää koskevan strategisen tavoitteen mukainen? Tähän mennessä saatujen kokemusten ja Dohan kierroksen epäonnistumisen vuoksi pelkään, ettei näin ole.
Tällä hetkellä WTO synnyttää enemmän kriisejä kuin se voi ratkaista. Tämän vuoksi katson, että on strategisesti tärkeää, että Euroopan unioni esittää aloitteen WTO:n merkittävästä ja kunnianhimoisesta demokraattisesta uudistuksesta. Yhtä lailla strategisesti merkittäväksi katson, että Euroopan unioni esittää yhdennetyn strategisen kauppapolitiikan kahdenvälisten ja alueellisten kauppasuhteiden kehittämiseksi.
Arvoisa komission jäsen Mandelson, kuten tiedätte, juuri näin tekee Yhdysvallat Dohan kierroksesta riippumatta, he kehittävät kahdenvälisiä ja alueellisia kauppasuhteitaan. Meidän on toimittava samoin.
Alueelliset ja maailmanlaajuiset korrelaatiosuhteet, jotka ovat paitsi taloudellisesti myös poliittisesti voimakkaita, muotoutuvat parhaillaan, eikä Euroopan unionin pidä jäädä jälkeen tässä merkittävässä strategisessa hankkeessa. 
Harald Ettl (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, on todellinen vaara, että Dohan kierroksen neuvottelujen pitkäaikaisesta keskeytymisestä seuraa jälleen kahdenvälisten vapaakauppasopimusten lisääntyminen, ja vaikka onkin selvää, että maailman köyhimmät maat häviävät tässä, on myös yhä vaikeampaa ajaa työntekijöiden etuja.
Meillä oli kerran kunnianhimoisena tavoitteena rakentaa ympäristön kannalta ja sosiaalisesti kestävä yhteiskunta, ja mitä siitä on tullut? Aluksi 1970-luvulla teollisuusmaat käyttivät 0,7 prosenttia BKT:staan kehitysyhteistyöhön. Vuonna 2005 käytimme siihen vaivaiset 0,33 prosenttia. Jonkinlainen globaali Marshall-apu voisi nyt olla molempia osapuolia hyödyttävä uusi aloite, jolla toisaalta poistettaisiin köyhyyttä maailman todellakin köyhimmistä maista ja annettaisiin niille reilut mahdollisuudet maailmanmarkkinoilla, samalla kun toisaalta ehkäistäisiin ekologista ja sosiaalista polkumyyntiä. 
Peter Mandelson,
   . Arvoisa puhemies, tämä on ollut hyvin hyödyllinen keskustelu, koska se on kiinnittänyt huomiomme, tarjonnut näkemyksiä ja antanut minulle neuvoja, ja nämä ovat parlamentin olennaisia tehtäviä komissioon nähden.
Olen uusi komission jäsen enkä tiedä, mitä on tapahtunut aiemmin tai mitä ennakkopäätöksiä on tehty, mutta koen vaistomaisesti, että tietojen vaihto, kuuleminen ja vuoropuhelu parlamentin ja kansainvälisen kaupan valiokunnan kanssa on voimakasta. Se on varmasti laajempaa, tiiviimpää ja syvällisempää kuin mihin olin tottunut ministerinä kansallisessa parlamentissa. Olen iloinen näiden yhteyksien syvyydestä ja lujuudesta ja jokseenkin yllättynyt esitetystä kritiikistä. En tiedä, onko kyse yksittäisestä parlamentin jäsenestä vai koko kansainvälisen kaupan valiokunnasta, mutta toivon, ettei kyse ole jälkimmäisestä.
Komissio kuulee parlamenttia kaikissa suurissa kauppapoliittisissa suuntauksissa Westerterp-menettelyn mukaisesti. Kuten tiedämme, tämä menettely tarjoaa mahdollisuuden keskusteluun parlamentissa ennen neuvottelujen aloittamista kauppasopimuksesta sekä tietojen saamiseen neuvostolta ennen sopimuksen tekemistä. Toimimme näin myös Stuttgartin julistuksen perusteella, sillä sen mukaan parlamenttia on kuultava kaikkien yhteisön kannalta merkittävien sopimusten tekemisestä – myös silloisen 113 artiklan soveltamisalalla.
Sitoutumisemme tähän suhteeseen käy ilmi siitä, että lähetämme kansainvälisen kaupan valiokunnalle kopiot kaikista 133 artiklassa tarkoitetun kauppaa käsittelevän neuvoston komitean käsittelyssä olevista asiakirjoista. Tähän ei ole oikeudellista velvoitetta. Toimimme näin, koska se on oikein ja auttaa vahvistamaan suhteitamme. Voisimme epäilemättä toimia vieläkin paremmin tulevaisuudessa, mutta tämänhetkisen toimintamme luonnehtiminen "heikoksi" tai "riittämättömäksi" ei mielestäni ole oikein.
Monet täällä esitetyistä seikoista liittyvät perusteltuun huoleen neuvottelujen – sekä niiden käymisen että keskeytymisen – vaikutuksista kehitysmaihin. Haluan tehdä selväksi, että kehitysmaat eivät sovi "standardimalliin" kehityksessä tai eduissa neuvotteluissa. Kehitysmaat ovat erilaisia, ja niiden edut ja tarpeet poikkeavat suuresti toisistaan. Meidän tehtävämme on ensisijaisesti varmistaa kaksi seikkaa: ensinnäkin, että kaikki kehitysmaat hyötyvät neuvotteluista, ja toiseksi, että niistä heikoimmat, haavoittuvimmat ja vähiten kehittyneet saavat eniten suoraa tukea, eikä vähiten taitojen kehittämisessä, kaupan kehittämiseksi annettavaa apua sekä täysin tullittoman ja kiintiöttömän järjestelmän kautta, joka tarjoaa niille pääsyn rikkaille maailmanmarkkinoille.
Toisin sanoen käytämme suhteellisuusjärjestelmää: suhteellisuutta siinä, minkälaisia panoksia odotamme kehitysmailta, ja siinä, mitä odotamme niiltä neuvottelujen loppuunsaattamiseksi, sekä suhteellisuutta myös siinä, mitä me annamme ja kuinka tuemme niiden kehitystä. Valtiot, joiden tarpeet ovat suurimpia ja joilla on vähiten tarjottavaa, ovat tietenkin edelleen ne, jotka katsomme ensisijaisiksi näissä neuvotteluissa.
On tärkeää korostaa tätä, sillä toisin kuin eräät täällä puhuneet, uskon intohimoisesti siihen, että hyvä Dohan sopimus voi edistää kehitystä ja reilua kauppaa. Kyse on tavasta, jolla suhtaudumme erityis- ja etuisuuskohteluihin kehitysmaiden kesken, tavasta, jolla muokkaamme sitoumuksiamme kehitysmaita kohtaan alkuvaiheessa olevan teollisuuden suojaamiseksi ja kehityksen edistämiseksi, tavasta, jolla myönnämme kehitysmaille pidempiä täytäntöönpanomääräaikoja, jotta ne voivat mukautua muutokseen, ja erityisesti tavasta, jolla myönnämme vähiten kehittyneille maille pääsyn markkinoille ja kiinnitämme huomiota niiden taitotarpeisiin. Noudatamme edelleen tätä standardia, kuten oletattekin meidän tekevän, koko neuvottelujen ajan.
On tärkeää, että kehitysmailla on teollisuusmaiden markkinoille pääsyn lisäksi myös paljon laajempi pääsy muiden kehitysmaiden markkinoille. Etelä-etelä-kauppa on tärkeää varsinkin ottaen huomioon sen tullittoman ja kiintiöttömän markkinoille pääsyn laajuus, jonka jo myönnämme Euroopan unionissa kehitysmaille ja erityisesti AKT-maille. Tämän seurauksena 75 prosenttia Afrikan ja 45 prosenttia Latinalaisen Amerikan maataloustuotteiden viennistä suuntautuu Euroopan unioniin. Itse asiassa olemme avoimin ja reiluin kaupparyhmittymä maailmassa. Meidän on syytä muistaa tämä samalla kun pohdimme myös, mitä voimme tehdä paremmin tulevaisuudessa. Suurin ja varhaisin hyöty kehitysmaille koituu lisääntyneistä kauppamahdollisuuksista muiden kehitysmaiden kanssa. Tämän vuoksi meidän on seurattava etelä-etelä-kauppaa käsitellessämme varovasti ja huolellisesti tullien vähentämistä ja "Kaikki paitsi aseet" –aloitteen kaivattua monenvälistämistä.
Toiset puhujat ovat olleet sitä mieltä, että pikemminkin kuin antanut liian vähän kehitysmaille, eurooppalainen neuvottelukanta on antanut liian paljon, liian varhain ja ollut liian joustava. No, me eurooppalaiset keksimme Dohan kierroksen. Olimme päävastuussa sen käynnistämisestä ja olemme hoitaneet sitä koko ajan. Cancúnin jälkeen olimme keskeisessä asemassa kierroksen uudelleenkäynnistämisessä vuoden 2004 puitesopimuksella, enkä pyydä anteeksi sitä, etten asettanut Hongkongissa määräaikaa vientitukiemme poistamiselle. Tämän sitoumuksen olimme jo tehneet, olettaen tietysti että neuvottelut saatetaan loppuun ja muut valtiot toimivat samoin poistamalla vientitukijärjestelmänsä osatekijöitä. En pyydä anteeksi enkä ole ensisijaisesti vastuussa yhteisen maatalouspolitiikan tulevaisuudesta, vaikka haluankin korostaa, etten ole nähnyt muodostuvan yksimielisyyttä sen lakkauttamiseksi.
Jos Dohan neuvottelujen tulos on kiistanalainen, meidän on tarkasteltava hyvin huolellisesti sitä, mitä vientituille tapahtuu tulevaisuudessa, sillä se liittyy toiseen tässä keskustelussa mainittuun seikkaan – nimittäin siihen, olemmeko nyt entistä todennäköisemmin joutumassa WTO:n riitojenratkaisumenettelyyn maatalouden alalla, jos monenvälisissä neuvotteluissa ei päästä sopimukseen. Jos neuvottelut eivät onnistu, uskon, että WTO:n riitojenratkaisuelimen ratkaistavaksi saatetut tapaukset lisääntyvät, varsinkin maatalouden alalla.
Voimme Euroopan unionissa suhtautua tähän mahdollisuuteen rauhallisin mielin. Olemme uudistaneet yhteistä maatalouspolitiikkaamme, koska se oli omien tarpeidemme ja kansainvälisen kauppajärjestelmän muiden kumppanien tarpeiden mukaan oikein. Tähän mennessä toteutettu uudistus ja sen jatko suojaavat meitä WTO:n kiistoilta. Kaikki WTO:n jäsenet eivät kuitenkaan ole samassa asemassa, ja tämä koskee varmasti suuria maataloustuotteiden viejiä – kuten Brasiliaa ja Argentiinaa – niiden kokeillessa oikeudellista tietä, jos poliittinen tie ja neuvottelutie ovat poikki. Muut ovat kuitenkin meitä haavoittuvammassa asemassa.
Ennen viimeistä, aikataulua koskevaa huomautustani haluan sanoa jotain WTO:sta itsestään. Kaikki – myös WTO:n nykyinen pääjohtaja – myöntävät jossain määrin, että WTO hyötyisi jonkinlaisesta institutionaalisesta ja menettelyjä koskevasta uudistuksesta, kuten jotkut ovat täällä tänään todenneet. Sutherlandin raportissa esitettiin joitakin mielenkiintoisia ajatuksia tästä. Meidän on kuitenkin oltava selkeitä tässä asiassa. Tämä umpikuja ei johdu institutionaalisesta vaan poliittisesta ongelmasta, eikä institutionaalisella parannuksella päästäisi tästä umpikujasta. Tarvitaan eräiden WTO:n jäsenten poliittista tahtoa ja asenteiden ja politiikan muokkausta.
Tästä pääsen viimeiseen asiaani, joka koskee sitä, milloin neuvottelut voidaan käynnistää uudelleen. Meidän on yksinkertaisesti odotettava siihen saakka, että Yhdysvaltojen vaalit ovat ohi marraskuussa, ennen kuin voimme todella haaveilla neuvottelujen käynnistymisestä uudelleen. Minä toimin sen mukaisesti. 

Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen. Koska puhuitte 15 minuuttia alussa ja lähes 15 minuuttia lopussa, olitte mielestäni hyvin johdonmukainen. Tämä tarkoittaa myös, että nyt meillä on ongelma seuraavassa keskustelussa. 

Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Lissy Grönerin naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunnan puolesta laatima mietintö (A6-0193/2006) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi väkivallan torjumista (Daphne) sekä huumetorjuntaa ja -tiedotusta koskevan erityisohjelman perustamisesta vuosiksi 2007–2013 osana perusoikeuksien ja oikeusasioiden yleisohjelmaa (KOM(2005)0122 – KOM(2006)0230 – C6-0388/2005 – 2005/0037A(COD)). 
László Kovács,
   . Arvoisa puhemies, haluan ensiksi kiittää komission puolesta mietinnön esittelijä Gröneriä ja lausunnon valmistelijaa Angelillia heidän tekemästään erinomaisesta työstä. Olen hyvin iloinen voidessani täyttää kollegani, komission jäsenen Frattinin toiveen ja toimia hänen sijaisenaan ainakin keskustelun alkuvaiheessa, sillä tämä aihe on erittäin tärkeä ja hyvin lähellä sydäntäni.
Haluan myös todeta, että komissio on tiukasti sitoutunut Daphne-ohjelmaan, jolla ehkäistään ja torjutaan naisiin, lapsiin ja nuoriin kohdistuvaa väkivaltaa sen kaikissa muodoissa. Tiedämme, että myös parlamentti pitää ohjelmaa suuressa arvossa. Daphne-ohjelma täyttää kymmenen vuotta, mutta komissio ehdottaa jo kolmatta ohjelmaversiota. Ohjelmaa on pidetty näinä vuosina hyvin onnistuneena. Sen avulla on voitu rahoittaa useita hankkeita, joilla on edistetty väkivallan torjuntaa.
Parlamentin ja monien kansalaisyhteiskunnan ryhmien sitoutuminen Daphne-ohjelmaan käy ilmi näiden ehdotuksesta, jonka mukaan komission ei pitäisi enää ehdottaa Daphne-toimia ja huumausaineiden käytön torjumista koskevia toimia samassa ohjelmaotsakkeessa. Kuten tiedätte, komissio on ottanut parlamentin toiveet huomioon ja teki 24. toukokuuta ehdotukset kahdesta erillisestä ohjelmasta.
Vaikka Daphne II -ohjelmaa sovelletaan vuoden 2008 loppuun saakka, Daphne III -ohjelma on ehdottomasti hyväksyttävä tämän vuoden loppuun mennessä, jotta päätösehdotukseen sisältyviä uusia toimia ja aiempaa huomattavasti suurempia talousarviomäärärahoja voidaan hyödyntää asianmukaisesti heti ensi vuoden alusta alkaen.
Jään kiinnostuneena seuraamaan tämänpäiväistä keskustelua. 
Lissy Gröner (PSE ),
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, komissio ehdotti alun perin, että Daphne olisi väkivallan torjumista sekä huumetorjuntaa ja -tiedotusta koskeva erityisohjelma. Komissio peruutti ehdotuksensa vasta määrätietoisen painostuksen jälkeen. Tähän vaikuttivat myös naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunnan sekä naisjärjestöjen yhteiset lausunnot. Olen todella helpottunut, että näin on voitu välttää huumausaineiden ja väkivallan sekoittaminen toisiinsa ja että voimme tänään jatkaa yhtä Euroopan unionin menestyksekkäimmistä ohjelmista.
Tähän saakka Daphne I- ja Daphne II -ohjelmista on voitu rahoittaa ainoastaan noin 17 prosenttia hyvistä ehdotuksista. Tämä osoittaa, että tarve on todella suuri, ja tämän vuoksi naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunta vaatii määrärahojen lisäystä.
Annamme tänään kaksi hyvin selkeää viestiä. Ensinnäkin Euroopan unioni antaa aiempaa enemmän painoarvoa väkivallan torjunnalle eikä sekoita sitä muihin näkökohtiin. Toiseksi arvostamme ja tuemme arvokasta työtä, jota järjestöt, kuten naisjärjestöt, useat tuki- ja ihmisoikeusjärjestöt ja nuorisojärjestöt, sekä niiden verkostot tekevät paikan päällä.
Jokapäiväinen väkivalta lisääntyy erityisesti rajat ylittävänä ilmiönä, ja juuri siihen Daphne-ohjelmalla puututaan ja juuri sitä varten ohjelma on laadittu. Naisasialiike asetti etusijalle kotiväkivallan, lasten hyväksikäytön ja seksuaaliseen hyväksikäyttöön liittyvän naiskaupan, ja olemme onnistuneet kehittämään monia hyviä hankkeita, joissa puututaan näihin asioihin ja lisätään samalla tietoisuutta niistä – eikä vain jalkapallon MM-kilpailujen jälkeen.
Daphne I- ja Daphne II -ohjelmat ovat antaneet paljon arvokasta tietoa, ja yhtenä saavutuksena on ollut se, että hankkeet on koottu yhteen helppokäyttöiseksi "välinepaketiksi", jota on voitu jakaa useille ammattijärjestöille. Lisäksi tutkimuksia on asetettu laajan ammattiyleisön saataville, ja yhteyksiä on pidetty kauas Euroopan rajojen ulkopuolellekin.
Daphne III -ohjelma lisää rajat ylittävän verkottumisen merkitystä. Maahanmuuton alalla tapahtuu uusia asioita, ja ihmiskaupan alalla on paljon tärkeää työtä tehtävänä. Olemme ehdottaneet taloudellista tukea lapsiasiamiesten verkostolle ja koko Euroopan yhtenäiselle lasten hätäpuhelinnumerolle. Haluamme myös vahvistaa Internet-väkivallan parissa toimivien järjestöjen verkostoja. Eri toimet muodostavat pitkän luettelon, minkä vuoksi ei ole asianmukaista vaatia toimiin 120 tai 125 miljoonan euron määrärahoja, kuten Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmä on tehnyt. Toivon, että parlamentti auttaa vastaamaan kysyntään perustuvaan tarpeeseen.
Daphne-ohjelman viimeisen vaiheen aikana parlamentti onnistui varmistamaan tukipalvelujen perustamisen, ja olemme saaneet niistä hyvin myönteisiä kokemuksia. Tukipalvelut ovat auttaneet järjestöjä muodostamaan rajat ylittäviä yhteyksiä toisiinsa ja löytämään oikeat keskustelukumppanit. Asiantuntijaryhmän perustamista harkittaessa olisi hyödynnettävä myös sitä valtaisaa tietomäärää, joka järjestöillä on, perustettava toimet näihin tietoihin ja syvennettävä kyseisiä tietoja.
En kuitenkaan halua, että Daphne-ohjelmaan kohdistetaan liian suurta taakkaa, minkä vuoksi pyydän teitä suhtautumaan varovaisesti tarkistukseen 56. Tarkoituksena on tehdä selväksi, että Daphne-ohjelman kohderyhmänä ovat lapset, naiset ja nuoret ja etteivät sosiaalityöntekijät, rajavalvontahenkilöstö, poliisi ja muut vastaavat kuulu kohderyhmään. Tahdon korostaa, ettei pidä olla epäilystäkään siitä, että Daphne-ohjelman kohderyhmänä ovat ensisijaisesti naiset, lapset ja nuoret, vaikka muutkin voivat osallistua ohjelmaan. Tämä tehdään selväksi muun muassa tarkistuksessa 57.
Vaadimme edelleen naisiin kohdistuvan väkivallan vastaisen eurooppalaisen teemavuoden järjestämistä. Sitä on vaadittu jo pitkään, ainakin Daphne I- ja Daphne II -ohjelmissa, ja vaadimme sitä edelleen sitkeästi ja johdonmukaisesti. Käytän tämän tilaisuuden hyväkseni ja pyydän, että kohteena on yksiselitteisesti ja poikkeuksetta kaikentyyppinen väkivalta. Tämän puolesta naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunta on tehnyt työtä komission kanssa, ja toivon, että voimme päästä lopulliseen yhteisymmärrykseen Suomen puheenjohtajuuskauden aikana tämän vuoden loppuun mennessä. Me todella haluamme sitä ja olemme siihen valmiit. 
Roberta Angelilli (UEN ),
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan aivan aluksi kiittää esittelijä Gröneriä ja tämän mietinnön parissa työskennelleitä kollegojani. Kiitän myös komission jäsentä hänen antamastaan tuesta ja hänen tämänaamuisesta puheenvuorostaan. Olen vakuuttunut, että kaikkien tehdessä yhteistyötä saavutetaan tärkeitä tuloksia, ja näin on tapahtunut tässä asiassa. Ennen kaikkea nyt on varmistettu Daphne-ohjelman jatkuminen. Daphne on tärkeä ja arvokas ohjelma, jolla ehkäistään ja torjutaan naisiin ja lapsiin kohdistuvaa väkivaltaa ja jolla on jo aikaisemmin saavutettu merkittäviä ja jossain määrin odottamattomiakin tuloksia. Ohjelmalle on lisäksi varmistettu tilapäinen budjettikohta, joka on perustellusti erillään huumetorjuntaa koskevasta ohjelmasta, kuten esittelijä jo totesi.
On paikallaan mainita, että Daphne-ohjelman kaikkien mahdollisten tavoitteiden joukosta on yksilöity useita tärkeitä painopisteitä, joihin kuuluvat muun muassa kotiväkivallan torjunta – huolestuttava ongelma, joka lisääntyy jatkuvasti – ja sukupuolielinten silpomisen estäminen. Tärkeää on myös se, että on määritelty, että "lapsen" tai "nuoren" ikäjakauma ulottuu vastasyntyneestä 18-vuotiaaseen, vaikka toimet saatetaan luonnollisesti kohdistaa aina 25-vuotiaisiin nuoriin saakka.
Lisäksi väkivallan ehkäisyä halutaan täsmentää siten, ettei se kohdistu ainoastaan nuoriin, naisiin ja riskiryhmiin vaan myös vastasyntyneisiin. Tapaukset, joissa vauvoja pahoinpidellään tai jopa hylätään, lisääntyvät huimaa vauhtia ja liittyvät usein psykologiseen ja sosiaaliseen deprivaatioon. Tällaisia tapauksia voitaisiin estää tarjoamalla huomattavissa vaikeuksissa oleville äideille ja perheille apua ja tukea.
On selvää, että tavoitteet ovat kunnianhimoisia ja ettei niitä varten valitettavasti ole käytössä riittävästi määrärahoja. Esitän lopuksi toivomuksen siitä, että Daphne-ohjelmalle osoitettaisiin enemmän määrärahoja kuin tässä talousarvion väliarvioinnissa. Arvoisa komission jäsen, luotamme myös teidän toimiinne, jotta tämä toiveeni voi toteutua. 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou,
   – Arvoisa puhemies, meidän on myönnettävä, että naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunta, joka ehdottaa tänään käsiteltävässä riippumattomassa mietinnössään erityisohjelmaa lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvan väkivallan torjumiseksi, korjaa oikeansuuntaisesti päätösehdotusta koko ohjelmasta, jolla torjutaan paitsi ihmisten välistä väkivaltaa ja eläimellistä käyttäytymistä myös huumausaineiden käyttöä ja lisätään yleisön tietoisuutta ja joka on osa perusoikeuksien ja oikeusasioiden yleistä ohjelmaa.
Esittelijä Gröner, valiokunnan puheenjohtaja Záborská ja kaikki jäsenet määrittelivät tarkkakatseisesti ja lähes yksimielisesti, että ohjelman tavoitteena on heikoimmassa asemassa olevien kansalaistemme suojeleminen väkivallalta. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, etteikö kaikkia väärin kohdeltuja ja väkivallan uhreiksi joutuneita ihmisryhmiä suojeltaisi syrjimättä.
Tämän vuoksi ryhmäni, Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä, ei hyväksy tarkistuksia, jotka sisältävät luetteloita uhriesimerkeistä tai uhriryhmistä. Suurin osa valiokunnan esittämistä tarkistuksista perustuu aikaisempien, yleisesi hyvin onnistuneiden Daphne I- ja Daphne II -ohjelmien arvioinnista tehtyihin päätelmiin.
Koska olemme tyytyväisiä rahoitukseen, joka Daphne III -ohjelmalle myönnettiin rahoituskehyksestä tehdyssä sopimuksessa, meidän on oletettava, että ohjelman toimilla ja viranomaisten, paikallisvirastojen, järjestöjen ja kansalaisyhteiskunnan järjestelmällisten toimien sekä yhteistyön avulla saavutetaan merkittäviä tuloksia ja hävitetään väkivalta sivistyneistä eurooppalaisista yhteiskunnista mahdollisuuksien mukaan kokonaan, eikä vain 50 prosenttia siitä, kuten mietinnössä ehdotetaan.
Kaiken toiminnan on tarkoitus perustua seuraaviin periaatteisiin: ehkäisy jatkuvasti ajan tasalla olevan tiedon avulla, väkivallan syihin puuttuminen, uhreille annettava tuki sekä rikollisten integrointi ja sopeuttaminen uudelleen yhteiskuntaan.
Haluan kuitenkin huomauttaa, että ohjelman onnistuminen riippuu myös siitä, onnistutaanko estämään kysymyksen pirstoutuminen liian moneen painopisteeseen ja puuttuminen yleiseen rikollisuuteen. Tämän vuoksi Euroopan kansanpuolue äänesti tarkistusta 69 vastaan.
Myönteisiä tuloksia on tarkoitus saavuttaa myös avoimuuden avulla ja ottamalla mukaan kansalaisjärjestöjä, joiden on tuotava lisäarvoa ja oltava mukana edistämässä väkivallan seurauksista toipumista. Tällainen järjestö on kadonneiden lasten asioita hoitava eurooppalainen kattojärjestö, johon kuuluu 19 järjestöä, ja Euroopan lasten verkosto, joka on hyvin arvostettu jäsenvaltioissa.
Toivomme, että uuden ohjelman onnistuminen turvaa muiden ohjelmien kannattavan jatkamisen sen jälkeen, kun niiden rahoitus loppuu, ja että me voimme siten...
Katerina Batzeli,
   – Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää esittelijä Gröneriä sekä mietinnöstä että jatkuvista pyrkimyksistä parantaa tätä ohjelmaa. Kuten me kaikki tiedämme, jos tätä ohjelmaa ei sovellettaisi niin laajasti kuin Grönerin mietinnössä on ehdotettu, emme pystyisi merkittävästi saati edes pintapuolisesti rajoittamaan kaikissa sosiaaliluokissa esiintyvää väkivaltaa, joka leviää yhteiskuntarakenteissa ja laajenee jatkuvasti laajojen yhteiskuntaryhmien keskuudessa. Tämän vuoksi katson, että Euroopan unionin olisi tehostettava toimiaan.
Haluan korostaa, että komissio oli oikeassa, kun se ei yhdistänyt Daphne III -ohjelmaa huumetorjuntaa koskevaan ohjelmaan. Myös Euroopan parlamentin sosialidemokraattinen ryhmä on ollut vahvasti tätä mieltä.
Haluan kuitenkin huomauttaa, että vuoden 2007 talousarviota silmäillessämme yllätyimme neuvoston kannasta, jonka mukaisesti Daphne III -ohjelmaan osoitettuja yhteisön varoja vähennettiin komission ehdotukseen verrattuna.
Välttääksemme tekopyhän suhtautumisen maahanmuuttajien ja pakolaisten sekä lasten ja vastasyntyneiden keskuuteen leviävän väkivallan uhreihin, meidän on vahvistettava Daphne III -ohjelman talousarviota, koska tämä leikkauspolitiikka on täysin vastoin sitoumuksia, joiden mukaan ohjelmaa on vahvistettava ja parannettava edelleen ja ohjelman toimia on tehostettava.
Jotta naisiin, lapsiin ja nuoriin kohdistuvan väkivallan torjuntaa koskeva politiikka olisi tehokasta ja ensisijainen toiminta-ala EU:ssa, politiikan toimet on suunniteltava ja organisoitava asianmukaisesti ja niiden toteuttamiseksi on oltava käytettävissä asianmukaiset määrärahat. 
Maria Carlshamre,
   . Arvoisa puhemies, kreikkalaisen mytologian mukaan Daphne on nuori nainen, jota Apollon-jumala ahdisteli. Apollon halusi raiskata Daphnen, mutta hän epäonnistui siinä. Apollonin koskettaessa Daphnea tämä muuttui laakeripuuksi ja pelastui raiskaukselta.
Euroopan parlamentissa Daphne-nimellä kutsutaan tärkeää aloitetta. Kymmenen vuotta sitten, loppukesästä 1996 eurooppalaisten tietoisuuteen tuli niin sanottu Dutroux'n tapaus. Useiden tyttöjen ruumiiden löytyminen belgialaisesta kaupungista herätti vakavia kysymyksiä siitä, miten voimme suojella naisia ja lapsia pahoinpitelijöiltä ja hyväksikäyttäjiltä.
Huhtikuussa 1997 useat kansalaisjärjestöjen edustajat, Euroopan parlamentti, Euroopan komissio, lainvalvontaviranomaiset ja muut asiantuntijat kokoontuivat Brysseliin tästä aiheesta järjestettyyn kuulemistilaisuuteen. Yksi tilaisuuden tärkeimmistä saavutuksista oli komission sitoutuminen Daphne-aloitteen käynnistämiseen. Se merkitsi siirtymistä sanoista tekoihin ja sitä, että väkivallan vastaiselle kampanjalle osoitetaan huomattavat määrärahat.
Taustalla oli riittävän yksinkertainen ajatus tarjota taloudellista tukea hankkeille, joissa ainakin kahden jäsenvaltion kansalaisjärjestöjä koottaisiin yhteen tekemään yhteistyötä tutkimuksessa, tiedon keruussa ja analysoinnissa, hyvien käytäntöjen määrittelemisessä ja jakamisessa, koulutusvaihdossa ja verkostoitumisessa, tietoisuuden lisäämisessä ja tiedotuskampanjoissa sekä suorissa toimissa, joilla tuetaan väkivallan uhreja, ja suuntaviivojen ja ohjeiden laadinnassa. Tämä kuulostaa varsin selkeältä, ja kukapa voisi vastustaa tätä? Kuten kuitenkin kaikki tiedämme, yhteiskunnallemme on luonteenomaista naisten sanomisten, tekemisten ja päätösten järjestelmällinen vähättely. Sukupuolten valtarakenne vaikuttaa kaikkeen ja näkyy ilmiönä kaikkein selvimmin miesten naisiin kohdistamassa väkivallassa. Tämän vuoksi Daphne-aloite on ollut jatkuvasti uhattuna heti sen käynnistämisestä lähtien. Pitäisi olla täysin selvää, ettei väkivallan torjuntaa pidä sekoittaa huumausaineiden torjuntaan, sillä ne ovat kaksi täysin eri asiaa.
Komissio johtaa Daphne-hanketta, mutta täällä parlamentissa meidän olisi osoitettava kiitoksemme ja tukemme Lissy Grönerille, kun keskustelemme Daphne-aloitteen uudistamisesta. Hän on toiminut edelläkävijänä. On tietenkin vielä paljon matkaa siihen, että naisiin ja lapsiin kohdistuvassa väkivallassa saavutetaan tarvittava nollatoleranssi. Daphne-aloitteen pitkän aikavälin hyötyjen ansiosta sillä voidaan vaikuttaa kaikkiin Euroopan unionin jäsenvaltioihin vakiintuneisiin ruohonjuuritason järjestöihin. Tavoitteena on nollatoleranssi, ja Daphne-ohjelma on yksi keino saavuttaa tämä tavoite. 
Hiltrud Breyer,
   . – Arvoisa puhemies, myös me osoitamme kiitoksemme esittelijälle. Nähdäkseni siitä, että Daphne-ohjelma ja huumausaineiden vastainen toiminta kyettiin pitämään erillään, on valtavasti hyötyä naisille kaikkialla Euroopassa. Näin tehdessään parlamentti on välittänyt viestin ja korostanut uudelleen, että naisiin, lapsiin ja nuoriin kohdistuvan väkivallan torjuntaa koskeva ohjelma on pidettävä omana ohjelmanaan.
Daphne on pieni mutta hyvin onnistunut ohjelma, jonka ansiosta naisiin kohdistuvan väkivallan torjumisessa on jo edistytty merkittävästi. Naisiin kohdistuva väkivalta ei ole yksityisasia vaan pikemminkin sisäisen turvallisuuden asia. Naisille vaarallisin paikka on koti, jossa he asuvat. Perhe ja koti saattavat merkitä monille turvallisuutta, mutta miljoonat naiset kärsivät juuri perheissä ja kotona, joissa heitä käytetään hyväksi ja kidutetaan tai joissa heidät jopa surmataan.
Ihmisoikeudet kuuluvat kaikille sukupuolesta riippumatta, eikä millään kulttuuriperinteellä voida perustella naisten perusoikeuksien rikkomista. Tästä seuraa, ettei naisiin kohdistuva väkivalta ole pelkästään naisten asia, vaan se koskee myös miehiä, joiden on kannettava vastuunsa ja ryhdyttävä toimiin naisiin kohdistuvan väkivallan poistamiseksi paitsi sotatantereilta myös makuuhuoneista.
Daphne-ohjelman jatkaminen ei voi olla ainoa asia, jonka teemme naisiin kohdistuvan väkivallan torjumiseksi. Haluaisimme, että komissio laatii erillisen direktiivin ja osoittaa siten, että se pitää väkivallan torjuntaa tärkeänä poliittisena painopisteenä. Tämänsuuntaista ehdotusta on odotettu jo vuosia. Olisi suorastaan skandaalimaista, jos komissio sulkee silmänsä tältä tarpeelta ja jättää huomiotta tarpeen yhdenmukaistaa yhteisön lainsäädäntöä. On todellakin tärkeää antaa asiasta erillinen direktiivi, ja haluaisin tässä yhteydessä kuulla komission jäsenen sanovan tänään jotain siitä, mitä parlamentti on esittänyt useissa päätöslauselmissaan joko kansainvälisenä naistenpäivänä tai muina ajankohtina.
Toivomme myös, että komissio ja neuvosto saavat Daphne-ohjelmaa koskevat neuvottelut päätökseen mahdollisimman pian, jotta ohjelma voidaan rahoittaa uudelleen hyvissä ajoin vuotta 2007 varten. Etenkin nyt, kun naisten oikeuksien puolustaja Seyran Ateş on pakotettu vakavien uhkailujen vuoksi jättämään asianajotyönsä Saksassa, meidän on mielestämme tärkeää kiinnittää huomiota maahanmuuttajanaisten ihmisoikeuksien rikkomiseen ja vakuuttaa, että heihin kohdistuvaan väkivaltaan sovelletaan nollatoleranssia. 
Eva-Britt Svensson,
   Arvoisa puhemies, haluan aivan aluksi kiittää esittelijä Gröneriä erinomaisesta mietinnöstä ja siitä, että hän on käsitellyt esillä olevia aiheita hyvin sitoutuneesti. Haluan myös kiittää naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunnan kollegojani siitä, että he ovat sitoutuneet torjumaan naisiin kohdistuvaa väkivaltaa.
Väkivallan uhreiksi joutuvat naiset ja lapset tarvitsevat Daphne III -ohjelmaa. Miesten naisiin kohdistamaa väkivaltaa esiintyy kaikissa yhteiskuntaluokissa. On mahdotonta nimetä erityisiä ryhmiä tai tekijöitä, kuten huumausaineiden ja alkoholin väärinkäyttö, sillä naisiin ja lapsiin kohdistuvaa väkivaltaa esiintyy kaikkialla yhteiskunnassa. Siitä huolimatta, että useat perättäiset tutkimukset ovat osoittaneet, että väkivaltaa esiintyy kaikissa yhteiskuntaluokissa, monet ihmiset kieltäytyvät yhä näkemästä totuutta eli sitä, että väkivaltaa esiintyy kaikkialla. Väkivallan uskotaan edelleen liittyvän alkoholin tai huumausaineiden väärinkäyttöön. Jotta voimme torjua naisiin kohdistuvaa väkivaltaa, meidän on kumottava nämä uskomukset, joiden mukaan vain "ne", "muut" tai "aineiden väärinkäyttäjät" käyttävät naisia ja lapsia hyväkseen. On aivan yhtä todennäköistä, että oma naapurimme, työtoverimme tai sukulaisemme syyllistyy tällaiseen väkivaltaan.
Tämä on yksi niistä syistä, joiden vuoksi Daphne-ohjelma on jaettava kahteen eri ohjelmaan – joista toinen koskee erityisesti naisiin ja lapsiin kohdistuvan väkivallan ehkäisyä ja torjumista ja toinen huumausaineiden väärinkäyttöä sekä siihen liittyvän tiedon tarjoamista. Näiden kahden erilaisen yhteiskunnallisen ongelman käsittely samassa ohjelmassa ylläpitäisi uskomuksia, joiden mukaan huumausaineiden ja alkoholin väärinkäytön sekä miesten naisiin kohdistaman väkivallan välillä on yhteys. Tämä puolestaan johtaisi uskomukseen siitä, että ratkaisemalla huumausaine- ja alkoholiongelmat ratkaistaan myös väkivaltaongelma. Tämä ei kuitenkaan pidä paikkaansa. Nämä molemmat ovat ratkaisua kaipaavia yhteiskunnallisia ongelmia, mutta niiden ratkaiseminen edellyttää erilaisia toimia. Olen siksi tyytyväinen havaitessani, että komissio on hyväksynyt ohjelman jakamisen kahteen eri ohjelmaan.
Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä / Pohjoismaiden vihreä vasemmisto tukee täysin tätä mietintöä. Pidämme erityisen tärkeänä sitä, että ohjelmassa puututaan myös seksuaaliseen hyväksikäyttöön liittyvään nais- ja lapsikauppaan. Tämä on tärkeää, koska meidän on tehtävä kaikkemme tällaisen nykyajan orjakaupan estämiseksi. Se on tärkeää myös siksi, että voidaan korostaa orjakaupankin olevan yksi esimerkki väkivallasta, jonka kohteeksi naiset ja lapset joutuvat.
Toivoisin, että kahta mietinnön termiä muutettaisiin. Toinen termi on "kotiväkivalta", joka olisi mielestäni oltava "miesten naisiin kohdistama väkivalta", koska kyse on juuri siitä. Naisiin kohdistuvaa väkivaltaa ei tapahdu pelkästään kodin neljän seinän sisällä. Hyväksikäytön kohteeksi joutuvat naiset kärsivät suhteissaan jatkuvasti sekä fyysisesti että henkisesti. Toinen termi, jonka haluan kyseenalaistaa, on "yksityisesti". Ei ole mitään syytä tehdä eroa julkisen ja yksityisen elämän välille. Naisiin kohdistettu väkivalta on rikos, tapahtui se sitten julkisesti tai yksityisesti. 
Urszula Krupa,
   . Arvoisa puhemies, haluan aluksi käsitellä Daphne-ohjelman jakamista kahteen erilliseen ohjelmaan. Se olisi erittäin myönteinen asia, jos tarkoituksena olisi tutkia aidosti huumausaineriippuvuuden ja väkivallan ongelmaa sekä niiden ehkäisemistä sen sijaan, että keskitytään ongelman yksipuoliseen havainnointiin eikä kyetä havaitsemaan tällaisen yhteiskunnallisen pahoinvoinnin todellisia syitä.
Väkivalta on vakava ongelma, ja muiden rikosten tapaan tehokkain tapa torjua sitä on poistaa sen syyt ja riskitekijät. Näihin lukeutuvat neurobiologiset tekijät sekä luonteenpiirteet, kuten itsekkyys, vihamielisyys, impulsiivisuus, ärtyvyys, anhedonia, alhainen älykkyystaso, aivojen heikko reagoivuus ärsykkeisiin sekä arvoihin kohdistuva epäkunnioitus ja epäsosiaalinen käytös.
Meidän on oltava tietoisia siitä, että aggressioiden, mielenterveysongelmien, alikehittyneiden persoonallisuuksien ja riippuvuussuhteiden jatkuva lisääntyminen johtuu paitsi hedonistisesta elämäntavasta myös sellaisen materialistisen maailmankatsomuksen valta-asemasta, jossa ei arvosteta yksilön henkistä kehitystä. Tähän mennessä kerätyt laajat tietoaineistot korreloivat heikosti niiden ensisijaisten ympäristötekijöiden kanssa, jotka vaikuttavat tasapainoisen persoonan kehittymiseen. Yksi tällainen tekijä on terve ja rakastava perhe, mieluiten ydinperhe, jossa on useita lapsia, jossa lapset ovat toivottuja ja rakastettuja ja jossa lapset oppivat elämään muiden kanssa ja muita varten. 
Lydia Schenardi (NI ).
   – Arvoisa puhemies, joka päivä miljoonat naiset joutuvat monenlaisen hyväksikäytön uhreiksi, ja tämä käsittää perheen jäsenien käyttämän väkivallan, työssä tapahtuvan uhkailun, henkisen väkivallan, seksuaalisen hyväksikäytön ja pakkoprostituution.
EU:ssa joka viides nainen kärsiin kotona tapahtuvasta hyväksikäytöstä, toisin sanoen aviomiehen tai kumppanin harjoittamasta väkivallasta. Meidän ei pidä kuitenkaan unohtaa, että nämä luvut kertovat ainoastaan ilmoitetusta väkivallasta. Pelko, häpeä ja julkisten palvelujen heikko saatavuus ovat nimittäin aivan liian usein syynä siihen, ettei kaikkia väkivaltatapauksia ilmoiteta. Lisäksi tietyntyyppisiä väkivaltatapauksia ei lasketa mukaan, koska ne eivät sisälly vakiintuneisiin määritelmiin eikä niitä pidetä rikoksina niiden tabuluonteen vuoksi.
Parlamentin ja neuvoston yli kuusi vuotta sitten ehdottama naisiin kohdistuvan väkivallan torjuntaa koskeva Daphne-ohjelma käsittää kaikki hyväksikäytön muodot, joista naiset kaikkialla maailmassa kärsivät. Tässä suhteessa olisi korostettava, että suurin osa hyväksikäytöstä liittyy tiettyihin kulttuureihin ja yhteiskuntiin, erityisesti islamiin ja maihin, joissa islamin lakeja noudatetaan ja joissa kivittäminen, sukupuolielinten silpominen, uhraukset ja pakkoavioliitot ovat osa kulttuuria, uskontoa ja tapoja.
Daphne-ohjelman toimia olisi kohdennettava siten, että niillä puolustetaan naisten oikeutta tietoon ja suojeluun ja että hyväksikäyttäjiä rangaistaan. Lisäksi olisi pyrittävä muuttamaan tiettyjä ajattelutapoja ja barbaarisia tapoja, joita valitettavasti yhä sovelletaan useissa islamin lakia noudattavissa maissa. 
Amalia Sartori (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, myös minä olen tyytyväinen tähän ohjelmaan. Olen ilokseni kuullut parlamentin tämänaamuisessa keskustelussa monen jäsenen mainitsevan, että väkivallasta on laadittava Euroopan unionin direktiivi, ja kannatan tätä ajatusta täydestä sydämestäni.
On tullut aika yhdenmukaistaa lainsäädäntöä tällä alalla, ja ennen kuin se tapahtuu, komission olisi käytettävä niitä välineitä, joita se sanoo valmistelevansa, ja esitettävä välittömästi hyvin selväpiirteinen ja täsmällinen näkemyksensä politiikasta, jota Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden olisi sovellettava. Näin voimme muodostaa selkeän kannan näihin kysymyksiin.
On totta, että tasa-arvon hyväksi on tehty paljon viime vuosina. EU:n jäsenvaltiot ovat antaneet lainsäädäntöä monilla aloilla, mutta juuri tämän aihepiirin osalta aukkoja on vielä jonkin verran. Meidän on sovellettava tässä yhteydessä selkeää, hyvin määriteltyä politiikkaa. Olemme nimittäin samaa mieltä siitä, että väkivaltaa kohtaan on sovellettava nollatoleranssia, mutta emme ole samaa mieltä tämän tavoitteen saavuttamiseksi käytettävistä keinoista. Jotta tämän politiikan riskejä voidaan torjua, Daphne-ohjelmasta rahoitettavien ohjelmien on oltava Euroopan unionin määrittelemien selkeiden ja täsmällisten tavoitteiden mukaisia. 
Teresa Riera Madurell (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, myös minä haluan kiittää esittelijää hänen työstään ja todeta, että parlamentin vaatima Daphne III -ohjelman erottaminen huumetorjuntaa ja -tiedotusta koskevasta ohjelmasta oli olennaisen tärkeää Daphne-ohjelman toimivuuden varmistamiseksi. Esittelijä on onnistunut erinomaisesti, koska ohjelmat on kyetty erottamaan toisistaan. Sen avulla on lisätty Daphne-ohjelman vahvuutta ja näkyvyyttä. Daphne-ohjelma on hyvin tärkeä tukiväline sukupuoleen perustuvaa väkivaltaa torjuville naisjärjestöille.
Jo mainitun talousarviomäärärahojen lisäyksen ohella haluan korostaa joitakin muitakin Grönerin mietinnön tärkeitä ansioita. Ensimmäiseksi mainitsen ihmissalakuljetuksen ja pakkoprostituution nimenomaisen sisällyttämisen väkivallan muotoihin ja todella selkeän viittauksen sukupuolielinten silpomiseen ja kunniarikoksiin sellaisen sukupuoleen perustuvan väkivallan muotona, jolla on vakavia terveysseuraamuksia. Naisiin kohdistuvaa väkivaltaa ei voida missään oloissa perustella perinteillä tai kulttuurien tavoilla, ja pidän hyvin tärkeänä myös sitä, että myös lapset, jotka näkevät äitejään hyväksikäytettävän, luetaan sukupuoleen kohdistuvan väkivallan uhreiksi.
On oikein hyvä, että mietinnössä vaaditaan, että ohjelmassa kiinnitetään erityistä huomiota joihinkin naisryhmiin, kuten pakolaisiin, maahanmuuttajiin, köyhyydessä eläviin naisiin, vammaisiin ja ikääntyneisiin naisiin, joilla on suurempi riski joutua väkivallan uhreiksi. Hyvin tärkeä mietintöön sisältyvä ehdotus on myös se, että naisiin kohdistuvan väkivallan torjumista koskevan oikeusperustan määrittely sisällytetään niihin aloihin, joihin Euroopan unioni voi tuoda lisäarvoa. Samalla on asetettava käytännön tavoitteita, kuten väkivallan uhrien ja ihmiskaupan määrän vähentäminen puoleen kymmenen seuraavan vuoden aikana.
Hyvät kollegat, naisiin kohdistuvan väkivallan vastainen eurooppalainen teemavuosi epäilemättä auttaa lisäämään tietoisuutta ja levittämään hyviä käytäntöjä, minkä vuoksi on hyvin tärkeää antaa teemavuodelle tukea myös Daphne-ohjelmasta. 
Marian Harkin (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, annan täyden tukeni esittelijän erinomaiselle ehdotukselle jakaa rahoituskehysohjelmat kahteen erityisohjelmaan. Näin voidaan varmistaa, että molemmat ohjelmat ovat entistä paremmin kohdennettuja ja saavat ansaitsemansa näkyvyyden ja rahoituksen.
Daphne-ohjelma on ollut tärkeä väline, sillä sen avulla on voitu lisätä tietoisuutta naisiin, lapsiin ja nuoriin kohdistuvasta väkivallasta ja torjua tällaista väkivaltaa. Monien muiden maiden tapaan myös Irlannissa naisiin kohdistuva väkivalta on hyvin merkittävä ongelma. Eri raportteihin sisältyvät tilastot osoittavat, että joka neljäs irlantilainen nainen on kokenut elinaikanaan seksuaalista väkivaltaa. Daphne-ohjelman rahoituksella on vaikutettu myönteisesti monien Irlannin naisryhmien työhön. Naisten ja lasten avustamiseen tarkoitetuille ensisijaisille palveluille osoitettu kansallinen rahoitus ei kuitenkaan ole vielä riittävää, eikä väkivallan uhan alla eläville ole voitu tarjota riittävästi turvamajoitusta.
Haluan mainita joitakin esitettyjä tarkistuksia, joille annan tukeni. Olen tyytyväinen havaitessani, että tarkistuksessa 14 mainitaan nimenomaisesti, että vammaiset ovat muiden ryhmien ohella erityisen alttiita väkivallalle. Tämän vuoksi on erittäin tärkeää ottaa käyttöön toimia moninkertaisesta syrjinnästä kärsivien suojelemiseksi.
Tarkistuksessa 14 mainitaan maaseudulla tai syrjäisissä yhteisöissä asuvat köyhät naiset. On otettava käyttöön tukipalveluja, jotta nämä naiset ja lapset saavat tarvittavat palvelut ja jotta heitä voidaan suojella väkivallalta.
Panen tyytyväisenä merkille, että mietinnössä viitataan ihmissalakuljetukseen ja pakkoprostituutioon, väkivaltaa näkeviin lapsiin ja toimiin, joiden tarkoituksena on ehkäistä vastasyntyneisiin kohdistuvaa hyväksikäyttöä.
Kaiken kaikkiaan voidaan todeta, että oli kyse sitten vastasyntyneistä tai vanhuksista, kansalaisista tai maahanmuuttajista, kaupunkilaisista tai maalaisista, kenenkään ei pidä olla alttiina väkivallalle. Väkivallan torjumisen olisi todellakin sisällyttävä EU:n perusoikeuskirjassa taattujen perusoikeuksien suojeluun.
Haluan lopuksi ilmaista täyden tukeni naisiin kohdistuvan väkivallan vastaiselle eurooppalaiselle teemavuodelle: tietoisuuden lisääminen on erittäin tärkeää. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, puolitoista vuotta sitten Espanja oli Euroopan unionin etujoukoissa torjumassa miesten naisiin kohdistamaa väkivaltaa, kun se antoi miesten naisiin kohdistaman väkivallan torjuntaa koskevan yhtenäislain. Tästä huolimatta tällaisen väkivallan uhrina on kuollut tänä vuonna jo 51 ihmistä. Emme luonnollisestikaan voi olla tyytyväisiä tilanteeseen.
Kuten totesimme, laki oli tarpeellinen, mutta, kuten voimme nähdä, se ei valitettavasti yksin riitä. Tämänkaltainen väkivalta on syvästi juurtunut ihmisten ajattelutapoihin ja kulttuureihin, jotka kärsivät tämänkaltaisista ajattelumalleista, minkä vuoksi yksi vuosi ja yksi paperi eivät riitä muuttamaan tilannetta.
Daphne-ohjelman tavoitteena on torjua väkivaltaa sen kaikissa muodoissa, minkä vuoksi se on perustavanlaatuinen väline, josta me emme voi luopua. Meidän on torjuttava monia naisiin kohdistuvan väkivallan muotoja, kuten ihmiskuljetusta, fyysistä ja henkistä hyväksikäyttöä, klitoriksen ympärileikkauksia tai köyhyyden naisistumista. Kaikki nämä edellyttävät kiireellisesti toimia ja voimavaroja. Ne eivät kuitenkaan milloinkaan riitä riippumatta siitä, kuinka paljon niitä on tai näyttää olevan.
Meidän on näin ollen jälleen kerran kehotettava hallituksia heräämään horroksestaan ja ymmärtämään, ettei vähemmillä varoilla ole mahdollista tehdä enemmän ja ettemme voi vaatia suuria toimia yleisen väkivallan alalla ja erityisesti miesten naisiin kohdistaman väkivallan alalla, ellei meillä ole myös tarjota keinoja ja välineitä näiden toimien toteuttamiseksi.
Voimavarojen osoittaminen Daphne-ohjelmalle ja ohjelman poliittisen merkityksen korostaminen ei ole pelkästään byrokraattinen prosessi. Meidän ei pidä unohtaa, että ohjelman perimmäisenä tavoitteena on säästää ihmishenkiä. Tämän vuoksi sukupuoleen perustuvan väkivallan vastainen Espanjan laki ei riitä, vaikka se onkin hyvin tärkeä. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   – On todella tärkeää, että Grönerin mietintö hyväksytään, ja haluan kiittää häntä hyvästä työstä. Daphne-ohjelman avulla voidaan ehkäistä ja torjua lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvaa väkivaltaa sekä suojella uhreja – juuri tätä alaa olisi vahvistettava. Mietinnön avulla taataan aiempien Daphne-ohjelmien jatkuvuus ja laajennetaan niiden soveltamisalaa.
Naisiin kohdistuvaa väkivaltaa ja kärsimystä, joka johtaa monissa tapauksissa kuolemaan, ei voida enää katsoa läpi sormien. Tällaisen väkivallan torjuminen vaatii jatkuvia toimia, joita ei pidä sekoittaa muihin toimiin. Jotta naisten oikeuksia voidaan määrätietoisesti puolustaa, Daphne III -ohjelman on pysyttävä erillisenä ohjelmana, kuten on ehdotettu. Tarvitaan myös lisää varoja, jotta voidaan puuttua aiempaa tehokkaammin fyysiseen, seksuaaliseen ja henkiseen väkivaltaan, myös seksuaaliseen hyväksikäyttöön liittyvään ihmiskauppaan, kotiväkivaltaan ja tällaisten tekojen, joiden pääasiallisia uhreja ovat naiset, nuoret ja lapset, uhkiin.
Ehkäisevät toimet on toteutettava tiedotuskampanjoina, joista on esimerkkinä naisiin kohdistuvan väkivallan vastainen eurooppalainen teemavuosi. Lisäksi väkivallan uhreja on tuettava. Väkivallan tosiasiallista vähentämistä koskevien selkeiden ja uskottavien tavoitteiden asettaminen edellyttää aiempaa aktiivisempaa julkista politiikkaa ja väkivallan torjuntaan osallistuvien järjestöjen saaman taloudellisen tuen lisäämistä. Tämän vuoksi olemme jättäneet mietintöä vahvistavia tarkistuksia, jotka toivottavasti hyväksytään. 
Johannes Blokland (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, haluan aivan ensimmäiseksi kiittää esittelijä Gröneriä mietinnöstä, joka sisältää useita hyvin myönteisiä ehdotuksia. Viittaan pääasiassa kaikkien huumausaineita koskevien osien poistamiseen. Huumausaineiden käyttö ja väkivalta on niiden tietystä yhteydestä huolimatta pidetty toisistaan erillään hyvästä syystä. Ihmiskaupan torjunnan korostaminen tässä ohjelmassa on nähdäkseni toinen merkittävä saavutus. Haluan käyttää tämän tilaisuuden hyväksi painottaakseni käytännön toimien merkitystä.
Toimet, joita monet toteuttivat pakkoprostituution ja ihmiskaupan vastustamiseksi jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen aikana, eivät ole saaneet jatkoa asianosaisten rakentavista toimista. Toivottavaa on, että parlamentti ja komissio yhdessä voisivat vakuuttaa ja mahdollisesti velvoittaa jäsenvaltiot, kansalaisjärjestöt ja kansalaiset noudattamaan kaikkien kansalaisten oikeuksia, jotta tällaista hyväksikäyttöä voitaisiin vähentää.
En ole kovin optimistinen vastuujakoa koskevien näkemysten suhteen. Olen täysin vakuuttunut siitä, että hallituksen asiana ei ole missään tapauksessa tunkeutua yksittäisten ihmisten henkilökohtaisen yksityisyyden alueelle ilman hyvää syytä. Niin voidaan tehdä vain silloin, kun on tapahtunut rikos. Koska rikoskynnyksen ylittäminen on määritelty eri tavoin eri jäsenvaltioissa, on kunkin jäsenvaltion tehtävä varmistaa, että sen rikoslainsäädäntöä noudatetaan.
Koska Euroopan unionin aktiivista toimintaa tällä alalla on mahdotonta perustella, ryhmäni on soveltanut erillistä äänestystä joihinkin niihin tarkistuksiin, joita aion kannattaa sen jälkeen, kun kyseiset tekijät on poistettu. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – Arvoisa puhemies, on pöyristyttävää, että joka kolmas nainen maailmassa joutuu väkivallan uhriksi jossain vaiheessa elämäänsä. Minulla on paljon sanottavaa tästä asiasta.
Nuorten harjoittaman väkivallan yhteydessä ei voida hyväksyä, että nuoret voivat kantaa aseita, että nuoret käyttävät aseita haavoittamistarkoituksessa ja muussa vielä pahemmassa tarkoituksessa ja että niin sanotut bilehuumeet ja muut päihteet leviävät nuorten keskuudessa. Opettajia on tämän vuoksi koulutettava ehkäisemään väkivaltaa, varkauksia ja huumausainekauppaa.
Toinen väkivallan lisääjä on Internet, joka paitsi antaa pervertikoille mahdollisuuden luoda yhteyksiä mahdollisiin uhreihinsa myös tarjoaa monilla sivuillaan yksityiskohtaisia ohjeita väkivaltatekojen suorittamiseen. Tällä alalla on mielestäni tehostettava rikosoikeudelliseen vastuuseen asettamista.
Lopuksi joudun käsittelemään väkivaltaa, jota harjoitetaan maahanmuuttajayhteisöissä. Sellaisista kulttuuriympäristöistä tulevat ihmiset, joissa väkivaltaan suhtaudutaan hyvin eri tavalla – arkaistisesti – uskovat voivansa käyttää väkivaltaa yhtä herkästi myös EU:ssa. Tästä seuraa, että potentiaalisesti väkivaltaisten tekijöiden pääsy EU:hun on estettävä ja että väkivallan hylkäämisen on oltava integroinnin painopiste. 
Anna Záborská (PPE-DE ).
   Haluan aivan aluksi toivottaa sydämellisesti tervetulleeksi Italiasta, Lazion kaupungista tulleen naisvaltuuskunnan, joka kuuntelee keskusteluamme parvelta.
Haluan ensin muistuttaa yhteisistä saavutuksistamme. Parlamentin ja komission tiiviin ja hyvän yhteistyön ansiosta alun perin kaksiosainen yhteisön ohjelma – jolla torjuttiin naisiin kohdistuvaa väkivaltaa ja huumausaineita – on nyt jaettu kahteen osaan. Olemme tällä tavoin korostaneet, että nämä molemmat osat ovat hyvin tärkeitä. Haluan kiittää komission jäsentä Frattinia ja hänen työryhmäänsä, erityisesti esittelijä Gröneriä tämän erinomaisesta työstä ja kaikkia valiokunnan kollegojani yhteistyöstä. Olen ylpeä tästä saavutuksesta.
Daphne-ohjelma ei kuitenkaan ole kovin tehokas, elleivät miehet – sekä kotona että politiikassa ja julkisuudessa – osallistu aktiivisesti tähän prosessiin. Tämän vuoksi arvostan puheenjohtajavaltio Itävallan ja puheenjohtajavaltio Suomen toimia, joilla tuetaan miesten osallisuuden lisäämistä sukupuolten tasa-arvoa edistävissä toimissa.
Vuoden 1946 jälkeen on annettu kymmeniä asetuksia, mutta siitä huolimatta väkivalta yhä lisääntyy. Toivon, ettei tämä ole taas vain yksi asetus muiden joukossa, sillä me kaikki tiedämme, ettei ongelmaa ratkaista pelkästään hallinnollisten toimien avulla ja rahoittamalla lyhyen aikavälin kampanjoita, jotka koskevat naisiin ja lapsiin kohdistuvaa väkivaltaa. Ei riitä, että puutumme ainoastaan seurauksiin. Meidän on keskityttävä ehkäiseviin toimiin ja järjestelmälliseen valistukseen sekä ihmisarvon kunnioituksen edistämiseen. Ainoastaan tämä työ on hedelmällistä. On keskityttävä hoitamaan väkivaltaisia ihmisiä heti, kun he osoittavat väkivaltaisuuden merkkejä. Muussa tapauksessa Daphne-ohjelman varoja ei voida käyttää tehokkaasti, ja varat saattavat jopa mennä hukkaan.
Haluan lopuksi mainita lapsiin kohdistuvan väkivallan, joka niin ikään sisältyy Daphne-ohjelmaan. Uusi pedofiliapuolue edistää paraikaa Alankomaissa ohjelmaa, jonka tarkoituksena on laillistaa pedofilia ja seksuaalinen kanssakäyminen lasten kanssa – kunhan lapset antavat siihen suostumuksensa. Lähes kaikki vaikenevat tästä asiasta. Panee miettimään miksi…
Ellei alaikäisten hyväksikäytön lopettamisessa kyetä hyödyntämään lakiin perustuvia keinoja ja poliitikkojen tukea, lapsiin ja naisiin kohdistuvan väkivallan torjunnassa ei voida onnistua. 
Pia Elda Locatelli (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan aivan aluksi ilmaista tyytyväisyyteni naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunnan sekä kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan välillä saavutettuun yhteisymmärrykseen siitä, että keskustelumme aiheena olevan ohjelman sisältö jaetaan kahteen erityisohjelmaan. Välittäjänä tässä sopimuksessa oli itse asiassa komissio, ja kiitän siitä komission jäsentä Frattinia.
Haluan ilmaista tukeni, täyden tukeni, Grönerin mietinnölle ja kiittää esittelijää. Korostan tässä yhteydessä tarkistusta, jota pidän erittäin tärkeänä ja jossa mainitaan erityisesti kansalliset, alueelliset ja paikalliset viranomaiset tietoisuutta lisäävien toimien kohderyhmänä. Selitän, miksi pidän sitä tärkeänä. Muutama päivä sitten Milanossa sattui joitakin nuoriin naisiin kohdistuneita väkivaltatapauksia. Nämä tapaukset aiheuttivat luonnollisesti paheksuntaa, mutta niiden yhteydessä esitettiin myös joitakin sellaisia kommentteja, jotka jälleen kerran osoittavat todeksi asenteellisen näkökulman, joka on varsin yleinen viranomaisten keskuudessa ja jonka mukaan myös uhrit ovat osaltaan syypäitä väkivaltaisiin tekoihin.
Olen varma, että te kaikki muistatte hyvin niin sanotun "farkkutuomion", johon liittyvistä toteamuksista otan esiin seuraavan Rooman prefektin esittämän toteamuksen. Hänen mukaansa viimeisin tapahtuma, jossa kaksi ranskalaistyttöä raiskattiin sen jälkeen, kun he olivat liftanneet kahden vieraan miehen kyytiin, johtui ennen kaikkea varomattomuudesta.
Vaikka prefektin aikeet olivat epäilemättä hyvät, tämä toteamus paljastaa ajattelutavan, jonka mukaan nainen on ainakin osasyyllinen siihen, että hänet raiskataan. Onko varomattomuus todellakin rikos? Ei ole, enkä haluaisi palata aikoihin, joina naisia pyydettiin pysymään sisällä iltaisin, jotta he eivät syyllistyisi varomattomuuteen.
Haluaisin huomauttaa, että keskustelemme ohjelmista, joilla varmistetaan, että Euroopan unioni muodostaa vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen. Korostan nimenomaisesti vapautta. 
Lena Ek (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, hyvät kuulijat, on suuri tappio, että tänä loppukesän päivänä vuonna 2006 olemme yhä täällä keskustelemassa sukupuoleen perustuvasta väkivallasta, kunniamurhista ja sukupuolielinten silpomisesta. Tämä osoittaa, että tällainen käytös on edelleen jollain lailla hyväksyttävää yhteiskunnassa ja ettemme ole vielä onnistuneet nujertamaan sitä. Niin kauan kuin emme hyväksy, että sekä fyysinen että henkinen hyväksikäyttö on naisiin ja lapsiin kohdistuva ihmisoikeusrikkomus, miljoonat naiset ja lapset joutuvat sen uhreiksi.
Yksi tapa osoittaa pitävämme tätä luvattomana käytöksenä on hyväksyä voimassa olevat kansainväliset sopimukset – naisten oikeuksia koskeva YK:n yleissopimus, lapsen oikeuksia koskeva yleissopimus, EU:n perusoikeuskirja ja Daphne-ohjelma – ja korostaa niitä. Olen kauhistunut kuullessani, että Itsenäisyys/demokratia-ryhmä äänestää osin tätä ohjelmaa vastaan.
Uhkailua, väkivaltaa ja muita raakuuksia, joihin liittyy sukupuolielinten silpomisen kaltaisia hirvittäviä tekoja, ei voida missään olosuhteissa selittää tai perustella perinteillä tai kulttuurilla. Tämä tarkoittaa, että meidän on edistettävä keskustelua työpaikoilla, kouluissa, ruokapöydissä ja jopa niiden sotilaiden parissa, joita lähetämme ulkomaille turvaamaan rauhaa YK:n nimissä.
Maat, joiden kanssa olemme tehneet sopimuksia, tarvitsevat tukeamme. Keskustelin tästä aiheesta naisten kanssa juuri viime lauantaina Kiovassa, Ukrainassa. Olen keskustellut tästä paljon myös turkkilaisten naisryhmien kanssa. Tällä alalla on paljon tehtävää. Monet tänään käsiteltävän mietinnön ehdotuksista on hyvin rakentavia.
Meidän on myös tarkistettava rangaistusasteikkoa. Ruotsissa esimerkiksi lapsiin kohdistuvista vakavista seksuaalirikoksista määrättävä enimmäisrangaistus on sama kuin vakavasta petoksesta määrättävä rangaistus. Tämä antaa ajattelemisen aihetta.
New Yorkissa on onnistuttu vähentämään tehokkaasti naisiin kohdistuvaa rikollisuutta ja väkivaltaa. Tämä on mielestäni ensimmäinen askel siihen suuntaan, että voimme onnistua siinä myös Euroopan unionissa, mutta se edellyttää, että tunnustamme tilanteen sietämättömyyden ja vastenmielisyyden. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   – Arvoisa puhemies, rappiotilamme käy ilmi jo siitä, että keskustelemme naisiin kohdistuvasta väkivallasta vuonna 2006. Kaksi ja puoli tuhatta vuotta sitten Sokrateen aikana Ateenan tasavallassa ei ollut rikollisuutta eikä naisiin kohdistuvaa väkivaltaa. Silloin sitä pidettiin kiellettynä, mutta kaksi ja puoli tuhatta vuotta myöhemmin naisiin kohdistuu esteetöntä väkivaltaa.
Meidän on näin ollen ryhdyttävä toimeen. En tiedä, riittääkö Daphne-ohjelma vai tarvitaanko jotain muuta. Rangaistuksia on kiireellisesti tiukennettava. Naisen raiskaajalle langetettavat rangaistukset eivät ole kovia. Nykyään, vuonna 2006 naisia työskentelee prostituution parissa enemmän kuin sodan jälkeen 50 vuotta sitten.
Nykyään luovutetaan takaisin puolet kaikista niistä naisista, jotka tulevat entisistä itäblokin maista Kreikkaan, joka ei ole rikas maa. Tämä on rikos. Jotta voisimme torjua naisiin kohdistuvaa väkivaltaa, meidän on aivan ensiksi torjuttava köyhyyttä, joka johtaa väkivaltaan.
Meidän on torjuttava tehokkaasti huumausaineita. Kreikassa on enemmän heroiinikuolemia kuin missään muualla, ja Kreikka on euroalueen köyhin maa. Meidän on siksi toteutettava tehokkaita ehkäiseviä toimia ja määrättävä tehokkaita rangaistuksia syyllisille. 
Christa Prets (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kuten olemme jo tänään kuulleet sanottavan, Daphne on tärkein väkivaltaa koskeva ohjelma, minkä vuoksi on hyvin tärkeää pitää se erillään huumausaineiden vastaisesta ohjelmasta. Erityisesti ohjelman kohderyhmän keskuudessa näiden ohjelmien yhdistäminen olisi eittämättä lisännyt väärinkäsityksiä ja ymmärtämättömyyttä sen suhteen, mitä Euroopan unioni aikoo tehdä. Olen iloinen, ettei näin käynyt.
Ohjelma on onnistunut hyvin, ja sitä on jatkettava mahdollisimman näkyvästi ja selkeästi, jotta lisääntyvään väkivaltaan voidaan puuttua. Juuri tämän vuoksi ohjelmien erottaminen toisistaan on hyödyllinen asia. Olen myös varma, että ohjelman määrärahojen kaksinkertaistaminen ei ole vain kannustavaa vaan myös välttämätöntä siksi, että ohjelman tavoitteet ja toimet lisääntyvät. Haluan erityisesti korostaa ihmiskaupan ja nimenomaan nais- ja lapsikaupan vastaista kampanjaa, jossa kehotetaan suureen valppauteen ja toimiin, jotta tähän liittyviä verkostoja voidaan laajentaa ja jotta määrärahoja voidaan lisätä.
Haluan seuraavaksi ilmaista suoran tukeni esittelijä Grönerin ehdotukselle siitä, että ihmiskaupan torjumista koskevat hankkeet laajennettaisiin koskemaan myös kolmansia maita, koska näiden kanssa tehtävä yhteistyö on hyvin tärkeää.
Tästä huolimatta Daphne-ohjelma on vain pisara meressä. Väkivallan vastaista kampanjaa on jatkettava aiempaa tarmokkaammin erityisesti jäsenvaltioissa, ja se on sisällytettävä myös lainsäädäntöön. Viittaan tässä yhteydessä karkottamista koskevaan lakiin, joka pantiin jo jokin aika sitten täytäntöön Itävallassa ja monissa muissakin maissa ja jonka nojalla väkivaltaan syyllistyneiden on palattava kotimaahansa. Haluan myös mainita Italiassa nykyisin sovellettavan lähestymiskieltoa koskevan lain, jonka tavoitteena on puuttua henkiseen väkivaltaan. Tätä asiaa ei ole aikaisemmin otettu vakavasti.
Andrzej Tomasz Zapałowski (IND/DEM ).
   – Keskustelemme tänään jälleen kerran väkivallan torjunnasta. Voi vaikuttaa tarpeettomalta keskustella tästä uudelleen. Mikään ei kuitenkaan voisi olla kauempana totuudesta. Joka vuosi tuhannet naiset ja lapset joutuvat seksuaaliseen hyväksikäyttöön liittyvän kaupan kohteiksi Euroopan unionin rajojen sisällä. Ehkäisemisestä ja uhrien tukemisesta puhutaan paljon. Missä kuitenkin ovat niiden tahojen toimet, jotka vastaavat tämän ilmiön käsittelemisestä?
Kyllähän toimia toteutetaan, mutta vain näön vuoksi. Niillä ei saada aikaan juuri mitään tuloksia, ainoastaan mediahypetystä. Entä sitten se tosiseikka, että Välimeren alueella sijaitsevassa Euroopan unionin suuressa jäsenvaltiossa on työleirejä, joilla työskenteli lehdistön tietojen mukaan 20 000 muista jäsenvaltioista tullutta ihmistä? He tekivät töitä viisitoista tuntia päivässä. Heidän asuinparakkiensa ympärillä oli piikkilanka-aita ja tuliasein varustautuneita vartijoita. Ihmisiä, jotka eivät halunneet tehdä työtä, jopa tapettiin. Raiskaukset puolisoiden silmien edessä olivat yleisiä.
Diplomaattipalvelujen toimista ja paenneiden vaatimuksista huolimatta poliisi puuttui asiaan vasta joidenkin kuukausien kuluttua. Valistuneet Euroopan unionin kansalaiset kuitenkin hyötyivät tästä orjatyövoimasta. Onko mahdollista, etteivät paikallisviranomaiset tienneet siitä? Mukana oli kuitenkin tuhansia ihmisiä. Nämä tapahtumat sattuivat muutama viikko sitten.
Keskustelemme näin ollen tärkeistä asioista, jotka olisi pitänyt ratkaista jo kauan sitten. Jotkut, kuten sosialistien johtaja, lietsovat kansainvälistä kohua siitä, ettei eriäviä mielipiteitä sallita, ja silti käännämme selkämme sille, että on syntymässä uudenkaltainen...
Zita Gurmai (PSE ). –
   On häpeällistä, että naisiin kohdistuvasta väkivallasta on tullut nyt maailmanlaajuinen ilmiö, jossa kansallisilla rajoilla ei ole mitään merkitystä. Tällainen väkivalta aiheuttaa suurta kärsimystä ja tuhoaa miljoonien naisten ja koko heidän perheittensä elämän. Pelkästään Euroopassa joka viides nainen joutuu väkivallan uhriksi, minkä seuraukset näkyvät heidän ja heidän lastensa ja perheenjäsentensä fyysiselle ja henkiselle terveydelle aiheutuvissa vahingoissa. Väkivaltaa voi nimittäin piillä näennäisesti rauhaisissa kodeissa yhtä hyvin kuin työpaikan tiiviissä ilmapiirissä, miesten ja naisten entistä karskimmissa käyttäytymismalleissa, seksuaalisessa ahdistelussa ja räikeimmässä muodossaan pakkoprostituutiossa, joka on nykymaailman orjuuden muoto.
Emme voi jättää huomiotta sitä, että useat väkivaltaisen ja seksuaalisen alistamiskäyttäytymisen muodot saavat alkunsa tavoista ja perinteistä, joita eurooppalaiset eivät voi hyväksyä. Näihin kuuluvat pakollinen sukupuolielinten silpominen ja pakkoavioliitot. Surullista kyllä, nämä tuomittavat käyttäytymisen muodot ovat ilmaantuneet myös EU:hun. Kaikissa näissä ilmiöissä rikotaan pohjimmiltaan ihmisoikeuksia, jotka ovat Euroopan yhteisöjen ja Euroopan unionin kulmakivi. Ihmisoikeuksien puolustaminen edellyttää lainvalvontaviranomaisten ja oikeusviranomaisten välistä yhteistyötä sekä jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin toimielinten yhteisiä toimia.
Daphne III -ohjelmalle saadaan laaja julkinen tuki, sillä pelkästään jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen aikana pakkoprostituution vastaiseen kampanjaamme saatiin 100 000 allekirjoitusta, komission jäsenen Frattinin tuki sekä kyseisten maiden poliisivoimien vapaaehtoiset yhteistyötoimet. Jotta urheilu voidaan pitää puhtaana, on pyrittävä säilyttämään rauha ja puhtaus myös perheissä ja löydettävä riittävä tahto toteuttaa yhteisön toimia. 
Britta Thomsen (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan aluksi kiittää esittelijä Gröneriä Daphne III -ohjelmaa koskevasta erinomaisesta mietinnöstä. Naisiin kohdistuva väkivalta on suuri ja kasvava ongelma EU:n jäsenvaltioissa. Monien naisten ja lasten elämä tuhoutuu väkivallan ja erityisesti väkivallan uhan seurauksena. Euroopassa kuolee vuosittain satoja naisia kotiväkivallan uhreina, minkä lisäksi raportoidaan huomattava määrä murhayrityksiä. On näin ollen äärimmäisen tärkeää, että naisiin ja lapsiin kohdistuvaa väkivaltaa käsitellään erillisenä kysymyksenä EU:n asialistalla. Naisiin ja lapsiin kohdistuva väkivalta on erityisongelma, joka edellyttää erityisaloitteita ja erityisratkaisuja.
Parlamentin ehdotuksessa keskitytään väkivaltaisuuksiin, joita esiintyy päivittäin kotioloissa, ja muutoksiin, jotka velvoittavat kansalliset parlamentit ottamaan kantaa näihin vakaviin kysymyksiin. Tarvitaan ohjelma, joka keskittyy yksinomaan väkivaltaan ja jolla voidaan lisätä tämän ongelman julkisuutta ja samalla edistää väkivallasta käytävää julkista keskustelua. Väkivaltaa ympäröivät tabut ja hiljaisuus on murrettava, ja jäsenvaltioiden olisi panostettava merkittävästi kansalaisten valistamiseen, jotta sekä uhrit että väkivallantekijät tietäisivät, miten he saavat apua. Asian vaiettu luonne on myös suuri este ehkäiseville toimille, ja EU:n kansalaisten silmät on avattava näkemään, että monet uhrit elävät päivittäin väkivallan pelossa. Väkivalta ei ole yksityisasia riippumatta siitä, millä elämänalueella sitä tapahtuu, kuka sitä harjoittaa, tapahtuuko se perhepiirissä vai julkisesti vai harjoittaako sitä valtio.
Naisiin kohdistuu monenmuotoista väkivaltaa: fyysistä, henkistä ja seksuaalista väkivaltaa, pakkoprostituutiota ja naiskauppaa. EU:n toteuttamien väkivallan torjuntatoimien päätavoitteena on ehkäistä ja torjua väkivaltaa sen kaikissa muodoissa, jotta tämä rikostyyppi, joka on myös vakava ihmisoikeusrikkomus, voidaan kokonaan hävittää. Väkivallan torjunta olisi otettava osaksi perusoikeuksien ja vapauksien suojelua. 
Iratxe García Pérez (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan ensiksi ilmaista tyytyväisyytemme Grönerin sekä naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunnan aloitteeseen, jolla edistetään tätä erityisohjelmaa. Ohjelman ansiosta voidaan hahmottaa ongelman laajuus ja ehdottaa erityistoimia sukupuoleen perustuvan väkivallan ehkäisemiseksi ja torjumiseksi.
Naisille on annettava keinot ja valmiudet paeta sitä todellisuutta, jossa vuosi toisensa jälkeen sadat Euroopan unionissa asuvat naiset menettävät henkensä. Naisiin ja lapsiin kohdistuva väkivalta on perusoikeusrikkomus, eikä pidä myöskään unohtaa, että rikkomus on vielä vakavampi, kun se kohdistuu ainoastaan tiettyihin ryhmiin, kuten vähemmistöihin, köyhiin tai vammaisiin.
Väkivallan uhreja koskevien hälyttävien tilastotietojen perusteella meidän on toteutettava sosiaalinen vallankumous, sillä emme saa unohtaa, että tilastojen ja numeroiden takana ovat tarinat tuhansista sellaisista naisista, jotka joutuivat päivä toisensa jälkeen kärsimään niiden käsissä, jotka hyväksikäyttivät heitä ainoastaan siksi, että he olivat naisia. Meidän on tämän vuoksi vahvasti puolustettava erityisohjelmaa, jonka avulla päästään lähemmäksi sen yhteiskunnallisen ongelman ratkaisua, jonka yhteydessä kaikkien julkisen vallan käyttäjien on edistettävä muutosta, joka johtaa entistä tasa-arvoisempaan yhteiskuntaan.
Espanjan hallitus on pannut täytäntöön sukupuoleen perustuvan väkivallan torjumista koskevan lain ja on siten selvästi sitoutunut tämän yhteiskunnallisen ongelman poistamiseen. Vaikka onkin totta, ettei tällä lailla voida hetkessä muuttaa kärsivien naisten todellisuutta, se tarjoaa kuitenkin merkittävää tukea.
Myös muiden Euroopan unionin valtioiden olisi seurattava tätä esimerkkiä ja sitouduttava määrätietoisesti käsitykseen siitä, että toimimatta jättäminen tässä vaiheessa merkitsisi selän kääntämistä niille tuhansille naisille, jotka odottavat tukeamme. 
Puhemies.
   Seuraavana puhujana on jäsen Lévai, mutta hänkään ei näytä olevan läsnä istuntosalissa. Puhujalista on näin ollen käyty läpi. Annan puheenvuoron komission jäsenelle Frattinille ja pyydän häneltä anteeksi, että parlamentissa on jälleen levotonta, koska odotamme niin innokkaina äänestystä. Arvoisa komission jäsen, esittelijä ja me kaikki kuuntelemme siitä huolimatta kiinnostuneina puheenvuoroanne.
Joudun ilmoittamaan arvoisalle naisjäsenelle, etten voi lisätä häntä puhujalistan loppuun. Olen pahoillani, mutta ette ollut paikallanne, kun kuulutin teidät. Teille käy samalla tavoin kuin jäsen Kaupille. 
Hyvät kollegat, ellei joku istu omalla paikallaan keskustelun aikana, istunnon puhemies joutuu päättämään, ettei jäsenelle anneta puheenvuoroa jälkikäteen.
Jäsen Kauppi, on kohteliasta, etteivät jäsenet ole paikalla vain oman puheenvuoronsa aikana vaan kuuntelevat myös muiden puheita. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan käyttää työjärjestyspuheenvuoron työjärjestyksen noudattamisesta. Olin yhteydessä istunnon sihteeristöön noin kello 11.15 tänä aamuna. Minulle kerrottiin, että puheenvuoroni siirrettäisiin tähän iltaan klo 21.
Heti kun huomasin nimeni puhujalistalla, tulostin puheenvuoroni, juoksin hisseille ja tulin tänne, koska huomasin, että minun olisikin oltava täällä ennen klo 21:tä. Ymmärrän luonnollisesti, etten voi käyttää puheaikaani nyt, mutta olen todella pahoillani, että istunnon sihteeristö ilmoitti jäsenille niin myöhään siitä, että keskustelu jatkuu eikä pääty klo 11.30 niin kuin oli alun perin tarkoitus. Tämä ei ole oikea tapa kohdella kollegoja parlamentissa. 
Puhemies.
   Jäsen Kauppi, olen parlamentin pitkäaikainen jäsen. Tiedän, että on vaikea tietää täsmällisesti, milloin oma puheenvuoro on, mutta totean vielä kerran täysin vilpittömästi, että minä olen sitä mieltä – vaikka te saatattekin olla eri mieltä – että on kohteliasta kuunnella keskustelua ja olla läsnä jo ennen omaa puheenvuoroa. Jos näin toimittaisiin joka kerta, tällaista ei tapahtuisi. Teidän nimenne tuli näyttöön samaan tapaan kuin muidenkin jäsenten nimet – esimerkiksi jäsen Geringer de Oedenbergin nimi. He yllättyivät, etteivät jotkut heidän kollegoistaan olleetkaan paikalla, minkä vuoksi heidän puheenvuorojaan lykättiin viidellä minuutilla. En voi korjata tätä asiaa. Voin ainoastaan pyytää kaikkia keskustelussa puheenvuoroja käyttäviä olemaan läsnä istuntosalissa keskustelun alusta saakka. Jos niin olisi toimittu, teille ei taas kävisi näin. Tämä pätee kaikkiin niihin, jotka olivat poissa istuntosalista, kun kuulutin heidän nimensä. Olen kuuluttanut viisi tai kuusi puhujaa, jotka eivät ole olleet tänään läsnä eivätkä ole voineet siksi käyttää puheenvuoroaan.
Normaalisti kun meillä on paljon aikaa, voin kaikkien varapuhemiesten tapaan aivan hyvin siirtää puheenvuorot keskustelun loppuun. Tänään emme kuitenkaan voi tehdä niin, koska meidän on äänestettävä mietinnöstä.
Seuraavana puhujana on komission jäsen Frattini.
Franco Frattini,
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, esitän teille kaikille pahoitteluni siitä, että tämänaamuinen lentoni saapui Strasbourgiin niin myöhään, minkä vuoksi en päässyt kuuntelemaan keskustelun ensimmäistä osaa. Kollegani Kovács oli kuitenkin täällä läsnä.
Yleisesti ottaen arvostan vilpittömästi tapaa, jolla parlamentti ja komissio ovat tehneet työtä Daphne-ohjelman parissa viime kuukausina. Kiitän myös sydämellisesti esittelijää sekä naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunnan puheenjohtajaa. He tietävät varsin hyvin, että noin vuosi sitten totesin heti kannattavani ajatusta siitä, että naisiin ja lapsiin kohdistuvaa väkivaltaa koskeva Daphne-ohjelman osa erotettaisiin osasta, joka koskee huumetorjuntaa, jotta näitä kahta asiaa ei tahattomasti sekoitettaisi keskenään.
Olen hyvin tyytyväinen, että tästä asiasta on saavutettu tänään yleinen yhteisymmärrys ja että naisiin ja lapsiin kohdistuvan kaikenmuotoisen väkivallan torjumiseen ja siihen puuttumiseen voidaan nyt keskittyä aiempaa vakavammin ja empaattisemmin ja että tätä varten on käytettävissä lähes kaksi kertaa enemmän määrärahoja kuin aikaisemmin.
Uskon erityisesti, että komissio on paitsi valmis myös hyvin innokas jatkamaan tiivistä yhteistyötä parlamentin kanssa täytäntöönpanotoimissa siten, että parlamentille tiedotetaan jatkuvasti Daphne-ohjelman varojen käytöstä ja rahoitettujen ohjelmien ja hankkeiden käytännön tuloksista.
Jotkut jäsenet mainitsivat keskustelun jälkimmäisessä osassa maininneet tärkeän aiheen, joka koskee jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin roolia.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tämä aihe on minulle erityisen tärkeä, koska emme voi tyytyä vain korostamaan kansallisella tasolla väkivaltatekoja käsittelevien ja niistä seuraamuksia määräävien jäsenvaltioiden, poliisivoimien ja tuomioistuinten roolia. Euroopan unionin on ilmaistava näkyvästi kielteinen kantansa kaikenlaiseen naisiin ja lapsiin kohdistuvaan lisääntyvään väkivaltaan.
Tämän vuoksi tarvitaan Daphne-ohjelmaa ja sen vuoksi Daphne-ohjelma tuo lisäarvoa. Ohjelmalla ei vähennetä kansallisten poliisivoimien tai tuomioistuinten velvollisuuksia käsitellä yksittäisiä väkivaltatapauksia kansallisella tasolla tai määrätä niistä seuraamuksia. Meidän tehtävänämme on kuitenkin varmistaa, että Euroopan unioni ilmaisee vastustavansa rikollisuutta, joka on yhä useammin rajat ylittävää ja joka kohdistuu naisiin – esimerkiksi pakkoprostituutioon liittyvää naiskauppaa – ja lapsiin – esimerkiksi kauheaa pedofiliarikollisuutta, josta on yhä enenevässä määrin tulossa kansainvälistä rikollisuutta. Kaikki vielä vähänkin epäilevät on vakuutettava siitä, että Euroopan unionin toimilla tuodaan selvää lisäarvoa tälle alalle.
Esitän seuraavaksi muutaman huomautuksen tarkistuksista, joissa korostetaan väkivallan erityismuotoja. Meidän on oltava varovaisia, ettemme jätä muunlaisia väkivallan muotoja soveltamisalan ulkopuolelle. Miksi näin? Jos tekstiluonnoksessa viitataan ainoastaan tietyntyyppisiin toimiin, joihin voi saada Daphne-rahoitusta, vaarana on, että näin jätetään ulkopuolelle muunkaltaiset väkivallan muodot, joita olisi myös rahoitettava Daphne-ohjelmasta. Toivoisin yleisluonteisempaa sanamuotoa, joka käsittää kaikenmuotoisen väkivallan ehkäisemisen ja siihen puuttumisen määrittelemättä joitakin muotoja erikseen. Tällöin ei ole vaaraa siitä, että toiset väkivallan muodot jäävät soveltamisalan ulkopuolelle.
Yksi erityinen tarkistus koskee kadonneiden ja seksuaalisesti hyväksikäytettyjen lasten asioita hoitavaa eurooppalaista kattojärjestöä. Ehdotettu kompromissitarkistus 72 mahdollistaa rahoituksen myöntämisen tälle järjestölle ja Euroopan lapsiasiamiesverkostolle (ENOC). Tuen kompromissitarkistusta, koska sen perusteella on yhtäältä mahdollista rahoittaa jo toimivia erityisjärjestöjä ja toisaalta ENOC:in tapauksessa sillä vielä laajennetaan mahdollisten rahoituksensaajien joukkoa.
Esitän vielä kaksi huomiota. On puhuttu paljon eurooppalaisesta puhelimesta, joka auttaa vaikeuksissa olevia lapsia. Aloite on hyvin tärkeä, ja me valmistelemme jo asiaa koskevaa puitepäätöstä. Työstimme sitä parhaillaan – työskentelin sen parissa – kun esittelin teille kesäkuussa lasten oikeuksia koskevan tiedonannon. Voin nyt kertoa, että yhtenäistä eurooppalaista puhelinnumeroa koskevan päätöksen valmistelut ovat meneillään, ja teemme päätöksen hyvin pian. Tästä aloitteesta on todella paljon apua, minkä vuoksi kiitän kaikkia, jotka ovat maininneet sen tässä keskustelussa.
Lopuksi käsittelen naisiin kohdistuvaa väkivaltaa koskevan Euroopan unionin direktiivin antamista, josta jotkut jäsenet puhuivat. Minusta ajatus direktiivistä on hyvä ja mielenkiintoinen, mutta olen huolissani yhdestä asiasta: asianmukaisen oikeusperustan löytämisestä. Sellainen olisi oltava, enkä tiedä, onko perustamissopimuksissa soveltuvaa oikeusperustaa naisiin kohdistuvan väkivallan vastaiselle direktiiville, mutta jos kykenemme ratkaisemaan tämän oikeusperustaa koskevan ongelman, kannatan poliittisesti hyvin voimakkaasti ajatusta siitä, että naisiin kohdistuvien väkivaltarikosten vakavia rikosoikeudellisia seuraamuksia koskevat eurooppalaiset suuntaviivat ainakin yhdenmukaistetaan.
Tämä on alku ajatteluprosessissa, jota voimme jatkaa myöhemmin. Kiitän kaikkia tähän keskusteluun osallistuneita, ja olen valmis tekemään yhteistyötä kanssanne näiden asioiden parissa. 
Puhemies.
   Arvoisa komission jäsen, paljon kiitoksia.
Hyvät kollegat, haluan muistuttaa myöhemmin istuntosaliin tulleille, miksi meillä oli ongelmia tämänpäiväisen keskustelun aikataulun kanssa. Komission jäsen Mandelson päätti puhua 28 minuuttia 12 tai 15 minuutin enimmäisajan sijasta. Meidän on selkeytettävä tällaisia asioita parlamentin ja komission välisissä suhteissa. Emme voi ratkaista asiaa tänään, mutta se oli ongelmien syynä. Pahoittelen, että äänestyksiä oli tämän vuoksi lykättävä. 
Lissy Gröner (PSE ),
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan kiittää naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunnan puolesta teitä kaikkia ja kehottaa teitä vakavasti toteuttamaan puheenne käytännössä eli laatimaan lainsäädäntövälineen, jonka avulla torjutaan aktiivisesti lapsiin, naisiin ja nuoriin kohdistuvaa väkivaltaa. Tänään lähes kaikki parlamentin ryhmät kannattivat tätä ehdotusta. Pyydän teitä nyt ottamaan vaarin tästä keskustelusta, jotta voimme päästä tuloksiin mahdollisimman pian. Voitte luottaa yhteistyöhömme. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan klo 12.00.
Véronique Mathieu (PPE-DE ).
   – Daphne-ohjelman ansiosta naisiin, nuoriin ja lapsiin kohdistuvan väkivallan torjunnassa on voitu edistyä merkittävästi. Daphne-ohjelma on ollut tärkeä väline, koska sen ansiosta on voitu lisätä tietoisuutta ja ottaa käyttöön uusia hyviä käytäntöjä. Sen avulla myös kansalaisjärjestöjen tuki on saatu mukaan ja on voitu lisätä yleisön tietoisuutta pitkään tabuina pidetyistä väkivallan muodoista.
Näitä saavutuksia on vahvistettava ja niitä on vietävä eteenpäin lisärahoituksen avulla. Niiden lisäksi on myös muuta konkreettista näyttöä Euroopan tason toimien tuomasta lisäarvosta. Tässä yhteydessä on syytä panna merkille, että Euroopan unionin alkuperäinen ajatus oli muodostaa poliittinen ryhmä, joka perustuu perusarvoihin, kuten heikommassa asemassa olevien väestöryhmien suojeluun. Euroopan unionin sitoutumisen ydin on nykyään tämä eikä taloudellisen valta-aseman saavuttaminen.
Edellä mainittujen "merkittäviä tuloksia koskevien tavoitteiden" lisäksi haluamme huomauttaa, että väkivallan vähentämiseksi on asetettava selkeät ja uskottavat tavoitteet, sillä työtä on vielä paljon. Tämän vuoksi suhtaudumme myönteisesti mukana oleville järjestöille tarjottaviin tukipalveluihin ja avun ulottamiseen useampiin kansalaisjärjestöihin, sillä siitä on tullut tarpeellista rikollisuuden kansainvälistymisen vuoksi.
Haluamme korostaa, että Daphne-ohjelmasta rahoitettujen ohjelmien onnistuminen riippuu niiden toimijoiden mukanaolosta, jotka vastaavat käytännön toimista ja seurantatyöstä. 

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana äänestykset.

Johannes Blokland (IND/DEM ),
   Arvoisa puhemies, parlamentti ja neuvosto hyväksyivät vuonna 2002 oikeusperustan vaarallisia kemikaaleja ja torjunta-aineita koskevalle asetukselle osana Rotterdamin yleissopimuksen jatkotoimia. Parlamentin selkeä enemmistö kannatti muutosta, ja jopa neuvosto hyväksyi sen ilman mielipide-eroja.
Komissio vei kuitenkin muutoksen yhteisöjen tuomioistuimeen, mistä seurasi tällä alalla vuosia kestänyt epävarmuus, joka huipentui asioita entisestään monimutkaistavaan yhteisöjen tuomioistuimen tuomioon. Parlamentti ja neuvosto olivat valinneet asetuksen oikeusperustaksi 175 artiklan ja komissio 133 artiklan. Yhteisöjen tuomioistuin päätti monen asianosaisen hämmästykseksi hyväksyä asetuksen oikeusperustoiksi nämä molemmat artiklat.
Tämä tapahtumakulku ei valitettavasti ole ainutlaatuinen. Komissio, parlamentti ja neuvosto eivät ole kyenneet pääsemään yhteisymmärrykseen monien alojen oikeusperustoista. Äskettäisenä esimerkkinä on jätteiden kuljetusta koskeva asia, jonka yhteydessä toimin esittelijänä.
Kehotan kaikkia kolmea osapuolta estämään vastaisuudessa sen, että oikeusperustan valinta jätetään yhteisöjen tuomioistuimen ratkaistavaksi, ja pyrkimään sen sijaan löytämään ratkaisun yhdessä. Pääasia on, että oikeusperustan valinnassa noudatetaan selkeää politiikkaa.
Yhteisöjen tuomioistuimessa on nyt ollut käsiteltävänä kolme vastaavaa tapausta, joista on annettu erilaiset tuomiot. Tämä tuskin edistää lainsäädännön johdonmukaisuutta ja johtaa vain lainsäädännön paikkausmenettelyyn, josta on kyse tässäkin asiakirjassa, josta pian äänestämme.
Haluan sen vuoksi yhdessä parlamentin kanssa pyytää komissiota ja neuvostoa soveltamaan selkeää menettelyä oikeusperustan valinnassa. Se vain parantaa lainsäädännön laatua. 


Puhemies.
   Arvoisa Suomen tasavallan presidentti, hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa komission puheenjohtaja. Parlamentin jäsenet, jotka ovat aina valmiita lisäämään naispoliitikkojen määrää, ovat iloisia voidessaan toivottaa teidät tänään tervetulleeksi parlamenttiin. Toivotamme Suomen tasavallan ensimmäisen – ja jo uudelleenvalitun – naispresidentin tervetulleeksi.
Arvoisa Suomen presidentti, teidän uudelleenvalintanne tämän vuoden alussa tarjosi erinomaisen tilaisuuden juhlia naisten satavuotista äänioikeutta Suomessa. Naiset saivat Suomessa äänioikeuden ensimmäisinä maailmassa. Ehkäpä juuri siksi nyt sata vuotta myöhemmin maassa on naispresidentti.
Haluan osoittaa kaikkien parlamentin jäsenten puolesta teille kunnioitukseni, koska olette sitoutunut toimimaan monilla kansainvälisillä foorumeilla, joiden toimintaa te olette edistänyt kokemustenne ja vaikutusvaltanne avulla sellaisten asioiden hyväksi, jotka ovat ehdottomasti hyvin tärkeitä kaikille Euroopan parlamentin jäsenille.
Haluan muistuttaa, että vuonna 2000 te hoiditte yhteispuheenjohtajuutta vuosituhannen kokouksessa ja toimitte sen jälkeen puheenjohtajana globalisaation sosiaalisen ulottuvuuden maailmankomissiossa. Globalisaation sosiaalinen ulottuvuus on nyt hyvin ajankohtainen aihe, ja sen merkitys Euroopan unionille kasvaa jatkuvasti.
Olette tehnyt paljon työtä myös kestävän kehityksen sekä ihmisoikeuksien ja vähemmistöjen oikeuksien noudattamisen alalla, ja myös nämä asiat ovat valitettavasti tällä hetkellä hyvin ajankohtaisia joissakin Euroopan unionin jäsenvaltioissa.
Olette epäilemättä nainen, joka on sitoutunut aikaansa, maailmaansa, inhimillisempään maailmaan ja Euroopan yhdentymiseen.
Kaiken lisäksi maanne toimii Euroopan unionin puheenjohtajavaltiona. Puheenjohtajakauden alussa monet ennustivat, että Suomen puheenjohtajakausi olisi siirtymäkausi odotettaessa tapahtumia, jotka johtaisivat perustuslaista käytävän keskustelun umpikujan avautumiseen.
Historia ei kuitenkaan salli siirtymäkausia, eikä se myöskään salli meidän pysäyttää kelloa tai odottaa muita tapahtumia. Historia tarjoaa meille seuraavina kuukausina työntäyteisen ohjelman.
Historia on antanut meille vastuutehtäviä Lähi-idässä, joka on kärsinyt jälleen kerran sodasta ja jossa Euroopan unioni yrittää palauttaa rauhan. Haluan tunnustaa, että silloin, kun vihamielisyydet puhkesivat, puheenjohtajavaltio Suomi toimi nopeasti ja päättäväisesti. Olin ilahtunut Suomen ulkoministerin suhtautumistavasta ja siitä, että hän puhui avoimesti ja suoraan sekä innoitti Euroopan unionia osoittamaan kantansa, joka valitettavasti johti rohkeaan päätökseen sijoittaa vakauttamisjoukot tapahtumapaikalle.
Suomi puhui ensimmäisenä Euroopan unionin maahanmuuttopolitiikasta. Tampere jäi historian kirjoihin paikkana, jossa Euroopan unioni seitsemän vuotta sitten aloitti maahanmuuton ongelman käsittelyn. Tuskin olisimme voineet tuolloin kuvitella, että ongelma paisuisi niin suureksi kuin se on tänään ihmisvirtojen pyrkiessä lähimpänä oleviin Euroopan osiin ja satojen ruumiiden ajelehtiessa rannikoille. Myös tällä alalla tarvitaan kiireellisesti Euroopan unionin toimia.
Synnytitte Tampereella poliittista tahtoa, joka on sittemmin valitettavasti kehittynyt vain vähän. Uusia varauksia esitetään nyt jopa laittoman maahanmuuton alalla, jolla olimme jo todella edistyneet.
Historia tarjoaa meille Suomen uuden puheenjohtajakauden, jolla on mahdollisuus vireyttää jälleen politiikkaa, joka ei perustu enää poikkeustilanteiden hätäratkaisuihin vaan pikemminkin yhä vakavammaksi muuttuvan ongelman pysyviin ratkaisuihin.
Suomi on lisäksi johtava maa tutkimuksen ja innovaation alalla: olette kyenneet muuttamaan tuotantorakennettanne siirtyäksenne vanhoista teollisuudenaloista uusiin uuraauurtaviin toimintoihin viestinnän ja tietotalouden aloilla. Suomi on myös tehnyt energiapoliittisia päätöksiä ja päättänyt demokraattisesti valita ydinvoiman turvallisuus- ja monipuolistamisnäkökohtien vuoksi. Tämä on mielenkiintoinen ja kiistelty aihe Euroopassa käytävässä keskustelussa, ja parlamentilla on epäilemättä paljon sanottavaa siitä.
Kaikista näistä syistä, ja kun otetaan huomioon Euroopan unioniin pian liittyvät Bulgaria ja Romania, sekä REACH-asetuksen tai palveludirektiivin kaltaiset lainsäädäntökysymykset, kyse ei todellakaan ole siirtymäkauden puheenjohtajuudesta. Ratkaistavana on aivan liian monta asiaa, minkä vuoksi emme voi vain uinua talviunta ja odottaa, että muut tekevät päätökset puolestamme.
Arvoisa presidentti, toivotamme teidät näin ollen tervetulleeksi puheenjohtajavaltio Suomen päämiehenä ja olemme varmoja, että teidän puheenne ohjaavat meitä toimissamme. Voitte olla vakuuttunut siitä, että parlamentti ottaa teidät vastaan hyvin mielissään ja optimisena.
Arvoisa presidentti, paljon kiitoksia.
Tarja Halonen,
   . Arvoisa puhemies, arvoisat Euroopan parlamentin jäsenet, arvoisa Euroopan komission puheenjohtaja, hyvät naiset ja herrat, kiitän lämpimästi kutsusta tulla puhumaan tänne Euroopan parlamenttiin. Ja samalla kiitän, arvoisa puhemies, kauniista esittelysanoistanne. Mehän tapasimme viimeksi Suomen vierailunne yhteydessä kesäkuun alussa, ja Te olette koska tahansa uudelleen tervetullut pohjoiseen maahamme.
Suoralla vaalilla valitut edustajat ovat tärkeä osa demokratiaa sekä Euroopan unionissa että sen jäsenvaltioissa. Teidän vaikutusvaltanne on huomattavan laaja: teillähän on mahdollisuus tehokkaasti edistää koko unionin tavoitteita jokapäiväisessä työssänne. Suomi haluaa puheenjohtajavaltiona tehdä tiiviisti yhteistyötä Euroopan parlamentin kanssa. Tälläkin viikolla useat hallituksemme ministereistä ovat täällä valmiina keskustelemaan kanssanne, ja uskon että keskustelu tulee olemaan hyvin hyödyllistä.
Eurooppalaisen yhteistyön ja integraation merkitys rauhan, vakauden ja hyvinvoinnin edistämiseksi omassa maanosassamme on ilmeinen ja tulokset ovat vaikuttavia. Toimintamme perustuu yhteiseen arvopohjaan. Nämä arvot ovat vapaus, kansanvalta, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittaminen sekä oikeusvaltion periaatteisiin sitoutuminen. Jokaisella jäsenvaltiolla on oma velvollisuutensa arvojen toteuttamiseen, mutta monesti saamme yhdessä paremman tuloksen. Yksimielinen Euroopan unioni on myös kansainvälisenä toimijana paljon vahvempi kuin yksikään jäsenvaltioista.
Euroopan unionin kansainvälinen rooli on vahvistunut merkittävästi viime vuosina. EU on näkyvä ja merkittävä toimija kehityskysymyksistä kriisinhallintaan. Kansainväliset turvallisuusuhkat ovat yhä enenevässä määrin muita kuin sotilaallisia. Ilmastonmuutos, saastuminen, luonnonmullistukset, tarttuvat taudit ja taloudellinen epävarmuus ovat uhkia, joita vastaan ei voi varautua sotilaallisesti. Siksi pyrimmekin edistämään multilateralismia ja kansainvälisten sopimusten aikaansaamista yhteisten uhkien ja vaarojen torjumiseksi.
Kansainvälinen rikollisuus huolettaa kaikkia. Jäsenvaltioiden tiivis yhteistyö terrorismin uhan torjunnassa on välttämätöntä, samoin tehokas yhteistyö kolmansien maiden kanssa. Laaja turvallisuus ja sen globaali vahvistaminen edellyttävät ihmisoikeuksien, kehityksen ja turvallisuuden välistä yhteyttä. Euroopan unionin turvallisuusstrategia perustuu tähän Yhdistyneissä Kansakunnissa omaksuttuun lähtökohtaan. Me voimme omalla toiminnallamme vaikuttaa oikeudenmukaisemman maailman aikaansaamisessa ja YK:n vuosituhattavoitteiden toteutumisessa. Unionin vahvuutena on käytössämme oleva laaja keinovalikoima humanitaarisesta avusta maatalous-, kauppa-, kehitys- ja ympäristöpolitiikkaan.
EU:n kehityspolitiikka voidaan nähdä myös osana EU:n turvallisuuspolitiikkaa. EU on kehitysmaiden suurin kehitysyhteistyö- ja kauppakumppani ja EU on maailman suurin kehitysavun antaja. Toivon ja uskon, että EU:n toimielimet saavat hyvässä yhteistyössä päätettyä kehitysrahoituksesta, jotta turvataan katkeamaton EU-rahoitus ja nimenomaan EU:n monipuolinen toiminta myös vuoden 2007 alusta.
Kehityksen ja kaupan välillä on yhteys. Se ei ole aina automaattisesti positiivinen, vaan siihen tarvitaan poliittista tahtoa ja taitoa. Siten kauppa voidaan saada palvelemaan kehitysmaiden talouskasvua, köyhyyden vähentämistä ja sosiaalista kehitystä. Mutta kehitysmaiden itsensä on oltava myös valmiita toteuttamaan kansallisia reformeja, edistämään hyvää hallintoa ja kitkemään korruptio. Markkinoillepääsy ei välttämättä yksin riitä oikeudenmukaisempaan globalisaatioon vaan köyhimpien maiden tueksi tarvitaan myös erityistoimia niiden toimintakyvyn vahvistamiseksi. Lokakuussa järjestetään kauppa- ja kehitysministereiden yhteisistunto, jonka tavoitteena on saada vahva EU:n sitoumus Maailman kauppajärjestön -suosituksille ja niiden nopealle käytännön toteuttamiselle.
Aivan samanlaista laajaa ja monipuolista käsittelyä edellyttää myös ihmisten rajat ylittävä liikkuminen. Uskon, että asiasta keskustellaan jo Suomessa Lahden huippukokouksen yhteydessä. Uskon myös, että olemme valmiita menemään päätöksenteossa eteenpäin joulukuussa.
Ihmisoikeuskysymykset ovat herkkä aihe: me olemme hyväksyneet niiden juridisen ja eettisen velvoittavuuden, mutta niiden vahvistaminen käytännön politiikassa on varsin haasteellinen tehtävä. Euroopan unionin ihmisoikeuspolitiikan on kuitenkin perustuttava ihan samoille säännöille eri puolilla maailmaa. Onneksi meillä on myös hyviä yhteistyökumppaneita, ennen kaikkea tietysti Yhdistyneet Kansakunnat. Euroopassa Euroopan neuvosto on meille merkittävä partneri, jonka asiantuntemusta meidän pitää hyödyntää paremmin. EU:n liittyminen Euroopan ihmisoikeussopimukseen on edelleen tärkeä tavoite. Luxemburgin pääministerin Jean-Claude Junckerin raportti sisältää erinomaisia ehdotuksia kahden järjestön yhteistyön tiivistämiseksi, mutta tämän raportin täytäntöönpanon eteen on tehtävä työtä.
Unionille sekä toimiminen konfliktien ennaltaehkäisemiseksi että itse kriisinhallinta ovat tulleet entistä tärkeämmiksi. Sallinette minun olla hieman nostalginen. Kun aikoinaan Suomen ulkoministerinä tein yhdessä ruotsalaisen kollegani Lena Hjelm-Wallénin kanssa aloitteen EU:n kriisinhallintakyvyn kehittämisestä, emme varmasti uskaltaneet toivoa kovin nopeaa kehitystä. Mutta toisin kävi. Aloite hyväksyttiin Amsterdamin sopimuksella ja tänään unionin nopeasti kehittyvän kriisinhallintapolitiikan kulmakivi on sotilaallisen ja siviilitoiminnan kehittäminen ja niiden tehokas yhteensovittaminen. Laaja-alainen vaikuttaminen onkin kestävin tie konfliktien ratkaisuun.
Esimerkiksi EU:n kriisinhallintajoukon lähettäminen Kongon demokraattiseen tasavaltaan YK:n tueksi on jo osoittanut tarpeellisuutensa, kun vaalien ensimmäisen kierroksen tulosten selvittyä puhkesi väkivaltaisia yhteenottoja. Toivottavasti tilanne nyt pysyy vakaana, jotta kampanjointi ja vaalien toinen kierros sujuisivat rauhallisesti ja demokratiaa kunnioittaen. Vaalien jälkeen maassa on nopeasti siirryttävä jälleenrakennus- ja kehitysvaiheeseen. EU tekee jo nyt työtä maan turvallisuussektorin uudistamiseksi. Euroopan unioni työskentelee aktiivisesti myös Darfurin vaikean tilanteen ratkaisemiseksi. Unioni on Afrikan unionin AMIS-rauhanturvaoperaation suurin tukija. Päätökset rauhanturvaoperaation vahvistamisesta ja siirtämisestä YK:n alaisuuteen on pantava pikaisesti toimeen, sillä alueen inhimillisen kärsimyksen ei saa antaa enää jatkua.
Euroopan unionin kansainväliseen toimintaan kohdistuu siis yhä kasvavia odotuksia. Yhtenäinen unioni on vahva toimija – kuten Libanonin tilanne on todistanut. EU on ollut aktiivisesti edistämässä poliittisen ratkaisun löytymistä ensin YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1701 aikaansaamisessa ja nyt sen täysipainoisessa toteuttamisessa. On kuitenkin välttämätöntä, että osapuolet ovat jatkossakin sitoutuneet päätöslauselman toteuttamiseen. Unionin määrätietoinen toiminta on vahvistanut luottamusta EU:hun rauhanvälittäjänä alueella. Me emme tietysti voi yksin tässä onnistua, mutta Euroopan unionin rooli voi olla hyvinkin merkittävä.
Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat ottaneet merkittävän vastuun YK:n laajennetussa UNIFIL-operaatiossa, jolla tuetaan haurasta tulitaukoa ja pyrkimyksiä päästä koko alueella kohti pysyvää rauhaa. Päätös vastuun kantamisesta ylimääräisessä yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvostossa 25. elokuuta oli käännekohta UNIFILin vahvistamisessa. Jäsenvaltiot pystyivät tekemään päätöksiä, jotka ovat kansallisesti varsin vaativia. Unionin jäsenvaltiot ovat sitoutuneet lähettämään noin 7 000 rauhanturvaajaa UNIFIL-operaatioon. Koko YK-operaation johto on meillä eurooppalaisilla, ensin Ranskalla ja sen jälkeen Italialla. On tärkeää, että operaatioon joukkoja lähettävien maiden kirjo on kuitenkin Euroopan unioniakin laajempi. Näin turvataan osapuolten luottamus operaation toteuttamiseen.
Libanonin tilanne on kokonaisuus, joka ei ole pelkästään turvallisuuspoliittinen vaan myös poliittinen, taloudellinen ja sosiaalinen ongelma. Meidän tulee tukea Libanonin hallituksen vahvistamista: sen vallan ulottamista koko Libanonin alueelle sekä sen vastuunottoa jälleenrakennusprosessissa. Libanonin vaikean humanitaarisen tilanteen parantamiseksi Euroopan komission ja jäsenvaltioiden kokonaisapu on jo yli 300 miljoonaa euroa. Humanitaarista tilannetta Libanonissa – ja myös palestiinalaisalueilla – käsitellyt konferenssi Tukholmassa viime viikon lopulla oli todellinen menestys. Annetun avun ja uusien apusitoumusten määrä on huomattava. Välittömän humanitaarisen avun lisäksi unionilla tulee olemaan merkittävä rooli jälleenrakennuksessa ja ympäristön vaurioiden korjaamisessa.
Lähi-idän kestävä rauha edellyttää Israelin ja palestiinalaisten välisen konfliktin ratkaisua. EU:lla oli keskeinen rooli tiekartan aikaansaamisessa, ja nytkin unionin on oltava aloitteellinen kokonaisvaltaisen rauhansuunnitelman edistämisessä. Kaikkien on sitouduttava kahden turvallisen ja elinkelpoisen valtion malliin. Luottamusta on myös rakennettava kansalaisyhteiskunnan tasolla, ei vain hallitusten kesken, mikä sinänsä on tietysti tärkeää. Uskon, että jos naiset saadaan vahvasti mukaan rauhanprosessiin, mahdollisuudet kestävälle ratkaisulle kasvavat. Olen jo tehnyt yhteistyötä YK:n naisten järjestön UNIFEMin kanssa, joka tukee israelilaisten ja palestiinalaisten naisten välistä dialogia. Tulemme pitämään asiaa esillä myös YK:n tulevalla yleiskokousviikolla.
Arvoisat parlamentin jäsenet, te tulette huomenna täysistunnossa keskustelemaan laajasti Lähi-idästä. Euroopan unionin on välttämätöntä olla jatkossakin määrätietoinen koko Lähi-idän vakauden ja turvallisuuden aikaansaamisessa. Lähi-itä on meidän naapurustoamme. EU:n edustajat ovat toimineet aloitteellisesti Iranin ydinohjelmaa koskevissa neuvotteluissa. Iranin on noudatettava YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmaa ja todella nyt tartuttava mahdollisuuteen käydä aitoa dialogia. Tulevina viikkoina ja kuukausina EU:n on sitkeästi jatkettava koko aluetta koskevaa aktiivista ja laaja-alaista diplomatiaa. Yhdysvallat on tässä EU:lle keskeinen kumppani, unohtamatta muita turvallisuusneuvoston pysyviä jäseniä.
Venäjän ja muun Euroopan kohtalot ovat vuosisatoja kytkeytyneet toisiinsa. Tänään Venäjä on EU:n strateginen kumppani. Venäjän johto on toistuvasti todennut, että sen eurooppalainen valinta on peruuttamaton. Laaja-alainen yhteistyö kaupasta ihmisoikeuksiin hyödyttää molempia osapuolia ja tukee myös Venäjän demokratiakehitystä ja vakautta.
Viime aikoina esillä ovat olleet erityisesti energiakysymykset. On hyvä, että EU:ssa pyritään yhteiseen näkemykseen energiakysymyksistä, vaikka energialähteiden valinta onkin kansallinen asia. Suuri osa asioista on kuitenkin sellaisia, joissa yhteistyö on välttämätöntä. Energiapolitiikka ja EU:n ulkopolitiikka on kytkettävä entistä tiiviimmin toisiinsa niin, että unionin ulkosuhteet voivat tukea energiavarmuutta. Mielestäni tällä alueella voi erityisen selvästi toteutua unionin ja Venäjän myönteinen keskinäisriippuvuus. Tämän EU:n ja Venäjän energiadialogin on perustuttava luottamukseen. Meidän on pyrittävä löytämään yhteisiä intressejä.
Meidän kaikkien on myös ponnisteltava ilmastonmuutoksen torjumiseksi vähentämällä päästöjä, säästämällä energiaa sekä kehittämällä puhtaampia teknologioita ja edistämällä uusiutuvien energialähteiden käyttöä. Mehän tiedämme, että nykyiset energiavarat eivät ole rajattomia. EU:n on muutenkin tavoiteltava laaja-alaista yhteistyötä ympäristösektorilla Venäjän kanssa. Unionin ja Venäjän välillä on kattava kumppanuus- ja yhteistyösopimus ja sitä täydentävät tiekartat neljällä yhteisesti sovitulla alueella. Nämä alueet ovat talous, vapaus, oikeus ja turvallisuus, ulkoinen turvallisuus sekä tutkimus, koulutus ja kulttuuri. Viimeksi mainitut eivät ole merkitykseltään suinkaan vähäisiä yhteistyöalueita, vaikka ne eivät julkisuudessa näy niin kovin usein. Esimerkiksi opiskelijavaihto ja tutustuminen toistemme kulttuuriin ovat käytännönläheisiä tapoja oppia tuntemaan toinen toisemme paremmin.
Euroopan unionin ja Venäjän kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen voimassaoloaika on kulumassa umpeen ensi vuoden lopussa. Tavoitteenamme on, että voimme marraskuun EU–Venäjä-huippukokouksessa sopia Venäjän kanssa neuvotteluiden aloittamisesta sopimusjärjestelyjen uudistamiseksi. Uskon myös, että kun pohjoinen ulottuvuus uudistuu EU:n, Venäjän, Norjan ja Islannin yhteiseksi politiikaksi, se tiivistää entisestään suhteitamme näihin kumppanimaihin. Pohjoinen ulottuvuus keskittyy erityisesti ympäristöyhteistyöhön ja sosiaali- ja terveyskysymyksiin.
Unionin laajentuminen on edistänyt vakautta ja turvallisuutta Euroopassa sekä hyödyttänyt taloudellisesti kaikkia jäsenvaltioita, niin vanhoja kuin uusiakin. Onnistunut laajentuminen myös vahvistaa EU:n kansainvälistä merkitystä. Mielestäni Euroopan unionin on oltava jatkossakin avoin kaikille Euroopan valtioille, jotka täyttävät jäsenyydelle asetetut ehdot. Kehitys Keski-Euroopan maissa, Turkissa, Kroatiassa ja Länsi-Balkanilla on selkeä osoitus EU-jäsenyysperspektiivin voimasta kannustimena uudistuksille, vaikka tietysti muutosten perimmäinen tavoite täytyy jokaisessa maassa olla halu parantaa omien kansalaisten jokapäiväistä elämää ja turvallisuutta. Ihmiset arvostavat jäsenyyttäkin arkipäivän kokemustensa kautta.
Joulukuun Eurooppa-neuvostossa käydään yleinen laajentumiskeskustelu. Tuolloin katsomme yhdessä, miten laajentumisprosessia viedään eteenpäin. Tehän tiedätte, että Eurooppa-neuvosto kävi jo kesäkuussa keskustelua unionin vastaanottokyvystä. Lopputuloshan oli, ettei pidä asettaa uusia jäsenyyskriteereitä, mutta olemassa olevista on pidettävä tiukasti kiinni. On sekä Euroopan unionin että sen jäsenyyttä tavoittelevien valtioiden etu, että liittyminen unioniin tapahtuu vasta sitten, kun hakijamaa pystyy ottamaan vastuulleen jäsenyyden tuomat velvoitteet ja täyttämään jäsenyysedellytykset. Meidän on puolestamme kunnioitettava hakijamaille antamiamme lupauksia ja varmistettava kykymme ottaa vastaan uusia jäsenvaltioita.
On myös muistettava, mitä vaatimusten joukossa ei ole. Meillä on yhteiset arvot, mutta me emme ole pyrkimässä yhteen kulttuuriin. Päinvastoin kulttuurien monimuotoisuus on Euroopan rikkaus ja vahvuus. Erilaiset poliittiset näkemykset ovat luonnollinen osa Eurooppaa. Te ja poliittiset ryhmänne olette ainutlaatuinen esimerkki kansalliset rajat ylittävästä yhteistyöstä puolueryhmittäin. Monimuotoinen unioni tarvitsee moniulotteisen parlamentarismin.
Olen pitänyt teille pitkän puheen, ja tiedän, että meillä kaikilla on kiireinen syksy, sekä teillä parlamentissa että meillä puheenjohtajavaltiossa sekä muissakin jäsenvaltioissa. Tällä viikolla Suomessa järjestetään EU:n ja Aasian maiden välinen Asem-huippukokous. Asem on jo käytännössä muodostunut kahden alueellisen ryhmän väliseksi yhteistyöksi, ja toimiminen integroituneen unionin kanssa on rohkaissut myös Aasian maita tiiviimpään keskinäiseen koordinaatioon asioiden valmistelussa. Uskon, että meille kaikille on tullut selväksi, että " on meille yhteinen periaate ja tavoite, ja se on myös Asemin tunnuslause.
Aivan lopuksi haluan sanoa teille, että tähän minun Strasbourgin matkaani oli kaksi hyvää syytä. Te olette se toinen, se ensimmäinen missä olen mukana, ja tunnustan teille myös sen toisen: aion nimittäin käydä myös Euroopan neuvostossa. Toivon näin myös käytännössä voivani omalla toiminnallani tukea sitä laajaa eurooppalaista yhteistyötä, mitä minä itse olen teille ehdottanut. Kiitän mahdollisuudesta puhua teille ja viedä teidän kiireistä aikaanne, ja toivotan teille sydämeni pohjasta mitä parhainta syysistuntokautta ja hyviä tuloksia.
Puhemies.
   Arvoisa presidentti, paljon kiitoksia puheenvuorostanne. Saamienne suosionosoitusten perusteella voitte havaita, että parlamentti on kuunnellut puhettanne erittäin kiinnostuneena. Voin sanoa teille, että olen harvoin nähnyt istuntosalin olevan niin täynnä kuin se on tänään, ja myös se on osoitus siitä, että Euroopan parlamentti tekee kiinnostuneena yhteistyötä puheenjohtajavaltio Suomen kanssa.
Toivotamme hallituksellenne onnea tehtävään ja kiitämme teitä vielä kerran vierailustanne.
Paljon kiitoksia, parlamentin jäsenet.

Puhemies.
   Jatkamme seuraavaksi äänestyksillä. 

Lissy Gröner (PSE ),
   Arvoisa puhemies, käsiteltävä asia on ohjelman rahoitus. Kun me äänestämme tarkistuksesta 74, jonka on esittänyt Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä / Pohjoismaiden vihreä vasemmisto, äänestämme 125 miljoonan euron suuruisesta summasta, joten pyydän, että äänestämme ensin tästä tarkistuksesta. Jos tarkistus hyväksytään, 120 miljoonan euron suuruista summaa koskeva tarkistus 71 raukeaa. 
Puhemies.
   Tässä järjestyksessä tarkistukset ovatkin äänestyslistassa. 

Renate Sommer (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, mielestäni tämä tarkistus on itse asiassa tarpeeton, koska hylkäsimme käytöstä riippuvan verotuksen äänestäessämme tarkistuksesta 11. 
Puhemies.
   Tämä asia tarkistetaan. Näin voi hyvinkin olla. En uskalla tehdä väliaikaista päätöstä, mutta tämä asia merkitään pöytäkirjaan ja tarkistetaan. 
Claude Turmes (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, mielestäni olisi järkevää äänestää tästä tarkistuksesta. 

Karin Riis-Jørgensen (ALDE ),
   Arvoisa puhemies, olen pahoillani, mutta mielestäni olemme jo äänestäneet tästä asiasta, joten voimme siirtyä seuraavaan tarkistukseen. 

Renate Sommer (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, ennen lopullista äänestystä haluaisin pyytää esittelijää kertomaan yhden asian. Näkemäni perusteella tämä äänestys on ollut täysin kaoottinen. Ensin kannatamme saasteiden verottamista ja hetkeä myöhemmin vastustamme sitä. Ensin kannatamme verotusta polttoaineen kulutuksen perusteella ja hetkeä myöhemmin vastustamme sitä. Ensin kannatamme energiatehokkuuden huomioon ottamista ja hetkeä myöhemmin päätämme toisin. Lyhyen ajan sisällä haluamme ensin säilyttää rekisteröintiverot ja heti perään haluamme päästä niistä eroon.
Voisitte kenties kertoa minulle, mitä minun pitäisi tehdä nyt, kun edessä on lopullinen äänestys. Minulla ei todellakaan ole aavistustakaan siitä, mitä minun pitäisi tehdä. 
Puhemies.
   Tämä olisi epätavanomainen toimenpide, koska usein käy valitettavasti niin, etteivät äänestykset ole täysin johdonmukaisia, mutta jos esittelijä haluaa ilmaista kantansa, olisimme varmasti kaikki erittäin kiitollisia hänelle. 
Karin Riis-Jørgensen (ALDE ),
   Arvoisa puhemies, olen samaa mieltä siitä, että tämä on ollut kaoottista sekä meidän takiamme että ehkä myös joidenkin muiden parlamentin jäsenten takia.
Katsoessani lopputulosta ehdottaisin kuitenkin, että äänestämme sen hyväksymisen puolesta, koska minun kannaltani keskeiset kysymykset on jo hyväksytty äänestyksessä. Olen varma siitä, että kun käymme sitä täällä hallinnon kanssa läpi, voimme tehdä siihen joitakin tarkistuksia ja parantaa sitä.
Keskeiset kysymykset ovat minulle tärkeitä. Meidän pitäisi mielestäni äänestää sen hyväksymisen puolesta antaaksemme komissiolle merkin siitä, että voimme edistyä tässä verojärjestelmän muutoksessa. 
Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström ja Åsa Westlund (PSE ),
   Olemme päättäneet äänestää tyhjää, koska mielestämme ehdotettua tukea ei pitäisi rahoittaa maatalousbudjetista, koska se ei ole luonteeltaan maataloustuki vaan pikemminkin aluetuki. 
Bruno Gollnisch (NI ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, monikielisyyttä toimielimissämme käsittelevässä jäsen Stubbin mietinnössä on monia hyviä näkökohtia. Jäsen Stubb on aivan oikeassa korostaessaan sitä, että monikielisyys, jonka kustannukset ovat luonnollisesti suuret, on poliittinen valinta, jolla pyritään säilyttämään kunkin jäsenvaltion ominaispiirteet sekä ehkäisemään kulttuurinen yhdenmukaisuus, joka olisi väistämätön lopputulos, jos yhdellä kielellä olisi hallitseva asema.
Hänen pitäisi soveltaa samaa logiikkaa Strasbourgissa järjestettävän tulkkauksen hieman korkeampiin kustannuksiin, koska Strasbourgin valinta on myös poliittinen valinta, joka symbolisoi Saksan ja Ranskan sovintoa.
Haluan käyttää tilaisuutta hyväkseni ja protestoida jälleen kerran skandaalia vastaan, josta parlamentin sitoutumattomat jäsenet kärsivät. Sitoutumattomilla parlamentin jäsenillä ei ole samoja tulkkaus- ja kääntämisresursseja kuin ryhmään kuuluvilla jäsenillä, mikä on ristiriidassa tuomioistuimen päätösten kanssa. Puhemiehistö on tutkinut asiaa muttei ole vieläkään, lähes kaksi vuotta kestäneiden tutkimusten jälkeen, päässyt minkäänlaiseen tulokseen. Tämän syrjinnän on loputtava.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . Vaikka kaikkien jäsenvaltioiden virallisten kielten suojelu on vahvistettu perussopimuksissa, useita yrityksiä on tehty EU:n työkielten määrän rajoittamiseksi, ja taipumus näyttää aina olevan EU:n väkirikkaimpien maiden kielten suosiminen. Esimerkiksi voidaan ottaa äskettäinen "Eurooppalainen kielitaitoindikaattori", joka käsittää ainoastaan englannin, ranskan, saksan, espanjan ja italian.
Vaikka mietinnössä todetaan, että monikielisyys on yksi Euroopan unionin keskeisistä piirteistä, mietinnössä esitetty koko EU:ta yhdistävä tulevaisuudenkuva on hallinnollisilla syillä perustellut budjettileikkaukset, jotka saattavat heikentää tätä perussopimuksissa vaalittua oikeutta monikielisyyteen.
Tästä syystä toistamme uudelleen vastustavamme vankkumattomasti kaikenlaisia yrityksiä rajoittaa virallisten kielten (työkielten) käyttöä EU:ssa sillä perusteella, että tulkkauskulut ovat suuret.
Vastustamme myös perustetta, jonka mukaan on tehty päätös EU:n ja AKT:n parlamentaarisissa edustajakokouksissa käytettävistä kielistä, joiden joukosta on poistettu portugali. Tämä on syrjintää.
Lisäksi vastustamme tapaa, jolla talousarvion supistamista tekosyynä käyttäen pienennetään parlamentin, komission ja neuvoston tulkkien määrää sekä pyritään luomaan yksi yhteinen tulkkauspalvelu ja heikentämään sopimusvelvoitteisiin, työaikatauluihin ja työoloihin liittyviä tulkkien oikeuksia. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   . Arvoisa puhemies, tuen mietinnön pääsisältöä sekä kritiikkiä tehottomuudesta, vaikka haluaisin korostaa omaa sitoumustani monikielisyyteen omassa toiminnassamme. Kyllä, aikaansaannostemme kääntäminen maksaa, mutta toistemme vastavuoroisen kunnioittamisen kannalta on erittäin tärkeää, että kaikki kielet ovat yhtä arvokkaita. Parlamentin jäsenistä koostuvat erilaiset ryhmät voivat luonnollisesti vapaasti valita muita työtapoja, ja tätä tapahtuukin jo, ja odotan, että prosessi jatkuu ja laajenee. Toimielimenä meidän on toimittava vastaisuudessakin niin, että kaikilla on yhtäläiset mahdollisuudet tutustua asiakirjoihin. Muussa tapauksessa demokratiamme perusteet heikkenevät. 
Bart Staes (Verts/ALE ),
   . Parlamentti on oikeassa toistaessaan jälleen tänään, että monikielisyys kuvastaa unionin kulttuurista ja kielellistä moninaisuutta, joka on säilytettävä. Se on myös oikeassa todetessaan, että kansalaisilla on oikeus kommunikoida EU:n toimielinten kanssa kaikilla unionin virallisilla kielillä.
Parlamentti korostaa myös, että parlamenttiin valituilla jäsenillä on oikeus käyttää omaa kieltään kaikissa Euroopan parlamentin virallisissa kokouksissa. Kielitaito ei kuitenkaan koskaan voi olla lisäperuste valinnalle. Haluan hyödyntää tätä tilaisuutta ja osoittaa kunnioitusta monille sadoille tulkeille, jotka päivät päästään tekevät erinomaista ja korkeatasoista työtä. Se, että kaikki tämä maksaa, on tavallinen hinta siitä, että Euroopan demokratia toimii asianmukaisesti.
Tuen mahdollisuuksien mukaan ehdotuksia kustannusten leikkaamiseksi kannustamalla välttämään viime hetken peruutuksia ja viime hetkellä jätettyjä hakemuksia. Lisäksi se, että Euroopan parlamentin keskimääräiset tulkkauskustannukset ovat neuvoston ja komission vastaavia kustannuksia suurempia, johtuu myös siitä, että tulkkien on siirryttävä kuukausittain Strasbourgiin, jossa resurssit ovat rajalliset, joten parlamentin tulkkauskustannukset Strasbourgissa kasvavat 13 prosenttia. Näin ollen säästäisimme rahaa tekemällä lopun tästä älyttömästä kuukausittaisesta siirtymisestä paikasta toiseen. 
Catherine Stihler (PSE ),
   . Monikielisyys on keskeinen osa kykyä kommunikoida EU:n toimielimissä. Sen hinta, että tämä on mahdollista, nousee Strasbourgin takia. Tämän kustannuksen välttämiseksi Euroopan parlamentilla pitäisi olla yksi toimipaikka ja sen pitäisi olla Brysselissä. Euroopan parlamentti on maailman ainoa parlamentti, jolla ei ole sananvaltaa siihen, missä se kokoontuu. Tähän asiaan on kerta kaikkiaan saatava muutos. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Äänestin jäsen de Grandes Pascualin erinomaisen mietinnön puolesta, jossa käsitellään ehdotusta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan meriturvallisuusviraston toiminnan monivuotisesta rahoituksesta. Ehdotuksen mukaan virastolle myönnettäisiin huomattavat määrärahat sen uusien tehtävien toteuttamiseen, joihin kuuluu muun muassa alusten vahingossa tai tahallaan aiheuttaman pilaantumisen torjuminen. Viraston ajatusta vuokrata kaupallisia aluksia, niin sanottuja "valmiusaluksia", jotka keskeyttäisivät kaupallisen toimintansa, jotta niitä käytettäisiin onnettomuusalueilla, kannattaa kokeilla. Meidän pitäisi kuitenkin huolellisesti tutkia tätä järjestelmää koskevat väliraportit ja harkita, olisiko kenties kuitenkin tehokkaampaa yksinkertaisesti ulkoistaa tämä turvapalvelu, jota jo luonteensa mukaisesti tarvitaan vain yksittäistapauksissa. Tarvittavat määrärahat ovat erittäin suuret. Näiden valmiusalusten kustannukset vuosina 2007–2013 ovat 134 miljoonaa euroa virastolle myönnetyistä 154 miljoonasta eurosta. Lopuksi haluan vielä ilmaista varauksettoman tukeni satelliittikuvapalvelukeskuksen perustamiseen ehdotetuille määrärahoille. Keskuksella on tarkoitus tukea jäsenvaltioita niiden pyrkiessä torjumaan alusten laittomia tai tahattomia öljypäästöjä. 
Hélène Goudin (IND/DEM ),
   kannattaa EU:n yhteistyötä rajatylittävissä ympäristökysymyksissä. Emme kuitenkaan ole sitä mieltä, että meriturvallisuusvirastolle pitäisi myöntää lisämäärärahoja. Esittelijän virastolle ehdottamat tärkeät tehtävät voidaan hoitaa paremmin ulkoisesti. suhtautuu kriittisesti näiden EU:ssa perustettujen virastojen, viranomaisten ja hajautettujen elinten suureen lukumäärään. Tästä syystä äänestin tämän mietinnön hyväksymistä vastaan. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . Tämän mietinnön mukaan Lissabonissa sijaitsevan Euroopan meriturvallisuusviraston toiminta rajoittuu toimiin, joilla on tarkoitus parantaa meriturvallisuutta ja ehkäistä alusten aiheuttamaa EU:n jäsenvaltioiden vesien pilaantumista.
Nämä toimet on määritetty lisätyöksi ja sen työn tukityöksi, jota rannikkovaltiot tekevät merten pilaantumisen torjumiseksi ja ehkäisemiseksi. Näillä toimilla autetaan kehittämään varhaisen pilaantumisen havaitsemista ja yksilöimään syylliset alukset.
Mitä paremmin rannikkovaltiot käyttävät asianmukaiseen, nopeaan ja tehokkaaseen väliintuloon myönnettävät julkiset varat, sen tehokkaampaa merten pilaantumisen torjuminen ja ehkäiseminen on.
Muiden sellaisten tekijöiden lisäksi, joista on laadittava arvio, mietinnössä ehdotetaan myös sääntelyn laajentamista niin, että se koskisi öljyn aiheuttaman pilaantumisen lisäksi myös kaikenlaista muuta alusten aiheuttamaa pilaantumista, kuten haitallisten nestemäisten aineiden aiheuttamaa pilaantumista, ja tästä me olemme tyytyväisiä.
Mietinnössä ehdotetaan sanatarkasti "vähimmäisrahoitusta" virastolle, ja jos tätä vähimmäisrahoitusta ei ole luvassa, niiden tavoitteiden täyttäminen, joita varten virasto on perustettu, vaikeutuisi – vielä entisestään, tekisi mielemme lisätä. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   . Kun otamme huomioon viimeaikaiset alusten vuotojen aiheuttamat katastrofit, ehdotus, josta olemme paraikaa äänestämässä, on erityisen tärkeä.
Mietinnössä ehdotetut toimenpiteet vaikuttavat mielestäni kaikkein parhaimmalta tavalta kehittää Euroopan meriturvallisuusviraston toimintaa. Näillä toimenpiteillä otetaan käyttöön pitkäkestoinen suunnitelma, jonka toteutuminen on mahdollista sen takia, että talousarvio on vahvistettu seitsemäksi vuodeksi (2007–2013), ja niillä mahdollistetaan valmiusalusten vuokraaminen päästöjen torjumiseksi.
Yhtä tärkeä toimi on parlamentin ehdottama uuden kuvapalvelukeskuksen perustaminen, jolla on tarkoitus auttaa yksilöimään laittomat vuodot ja päästöt ja jolla nopeutetaan ja tehostetaan reagointia.
Tällä ehdotuksella on erityistä merkitystä Portugalille, maalle, jolla on laaja talousvyöhyke, jonka alueen läpi sadat alukset kulkevat päivittäin ja joka on aiemmin kärsinyt tahattomista päästöistä ja ympäristökatastrofeista. 
Catherine Stihler (PSE ),
   . Alusten aiheuttama pilaantuminen on erittäin huolestuttavaa. Ehdotus sallia öljynsiirrot aluksesta toiseen Firth of Forthissa on asia, jota vastaan olen kampanjoinut voimakkaasti. Olen ollut säännöllisesti yhteydessä Euroopan komissioon tässä kiistanalaista öljynsiirtoa koskevassa asiassa, ja komissio on tietoinen asian Fifen alueella synnyttämien tunteiden voimakkuudesta kuten myös öljynsiirtojen erittäin vakavista riskeistä paikalliselle ympäristölle. Komissio kertoi minulle, että öljynsiirtoon alusten välillä liittyy merkittävä riski, että öljyä pääsee mereen.
Emme voi sallia alusten välisten öljynsiirtojen jatkumista. Kehotan esittelijää ja komissiota kiirehtimään toimia, jotta hiilivetyjen aiheuttamaa pilaantumista arvioiva alakomitea löytäisi asiaan ratkaisun. 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan kertoa, että sillä, että vastustimme katulapsia koskevaa tarkistusta 68, ei ollut sinänsä tarkoitus vastustaa tätä nimenomaista kohtaa vaan pikemminkin uhrien luokittelua, jota komission jäsen korosti.
Vastaavasti tarkistuksen 70 osalta halusimme "kuuman linjan", emme "puhelinpalvelua". Koska tämä ei ole selvää, vastustimme asiaa, vaikka hyväksymme ajatuksen eurooppalaisesta puhelinlinjasta.
Se, mitä juuri sanoin, koskee Grönerin mietintöön esitettyjä tarkistuksia. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Äänestin kollegani jäsen Grönerin laatiman mietinnön hyväksymisen puolesta. Mietinnön aiheena oli ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi (ensimmäinen käsittely) väkivallan torjumista (Daphne) sekä huumetorjuntaa ja -tiedotusta koskevan erityisohjelman perustamisesta vuosiksi 2007–2013. Kannatan parlamentin aloitteita, joilla on tarkoitus erottaa väkivaltaa koskeva ongelma huumeiden käyttöä koskevasta ongelmasta. Euroopan unionin on poliittisesti näkyvällä tavalla tehostettava tapaa, joilla se torjuu kaikenlaista väkivaltaa, erityisesti naisiin, lapsiin ja teini-ikäisiin kohdistuvaa väkivaltaa. Humanistisessa yhteiskunnassa, jota olemme rakentamassa, fyysinen, seksuaalinen tai psykologinen väkivalta, myös tällaisella väkivallalla uhkaaminen, pakottaminen tai summittainen vapaudenriisto joko julkisesti tai yksityisesti, on vastoin EU:n perusarvoja, joihin kuuluvat oikeus elämään, turvallisuuteen, vapauteen, ihmisarvoon sekä ruumiilliseen ja henkiseen koskemattomuuteen. Se on turvallisen, vapaan ja oikeudenmukaisen kansalaisuuden este. Mikäli emme pysty kieltämään huumeita tehokkaalla tavalla, tuen kaikkia ohjelmia, joilla pyritään ehkäisemään tätä kipeää ongelmaa ja parantamaan yleistä tietoisuutta asiasta erityisesti nuorten parissa. 
Carlo Casini (PPE-DE ),
   . – Äänestin tyhjää lopullisessa äänestyksessä tarkistuksen 67 hyväksymisen takia. Mietintö on muilta osin hyväksyttävissä ja monilta osin erinomainen, mutta en voi hyväksyä sitä, että lapsiin kohdistuvan väkivallan torjunta tapahtuu osittain "uusien perhemallien käyttöönotolla" enkä sitä, että Euroopan unionin pitäisi tuoda lisäarvoa jäsenvaltioiden toteuttamille toimille osittain edistämällä uusia perhemalleja. Jokapäiväiset kokemukset sekä useat psykologiset ja sosiologiset tutkimukset osoittavat itse asiassa, että pahin väkivalta, jonka lapselle voi tehdä, on rikkoa hänen omien vanhempiensa välinen emotionaalinen suhde, jonka vakauden ja turvallisuuden takaa – ja tarkoitan tässä sanan laajimmassa merkityksessä – avioliitto. On myös yleisesti tunnettua, että lapset tarvitsevat sekä miespuolista että naispuolista mallia. Tästä syystä emme voi hyväksyä ajatusta, jonka mukaan homoseksuaalisten liittojen kannustaminen ja avioliittoinstituution väheksyminen tarkoittaa lastensuojelun edistämistä. 
Edite Estrela (PSE ),
   . Äänestin väkivallan torjumista (Daphne) 2007–2013 käsittelevän Grönerin mietinnön hyväksymisen puolesta. Meidän on varmistettava tämän väkivallan torjuntaa koskevan menestyksellisen hankkeen jatkuvuus, koska lapset, nuoret ja naiset kärsivät yhä väkivallasta Euroopassa ja kaikkialla maailmassa. Meidän on myös turvattava Euroopan unionin perusoikeuskirjassa vahvistetut perusoikeudet.
Lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvan väkivallan ehkäiseminen ja torjuminen sekä uhrien ja riskiryhmien suojelu (Daphne III) vaatii erillisen ohjelman.
On tärkeää informoida väkivallan kanssa tekemisiin joutuvia kansalaisia sekä parantaa tietoisuutta heidän parissaan, esimerkiksi tuomalla paremmin esiin naisiin kohdistuvan väkivallan torjuntaa koskevaa eurooppalaista teemavuotta 2007. Ohjelmaan on sisällytettävä tarvittavat järjestelyt ja ohjelman puitteissa on tehtävä läheistä yhteistyötä erilaisten kansalaisjärjestöjen kanssa, joilla on tässä asiassa tärkeä asema yhteiskunnassa. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Olemme tyytyväisiä siihen, että Daphne-ohjelman vahvistamista koskeva tarkistuksemme hyväksyttiin. Ryhmämme esittämän ja allekirjoittamani ehdotuksen hyväksymisellä tämän välineen määrärahoja vuosina 2007–2013 nostettiin Grönerin mietinnössä esitetystä 116,85 miljoonasta eurosta 125 miljoonaan euroon. Esittelijä oli ehdottanut, että kyseistä summaa korotetaan 120 miljoonaan euroon, vaikka hän äänesti myös meidän ehdotuksemme puolesta, mikä johti sen hyväksymiseen.
Näin ollen Daphne III -ohjelmalla voidaan paremmin ehkäistä ja torjua lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvaa väkivaltaa sekä suojella uhreja.
Nollatoleranssi väkivallan osalta edellyttää nykyistä suurempaa poliittista osallistumista, säännöllisiä ponnisteluja sekä johdonmukaista toimintaa kaikilta jäsenvaltioilta. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ),
   . Kaikenlainen väkivalta, fyysinen, psykologinen ja seksuaalinen väkivalta, loukkaa vakavasti oikeutta elämään, turvallisuuteen, vapauteen ja ihmisarvoon. Kun väkivalta on suunnattu heikkoja eli lapsia, nuoria ja naisia kohtaan, se on myös vakava uhka uhrien fyysiselle terveydelle ja mielenterveydelle.
Näillä toimilla on myös erittäin vakavia seurauksia kokonaisten perheiden ja yhteisöjen psykologiseen ja sosiaaliseen kehitykseen. Väkivalta on valitettavasti yhä päivittäistä kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa. Toistaiseksi yhteistoimet tämän usein marginaalisena ja häpeällisenä pidetyn ongelman torjumiseksi ja tästä ongelmasta puhumiseksi ovat olleet vain vaatimattomia ensiaskeleita väkivallan torjumiseksi.
Lisäohjelmalla, Daphne III -ohjelmalla, jonka määrärahat ovat 115 miljoonaa euroa, pyritään ehkäisemään ja torjumaan väkivaltaa sen kaikissa muodoissa, sekä julkista että yksityistä väkivaltaa. Sen ennakoivien toimien avulla tarkoitus suojella lapsia, nuoria ja naisia väkivallalta sekä tukea ja suojella mahdollisia uhreja. Jotta Daphne-ohjelmalla voitaisiin saavuttaa tuloksia, sen on oltava kansalaisten nähtävillä.
Sellaisten toimien lisäksi, joilla tuetaan kansalaisjärjestöjä, laitoksia, järjestöjä ja yhdistyksiä, meidän on myös järjestettävä tehokkaita kampanjoita, jotta kansalaiset saataisiin tietoisiksi väkivallasta ja erityisesti ihmiskaupasta, jossa naisia ja lapsia kaupataan seksuaalisiin tarkoituksiin.
Tuki ei tarkoita pelkästään lyhyen aikavälin toimia vaan myös sitä, että väkivallan uhreja autetaan esimerkiksi pääsemään työmarkkinoille ja tällä tavoin integroitumaan yhteiskuntaan. Kun pidämme mielessä nämä asiat, naisiin kohdistuvan väkivallan torjuntaa koskevaa eurooppalaista teemavuotta koskeva aloite ansaitsee voimakkaan tukemme. 
Hélène Goudin (IND/DEM ),
   haluaa luonnollisesti olla mukana naisiin kohdistuvan väkivallan torjunnassa, mutta tämän mietinnön hyväksyminen tarkoittaisi sitä, että EU:lla olisi voimakas oikeusperusta, jonka perusteella se voisi puuttua jäsenvaltioiden arkaluonteisimpiin asioihin eli lainsäädäntöön ja väkivallan vastaisiin ennakoiviin toimenpiteisiin. Nykyiset jäsenvaltiot eivät ole samaa mieltä näistä asioista, sillä niiden lainsäädäntökulttuurit poikkeavat myös toisistaan. Lisäksi tämä mietintö on laadittu aivan liian epämääräisesti.
Parlamentin ehdotukset sisältävät liian monia epäselviä termejä, vaikka samanaikaisesti niissä selitetään jäsenvaltioille, miten niiden pitäisi toimia väkivallan ja naisten sorron torjumisessa. Selvä esimerkki tästä on tarkistus 14, jossa sanattomasti myönnetään, että jotkut miesryhmät ovat muita taipuvaisempia käyttäytymään väkivaltaisesti naisiaan kohtaan kuin toiset, vauraampaan etniseen ryhmään kuuluvat miehet. Tämä väite ei perustu tilastoihin eikä tieteellisiin tutkimuksiin. Parlamentin ehdotuksissa ei myöskään oteta huomioon kulttuurisia ja juridisia ongelmia, joita ehdotukset saattaisivat aiheuttaa jäsenvaltioille. 
Näistä syistä on äänestänyt mietinnön hyväksymistä vastaan. 
Ian Hudghton (Verts/ALE ),
   . Äänestin hyväksyttyjen tarkistusten puolesta, joissa vaaditaan lapsille tarkoitetun Euroopan laajuisen auttavan puhelimen perustamista sekä valtioista riippumattomille järjestöille tarkoitettujen tukipalvelujen tarjoamisen jatkamista. Äänestin myös sen tarkistuksen puolesta, jossa puhuttiin Daphne-ohjelmaan sisällytettävästä perheväkivallan torjunnasta.
Olen tyytyväinen siihen, että mietintö hyväksyttiin musertavalla ääntenenemmistöllä, ja toivon, että ohjelmalla onnistutaan tehostamaan meneillään olevaa väkivallan torjuntaa. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   Minä ja brittikonservatiivikollegani inhoamme kaikenlaista naisiin ja lapsiin kohdistuvaa väkivaltaa. Tätä asiaa käsittelevien kansallisten ohjelmien pitäisi olla keskeinen keino torjua tätä merkittävää yhteiskunnallista ongelmaa, sillä jäsenvaltioiden hallituksilla ja parlamenteilla sekä paikallisilla järjestöillä on parhaat mahdollisuudet kerätä tietoa ja ymmärrystä näistä kysymyksistä.
Vaikka tuemme monia mietinnössä esitettyjä näkemyksiä ja yhteistyön lisäämistä koskevia ehdotuksia, olemme päättäneet äänestää lopullisessa äänestyksessä tyhjää, sillä siinä vaaditaan, että "määritetään yhteisön nykyisen oikeuden mukainen oikeusperusta… väkivallan torjumiselle". Tällä ja muilla mietinnössä esitetyillä kannanotoilla tähdätään yhteisöllistämisen lisäämiseen, mitä emme pidä tarpeellisena emmekä toivottavana, sillä tällä tavoin heikennetään kansallisia ja paikallisia väkivallan torjuntaa koskevia strategioita. 
Katalin Lévai (PSE ),
   . Ensinnäkin haluan ilmaista tukeni kannalle, jonka mukaan taistelu haavoittuvimpien ryhmien puolesta vaatii edelleen erillistä käsittelyä ja erillisen EU:n ohjelman seuraavan budjettikierron aikana.
Pelkään, että tämän ongelman – jotka jo itsessään vaatii yhteistä ja eriytettyä käsittelyä – yhdistäminen muiden asioiden kanssa voi vaarantaa Euroopan unionin yhteiset ja tehokkaat toimet.
Samanaikaisesti – osittain edellisen laajentumisen takia ja osittain tulevaa laajentumista silmällä pitäen – yksi Euroopan unionin usein käsittelemistä sosiaalista kriiseistä on romanien sosiaaliturva ja heidän integroitumisensa. Koko tämä väestönosa kärsii jo nyt merkittävästä sorrosta, mutta erityisessä vaarassa ovat romaninaiset ja -lapset, koska he altistuvat päivittäin väkivaltaisille uhkauksille.
Samaa voidaan sanoa pakolais- ja maahanmuuttajanaisista ja -lapsista, jotka joutuvat näkyvällä tavalla niin ikään sekä sisäisen että ulkoisen sorron kohteeksi. Tämän laittomaan maahanmuuttoon liittyvän humanitaarisen katastrofin kuvailemiseksi riittää sen toteaminen, että reilun viidentoista vuoden aikana yli 5000 ihmistä menetti henkensä Välimeren alueelle suuntautuneessa muuttoaallossa, jonka aikana heikoimmat ihmisryhmät kantoivat luonnollisesti jälleen kerran suurimman riskin.
Haluaisin lisätä, että pahin yhteiskunnan suurimpiin väliinputoajiin kohdistuva uhka on pakkoprostituutio ja seksuaalinen pakottaminen, johon liittyy usein järjestäytyneen rikollisuuden eri muotoja kuten ihmiskauppaa ja huumekauppaa.
Olen vakuuttunut siitä, että nämä erilaiset ongelmat voidaan ratkaista ainoastaan kattavilla pitkän aikavälin toimintaohjelmilla ja Euroopan laajuisella yhteistyöllä. Uskon vilpittömästi, että Euroopan parlamentti on kärkipäässä toteuttamassa tällaisia toimia. 
David Martin (PSE ),
   . Olen tyytyväinen tähän mietintöön, jossa esitetään ohjelma lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvan väkivallan ehkäisemiseksi ja torjumiseksi sekä uhrien ja riskiryhmien suojelemiseksi.
Lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvaa fyysistä, seksuaalista tai psyykkistä väkivaltaa, myös tällaisella väkivallalla uhkaamista, pakottamista tai summittaista vapaudenriistoa joko julkisesti tai yksityisesti, ei pitäisi hyväksyä missään EU:n alueella, ja tällaisten toimien olisi katsottava loukkaavan oikeutta elämään, turvallisuuteen, vapauteen, ihmisarvoon sekä ruumiilliseen ja henkiseen koskemattomuuteen. Jäsenvaltioiden on myös myönnettävä, että sukupuolielinten silpominen on erityinen naisiin kohdistuvan väkivallan muoto, jolla on välittömiä ja pitkäaikaisia vahingollisia vaikutuksia heidän terveyteensä, ja että uhrit ovat enimmäkseen vähemmistöyhteisöjen jäseniä.
Olen samaa mieltä siitä, että tässä mietinnössä esitettyjen tavoitteiden saavuttamiseksi tarvitsemme selkeitä ja uskottavia päämääriä, kuten väkivallan tai ihmiskaupan uhreiksi joutuvien ihmisten lukumäärän puolittaminen seuraavan kymmenen vuoden aikana. Olen tyytyväinen siihen, että perustetaan asiantuntijaryhmä laatimaan suuntaviivoja komissiolle niistä sosiaalisista, kulttuurisista ja poliittisista olosuhteista, jotka liittyvät niiden hankkeiden valintaan ja täydentäviin toimiin, joilla Daphne II -ohjelmaa täydennetään huomattavasti. 
Mary Lou McDonald (GUE/NGL ),
   Naisiin, lapsiin ja nuoriin kohdistuva väkivalta on jatkuvasti lisääntyvä ilmiö ja perustava ihmisoikeusrikos joitakin yhteiskuntamme haavoittuvimpia kansanosia kohtaan. Olen erityisen tyytyväinen siihen, että mietinnössä korostetaan ihmiskaupan torjuntaa. Noin 80 prosenttia tällaisen ihmiskaupan uhreista on naisia tai tyttöjä ja jopa 50 prosenttia alaikäisiä.
Toiveeni on, että tällä Euroopan laajuisella strategialla voidaan auttaa ja tukea niitä, jotka ovat kaikkein altteimpia väkivallalle. 
Cristiana Muscardini (UEN ),
   Grönerin mietintö ja siihen esitetyt tarkistukset, joissa määritellään tarkasti tarve tehostaa naisiin ja lapsiin kohdistuvan väkivallan torjuntaa, ansaitsevat ilman muuta tukemme, ja aiomme äänestää mietinnön hyväksymisen puolesta.
Arvoisa puhemies, haluamme tässä yhteydessä kuitenkin korostaa, että tätä kysymystä ei voi käsitellä pelkästään järjestämällä rahoitusta hankkeille, joiden avulla tämä valtava ongelma on tarkoitus torjua, vaan meidän pitäisi kehittää sellaista kulttuuria, jossa yhteiskunnan heikompia kunnioitetaan. Tämä onnistuu ainoastaan jatkuvan ja tehokkaan tiedotuskampanjan avulla sekä sääntelemällä Internetiä lasten suojelemiseksi pedofilialta ja pornografiselta väkivallalta, joita levitetään väkivaltaisia viestejä ja kuvia ilman minkäänlaisia rajoituksia tai valvontaa välittäviltä sivuilta.
Tässä yhteydessä olen esittänyt kirjallisen lausuman (39/2006) esitelläkseni uuden, eriytettyyn Childkey SIM -korttiin perustuvan järjestelmän, joka on suunniteltu suojelemaan Internetiä ja matkapuhelimia käyttäviä lapsia. Järjestelmä antaa nimittäin palveluntarjoajille mahdollisuuden ottaa selville, onko palvelun käyttäjä alaikäinen vai täysi-ikäinen, sekä suodattaa puheluita ja estää puhelut tuntemattomista ja ei-toivotuista numeroista. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   – Daphne on mukava nimi eurooppalaiselle ohjelmalle, jolla on tarkoitus torjua naisiin ja lapsiin kohdistuvaa väkivaltaa. Ohjelma täyttää pian kymmenen vuotta, ja sen avulla on edistytty jonkin verran rahoittamalla 350 hanketta, joiden täytäntöönpanosta ovat pääosassa vastanneet tällä alalla toimivat kansalaisjärjestöt.
Naisiin kohdistuva väkivalta on kauhea vitsaus. On hälyttävää, että aikuiset naiset kuuluvat vielä vuonna 2006 "väkivallalle alttiiden ihmisten" ryhmään. Kaikkialla maailmassa yksi nainen kolmesta on joutunut jonkinlaisen väkivallan kohteeksi. Meillä on useita keinoja torjua näitä barbaarisia tekoja, voimme säätää erittäin ankaria lakeja, voimme ottaa käyttöön nollatoleranssin, voimme kuunnella uhreja ja voimme käynnistää valistustoimia.
Ongelma koskee myös lapsia. Lapsiprostituutiota sekä aikuisten ja lasten välisiä seksisuhteita kannattavan hollantilaisen PNVD-puolueen pelkkä olemassaolo on todiste järjestelmämme epäonnistumisesta ja kertoo siitä, kuinka suuria muutoksia on toteutettava.
Kymmenen vuoden aikana Daphne-ohjelman määrärahat on viisinkertaistettu, ja ne ovat tällä hetkellä 25 miljoonaa euroa vuodessa. Tämä ei mielestäni kuitenkaan riitä tämänkaltaisen väkivallan torjumiseen, jonka olemassaoloa usein vähätellään ja joka kohdistuu väkivallalle kaikkein altteimpiin ihmisiin, nimittäin naisiin ja lapsiin. 
Bart Staes (Verts/ALE ),
   . Tämä ehdotus Daphne-ohjelman tehostamiseksi vuosina 2007-2013 ansaitsee varauksettoman tukemme. Omassa maassani olemme viime vuosina joutuneet näkemään monia esimerkkejä sellaisesta lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvasta fyysisestä, seksuaalisesta ja psyykkisestä väkivallasta, jota on mahdoton hyväksyä.
Äskettäinen kahden viattoman lapsen murha Liègessä kuvottaa, kun ajattelee kyseistä katalaa tekoa. Järjestöt kuten Child Focus, European Federation for Missing and Sexually Exploited Children, the European Network of Ombudsmen for Children (ENOC) sekä lukemattomat jäsenvaltioiden kansalliset järjestöt ja kansalaisjärjestöt tekevät erinomaista työtä. Chris De Stoopin kaltaiset kirjailijat ovat osoittaneet meille ihmiskaupan ja pakkoprostituution karkean todellisuuden. Huolimatta toteutetuista toimenpiteistä tekemistä on vielä paljon. On käymässä yhä selvemmin ilmi, että meidän on kiinnitettävä aiempaa enemmän huomiota katulapsiin, joista ei tule pelkästään huumekauppiaiden ja ihmiskauppiaiden uhreja, vaan jotka kärsivät myös väkivallasta ja seksuaalisesta hyväksikäytöstä.
Näin ollen Daphne-ohjelmalla varmistetaan, ettei Euroopan unioni ole vain etäinen järjestelmä vaan että se tarjoaa konkreettista apua yhteiskuntamme heikoimmille jäsenille. Meidän on kaikkien jatkettava taistelua niitä ihmisiä vastaan, jotka vailla minkäänlaista moraalia käyttävät hyväkseen, nöyryyttävät ja jopa tappavat niitä, jotka huonoiten pystyvät puolustautumaan. Ihmisarvo menee kaiken muun edelle. 
Catherine Stihler (PSE ),
   Haluaisin kiittää esittelijää hänen auliista sitoutumisestaan kampanjaan naisiin ja lapsiin kohdistuvan väkivallan torjumiseksi. Daphne-ohjelma on merkittävä väline väkivallan torjunnassa. Skotlannin nollatoleranssikampanjassa korostettiin, että jopa joka kolmas nainen on joutunut perheväkivallan uhriksi. Meidän on tehtävä kaikkemme tuomitaksemme naisiin ja lapsiin kohdistuva väkivalta. Vain työskentelemällä yhdessä voimme saavuttaa tavoitteemme ja päästä näistä rikoksista eroon. 
Anna Záborská (PPE-DE ),
   . – Erehdyksessä ja tahattomasti painoin väärää äänestysnappia. Tästä syystä korjasin välittömästi lopullista äänestystäni päätöslauselmaehdotuksen nimenhuudossa käyttämällä tähän tarkoitukseen tarkoitettua menettelyä. On tosiaankin mahdotonta äänestää sellaisen ohjelman hyväksymistä vastaan, jolla pyritään torjumaan naisiin ja lapsiin kohdistuvaa väkivaltaa sekä edistämään kaikkien ihmisten ihmisarvoa.
Alusta alkaen olen puolustanut komission alkuperäistä ehdotusta, jolla erotettaisiin kaksi otsaketta, "huumeriippuvuus" ja "naisiin kohdistuva väkivalta". Kaikilla meillä naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunnan jäsenillä on täysi syy olla ylpeitä työstämme ja onnitella itseämme läheisestä yhteistyöstä tässä tärkeässä kysymyksessä. 
Milan Gaľa (PPE-DE ).
   Euroopan komission esittämällä henkilöautojen verotusta koskevalla direktiivillä on tarkoitus korjata EU:n jäsenvaltioiden välisiä merkittäviä eroja henkilöautojen verotuksessa sekä pohtia moottoriajoneuvojen aiheuttamia ympäristösaasteita. Euroopan komissio ehdottaa henkilöautojen rekisteröintimaksujen poistamista ja korvaamista toisenlaisilla veroilla, joihin kuuluisi myös hiilidioksidipäästöihin perustuva autovero.
Emme kuitenkaan sovella Slovakiassa henkilöautoihin rekisteröintimaksua emmekä vuotuista käyttömaksua. Uuden veron käyttöönotto tarkoittaisi yksityishenkilöiden verotaakan kasvamista, minkä ohella hiilidioksidipäästöjen määrään perustuvan henkilöautojen vuotuisen käyttömaksun määrittäminen ei välttämättä johda uusien ja ympäristöystävällisempien autojen hankkimiseen.
Hyvät kollegat, jäsenvaltioilla on läheisyysperiaatteen nojalla jakamaton toimivalta veroasioissa, mikä pitäisi mielestäni panna merkille tässä asiassa. Tästä syystä ja myös siitä syystä, että ehdotuksella Slovakiassa otettaisiin käyttöön uusi vero ja lisättäisiin Slovakian kansalaisiin kohdistuvaa verotaakkaa, olen äänestänyt tyhjää ehdotusta koskevassa äänestyksessä. 
Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström ja Åsa Westlund (PSE ),
   Verotuspäätöksiä koskevissa asioissa EU:n jäsenvaltioilla on veto-oikeus. Pitäisimme myönteisenä asiana, jos EU:n jäsenvaltiot pystyisivät sopimaan sellaisesta henkilöautojen verotusta koskevasta yhteistyöstä, jolla minimoitaisiin liikenteen ilmastovaikutukset ja joka johtaisi nykyistä tehokkaammin toimiviin sisämarkkinoihin.
Meidän on mahdollista hyväksyä rekisteröintiverot myöhemmin, jos ne esitetään niin, että ne hyödyttävät selvästi ympäristöä. 
John Attard-Montalto (PSE ),
   Äänestin PSE-ryhmän antamien ohjeiden mukaisesti lukuun ottamatta niitä tarkistuksia, joista me Maltan työväenpuolueen edustajat olemme sopineet äänestävämme toisin. Haluan selvennykseksi muistuttaa seuraavasta asiasta. Autojen aiheuttamat hiilidioksidipäästöt ovat todennäköisesti pienempiä uusissa autoissa. Autojen valmistajat ovat nykyään tietoisia tarpeesta vähentää päästöjä ja käyttää viimeisintä tekniikkaa. Kun hallitus väärinkäyttää rekisteröintiveroa, autojen hinta nousee kohtuuttomasti. Maltassa ja Gozolla autojen hinnat ovat Tanskan jälkeen EU:n kalleimmat. Autojen rekisteröintivero pitäisi poistaa, kunnes eri maiden kesken päästään sopimukseen yhdenmukaisesta kohtelusta. Autojen vuosittaisen rekisteröintimaksun pitäisi perustua hiilidioksidipäästöjen määrään. Autoihin liittyvistä veroista saadut tulot pitäisi käyttää autoihin liittyvän infrastruktuurin kehittämiseen ja ylläpitämiseen, erityisesti teiden rakentamiseen ja ylläpitoon, pysäköintialueiden rakentamiseen, turvallisuutta edistäviin toimenpiteisiin ja maisemasuunnitteluun. Rekisteröintimaksuista Maltassa ja Gozolla saatujen varojen määrä on suhteellisesti erittäin suuri, kun taas tieinfrastruktuuri on EU:n huonoin. Hiilidioksidipäästöt ovat erityisen akuutti ongelma hyötyajoneuvoille ja julkisen liikenteen ajoneuvoille. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ),
   Äänestin mietinnön hyväksymisen puolesta lähettääkseni tärkeän signaalin sen puolesta, että verojärjestelmää uudistettaisiin nykyistä ympäristöystävällisemmäksi. Verojen pitäisi jatkossakin kuulua kansalliseen toimivaltaan, ja on hyvä, ettei EU voi lain mukaan tehdä päätöstä, joka koskee jäsen Riis-Jørgensenin toivomusta rajoittaa verotulojen käyttö sosiaalipalveluihin. 
Brian Crowley (UEN ),
   Rekisteröintivero on Irlannissa kansallinen vero, ja näin ollen veroasteen määrittäminen kuuluu kansalliseen toimivaltaan. Irlannin rekisteröintiveroaste on tuomittu EU:n lainsäädännön vastaiseksi. Ei ole oikein, että Irlanti tai jokin toinen jäsenvaltio taikka komissio päättää jäsenvaltioiden veropolitiikasta.
Mietinnön mukaan rekisteröintiveron poistaminen olisi hyvä asia irlantilaisten kuluttajien kannalta. Tämä ei tarkkaan ottaen pidä paikkansa. Irlanti ansaitsee rekisteröintiverolla 1,15 miljardia euroa. Jos Irlanti poistaisi rekisteröintiveron, kyseistä veroa tällä hetkellä maksavat irlantilaiset autoilijat joutuisivat kantamaan sen poistamisesta aiheutuvat kustannukset 20 sentin korotuksena bensiinin ja dieselöljyn hinnassa taikka moottoriajoneuvoja koskevan veron korotuksena 400 eurosta 900 euroon. Mielestäni tämä ei ole irlantilaisten autoilijoiden etujen mukaista.
Voin nähdä edut, joita verokannustimet tuovat autoilijoille sellaisten autojen hankkimiseen, joiden hiilidioksidipäästöt ovat pienemmät ja polttoainetehokkuus parempi. Kunkin jäsenvaltion pitäisi kuitenkin itse saada päättää, miten tämä tehdään. On ensisijaisen tärkeää säilyttää jäsenvaltioiden harkintavallassa päätös siitä, mitä veroja ne soveltavat ja minkä suuruisena, jotta ne voivat saavuttaa sosiaaliset ja taloudelliset tavoitteensa. 
Proinsias De Rossa (PSE ),
   Tuen molempia tässä direktiiviehdotuksessa esitettyjä tavoitteita: sisämarkkinoiden toiminnan parantamista samalla kuitenkin hyödyntäen mahdollisuutta vähentää merkittävästi hiilidioksidipäästöjä. Uskon myös, että ehdotukset voisivat johtaa merkittävään tieturvallisuuden parantumiseen siinä mielessä, että antamalla autoilijoille mahdollisuus maksaa vähemmän uusista ja ympäristöystävällisemmistä autoista kannustaisimme tämänhetkisen autokannan asteittaiseen korvaamiseen nykyistä turvallisemmilla ajoneuvoilla.
Äänestämällä Riis-Jørgensenin laatiman mietinnön puolesta tuen myös täysin tässä mietinnössä esitettyjä huomattavasti kekseliäämpiä ympäristövaatimuksia. Siinä missä Euroopan komissio on vaatinut porrastettuja veroja, joilla on tarkoitus rangaista hiilidioksidipäästöistä, Euroopan parlamentti vaatii keskittymään kaikkien saasteiden ja polttoainetehokkuuden huomioon ottamiseen. Tarvitsemme tämänkaltaisia kekseliäitä askeleita, jos haluamme säilyttää mahdollisuuden pienentää ilmaston globaalin lämpenemisen uhkaa. 
Jonathan Evans (PPE-DE ),
   Britannian konservatiivien edustajat tukevat voimakkaasti elinympäristömme kehittämistä koskevaa tavoitetta. Mietinnön ympäristönäkökohtien lisäksi kannatamme myös pyrkimistä siihen, ettei Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisia veroteta kahteen kertaan, kun he muuttavat ulkomaille, ja kannatamme myös sitä, että kuluttajilla on oikeus nauttia nykyistä paremmin toimivista yhteismarkkinoista. Päätöksemme äänestää tyhjää lopullisessa äänestyksessä ei tarkoita sitä, että vastustaisimme vaatimuksia kiireellisten toimenpiteiden toteuttamisesta ympäristön parantamiseksi. Voimme tukea monia mietinnössä esitettyjä toimenpiteitä mutta vastustamme sitä, että Euroopan komissiolle ja muille Euroopan unionin toimielimille annetaan uusia valtuuksia, kun samat tavoitteet voidaan saavuttaa kansallisella tasolla.
Vielä tärkeämpää on todeta, ettemme voi tukea tässä mietinnössä esitettyä vaatimusta, jonka mukaan Euroopan komissiolle pitäisi antaa verotusoikeus kansallisten hallitusten kustannuksella, ja tästä syystä me vastustamme lisävaltuuksien antamista komissiolle ja äänestämme tyhjää lopullisessa äänestyksessä. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Komission strategia henkilöautojen verotuksen yhdenmukaistamiseksi on vuodelta 2002. Keskeisenä ajatuksena oli autojen rekisteröintiveron (Portugalissa IA) poistaminen ja sen korvaaminen asteittain korkeammilla käyttömaksuilla taikka leimaverolla, jonka määrä riippuu hiilidioksidipäästöistä. Näin olisi tarkoitus rangaista auton käytöstä sekä edistää vapaata liikkuvuutta sisämarkkinoilla kannustamalla autojen myyntiä ja vanhojen autojen korvaamista uusilla autoilla.
Olemme samaa mieltä siitä, että tarvitsemme erityistoimia niitä kansalaisia varten, jotka muuttavat yhdestä jäsenmaasta toiseen, mutta emme hyväksy ehdotettua verotuksen yhdenmukaistamista. Emme hyväksy sitä ensinnäkään liittovaltiomaisuuden vuoksi, koska tällä yhdenmukaistamisella heikennettäisiin jäsenvaltioiden itsemääräämisoikeutta ja niiden poliittista valtaa liikennealalla. Toiseksi verojen määrän sitomisessa hiilidioksidipäästöjen määrään ei oteta huomioon autojen sylinteritilavuutta eikä auton arvoa. Sen lisäksi, että verolla rangaistaisiin autolla ajamisesta, se olisi viime kädessä regressiivinen ja hyötyajoneuvoja sortava. Lisäksi strategialla vaikutetaan käytettyjen autojen arvoon, ja lisääntyneellä kilpailulla saattaa olla taloudellisia ja sosiaalisia vaikutuksia.
Tästä syystä emme voi hyväksyä tässä direktiivissä esitettyjä tavoitteita. 
Robert Goebbels (PSE ),
   . Äänestin tyhjää lopullisessa äänestyksessä, koska äänestykset eivät ole tuottaneet johdonmukaista ratkaisua. 
Bruno Gollnisch (NI ),
    Arvoisa puhemies, henkilöautojen verotusta käsittelevässä jäsen Riis-Jørgensenin mietinnössä vaaditaan autojen saastepäästöihin perustuvan käyttöveron käyttöönottoa autojen omistajien kannustamiseksi käyttämään vähemmän saastuttavia autoja. Samalla on tarkoitus varmistaa autojen valmistajille nykyistä yhdenmukaisemmat ja avoimemmat markkinat.
Vero koskee kuitenkin vain yksityisautoja, joiden osuus hiilidioksidipäästöistä on alle puolet liikenteessä olevien ajoneuvojen kokonaispäästöistä. Lisäksi verojärjestelmä ei näyttäisi olevan paras mahdollinen ratkaisu tähän saastekysymykseen tekniikassa odotettavissa olevan kehityksen ja normatiivisten keinojen valossa. Kaiken kruunuksi tällä direktiivillä määrätään uusia veroja esimerkiksi Ranskaan, jossa verotus on jo tällä hetkellä niin korkea, että autonomistajien mielestä heitä lypsetään kuin lehmiä ja heistä tehdään sijaiskärsijöitä.
Euroopan unionin, joka niin kekseliäästi köyhdyttää asukkaitaan ääriliberaalilla politiikallaan, on vältettävä auton hankintaan ja käyttöön liittyvien kustannusten nostamista, koska tämä olisi suora hyökkäys ihmisten vapaata liikkuvuutta vastaan, jota se muuten väittää puolustavansa.
Sen lisäksi, että kiistämme Euroopan unionin toimivallan verotukseen liittyvissä asioissa, edellä esittämäni syyt saivat meidät äänestämään mietintöä vastaan. 
Ian Hudghton (Verts/ALE ),
   Äänestin tyhjää kaikissa tarkistuksia koskeneissa äänestyksissä ja äänestin lopullisessa äänestyksessä mietintöä vastaan. Tein niin, koska olen vahvasti sitä mieltä, että kaiken verotusta koskevan toimivallan, joka tällä hetkellä kuuluu jäsenvaltioille, pitäisi myös pysyä jäsenvaltioilla.
Odotan erityisesti päivää, jolloin itsenäisen Skotlannin hallituksella on toimivalta nostaa tulojaan verotuksen avulla, myös autoverotuksella, jonka osalta Skotlannissa on otettava asianmukaisella tavalla huomioon se, että autokuljetukset ovat aivan välttämättömiä niille, jotka asuvat kaupunkialueidemme ulkopuolella. 
Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ),
   . Jotkut hallitukset ovat huolissaan ajoneuvojen verotuksesta ja toiset taas täynnä epäkohtia olevan verojärjestelmän ylläpitämisestä.
Tämän direktiiviluonnoksen osalta haluaisin korostaa ennaltaehkäisevään lähestymistapaan kannustamisen merkitystä. Onko tärkeää keskustella rajoittavista toimenpiteistä ilmastonmuutoksen hidastamiseksi?
Edistyksen varmistamiseksi meidän on unohdettava auto- ja öljyalan lobbyjen kiinnostuksen puute. Ympäristöverolla autamme sekä kansalaisia että koko planeettaa. Jos se pannaan asianmukaisella tavalla täytäntöön, sillä kannustetaan liikennealaa innovoimaan sekä edistetään energian säästämistä.
Meidän on myös lopetettava hallitustemme toimettomuus. Verotus ei voi olla ainoa ratkaisu. Meidän on myös parannettava sääntelyä kasvihuonekaasujen vähentämiseksi. On äärimmäisen tärkeää saada kansalaiset toimimaan vastuullisesti ja kehittää välineitä, joilla voidaan arvioida toimintamme ympäristövaikutuksia.
Vihreät ovat äänestäneet tämän hankkeen puolesta, ja pidämme sitä ensimmäisenä askeleena kohti hiilidioksidiveroa. Tämä saattaisi johtaa sellaisen riittävän laajan ympäristöverojärjestelmän käyttöönottoon, jolla voimme vastata edessämme oleviin haasteisiin. Vihreät haluavat säilyttää rekisteröintiveron. Tanskassa se on johtanut autokannan pienentymiseen. Vihreät suhtautuvat yhä skeptisesti talousarvion neutraliteettiin ja pelkäävät pahoin, että myös muunlaisia rasituksia otetaan käyttöön.
Olemme pahoillamme siitä, ettei Euroopan parlamentti ole hyväksynyt vihreiden esittämiä tarkistuksia, joissa vaaditaan jäsenvaltioita vähentämään liikenteestä peräisin olevia hiilidioksidipäästöjä. 
Peter Skinner (PSE ),
   .  Labour-puolueen edustajat kannattavat periaatteessa yhteyttä veroasteen ja ympäristösaasteiden määrän vähentämistä koskevan sitoumuksemme välillä.
Vaikka Labour-puolueen jäsenet ovat sitä mieltä, että tämä on äärimmäisen tärkeä lausunto, joka tuo esiin monia olennaisia asioita, jotka liittyvät yritykseen kehittää Euroopan laajuinen ratkaisu saasteiden ja kulutuksen välisen yhteyden löytämiseksi, he ovat sitä mieltä, että verotus kuuluu kansalliseen toimivaltaan eivätkä he tästä syystä voi ilman täyttä yksimielisyyttä tukea pyrkimyksiä yhdenmukaistaa verotus EU:n tasolla näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Tästä syystä Labour-puolueen jäsenet äänestivät tyhjää lopullisessa äänestyksessä. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   . Arvoisa puhemies, ylpeänä skotlantilaisena eurooppalaisena uskon vankasti, että meidän pitäisi tehdä yhteistyötä koko mantereellamme silloin kun se on järkevää, mutta älkää vain luulko, että se on järkevää verotukseen liittyvissä kysymyksissä. Vaikka suhtaudun erittäin myönteisesti mietinnössä esitettyihin asioihin, on tärkeää myös pohtia, pitäisikö niitä käsitellä EU:n tasolla. Mielestäni ei, joten äänestin sen mukaisesti tyhjää niistä mietinnön keskeisistä kysymyksistä, joissa toisin ehdotetaan. 
Catherine Stihler (PSE ),
   On monia kysymyksiä, joista olen eri mieltä, ja tästä syystä minun oli äänestettävä tyhjää tästä mietinnöstä. Vaikka olenkin samaa mieltä siitä, että meidän on vähennettävä ympäristön saastumista, verotuksesta pitäisi mielestäni päättää jäsenvaltioiden tasolla. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
   Komission ehdotus henkilöautojen rekisteröintiveron poistamisesta ja korvaamisesta korotetulla vuosittaisella käyttömaksulla koituu työtätekevien ja tavallisten kansalaisten vahingoksi. Se hyödyttää ainoastaan autoteollisuutta, lisää teollisuuden voittoja, hyödyttää yhtenäisten sisämarkkinoiden luomista sekä lisää tavallisiin ihmisiin kohdistuvia epäsuoria veroja, joita Euroopan unioni ja jäsenvaltiot kantavat päästöjen ja Kioton sopimuksen verukkeella.
Niin kutsuttu alkuperäisten hintojen pudottaminen perutaan ja korvataan autoteollisuuden harjoittamalla eriytetyllä hintapolitiikalla ja arvonlisäveron vaihtelulla. Samanaikaisesti jäsenvaltiot korvaavat rekisteröintiverosta saamansa tulot korotetulla vuotuisella käyttöverolla.
Uudella salakähmäisellä ja työläisten kustannuksella käyttöön otettavalla verojärjestelmällä otetaan samalla käyttöön saastevero, kun otetaan huomioon, että perusteena henkilöautojen vuotuiselle verolle pidetään auton aiheuttamien päästöjen määrää. Tämä toimenpide, joka aivan ilmeisesti on tehoton kamppailussa ilmansaastumista vastaan, johtaa suoraan verotulojen lisääntymiseen ja lisää uusien autojen myyntiä vanhojen autojen korvaamiseksi ja näin rasittaa vielä entisestään perheiden taloutta.
Äänestimme mietintöä vastaan, koska kuluttajien suojelemisen sijasta ehdotetuilla toimenpiteillä lisätään autoteollisuuden voittoja ja ympäristön suojelemisen sijasta ympäristöön kohdistuvaa rasitusta autojen lukumäärän lisääntyessä. Tavallisten kansalaisten tulotason suojelemisen sijasta toimenpiteillä nyljetään näitä ihmisiä vakaussopimuksen nimissä. 
Puhemies.
   Äänestys on päättynyt. 
Hans-Peter Martin (NI ). –
   Arvoisa puhemies, työjärjestyksen 2 artiklan perusteella, jonka nojalla jäsenet toimivat itsenäisesti, pidän täysin käsittämättömänä, että olette puhemiehenä antanut niin pitkän puheenvuoron naispuoliselle jäsenelle – kaiken lisäksi puhemiehen kanssa samaan ryhmään kuuluvalle edustajalle – joka yritti epätoivoisesti löytää yhteisen kannan. Parlamentin tehtäviin ei kuulu ryhmien keskinäisten neuvottelujen helpottaminen äänestyksen ja lopullisen äänestyksen välillä varsinkaan, jos niihin osallistuu jäseniä, jotka eivät selvästikään pysty tekemään omaa päätöstään.
Vaikken tiedäkään, mistä artiklasta on kyse – kykenette varmasti löytämään sen – minun on kuitenkin sanottava, että pidän myös ennenkuulumattomana, että kieltäydytte tämän jälkeen antamasta työjärjestyspuheenvuoroa tästä asiasta. Haluan korostaa, että se, mitä te ja jäsen Sommer sanoitte, merkitään yksityiskohtaisesti pöytäkirjaan. Haluaisin myös sanoa, että käytöksenne äänestyksessä oli erittäin puolueellista ja Euroopan parlamentin puhemiehen arvolle sopimatonta, ja myös tämä asia pitäisi merkitä pöytäkirjaan.
Toimintanne osoittaa mielestäni sen, että parlamentti muistuttaa ennen kaikkea karaokeparlamenttia, jossa teeskentelyn katsotaan kuuluvan demokraattisiin sääntöihin ja jossa kaikki jäsenet, toisin kuin on päätetty, eivät ole tasavertaisia lain edessä eikä heitä kohdella Euroopan parlamentissa samalla tavalla.
Arvoisa puhemies Friedrich, totuus on, että jos kyseinen jäsen olisi ollut joku muu tai jostain muusta ryhmästä, olisitte aivan varmasti puhemiehenä keskeyttänyt puheen, aivan kuin ette aluksi lainkaan antaneet minunkaan puhua. 

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana neuvoston esittelemä Euroopan unionin varainhoitovuoden 2007 yleinen talousarvioesitys. 
Ulla-Maj Wideroos,
   Arvoisa puhemies, arvoisat Euroopan parlamentin jäsenet, hyvät naiset ja herrat, minulla on kunnia esitellä teille neuvoston puheenjohtajavaltion puolesta Euroopan yhteisöjen varainhoitovuoden 2007 yleinen talousarvioesitys, jonka neuvosto hyväksyi 17. heinäkuuta 2006. Kyseessä on ensimmäinen uuden rahoituskehyksen mukainen talousarviomenettely. Uuteen rahoituskauteen siirtymisen tulee tapahtua sujuvasti ja samalla on varmistettava jatkuvuus ja johdonmukaisuus. Tässä suhteessa uskon budjettivallan käyttäjien eli Euroopan parlamentin ja neuvoston hyvän yhteistyön jatkuvan. Olen vakuuttunut, että molemmilla toimielimillä on sama tavoite eli varainhoitovuoden 2007 talousarviosta sopiminen vuoden loppuun mennessä.
Ennen kuin esittelen neuvoston hyväksymän talousarvioesityksen yksityiskohtaisemmin, haluaisin palauttaa mieleen neuvoston päätöksentekoa ohjanneita pääperiaatteita. Ensinnäkin korostan, että neuvosto noudatti kaikilta osin 17. toukokuuta 2006 tehtyä uutta toimielinten välistä sopimusta. Näin neuvosto vahvisti jälleen pitävänsä erittäin tärkeänä, että EU:n tasollakin noudatetaan yleistä budjettikuria kansalliseen tapaan. Erityistä huomiota kiinnitettiin siihen, että noudatetaan uudessa rahoituskehyksessä vahvistettuja menojen vuotuisia enimmäismääriä ja että eri otsakkeiden enimmäismääriin jätetään riittävä liikkumavara ennakoimattomia tilanteita varten. Keskeisenä periaatteenamme talousarvion käsittelyssä on ollut tarkasti määriteltyjen ja todellisten menotarpeiden arviointi. Vaikka kaikkia Euroopan unionin painopistealueita on rahoitettava riittävästi ja asianmukaisena ajankohtana, tämä ei tarkoita sitä, että määrärahat olisi arvioitava ylisuuriksi.
Neuvosto on moitteetonta ja kurinalaista varainhoitoa harjoittaakseen analysoinut yksityiskohtaisesti kaikkien politiikan alojen tarpeet. Otettuaan huomioon talousarvion aiemman toteutumisen, tutkittuaan perusteellisesti valikoituja toimintakohtaisia selvityksiä, vastaanottokykyä ja todellisia tarpeita vuoden 2007 osalta, neuvosto päätyi talousarvioesityksessä hallittuun maksumäärärahojen kasvuun. Neuvoston mielestä tällainen maksumäärärahojen taso on riittävä eikä liian alhainen.
Arvoisat parlamentin jäsenet, haluaisin kiinnittää huomiota siihen, että neuvosto on noudattanut johdonmukaisesti alhaalta ylöspäin suuntautuvaa lähestymistapaa. Siten talousarvioesityksessämme olevat lopulliset luvut ovat objektiivisiin tekijöihin perustuvien kohdennettujen toimenpiteiden tulosta. Neuvoston ensimmäinen käsittely ei näin ollen missään nimessä perustu kautta linjan tehtyihin leikkauksiin. Edellä kuvattu pätee myös hallintoon.
Toiseksi noudatimme kokonaisvaltaista lähestymistapaa. Tutkimme nimittäin joukon komission toimintakohtaisia selvityksiä, jotka kattoivat kaikki talousarvioon liittyvät politiikan alat. Kolmanneksi EU:n talousarviomenettely kaipaa innovatiivisuutta. Se toteutuu parhaiten budjettivallan käyttäjien yhdenvertaisella ja aktiivisella tarkastelulla. Ilman innovatiivisia budjettiratkaisuja emme voi edistää unionin kilpailukykyä emmekä toimielinten hallinnon tehostamista.
Tämän talousarvioesityksen maksusitoumusmäärärahat ovat yhteensä 125,8 miljardia euroa. Lisäys on 3,7 prosenttia vuoden 2006 talousarvioon verrattuna. Maksumäärärahat ovat yhteensä 114,6 miljardia euroa, mikä on 2,3 prosenttia enemmän kuin varainhoitovuoden 2006 talousarviossa. Alaotsakkeen 1a maksusitoumusmäärärahoja ei ole juurikaan supistettu, koska neuvosto pitää kilpailukykyä ja globaalisiin haasteisiin vastaamista hyvin tärkeinä. Neuvosto ehdotti lisäksi tähän alaotsakkeeseen kahta uutta pilottihanketta, joista toinen koskee oppimiskolmiota ja toinen unionin omaa energiavarmuutta. Neuvosto hyväksyy myös lausuman pilottihankkeista ja valmistelutoimista. Uuden toimielinten välisen sopimuksen mukaan molempien budjettivallan käyttäjien on esiteltävä pilottihankkeita tai valmistelutoimia koskevat aikomuksensa. Neuvoston esityksessä esitetään Euroopan unionin ensisijaisia toimia varten neljä erityisalaa, joilla neuvoston mielestä olisi toteutettava pilottihankkeita tai valmistelutoimia. Toivottavasti saavutamme yhteistyön avulla yhteisen näkemyksen.
Alaotsakkeen 1b osalta neuvosto hyväksyi alustavan talousarvioesityksen mukaiset maksusitoumusmäärärahat. Neuvosto supisti maksumäärärahoja 425 miljoonalla eurolla niissä budjettikohdissa, jota koskevat ennen vuotta 2000 aloitettujen ohjelmien ja vuosien 2000–2006 ohjelmien loppuunsaattamista, kun otetaan huomioon näiden ohjelmien nykyinen toteutumisaste. Uuden ohjelmointikauden osalta neuvosto ei tehnyt vähennyksiä ja antoi lisäksi lausuman, jossa se ilmaisi pitävänsä tärkeänä sitä, että komissio pystyisi hyväksymään nopeasti jäsenvaltioiden esittämät toimenpideohjelmat ja hankkeet.
Otsakkeeseen 2 neuvosto teki 365 miljoonan euron suuruisen rajoitetun vähennyksen kaikkien maatalousmarkkinoiden interventioita koskevien budjettikohtien osalta lukuun ottamatta niitä budjettikohtia, joihin samansuuruinen erityisvähennys oli jo tehty. Näissä vähennyksissä noudatetaan yleisperiaatetta, jonka mukaan otetaan huomioon aikaisempi toteutumisaste sekä todellisia tarpeita koskevat arviot. Neuvosto kuitenkin totesi, että maatalousmenoja ja kansainvälisiä kalastussopimuksia koskevia menoja tarkastellaan uudelleen syksyllä komission oikaisukirjelmän pohjalta.
Alaotsakkeen 3a maksusitoumusmäärärahoihin neuvosto jätti 75 miljoonan euron liikkumavaran. Neuvosto lisäsi kuitenkin ulkorajarahaston määrärahoja, koska se pitää tätä tärkeänä poliittisena painopisteenä.
Neuvosto korotti otsakkeen 4 maksumäärärahoja rajatylittävän yhteistyön ja Irakin jälleenrakennuksen osalta niiden poliittisen merkityksen vuoksi. Toimielinten välisen sopimuksen mukaisesti neuvosto jätti maksusitoumusmäärärahoihin 220 miljoonan euron liikkumavaran ennakoimattomia tapahtumia varten. Yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa varten neuvosto hyväksyi alustavassa talousarvioesityksessä ehdotetun määrän, joka vastaa myös toimielinten välisen sopimuksen määräyksiä.
Hallintomenoja koskevassa otsakkeessa 5 neuvosto sovelsi kokonaisvaltaista näkemystä. Se tutki hyvin huolellisesti kunkin toimielimen määrärahatarpeet. Hallintomenojen lisäys on silti 3,4 prosenttia varainhoitovuoden 2006 talousarvioon verrattuna. Neuvoston hallintomenojen kasvu rajoittui 0,3 prosenttiin, mikä onkin huomionarvoista. Neuvosto pitää uusien työntekijöiden rekrytointia hyvin tärkeänä, kun otetaan huomioon vuoden 2004 laajentuminen ja tuleva laajentuminen. Siksi se on hyväksynyt kaikki uudet laajentumista varten pyydetyt toimet vuodelle 2007.
Yksi neuvoston keskeisimmistä tavoitteista on ollut varmistaa todellinen tuottavuuden kasvu EU:n hallinnossa uuden rahoituskehyksen kattamalla ajanjaksolla. Neuvosto antoi tätä varten lausuman kattavasta hallinnon tuottavuuden kasvuohjelmasta vuosiksi 2007–2013. Tunnette erittäin hyvin hallintopaketin eri osat. Painotan voimakkaasti sitä, että kyseessä on neuvoston asettama tavoite, ei yksittäisen jäsenmaan eikä yksin puheenjohtajavaltion tavoite.
Otsakkeen 5 yhteydessä haluaisin myös muistuttaa neuvoston toisesta lausumasta, joka koskee vuoden 2004 laajentumiseen liittyvää rekrytointiprosessin täytäntöönpanoa. Neuvosto on erityisen huolestunut rekrytoinnin hidastumisesta tänä vuonna. Odotammekin merkittävää edistymistä rekrytointiprosessissa, jotta mahdollisimman laaja maantieteellinen tasapaino saavutettaisiin mahdollisimman pian. Toivoisin, että parlamentti voisi yhtyä tähän pyrkimykseen ja näin ollen myös kyseiseen lausumaan.
Lähtökohtani on, että hallinnolle asetettavia nykyaikaistamisvaatimuksia tulee voida soveltaa myös unionin toimielimiin. EU:n toimielimet eivät poikkea muista organisaatioista. EU:n tulee tehdä työnsä mahdollisimman tehokkaasti. Siten voimme osoittaa kansalaisille, että tuotamme heidän rahoillensa todellista vastinetta, lisäarvoa. Tämä edellyttää budjettivallan käyttäjiltä kykyä priorisoida voimavaroja. Hallinnon tehostaminen lisää samalla kansalaisten luottamusta unionin toimintoihin.
Tulevina kuukausina joudumme käsittelemään kattavasti Lähi-idän kriisiä ja tarvittavia EU:n toimia. Emme saa myöskään unohtaa, että tulevaisuutta varten Euroopan parlamentin ja neuvoston on tarkasteltava vuoden 2007 talousarviomenettelyssä unionin globaalisia haasteita.
Lopuksi totean suhtautuvani luottavaisesti siihen, että päätavoitteemme toteutuu ja saamme hyvissä ajoin aikaan riittävän, mutta ei ylimitoitetun talousarvion varainhoitovuodelle 2007. Tiedämme, että tämä talousarviomenettely on vasta alkuvaiheissaan ja että varainhoitovuoden 2007 talousarvion lopulliseen hyväksymiseen on vielä pitkä matka. Mutta luotan siihen, että pystymme tutkimaan kaikki mahdollisuudet, jotta pääsemme lopulliseen sopimukseen, jonka kaikki osapuolet ja ennen kaikkea kansalaiset voivat hyväksyä.
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, hyvät naiset ja herrat, kiitän mielenkiinnostanne. 
James Elles (PPE-DE ),
   Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, kuultuamme vuoden 2007 talousarvioesityksen meillä on mahdollisuus tänä iltapäivänä jatkaa keskusteluja, joita kävimme heinäkuussa Helsingissä. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitoksia kutsusta, joka antoi meille mahdollisuuden luoda yhteyden pienenä ryhmänä, josta sittemmin tuli isompi ryhmä talousarvioesityksen ensimmäisessä käsittelyssä Brysselissä heinäkuussa.
Parlamentin talousarvion esittelijänä haluan juuri tässä tilaisuudessa esittää neljä huomautusta, yhden yleisen huomautuksen ja kolme yksityiskohtaista huomautusta.
Ensimmäinen, yleinen huomautus on se, että koska tämä on rahoituskehyksen ensimmäinen vuosi, meidän on ajateltava sitä strategisena perustana, koska juuri tänä vuonna pannaan täytäntöön monia ajatuksia tai toimintatapoja, joiden vaikutukset tuntuvat tulevina vuosina aina vuoteen 2013 asti. Kuten aiemmin tänä vuonna hyväksytyssä vuotuista toimintastrategiaa koskevassa parlamentin päätöslauselmassa todettiin, Euroopan unionin on kokonaisuudessaan oltava valmis sopeutumaan nykyistä nopeammin globalisaatioon, joka muuttaa maailmantaloutta ja vaihtaa omien tavoitteidemme painopistettä tulosten saavuttamiseen tähtääväksi politiikaksi – kuten komission puheenjohtaja on kertonut. Vaistoan, että tämä tulee muuttamaan tapaa, jolla laadimme talousarvion ja rahoitamme toimintamme, ja näemme tästä ensimmäiset merkit vuoden 2007 talousarviossa.
Erityisesti haluan ottaa esiin kysymyksen rahan vastineesta, koska kuten asian ymmärsin neuvoston ensimmäisestä käsittelystä, tämä talousarvio poikkeaa tavanomaisesta, sillä useat monia aloja koskevista leikkauksista eivät koske kaikkia vaan perustuvat komission tekemiin, eri aloja koskeviin toimintokohtaisiin selvityksiin. Kun kehittelemme ajatustapaamme tässä asiassa, noudatamme vuotuiselle toimintastrategialle määrättyä linjaa, jonka mukaan on otettava huomioon muitakin asioita tutkittaessa joidenkin budjettikohtien vastaanottokykyä taikka niille osoitettuja määrärahoja.
Ensimmäinen näistä huomioon otettavista asioista on komission esittämä asiakirja "alustava talousarvioesitys", joka osoittaa, miten menot toteutettiin tietyissä budjettikohdissa tietyn vuoden aikana. Toisen budjettivaliokunnassa käynnistämämme kustannus-hyötyanalyysin avulla on tarkoitus tutkia juuri niitä aloja, joilla menot voivat käsittääksemme olla määrältään pienet ja erityisesti heikkolaatuiset.
Viimeisenä muttei suinkaan vähäisimpänä kohtana ovat tilintarkastustuomioistuimen raportit, joita meillä on suuri määrä ja joissa käsitellään tapaa, jolla menot toteutetaan tietyillä budjettialoilla. Olemme budjettivaliokunnassa pikku hiljaa havaitsemassa, että voimme yhdistää erilaisia elementtejä niiden budjettikohtien osoittamiseksi, joilla menot toteutetaan asianmukaisella tavalla ja joista voimme olla varmoja, ja ehkä myös muiden budjettikohtien osoittamiseksi, joista emme voi olla yhtä varmoja. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, toivomme todella, että tämän prosessin lopulla voitte asettua neuvoston kanssa heinäkuussa, budjettiesitystä laadittaessa hyväksymämme julkilausuman linjoille, jossa vaaditaan ottamaan Euroopan unionin talousarviossa huomioon rahalle saatava vastine.
Toinen yksityiskohtainen kysymys on ensisijaisia tavoitteita koskeva kysymys. Olemme kaikki tietoisia siitä, että meillä on rahoituskehyksessä käytettävissä vähemmän rahaa kuin yritimme lopullisissa neuvotteluissa aiemmin tänä vuonna saada ja että tästä syystä meidän kannattaa pohtia ensisijaisia tavoitteita eri aloilla. Oletan, että parlamentti noudattaa ensimmäisessä käsittelyssä toimitettavassa äänestyksessä rahoituskehystä koskevan parlamentin esittelijän, jäsen Bögen, asettamia ensisijaisia tavoitteita. Nämä eivät ole juurikaan muuttuneet, ja ne on esitetty myös vuotuista toimintastrategiaa koskevassa päätöslauselmassa. Tätä me odotamme tutkimuksen ja innovaation aloilla, joihin ymmärtääksemme neuvosto haluaisi jäsenvaltioiden välityksellä investoida enemmän, mutta luonnollisesti rahoitusta ei kuitenkaan ole tarpeeksi lopullisessa talousarviossa.
Lisäksi on kysymys pilottihankkeiden ja valmistelevien toimien täytäntöönpanosta. Myös tässä asiassa voimme pohtia aloja, joilla voimme rohkaista toimintaan ja joilla pitkäaikaisia ohjelmia voidaan vetää ehkäpä EU:n ja Kiinan tai EU:n ja Intian välisellä kaupallisen ja tieteellisen henkilöstön vaihdolla. Ette kuitenkaan voi tässä vaiheessa odottaa meiltä sitä, että ottaisimme esiin hallintoa koskevia ideoita. Hylkäsimme ne, kun keskustelimme niistä ensimmäisessä käsittelyssä neuvostossa, ja tarvitsemme vielä lisäkeskusteluja ennen kuin voimme päästä minkäänlaiseen sopimukseen siitä, mitä komission henkilöresurssien osalta pitäisi tehdä.
Viimeiseksi totean pitäväni erittäin outona, että voimme täällä Euroopan parlamentissa usein äänestää lainsäädäntöohjelmasta, kuten teimme vuoden 2006 osalta viime joulukuussa, mutta yksikään Euroopan unionin kansalainen ei kuitenkaan tiedä, mistä Euroopan unioni säätää lakeja, koska komissio esittää ensin ehdotuksen ja parlamentti antaa sen jälkeen päätöslauselman. Kuten vuotuisen toimintastrategian osalta todettiin, pyrimme budjettivaliokunnassa yhdistämään nämä kaksi prosessia ja saamaan budjettipäätöksen ja lainsäädäntöpäätöksen tehdyksi joulukuussa, minkä jälkeen komissio antaa selkeän lausunnon siitä, mitä Euroopan unionin lainsäädäntöprosessi sisältää, jotta kaikki tietäisivät – ei pelkästään täällä parlamentissa vaan kaikkialla Euroopassa – mitä lainsäädäntöprosessissa tapahtui.
Lopuksi haluan kiittää neuvoston puheenjohtajaa siitä, että hän saapui tänään esittelemään talousarvion. Meillä on vielä paljon keskusteltavaa, mutta löydämme talousarvioon onnistuneen ratkaisun, jossa otetaan huomioon Euroopan parlamentin ja neuvoston ensisijaiset tavoitteet. 
Janusz Lewandowski (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, työ varainhoitovuoden 2007 talousarvioesityksen laatimiseksi vahvistaa vanhan sananparren, jonka mukaan samoina toistuvista menettelyistä huolimatta ei ole olemassa tavallista talousarviota. Täydentääkseni sitä, mitä esittelijämme jäsen Elles sanoi, haluaisin tuoda esiin muutamia ongelmia, joihin törmäämme vuonna 2007.
Ensimmäinen ongelma ei ole kaikkein suurin, sillä se on vain teknis-analyyttinen ongelma. Jälleen kerran kyse on pohjimmiltaan vuosittaisten talousarvioiden vertailukelpoisuudesta. Tämä on 27 jäsenvaltion unionin talousarvio. Vertailukelpoisuutta koskeva ongelma korostui, kun Euroopan unionin kartta muuttui vuodenvaihteessa 2004/2005. Ongelma on kuitenkin vielä olemassa, ja olen samaa mieltä siitä, että jos Bulgariaa ja Romaniaa koskevia kustannuksia ei eroteta, vuosittaisten talousarvioiden välinen vertailu ei ole mahdollista.
Jäsen Elles korosti toista asiaa, joka on kaikkein vakavin ja joka kuuluu seuraavasti: missä laajuudessa uuden rahoituskehyksen ensimmäisen vuoden pitäisi kannustaa meitä olemaan pohtimatta niin paljoa talousarvion muotoa ja pohtimaan pikemminkin sen painopistealoja eli sitä, kuinka paljon jatkuvuutta ja kuinka paljon muutoksia pitäisi tämän uuden rahoituskehyksen ensimmäisen vuoden aikana olla?
Havaitsen neuvoston linjassa tiettyä jatkuvuutta, myös horisontaalisia budjettileikkauksia, joiden tueksi esitettiin tällä kertaa aiempaa enemmän niin kutsuttuja toimintokohtaisia selvityksiä. Panen merkille yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan perinteisesti etuoikeutetun aseman. Haluan kuitenkin ehdottomasti korostaa sitä, että Euroopan parlamentin esittelijä on saanut sekä komissiolta että koko Euroopan parlamentilta erittäin suuret toimivaltuudet tutkia yksittäisiä budjettikohtia ja tarkastaa ne niin kutsutun kustannus-hyötyanalyysin nojalla. Tämä on erittäin suuri toimivaltuus ja erittäin voimakas periaate, joka antaa leimansa varainhoitovuoden 2007 ensimmäiseen käsittelyyn Euroopan parlamentissa. Tämä keskustelukierros alkaa huomenna, luonnollisesti muiden valiokuntien kanssa tehtävän sopimuksen jälkeen.
Varainhoitovuosi 2007 on ongelma niiden uuden sukupolven monivuotisten ohjelmien täytäntöönpanon osalta, jotka perustuvat ulkomaankauppaa koskeviin uusiin säännöksiin ja uusiin välineisiin. Kysymys on yhä sama: missä laajuudessa mahdollisella täytäntöönpanon myöhästymisellä voidaan perustella varovainen talousarvio talousarviovuodelle 2007, mikä näkyy selvästi talousarvion kuluissa? Tämä on todennäköisesti ollut tärkein syy sille, että lähtökohta on yleisesti ottaen niin alhainen tällä kertaa. Jo komission alkuperäisessä esityksessä kulut olivat alle yksi prosentti bruttokansantuotteesta. Neuvosto teki lisäleikkauksia 1,757 miljardin euron edestä, minkä ansiosta talousarviovuoden 2007 ja kyseistä talousarviovuotta koskevassa rahoituskehyksessä määritettyjen rajojen välille syntyi ylimääräinen ero. Meidän mielestämme tämä ei riitä Euroopan unionin tavoitteiden rahoittamiseen. Euroopan unionin tavoitteet kansainvälisenä toimijana, eli tutkimuksen ja kehityksen rahoittajana kansainvälisillä areenoilla, osoittavat tämän asian selvästi.
Ensi vuoden talousarvion toteuttamisessa on kyse myös hallinnollisten menettelyjen laadusta ja motivoinnista, ja tässä suhteessa tutkimme ja analysoimme erittäin tarkasti sitä, miten neuvosto suhtautuu rekrytointiin ja palkkoihin Euroopan komissiossa. Hyväksymme Euroopan komission varoitukset siitä, että palkkaleikkaukset, joiden määrä nousee yli 50 miljoonaan euroon, tekee rekrytoinnista ja erityisesti uusista jäsenvaltioista suoritettavasta rekrytoinnista käytännöllisesti katsoen mahdotonta. Neuvosto ei ole kieltänyt tätä riittävän voimakkaasti, ja tästä syystä ongelma otetaan esiin Euroopan parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä, sillä kyse ei ole pelkästään suhteellisuudesta rekrytoinnissa vaan myös tehokkuus- ja motivointiongelmasta hallinnossa, joka on kohtaamassa uusia haasteita.
Erot varainhoitovuoden 2007 talousarviota koskevassa lähestymistavassa tulivat sovittelumenettelyssä 14. heinäkuuta selvästi esiin, vaikkakin ystävällisessä hengessä. Esimerkkinä näistä eroista voidaan mainita se seikka, etteivät parlamentti ja neuvosto esittäneet yhteistä julkilausumaa. Meillä on luonnollisesti myös aikaa hyväksyä varainhoitovuotta 2007 koskeva talousarvio.
Lopuksi totean vielä, että minusta on erittäin tärkeää kuulla ministeri Wideroosin vakuutus, joka – vaikkakin pelkästään sanallisesti – perustuu siihen, mitä yhdessä sisällytettiin toimielinten väliseen sopimukseen. Vakuutuksen mukaan ministeri Wideroos tekee kaiken voitavansa varmistaakseen, että uusi rahoitusjärjestelmä tulee voimaan 1. tammikuuta 2007. On selvää, että varainhoitovuoden 2007 talousarvion tehokas täytäntöönpano riippuu siitä, onko meillä uutta rahoitusjärjestelmää sen kanssa sovellettavaksi. 

Dalia Grybauskaitė,
   Arvoisa puhemies, komissio esitteli 17. toukokuuta talousarvioesityksen. En aio toistaa kantaamme. Tänään minun on tarkoitus keskittyä esittelemään parlamentille komission arvio neuvoston ensimmäisestä käsittelystä.
Haluan vahvistaa, että arvostamme kovasti parlamentin asennetta ja tapaa, jolla se työstänyt vuoden 2007 talousarviota, ja erityisesti menetelmää, jota esittelijän on tarkoitus käyttää kaikkien neuvoston ja komission esittämien ehdotusten kustannus-hyötyanalyyseissa ja vaikutusten arvioinneissa. Tuemme tätä linjaa, ja tarkoitan tällä kaikkia ehdotuksia, jotka koskevat perusteellisia muutoksia millä tahansa alalla. Olisimme tyytyväisiä, jos noudattaisimme johdonmukaista lähestymistapaa kustannus-hyötyanalyysin ja vaikutusten arvioinnin osalta kaikilla politiikan aloilla, myös hallintohenkilökunnan rekrytoinnissa ja hallinnollisissa kuluissa.
Tästä syystä haluan tänään todeta, että pidämme yhä kiinni ehdotuksestamme. Meidän mielestämme se on realistinen ja perusteltu. Olemme arvioineet vuoden 2007 talousarviota koskevat vaatimukset mahdollisimman realistisesti. Neuvosto on kuitenkin yllätykseksemme tehnyt kohtuuttoman suuria leikkauksia kaikkien Euroopan unionin toimielinten hallintoon ja myös komission hallintoon. Tältä kannalta katsoen meillä on kaksi perusasiaa ja kaksi erillistä ongelmaa.
Jäsen Lewandowski totesi, että vuoden 2007 talousarviossa uusille jäsenvaltioille on myönnetty 800 tointa, mutta palkkoihin osoitettua 56 miljoonan euron määrärahaa on pienennetty. Tämä tarkoittaa sitä, ettei komissio pysty rekrytoimaan ketään. Neuvosto tahtoisi nopeuttaa rekrytointia komissiossa, mutta rekrytointi komissiossa ei ole kuitenkaan nopeutunut lainkaan. Komissio ei rekrytoi ollenkaan vuonna 2007, jos tästä ehdotuksesta pidetään kiinni. Tämä tarkoittaa sitä, että joku täällä valehtelee.
Toinen budjetin kohta, joka yllätti täysin komission, oli se, että neuvosto puuttui vuosittaiseen talousarviomenettelyyn ehdottamalla monivuotista lähestymistapaa, mikä tarkoitti käytännössä toukokuussa allekirjoitetun toimielinten välisen sopimuksen uudelleenavaamista. Kyse on seitsenvuotisesta hallintokustannuksia koskevasta lähestymistavasta –kaudesta, jonka aikana komissio menettää vähintään kolme pääosastoa ja joka kumoaa maantieteellisen tasapainon, joka – neuvoston ja parlamentin toiveiden mukaisesti – komission tulisi pitää mielessä. Kielellinen tasapaino kumotaan myös. Lisäksi rakenteita ja henkilöresursseja, joita tarvitaan neuvoston ja parlamentin peräänkuuluttamien uusien toimintatapojen käynnistämiseksi ja uuden rahoituskehyksen täytäntöönpanemiseksi, ei ole näkyvillä.
Tästä syystä olimme yllättyneitä neuvoston asenteesta, joka ei perustunut vaikutusten arviointiin eikä kustannus-hyötyanalyysiin vaan pelkästään aritmetiikkaan. Tämä on vastoin sitä, mihin me täällä pyrimme uuden rahoituskehyksen alussa, eli miten tarkkailemme talousarviota ja niiden keinojen tehokkuutta, joita sovellamme rahankäyttöön Euroopan unionissa.
Haluaisin tänään korostaa parlamentille, että lupaamme tehdä yhteistyötä avoimesti ja täysipainoisesti parlamentin kanssa sen valmistellessa lausuntoaan ensimmäiseen käsittelyyn. Lupasin heinäkuussa toimittaa teille teknistä tietoa ehdotuksesta, minkä teen tällä viikolla, toivottavasti perjantaihin mennessä. Saatte kaksi muistiota vuoden 2007 talousarviosta ja vuosien 2007–2013 rahoituskehystä koskevasta ehdotuksesta. Toivottavasti tämä auttaa meitä saavuttamaan lopulliset tavoitteet.
Haluan pyytää kaikkia asianosaisia olemaan varovaisia, edistymään vaikutusten arviointia koskevissa kysymyksissä sekä tekemään sen, mitä tarvitaan kaikkien yhteisön ohjelmien loppuun saattamiseksi. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana De Rossan ja Silva Penedan laatima työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnan mietintö Euroopan sosiaalimallista tulevaisuutta varten [2005/2248(INI)] (A6-0238/2006). 
Proinsias De Rossa (PSE ),
   Arvoisa puhemies, tämä jäsen Silva Penedan ja minun yhteinen valiokunta-aloitteinen mietintö, jonka laatimisessa saimme merkittävää tukea alaisiltamme, on erittäin tärkeä osa käynnissä olevaa keskustelua Euroopan tulevaisuudesta ja roolista, joka Euroopan sosiaalimallilla voi olla mantereemme yhdistämisen vireyttämisessä.
Nykyään ei ole epäilystäkään siitä, etteikö Euroopan unionin perustaminen olisi ollut erittäin tehokas ja onnistunut rauhaa edistävä prosessi. Yhtä innokkaasti ei ole sen sijaan myönnetty sitä, että se on ollut myös menestyksellinen vaurautta edistävä prosessi. Kirjassaan Jeremy Rifkin kommentoi Euroopan maiden merkittävää toipumista toisen maailmansodan jälkeen. Oli huomattava saavutus, että Eurooppa ohitti Yhdysvallat kasvussa puolessa vuosisadassa 1990-luvun puoliväliin mennessä luomalla ja ottamalla käyttöön erinomaisen sosiaalirakenteen, jolla varmistettiin vaurauden jakaantuminen.
Tämä menestys ei perustunut syö tai tule syödyksi -lähestymistapaan vaan sosiaaliseen sopimukseen, jolla varmistettiin se, että työtä tekevät ihmiset saavat osansa luodusta vauraudesta, ja yleisesti ottaen heidän riippuvuutensa yhteiskunnasta edistäisi myös yleisten julkisten palveluiden tarjoamista.
Olemme nyt astuneet uuteen aikaan, ennennäkemättömän teknisen vallankumouksen aikaan, ja väestömme ikärakenne sekä pääoman globalisoituminen huomioon ottaen meillä on kasvava tarve luoda ylikansallinen demokratia, joka pystyy tämän ilmiön tehokkaaseen hallinnointiin.
Tässä mietinnössä tunnustetaan, ettemme pysty vastaamaan haasteisiin uudelleenlämmitetyillä opeilla, olivat ne sitten vasemmistolaisia tai oikeistolaisia oppeja. Tämä ei tarkoita sitä, etteikö filosofisia eroja enää olisi, mutta mietinnössä osoitetaan, että modernin maailmamme objektiiviset edellytykset ovat määritelleet nämä erot uudelleen.
Tässä mietinnössä vahvistetaan, että Euroopan unionin ydinarvoja, joita ovat tasa-arvo, yhteisvastuu, hyvinvoinnin jakaminen ja syrjimättömyys sekä nuorista, vanhoista ja sairaista huolehtiminen julkisella tuella, on puolustettava välttämättömissä ja jo käynnistetyissä uudistuksissa. Siinä vahvistetaan, ettei meidän sosiaalimallimme ole este kilpailukyvylle ja kasvulle vaan itse asiassa sen tärkeä osa, jos haluamme yhteiskunnan olevan sellainen ihmisarvoa kunnioittava yhteiskunta, jollaisen kansalaiset selvästi haluavat. Mietinnössä todetaan myös, että joustoturvajärjestelmällä, jonka kollegani jäsen Rasmussen kehitti Tanskassa, voidaan helpottaa uudistusten toteuttamista ja ehkäistä ihmisiä vajoamasta köyhyyteen, ja järjestelmä voi olla tärkeä väline koko prosessissa, mikäli se räätälöidään oikein kunkin jäsenvaltion tarpeiden mukaisesti. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   . – Haluaisin aloittaa sanomalla, että tämä tuntemamme Euroopan unioni perustettiin sellaisen ihanteen pohjalta, jonka keskeinen tavoite oli rauhan saavuttaminen ja säilyttäminen. Puolen vuosisadan aikana Euroopasta on maailmassa tullut rauhan, demokratian, vapauden, solidaarisuuden, vaurauden ja kehityksen malliesimerkki.
Rauha, tämän eurooppalaisen hankkeen tärkein tavoite, on selvästi saavutettu siinä laajuudessa, ettemme enää ymmärrä tämän suuren voiton todellista arvoa, niin normaalina pidämme sitä, että olemme eläneet rauhallisissa oloissa yli 60 vuotta. Puhumme rauhasta, joka on juurtunut vapauteen, demokratiaan sekä ihmisoikeuksien ja oikeusvaltion periaatteiden kunnioittamiseen. Verratkaamme Euroopan sosiaalimallia muihin tilanteisiin: lähellä meitä tapahtui totalitaarisen kommunismin suuri huijaus, jolla vuosikymmenten ajan riistettiin monilta eurooppalaisilta vapaus, jonka onneksi valtaosa heistä on saanut takaisin.
Islamilainen fundamentalismi on toinen esimerkki liikkeestä, joka on kaukana niistä ydinarvoista, joille Euroopan sosiaalimalli perustuu. Tässä mietinnössä käsitellään pääasiassa arvoja. Tapa, jolla näitä arvoja sovelletaan, vaihtelee eri maissa, ja tästä syystä korostamme ajatusta, että vaikka Euroopan sosiaalimallin arvot ovat yhteiset, näitä arvoja sovelletaan monilla eri tavoilla.
Globalisaatio, tekniikan kehittyminen ja väestörakenteen muutos ovat keskeisiä syitä, joiden takia Euroopan unionin eri maiden sosiaaliturvajärjestelmät kohtaavat enemmän tai vähemmän ongelmia. Tästä syystä tarvitsemme oikeaan aikaan toteutettuja uudistuksia. Joko toteutamme toimenpiteitä ja Euroopan sosiaalimalli selviää, tai emme tee mitään ja se kuihtuu.
Tiedämme, että jos talouskasvu on heikkoa, kaikki rakenteelliset uudistukset on heti kättelyssä tuomittu epäonnistumaan. Tästä syystä olemme mietinnössä korostaneet erityisesti sitä, miten jäsenvaltiot ovat onnistuneet Lissabonin strategian täytäntöönpanossa, sekä tarvetta saattaa sisämarkkinat päätökseen. Toteutettavissa toimissa on keskityttävä seuraaviin asioihin: työmarkkinoiden joustavuuden lisääminen, elinikäinen oppiminen, aktiivielämän pidentäminen, työn ja perhe-elämän yhteensovittaminen, muutokset sosiaalimallin rahoitustavoissa sekä köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjuminen.
Kilpailukyvyn osalta suosittelemme, että pk-yrityksiin ja innovointiin kiinnitetään nykyistä enemmän huomiota. Yleiset ohjeet uudistuksista, jotka on pantava täytäntöön ja joita on korostettu mietinnössämme, ovat osoitus uudistusmielisestä ajattelusta, joka on vahvasti juurtunut Euroopan sosiaalimallin keskeisiin arvoihin. Kaikkeen poliittiseen toimintaan leimansa antavina seikkoina näitä arvoja tarvitaan enemmän kuin koskaan.
Tästä syystä parlamentin on meidän mielestämme vahvistettava, etteivät eri sosiaaliturvajärjestelmiin tehtävät uudistukset saa missään tapauksessa heikentää niitä keskeisiä arvoja, joihin Euroopan sosiaalimalli perustuu. Tämän mietinnön sisältöä koskevalla parlamentin päätöksellä on näin ollen merkitystä myös unionin ulkopuolella, koska tämä vastaus on poliittinen kannanotto niiden arvojen puolesta, jotka ovat Euroopan unionin lisäksi tärkeitä myös muulle maailmalle. Tässä asiassa haluan siteerata Kansainvälistä työjärjestöä, joka nimenomaan mainitsi Euroopan sosiaalimallin mahdollisena innoittajana nouseville talousmahdeille.
Haluan lopuksi kiittää esittelijäkumppaniani jäsen De Rossaa erinomaisesta yhteistyöhengestä, josta olemme nauttineet ja joka antoi meille mahdollisuuden tehdä työtä virikkeitä antavalla ja miellyttävällä tavalla. 
Paula Lehtomäki,
   Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, ensinnäkin kiitän mahdollisuudesta keskustella kanssanne Euroopan sosiaalisesta tulevaisuudesta. On selvää, että tämä on kansalaisten kannalta hyvin tärkeä aihe.
Euroopan unionin valtionpäämiehet ovat toistuvasti vahvistaneet sitoumuksensa eurooppalaisiin arvoihin ja Euroopan sosiaalisten mallien kehittämiseen. Eurooppalainen yhteiskuntamalli, joka pystyy yhdistämään taloudellisen kasvun, korkean työllisyyden ja sosiaalisen koheesion, tarjoaa kestävän pohjan etsiä vastauksia globalisaation ja ikääntymisen haasteisiin.
Euroopan sosiaalista mallia on jatkuvasti myös uudistettava. Meidän on lisättävä kansalaisten kykyä sopeutua muutokseen. Meidän on tuettava Euroopan kilpailukykyä ja työllisyyden kehitystä ja myös taisteltava köyhyyttä ja syrjäytymistä vastaan. Meidän on taattava sosiaalisen suojelun järjestelmien pitkän aikavälin kestävyys ja riittävä taso. Nämä tavoitteet voivat tukea vastavuoroisesti toisiaan.
Kasvuun ja työllisyyteen liittyvän Lissabonin strategian väsymätön toimeenpano on välttämätön sosiaalisen Euroopan tulevaisuudelle. Eurooppalaisten hyvinvointiyhteiskuntien säilyttäminen edellyttää nykyistä parempaa kilpailukykyä, korkeampaa työllisyysastetta ja parempaa työn tuottavuutta. Suomen puheenjohtajuuskauden yhtenä tavoitteena on vahvistaa Euroopan taloudellisen kasvun perustaa.
Odotamme komission antavan lähiviikkoina tiedonannon Euroopan väestörakenteen muutoksista. EU-maiden työ-, sosiaali- ja terveysministerit käsittelivät näitä kysymyksiä epävirallisessa tapaamisessaan Helsingissä heinäkuussa. Yksi puheenjohtajavaltion johtopäätös keskusteluista oli, että väestön ikärakenteen muutos ei ole pelkästään haaste vaan myös osoitus eurooppalaisen hyvinvointimallin toimivuudesta. Laajoilla väestöryhmillä on mahdollisuus pitempään ja terveempään elämään. Vaikka johtopäätökset talouden kasvupotentiaalin ja julkisen talouden kestävyyden näkökulmasta voivat olla vähemmän positiivisiakin, oleellista on pitkäjänteinen ja proaktiivinen uudistuspolitiikka.
Työmarkkinavuoropuhelu on olennainen osa eurooppalaista sosiaalista mallia. Suomen pääministeri Matti Vanhanen ja komission puheenjohtaja Barroso isännöivät ylimääräistä kolmikantaista sosiaalihuippukokousta Lahdessa lokakuun 20. päivä. Sosiaalihuippukokouksessa on tarkoitus jatkaa keskustelua rakennemuutosten hallinnasta Euroopassa. On etsittävä joustavuuden ja turvallisuuden tasapainoa ja on panostettava vahvasti osaamiseen. Luomalla miehille ja naisille entistä parempia mahdollisuuksia työ- ja perhe-elämän yhteensovittamiseen luomme samalla Euroopalle parempia vastauksia globalisaation ja ikääntymisen haasteisiin. Työ- ja perhe-elämän yhteensovittaminen liittyy olennaisesti myös Lissabonin strategian toteuttamiseen. Tätä korosti kevään 2006 Eurooppa-neuvosto hyväksyessään Euroopan tasa-arvosopimuksen.
Unioni on keskeinen globaali toimija, jonka tavoitteena on demokratian, ihmisoikeuksien ja kestävän kehityksen edistäminen. Komissio on juuri antanut tiedonannon ihmisarvoisesta työstä. EU:n ja kansainvälisen työjärjestö ILO:n yhteistyö tässä asiassa on erittäin tärkeää. Ihmisarvoisen työn edistäminen maailmanlaajuisesti nostaa työn tuottavuutta myös vähemmän kehittyneissä maissa.
Suomi haluaa puheenjohtajavaltiona vahvistaa Euroopan unionin kykyä sopeutua globaalin kilpailun paineisiin. Euroopan kilpailukyvyn parantamisessa on kysymys eurooppalaisten hyvinvointiyhteiskuntien säilyttämisestä. Eurooppa voi olla sekä kilpailukykyinen että sosiaalisesti vahva, mutta se edellyttää meiltä jatkuvaa ponnistelua ja valmiutta muutoksiin.
Kuten pääministeri Vanhanen totesi täällä Euroopan parlamentin täysistunnossa heinäkuussa, meidän on otettava vakavasti myös se pelko, jota eurooppalaiset tuntevat globaalia kilpailua kohtaan. Näiden pelkojen lievittämisessä yhteisillä arvoilla ja sosiaalisella oikeudenmukaisuudella on keskeinen rooli. 
Vladimír Špidla,
   .  Arvoisat parlamentin jäsenet, haluan aluksi kiittää jäsen Silva Penedaa ja jäsen De Rossaa heidän mietinnöstään, jossa käsiteltiin Euroopan sosiaalimallia tulevaisuutta varten. Mietintö on hyödyllinen ja ajatuksia herättävä panos keskusteluun, joka käynnistettiin lokakuussa 2005 Hampton Courtissa pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa. Kaikkein merkityksellisintä on kuitenkin se, että siinä korostetaan jälleen kerran sosiaalisen Euroopan merkitystä sekä Euroopan sosiaalimallin turvaamisen ja kehittämisen tarvetta.
Hyvät parlamentin jäsenet, keskustelu Euroopan sosiaalimallista on jo luonteeltaan monitahoinen, ja keskustelua voi lähestyä monesta näkökulmasta. Mielestäni parlamentin mietinnössä sen alkuperäisessä muodossa valitaan laaja-alainen lähestymistapa ja tuodaan esiin tärkeimmät kohdat. Mikäli teille sopii, haluaisin jakaa muutaman ajatuksen kanssanne.
Ensinnäkin mietinnössä todetaan viime kädessä, että Euroopan sosiaalimalli on rakennettu tarkoin määritettyjen arvojen varaan. Näiden arvojen tekninen soveltaminen voi luonnollisesti vaihdella. Puhuessamme arvoista puhumme arvokkaasta asiasta. Toisin sanoen jos olemme vakuuttuneita siitä, että Euroopan sosiaalimalli perustuu arvoille, meidän on kanavoitava toimenpiteemme näiden arvojen puolustamiseen ja kehittämiseen.
Kun puhumme Euroopan sosiaalimallista, yksi käyttämistämme adjektiiveista on "eurooppalainen". Mielestäni Euroopan sosiaalimalli perustuu selvästi Euroopan yhdentymiseen, jota ilman ei olisi toivoa maailmanlaajuisesta kehityksestä riippumatta siitä, mistä jäsenvaltioista puhumme. Näin ollen Euroopan yhdentyminen on Euroopan sosiaalimallin kulmakivi, ja kolikon kääntöpuolena Euroopan sosiaalimalli on yksi Euroopan yhdentymisen kulmakivistä. Koska maantieteelliseltä kannalta katsottuna Euroopan yhdentyminen on monitahoinen konsepti, voisimme käydä monia laajoja keskusteluja, vaikkakin periaatteessa sieltä, mistä löydämme Euroopan sosiaalimallin, löydämme myös Euroopan yhdentymisen rajat. Euroopan sosiaalimallin löydämme sieltä, missä yksittäinen jäsenvaltio on hyväksynyt nämä arvot. On luonnollisesti myös muita arvoja, ja tämä on aivan selvästi kysymys, joka voisi herättää vilkkaan keskustelun. Mielestäni nämä ovat tämän parlamentin keskustelun keskeiset kohdat ja keskeiset syyt siihen, miksi Euroopan sosiaalimalli on niin tärkeä.
Yhdyn esittelijöiden kantaan, jonka mukaan on tärkeää olla pitämättä sosiaalipolitiikkaa taakkana ja pikemminkin nähdä se myönteisenä ja ennakoivana tekijänä työpaikkojen luomisessa, kasvun edistämisessä ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lujittamisessa. Eurooppa ei voi olla kilpailukykyinen olematta sosiaalisesti vahva. Se ei voi olla kilpailukykyinen ilman sosiaalipolitiikkaa. On väärin ajatella, että jos me luovumme tästä keskeisestä ajatuksesta, hyödymme jollain ihmeellisellä tavalla. Tämä kanta on mielestäni esitetty erittäin selvästi, mistä olen tyytyväinen.
Olen tyytyväinen myös nähdessäni, että parlamentin ja komission kannat ovat yhteneväiset monista asioista, esimerkiksi niiden arviot tilanteesta ovat yhteneväiset. Euroopan on uudistettava politiikkaansa, jos se haluaa varjella arvojaan. Nykytilanteen säilyttäminen ei ole ratkaisu vaan pitkällä aikavälillä pelkkää ajanhukkaa. Meidän on myös tajuttava, että innovatiivisen ja avoimen Euroopan lisäksi meillä on myös Eurooppa, jossa on lähes 20 miljoonaa työtöntä. Työmarkkinoiden tilanne on asteittain parantumassa, ja äskettäinen luku oli lähempänä 18:aa miljoonaa. Työttömien määrä on siis pienentynyt 2 miljoonaa, mitä voidaan pitää huomattavana edistyksenä. Euroopassa on köyhyyttä ja lapsiköyhyyttä, talouskasvu on pysähtynyt ja sosiaalisesti syrjäytyneitä on aivan liian paljon. Jos EU haluaa pysyä aktiivisena ja taloudellisesti vahvana, avoimesti kohdattaviin haasteisiin kuuluvat myös väestön ikääntyminen, joka uhkaa sosiaalijärjestelmiemme taloudellista elinkelpoisuutta, sekä globalisaatio, joka pelottaa lähinnä niitä maita, joissa työttömyysaste on korkea, mutta joka samalla osoittaa, kuinka välttämätöntä on rakenteellisten uudistusten käynnistäminen.
Haluan kiittää parlamenttia sen ehdotuksista, jotka haluaisin tiivistää yhteen sanaan, joka on "uudistaminen", tai kenties paremminkin "kehittäminen". Meidän on uudistettava voidaksemme säilyttää korkealuokkaisen koulutus- ja terveydenhoitojärjestelmän sekä tarjota asianmukaisia työpaikkoja ja eläkkeitä kaikille kansalaisille. Komissio ja jäsenvaltiot ovat käynnistäneet uudistamisprosessin osana uudelleen käynnistettyä Lissabonin strategiaa. Tästä osin haluan kiittää esittelijöitä siitä, että he ovat korostaneet, kuinka tärkeää on löytää tasapaino yhtäältä taloudellisen tasapainon ja toisaalta työllisyyden ja sosiaaliturvan välillä. EU:lla on käytössään monia yksittäisiä välineitä, joilla jäsenvaltioita voidaan auttaa nopeuttamaan uudistamista. Lainsäädännöllä tuetaan taloudellista muutosta ja niiden toimenpiteiden täytäntöönpanoa, joilla varjellaan arvojamme ja elämänlaatuamme. Lainsäädännöllä myönnetään myös valtuudet valvoa niiden yhdenmukaisuutta yhteisön oikeuden kanssa ja tarjotaan tarvittavat määrärahat unionin taloudellisen, sosiaalisen ja alueellisen koheesion tukemiseen.
Useimmat mietinnössä esitetyt ehdotukset muistuttavat huomiota herättävän paljon komission käynnissä olevia toimia. Niihin kuuluvat muiden muassa väestörakenteen muutokseen liittyvät toimet, joita käsitellään väestörakennetta koskevassa vihreässä kirjassa esitetyissä ehdotuksissa. Minun on tarkoitus esitellä tämä vihreä kirja lokakuussa. Niihin kuuluvat myös niin kutsuttua joustoturvaa koskevat toimet, joista komissio on käynnistänyt neuvottelut asianosaisten kanssa, ja näiden neuvotteluiden on tarkoitus huipentua yhteisten periaatteiden hyväksymiseen vuoden 2007 loppuun mennessä. Lisäksi meillä on yleishyödyllisiä palveluja koskevia toimia, joita komissio käsittelee tiedonannossa, jota on tarkoitus täydentää parlamentin mietinnön nojalla tämän vuoden loppuun mennessä. Yhdenmukaisuutta on myös toimissa, joita on toteutettu komission kesäkuussa 2006 julkaiseman tiedonannon "A citizens’ agenda delivering results for Europe" perusteella, jossa komissio sitoutui laatimaan vuoden 2007 aikana perusteellisen arvion Euroopan yhteisön tilanteesta sekä käynnistämään ohjelman, joka koskee oikeuksia ja solidaarisuutta korostavaa lähestymistapaa ja jossa tutkitaan myös mahdollisuutta laatia luettelo Euroopan kansalaisten oikeuksista.
Lopuksi haluaisin vielä kerran kiittää esittelijöitä heidän mietinnöstään, joka on tulevaisuuteen suuntautunut ja jossa esitetään joitakin hyödyllisiä ehdotuksia. Komissio vastaa siihen tulevien kuukausien aikana niiden keskeisten aloitteiden puitteissa, joita olen tuonut esiin. Arvoisat parlamentin jäsenet, haluaisin vielä palata aivan alkuun. Euroopan sosiaalimalli perustuu ajatukseen, jonka mukaan on mahdollista yhdistää poliittinen demokratia, taloudellinen tehokkuus ja yhteisvastuullisuus. 
Miloslav Ransdorf (GUE/NGL ),
   . – Hyvät kollegat, aiemmin koko sosiaalisektorin menoja pidettiin toissijaisena asiana, uudelleen jakamista koskevana asiana. Mielestäni viime vuosien kokemukset ovat osoittaneet, ettei kyse ole menoista vaan pikemminkin investoinnista, ja olen tyytyväinen siihen, että keskustelemme tästä mietinnöstä Suomen puheenjohtajakauden aikana. Suomi selvisi 1990-luvun kriisistä investoimalla ihmisiin samalla tavalla kuin Tanska piispa Grundtvigin aikana.
Yhdysvaltalaisen taloustieteilijän Richard Floridan tutkimuksissa on äskettäin kiinnitetty huomiota luovaan luokkaan ja luovuuden taloudellisiin näkökohtiin. Meidän on luotava verkosto, joka pystyy valjastamaan eurooppalaisen yhteiskunnan kaikenlaiset lahjat sekä viemään kehitystä eteenpäin. Mielestäni meidän on pidettävä Euroopan sosiaalimallia valintakysymyksenä eikä yhdistämiskysymyksenä. Elämäntapojemme pitäisi monipuolistua, koska siellä missä me luotamme halpaan työvoimaan, kuten Aasian maissa, valinnanmahdollisuuksien määrä pienenee ja myös talouskasvun mahdollisuudet pienenevät. 
Emine Bozkurt (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, olen kiitollinen jäsen De Rossalle ja jäsen Silva Penedalle heidän työstään ja heidän Euroopan sosiaalimallia koskevasta mietinnöstään. Olen tyytyväinen siihen, että naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunnan panos on myös otettu vakavasti ja että se näkyy myös mietinnössä.
Naiset ovat sosiaalimallin korvaamaton osa aivan kuin he ovat korvaamattomia myös työmarkkinoilla. Emme turhaan laatineet eurooppalaista suunnitelmaa naisten työelämään osallistumisen lisäämiseksi. Tästä huolimatta naiset ovat usein poissa työmarkkinoilta, ja totta puhuen heillä on aivan liian pieni asema sosiaalimallissa.
Nainen on usein huonosti toimivan sosiaalijärjestelmän ensimmäinen uhri. Jos päivähoitopalveluihin taikka sairaiden, vanhusten tai vammaisten hoitopalveluihin ei ole varoja, juuri naiset, vaimot ja äidit, jäävät kotiin hoitamaan näitä ihmisiä.
Tästä syystä kannatan järjestelmää, jossa otetaan naiset huomioon ja jossa hallitus tulee tarvittaessa edullisesti vastaan. Vastustan Brysselissä keksittyä mallia, joka on keinolla millä hyvänsä pantava täytäntöön kaikkialla Euroopassa. Kannatan kuitenkin Euroopan sosiaalista yhteisvastuullisuutta, jonka motto on "yksi kaikkien ja kaikki yhden puolesta".
Tämä näkyy myös mietinnössä, josta keskustelemme tänään, ja tästä syystä kannatan jäsen De Rossan ja jäsen Silva Penedan mietintöä. 
Ria Oomen-Ruijten,
   . – Arvoisa puhemies, kun katsotte yhteiskuntaa ympärillänne ja keskustelette ihmisten kanssa, huomaatte, että ihmiset ovat huolissaan globalisaation seurauksista ja itse globalisaatiosta ja että sinnikkäästi jatkuvan työttömyyden takia joissakin jäsenvaltioissa ihmiset ovat huolestuneita siitä, että globalisaatiolla on vaikutuksia juuri heihin. He näkevät haitalliset vaikutukset, joita väestörakenteen kehityksellä on, ja tämä saa ihmiset erittäin varautuneiksi, myös keskusteluissa Euroopan sosiaalimallista.
He ihmettelevät, kuinka pysyviä kaikki meillä olevat asiat ovat. Voimmeko mekin tarvittaessa hyötyä eläkkeistä ja työttömyysavustuksista ja voimmeko säilyttää nykyisen hyvinvointitason? Tällaisesta takuusta minä puhun.
Keskeinen kysymys on se, voivatko sosiaaliturvajärjestelmät, jotka eroavat paljon toisistaan mutta perustuvat kaikki samoihin arvoihin, taata sen, mitä niitä luotaessa luvattiin.
Olen erittäin iloinen siitä, että jäsenet De Rossa ja Silva Peneda ovat erilaisesta poliittisesta taustastaan huolimatta onnistuneet laatimaan erinomaisen mietinnön, joka toimii perustana tuleville keskusteluille. Olen erittäin kiitollinen heille tästä asiasta.
Euroopan sosiaalimallin ytimessä on talouskehityksen välttämättömyys, sillä ilman sitä emme voi myöntää emmekä taata sosiaaliturvaa. Haluamme kyetä takaamaan ihmisille sosiaaliset perustarpeet, mutta meidän on luonnollisesti myös hankittava siihen tarvittavat varat. Tämä edellyttää jatkuvaa prosessia, jolla sosiaaliturva järjestetään uudelleen niin, että kansalaiset saavat sen, mitä he uskovatkin saavansa.
On erilaisia malleja, ja meidän mallimme eroaa muista siinä, että se perustuu sosiaaliseen markkinatalouteen ja itse asiassa myös kristilliseen sosiaalikasvatukseen Olen kiitollinen monista tässä mietinnössä esitetyistä järkevistä suosituksista. 
Jan Andersson
   , . – Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää kumpaakin esittelijää: he ovat tehneet saumatonta yhteistyötä. He ovat laatineet hyvän mietinnön. Kotimaassani Ruotsissa minulta kysytään usein, onko olemassa todellista Euroopan sosiaalimallia vai onko se ainoastaan eri mallien yhdistelmä. Vastaan kysyjille, että vaikka sosiaalijärjestelmämme ovat erilaiset, niillä on myös paljon yhteistä, ja Euroopan sosiaalimalli koostuu juuri tästä yhtenäisyydestä. Kaikki järjestelmämme perustuvat työttömille, sairaille tai työssä vammautuneille osoitettavaan solidaarisuuteen. Kaikissa maissa on julkinen sektori, jonka kautta maksamme yhteisistä asioista, vaikkakin hieman eri suhteessa. Lisäksi kaikissa maissa on työmarkkinaosapuolet ja kansalaisyhteiskunta, joilla on merkittävä tehtävä yhteiskunnan muodostamisprosessissa. Nämä ovat järjestelmiemme yhteiset erityispiirteet.
Sosiaalimalli perustuu yhteisiin arvoihin eri järjestelmissä, mikä tarkoittaa, että voimme oppia toisiltamme meneillään olevassa prosessissa. Kyse ei luonnollisestikaan ole siitä, ettei sosiaalimallia tai eri sosiaalijärjestelmiä voitaisi muuttaa. Kuten useat puhujat ovat jo todenneet, järjestelmiä on jatkuvasti paranneltava – ei niinkään niiden perustana olevia arvoja.
Kaksi tämänhetkistä suurta haastetta ovat väestörakenteen muutokset ja globalisaatio. Väestörakenteen muutoksessa solidaarisuutta on osoitettava myös seuraavalle sukupolvelle. Tämä tarkoittaa sitä, että seuraava sukupolvi ei saa joutua käyttämään suhteettoman suurta osaa tuotannostaan huolehtiessaan meistä huomattavan paljon lääkinnällistä apua tarvitsevista eläkkeelle siirtyvistä ihmisistä. Siksi meidän on luotava kestävät eläkejärjestelmät.
Meidän on kuitenkin myös varmistettava, että luomme työilmapiirin, jonka ansiosta työntekijöiden on mahdollista pysyä työmarkkinoilla pidempään. Tämä tarkoittaa muun muassa kohtuullisia työaikoja. Ikääntyvän työvoiman on saatava kehittää osaamistaan, jotta se pysyy mukana osaamisen kehittämisessä tapahtuvissa muutoksissa ja muissa tällaisissa asioissa ja jotta se pystyy jatkamaan työssään. Silloin työmarkkinoilla olisi enemmän työvoimaa. Lisäksi on hyvin todennäköistä, että tulevaisuudessa meidän on ehkä otettava vastaan enemmän ihmisiä EU:n ulkopuolisista maista.
Globalisaation suhteen on kaksi toimintatapaa. Ensimmäinen niistä on, että omaksutaan kilpailijoidemme, eli Kiinan ja Intian, talouksien palkkataso, työmarkkinaolosuhteet ja muut seikat. Toinen niistä on, että yritämme kilpailla hyvin koulutetulla työvoimallamme sekä toteuttamalla tutkimusta ja kehittämistä. Tällä tavoin työntekijämme ja heidän tuottamansa tuotteet olisivat maailman parhaita. Tämä edellyttää kuitenkin työmarkkinaturvaa, sillä siihen tarvitaan muutoksia ja rakenneuudistuksia. Ihmisten on tunnettava olonsa turvalliseksi muuttuvilla työmarkkinoilla. Tiedän, että puheenjohtajavaltio Suomi kutsuu tätä "joustoturvan" sijasta "muutosturvaksi", mutta se tarkoittaa aivan samaa. Jos tunnet olosi turvalliseksi, pystyt myös osaltasi edistämään muutosta ja EU:n kehitystä. Silloin pystymme kehittämään sosiaalisia järjestelmiämme niin, että niistä tulee muutoskehityksen tuotantotekijä. 
Patrizia Toia,
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, viime kuukausina käydyssä keskustelussa EU:n syvenevästä poliittisesta yhdentymisestä myötä- ja vastoinkäymisineen olemme useaan otteeseen todenneet, että EU:n on annettava ihmisille parempi käsitys yhdentymishankkeesta, sen tarkoituksesta ja sanoisin jopa sen välttämättömyydestä. Olemme nimenomaisesti luoneet tulosten EU:n, jotta ihmiset todella saisivat ymmärtää EU:n olemassaolon tarkoituksen.
Nyt on kuitenkin myös edistettävä EU:n sosiaalista ulottuvuutta kasvu- ja tietoulottuvuuden lisäksi. Näistä kahdesta tavoitteestahan puhutaan aina. Samalla on tutkittava sitä, miten EU:ta on kehitettävä, jotta ihmiset saavat selvän käsityksen siitä, onko EU:lla vielä tulevaisuudessa tämä sama ensisijainen tavoite ja ominaispiirre, joka luonnehtii vielä nykyisin eri jäsenvaltioiden malleja ja järjestelmiä. Kyse ei ole ainoastaan EU:n lähihistoriasta ja 1900-luvusta, joiden tapahtumat olemme jo kokeneet, vaan myös tulevasta.
Ratkaiseva askel on otettava juuri EU:n tasolla. Eri maissa ja jäsenvaltioissa tapahtunut edistys on joutunut nyt sellaisten haasteiden eteen, joihin ei todennäköisesti pystytä vastaamaan yksittäisillä toimilla. Sosiaalipolitiikassa toimivalta ja vastuu kuuluu tietenkin ilman muuta jäsenvaltioille, sitä ei voida kiistää. Niiden oikeutena on myös päättää, kuinka paljon ja mitä tuloja ne osoittavat sosiaalijärjestelmiemme ylläpitämiseen riippuen siitä, korostetaanko niissä enemmän sosiaaliturvaa, koulutusta vai kuntouttamista. Haluan todeta tämän kaikille niille, jotka pelkäävät Brysselin päättävän kaikesta, mitä tehdään ja miten se tehdään, ja määräävän kaikille yhteisestä mallista.
Nämä ovat ilman muuta jäsenvaltioissa tehtäviä päätöksiä. Minäkin kannatan sitä, että kotimaani päättää, millaisen hyvinvointivaltion se luo. Tämän lisäksi on kuitenkin välttämätöntä omaksua EU:n tason yhteinen lähestymistapa, joka koskee tiettyjä perusoikeuksia, jotka on taattava. Näitä ovat sosiaaliset oikeudet, jotka on sisällytetty myös perustuslakiluonnoksemme oikeuksia käsittelevään osaan, kuten muistatte. On aloitettava yhteisestä lähestymistavasta, jonka mukaan määritetään tietyt suuntaviivat juuri siksi, että kansalliset sosiaalijärjestelmämme ovat joutuneet vakavampiin haasteisiin kuin koskaan. Kyse on taloudellisesta ja rahoituksellisesta yhteensopivuudesta. Haluamme todellakin, että kilpailukyky ja sosiaalinen koheesio liittyvät olennaisesti toisiinsa, kuten yhteiskunnan yhdentyneen kehityksen muodostaman saman kolikon kaksi puolta.
Tästä syystä tämänpäiväinen keskustelu on mielestäni tärkeä. Tästä syystä asia on sisällytettävä EU:n asialistalle, vaikka jotkut ehkä suhtautuvatkin siihen epäillen, koska aiheesta on laadittu ainoastaan valiokunta-aloitteinen mietintö. Institutionaalisista malleista tai tarvittavasta hallintotyypistä keskustelu ei riitä, vaan tärkeintä on keskustella vapaan taloutemme kilpailukykyisestä mallista.
Tämän haluavat tietää myös kansalaiset tehdessään poliittisia valintojaan tai niitä taloudellisia valintoja, joita heiltä pyydämme paremman työllisyyden tai jonkin muun asian vuoksi, tai kieltäytyessään tekemästä näitä valintoja. Kansalaiset kysyvät, ovatko nämä sosiaaliset oikeudet joka tapauksessa kaikkien niiden hyvinvointijärjestelmien erottava piirre, joita eri maat panevat täytäntöön. 
Sepp Kusstatscher,
   . Arvoisa puhemies, olen varma, että kaikki hyväksyvät periaatteessa Euroopan sosiaalimallin, vaikka he ainoastaan latelevat siitä tyhjiä korulauseita. Kuka voisi vastustaa yhteistä arvojärjestelmää tai esimerkiksi rauhaa, sosiaalista oikeudenmukaisuutta, vapautta ja tasa-arvoa?
Vaikka EU:n politiikka pursuaa hienoja periaatteita ja suuntaviivoja, siihen yhdistyvä jokapäiväinen elämä on raakaa todellisuutta, jota luonnehtii muun muassa lyhyen aikavälin voiton tavoittelu ja usein häikäilemätön riisto ja kilpailu. Monet katsovat vain päältä tai sulkevat silmänsä, kun muutamat rikastuvat ja yhä useammat köyhtyvät entisestään.
Asiakirjassa viitataan ainoastaan ohimennen kaikkein vakavimpiin yhteiskunnallisiin ongelmiin, joita ovat äärimmäinen köyhyys, maahanmuuttajien syrjintä ja pitkäaikaistyöttömien ahdinko. Siinä ei korosteta riittävän selvästi eriarvoisuutta ja epäoikeudenmukaisuutta, mistä on syytettävä toissijaisuusperiaatetta – joka on sinänsä hyvä asia. Jos talouden yhdenmukaistamiseksi kutsuttu kehitys on maailman itsestään selvin asia, silloin EU:n olisi myös suostuttava sosiaalialan yhtenäistämistoimiin. Aivan ensimmäiseksi sen olisi yhtenäistettävä veroasteet ja ryhdyttävä tämän jälkeen käsittelemään vähimmäis- ja perustuloja ja kansalaispalkkaa. Sen olisi erityisesti suostuttava eläkejärjestelmän yhdenmukaistamiseen.
Oikeudenmukaisuus voi olla pätevä periaate EU:ssa ainoastaan, jos laki tarjoaa kaikkialla EU:ssa täyden suojan yhteiskunnan heikoimmille. 
Ilda Figueiredo,
   . – Käymämme keskustelu on erittäin tärkeä, kun otetaan huomioon aiheen eli niin sanotun "Euroopan sosiaalimallin" vakavuus. Euroopan sosiaalimalli käsittää siis vuosikymmenten aikana työntekijöiden ja kansalaisten itselleen hankkimat taloudelliset, sosiaaliset ja työsuhdeturvaan liittyvät oikeudet. Tätä seikkaa ei ole huomioinut sen paremmin komissio kuin esittelijäkään. Itse asiassa se on jäänyt täysin huomiotta.
Mietinnön perusviestinä on, että sosiaaliturvajärjestelmät haittaavat talouskehitystä ja ovat kestämättömiä, kun otetaan huomioon globalisaation ja globaalin kilpailun asettamat väestörakenteelliset haasteet. Mietinnössä korostetaan perinpohjaisia rakenneuudistuksia, jotka tosiasiassa johtavat julkisten sosiaaliturvajärjestelmien romahtamiseen. Tällä tavoin heitämme menemään käytössämme olevan parhaimman välineen, jolla voisimme edistää sosiaalista osallisuutta, torjua köyhyyttä, epäoikeudenmukaista tulonjakoa, työelämän turvattomuutta ja työttömyyttä sekä tukea työssäkäyvien ihmisarvoa.
Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän sekä Euroopan parlamentin sosialidemokraattisen ryhmän esittelijät pyrkivät tällä tavoin alistumaan edelleen EU:n teollisuuspamppujen tahtoon ja ajamaan suurten talous- ja rahoitusryhmittymien etuja avaamalla uusia toimialoja kilpailulle ja asettamalla suuren osan eläkejärjestelmien rahoituksesta yksityisten voitontavoittelijoiden käsiin. Suuntaus onkin kohti yhä uusliberaalimpaa toimintaa niin sanottujen "Lissabonin strategian" ja "vakaussopimuksen" mukaisesti.
Yli 72 miljoonaa köyhää ja yli 18 miljoonaa työtöntä eivät ole toivoneet tätä. Nyt tarvitaan politiikkojen muutos. Se oli tarkoituksenamme esittämissämme ehdotuksissa, jotka toivottavasti hyväksytään. 
Brian Crowley,
   Arvoisa puhemies, myös minä haluaisin yhtyä kollegoihini ja kiittää esittelijöitä heidän työstään tässä erittäin tärkeässä mietinnössä. Toivotan myös komission jäsenen tervetulleeksi parlamenttiin, koska juuri komission on aloitettava joidenkin täällä käsiteltyjen toimien täytäntöönpano.
Yksi keskeisistä keskustelussa esiin tulleista asioista oli sen tunnustaminen viimeinkin, että jollemme pysty luomaan työllisyyttä edistävää taloudellista vaurautta turvataksemme työpaikat ja näiden työpaikkojen säilymisen sekä työpaikkojen jälkeiset oikeudet, eurooppalaista sosiaalimallia ei ole.
Kuten kollegani jäsen Andersson aivan oikein korosti, ei ole olemassa vain yhtä sosiaalimallia vaan monia erilaisia sosiaalimalleja. Kaikille niille on yhteistä se, että niissä korostetaan tarvetta kaikkien kansojen väliseen yhteisvastuullisuuteen yksittäisissä jäsenvaltioissa sekä kaikkialla Euroopan unionissa. Ajatus yhteiskuntamme haavoittuvimpien ihmisten suojelemisesta on se ydin, josta Euroopan sosiaalimallissa pitäisi olla kyse. Kun katsomme luetteloa asioista ja alueista, jotka sosiaalimallin pitäisi kattaa, tulee esiin luonnollisesti ongelmia. Edessämme voi häämöttää pitkäaikaistyöttömyyteen, nuorisotyöttömyyteen, naisten työttömyyteen, sosiaaliturvaan, asunnonsaannin turvaamiseen sekä yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen pääsemiseen liittyviä ongelmia taikka, kuten viime aikoina, demografiseen tilanteeseen ja eläkekriisiin liittyviä ongelmia.
Ei ole väliä, millä tavalla pyritään ja päädytään ratkaisuihin, joilla selvitään nykysistä ongelmista, mutta yksi asia, joka meidän pitäisi oppia monista näistä erilaisista sosiaalimalleista saaduista kokemuksesta on se, että yksi ja sama malli ei sovi kaikille. Meidän pitää hyväksyä sosiaalimallien joustavuus sen varmistamiseksi, että keskeinen arvo, joka perustuu ihmisten asettamiseen keskeiselle sijalle sosiaalimallissa, pysyy ensisijaisena tavoitteena. Verotuksen ja vähimmäispalkan yhdenmukaistamisesta puhuttaessa on kuitenkin muistettava, ettei näillä toimilla edistetä tasa-arvoa, koska alhaisen palkkatason ja korkean sosiaaliturvan maiden kilpailukyky voisi heiketä, jos yrityksiä houkettelisi muuttaa muualle ja työpaikkoja häviäisi. Tästä syystä tarvitsemme joustavuutta.
Yleisesti ottaen kannatan mietinnön hyväksymistä ja olen iloinen sen herättämistä kommenteista. Yksi huolta herättävä asia on tarve varmistaa yhteys, joka taloudellisen tuloksen ja lisääntyneen vaurauden välillä on, ja tämä lisääntynyt vauraus on sitten käytettävä sosiaaliturvaan. Yhtä ei voi saada ilman toista, ja puhuessamme verojen korottamisesta on todettava, että vaikka jollakin maalla olisi maailman korkeimmat verot, niin ilman työllistäviä ja veroja maksavia yrityksiä se ei pysty takaamaan sosiaaliturvaa jälkikäteen. 
Derek Roland Clark,
   Arvoisa puhemies, mietintö kattaa kymmenen eri aluetta eli käytännössä kaikki EU:n alat rauhasta ja turvallisuudesta ihmisoikeuksiin sekä Lissabonin tavoitteista Laekenin huippukokoukseen. Mietinnöllä pyritään näin ollen perustamaan alkioasteella oleva kulttuuri.
Nuorempana pelasin rugbya ja muistan ottelun, joka ei mennyt hyvin. Joukkueen kapteeni keräsi meidät yhteen ja pyysi meitä osoittamaan parempaa joukkuehenkeä. Tämä oli turha ele, koska joukkuehenkeä ei voi rakentaa: se syntyy pelikulttuurista, joka tarkoittaa erilaisten taitojen yhdistämistä, joukkuetovereille pelaamisesta, joukkuetovereiden virheiden korjaamisesta ja otteluiden jälkeisestä sosiaalisesta ilmapiiristä.
Yhtä lailla esittelijöiden on turhaa kerätä meitä tänne äänestämään Euroopan sosiaalimallista. Jos kaikki Euroopan sosiaalimallin eri osat, mietinnöt, perussopimukset, säännöt ja asetukset ovat hyviä ja jos tämä kansojen joukkue panee ne täytäntöön, Euroopan sosiaalimalli syntyy itsestään. Tästä syystä mietintö on tarpeeton!
Mietinnön johdanto-osan O kappaleessa täsmennetään, että sosiaalimallin käsite tulee esiin perustuslaissa – ja kattaa samat alat. Tästä seuraa, että myös Euroopan unionin perustuslaki on merkityksetön ja hyödytön!
Mietinnössä korostetaan jäsenvaltioiden asemaa ja niiden toimivaltuuksia, erityisesti niiden roolia työpaikkojen turvaamisessa, joka johtaa talouskasvuun ja vaurauteen. Siinä esitellään Euroopan unionin jäsenvaltioiden moninaisuutta ja todetaan, että meidän on kunnioitettava kaikkien jäsenvaltioiden perinteitä, mitä Suomen presidentti ilmoitti tänä aamuna kannattavansa. Tämä kaikki kuitenkin lakaistaan syrjään ja menetetään, jos EU antautuu perustuslakihulluuteen.
Yhteenvetona voitaisiin todeta, että epäilen tämän mietinnön laatijan vilpittömyyttä, sillä mietinnön mukaan Euroopan parlamentti "suosittelee, että jäsenvaltiot tiivistävät yhteistyötä ja parhaita käytäntöjä koskevien tietojen vaihtoa." Havaitsin vuosi sitten täällä parlamentissa, että yksi EU:n keskeisistä piirteistä oli se, että kukin jäsenvaltio voisi esitellä omat parhaat käytäntönsä ja jakaa ne muiden kanssa. Kun sanoin tämän työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnassa työaikadirektiiviä koskevan keskustelun aikana ja yritin edistää erään jäsenvaltion, Yhdistyneen kuningaskunnan, parhaiden käytäntöjen käyttöön ottamista, esittelijä sanoi minulle kuitenkin: "Emme halua teidän tarjoavan ideoitanne meille." 
Roger Helmer (NI ). –
   Arvoisa puhemies, vuosi sitten Ison-Britannian pääministeri Tony Blair puhui täällä parlametissa ja esitti elintärkeän kysymyksen: minkälainen sosiaalimalli on sellainen, jonka jäljiltä Euroopan unionissa on 20 miljoonaa työtöntä? Tämä oli hyvä kysymys, enkä tähän mennessä ole kuullut siihen vastausta.
Euroopan sosiaalimallilla tarkoitetaan hyvää, se on myötätuntoinen ja sen tarkoitus on olla hyvä, mutta silti se on luonut sääntely- ja veroympäristön, joka pelottaa yrityksiä, vähentää hyvinvointia ja heikentää kilpailukykyä. On aika kohdata totuus: yhden ihmisen työn turvaaminen tarkoittaa toisen ihmisen työttömyyttä. Sosiaalimalli on täysin syrjivä. Se on syrjivä niiden ihmisten hyväksi, joilla on töitä, ja niitä ihmisiä vastaan, joilla ei ole. Jos haluamme saavuttaa Lissabonin tavoitteet, jos haluamme vastata globalisaation haasteisiin ja jos haluamme kasvua, työpaikkoja, kilpailukykyä sekä vaurautta, meidän on aloitettava Euroopan sosiaalimallin purkaminen. 
Csaba Őry (PPE-DE ). –
   Euroopan sosiaalimalli on joutunut suuriin haasteisiin, jotka liittyvät pääasiassa talousympäristön ja yhteiskunnan muutoksiin. Täällä on tänään jo mainittu useita näistä muutoksista.
Mielestäni keskeinen seikka on tarve perustaa yhä enemmän työpaikkoja. Tässä yhteydessä ja sosiaalimallista puhuttaessa on tärkeää korostaa, että tarvitaan ainoastaan lisää työpaikkoja. Näin ollen pk-yrityssektoria tukemalla voimme jopa puhua sosiaalimallin muutostekijöistä. Oli ilo kuulla komission jäsenen Spidlan toteavan, että kyse on eurooppalaisten arvojen säilyttämisestä. Jotta tässä onnistuttaisiin, on selvää, että Euroopan sosiaalimallin sisäiset rakenneuudistukset ovat välttämättömiä. Tärkein kysymys onkin, millä EU:n strategialla ja missä aikataulussa tähän pystytään.
Tässä mielessä katson, että EU:n politiikkoja on yhdenmukaistettava. Suhtaudun erityisen myönteisesti mietinnössä asetettuun tavoitteeseen eli siihen, että on otettava käyttöön parannettu avoin koordinointimenettely, jonka ansiosta voidaan lisätä kansallisten parlamenttien ja Euroopan parlamentin osallistumista. Olen vakuuttunut siitä, että parempi yhteistyö ja yhteisymmärrykseen perustuvat yhteiset eurooppalaiset kannat ovat välttämättömiä näissä tärkeissä poliittisissa kysymyksissä. Siksi oikea toimintatapa on yhteiset eurooppalaiset julkilausumat ja kunkin jäsenvaltion tarpeisiin räätälöidyt politiikat. Mietintö on tulevaisuudennäkymien osalta riittävän käytännönläheinen, ja se osoittaa yhteistyön tärkeyden. Saamme ongelmat ratkaistua ainoastaan yhdistämällä voimamme, emme hajottamalla niitä.
Mielestäni tämä on hyvä ja tukemisen arvoinen mietintö. Pyydän tukea mahdollisimman usealta parlamentin jäseneltä mielellään kaikista poliittisista ryhmistä. 
Stephen Hughes (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan onnitella molempia esittelijöitä, jotka ovat tehneet erinomaista työtä.
Kun viime syksynä Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajuuden aikana valmisteltiin Hampton Courtin huippukokousta, oman hallitukseni jäsenet sanoivat kaksi ristiriitaista asiaa Euroopan sosiaalimallista. Yhtäältä he sanoivat, ettei sellaista asiaa ole kuin Euroopan sosiaalimalli – meillä on 25 erilaista kansallista sosiaalimallia – mutta toisaalta, että jos tällainen sosiaalimalli olisi olemassa, se olisi mannermainen ilmiö ja taakka monen jäsenvaltion taloudelle.
Jäsen Helmer muistutti meitä siitä, mitä pääministeri Blair sanoi täällä parlamentissa. Itse asiassa monet ministerit ovat sanoneet samaa ja lukeneet ilmeisesti samaa käsikirjoitusta, eli sitä, jossa kysytään, haluammeko todella sosiaalimallin, joka johtaa 20 miljoonan ihmisen työttömyyteen. Jos jäsen Helmer kuunteli keskustelua, hän kuuli pääministeri Blairin vastauksen tähän väitteeseen, koska tässä mietinnössä paljastetaan nämä valheet. Mietinnön ensimmäisessä varsinaisessa kappaleessa korostetaan sitä, että meillä todella on sosiaalimalli, joka kuvastaa yhteisiä arvoja, jotka perustuvat rauhan, yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden, yhdenvertaisuuden ja yhteisvastuun ylläpitämiseen, vapauden ja demokratian edistämiseen sekä ihmisoikeuksien kunnioittamiseen. Mietinnössä korostetaan, että sosiaalipolitiikan pitäisi olla kaikkea muuta kuin taakka. Sitä olisi pidettävä myönteisenä tekijänä EU:n talouskasvulle, eikä vain siksi, että sillä lisätään tuottavuutta ja kilpailukykyä vaan myös siksi, että sillä vahvistetaan sosiaalista yhteenkuuluvuutta, nostetaan kansalaisten elintasoa ja varmistetaan perusoikeuksien ja -vapauksien noudattaminen. Tämä pitää täysin paikkansa, ja jos me näemme asian näin, sosiaalipolitiikasta tulee tuotannontekijä – Alankomaiden muutaman vuoden takaisen puheenjohtajakauden teeman mukaisesti.
Mietinnössä myönnetään myös se, mitä monet ihmiset ovat sanoneet eli se, että meillä on selkeä tarve uudistaa ja mukauttaa sosiaalimallia, jotta sillä pystyttäisiin nykyistä paremmin vastaamaan moniin edessämme oleviin haasteisiin, muun muassa väestörakenteen muutokseen ja tekniikan kehittymiseen sekä globalisaation haasteisiin. Esittelijät korostavat myös sitä, että sosiaalimallin uudistuksessa on säilytettävä ja vahvistettava sen arvoja. Tämä on äärimmäisen tärkeää. Yhdistyneessä kuningaskunnassa monet ihmiset ovat alkaneet suhtautua epäilevästi siihen, mitä he pitävät liian hitaana uudistamiskehityksenä monissa Manner-Euroopan maassa. Se, mikä yleensä unohdetaan, on brutaali, epäinhimillinen ja turmiollinen tapa, jolla uudistusta hallinnoitiin pääministeri Thatcherin vuosina Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Monet Manner-Euroopan maat yrittävät sitoutua tähän uudistamisprosessiin yksimielisesti ja samalla säilyttää Euroopan sosiaalimallin taustalla olevat arvot. Tämä on oikea tapa toimia, ja tätä tapaa arvostan suuresti.
Lopuksi vielä yksi asia: Olen pahoillani siitä, että PPE-DE-ryhmä on esittänyt 23 kohtaan tarkistuksen, jolla on tarkoitus poistaa viittaus siihen, että komission pitää esittää yleishyödyllisiä palveluja koskeva puitedirektiivi. Toivon todella, ettei tarkistus mene läpi, koska jos meillä olisi ollut tämä puitedirektiivi, varsinainen palveludirektiivi olisi ollut paljon helpompi saada läpi. Tarvitsemme sitä yhä, ja toivon, että komissio ottaa vaarin siitä, mitä sille mietinnössä esitettiin. 
Bernard Lehideux (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, EU:n kansalaiset pitävät EU:n toimia aivan liian usein puuttumisena heidän päivittäiseen elämäänsä. He ovat lisäksi joskus oikeassa. Perustuslakia vastustaneet kieltäytyivät kuitenkin ymmärtämästä, että tuolla tekstillä olisi voitu selventää EU:n ja jäsenvaltioiden välistä toimivaltajakoa.
EU:n kansalaiset haluavat EU:n, joka vastaa heidän kiireellisiin käytännön ongelmiinsa kuitenkin ainoastaan silloin, kun siihen pystyy parhaiten EU:n toimielin. Tässä mielessä sosiaalinen EU on yksi useista ensisijaisista tavoitteista. Arvoisa komission jäsen, totesitte itsekin, että velvollisuutenamme on luoda kehys, joka on nykyaikainen ja tasapainoinen ja jolla taataan korkeatasoiset yhteiskunnalliset normit niin, että jäsenvaltioille jätetään riittävä toimintavapaus.
Hyvät kollegat, lopetetaan nämä steriilit keskustelut kahden eri koulukunnan välillä, joista toiselle sana "sosiaalinen" on synonyymi valtiojohtoisuudelle ja joista toinen ehdottaa mahdottomia ja haitallisia toimia pitkällisissä mietinnöissään. Meidän kaikkien on ryhdyttävä yhteistyöhön mahdollisimman pian tämän kehyksen määrittelemiseksi, aivan kuten teimme palveludirektiivinkin kanssa. Voisimme aloittaa esimerkiksi hyväksymällä työaikaa, yleishyödyllisiä palveluja ja eurooppalaisen keskinäisen yhtiön perussääntöä koskevat tekstit. 
Gabriele Zimmer (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, on valitettavaa, ettei tämä Euroopan tulevaa sosiaalimallia koskeva mietintö juurikaan vie meitä eteenpäin. Yhdelläkään EU:n jäsenvaltioiden sosiaalimallilla ei ole vielä tähän päivään mennessä saatu aikaan haluttuja tuloksia eli pystytty luomaan oloja, joissa jokainen ihminen voi elää itsellisesti ja ihmisarvoisesti EU:ssa. Minun mielestäni etenkin EU:n sisämarkkinoiden pääasialliset haasteet ovat köyhyyden ja sosiaalisen eriarvoisuuden poistaminen sekä tehokkaat toimet ilmaston suojelemiseksi.
Siksi katson, että talous- ja rahaunionia on täydennettävä eurooppalaisella sosiaaliunionilla. Se voidaan perustaa esimerkiksi ensinnäkin luomalla menetelmät sosiaalisen polkumyynnin estämiseksi, toiseksi ottamalla käyttöön sosiaaliset vähimmäisnormit kaikkialla EU:ssa ja kolmanneksi luomalla eurooppalaisia sosiaaliturvajärjestelmiä, joilla tehdään köyhyydestä historiaa. On valitettavaa, että käsiteltävänä oleva mietintö Euroopan sosiaalimallista tulevaisuutta varten ei sisällä mitään merkityksellisiä ehdotuksia todella sosiaalisen ja solidaarisen EU:n luomiseksi. 
Ģirts Valdis Kristovskis (UEN ).
   – Haluan korostaa, että mietintö sisältää kyllä joitakin perusteltuja lausuntoja ja varsin vastenmielisiä ennusteita. En kuitenkaan halua puhua siitä, että kunkin EU:n jäsenvaltion sosiaalijärjestelmät eroavat toisistaan yhteiskunnallisesti, vaan haluan puhua kahdesta ihmisryhmästä. Edustan maata, jonka kansalaisista osa osallistui Tšernobylin ydinonnettomuuden korjaustöihin ja jotka tarvitsevat nyt apua. Vuosia sitten he osallistuivat onnettomuustöihin tietoisina siitä, että he säästivät siten ihmishenkiä ja auttoivat Ukrainaa ja samalla Eurooppaa. Tällä hetkellä Latvian valtiolla ei ole riittävästi varoja, eikä Latvian sosiaalijärjestelmällä pystytä auttamaan näitä nyt invalidisoituneita ihmisiä.
Toinen ihmisryhmä koostuu Latvian ja muiden Baltian ja Itä-Euroopan maiden kansalaisista, jotka lähetettiin neuvostovallan aikana keskitysleireille. Heiltä evättiin mahdollisuus normaaliin elämään ja koulutukseen, ja he elivät ja tekivät töitä kuin orjat. Latvian ja muiden Baltian maiden käytettävissä olevien varojen vähäisyyden vuoksi tällä hetkellä on mahdotonta huolehtia näiden ihmisten sosiaalisesta kuntouttamisesta. Kun nyt puhumme Euroopan sosiaali- ja solidaarisuusmallista, mielestäni siihen olisi sisällytettävä myös näiden ryhmien sosiaalinen suojelu, joka on luonteeltaan ylikansallista ja jota ei pidä jättää ainoastaan yhden jäsenvaltion vastuulle varsinkaan, kun kyseiset maat ovat jo valmiiksi EU:n köyhimpiä. 

Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   – Arvoisa puhemies, on myönnettävä, että olemme todellakin aiheuttaneet melkoisen sotkun hyvinvointivaltiota koskevassa asiassa. Totuus on, että määräsimme joitakin vuosia sitten kaikenlaisesta osaamatta aavistaa, että ihmisten elinajanodote pitenee vuosi vuodelta. Tuolloin 40 vuotta sitten sydänkohtaus johti aina kuolemaan, mutta nykyisin se voidaan hoitaa rutiinitoimenpiteellä.
Kymmenisen vuotta sitten maailmankauppasopimusta allekirjoittaessamme emme myöskään ajatelleet, että tuotteitamme rasittaisivat hyvinvointikustannukset, kun taas tällaiset kustannukset eivät rasita Intiassa ja Kiinassa tuotettuja tuotteita. Intialaisia ja kiinalaisiahan on puolet maailman työvoimasta. Tämän johdosta kiinalaisia tuotteita vyöryy EU:n markkinoille, yrityksemme joutuvat konkurssiin ja pian emme enää pysty ylläpitämään hyvinvointivaltioitamme.
Totuus on, että joko yrityksemme joutuvat konkurssiin tai kansalaisten työsuhdeturva heikkenee. Tämä on tosiasia. Siksi on pohdittava, kuinka tilanteesta voidaan selvitä. Hämäämme ihmisiä, sillä emme pysty pitämään sanaamme.
Nyt yritämme saada työnantajat osallistumaan kustannuksiin, vaikka kiinalaiset ja intialaiset tuotteet ovat jo saattaneet työnantajamme ahdinkoon. Totuutta on katsottava silmiin. Tekniikka näyttää meille tien. Kun olin vielä lapsi 40 vuotta sitten, työskentelimme kesäisin pelloilla, ja kahdellakymmenellä aarilla oli töissä yhteensä 50 ihmistä. Nykyisin on ainoastaan yksi kone ja sen kuljettaja.
Tekniikan kehitys vie työpaikkoja. Kuinka siis voimme säilyttää nykyisen elintasomme? On löydettävä keinoja, jotka eivät ole itsestään selviä. Meidän on ymmärrettävä, että teimme virheen kymmenen vuotta sitten, kun allekirjoitimme maailmankauppasopimukset emmekä ottaneet huomioon tätä muuttujaa eli muiden maiden halpoja tuotteita, jotka vyöryvät nykyisin markkinoillemme ja pitävät omat tuotteemme poissa kaupan hyllyiltä.
Joudumme maksamaan tästä vakavasta virheestä. Euroopan kansalaisille on kerrottava totuus: emme pysty tekemään kiinalaisista eurooppalaisia, joten meidän on valitettavasti tehtävä eurooppalaisista kiinalaisia. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ). –
   Arvoisa puhemies, saanen puhua Euroopan sosiaalimallista uuden jäsenvaltion kansalaisen näkökulmasta. Sanotaan, että tutkijat ovat määrittäneet neljä erilaista mallia eli pohjoismaisen, anglosaksisen, mannermaisen ja Välimeren alueen mallit. Vaikka nämä mallit eroavat toisistaan, niissä on myös joitakin yhtäläisyyksiä. Lisäisin vielä yhden mallin, nimittäin postkommunistisen mallin, joka ei muistuta mitään muuta mallia. Postkommunistiselle mallille luonteenomaista on, ettei mitään mallia ole, vaan supermarketin työntekijät työskentelevät iltakymmeneen saakka jopa vapunpäivänä tai ympäri vuorokauden 200 euron kuukausipalkalla.
Tästä syystä on ennen kaikkea uusien jäsenvaltioiden kansalaisten etujen mukaista luoda sellainen uusi sosiaalimalli, joka on yhteinen koko EU:lle, ja panna se täytäntöön ainakin perustasolla. Valitettavasti juuri uusissa jäsenvaltioissa on suurin kuilu työn laadun ja siitä saatavan palkan välillä. Terveydenhoitoa on vaikea saada, varattomille ei taata edes vähimmäistason sosiaalitukea, vammaisetuudet ja eläkkeet ovat hyvin pienet ja lisäksi korkeakoulutukseen pääsyä hankaloittavat piilevät maksujärjestelmät.
Valitettavasti juuri uusissa jäsenvaltioissa on vähiten avoimia työpaikkoja, ja nekin harvat ovat huonolaatuisia, sillä niissä palkkataso on useimmiten vain 200–500 euroa kuussa, kun taas elinkustannukset ovat lähes verrattavissa muihin EU:n jäsenvaltioihin. Valitettavasti työntekijöiden oikeudet on huonoiten suojeltu koko EU:ssa juuri Puolassa, Solidarność-ammattiliiton maassa. Toivon, että Euroopan sosiaalimallilla voidaan varmistaa, ettei köyhimpien kansalaistemme tarvitse pelätä uutisia uusista laajentumisista tai euron käyttöönotosta.
EU:n on tässä mielessä omaksuttava aktiivisempi rooli. Euroopan sosiaalimallilla olisi lisättävä etenkin köyhimpien kansalaisten luottamusta EU:n toimielimiin. 
Thomas Mann (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, kaksi parlamentin jäsentä eri poliittisista ryhmistä ovat yhdistäneet voimansa mietinnön laatimiseksi Euroopan sosiaalimallin tulevaisuudesta. Tulos on vaivan arvoinen. Euroopan sosiaalimalli tarkoittaa yhtenäisiä arvoja mutta myös kansallisten järjestelmien eroja. Meitä ohjaavat arvot käsittävät solidaarisuuden, sosiaalisen oikeudenmukaisuuden sekä koulutuksen ja terveydenhuollon saatavuuden. Arvojen käytännön toteuttaminen on kuitenkin jäsenvaltioiden vastuulla ja riippuu siitä, noudatetaanko siellä pohjoismaalaista, anglosaksista, mannermaista vai Välimeren alueen mallia. Kansalliset sosiaaliturvajärjestelmät ovat vakavasti uhattuina globalisaation ja väestönkehityksen huolestuttavien suuntausten vuoksi.
Tällä alalla on tehtävä laajamittaisia uudistuksia riittävän rahoituksen varmistamiseksi. Järjestelmistä on tehtävä dynaamisempia ja aiempaa joustavampia. Mietinnössä annetaan kiitettävästi tukea pk-yritysten edistämiseen, sillä ne tarjoavat edelleen eniten työ- ja harjoittelupaikkoja. Kiitettävä seikka on myös "joustoturva", joka on innovatiivinen tapa yhdistää joustavat työmarkkinat, nykyaikaiset ammattiliitot, turvallisuus ja sosiaalinen suojelu.
Ongelma-aloja on kuitenkin kolme, eivätkä ne herätä huolta ainoastaan Euroopan kansanpuolueen saksalaisjäsenten keskuudessa. Ensimmäinen ongelmista löytyy mietinnön 13 ja 14 kohdasta, joissa käsitellään avointa koordinointimenettelyä. Siitä ei pidä tehdä uutta lainsäädäntäprosessia, vaan se voidaan hyväksyä ainoastaan, jos se käsittää vain kokemusten ja parhaiden käytäntöjen vaihdon. Avoimeen koordinointimenettelyyn on osallistuttava sekä kansallisten parlamenttien että työmarkkinaosapuolten.
Toinen ongelma löytyy 23 kohdasta, jossa esitetään jäsen Stephen Hughesilta peräisin oleva kiireellinen pyyntö yleishyödyllisiä palveluja koskevan puitedirektiivin laatimiseksi. Tämä on täysin ristiriidassa neuvottelujen nykytilanteen kanssa.
Kolmanneksi 31 kohdassa puhutaan globalisaatioon mukautumista helpottavasta rahastosta. Torjumme ajatuksen siitä, että yritysten ulkomaille sijoittamista rahoitettaisiin EU:n tasolla. Emme myöskään tarvitse laaja-alaisia hyväksyntämenettelyjä tai lisää byrokratiaa, eikä julkista pääomaa todellakaan ole tarpeen yksityistää. Voimme hyväksyä ainoastaan ne toimet, joilla tarjotaan globalisaatiosta kärsiville työntekijöille jatko- ja uudelleenkoulutusta. Luotamme parlamentin tukeen tässä asiassa. Jos se antaa tukensa tälle kohdalle, voimme hyväksyä mietinnön kokonaisuudessaan. 
Alejandro Cercas (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää jäseniä, jotka laativat tämän tärkeää aihetta käsittelevän mietinnön. Aihe on keskeinen Euroopan yhdentymisen kannalta. Mietintö on erittäin myönteinen, sillä parlamentin suuret poliittiset ryhmät ja merkittävän suuri enemmistö parlamentin jäsenistä ovat onnistuneet työstämään yhdessä yhteisen lähestymistavan ja sitoumuksen. Voimme tänään jälleen kerran todeta, että parlamentin jäsenten suuri enemmistö pitää avoimia markkinoita ja Euroopan sosiaalimallia osana yhtenäistä kokonaisuutta, eikä tilanne vastaisuudessakaan muutu.
Mietintö on harkittu ja järkevä. Harkittu siksi, että siinä tarkastellaan mennyttä ja havaitaan, että sosiaalimallimme avulla olemme saavuttaneet Euroopassa suurimman taloudellisen ja yhteiskunnallisen kehityksen alueen ja päässeet tässä prosessissa tärkeimpään vaiheeseen. Järkevä siksi, että sen avulla voimme suhtautua tulevaisuuteen muutenkin kuin torjuvasti, nimittäin ennakoivasti, jotta globalisaation aiheuttamista suurista haasteista tulisi menestystekijöitämme. Lisäksi on huomautettava, että mietinnössä on korostettu lisäarvoa, jota EU tuo sosiaalimallille. Tarkoituksena ei luonnollisesti ole, että EU hoitaisi jäsenvaltioiden tehtävät, vaikka sillä onkin lainmukainen toimivalta täydentää ja edistää toimia, joita tarvitaan yhteisön työllisyys- ja hyvinvointitavoitteiden saavuttamiseksi.
Käytössämme on lainsäädännön ohella useita välineitä, joiden avulla pystymme hienosti edistämään perustavoitteita, suojelemaan työntekijöiden perusoikeuksia ja estämään sosiaalista polkumyyntiä. Vaadimme koko maailmalle uudenlaista globalisaatiota, johon ei liity sosiaalista polkumyyntiä ja sen oheistuotteita, jotka heikentävät työntekijöiden oloja. EU:n on estettävä ilmiön ulottuminen maaperälleen.
Arvoisa puhemies, totean lopuksi olevani vakuuttunut siitä, että uudistetulla mallillamme on tulevaisuus. Olen kuitenkin varma myös toisesta seikasta: edes talousliitolla ei ole tulevaisuutta, jos sen sosiaalimallia ei kunnioiteta. 
Elizabeth Lynne (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluaisin sanoa, etten periatteellisista syistä pidä siitä, että kaksi suurinta puoluetta valmistelee yhteisiä mietintöjä. Mielestäni tällä suljetaan alusta alkaen muut puolueet ulos.
Tämän mietinnön osalta asia on yleisesti ottaen kunnossa. Tämä kuulostaa tietenkin moukkamaiselta, mutta olen tyytyväinen siihen, että toissijaisuus on mainittu, ja kehotamme jäsenvaltioita toimimaan, emme EU:ta. Suhtaudun kuitenkin erittäin suurella varauksella siihen, että ylipäätään puhutaan Euroopan sosiaalimallista. Tiedän, että meillä on yhteisiä tavoitteita, mutta meillä ei ole eri jäsenmaissa yhteisiä järjestelmiä näiden tavoitteiden saavuttamiseen – kuten jotkut jo totesivatkin. Eikä meillä pitäisikään olla, ja tästä syystä olen huolestunut.
Tiedän, että muutkin ovat jo tämän asian maininneet, mutta en haluaisi kuitenkaan sitä, että jos tämä mietintö hyväksytään, pyrimme yhden kaikille sopivan eurooppalaisen sosiaalimallin järjestelmään sen sijaan, että kunnioittaisimme nykyistä moninaisuutta. Yhteiset sosiaaliset tavoitteet, kyllä kiitos, yhteinen sosiaalimalli, ei kiitos. 
Mary Lou McDonald (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluaisin ilmaista tyytyväisyyteni tähän keskusteluun. On kaksi peruslatteutta, jotka esitetään aina kun Euroopan sosiaalimallista ja sosiaalipolitiikasta keskustellaan. Ensimmäinen on se, että sosiaalinen Eurooppa on tämän hankkeen ydin. Toinen asia on se, että kyse on yksinkertaisesti taloudellisten resurssien luomisesta ja että vuorovesi nostaa ylös kaikki laivat. Molemmat näistä väitteistä on jälkikäteen kumottu, ja jos katsotte köyhyyslukuja, kodittomien määrää ja sosiaalisen hajaannuksen laajuutta Euroopan unionissa, ymmärrätte hyvin miksi.
Todellisuus on se, että sosiaalinen Eurooppa on ollut pitkälti tarpeettomia kiemuroita ja sillä on vain täydennetty unionin laajempaa suunnitelmaa. Jos haluamme käydä todellista ja hedelmällistä keskustelua sosiaalipolitiikasta, meidän on mielestäni esitettävä keskeiset ja vaikeat kysymykset, jotka liittyvät EU:n makrotalouspolitiikkaan. Millainen vaikutus liberalisoinnilla ja yksityistämisellä on ollut väliinputoajiin? Entä tämä vaivihkainen luopuminen hyvinvointivaltiosta? Ja onko mikään ihme, että Euroopan unionin kansalaisten ja Euroopan unionin välillä on niin räikeä kuilu, kun harjoittamamme politiikka riistää kansalta sananvallan?
Toivon todellakin, että tätä mietintöä käytetään ponnahduslautana nykyistä syvällisemmälle keskustelulle ja analysoinnille, jota olemme vaatineet. 
Jana Bobošíková (NI ).
   – Hyvät kollegat, kokemuksesta tiedämme, että Euroopan talousmalli on itse asiassa täysin kestämätön. Sosiaalimallin pitäisi toimia turvaverkkona tai ponnahduslautana sellaisille kansalaisille, jotka eivät pysty tekemään töitä väliaikaisten vaikeuksien, korkean iän tai sairauden vuoksi. Se on kuitenkin osoittautunut mukavaksi leposohvaksi niille, jotka eivät halua tehdä töitä. Euroopan sosiaalimalli on ylevämielisen populismin ilmentymä, ja sitä rahoitetaan useissa maissa velanotolla. Se ei kannusta henkilökohtaiseen vastuunottoon, ei motivoi ihmisiä kehittämään osaamistaan ja taitojaan, vaan edistää laiskottelua ja vastuuttomuutta sekä tekee ihmisistä passiivisia ja välinpitämättömiä. Loppujen lopuksi sosiaalimalli johtaa siihen, että yritykset siirtävät toimintonsa EU:n ulkopuolelle, mikä aiheuttaa suurtyöttömyyttä jäsenvaltioissa.
Nykyinen populistinen sosiaalijärjestelmä on todellinen ääniharava poliitikkojen kannalta katsottuna, mutta se ei lisää kansalaisten vaurautta tulevaisuudessa. Olisi todettava selkeästi, ettei Euroopan sosiaalimalli ole itsestäänselvyys, toisin kuin poliitikot meille uskottelevat. Se on vain taloudellisesta tehokkuudesta johtuva väliaikainen lisäetu. 
Mihael Brejc (PPE-DE ).
   Parlamentissa vallitsee laaja yksimielisyys siitä, ettei EU:ssa ole yhtä yhtenäistä sosiaalimallia vaan 25 erilaista mallia. Samalla tavoin ollaan yksimielisiä siitä, että sosiaalipolitiikka kuuluu jäsenvaltioiden päätäntävaltaan. Kun näistä asioista ollaan samaa mieltä, kyse ei enää olekaan siitä, onko yhtenäinen malli mahdollista saavuttaa, vaan pikemminkin siitä, onko sellaista järkevää edes tavoitella.
Mielestäni on tärkeää, että mietinnössä korostetaan joitakin Euroopan sosiaalimallin yhteisiä perusarvoja ja tavoitteita, kuten tasa-arvo, syrjimättömyys, solidaarisuus sekä koulutuksen, terveydenhoidon ja muiden julkisten palvelujen saatavuus. EU:n kansalaisten mielestä nämä ovat menestyksekkään talouden ja oikeudenmukaisen yhteiskunnan perustekijöitä. Jäsenvaltiot pyrkivätkin jatkuvasti yhdenmukaistamaan talouden tehokkuutta, kilpailua ja sosiaalista oikeudenmukaisuutta. Käytettävät keinot luonnollisesti vaihtelevat.
Sosiaalipolitiikka ei ole taloudellinen taakka vaan EU:n talouskasvua edistävä tekijä, koska sillä luodaan sosiaalista koheesiota, nostetaan elintasoa sekä taataan perusoikeudet ja tasa-arvo. Sosiaalipolitiikka on yhteiskunnallista rauhaa, poliittista vakautta ja talouskehitystä edistävä tärkeä tekijä.
Mietinnössä käsitellään juuri tätä, kun siinä vaaditaan talous- ja sosiaalijärjestelmien uudistamista niin, että niillä voidaan vastata väestörakenteen muutosten, globalisaation ja nopean teknisen kehityksen asettamiin haasteisiin. EU:lla on luonnollisesti tärkeä tehtävä Lissabonin strategian täytäntöönpanoa koskevien toimien koordinoijana, kasvua ja työllisyyttä koskevien yhteisten suuntaviivojen laatijana ja sosiaaliturvan alan tietynasteisen yhdenmukaistamisen varmistajana. Mietinnössä todetaan, ettei sosiaaliturva kuulu yksinoikeutena sen paremmin oikeistolle kuin vasemmistollekaan vaan on olennainen osa nyky-yhteiskuntaa.
Kukin EU:n jäsenvaltio pyrkii löytämään asianmukaisimman mallin. Tämä mietintö on sopiva kannustin ja perusta jäsenvaltioiden sosiaalimallien muutokselle. Haluan kiittää molempia esittelijöitä. 
Françoise Castex (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, minäkin haluan kiittää näitä kahta esittelijää heidän työstään. Haluan korostaa, että työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunta antoi tukensa tälle mietinnölle, ja sen avulla otamme suuren harppauksen kohti Euroopan sosiaalimallin määrittelyä: se on tasapainoinen yhdistelmä talouden edellytyksiä ja sosiaalisen oikeuden välttämättömyyksiä.
Liian useat eurooppalaiset kärsivät siitä, ettei EU:mme suojele heitä tai heidän julkisia palvelujaan eikä kiinnitä riittävää huomiota globalisaation seurauksiin. Useat pelkäävät, että sosiaalimallimme peruspilarit ovat uhattuina. Tämän kärsimyksen edessä vastuullamme on luonnollisesti taata arvojen kunnioittaminen mutta myös osoittaa päättäväisyytemme konkreettisilla toimilla. Olisi arvojemme vastaista ja tuloksetonta pyrkiä omaksumaan kilpailijoidemme erittäin alhaiset työvoimakustannukset, kuuliaiset työntekijät, alhainen veroaste sekä höllät ympäristö-, sosiaali-, terveys- ja hyvinvointinormit. Päinvastoin, identiteettimme ja voimamme tekevät tuotannon työnormeistamme erinomaisia.
Mietinnöstä käy ilmi, että olemme erimielisyyksistämme huolimatta sitoutuneet yhteiskuntaan, joka ei järjesty yksinomaan markkinoiden lakien mukaan vaan jota ohjaavat myös solidaarisuus, tulojen uudelleenjako ja muiden EU:n kansalaisten, eli inhimillisen pääoman, suojaaminen. Tämä inhimillinen pääoma on arvokkain ja tärkein pääomamme. EU on osoittanut, että sosiaaliturva, elämän riskeiltä suojautuminen ja yleinen eläkeoikeus viitoittavat meille oikean tien, josta hyötyvät kansalaiset, yhteiskunta ja talous ja jota on seurattava tulevaisuudessakin. 
Jan Jerzy Kułakowski (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, käsittelemme erityisen tärkeää aihetta, vaikka olenkin varma, ettemme ole tarkastelleet sitä vielä riittävän perinpohjaisesti ja joudumme palaamaan siihen vielä useaan otteeseen tulevaisuudessa. Haluan kuitenkin kiittää esittelijöitä heidän työstään ja työnsä tuloksista.
Olen yksi niistä, joiden mielestä Euroopan sosiaalimalli on olemassa. Se on kuitenkin pikemminkin eri mallien yhdistelmä kuin yksi yhtenäinen malli. Siinä kokemusten moninaisuuden taustalla ovat yhteiset arvot. Mallia olisi paranneltava ja mukautettava nykypäivän haasteisiin, mutta tämä ei saa johtaa mallin heikentymiseen.
Mielestäni nämä ovat tärkeimmät päätelmät, jotka tästä erittäin tärkeästä keskustelusta on tehtävä. 
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, toinen mietinnön esittelijöistä, jäsen De Rossa, puhui "ihmisarvoisen yhteiskunnan" tärkeydestä. Neuvosto käytti ja toisti erittäin hyvin näihin sanoihin rinnastettavissa olevia sanoja puhuessaan "sosiaalisen oikeudenmukaisuuden" tarpeesta. Toivon, että jäsenet parlamentin kaikissa ryhmissä olisivat yksimielisiä näiden sanojen merkityksestä ja olisivat samaa mieltä siitä, ettei niiden pitäisi olla vain tyhjiä sanoja vaan todellista sisältöä omaavia käsitteitä. Toivon myös, että jäsenet parlamentin molemmilla puolilla tunnustaisivat niiden soveltamisen merkityksen jokaisen elämään, jos haluamme noudattaa todellista sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Toisin sanoen toivon, ettei niitä sovellettaisi vain työssäkäyviin ihmisiin, ettei niitä sovellettasi vain työkyvyttömiin ihmisiin vaan myös niihin ihmisiin, jotka haluavat tehdä työtä mutta eivät pysty löytämään sitä, koska heidän työnsaantinsa edessa on liian paljon esteitä.
Tästä syystä haluan onnitella ensimmäisen esittelijän lisäksi myös toista esittelijää jäsen Silva Penedaa. Kun hän puhui, hän viittasi sosiaalimallin uudistamisen tarpeeseen. Tämän ajatuksen otti esiin komission jäsen, joka puhui tarpeesta uudistaa sosiaalimallia. Erityisesti minuun teki komission jäsenen kommenteissa vaikutuksen se, että hän sanoi, ettei nykytilanne ole vaihtoehto. Hän tarkoitti erityisesti 20:tä miljoonaa työtöntä, koska juuri nämä ihmiset muistuttavat koko ajan kaikkien aikojen suurimmasta sosiaalisesta epäoikeudenmukaisuudesta. Tälle asialle on tehtävä jotakin. Meidän on autettava tässä asiassa.
Minun mielestäni avainsana on "uudistus". Olen yhdessä noin kahdentoista erimaalaisen kollegan kanssa esittänyt tarkistuksen, jotta johdanto-osan F kappaleen tarkistukseen 1 lisättäisiin sanat "nykyaikaistettava ja kehitettävä". Hyvä uutinen on se, että jäsen Hughes vahvisti minulle tänä iltapäivänä, että PSE-ryhmä kannattaa tätä sanamuotoa. Meillä on Euroopan parlamentissa mahdollisuus näyttää, että kannatamme kaikki tätä sanamuotoa ja ettei se ole merkitykseltään tyhjä sanamuoto vaan täynnä sisältöä. Äänestäjämme haluavat uudistuksen. Näyttäkäämme huomenna, että me haluamme sen ja äänestämme sen puolesta. 
Proinsias De Rossa (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen tähän mahdollisuuteen palata puhujakorokkeelle ja kommentoida lyhyesti tähänastista keskustelua.
Minun on sanottava olevani helpottunut siitä, että jäsenet Clark ja Helmer pitävät mietintöä merkityksettömänä, koska pelästyin mietinnön saamaa kiitosten paljoutta ja ajattelin, että olen varmaan tehnyt jotain väärin, jos myös he olisivat hyväksyneet sen. Olen erittäin tyytyväinen tähän asiaan.
Olen yllättynyt ja mykistynyt siitä, että jotkut itsestäni vasemmalla olevat kollegat GUE/NGL-ryhmästä näyttävät myös olevan sitä mieltä, että mietintö on merkityksetön, mutta ehkäpä tämä on seurausta kommentistani, jonka mukaan oikeiston ja vasemmiston välinen raja on muuttumassa nykymaailmassa ja ettei kyse ole siitä, etteikö rajaa olisi vaan siitä, että raja on siirtymässä.
Jäsen Crowley oli tyytyväinen mietintöön. Äänestyksen häviämisen kustannuksellakin minun on kuitenkin todettava, että hän kenties ymmärtää mietinnön väärin, sillä vaikka köyhien tukeminen on tärkeä osa Euroopan sosiaalimallia, en ole samaa mieltä – kuten hän näyttää olevan – teoriasta, jonka mukaan nousuvesi nostaa kaikkia laivoja, koska itse asiassa se ei niin tee. Meillä ei ole aikaa käsitellä tätä asiaa pidempää. Mielestäni tälle mietinnölle on kuitenkin ominaista se, että sosiaalipolitiikka on olennainen osa kukoistavaa Eurooppaa ja ettei kyse ole valinnasta kahden vaihtoehdon välillä eikä sen odottamisesta, että toinen näistä toteutuessaan toisi mukanaan myös toisen: meidän on tarjottava ne molemmat ja meidän on keksittävä tavat siihen uudistuksen avulla. 
Iles Braghetto (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, vaikuttaa yhä enemmän siltä, että sosiaaliturvajärjestelmämme ovat vaikeuksissa. Toistuvat talouskriisit, väestörakenteen muutokset ja maahanmuuttoprosessit pakottavat meidät pohtimaan uudelleen Euroopan sosiaalimallia osaksi siksi, että EU:ssa sijaitsevat sekä maailman vauraimmat ja kehittyneimmät alueet että laajamittaisen köyhyyden leimaamat esiteolliset alueet. Siksi etsimme mallia, jonka ansiosta kaikki voisivat hyötyä kehityksestä ja vauraudesta. Mitkä olisivat tällaisen mallin ominaispiirteet? Toissijaisuusperiaatteen on oltava ihmisten, yhteiskunnan ja valtion välisen suhteen keskiössä. Sen ansiosta kaikki EU:n kansalaiset voivat toteuttaa sortamattomien hallintoelinten heille takaamia vapauksia.
Sosiaalista solidaarisuutta on edistettävä, jotta jokaisen yksilön ihmisarvon kunnioittaminen ja yhteiskuntaryhmien vaikeuksissa oleville ihmisille antama apu ohjaavat yhteiskunnan kehitystä ja vaurastumista. Kehitystä eivät saa yksinään ohjata sen paremmin julkiset elimet kuin itsesääntelevät markkinavoimatkaan, vaan sen on perustuttava kolmenlaiseen solidaarisuuteen. Näitä ovat yksilöiden välinen solidaarisuus, jolla levitetään myönteisiä arvoja ihmisten kesken, yhteiskunnallisiksi verkostoiksi järjestäytyvien yhteiskuntaryhmien välinen solidaarisuus sekä institutionaalinen solidaarisuus, joka käsittää muutamia universaalisti hyväksyttyjä olennaisia sääntöjä ja jolla pyritään kohti valtiota, joka hyödyntää parhaalla mahdollisella tavalla kaiken yhteiskunnallisen energiansa.
Eurooppalaiset yritykset ovat myös osa tätä suunnitelmaa, sillä täystyöllisyys on sosiaalimallin peruspilari. Erityisen tärkeitä ovat pk-yritykset, jotka muodostavat järjestelmän selkärangan ja joissa yhdistyvät taloudellinen yrittäjyys ja yhteiskuntarakenteen vakaus. Suunnitelmalla työstetään uutta Euroopan sosiaalimallia, jolla edistetään kaikkien hyvinvointia erilaisten organisaatiomuotojen ja järjestelmien välityksellä. 
Ana Mato Adrover (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, käsittelemme tänään mietintöä Euroopan sosiaalimallista tulevaisuutta varten. Haluan korostaa erityisesti sitä, että tässä asiassa saavutettiin yhteisymmärrys kahden suuren poliittisen ryhmän välillä, ja haluan kiittää etenkin jäsen José Silva Penedaa ja Proinsias De Rossaa heidän työstään. Yhteisymmärrys on hyvä asia, sillä mietinnöllä on tarkoitus edistää solidaarisuutta, suurempaa sosiaalista koheesiota, parempaa elämänlaatua sekä EU:n sosiaaliturvajärjestelmien kestävämpää tulevaisuutta.
Ei ole epäilystäkään siitä, että meidän kaikkien tavoittelema kansalaisten EU edellyttää yhä paremmin yhteensovitettua politiikkaa, jonka ansiosta pystymme vastaamaan päivittäin edessämme oleviin uusiin haasteisiin. Tänä iltapäivänä on mainittu esimerkiksi väestörakenteen muutokset ja pidemmät elinajanodotteet, joiden vuoksi meidän on epäilemättä otettava käyttöön uudenlaista politiikkaa. En puhu ainoastaan kansanterveyspolitiikasta vaan sosiaali- ja terveydenhuoltopolitiikasta, jonka ansiosta pystymme yhdistämään toisiinsa pidemmän elinajanodotteen ja paremman elämänlaadun.
Täystyöllisyys, pätkätyöt, nuorisotyöttömyys ja naisten työttömyys edellyttävät kunnianhimoista työllisyyspolitiikkaa, jolla edistetään työsuhteen vakautta ja turvallisuutta. Sama pätee naisten mukaan ottamiseen työelämään, sillä tällä alalla tarvitaan innovatiivisia työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista sekä joustavaa työaikaa koskevia malleja. Lisäksi on puututtava maahanmuuttoon, joka on mielestäni pikemminkin haaste kuin ongelma. Kotimaassani olemme tänä kesänä joutuneet aiempaa lähempää seuraamaan maahanmuuttoon liittyviä dramaattisia tapahtumia ja siitä syntyviä inhimillisiä tragedioita. Espanjan sosialistihallitus on herättänyt perusteetonta toivoa maahanmuuttajien keskuudessa ja kärjistänyt toiminnallaan tätä vakavaa ongelmaa entisestään. Tilanne vaikuttaa koko EU:hun ja edellyttää meiltä siksi yhteistyötä ja tehokkaita toimia.
Mielestäni on tärkeää tarkastella EU:n maahanmuuttopolitiikan käyttöönottoa. Tämä on sanottava ääneen tänään, kun puhumme Euroopan sosiaalimallista, sillä maahanmuuttoilmiö vaikuttaa merkittävästi Euroopan sosiaalimalliin kaikkialla EU:ssa. Siksi katson, että on jatkettava Euroopan sosiaalimallin työstämistä niin, että otetaan huomioon kaikki edessämme olevat haasteet, etenkin maahanmuutto. 
Vladimír Špidla,
   .  Hyvät parlamentin jäsenet, on ilo osallistua tähän erittäin eloisaan keskusteluun, jossa on tarkasteltu Euroopan sosiaalimallia eri näkökulmista. Oma käsitykseni keskustelusta on lyhykäisyydessään seuraava: Euroopan sosiaalimallia kritisoivat muodostavat pienen vähemmistön, kun taas suuri enemmistö puhuu Euroopan sosiaalimallin puolesta pitäen sitä merkittävänä osana elämäämme. Kaiken kaikkiaan komissio jakaa jälkimmäisen mielipiteen.
Hyvät parlamentin jäsenet, haluan palata muutamaan keskustelussa esille tulleeseen tärkeään seikkaan, jotta saan käytettyä puheaikani olennaisten alojen korostamiseen. Mielestäni on tärkeää tunnustaa, että EU on erittäin ainutlaatuinen tuote ja poliittinen kokonaisuus, jota ei voida helposti kuvailla valtiotieteen perinteisin käsittein. EU:ta ei voida kuvata kansainväliseksi sopimukseksi, eikä siitä voida puhua tavanomaisin poliittisin käsittein. Sama koskee Euroopan sosiaalimallia. Se on aivan liian monimutkainen ilmaistavaksi yksinkertaisesti. Siksi haluankin kiittää esittelijöitä, sillä he ovat laatineet tekstin, jossa asiaa käsitellään mielestäni erittäin perinpohjaisesti.
Toinen tämän laaja-alaisen keskustelun pääaiheista oli sen ymmärtäminen, ettei Euroopan sosiaalimalli ole pelkkä tilastollinen kokonaisuus vaan että se perustuu sanan laajassa merkityksessä aktiiviseen osallistumiseen ja joissakin tapauksissa työskentelyyn. Hyvät parlamentin jäsenet, tämä johtuu siitä, että työskentely on enemmän kuin työ, kuten olemme tänään kuulleet. Sillä on selkeästi määritelty eettinen luonne, ja sosiaalimallin taustalla on juuri tämä eettinen toiminta ja eettinen solidaarisuus, mikä kävi selvästi ilmi keskustelustakin.
Hyvät parlamentin jäsenet, odotan kiinnostuneena äänestystulosta. Kuten jo totesin, suurin osa komission hahmottelemista toimintatavoista ja kannoista mukailee suurelta osin keskustelussa esille tulleita kantoja. Hyvät parlamentin jäsenet, jäsenet Silva Peneda ja De Rossa, suurkiitokset siitä, että sain osallistua keskusteluun. 
Puhemies.
   – Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00.
Gábor Harangozó (PSE ). –
   Euroopan sosiaalimallin uudistaminen on tänään keskustelun ytimessä Euroopassa. Itse asiassa on paljon sosiaalisiin muutoksiin liittyviä haasteita, jotka johtuvat tarpeesta mukatua globalisaatioon, väestörakenteen muutokseen ja tekniikan innovaatioihin. Tässä vaiheessa tuemme esittelijää, kun hän korostaa, ettei unionin pitäisi pelkästään säilyttää vaan myös lujittaa Euroopan yhteisiä arvoja, joita ovat rauhan, yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden, yhdenvertaisuuden ja yhteisvastuun ylläpitäminen, ja samalla sen pitäisi pitää mielessä edellytys, jota ilman sosiaalinen oikeudenmukaisuus ei toteudu, nimittäin vauraus. Unionin on täytettävä kansalaistensa odotukset ja vastattava kasvaviin huoliin, jotka koskevat työttömyyttä, tämänhetkistä alhaista kasvuvauhtia sekä tarvetta uudistaa sosiaaliturvajärjestelmää. Esittelijä korostaa viisaasti, että nyt on aika uudistaa sosiaalista vuoropuhelua EU:n kaikilla tasoilla sekä samalla tiivistää yhteistyötä ja parhaita käytäntöjä koskevien tietojen vaihtoa parannetulla avoimella koordinointimenettelyllä, joka on tehokas poliittinen väline työllisyyden, sosiaaliturvan, sosiaalisen syrjäytymisen, sukupuolten välisen tasa-arvon, eläkkeiden ja terveydenhuollon alalla. 
José Ribeiro e Castro (PPE-DE ).
   – On kiistatonta, että Euroopan sosiaalimalli oli keskeinen tekijä sodanjälkeisellä aikakaudella demokraattista Eurooppaa rakennettaessa. Useat miljoonat ihmiset ovat hyötyneet sosiaalimallin onnistuneesta toteuttamisesta.
Kiistatonta on kuitenkin myös se, että sosiaalimalli luotiin aikana, jolloin väestönkasvu oli kiivasta ja jolloin yritys- ja teollisuussektorin toiminta oli suhteellisen paikkasidonnaista. Mallia on nyt mukautettava nykyaikaan, jota luonnehtivat väestökato, globaalin talouden kiivas kilpailu sekä sopeutumiskykyisten resurssien jatkuva kysyntä.
Uudistus on sitäkin tärkeämpää, kun otetaan huomioon suhteellisen uusien yhteiskunnallisten huolenaiheiden lisääntyminen. Näitä ovat eläkejärjestelmien kestämättömyys, pitkäaikaistyöttömyys, nuorisotyöttömyys ja koulutetun työvoiman työttömyys.
Kun pyritään vastaamaan uuteen todellisuuteen mukautumista koskevaan haasteeseen, olennaisen tärkeässä asemassa ovat valtiojohtoisuuden asteittainen heikentäminen ja sen mallin uudelleen määrittely, talouden vapauden lisääminen sekä yksityisen aloitteellisuuden, luovuuden ja kilpailukyvyn ja yksityisten investointien lisääminen.
Vaikka on tarpeen lisätä joustavuutta ja pohtia joidenkin edeltävien sukupolvien itsestään selvinä pitämien oikeuksien vähentämistä, olen kuitenkin sitä mieltä, että yhteiskunnan vähäosaisimpia on suojeltava ja tuettava. 
Magda Kósáné Kovács (PSE ). –
   Jäsenten Silva Penedan ja De Rossan ehdotus on esimerkillinen ei pelkästään ammatillisessa ja poliittisessa mielessä vaan myös moraalisena saavutuksena.
Meidän mielestämme Euroopan sosiaalimalli ei tarkoita tulon uudelleenjakojärjestelmien aukkojen tukkimista. Mietinnössä katsotaan, että sosiaalimalli on hyvä keino ylläpitää eurooppalaisia arvoja, jotka voidaan säilyttää ainoastaan, jos EU jatkaa Amsterdamissa ja Lissabonissa viitoitetulla tiellä ja jos mitään lopullisia valintoja ei tehdä kilpailukyvyn ja solidaarisuuden virheellisen vastakkainasettelun perusteella. Jotta tässä onnistutaan, talouden kilpailukykyä ja inhimillistä turvaa on tarkasteltava toisistaan riippuvaisina tekijöinä, jotka yhdessä muodostavat ihmisarvoisen elämän edellytykset.
Haluamme erityisesti kiittää ehdotuksen laatijoita siitä, että he muotoilivat sen niin, että myös uudet jäsenvaltiot voivat samaistua siihen. Jäsen Silva Penedan ja De Rossan mietintöön sisältyvä analyysi päättää keskustelun siitä, voidaanko koheesiotavoitteet sovittaa yhteen muiden, toissijaisten tavoitteiden kanssa. Tuomio on selvä: EU:n identiteetti ja uskottavuus riippuvat siitä, jätetäänkö heikommassa asemassa olevat maat, alueet ja yhteiskuntaryhmät oman onnensa nojaan. Sosiaalimallin uudistaminen on vain keino, ei päämäärä. Sen avulla voidaan vastata monikansallisen EU:n, globalisaation ja informaatiotulvan asettamiin uusiin haasteisiin.
Mietinnössä todetaan, että on vältettävä köyhyysloukku, joka uhkaa erityisesti uusia jäsenvaltioita ja joka on EU:n omaatuntoa painava vakava ongelma. Tiedämme, että EU:n ikääntyvä väestö aiheuttaa uhan, joka heikentää ihmisten toiveikasta suhtautumista tulevaisuuteen. Näistä uhista suurin on lasten köyhyys. Se EU, josta mietinnössä puhutaan, ei voi hyväksyä tulevat sukupolvet nielaisevaa köyhyysloukkua. 
Katalin Lévai (PSE ). –
   Haluan kiittää esittelijää perusteellisesta ja ajatuksia herättävästä sosiaalisen EU:n analyysistä. Olen samaa mieltä siitä, että sosiaalimalli tarkoittaa ennen kaikkea arvoja. Nämä arvot, joista vanha maanosa on oikeutetusti ylpeä, ovat kuitenkin tänä päivänä vakavasti uhattuina. Uhat pystytään poistamaan ainoastaan yhteistuumin.
Vaikka talouskasvu ja kilpailukyvyn lisääminen ovat välttämättömiä sosiaalialan saavutusten turvaamisen kannalta, pelkästään niillä ei enää pystytä auttamaan niitä yhteiskuntaryhmiä, jotka ovat jääneet jälkeen tai jotka eivät pysy mukana yhä kiivaammassa kilpailussa tai pysty edes osallistumaan siihen. Talouskasvun ja kilpailukyvyn edistäminen päinvastoin kärjistää yhteiskunnallista eriarvoisuutta. Länsi-Euroopassa tästä on pelottavana muistutuksena pakolaisten ja maahanmuuttajien ja Itä-Euroopassa romanien traaginen tilanne.
Uusien työpaikkojen perustaminen voi yhä johtaa riistoon asianmukaisten takeiden puuttuessa. Tasavertaisten toimintaedellytysten luominen ei itsessään johda todellisiin tasavertaisiin mahdollisuuksiin niiden ihmisten tapauksessa, joiden lähtökohdat ovat epäsuotuisat. Se päinvastoin ylläpitää ja jopa kärjistää eroja. Eriarvoisuuden vähentämisen edellytyksiä ovat kattavat sosiaaliturvajärjestelmät sekä se, että korkealaatuista koulutusta tarjotaan kaikille.
Jopa kilpailukykyisten yhteiskuntaryhmien menestys osoittautuu Pyrrhoksen voitoksi: räikeä eriarvoisuus ja tilanteen heikkeneminen edelleen horjuttaa yhteiskunnan vakautta ja rikkoo sen yhtenäisen rakenteen. Ranskan mullistukset osoittivat meille, ettei edes suuri vauraus tarjoa suojaa raivoisalta väkijoukolta. Palkkatason alentaminen minimiin ei myöskään tee sosiaalisesti tyytymättömästä yhteiskunnasta houkuttelevaa yrittäjien kannalta. Tästä syystä emme voi sortua siihen virheeseen, että pidämme talouskasvua ja kilpailukykyä lopullisena päämääränä, vaikka olen samaa mieltä siitä, että sosiaalisen Euroopan koettelemusten lähde ja mahdolliset ratkaisut piilevät niissä. Tämän taisi parhaiten ilmaista Euroopan parlamentin sosialidemokraattisen ryhmän entinen puheenjohtaja Robin Cook, joka totesi, että talouden on aina palveltava ihmisiä, ei toisin päin.
Puhemies.
   – Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupasta: kansalliset jakosuunnitelmat (2008–2012). 
Stavros Dimas,
   Arvoisa puhemies, ilmastonmuutos on planeettamme suurin ympäristöongelma. Jolleivät sen estämiseen kohdentamamme toimet tuota tulosta, muutoksesta aiheutuu tulevaisuudessa erittäin valitettavia taloudellisia ja yhteiskunnallisia seurauksia kaikkialla maailmassa.
Tämän vuoksi ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen yhteydessä allekirjoitettiin ja ratifioitiin Kioton pöytäkirja, jossa määrätään 5,2 prosentin vähennyksestä hiilidioksidin ja muiden kasvihuonekaasujen päästöihin teollisuusmaissa. Euroopan unioni on sitoutunut tässä yhteydessä vähentämään päästöjään 8 prosenttia vuoden 1990 tasosta.
Saavuttaaksemme tämän tavoitteen vuodesta 2008 vuoteen 2012 ulottuvalla jaksolla olemme toteuttaneet lukuisia toimia sekä yhteisössä että jäsenvaltioissa. Monet toimista kuuluvat ensimmäiseen tai toiseen eurooppalaiseen ilmastonmuutosohjelmaan. Tärkein suunniteltu toimi, jota ryhdyttiin toteuttamaan 1. tammikuuta 2005, on kasvihuonekaasujen, erityisesti hiilidioksidin, päästökauppa yhteisössä.
Kyseinen kauppa tarjoaa edullisimman ja tehokkaan keinon kasvihuonekaasujen vähentämiseksi keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Kauppa kattaa noin 50 prosenttia Euroopan unionin hiilidioksidipäästöistä. Sen vaikutuspiiriin kuuluu noin 11 500 000 yritystä, teollisuuslaitosta ja muuta laitosta, ja se on nykyisellään maailman suurin kaasujen päästökauppajärjestelmä. Se on eittämättä ainoa kansainvälinen järjestelmä. Siihen ovat liittyneet monet valtiot, ja se kattaa monia taloudellisen toiminnan aloja.
Yhteisön päästökaupan onnistuminen on erittäin tärkeää, koska se muodostaa perustan kansainväliselle kasvihuonekaasujen kaupalle, ja aikomuksenamme on käyttää sitä keskusjärjestelmänä kehittäessämme kyseistä kansainvälistä järjestelmää.
Yhteisön päästökauppa on yksi tehokas tapa vähentää kasvihuonekaasujen päästöjä maailmanlaajuisesti. Sen avulla pystymme erityisesti varmistamaan, että teollisuusmaat, kuten Yhdysvallat, joka on maailman suurin kasvihuonekaasujen tuottaja ja joka tuottaa neljänneksen kaikista hiilidioksidipäästöistä, osallistuvat päästöjen vähentämiseen. Sen avulla pystymme luonnollisesti löytämään myös sellaiset keinot, jotka yhä enemmän kasvihuonekaasuja tuottavat kehitysmaat voivat hyväksyä.
Kaikki ovat varmasti lukeneet lehdistä, mitä Kaliforniassa on hiljattain tapahtunut: siellä on tehty aloite hiilidioksidia ja muita kasvihuonekaasuja koskevan eurooppalaisen kaupan kaltaisen järjestelmän käynnistämiseksi vuoteen 2009 mennessä. Sama koskee myös seitsemää Yhdysvaltojen koillista osavaltiota, joskin nimenomaisesti vain niissä toimivia sähköntuotantoyhtiöitä, ja liittohallitukseen näyttäisi jo kohdistuvan alhaalta päin paineita ryhtyä keskusteluun maailmanlaajuisesta kasvihuonekaasujen päästökaupasta.
Korostettakoon, että Euroopan komission vankkumattomana tarkoituksena on jatkaa ja tehostaa tätä kauppaa, jotta kasvihuonekaasupäästöjä pystytään vähentämään riittävästi kaasupitoisuuksien vakiinnuttamiseksi ilmakehässä.
Viime keväänä yhteisön kaupan piiriin kuuluvat yritykset ilmoittivat velvoitteidensa mukaisesti riippumattomien tarkastajien vahvistamat hiilidioksidipäästönsä. Näin meillä on ensimmäistä kertaa aukoton sarja riippumattomien virastojen tarkastamia hiilidioksidipäästöarvoja Euroopan unionista.
Todelliset päästöt olivat pienemmät kuin monet olettivat. Tässä vaiheessa voidaan tehdä seuraavat päätelmät:
Ensimmäiseksi voidaan todeta, että järjestelmä toimii seurannan, raporttien toimittamisen ja tarkastamisen osalta erittäin hyvin. Vuoden 2005 tarkastuksen tulokset osoittavat, että yritykset noudattavat tyydyttävässä määrin kauppajärjestelmästä johtuvia perusvelvoitteitaan. Järjestelmän perusrakenteet toimivat jouhevasti.
Toiseksi markkinalähtöiset mekanismit ovat onnistuneita, ja yhteisön päästökauppa näyttää tuottavan tulosta jo nyt.
Kolmas ja ehkäpä tärkein seikka on, että jäsenvaltiot voivat – ja niiden tulee – vaatia päästökaupan piiriin kuuluvia aloja vähentämään edelleen päästöjään, varsinkin kun muistetaan, ettei Euroopan unioni kokonaisuudessaan vielä pysty täyttämään Kioton pöytäkirjan mukaisia sitoumuksiaan.
Kuten tiedätte, jäsenvaltioiden tulee ilmoittaa kansalliset jakosuunnitelmansa. Niiden perusteella määräytyy koko Euroopan unionin yläraja vuodesta 2008 vuoteen 2012 ulottuvalla jaksolla, joka vastaa Kioton pöytäkirjan mukaista ensimmäistä velvoitekautta.
Eilispäivään mennessä komissioon oli tullut kymmenen kansallista jakosuunnitelmaa, jotka edustavat jotakuinkin puolta komission ensimmäiseksi kaudeksi hyväksymien lupien kokonaismäärästä. Kyseiset maat ovat Saksa, Viro, Liettua, Irlanti, Latvia, Luxemburg, Puola, Slovakia, Yhdistynyt kuningaskunta ja eilinen Kreikka.
Muut jäsenvaltiot eivät ole vielä ilmoittaneet kansallisia suunnitelmiaan komissiolle. Kymmenen suunnitelmaa on kuitenkin jo saatavissa ennakkoversioina julkisen kuulemisen muodossa. Ne koskevat seuraavia jäsenvaltioita: Alankomaat, Belgia, Bulgaria, Espanja, Kypros, Italia, Itävalta, Portugali, Ranska ja Suomi.
Komissio arvioi parhaillaan sille ilmoitettuja kansallisia jakosuunnitelmia. Ymmärtänette, ettei komissio voi tässä vaiheessa kommentoida mitenkään niiden sisältöä.
Tätä asiaa koskevasta yleisestä lähestymistavasta voin todeta yksiselitteisesti, että komissio käyttää kaikkia tarjolla olevia poliittisia ja lainsäädännöllisiä keinoja varmistaessaan, että kansalliset suunnitelmat vastaavat niin Kioton pöytäkirjassa tehtyjä sitoumuksia kuin vuoden 2005 todellisia, tarkastettuja päästötietojakin. Näin taataan markkinoiden niukkuus sekä yritysten yhtäläiset osallistumisedellytykset.
Tätäkin tärkeämpää on, että jäsenvaltioissa, jotka ovat vielä kaukana Kioton pöytäkirjan tavoitteista, pyritään kansallisten suunnitelmien avulla saavuttamaan tarvittavat vähennykset. Vieläkin tärkeämpää on, että huonoimmin suoriutuvissa jäsenvaltioissa on jaettava vähemmän päästölupia kuin ensimmäisellä kaudella. Meidän tehtävänämme on varmistaa, että kaikkia suunnitelmia arvioidaan tiukasti ja tasapuolisesti.
Haluan lopuksi vakuuttaa teille komission pitävän erittäin tärkeänä, että kaikki jäsenvaltiot toimittavat kansalliset jakosuunnitelmansa toiseksi kaudeksi mahdollisimman pian. Olemmekin lähettäneet jo kirjeen, eräänlaisen ennakkovaroituksen, viivytteleville maille ennen rikkomisesta johtuvien menettelyjen aloittamista.
Mikäli jäsenvaltiot jättävät toimittamatta niiltä edellytettävät tiedot, komissio arvioi mahdollisuuksia jatkotoimiin. Uskon, ettei tämä ole tarpeen ja että jäsenvaltiot lähettävät kasvihuonekaasujen päästölupien jakosuunnitelmansa lähipäivinä, ensi kuun aikana. 
Paula Lehtomäki,
   Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, neuvosto jakaa komission käsityksen siitä, että Euroopan unionin päästökauppajärjestelmä on yksi EU:n ilmastopolitiikan kulmakivistä. Juuri tämän instrumentin avulla Euroopan unioni on kyennyt osoittamaan johtajuuttaan ilmastonmuutoksen haasteeseen vastaamisessa. Hiilen hinnoittelu on olennainen elementti, kun pyrimme stimuloimaan ympäristöystävällisen teknologian kehittämistä ja käyttöönottoa.
Kuten kaikilla uusilla järjestelmillä, myös päästökauppajärjestelmällä on ollut kasvukipuja sen alkuvaiheessa. Siksi meidän on arvioitava huolellisesti, miten järjestelmää voitaisiin edelleen parantaa, jotta se vastaa sille asetettuun tavoitteeseen eli kasvihuonekaasujen vähentämiseen kustannustehokkaalla tavalla. Komission tuleva arviointiraportti tarjoaa meille tähän mahdollisuuden.
Toisten kansallisten jakosuunnitelmien valmistelu on paraikaa käynnissä oleva mittava hanke. Jäsenvaltiot valmistelevat jakosuunnitelmia ja komission tehtävänä on arvioida ne. Tämä todetaan selkeästi neuvoston ja Euroopan parlamentin kolme vuotta sitten hyväksymässä päästökauppadirektiivissä.
Tämän vuoden keväällä saimme paljon arvokasta kokemusta vuoden 2005 päästötietojen raportoinnista. Nyt onkin harkittava, kuinka voimme parantaa järjestelmän läpinäkyvyyttä niiden kokemusten pohjalta. Järjestelmän läpinäkyvyydellä voimme paremmin taata, että markkinoihin liittyvä tieto on kaikkien toimijoiden käytössä koherentisti, koordinoidusti ja samanaikaisesti.
Rinnakkain jakosuunnitelmaprosessin kanssa on käynnistymässä päästökauppadirektiivin uudelleentarkastelu jo Suomen puheenjohtajuuskaudella. On erityisen tärkeää, että järjestelmän avulla voidaan antaa selkeä signaali toiminnanharjoittajille siitä, että vähähiiliseen ympäristöystävälliseen teknologiaan kannattaa investoida. 
Avril Doyle,
   . Arvoisa puhemies, toivotan komission ja puheenjohtajavaltion tervetulleiksi tähän keskusteluun. Panee miettimään, miksi asia sisällytettiin esityslistalle viime tingassa viime perjantaina ilman varsinaista valmistelua eri poliittisten ryhmien kesken. Olivatko syyt puhtaasti tekniset ja tarkoituksena noudattaa velvoitetta palata asian tiimoilta parlamenttiin viimeistään 30. kesäkuuta, vaikka olettekin nyt muutaman kuukauden myöhässä? En jää pohtimaan tätä, koska aika on liian arvokasta tuhlattavaksi.
PPE-DE-ryhmä tukee täysin päästökauppajärjestelmää ja Kioton sopimuksen tavoitteita. Olemme yhtä mieltä siitä, että jokaista 25 jäsenvaltiota on painostettava, jotta ne täyttäisivät kasvihuonekaasuja koskevat tavoitteensa Kioton sopimuksen mukaisesti. Toivon, että tämä on perusolettama.
Panin merkille komission jäsenen toteamuksen vuoden 2005 uudelleenarvioinnin päätelmistä: ”järjestelmä toimii hyvin, tulokset olivat hyvät, järjestelmä on käynnissä ja toimii”. Arvoisa komission jäsen, en ole varma, onko tässä kyseessä pr-temppu ja emmekö me halua totuuden pääsevän mahdollisten kuulijoiden korviin. Tuen kaikkien kollegojeni tavoin täysin tehokasta päästökauppajärjestelmää, mutta se ei toimi hyvin. Tiedän, että olemme vasta alkuvaiheessa, ja tämä on todellinen puute kaikessa siinä, mitä olemme sanoneet erittäin lyhyen puolitoistavuotisen arviointikauden jälkeen. Teoria on hyvä mutta käytäntö surkeaa, täysin teoriaan sopimatonta. Meidän on arvioitava tilannetta kiireesti.
Ajatuksena oli, että ilmaan päässeen hiilidioksidin todellinen määrä vastaisi aina vuoden lopussa yksittäisen yrityksen maansa hallitukselle luovuttamien päästölupien määrää. Näin oli tarkoitus painostaa yhtiöitä vähentämään päästöjään. Kuinka kävikään? Ensimmäisenä vuonna 2005 21 maan todelliset hiilidioksidipäästöt olivat 44 miljoonaa tonnia pienemmät kuin kyseisten 21 hallituksen myöntämät hiilidioksidipäästöluvat. Tästä ei mitenkään aiheutunut päästöjen vähentämispaineita, ja tuloksena olivat erittäin volatiiliset hiilidioksidimarkkinat, joilla hinta laski 31 eurosta 8 euroon ja nousi jälleen 16 euroon tonnilta. Minäkin olen sitä mieltä, että me tarvitsemme asianmukaisesti toimivat hiilidioksidipäästöjen lupamarkkinat. Teollisuuden on uskottava, mitä me sanomme. Tarvitsemme uskottavuutta sekä käytännössä että teoriassa. Voisitteko kertoa yksityiskohtaisesti, mitä muutoksia esitätte direktiiviin ennen kansallisten jakosuunnitelmien toista kautta?
Irlanti muuten jätti kansallisen jakosuunnitelmansa 13. heinäkuuta, ettekä te maininnut maan nimeä. Haluan vakuuttaa, että Irlanti on toiminut näin. Ehkä kotimaassani syötetään meille pajunköyttä! 
Dorette Corbey,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa ministeri, olen tyytyväinen tähän keskusteluun. Olen tyytyväinen myös siihen, että päästökauppajärjestelmä toimii komission ja neuvoston mielestä hyvin. Meidän ryhmämme on omistautunut perin pohjin tämän direktiiviin aikaansaamiselle, ja siksi on tärkeää, että se toimii hyvin. Haluan silti esittää muutaman huomion, ja kollega Doylen tavoin minullakin on eräitä epäilyksiä.
On ensinnäkin onnetonta, että vain yhdeksän maata on tähän mennessä ilmoittanut suunnitelmansa. On hyvä tietää, että komissio seuraa tilannetta, mutta olen pettynyt siihen, että vain yhdeksän maata on ehtinyt ajoissa.
Toiseksi jäsenvaltiot ovat olleet mielestäni liian avokätisiä viimeaikaisissa luvissaan, ja siksi päästökauppadirektiivin vaikutukset ovat jääneet liian vähäisiksi.
Toinen erityisen silmiinpistävä poliittinen ongelma on sähköyhtiöiden tekemät odottamattomat voitot. Sähköyhtiöille on annettu ilmaisia lupia, jotka ne ovat onnistuneet myymään energiaintensiiviselle teollisuudelle ja kuluttajillekin. Tätä on luonnollisesti vaikea niellä, kun sähköyhtiöt nyt joka tapauksessa kasvattavat voittojaan.
Arvoisa komission jäsen, haluaisin, että tätä direktiiviä arvioidaan perin pohjin. Mielestäni meidän tulisi niin ikään miettiä, eikö olisi paljon parempi siirtyä nykyisestä poikkeuksia jakelevasta järjestelmästä huutokauppajärjestelmään, kun lupia kerran myönnetään hölläkätisesti ja sähköyhtiöiden voitot ovat odottamattoman suuret. 
Chris Davies,
   . Arvoisa puhemies, me kaikki tiesimme, että tässä on tarkoitus oppia harjoittelemalla ja ettei kaikki suju kerralla oikein – eikä sujunutkaan. Kun lupia on enemmän kuin päästöjä, koko järjestelmän uskottavuus uhkaa tietysti hävitä, mutta olemme nyt prosessin toisella kierroksella, joten meidän on otettava opiksi virheistämme.
Olen kiitollinen komission jäsenelle, että hän saapui paikalle ja mainitsi nimeltä jäsenvaltiot, jotka eivät ole toimittaneet suunnitelmia määräajassa. Emme pääse puusta pitkään, jos jäsenvaltiot eivät tosiaan lähetä lupaamiaan tuotoksia. Toivottavasti ministeri ottaa asian ympäristöasioita käsittelevän neuvoston kokouksen esityslistalle 23. lokakuuta. Kun meillä nyt on tilaisuus nähdä ministerit televisiossa, odotan innolla, miten noloiksi he menevät, kun arvoisa ministeri osoittaa kutakin heistä syyttävällä sormella ja pyytää selvitystä siihen, miksei suunnitelmia ole lähetetty.
Aivan liian usein suunnitelmia toimitetaan myöhässä ja laiskasti. Komission on oltava tasapuolinen mutta ankara. Parlamentti odottaa teidän varmistavan, että kansallisilla suunnitelmilla saavutetaan päästökauppajärjestelmältä edellytettävät tavoitteet. Monet jäsenvaltiot, jotka ovat aidosti sitoutuneet asiaan ja jo lähettäneet suunnitelmansa, tukevat teitä ja haluavat teidän takaavan, että toimintaedellytykset ovat yhtäläiset ja että kaikki palaavat ruotuun.
Jäsenvaltiot voivat puhua mitä puhuvat, mutta monet niistä etsivät pakotietä päästökauppajärjestelmästä. Teidän tehtävänne on varmistaa, että kaikki pakotiet ovat visusti lukossa. 
Claude Turmes,
   Arvoisa puhemies, vihreinä me olemme kollegojemme kanssa valtaosin samoilla linjoilla. Hetki on kriittinen: huiputtaminen ei enää onnistu. Ranskan, Puolan ja Saksan ylisuurten lupien jakelu ei voi enää jatkua. Silti hyödynnän puheaikani kiinnittääkseni huomiota toiseen asiaan, nimittäin markkinoiden vääristymiseen.
Saksan jakosuunnitelmasta käy ilmi, että siihen sisältyy erityinen lauseke RWE:tä varten. Sille annetaan neljäksi vuodeksi vanhan voimalan lupa. Toisaalta uudet tulokkaat on kokonaan karsittu. Saksan sähkömarkkinat ovat nyt täysin neljän yhtiön hallussa. Saksan toiseen jakosuunnitelmaan sisältyy piilotavoite – kaasuvoimalainvestointien kieltäminen Saksassa – koska juuri sitä neljä suuryhtiötä pelkäävät. Tämän vuoksi komission kilpailuasioiden pääosasto on otettava täysipainoisesti arviointiin mukaan.
Mainitsitte vielä erään toisen seikan: miksi me toimimme näin – hinnoitellaksemme hiilidioksidin vai panostaaksemme tehokkaan teknologian investointeihin? Katsokaapa Puolan ja Saksan jakosuunnitelmia. Mitä niissä todetaan? Saksaan tehtävälle hiilivoimalainvestoinnille myönnetään täysin kattavat luvat 14 vuodeksi. Minkäänlaista hintakannustinta hiilestä kaasuun siirtymiseksi ei ole, vaikka se on Euroopalle edullisin vaihtoehto hiilidioksidipäästöjen supistamiseksi.
Saksan ja Puolan jakosuunnitelmat ovat järkyttäviä. Ne tuhoavat koko kannustinjärjestelmän. Arvoisa komission jäsen, teillä on nyt suuri vastuu. 
Roberto Musacchio,
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tämä keskustelu päästökaupasta on tärkeä mutta vaarallinen osa Kioton sopimusta. Suhtaudumme erittäin kriittisesti järjestelmään, joka voi muuttua pelkäksi saastuttamisoikeuskaupaksi alikehittyneisyydestä kärsivien maiden hankaluuksien täydennykseksi. Kuten olemme saaneet kuulla, järjestelmä on äärimmäisen tehoton päästöjen todellisessa pienentämisessä.
Meidän on sanottava tämä hyvin selvästi, ennen muuta osapuolten tapaamisen aattona. Kolmastoista ympäristökonferenssi pidetään symbolisesti Afrikassa Nairobissa. Meidän ei pidä perustaa saastutusmarkkinoita vaan edistää uutta ympäristökehitystä, joka perustuu yhteistyöpolitiikkaan. Sen avulla rikkaat maat voivat jatkaa tuotantoaan, kunhan ne saastuttavat huomattavasti nykyistä vähemmän, ja köyhät maat voivat saada tukea kehitykseensä ja pääsevät käsiksi uusiin ympäristöteknologioihin.
Tämä on oleellinen ero, josta Euroopalla on oltava selkeä kanta, kun se osallistuu Nairobin konferenssiin: sen on löydettävä sopiva tasapaino päästökaupan ja todella hyödyllisen kehitysyhteistyön edistämisen välillä. 
Peter Liese (PPE-DE ).
   – () Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, ilmastonmuutos on meitä poliitikkoja koskevista haasteista ratkaisevimpia. Vaikka päästökaupan oli tarkoitus toimia yhtenä keskeisenä välineenä tämän tulevaisuuden haasteen kohtaamisessa, on pakko todeta, etteivät tähän mennessä alkuvaiheesta saadut tulokset erityisesti vakuuta.
Suunnitelmissa oli päästökaupan aloittaminen 1. tammikuuta 2005, mutta näin ei käynyt monissakaan jäsenvaltioissa. Kansalliset jakosuunnitelmat – komission ensimmäisessäkään vaiheessa hyväksymät jakosuunnitelmat – eivät olleet kovin tavoitteellisia. Maissa, joiden suunnitelmat olivat suhteellisen kunnianhimoisia, yritykset tietenkin pahastuivat päästötodistusten myöntämisperusteiden todella huomattavasta vaihtelusta: esimerkiksi teräs- tai kalkkitehdas sai yhdessä maassa paljon enemmän päästötodistuksia kuin toisessa. Nämä erot eivät olleet seurausta pelkästään Kioton pöytäkirjassa edellytettävästä taakan jakamisesta. Muutamissa tapauksissa päästötodistukset olivat liioitellun suuria, jolloin kilpailu tietenkin vääristyi.
Yhteispäätösmenettelyssä laaditun päästökauppaa koskevan päätöslauselman valmisteluvaiheessa parlamentti puolsi hyvin selkeitä ja tarkkoja sääntöjä. Komissio vastasi, että nämä ovat täysin tarpeettomia ja että asiaa voidaan hallita ja ylilyönnit voidaan välttää kilpailulainsäädännön avulla. Vaikutelmani on, että komission on arvioitava asiaa nyt uudelleen, aiempaa huomattavasti tarkemmin, ja estettävä kilpailun vääristymät jäsenvaltioiden ja niissä toimivien yritysten kesken.
Seuraavassa vaiheessa tavoitteena ei saa olla – kuten ensimmäisessä vaiheessa – päästökaupan toimiminen vain jotakuinkin, vaan sen on toimittava hyvin. Kilpailun vääristymät on vältettävä mahdollisimman tehokkaasti, ja hiilidioksidipäästöjä on vähennettävä mahdollisimman paljon, jotta Euroopan unionin politiikka säilyy uskottavana. 
Karin Scheele (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, komission jäsen Dimas totesi, että kansallisen jakosuunnitelman on jättänyt vain yhdeksän maata – tosin, jos kollega Doylen väite on oikea ja Irlanti on jättänyt omansa, maita on kymmenen – ja että vain kuusi jätti omansa määräaikaan eli kesäkuun loppuun mennessä. Viivyttelymme tämän kaltaisissa asioissa on erityisen häiritsevää, koska olemme saaneet havaita päästöjen jälleen kasvaneen, ennen muuta vanhoissa jäsenvaltioissa. Mitä komissio, Eurooppa-neuvosto ja neuvoston puheenjohtajavaltio voivat tehdä sellaisen painostuksen kohdistamiseksi toimialaan, joka ylittää päätöslauselmien laadinnan ja todella saattaa järjestelmän voimaan?
Toinen seikka, johon haluan puuttua, liittyy näiden kansallisten toimintasuunnitelmien sisältöön. Haluaisin tietää, miten komissio tai Eurooppa-neuvosto voivat varmistaa, että kansalliset toimintasuunnitelmat ovat tiukkoja, että jäsenvaltioiden edellytetään täyttävän Kioton pöytäkirjan vaatimukset ja että ne täyttävät oman lainsäädäntömme vaatimukset, ja miten niitä estetään ostamasta itseään vapaiksi omista velvoitteistaan? 
Rebecca Harms (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan tarkastella Saksan ilmoittamaa jakosuunnitelmaa uudemman kerran, ja syynä tähän on, että Saksa toimii ensi vuonna paitsi EU:n neuvoston myös G8-maiden puheenjohtajana. Kumpikin näistä puheenjohtajuuksista on ratkaisevan tärkeä ilmastonsuojelun ja energiapolitiikan kannalta. Juuri Saksa vastaa ensi vuoden eli vuoden 2007 tärkeän YK-kokouksen valmisteluista, ja nämä painavat päätökset tehdään aikanaan Heiligendammissa.
Mielestäni Saksan liittotasavallan laatiman jakosuunnitelman kaltainen asiakirja ei osoita maan hallituksen sopivan näihin tehtäviin. Päinvastoin: jo nyt todistusten jakotavasta on käynyt ilmiselväksi, että tietyt suuret saksalaiset energiatoimittajat aikovat käyttää päästökauppaa pelkästään yhtenä uutena verukkeena viime vuoden aikana kokemiemme kaltaisille hinnanostoille.
Tästä jakosuunnitelmasta käy niin ikään selväksi, että Saksa laistaa velvoitteestaan tarjota kannustimia siirtymiseksi hiilestä sitä vähemmän hiilidioksidia tuottaviin polttoaineisiin. Tämä on minun mielestäni häpeä, eikä sitä voida millään tavoin puolustella ilmastosta parhaillaan käytävässä keskustelussa. Jos EU haluaa toimia niin kuin sen pitää ja esiintyä vastakin johtavassa roolissa ilmastonsuojelijana, Saksan valtiota – jolla toki on merkittävä vastuu Kioton pöytäkirjan ja sen jälkeisen ajan prosesseissa – on kehotettava parantamaan tapansa. 
Evangelia Tzampazi (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, suhtaudun myönteisesti komission julkilausumaan kasvihuonekaasujen päästölupien kaupasta. Ilmastonmuutos vaikuttaa merkittävästi talouteen ja yhteiskuntaan. Näin ollen saastuttamisesta on tehtävä entistä kalliimpaa.
Yksi koko järjestelmän uskottavuutta vahvistava seikka on jokaisen yrityksen toimivaltaiselle kansalliselle viranomaiselle tekemä päästöilmoitus. Osa yrityksistä antaa erikoistuneiden virastojen ja yhtiöiden varmentamat ilmoitukset, kun taas toisten tiedot eivät ole varmennettuja.
Tämän takia komissiolla on valtava vastuu kauppajärjestelmän uskottavuuden ylläpitämisessä ja vahvistamisessa, ja me vetoamme siihen, jotta tekisi tarvittavat aloitteet uuden järjestelmän suojaamiseksi tällaisilta vääristymiltä.
Vuosia 2008–2012 koskevien, järjestyksessä toisten kansallisten suunnitelmien arviointia odoteltaessa ehdotan, että Euroopan komissio varmistaa tarvittavin keinoin, etteivät jäsenvaltiot myönnä liikaa päästölupia tietyille yrityksille.
Kehotan komissiota niin ikään valvomaan sovitun menetelmän tarkkaa noudattamista, jotta päästökertoimia ei sovelleta polttolaitoksiin yhdessä vaan erikseen jokaiseen yksittäiseen polttoyksikköön. 
Satu Hassi (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, kyse on EU:n ilmastonsuojelun uskottavuudesta. mukaan jäsenvaltioiden julkaisemista päästöoikeusallokaatioista ensi kaudelle vain viisi täyttää keskeiset kriteerit. Tiedämme kaikki, että maapallon suojelemiseksi lähivuosina suurimmat kehitysmaat pitää saada suostumaan päästöjensä rajoittamiseen. Kuinka voimme kuvitella niiden suostuvan siihen, ellei EU noudata omia Kioto-sitoumuksiaan? Myös Yhdysvalloissa seurataan sitä, mitä me teemme. Tähän asti EU:n toiminta on rohkaissut niitä amerikkalaisia, jotka haluavat oman maansa liittyvän mukaan kansainväliseen ilmastonsuojeluun, mutta jos me petämme Kioto-sitoumuksemme, se auttaa ilmastonsuojelun vastustajia Yhdysvalloissa ja muuallakin.
Komission pitääkin olla nyt päättäväinen ja vaatia EU:n jäsenvaltioita noudattamaan päästökaupan keskeisiä kriteereitä. Ikävä kyllä yksi ensimmäisistä jäsenvaltioista, joissa hallitus on liikaa kumartanut saastuttajayrityksen vaatimuksille jo ensimmäisellä päästökauppakaudella, on Suomi. Vetoan komissioon, ettei se salli tällaisen suomettumisen – – levitä. 
Paula Lehtomäki,
   . Arvoisa puhemies, arvoisat Euroopan parlamentin jäsenet, ensinnäkin kiitokset tästä erinomaisesta keskustelusta, jonka muutamia kohtia haluan vielä neuvoston puolesta kommentoida.
Ensiksikin mitä tulee näihin päästötasoihin, ei pitäisi tehdä liian voimakkaita johtopäätöksiä yhden vuoden perusteella, vaan tarvitaan ehdottomasti useamman vuoden tarkasteluajanjakso. Esimerkiksi meillä pohjoisessa vuosilämpötilalla – onko kylmä vai lämmin talvi – ja vesitilanteella on erittäin suuri merkitys paitsi energiankulutukseen niin energiantuotantoon ja sitä kautta myös päästömääriin, joten vuosittaisten vaihtelut voivat tämänkin vuoksi olla suuria.
Kuten tässä keskustelussa on todettu seuraavan kauden jakosuunnitelmien teko on käynnissä jäsenvaltioissa, ja niiden jäsenvaltioiden lisäksi, joiden ehdotukset ovat jo komissiossa, noin kymmenkunta maata on julkaissut jo oman suunnitelmansa ja on kansallisen käsittelyn loppuvaiheessa. Loput jäsenvaltiot eivät ole vielä aivan niin pitkällä, mutta aivan varmasti etenemässä siihen suuntaan. On huomattava, että tämä matematiikka koskee kahtakymmentäseitsemää eurooppalaista maata, ei vain kahtakymmentäviittä.
Tässä keskustelussa on todettu, että päästökauppajärjestelmässä on puutteita, ja sen vuoksi onkin erittäin tärkeää, että komissio nyt arvioi tämän järjestelmän toimivuutta hyvin perusteellisesti ja monipuolisesti. Odotamme komission arviota myöhemmin tänä syksynä, ehkä jo hyvinkin pian. Olemme kuitenkin varmasti yhtä mieltä siitä, että puutteista huolimatta tätä järjestelmää ehdottomasti tarvitaan ja sitä pitää viedä voimakkaasti alkuperäisen tavoitteen mukaiseen suuntaan eli siihen, että se aidosti ja todellisella tavalla kannustaa toimijoita investoimaan hiilettömään ympäristöystävälliseen teknologiaan. 
Stavros Dimas,
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää kaikkia puhujia osallistumisesta tämän iltapäivän keskusteluun. Voimme huomata, että tästä maailmanlaajuisesta ongelmasta ja Euroopan unionin vastineesta siihen ollaan hyvin huolissaan.
Ennen kuin jatkan, haluan vakuuttaa jäsen Doylelle, ettei komissio peittele tällä keskustelulla mitään siitä yksinkertaista syystä, että keskustelua pyysi parlamentti eikä komissio. Tämä ei siis voi olla hämäystä. Mitä tulee siihen, etten maininnut Irlannin jättäneen kansallisen jakosuunnitelmansa, se lukee papereissani. Puhuin kymmenestä jäsenvaltiosta ja luulin maininneeni Irlannin, mutta jollette kuullut sitä, lienette oikeassa.
Tulevaisuudesta ja arvioinnista puhuakseni voin kertoa, että valmistelen parhaillaan erittäin perusteellista arviointia Euroopan unionin päästökauppajärjestelmästä, ja tarkoituksena on yksilöidä vuoden 2012 jälkeen tarpeelliset parannukset. Tämä ei ollut aiemmin mahdollista, koska saimme tiedot todellisista päästöistä vasta 30. kesäkuuta 2006. Päästöt raportoitiin 15. toukokuuta 2006, mutta osa jäsenvaltioista toimitti todelliset päästötietonsa 30. kesäkuuta 2006. Emme siis mitenkään voineet arvioida päästöjä, ennen kuin saimme todelliset tiedot.
Kunhan Euroopan unionin päästökauppajärjestelmän arviointikertomus lähiviikkoina ensin hyväksytään, komissio perustaa loppuvuonna eurooppalaisen ilmastonmuutosohjelman yhteydessä alan toimijoiden ryhmän arvioinnista käytävän keskustelun vauhdittamiseksi. Olen vakaasti sitä mieltä, että arviointikeskusteluun on panostettava alkuvaiheessa, jotta tulos on laadukas. Näin ollen arvioinnissa käsiteltävät keskeiset seikat ovat direktiivin soveltamisalan laajentaminen ja yhdenmukaistaminen, yhdenmukaistamisen jatkaminen, tavoitteiden asetus- ja jakoprosessin ennustettavuuden parantaminen – tässä yhteydessä kiinnitetään huomiota myös kilpailukykyyn – sääntöjen tiukempi noudattaminen ja valvominen sekä yhteys kolmansien maiden kauppajärjestelmiin ja kehitysmaiden entistä laajempi osallistuminen.
Komissio on jo vahvistanut aikomuksensa puuttua lentoliikenteen ilmastovaikutuksiin päästökaupan avulla. Päästökauppaa voidaan tehostaa lukuisilla hyvillä keinoilla, kuten parantamalla jakovarmuutta pitkällä aikavälillä ja lisäämällä yhdenmukaistamista monilla eri aloilla.
Tarvitsemme lisäaikaa näiden arvokkaiden ajatusten käsittelylle ja edelleen kehittelylle. Siksi tavoitteenani onkin, että komissio esittelee lainsäädäntöehdotuksen vuoden 2007 kuluessa.
Haluan tässä vastata lyhyesti huoliin odottamattomista voitoista, joita energiayhtiöt saavat päästöluvista perimillään hinnoilla, vaikka ne myönnetään yhtiöille korvauksetta. Eräät yhtiöt ovat toimineet näin. Sähkön hinta on noussut, mutta syynä tähän ei ole pelkästään päästökauppajärjestelmä vaan ennen muuta korkeat polttoainehinnat ja puutteellinen kilpailu sähkö- ja kaasumarkkinoilla – puutteellinen vapauttaminen. Kuten yksi kollega mainitsi, huutokauppa voisi olla ratkaisu vapauttamisen ohella, koska silloin vältettäisiin yhtiöiden odottamattomat voitot samaan aikaan, kun kuluttajat maksavat sähköstä entistä enemmän. Direktiivin mukaan huutokauppa on sallittua toisella kaudella 10 prosentin osalta. Muun muassa tästä aiheesta keskustellaan direktiivin arviointijaksolla.
Menneisyyttä arvioitaessa voidaan todeta, että päästökaupan perusrakenne on terve ja että lupamarkkinat kehittyvät varsin hyvin. Ensimmäisenä toimintavuonna 2005 markkinavälittäjät kauppasivat – ainakin Maailmanpankin tietojen mukaan – 320 miljoonaa lupaa, joiden arvo oli yli 6 miljoonaa euroa. Kukaan ei siis voi väittää päästökauppajärjestelmää epäonnistuneeksi.
Vuonna 2006 kuukausittainen vaihtomäärä on kasvanut vakaasti, ja vilkkaassa kuussa kaupataan 80–100 miljoonaa lupaa. Monissa Euroopan unionin sisällä organisoiduissa pörsseissä on mahdollista kaupata lupia, ja markkinoilla toimii myös monia muita markkinavälittäjiä, kuten meklareita.
Haluan sanoa sanasen vielä niin sanottujen ylisuurten lupien myöntämisestä päästökauppajärjestelmään kuuluville laitoksille. On tosiasia, että päästölupia on myönnetty noin 3 prosenttia yli todellisten päästöjen. Tähän voi olla monia syitä. Yksi niistä voi olla, että yhtiöiden toimipaikat ovat jo reagoineet päästöjenvähennysjärjestelmään ja järjestelmästä johtuviin velvoitteisiin ja pienentäneet päästöjään selvimmillä ja helpoimmilla tavoilla parantamalla esimerkiksi energiatehokkuutta tai turvautumalla muihin helposti toteutettaviin toimiin. Näin kävi Saksassa, jossa laitoksista peräisin olevat hiilidioksidipäästöt todella pienentyivät. Muita syitä voivat olla vuoden 2005 talven leutous, joka pienensi lämmityskustannuksia, ja – kenties tärkeimpänä syynä – järjestelmään osallistuvien yhtiöiden ylisuuret odotukset liiketoiminnan kasvusta ja päästöistä, joita koskevat tiedot jäsenvaltiot hyväksyivät mukisematta.
Olemme tehneet kaikille jäsenvaltioille varsin selväksi, että toisella kaudella on säilytettävä direktiivin 12 kriteeriä. Tämä koskee erityisesti niitä maita, jotka eivät ole sitoutuneet saavuttamaan omia kiintiötavoitteitaan. Ne vaikuttavat Euroopan unionin kokonaistavoitteen täyttymiseen. Todelliset päästöt, jotka meillä nyt on tiedossamme, on niin ikään otettava täysimääräisesti huomioon.
Olen jäsenvaltioille tiukka mutta tasapuolinen kansallisten jakosuunnitelmien yhteydessä ja olen erittäin tyytyväinen tämänpäiväisistä puheenvuoroista selvästi ilmi käyneeseen tukeen tälle lähestymistavalleni.
On ensi kädessä hallitusten tehtävä ehdottaa komissiolle suunnitelmia, ja komissio varmistaa, että Euroopan unionin päästökauppajärjestelmä suoriutuu osuudestaan kiintiötavoitteidemme saavuttamisessa. Toisaalla kaikkien sidosryhmien olisi sitouduttava Euroopan unionin järjestelmän parantamiseen ja laajentamiseen, jotta varmistetaan, että maailmanlaajuisten hiilimarkkinoiden päästövähennyksillä pystytään estämään ilmastonmuutosta.
Haluan kiittää kaikkia antoisasta keskustelusta, jossa esitettiin rohkaisevia ja tärkeitä puheenvuoroja, sekä jatkuvasta tuesta torjuessamme maapallon lämpenemistä ja tuleviin sukupolviin kohdistuvaa uhkaa. 

Keskustelu on päättynyt. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana kyselytunti. 
Käsittelemme komissiolle osoitettuja kysymyksiä (B6-0325/2006).
Puhemies.
   Seuraavana on 
Euroopan unionin tuleva laajentuminen Itä- ja Keski-Euroopan maiden alueelle merkitsee vaikeasti valvottavien rajojen lisääntymistä. Mitä toimenpiteitä komissio aikoo toteuttaa estääkseen kolmansista maista EU:n alueelle saapuvien laittomien maahanmuuttajien määrän lisääntymisen uusien jäsenvaltioiden kautta?
Franco Frattini,
   . Kuten tiedätte, uusien jäsenvaltioiden on taattava liittymisen hetkellä, että rajavalvonta on korkeatasoista. Sisärajavalvonnan lakkauttamista harkittaessa jäsenvaltioiden ja komission asiantuntijat arvioivat, täyttävätkö uudet jäsenvaltiot muiden ennakkoedellytysten ohella Schengenin yleissopimuksen mukaiset, ulkorajojen valvontaa koskevat vaatimukset.
Tammikuussa 2006 aloitettiin uusien jäsenvaltioiden osalta SIS-järjestelmään kuulumattoman säännöstön arviointi, ja neuvosto saa ensimmäisen arvion niiden valmistelusta joulukuussa. Annan ministereille lausunnon asiasta.
Kuten tiedätte, komissio antoi 19. heinäkuuta laitonta maahanmuuttoa koskevan tiedonannon, jossa se käsittelee tällä alalla ensisijaisina pitämiään tavoitteita. Tiedonannossa tarkastellaan eritoten sitä, voitaisiinko ulkorajat saada entistä turvallisemmiksi esimerkiksi niin kutsutulla e-borders-rajavalvonnalla, joka perustuisi tiedustelutietoihin, ja käsitellään mahdollisesti luotavaa automatisoitua maahantulo- ja maastapoistumisjärjestelmää, säädöksiä sekä tarvetta puuttua laittomasti yhteisössä oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten käyttöön työvoimana.
Lisäksi haluaisin korostaa, että komissio antoi heinäkuussa ehdotuksen nopeiden rajainterventioryhmien perustamisesta. Ehdotetulla välineellä lujitetaan jäsenvaltioiden ja yhteisön yhteisvastuullisuutta, ja sen ansiosta ne jäsenvaltiot, joilla on erityisiä vaikeuksia valvoa ulkorajojaan, voivat väliaikaisesti hyödyntää muiden jäsenvaltioiden rajavartiolaitosten virkamiesten asiantuntemusta ja henkilöresursseja. 
Manuel Medina Ortega (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, viime päivien tapahtumat näyttävät osoittavan, ettei Euroopan unionilla ole valmiutta vastaanottaa sen lähialueilta tulevia maahanmuuttaja-aaltoja. Huomauttaisin, että Euroopan unioni saa Bulgarian ja Romanian ensi vuonna toteutuvan liittymisen myötä uuden merirajan Mustallemerelle, että Mustallamerellä on sellaisia valtioita kuin Ukraina, Moldova, Venäjä, Georgia, Armenia ja Turkki ja että tuolta mereltä avautuu meille väylä koko Aasiaan.
Aikooko Euroopan komissio laatia Mustaamerta varten samankaltaisen järjestelmän, jota se on alkanut kehittää Atlantille, jottei Aasian mantereelta vyöry Euroopan unioniin maahanmuuttajien tulvaa? 
Franco Frattini,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, voin vastata arvoisalle jäsenelle, että yksi ensisijaisista tavoitteistamme puheenjohtajavaltio Suomen kanssa on nimenomaan ehdottaa Euroopan unionille yhtenäistä merirajojemme valvontamenetelmää joulukuuhun mennessä, ja alustava arvio asiasta saadaan lokakuussa.
Merirajan tiedetään olevan hyvin erilainen kuin maaraja tai lentoaseman raja, ja siksi Mustameri onkin selvästi yksi tutkittavista kohteista.
Toteaisin vain arvoisalle jäsenelle, että tapasin Bulgarian sisäasiainministerin taas juuri eilen ja sanoin hänelle jälleen kerran, että Bulgarian ja Romanian on valmistauduttava asianmukaisesti siihen, että Euroopan unioni osallistuu vahvasti äärimmäisen herkän raja-alueen valvontaan. 
Reinhard Rack (PPE-DE ). –
   Siitä ei ole epäilystäkään, etteikö laittomien maahanmuuttajien virta pitäisi pysäyttää. Jäsen Medina Ortegan mainitsema esimerkki korostaa hänen maassaan vallitsevaa käytäntöä, että kansalliset hallitukset — omien sanojensa mukaan — laillistavat laittomat maahanmuuttajat ja näin oikeastaan välittävät vääränlaista viestiä. Näkeekö komissio tässä mahdollisuuksia ja harkitseeko se esittävänsä, että tällainen toiminta olisi lopettava, koska sen seurauksena nämä laittomat maahanmuuttajat löytävät tiensä kaikkiin Euroopan unionin muihin jäsenvaltioihin. 
Franco Frattini,
   . Otitte esille seikan, joka on ensisijaisen tärkeä. Olen useaan otteeseen todennut, että valtavaksi ongelmaksi koituneet runsaat laillistamismenettelyt uhkaavat murentaa jäsenvaltioiden välisen solidaarisuuden periaatteen. Aihetta käsiteltiin neuvostossa ensimmäisen kerran noin 14 kuukautta sitten.
Päätimme tuolloin, että jokaisesta kansallisesta toimenpiteestä, jolla laillistetaan laittomia maahanmuuttajia, on järjestettävä etukäteen eurooppalainen kuulemisprosessi, jotta vuorossa oleva puheenjohtajavaltio ja Euroopan komissio voivat antaa lausuntonsa tällaisen laillistamismenettelyn vaikutuksista muihin jäsenvaltioihin. Tässäkin yhteydessä puhuimme solidaarisuusperiaatteesta ja hyväksyimme asiakirjan. Sitä ei ole vielä virallisesti julkaistu, mutta se vastaa vaikutuksiltaan poliittista päätöstä. Näin ollen pyydän, että kaikki jäsenvaltiot, jotka suunnittelevat toteuttavansa tällaisia laillistamismenettelyitä, noudattavat tätä velvoitetta ennalta tehtävästä kuulemisprosessista, jotta muut jäsenvaltiot saavat mahdollisuuden mukautua tällaisen laajan laillistamismenettelyn vaikutuksiin. 
James Hugh Allister (NI ). –
   Arvoisa komission jäsen, kun otetaan huomioon, että Bulgaria on myöntänyt Moldovasta, Ukrainasta, Venäjältä ja muualta tulleille maahanmuuttajille runsaasti kansallisuuksia, millaisin käytännön toimin aiotaan valvoa maahanmuuttoa Bulgarian ja Romanian kautta?
Vuoden 2004 laajentumisesta aiheutunut maahanmuutto ei suuntaudu yhtä lailla useimpiin muihin jäsenvaltioihin, joten eikö olisi täysin oikeutettua, että kotimaani Yhdistyneen kuningaskunnan kaltaiset maat voisivat kieltäytyä laajentamasta avointen ovien politiikkaansa koskemaan Romaniaa ja Bulgariaa? 
Franco Frattini,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, aihe on epäilemättä erittäin arka, ja voin vahvistaa, että olen ottanut asian esille keskustellessani – myös viimeaikoina – sekä Bulgarian että Romanian hallitusviranomaisten kanssa.
Saamani vastaukset ovat sinänsä rohkaisevia, sillä kummassakin ehdokasmaassa, joiden liittyminen on lähellä, ymmärretään, millainen vaikutus kaksoiskansalaisuudella voi olla muissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa. Ehdokasmaat ovat kuitenkin tuoneet esille ongelman, joka Euroopan unionin olisi syytä ottaa huomioon. Ongelmana ovat Ukrainan ja Moldovan kaltaiset maat, jotka vaativat uutta helpottavaa järjestelmää väliaikaisia EU-viisumeita varten. Jos emme suhtaudu vakavasti näihin vaatimuksiin Ukrainalle ja Moldovalle laadittavasta viisumijärjestelmästä, on päivänselvää, että näiden maiden kansalaiset yrittävät turvautua vaarallisiin juonitteluihin.
Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta totean, että liittymissopimuksissa on tietenkin mainittu Romanian ja Bulgarian osalta, että työntekijöiden vapautta siirtyä muihin Euroopan unionin jäsenvaltioihin voidaan mahdollisesti jatkaa siirtymäkauden ajaksi.
Euroopan komissio katsoo, ettei ole minkäänlaista vaaraa, että vuodesta 2004 Euroopan unionin jäsenenä olleista kymmenestä uudesta jäsenvaltiosta enää tulisi työntekijöiden tulva, ja olemme antaneet aiheesta tiedonannon.
Jos nämä kaksi uutta jäsenvaltiota liittyvät ensi vuoden alussa, kuten toivon, niihin kohdistuu joitakin rajoituksia. Tämä on ymmärrettävää, koska ne ovat laajentumisen toisessa vaiheessa liittyviä uusia jäsenvaltioita. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Yhdysvaltain raakaöljyvarastot kasvoivat 16. kesäkuuta päättyneellä viikolla 1,4 miljoonalla tynnyrillä 347,1 miljoonaan tynnyriin. Varastot ovat nyt korkeimmillaan sitten toukokuun 1998.
Keskusteltiinko EU:n ja USA:n Wienissä pidetyssä vuotuisessa huippukokouksessa näistä epätavallisen suurista öljyvarastoista? Onko mahdollista, että Yhdysvallat pitää suuria varastoja pitääkseen näin öljyn hinnan keinotekoisesti korkeana, mistä kärsii Euroopan talous? Kuinka paljon yhdysvaltalaista raakaöljyä tuodaan EU:hun?
Markos Kyprianou,
   . On totta, että Yhdysvaltojen raakaöljyvarastot ja öljytuotteiden varastot ovat kasvaneet lähiaikoina ennätyssuuriksi. Minkään energiaa kuluttavan maan raakaöljyvarastojen ja öljytuotteiden varastojen kasvu ei kuitenkaan yleensä aiheuta nousupaineita öljyn maailmanmarkkinahintaan.
Asiantuntijat luottavat selkeisiin tilastotietoihin, joiden mukaan öljyn ja öljytuotteiden hintojen korotuspaineet vähenevät, kun varastot suurissa energiaa kuluttavissa maissa kasvavat. Tämä johtuu siitä, että riskipreemiolla on suuri vaikutus öljyn maailmanmarkkinahintaan, ja markkinatoimijat asettavat hinnan erilaisten riskitekijöiden perusteella. Asianmukaisten poliittisten näkökohtien lisäksi ensisijaisena riskitekijänä ovat käyttämättömästä kapasiteetista ja varantojen riittämättömyydestä mahdollisesti aiheutuvat toimitushäiriöt. Näin ollen suuri enemmistö maailman öljymarkkinoiden toimijoista pitää riskiä alhaisempana silloin, kun suurilla energiaa kuluttavilla mailla, kuten Yhdysvalloilla, on riittävät tai jopa ennätyksellisen suuret raakaöljyvarastot tai öljytuotteiden varastot.
Tämän perusteella katsottiin, ettei EU:n ja Yhdysvaltojen vuotuisessa huippukokouksessa ollut tarvetta keskustella Yhdysvaltojen raakaöljyvarastojen ja öljytuotteiden varastojen määristä.
Yhdysvalloista Euroopan unioniin tuodusta raakaöljystä voidaan todeta, että kolmen viime vuoden aikana Yhdysvallat on toimittanut raakaöljyä Euroopan unioniin vähäisiä määriä – alle miljoona tonnia vuosittain. Tämä on alle 0,2 prosenttia EU:n raakaöljyn kokonaistuonnista. Tosiasiassa Yhdysvallat on itse suuressa ja enenevässä määrin riippuvainen raakaöljyn tuonnista. 
Andreas Mölzer (NI ).
   Kohtuuhintaisia vetykäyttöisiä ajoneuvoja koskevat suunnitelmat ovat itse asiassa lojuneet pöytälaatikoissa jo vuosia, ja jotkut valmistajat kykenisivät nyt saattamaan markkinoille perinteisten autojen hintaisia vetyautoja. Millaisin käytännön toimin EU edistää tällaisten vaihtoehtojen tarjoamista, jotta olisimme vähemmän riippuvaisia sekä Yhdysvaltojen öljypolitiikasta että öljynviejämaista? 
Markos Kyprianou,
   . Öljynhintojen vuoksi komissio on tosiaankin tutkinut useita aloitteita ja sisällyttänyt niitä syyskuun 2005 jälkeen viisikohtaiseen suunnitelmaan, jonka komission jäsen Piebalgs on esittänyt. Ehdotuksia muokattiin tarkemmin, kun ne sisällytettiin vihreään kirjaan Euroopan strategiasta kestävän, kilpailukykyisen ja varman energiahuollon turvaamiseksi.
Komission tavoitteena on asteittain vähentää EU:n riippuvuutta tuotetusta öljystä. Tähän pyritään toisaalta lisäämällä energiatehokkuutta ja toisaalta korvaamalla öljy muilla energialähteillä, kuten biomassalla ja muilla uusiutuvilla energialähteillä. Lisäksi komissio pyrkii lisäämään öljyntuottajamaiden kanssa käytävää tuottaja–kuluttaja-vuoropuhelua, jotta voitaisiin selvittää ja kehittää uusia tapoja vastata maailmanlaajuisen kysynnän kasvuun. Komissio haluaa myös lisätä avoimuutta ja öljymarkkinoiden ennustettavuutta sekä valmistautua ennalta hyvin kriisitilanteisiin, ja siksi se haluaa varmistaa etenkin, että jäsenvaltiot pitävät öljyvarastonsa asianmukaisten EU:n säädösten tasolla.
On tärkeää ymmärtää, että kaikista näistä toimista – ajoneuvojen polttoaineiden käyttöä ja biomassaa koskevista toimista sekä kaikista muista toimenpiteistä – saatava hyöty on nähtävillä pääasiallisesti keskipitkällä tai pitkällä aikavälillä eikä heti lähitulevaisuudessa. 
Hubert Pirker (PPE-DE ). –
   Yhtenä tavoitteenamme on tietenkin tehdä Euroopan unionista hieman itsenäisempi energiatoimitusten suhteen, ja on selvää, että toiminnan laajentaminen vaihtoehtoisten ja uudistuvien energialähteiden alalle olisi tällöin tärkeää.
Mitä uusiutuvia energialähteitä komissio aikoo harkitusti tukea lähitulevaisuudessa ja miten laajasti? Voitteko antaa joitakin lukuja asiasta? 
Markos Kyprianou,
   . Komission jäsen Piebalgs käyttää suunnitelmassaan tässä yhteydessä numerointia, joten en tässä vaiheessa haluaisi luetella ensisijaisia tavoitteita enkä muitakaan tavoitteita. Biopolttoaineet ovat Euroopan unionin ensisijaisten tavoitteiden joukossa. Komission jäsenet ja neuvosto ovat keskustelleet aiheesta ja myös muista aiheista, kuten tuuli- ja aurinkoenergian käytöstä. En ole alan asiantuntija, joten tehtäväkseni jää varmistaa, että kollegani antaa aiheesta tarkemman kirjallisen vastauksen. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Parlamentti kannusti 23. helmikuuta 2006 Euroopan ympäristöterveystoimintasuunnitelmasta (2004–2010) antamassaan päätöslauselmassa komissiota luokittelemaan mahdollisimman nopeasti tupakansavun syöpää aiheuttavien aineiden 1 luokkaan. Terveys- ja kuluttaja-asioiden pääosaston järjestämässä tupakoinnin vastaisia unionin tason toimintalinjoja koskevassa epävirallisessa kuulemisessa (määräaika 14. kesäkuuta) ei kuitenkaan viitattu tähän lainkaan.
Onko komissio ryhtynyt toimiin sen varmistamiseksi, että passiivinen tupakointi merkittäisiin syöpää aiheuttavaksi tekijäksi? Jos ei ole, miksi ei?
Aikooko komissio noudattaa ASPECT-raportin suosituksia ja luokitella passiivisen tupakoinnin syöpää aiheuttavaksi tekijäksi? Jos ei, miksi ei?
Markos Kyprianou,
   . Kiitän jäsen Florenzia, sillä aina, kun hän esittää aiheesta kysymyksen, toimintamme edistyy.
On totta, että arviolta 25 prosenttia kaikista Euroopan unionissa todetuista syöpätapauksista voitaisiin katsoa aiheutuneen tupakasta. Maailman terveysjärjestö, Suomen ja Saksan hallitukset sekä Yhdysvaltojen virastot ovat jo luokitelleet ympäristön tupakansavun ihmisille syöpää aiheuttavaksi aineeksi. Kuten olen aiemmin monesti todennut parlamentille, toimet savuttoman Euroopan luomiseksi ovat minulle ensisijaisia. Komissio aikoo esittää vuoden 2006 loppuun mennessä savuttomia ympäristöjä koskevan asiakirjan, jossa käsitellään, miten passiivista tupakointia voitaisiin jatkossa torjua Euroopan unionissa.
Terveys- ja kuluttaja-asioiden pääosaston epävirallisessa kuulemisessa ei tosiaan mainittu ympäristön tupakansavun luokittelemista syöpää aiheuttavaksi aineeksi, sillä ensiksikin kyseessä oli alustava ja epävirallinen kuuleminen, jonka tarkoituksena oli saada lausunto valituilta osapuolilta. Komissio pitää kuitenkin erittäin tärkeänä parlamentin kantaa, että tupakansavun luokittelu syöpää aiheuttavaksi aineeksi olisi suositeltavaa.
Ongelma on oikeudellinen eikä poliittinen, sillä olemme samaa mieltä asiasta. Euroopan unionin lainsäädännössä on aukko, joten käsittelen kahta näkökohtaa. Ensinnäkin ongelmana on, että nykyisessä vaarallisia tuotteita ja aineita koskevassa Euroopan unionin lainsäädännössä ei kateta savua sinällään vaan ainoastaan markkinoille saatetut tuotteet. Tämän vuoksi lainsäädännössä onkin aukko.
Samalla laadittiin vastaavin periaattein lainsäädäntö työntekijöiden suojaamisesta syöpävaarallisilta aineilta työpaikoilla. Molemmat säädökset kattavat valitettavasti ainoastaan markkinoille saatetut aineet ja valmisteet. Tupakansavu sinällään ei siis ole näiden säädösten tarkoituksen ja tavoitteen mukainen tuote.
Näkökohtia on kaksi. Savuttomasta ympäristöstä laadittavassa kuulemisasiakirjassa komission on tarkoitus toisaalta varmistaa, että ympäristön tupakansavu luokitellaan syöpää aiheuttavaksi aineeksi – kuten WHO, Yhdysvallat, Saksa ja Suomi ovat tehneet. Näin varmistamme antavamme oikeaa tietoa. Savun osat ja ainesosat – kuten arseeni, butadieeni, bentseeni, typpioksidi ja muut oksidit – on jo luokiteltu Euroopan unionin lainsäädännössä syöpää aiheuttaviksi, ja siksi on samanaikaisesti varmistettava, että viittaamme tähänkin lainsäädäntöön. Lainopillisesti emme siis voi tässä vaiheessa sanoa, että ympäristön tupakansavu aiheuttaa syöpää, mutta voimme todeta, että ympäristön tupakansavu sisältää ainesosia ja aineita, jotka ovat syöpää aiheuttavia. Mielestäni viesti on vahva. Tämän pystymme tekemään lähitulevaisuudessa.
Toistaiseksi ja pitkällä aikavälillä toivomme löytävämme keinon ja tarkastelevamme, miten voimme hyödyntää tai tarkistaa Euroopan unionin lainsäädäntöä, jotta ympäristön tupakansavu sinällään saataisiin luokiteltua syöpää aiheuttavaksi. Molemmista selvitään lainsäädäntöömme tehtävillä tarkistuksilla. Parhaillaan keskustellaan myös työpaikkojen syöpävaarallisia aineita koskevan lainsäädännön tarkistamisesta, ja ehkäpä voisimme harkita tätäkin vaihtoehtoa. Tällöin soveltamisalana olisivat työpaikat, mutta se olisi jo ensimmäinen askel.
Lopuksi totean, että kaikki mahdolliset näkökohdat otetaan huomioon pian – ennen vuoden loppua –julkaistavassa asiakirjassa. Sillä välin tarkastelemme, kuinka nykyistä lainsäädäntöämme voitaisiin parantaa sellaiseksi, että pystyisimme myös lainopillisesti luokittelemaan ympäristön tupakansavun syöpää aiheuttavaksi. 
Karl-Heinz Florenz (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kun otetaan huomioon se, että 10 000 ihmistä kuolee vuosittain Euroopan unionissa passiivisen tupakoinnin seurauksena, ymmärtänette varmaan, miksi en ole erityisen iloinen selityksestänne.
Ymmärrän tietenkin, että laissa on porsaanreikiä, mutta – mikäli ymmärrän oikein – teidän tehtävänne on tukkia ne. Kun muistellaan BSE-kriisin aikaa ja sitä, kuinka käänsimme Euroopan unionin koko elintarvikepolitiikan päälaelleen yhden tai kahden vuoden aikana epämääräisen uhan edessä, tämän asian eteen olisi todella tehtävä enemmän. Meillä on nimittäin aiheesta tietoja, kun uhreja kertyy vuosittain 10 000.
Voimme todeta, että ryhmäni aikoo varmasti tehdä asialle jotakin ja laatia linjaamme vastaavan oma-aloitteisen mietinnön toimienne tueksi. 
Markos Kyprianou,
   . Olen ehdottomasti samaa mieltä. Viittaan myös käsittääkseni Yhdistyneen kuningaskunnan lehdissä tänään mainittuihin ongelmiin, joita passiivisesta tupakoinnista aiheutuu hengityselimille ja keuhkoille, sekä sen aiheuttamiin hengitysvaikeuksiin. Tiedämme passiivisen tupakoinnin aiheuttavan myös sydänhäiriöitä.
Kuten julkaistavasta asiakirjasta huomaatte, tavoitteemme on saada Euroopan unioniin savuton ympäristö. Kaikki esitetyt näkökohdat auttavat meitä etenemään siihen suuntaan. Pyrimme edelleen tuohon tavoitteeseen, mutta sillä välin tarkastelemme, miten lainsäädäntöämme on muutettava, jotta voimme itse edistää luokittelua. Jäsenvaltiot pystyvät tähän, ja muut kansainväliset järjestöt pystyvät siihen, joten en ymmärrä, miksei Euroopan unionikin pystyisi siihen. 
David Martin (PSE ). –
   Arvoisa komission jäsen, en tiedä, mahdoitteko huomata tällä viikolla –Yhdistyneen kuningaskunnan lehdistössä epäilemättä – kirjoituksia, jotka koskivat saksalaisen yrittäjän suunnitelmia ryhtyä järjestämään Euroopasta Aasiaan lentoja, joilla tupakointi olisi sallittua.
Kysyn ensiksikin, tuomitseeko komissio tämän, ja toiseksi, onko komissiolla minkäänlaista lainsäädännöllistä keinoa estää tällaista suunnitelmaa toteutumasta? 
Markos Kyprianou,
   . Ei valitettavasti ole. En tiedä, kuka haluaisi lentää tuollaisissa olosuhteissa. Tein itse pienen mielipidetutkimuksen. Kysyin tupakoitsijoilta, matkustaisivatko he savuntäyteisessä lentokoneessa, ja he vastasivat kieltävästi.
Kuten tiedätte, yhteisöllä ei ole tupakointia lentokoneessa kieltävää lainsäädäntöä. Jäsenvaltiot päättävät asiasta. Näin ollen asiasta päättäminen kuuluu edelleen jäsenvaltioiden toimivaltaan. Saksassa on viime aikoina puhuttu savuttoman ympäristön edistämisestä, ja siksi olenkin toiveikas sen suhteen, että Saksa tarkastelee asiaa ja että asiasta saadaan erityinen säädös vuonna 2007. 
Richard Seeber (PPE-DE ). –
   Kukaan ei halua elää maailmassa, jossa kaikki on kiellettyä, mutta mielestäni tupakointi – erityisesti passiivinen tupakointi – on esimerkki tilanteesta, jossa oma toimintamme on haitallista muille. Hotellit ja ravintolat ovat Euroopassa ryhtyneet varaamaan osia tiloistaan tupakoimattomille, mutta kyseessä on vain vapaaehtoinen velvoite. Voisiko komissio harkita antavansa koko Euroopan unionin kattavan säädöksen, jolla tietyt alueet määriteltäisiin savuttomaksi ja jonka nojalla tilannetta todella seurattaisiin, sillä tähän liittyvät tarkistukset ovat suurelta osin oikeastaan jäsenvaltiokohtaisia? 
Markos Kyprianou,
   . Tiedätte varmasti, että minulla on mielipiteitä asiasta, mutta en halua ennustaa, millaisen tuloksen saamme piakkoin käynnistettävästä savuttomia ympäristöjä koskevasta kuulemisprosessista. Sen avulla saamme tietää, millaisia toimenpiteitä Euroopan unionissa voitaisiin seuraavaksi toteuttaa.
Olen erittäin ilahtunut siitä, että jäsenvaltio toisensa jälkeen on kieltänyt tupakoinnin julkisilla paikoilla. Liettua ja Slovenia tekivät hiljattain vastaavat päätökset, ja Saksakin tekee lähitulevaisuudessa. Komissio odottaa kuitenkin kuulemisprosessin tulosta ennen kuin päättää koko Euroopan yhteisöä koskevista toimenpiteistä. Kuten totesin parlamentin valiokunnille järjestetyssä kuulemistilaisuudessa, tavoitteenani on tehdä Euroopan unionista savuton ja suojella kaikkia kansalaisia passiiviselta tupakoinnilta muuallakin kuin vain yksittäisissä jäsenvaltioissa.
Henkilökohtaisesti olen sitä mieltä, että tupakoitsijoiden ja tupakoimattomien eristäminen toisistaan ei ole riittävä toimenpide eikä tällainen suojelu ole riittävää. Jos todella haluamme, että toimenpiteistä on hyötyä kaikille, on valittava täysi tupakointikielto. Odotan kuitenkin innolla parlamentin panosta kuulemisprosessiin. 

Puhemies.
   Seuraavana on 
Vuonna 2005 Euroopan unionin 15 jäsenvaltiossa esiintyi 140 000 yritysten maksukyvyttömyystapausta, ja ne vaaransivat 1,5 miljoonaa työpaikkaa. Samana vuonna Kreikassa konkurssiin joutuneiden pienten ja keskisuurten kreikkalaisten yritysten määrä kasvoi merkittävästi, 54,55 prosenttia, suhteessa vuoteen 2004. Mihin välittömiin toimiin, nämä seikat huomioon ottaen, aiotaan ryhtyä pienten ja keskisuurten yritysten pelastamiseksi?
Günter Verheugen,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, minun on aluksi huomautettava, ettei komissiolla ole minkäänlaista suoranaista vastuuta konkurssilainsäädännöstä. Ala on kuitenkin erityisen tärkeä pk-yrityksille, ja siksi komissio koettaa toimia välikätenä asiassa.
Olemme varmistaneet, että hyväksi havaituista menettelytavoista on kerrottu, ja kannustaneet jäsenvaltioita omaksumaan niitä. Komission mielestä sen on pikemminkin tarkoitus keskittyä estämään maksukyvyttömyyttä ja tukemaan tervehdyttämistä kuin osallistua yhtiöiden likvidointiin. Yritämme laatia yritysten kannalta suotuisampia säännöksiä rehellistä maksukyvyttömyyttä varten ja olemme vihdoin alkaneet miettiä, miten tukea uusia alkuja ja antaa yrityksille toinen mahdollisuus.
Pienyrityksiä koskevassa eurooppalaisessa peruskirjassa mainitaan, että joitakin maksukyvyttömyyksiä saattaa esiintyä, vaikka aloitteissa ja yrittäjyyteen liittyvien riskien osalta olisikin toimittu vastuuntuntoisesti. Näin ollen onkin syytä tarkistaa kansallista maksukyvyttömyyslainsäädäntöä parhaiksi havaittujen menettelytapojen perusteella. Tätä varten on toteutettu erilaisia toimenpiteitä. Vuoden 2001 alussa järjestettiin Noordwijkissa yritysten vararikkoja käsitellyt seminaari. Siellä tärkeimpiä keskustelunaiheita olivat konkurssilainsäädännön parantaminen ja maksukyvyttömyyksien estäminen. Vuoden 2002 puolivälissä julkaistiin tutkimus "Bankruptcy and a Fresh Start", johon oli kerätty tietoja yritysten maksukyvyttömyyksien oikeudellisista ja sosiaalisista seurauksista.
Tämä tutkimus oli lähtökohtana vuonna 2003 käynnistetylle, yrityksen saneerausta, konkurssia ja uutta alkua koskevalle komission Best-hankkeelle, jossa keskityttiin kahteen seikkaan. Siihen, missä määrin kansallinen maksukyvyttömyyslainsäädäntö on esteenä yrityksen toiminnan jatkumiselle ja yrityksen uudelle alulle ja miten epäonnistumisen leima vaikuttaa menestysmahdollisuuksiin, kun yritys aloittaa toimintansa uudelleen epäonnistumisen jälkeen, ja yrityskulttuuriin yleensä?
Hankkeen tuloksia esiteltiin kertomuksessa, jolla oli tarkoitus tukea Euroopan unionin toimia maksukyvyttömyyslainsäädännön oikeudellisen kehyksen muuttamiseksi. Tärkeimmät suositukset ja mittapuut koskivat sitä, kuinka hyödyllistä yrityksen ulkopuolinen neuvonta on maksukyvyttömyyden ehkäisemisessä ja millainen merkitys ajantasaisella ja luotettavalla maksukyvyttömyyslainsäädännöllä on velkojen selvittelyn ja tervehdyttämisen tukemisessa. Tärkeänä pidettiin myös sitä, että on erotettava selvästi toisistaan vilpillinen ja rehellinen konkurssi. Lisäksi siinä asetettiin erilaisia asianmukaisia oikeudellisia seuraamuksia. Kertomuksella todella edistettiin maksukyvyttömyyslainsäädännön uudistamista kaikkialla Euroopan unionissa.
Komissio vastasi yrittäjyyttä Euroopassa koskeneessa vihreässä kirjassa esitettyihin muutamiin kannanottoihin vuonna 2004 laajentamalla yrittäjyyden edistämistä koskevaa toimintasuunnitelmaa. Siihen sisällytettiin ensisijainen yritysten maksukyvyttömyyksiä koskeva hanke, jolle määriteltiin kolme erityistä tavoitetta.
Ensimmäiseksi tavoitteeksi asetettiin, että jäsenvaltioita on kannustettava noudattamaan yrityksen saneerausta, konkurssia ja uutta alkua käsittelevän asiantuntijaryhmän suosituksia. Toisena tavoitteena on saada parempi käsitys yritysten epäonnistumisesta, ja kolmantena tavoitteena on lisätä ennalta ehkäiseviä toimia, jotka on suunnattu uhkaavassa tilanteessa oleville yrityksille.
Toiseen ja kolmanteen tavoitteeseen viitaten komissio laatii parhaillaan epäonnistumisen leimaavuutta ja ennakkovaroitusvälineitä koskevan monivuotisen hankkeen yhteydessä tietopakettia ja itsearviointitestejä yrityksille, jotta ne voisivat tunnistaa yritykseen liittyvät riskitekijät varhaisessa vaiheessa, kun avunsaannin mahdollisuudet ovat vielä hyvät.
Komissio järjesti Brysselissä 28. maaliskuuta 2006 konferenssin, jonka aiheena oli maksukyvyttömyys ja uusi alku. Siellä tarkasteltiin, millä tavoin maksukyvyttömyyksiä voitaisiin ehkäistä, miten yritysten epäonnistumisen leimaavuutta voitaisiin lieventää ja kuinka rehellisestä maksukyvyttömyydestä kärsineet yritykset voitaisiin kannustaa uuteen alkuun.
Näiden tavoitteiden omaksumisesta on saatu myönteisiä merkkejä jäsenvaltioista. Noin kolmannes jäsenvaltioista – mainittakoon, että Kreikka oli yksi näistä – esitti Lissabonin strategian yhteydessä kansallisen uudistusohjelman vuodeksi 2005, ja ohjelmiin sisältyi suunnitelmia jäsenvaltioiden konkurssilainsäädännön uudistamiseksi. 
Μarie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, kiitos paljon tästä tyhjentävästä vastauksesta ja yksityiskohdista, joita kerroitte komission ja neuvoston toteuttamista toimista.
Tiedustelisin, aiheuttavatko Euroopan unionin kansainväliset velvoitteet maksukyvyttömyyttä ja yllättäviä epäonnistumisia yrittäjille. 
Günter Verheugen,
   . Kuten olen jo todennut, Euroopan unionilla ei ole valtuuksia puuttua tähän asiaan, joten emme voi toteuttaa lainsäädännöllisiä toimia emmekä kansainvälisiä toimenpiteitä. Kuten olen selittänyt, voimme vain yhteistyön, koordinaation ja jäsenvaltioiden kokemustenvaihdon avulla varmistaa, että pystytään luomaan paremmat oikeudelliset kehykset. Kuten kerroin, joissakin maissa näin on jo tehty, joissakin maissa työ on vielä kesken, ja joissakin maissa tilanne on edelleen puutteellinen.
Tänään voin sanoa, että kiinnitämme tähän asiaan erityisesti huomiota, kun valmistelemme seuraavaa vuosittaista kertomusta Lissabonin strategian täytäntöönpanosta, ja erityisesti niihin maihin, joissa maksukyvyttömyyslainsäädäntö yhä haittaa kasvua ja työllisyyttä. 
Alexander Stubb (PPE-DE ). –
   Minun on aluksi todettava, että ihailen komission kykyä vastata kreikkalaisten pk-yritysten toimintaa koskeviin yksityiskohtaisiin ja hankaliin kysymyksiin.
Pk-yritysten kannalta parasta, mitä voimme tehdä, on vapauttaa markkinat ja etenkin panna täytäntöön ne neljä perusvapautta, jotka meillä jo on. Kysymykseni kuuluu, voitteko te luvata meille tänään, että komissio ei taivu painostukseen, jota monet tahot, erityisesti saksalaiset ammattiliitot, harjoittavat vesittääkseen palveludirektiivin, josta neuvosto, komissio ja Euroopan parlamentti saivat aikaan niin hyvän kompromissin. 
Günter Verheugen,
   . Minun on vaikea nähdä, miten arvoisan jäsenen kysymys liittyy keskustelun aiheena olevaan maksukyvyttömyyslainsäädännön ongelmaan, mutta voin kuitenkin vastata siihen. Komissio on hyvin vakaasti päättänyt tehdä kaikkensa varmistaakseen, että palveludirektiivi hyväksytään siinä muodossa, jossa Euroopan parlamentti hyväksyi kompromissin. 
Paul Rübig (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kun suuret yritykset joutuvat konkurssiin, monien pienten yritysten laskut jäävät usein maksamatta. Pidättekö mahdollisena, että Euroopan investointirahasto voisi tällaisessa tapauksessa taata – ainakin tietyn ajan – maksujen saamisen tai tarjota lainaa pääoman korvaamiseksi? 
Günter Verheugen,
   . Ymmärtänette, että kysymykseen on paneuduttava, sillä antaisin vastaukseni sellaisten instituutioiden puolesta, joita kohtaan minulla ei ole suoraa vastuuta. Yleisemmin voin kuitenkin todeta, että mielestäni meillä on käytettävissämme äkillisten rakennemuutosten seurausten lieventämiseen tarkoitettuja välineitä, joita voidaan hyödyntää myös tällaisissa tapauksissa. Pystyn siis toki näkemään mielessäni omaperäisiä rahoitusvälineitä, joita käytettäisiin yksittäisissä tapauksissa, mutta niitä olisi todellakin tarkasteltava tapauskohtaisesti.
Tässäkin yhteydessä ongelmana on, ettei nykyisissä puitteissa ole mahdollista säätää asiasta Euroopan unionin lainsäädäntöä. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Suhtaudun myönteisesti EU:n yhteiseen teollisuuspolitiikkaan. Katson kuitenkin, että nykyisessä muodossaan se keskittyy aivan liian yksipuolisesti kilpailukyvyn parantamiseen. On myönnettävä, että kilpailukyky on tärkeä tekijä yritysten kehittämisen kannalta, mutta olisi ollut tervetullutta, jos työllisyysnäkökohdat olisi otettu paremmin huomioon.
Millä tavalla komissio aikoo sisällyttää työllisyyspolitiikan yhteiseen teollisuuspolitiikkaan?
Günter Verheugen,
   . Euroopan teollisuuden kilpailukyky on globalisoituvassa maailmassa ratkaisevan tärkeää kasvun ja työllisyyden kannalta. Modernia teollisuuspolitiikkaa koskevien komission ehdotusten erityisenä tavoitteena on saada Euroopan unionin teollisuuden voimavarat mahdollisimman tarkasti käyttöön sekä lisätä näitä voimavaroja.
Työllisyyspolitiikan ja teollisuuspolitiikan välillä on näin ollen aivan suora yhteys. Kiitän teitä tästä kysymyksestä, sillä sen ansiosta saan mahdollisuuden selventää, että minä sekä komissio olemme sitoutuneet teollisuuspolitiikkaan, jolla ei suinkaan puolusteta osakkeenomistajien etuja, vaan päinvastoin tämän teollisuuspolitiikan tavoitteena on turvata Euroopan unionissa korkealaatuiset työpaikat pitkällä aikavälillä.
Puolustamani politiikan tärkein tavoite on tarjota ihmisille hyviä ja riittävästi työpaikkoja. Vastoin Euroopan unionissa aiemmin vallinnutta käsitystä olemme nykyään vakuuttuneempia kuin koskaan siitä, ettei tätä tavoitetta saavuteta ilman Euroopan unionin vahvaa teollisuuspohjaa eli ilman teollisuutta, joka on vahvaa, korkealaatuista ja kilpailukykyistä.
Haluaisin lisäksi huomauttaa tietyistä politiikkamme näkökohdista, jotka liittyvät nimenomaan teollisuuspolitiikan ja työllisyyspolitiikan väliseen yhteyteen. Yksi näkökohta, jonka erityisesti haluan mainita, on nyt komission ehdotuksesta perustettu Euroopan globalisoitumiseen sopeutumista tukeva rahasto. Siihen osoitetuilla varoilla on ensisijaisesti tarkoitus auttaa nopeista rakenteellisista muutoksista kärsiviä työntekijöitä uudelleenkouluttautumaan tai löytämään uusia työpaikkoja.
Mainitsen vielä, että komissio laatii parhaillaan politiikkaa, jolla pyritään selviämään ammattitaitoisen työvoiman puutteesta Euroopan unionissa, parantamaan työn laatua ja lisäämään työllistymismahdollisuuksia useilla aloilla, erityisesti tietotekniikan, koneenrakennuksen ja tekstiili- ja nahkateollisuuden aloilla sekä useiden eri raaka-aineiden tuotannon aloilla ja tuotantoteollisuuden aloilla.
Euroopan unioni auttaa myös työsuhdetoimintaa ja on yritysten sosiaalisen vastuun vahva kannattaja. Kysymyksenne antaa minulle myös mahdollisuuden sanoa eurooppalaisille yrittäjille, että korkeiden voittojen tavoittelu ei voi milloinkaan olla yrityksen ainoa tavoite, sillä eurooppalaisilla yrityksillä on aina sosiaalinen tehtävänsä. Niillä on yhteiskunnallinen vastuu, ja tämä vastuu koskee ensisijaisesti yrityksen tarjoamia työpaikkoja.
Kuten huomaatte, olisi todella teennäistä yrittää tarkastella teollisuuspolitiikkaa täysin erillään työllisyyspolitiikasta. Asia voidaan ehkä tiivistää yhteen lauseeseen: Euroopan unionin moderni teollisuuspolitiikka on todella tärkeää ja välttämätöntä työllistymismahdollisuuksien parantumisen kannalta. 
Jan Andersson (PSE ). –
   Kiitos paljon vastauksestanne. Mielestäni se oli hyvä. Minäkään en näe minkäänlaista ristiriitaa kilpailupolitiikan ja työllisyyspolitiikan välillä. Olen vain sitä mieltä, että tulevaisuudessa olisi ehkä korostettava enemmän työllisyyspolitiikkaa. On tärkeää, että Euroopan unionilla on vahva teollisuuspolitiikka, jotta pystymme säilyttämään työllistymismahdollisuudet. Väestönkehitys huomioon ottaen on kuitenkin myös tärkeää, että tällä alalla tarjotaan laadukkaita työpaikkoja ja että panostamme muun muassa taitojen kehittämiseen, jotta teollisuusalalle hakeutuminen olisi nuorille houkuttelevaa. Kilpailun vuoksi on todettava, ettei uusien työntekijöiden rekrytointi saa olla vaikeaa. On todella tärkeää saada tämä ongelma ratkaistua, kun otetaan huomioon, millaista väestönkehitys on. 
Günter Verheugen,
   . Voin vain todeta arvoisalle jäsenelle, että olemme kumpikin täysin samaa mieltä. Juuri tähän komissio pyrkii, ja hänen kysymyksensä tekee selväksi, että tietoa tarvitaan lisää ja että viestinnän on toimittava paremmin.
Minusta tuntuu siltä, etteivät kaikki Euroopan unionissa vielä ehkä ymmärrä strategiamme ydintä, joten toistan, että komission perustavanlaatuisena strategiana on kasvun ja työllisyyden strategia. Tästä on ensisijaisesti kyse ja tämä on komission ensisijaisena tavoitteena. Teollisuuspolitiikka on yksi niistä monista käytettävissämme olevista välineistä, joita käytämme saavuttaaksemme kasvun ja työllisyyden tavoitteen. 
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ). –
   Olen erittäin tyytyväinen komission jäsenen vastaukseen, mutta kysyisin vielä, onko hän samaa mieltä siitä, että joustavuuden lisääminen erityisesti työaikadirektiivin uudelleentarkastelun yhteydessä olisi hyödyllistä sekä työllisyyden että kilpailukyvyn kannalta, ja voisiko hän johtaa joustavuuden lisäämistä. 
Günter Verheugen,
   . Tietänette, etten ole johtoasemassa enkä millään tavoin halua tunkeutua muiden komission jäsenten alueille, kuten hekään eivät puutu minun vastuualueeseeni kuuluviin asioihin. Vastaan siis kaikella varovaisuudella, että komission kaikissa asiakirjoissa, joissa käsitellään Euroopan unionin uudistustarpeita, mainitaan, että – ainakin joillakin aloilla ja joissakin jäsenvaltioissa – työmarkkinat ovat liian kankeat ja liian joustamattomat ja että työmarkkinoiden joustavuutta lisäämällä saataisiin tosiaankin lisättyä yrittäjähenkisyyttä, halukkuutta ottaa riskejä ja viime kädessä työpaikkoja.
Periaatteessa voin siis vastata kysymykseenne myönteisesti. Entistä joustavammat työmarkkinat ovat 2000-luvulla välttämätön vastaus niihin rakenteellisiin ongelmiin, joita meillä on. 
Richard Seeber (PPE-DE ). –
   Kun katsoo tämänhetkisiä työllisyystilastoja, käy selvästi ilmi, että ensimmäinen ja toinen ala – siis maatalous ja teollisuus – kärsivät yhdessä palvelualan kanssa suurista mullistuksista kaikissa kehittyneissä teollisuusmaissa.
Mielestäni palveluala on tulevaisuuden ala, ja jos komissio väittää käsittelevänsä työllisyyden ja kasvun strategiaa, eikö olisi järkevämpää keskittyä tähän alaan? 
Günter Verheugen,
   . Tästä saataisiin aikaiseksi äärimmäisen mielenkiintoinen väittely, mutta vastaukseni on selkeästi "ei". Saatatte yllättyä, että pystyn antamaan näin suoran vastauksen. On perustavaa laatua oleva virhe, jos luullaan, että voidaan noudattaa politiikkaa, joka suosii palvelualaa tuotantoalan sijaan. Todellisuudessa palvelualan kehittäminen on mahdotonta ilman vahvaa teollisuutta – vahvaa tuotantoteollisuutta – joka ostaa sen palveluita.
Tarkasteltaessa sellaisten jäsenvaltioiden taloudellisia realiteetteja, joissa palvelualojen suhteellinen osuus on erityisen suuri, huomataan, että teollisuus on ulkoistanut monet palvelualan toiminnoista, mutta niiden sisältö on täysin sama kuin ennenkin. Väitämme siis, että ilman vahvaa ja tehokasta teollisuuspohjaa ei pystytä toteuttamaan palvelualan laajentamista, joka olisi välttämätöntä, jos työllisyysongelmaa yritettäisiin ratkaista ainoastaan palvelualan turvin. Mielestäni nämä kaksi asiaa on liitettävä tiiviisti toisiinsa. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Voisiko Euroopan komissio antaa selonteon, jossa luetellaan eri toimenpiteet, joita komissio on toteuttanut vuonna 2005 ja kuluvana vuonna vähentääkseen pienyrityksiä kuormittavaa byrokratiaa Euroopan unionissa?
Günter Verheugen,
   . Arvoisa puhemies, minun on myönnettävä, että tämän kysymyksen kanssa ongelmana on puhtaasti se, että komissio on viime aikoina toteuttanut tähän aiheeseen liittyen niin paljon toimia ja laatinut niin monia aloitteita, että kestäisi todella kauan, jos selostaisin kaiken, mitä olemme tekemässä. Näin ollen esitän yhteenvedon, mikä auttaa myös puhemiestä ajanpuutteen kanssa.
Nykyisen komission yhtenä suurimpana poliittisena hankkeena voidaan pitää pk-yrityksiä kuormittavien byrokratian ja hallinnollisten kustannusten karsimista muun muassa lainsäädäntömme laatua parantamalla. Tämä on komission tavoite.
Olemme saaneet aikaan todellisen lähestymistavan muutoksen. Olemme parhaillaan käymässä lävitse järjestelmällisesti Euroopan unionin kaikkea lainsäädäntöä, ja tarkoitan todellakin laki lailta ja säännös säännökseltä. Tutkimme, voidaanko lainsäädäntöä yksinkertaistaa etenkin pk-yritysten osalta ja asetetaanko laeissa vaatimuksia, jotka haittaavat pk-yritysten toimintaa.
Kuten parlamentti tietää, komissio on asettanut pk-yrityspolitiikan oikeutetusti keskeiselle sijalle talousmalleissamme, sillä pk-yrityksethän ovat oikeastaan ratkaisevammassa asemassa kuin suuret yritykset. Ne tarvitsevat näin ollen enemmän vapautta ja mahdollisuuksia ottaa vastuuta omista asioistaan. Ne tarvitsevat kehittymismahdollisuuksia tarjoavan toimintaympäristön.
Olemme vakaasti sitä mieltä, että byrokratian vähentämiseen ja parempaan säädöskäytäntöön tähtäävä hanke on koko komissiota koskeva tehtävä, johon kaikki pääosastot osallistuvat. Sen avulla vahvistetaan merkittävästi pk-yritysten asemaa ja kannustetaan yhä useampia eurooppalaisia perustamaan omia yrityksiä, ottamaan itse riskejä ja sitä kautta tarjoamaan työtä muille.
Arvoisa puhemies, ajanpuutteen vuoksi ehdottaisin, että toimitan arvoisalle jäsenelle täydellisen vastauksen, jossa esitetään yksityiskohtaisesti kaikki nämä aloitteet, ja olen valmis toimittamaan kaikki tarvittavat lisätiedot. 
Seán Ó Neachtain (UEN ). –
   Komission jäsenelle kiitos vastauksesta. Vaikka hän totesi, että häneltä kuluisi aikaa kaikkien toimenpiteiden selvittämiseen, hän vakuutti minut kuitenkin vastauksellaan.
Arvoisa komission jäsen, eikö tilanne ole todellisuudessa se, että Lissabonin strategian tavoitteet ovat vielä kaukana ja että toimenpiteet pk-yritysten koordinoimiseksi ja kehittämiseksi näiden Lissabonin strategian alkuperäisten tavoitteiden mukaisesti eivät ole vielä läheskään riittäviä? 
Günter Verheugen,
   . En nyt sanoisi aivan noin jyrkästi. Viime vuonna olisin sanonut aivan samoin kuin arvoisa jäsen. Kuten arvoisa jäsen tietää, Lissabonin strategia – juuri mainitsemani kasvun ja työllisyyden strategia – josta päätettiin viime keväänä, on kuitenkin ollut täydellisen muutoksen kohteena. Ennakoimatta kertomusta, joka komission on tarkoitus esitellä tämän vuoden loppupuolella, uskoisin voivani sanoa yhden asian. Myönteisiä vaikutuksia alkaa tosiaankin näkyä. Ne näkyvät jäsenvaltioiden politiikassa ja jopa Euroopan unionin taloudessa.
En tiedä, tuliko parlamentin jäsenille sama tunne kuin minulle, kun he lukivat tänään sanomalehteä, mutta ensimmäistä kertaa pitkään aikaan saimme lukea, että Euroopan unionissa tuotannon kasvu ja talouskasvu yleensäkin ovat ylittäneet Japanin ja Yhdysvaltojen tasot. Kasvumme on nyt jälleen kerran nopeampaa kuin amerikkalaisten ja japanilaisten kilpailijoittemme. Tämä tarkoittaa, että kuilu alkaa umpeutua, ja toivon, että tämä suuntaus on pysyvä.
Kyse on vain alustavasta merkistä, mutta se saa minut toiveikkaaksi ja osoittaa, että olemme oikealla tiellä. 
James Hugh Allister (NI ). –
   Arvoisa komission jäsen, en halua loukata, mutta eikö voida rehellisesti sanoa, että komissio on tehnyt byrokratian vähentämiseksi erittäin paljon lupauksia mutta toteuttanut hyvin vähän toimenpiteitä. On kuitenkin merkittävää, että lupaatte meille kirjallisen lausunnon joistakin esimerkeistä, mutta ette kuitenkaan kyennyt tänään antamassanne todellisessa vastauksessa mainitsemaan yhtäkään esimerkkiä toimista, joita todella olisi toteutettu byrokratian vähentämiseksi. Vaalipiirini yritysten mukaan tällaisista toimista ei ole merkkiäkään. Yritykset joutuvat yhä useammin tilanteeseen, jossa byrokratia heikentää merkittävästi niiden kilpailukykyä. 
Günter Verheugen,
   . Minun on valitettavasti todettava, että olen eri mieltä arvoisan jäsenen kanssa, sillä totuus on juuri päinvastainen.
Olemme saavuttaneet suhteellisen lyhyen ajan kuluessa tämän aloitteen käynnistämisestä enemmän kuin koskaan olisin voinut kuvitella. Kuten arvoisa jäsen tietää, olemme ensinnäkin peruuttaneet kolmanneksen kaikesta valmisteilla olevasta lainsäädännöstä korvaamatta sitä. Tämä oli ensimmäinen askel. Toiseksi olemme muuttaneet lainsäädäntömenetelmiä ja ottaneet pakollisena käyttöön täydellisen vaikutustenarvioinnin, joka sinällään parantaa huomattavasti käynnissä olevaa lainsäädäntää. Arvoisat jäsenet huomaavat tämän täällä parlamentissa, kun he keskustelevat komission toimittamista ehdotuksista.
Kolmanneksi mainittakoon, että yksinkertaistamisohjelma on täydessä vauhdissa. On valitettavaa todeta, että komissio on edistynyt asiassa nopeammin kuin muut toimielimet. Suhtaudun aina myönteisesti kritiikkiin, mutta tämä kritiikki olisi helpompi ymmärtää, jos neuvosto ja parlamentti olisivat käsitelleet komission jo esittämiä yksinkertaistamista koskevia ehdotuksia yhtä nopeasti kuin komissio esitti ne. 
David Martin (PSE ). –
   Myöntääkö komission jäsen, että hänen lämpimät sanansa pk-yrityksistä olisivat uskottavampia, jos tutkimusrahastoissamme ei syrjittäisi pieniä yrityksiä? Tiedän tapauksen, jossa kaksi yritystä – toinen suuri ja toinen pieni – saa rahoitusta samasta ohjelmasta. Suuren yrityksen toiminta tarkastetaan ohjelmakauden päättyessä, ja se saa tukensa etukäteen. Vastaavasti pienen yrityksen on tarkastutettava toimintansa vuosittain omalla kustannuksellaan, ja se saa tukensa takautuvasti. Myöntääkö komission jäsen, että tässä tapauksessa toimitaan ensisijaisten tavoitteiden vastaisesti? 
Günter Verheugen,
   . En voi vastata kysymykseen tuntematta kyseistä tapausta. Pyydän arvoisaa jäsentä toimittamaan asiaankuuluvat asiakirjat joko minulle tai kenelle tahansa asiasta vastaavalle komission jäsenelle – enhän tietenkään tiedä, kenen toimivaltaan tämä asia kuuluisi – ja sen jälkeen tapaus tutkitaan. Joka tapauksessa on niin, ettei komissiolla ole käytäntönä, että se suosisi suuria yrityksiä pienten yritysten sijasta. Totuus on päinvastainen.
Pk-yrityksiltä ei vaadita läheskään yhtä paljon kuin suurilta yrityksiltä, kun ne osallistuvat sopimuksia tai hankkeita koskeviin tarjouskilpailuihin. Pk-yritykset voivat myös saada prosentuaalisesti enemmän tukea kuin suuret yritykset. Olen yllättynyt arvoisan jäsenen esittämästä käytännön esimerkistä. Kyseessä ei voi olla yleinen käytäntö vaan yksittäinen tapaus. Tutkisin sitä mielelläni. Pyydän jäsentä toimittamaan meille asiaankuuluvat tiedot. 
Puhemies.
   Kysymykseen nro 45 vastataan kirjallisesti.
Maltan liityttyä Euroopan unioniin vuonna 2004 tuhannet eurooppalaiset ovat olleet tyrmistyneitä Maltan hallituksen päätöksestä sallia metsästys keväisin. Euroopan parlamentin jäsenet ovat siitä lähtien kehottaneet komissiota kieltämään kevätmetsästyksen Maltassa, koska poikkeus on ristiriidassa luonnonvaraisten lintujen suojelusta annetun direktiivin (79/409/ETY(1)) kanssa. Komissiolle kesäkuussa 2006 esitetyssä kysymyksessä E-1318/06 esitettiin vakavia epäilyksiä Maltan väitteistä, joiden mukaan metsästysmahdollisuudet olisivat syksyllä erittäin vähäiset ja siksi kevätmetsästykseen myönnettävät poikkeukset olisivat perusteltuja. Komissio kuitenkin kehotti Maltan viranomaisia esittämään lisää tilastoja väitteensä perusteeksi.
Onko komissio jo saanut uudet (tyydyttävät) luvut? Jos ei, koska komissio aikoo viimein tehdä päätöksen Maltan kevätmetsästystä koskevan poikkeuksen yhteensopivuudesta lainsäädännön kanssa, jotta asia saadaan käsiteltyä loppuun?
Stavros Dimas,
   . Lintudirektiivissä kielletään yleisesti kevätmetsästys. Se on sallittua ainoastaan, jos tietyt ennakkoedellytykset täyttyvät. Tärkein edellytys on, ettei vaihtoehtoa ole.
Tähän mennessä tietyt jäsenvaltiot, jotka ovat pyytäneet tällaista poikkeusta, eivät ole pystyneet osoittamaan, ettei metsästystä voida vaihtoehtoisesti järjestää esimerkiksi syksyllä.
Syynä kevätmetsästyksen kieltoon on se, että linnut muuttavat lisääntymisalueilleen. Nämä ovat talvesta ja monista muista rasituksista selviytyneitä lintuja, jotka siirtyvät lisääntymisalueilleen. Siihen on siis olemassa perustavanlaatuinen syy, miksi luonnonvaraisten lintujen metsästystä ei tänä aikana sallita.
Maltan osalta on myös tärkeää huomata, että komissio pyysi Maltan hallitukselta jo vuoden 2004 syksyllä tietoja vuoden 2004 metsästyskaudella metsästetyistä linnuista. Maltan viranomaiset ovat lähettäneet meille asiaankuuluvat tiedot vuoden 2004 metsästyskaudesta.
Komissio arvioi tiedot tarkasti, jotta saatiin tietää, oliko poikkeukselle todella perusteita, toisin sanoen, ettei metsästykselle ollut tyydyttävää vaihtoehtoista ajankohtaa. Näiden tietojen perusteella päättelimme, että ennakkoedellytykset täyttyivät. Koska viiriäisten ja tunturikyyhkyjen määrä oli näiden tietojen perusteella suuri eikä poikennut juurikaan kevätkaudella metsästettyjen lintujen määrästä, ja kun otetaan huomioon Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomiot, komissio päätteli, että muu tyydyttävä ajankohta on olemassa ja ettei poikkeusta näin ollen voida myöntää.
Tehtyään tämän päätelmän komissio saattoi heinäkuussa 2006 vireille oikeudenkäynnin Maltaa vastaan lintudirektiivin rikkomisesta sillä perusteella, että Malta oli sallinut näiden kahden lajin kevätmetsästyksen.
Haluan mainita, että samankaltaisia jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevia menettelyitä on käynnistetty muitakin jäsenvaltioita vastaan, koska halutun poikkeuksen myöntämisen ennakkoedellytykset eivät ole täyttyneet, ja että juuri näillä perusteilla on annettu hiljattain tuomiot esimerkiksi Espanjaa ja Suomea vastaan. 
Paulo Casaca (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, komission jäsenen vastauksen jälkeen haluaisin kysyä, eikö hänen mielestään ole suuri virhe tehdä tällaista päätöstä ainoastaan metsästäjiltä kerättyjen tilastojen perusteella. Kun muistetaan, mitä Maltan lehdistössä on kirjoitettu ja mitä lintuharrastajat ovat sanoneet, eikö komission olisi parempi tarkastella asiaa selkeämmin todellisen tilanteen perusteella? 
Stavros Dimas,
   . Tiedän, että Maltan viranomaisten meille toimittamat tiedot herättävät epäilyksiä, mutta näidenkin tietojen perusteella komissio on päätynyt lopputulokseen, ettei kevätmetsästyksen kiellosta ole syytä poiketa. Komissio on näin ollen käynnistänyt rikkomisesta johtuvan menettelyn Maltaa vastaan. Mitä muuta voimme tehdä? Komissio haluaa näyttää kaikille, että se suhtautuu erittäin vakavasti kyseisen säännöksen sisältävän lintudirektiivin soveltamiseen ja täytäntöönpanoon. Jos annamme ymmärtää toisin, monet muut maat katsoisivat komission vesittäneen lintudirektiivin säännökset ja saattaisivat myös pyytää poikkeusta. Näin ollen komissio on käynnistänyt rikkomismenettelyn, ja odotamme, kieltävätkö Maltan viranomaiset kevätmetsästyksen säännöksen mukaisesti. 
Bart Staes (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, puhumme nyt vuodesta 2004, mutta maltalaisista lehdistä luin, että vuosien 2005 ja 2006 keväällä metsästettiin varsin monia muuttolintuja ja että monet linnuista ammuttiin lennosta.
Voitteko kertoa minulle, ovatko Maltan viranomaiset lähettäneet jo komissiolle erivapautta koskevan ilmoituksen tästä vuoden 2005 kevätmetsästyksestä, ja mitkä ovat heidän velvollisuutensa tältä osin? Käsittääkseni tämä olisi pitänyt tehdä tämän vuoden kesäkuuhun mennessä. Onko se toimitettu? Jos on, voisitteko kertoa ilmoituksen sisällöstä ja erivapauden syistä? Jos ei ole, milloin odotatte saavanne sen? 
Stavros Dimas,
   . Tässä kuussa järjestetään Maltan viranomaisten ja ympäristöasioiden pääosaston tapaaminen. Tuolloin keskustellaan näistä eri näkökohdista, kuten siitä, että Maltan viranomaiset sallivat edelleen tunturikyyhkyn ja viiriäisten kevätmetsästyksen. Kokouksessa tarkastellaan, kuinka voitaisiin varmistaa, että toiminta on lintudirektiivin mukaista.
Ilmoituksesta ja vuotta 2005 koskevista luvuista todettakoon, että niitä odotetaan tämän vuoden loppuun mennessä. 
Puhemies.
   Seuraavat kysymykset käsitellään yhdessä, koska niiden aiheet ovat samankaltaiset.
Komissio otti viime vuoden lokakuussa käyttöön pyydystettyjen luonnonvaraisten lintujen tuontikiellon EU:hun. Päätös tehtiin ihmisten terveyttä koskevista syistä.
Mainittu kauppa olisi kiellettävä myös siksi, että se on suurelta osin kestämätöntä, koska se romahduttaa monien luonnonvaraisten lintujen kannat. EU tuo arviolta kaksi miljoonaa lintua vuosittain. Komissiota olisi näin ollen onniteltava siitä, että se on auttanut pelastamaan yli miljoona lintua lokakuusta lähtien.
Kun komission jäseneltä Stavros Dimasilta kysyttiin mainitun kaupan vaikutuksista lintujensuojeluun, hän vakuutti ympäristöministereille joulukuussa 2005 komissio aikovan tarkastella uudelleen kaupan vaikutuksia lintujensuojeluun.
Komissio ei tiettävästi ole vielä aloittanut mainittua tutkimusta. Voiko komissio selittää, miksi sitä ei ole aloitettu ja milloin komissio aikoo täyttää lupauksensa?
Voisiko komissio tehdä perinpohjaisen tutkimuksen kaikissa jäsenvaltioissa luonnonvaraisten lintujen väliaikaisen tuontikiellon vaikutuksista? Laittoman kaupan määrää on vaikea arvioida, mutta vaikuttaisi siltä, että luonnosta pyydettyjen suojeltujen lintujen määrä on erittäin suuri. Luonnonvaraisten lintujen täydellistä tuontikieltoa on vastustettu laajalti, koska kielto vain siirtäisi kaupan maan alle ja aiheuttaisi laittomasti tuotujen lintujen määrän lisääntymisen. Eläinten hyvinvointia käsittelevän RSPCA/Eurogroupin julkaisemat alustavat arviot lokakuusta 2005 (jolloin väliaikainen kielto tuli voimaan) lähtien kerätyistä tiedoista osoittavat kuitenkin, että laiton kauppa on vähentynyt ja että pelot ovat olleet aiheettomia.
Stavros Dimas,
   Yritän vastata näihin kahteen toisiinsa liittyvään kysymykseen. Molemmat koskevat tutkimusta, lintujen tuontikieltoa sekä Royal Society for the Prevention of Cruelty to Animals –yhdistyksen toimittamia tietoja. Eläinlääkintä- ja hygieniasääntöjen osalta komissio toimi ripeästi ja toteutti tehokkaita ennalta ehkäiseviä toimenpiteitä lokakuussa 2005. Toimenpiteiden perustana käytettiin voimassa olevaa eläinlääkintälainsäädäntöä.
Kaikkien lintujen tuontikiellolle oli myönnetty jatkoaikaa 31. toukokuuta 2006 asti. Kieltoa jatkettiin uudestaan 31. joulukuuta 2006 asti, ja lintuinfluenssan kehittymisen myötä on hyvin todennäköistä, että kieltoa jatketaan vielä uudestaan.
Komissio on myös pyytänyt Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaiselta asiantuntijalausuntoa alueelle tuotavien, muiden kuin siipikarjaan kuuluvien lintujen terveydestä ja selviytymisedellytyksistä. Tämän asiantuntijalausunnon odotetaan valmistuvan lokakuussa 2006.
Luonnon monimuotoisuuden suojelusta ja luonnonvaraisista linnuista todettakoon, että komissio tilasi viime joulukuussa pidetyn Eurooppa-neuvoston jälkeen tutkimuksen luonnonvaraisten kasvi- ja eläinlajien kauppaa koskevan yhteisön säädösten tehokkuudesta.
Suojelua ja kaupankäyntiä koskevia toimenpiteitä toteutetaan villieläimistön ja –kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskevan yleissopimuksen eli CITESin puitteissa. Sopimus on saatettu osaksi Euroopan unionin lainsäädäntöä sisällyttämällä se villieläimistön ja –kasviston lajien kauppaa koskeviin säädöksiin. Tällä hetkellä säädöksillä sallitaan näiden lajien tuonti, mikäli lajien suojelu ei vaarannu.
Euroopan unionin toimivaltainen tiedekomitea on vastuussa villieläimistön ja –kasviston lajien tuonnin tarkastelusta, ja kaikki Euroopan unionin jäsenvaltioiden tieteelliset viranomaiset tekevät yhteistyötä sen kanssa. Tiedekomitea toteuttaa kaikki lajien tuontiin liittyvät tarvittavat toimenpiteet, kun ongelmia ilmenee. Tämä ei koske ainoastaan lintuja vaan kaikkia lajeja.
Tilaamassamme tutkimuksessa käsitellään yleisesti sitä, kuinka tehokkaasti näillä säädöksillä suojellaan villieläimistön ja –kasviston lajeja ja erityisesti luonnonvaraisia lintuja. Odotamme saavamme tutkimuksen tulokset vuoden 2007 puoliväliin mennessä.
Tutkimusta valmisteltaessa otetaan tietenkin huomioon Royal Society for the Prevention of Cruelty to Animals -yhdistyksen ja European Group for the Animal Survival Conventions –ryhmän julkaiseman raportin päätelmät. 
Caroline Lucas (Verts/ALE ). –
   Kiitos vastauksesta, arvoisa komission jäsen. Olen tyytyväinen, että tutkimukset on ainakin aloitettu. Joudumme kuitenkin odottamaan tuloksia vuoden 2007 puoliväliin, vaikka tutkimusta pyydettiin ensimmäisen kerran joulukuussa 2005. Aika tuntuu pitkältä, mutta toivottavasti tulos palkitsee odotuksen.
Voisitteko selittää, miksi EU:hun tuodaan edelleen lintuja, joiden metsästys ei ole esimerkiksi Yhdysvaltojen mielestä kestävää? Yhdysvallat on pidättynyt vuodesta 1992 kaikkien CITES-luetteloon merkittyjen lintujen tuonnista, jos lintujen metsästyksen kestävyydestä ei ole tieteellistä näyttöä. Vuoden 1992 jälkeen ei ole todistettu yhdenkään lajin metsästyksen olevan kestävää. Myös monet kehitysmaat ovat kieltäneet luetteloon kuuluvien lintujen viennin. Miten on siis mahdollista, että Yhdysvaltojen arvio lintujen metsästyksen kestävyydestä poikkeaa näin paljon EU:n arviosta? 
Stavros Dimas,
   . Ensiksikin voin kertoa, ettei Yhdysvallat ole allekirjoittanut biologista monimuotoisuutta koskevaa yleissopimusta. Yhdysvalloilla on erilaiset säännöt, ja siellä on voimassa yleinen tuontikielto, johon on tehty myös poikkeuksia. Meillä tulos on jossain määrin samankaltainen, vaikka tarkastelemmekin kutakin lajia erikseen. Tilanne on kuitenkin jokseenkin samankaltainen, koska Yhdysvalloissa harjoitetaan paljon laitonta kauppaa ja myös meillä esiintyy laitonta kauppaa. Komissio tutkii, miten Yhdysvalloissa toimitaan ja mikä on toiminnan tulos. Vaikka Yhdysvallat on kieltänyt kaikkien lajien maahantuonnin, meidän on tarkasteltava tilannetta ja tutkittava ensinnäkin sitä, lisääkö tällainen yleinen kielto laitonta kauppaa. Tätä emme tiedä. Tutkimuksen mukaan meillä on ehkä vähemmän laitonta kauppaa, mutta emme tiedä, mitä jatkossa tapahtuu. Politiikkamme on kokonaisvaltaista, joten jos otamme käyttöön pysyvän lintujen tuontikiellon, meidän on mietittävä, miksi ja miten näiden lajien kohtelu poikkeaa kaikkien muiden eläinlajien, kuten korallien ja matelijoiden, kohtelusta. Yhdysvalloissa lähestymistapa on toisenlainen.
Lisäksi haluaisimme tarkastella, voisivatko vientivaltiot kyseenalaistaa Yhdysvaltojen ehdottoman maahantuontikiellon esimerkiksi Maailman kauppajärjestön puitteissa. Tämä asettaisi kyseenalaisiksi hienostuneet rajoittavat toimenpiteet, joiden ansiosta Euroopan unioni voi toteuttaa väliaikaisia toimenpiteitä kuultuaan vientivaltioita, ja heikentäisi niitä. Tarkastelemme tutkimuksessamme kuitenkin tuontikieltoa, johon liittyy poikkeuksia. 
John Bowis (PPE-DE ). –
   Tekeepä Yhdysvallat mitä hyvänsä poikkeuksien avulla, meillä on käytössä väliaikainen tuontikielto, ja sen on osoitettu vähentävän laitonta kauppaa. Meillä ei siis ole pysyvää tuontikieltoa, ja meidän osuutemme luonnonvaraisten lintujen maahantuonnista Euroopassa – 93 prosenttia – on suurin, ja vuosittain maahantuotujen lintujen määrä lähenteli miljoonaa vuoteen 2003 saakka. Linnuista 40–70 prosenttia kuolee ennen kuin ne viedään maasta, ja lisää lintuja kuolee matkallaan Eurooppaan. Eikö meidän olisi aika muuttaa tuontikielto pysyväksi, toimia edelläkävijänä maailmassa ja näyttää esimerkkiä muille maille, kuten Yhdysvalloille ja Australialle? 
Stavros Dimas,
   . Tutkimuksen mukaan takavarikoinnit ovat viime aikoina vähentyneet, kun olemme soveltaneet tuontikieltoa terveyssyistä. Laittomalla kaupalla tuoduista eläimistä on vaikea saada täsmällisiä lukuja, sillä niistä ei sinänsä ole tietoa.
Euroopan unionissa haltuunotettujen ja takavarikoitujen lintujen määrä on viime aikoina vähentynyt mahdollisesti siksi, että tällä hetkellä kaikkien lintujen tuonti on väliaikaisesti kielletty. Lintuja ei lainkaan yritetä tuoda maahan, koska ne torjuttaisiin automaattisesti ja välittömästi. Erityisen huolestuttavaa on, että lintujen laiton kauppa jatkuu ja että lintuja otetaan yhä haltuun jäsenvaltioissa. Tällaiset linnut tuodaan maahan ja saatetaan markkinoille ilman minkäänlaista eläinlääketieteellistä valvontaa. Tältäkin osin katsomme, mitä tutkimuksesta selviää, ja harkitsemme, olisiko poikkeuksin varustettu maahantuontikielto parempi ratkaisu kuin nykyinen järjestelmä, jossa päätös maahantuonnin kieltämisestä tehdään lajikohtaisesti. Sallimme ainoastaan sellaisten lintulajien maahantuonnin, joita ei uhkaa sukupuuttoon kuoleminen. 
John Purvis (PPE-DE ). –
   Komission jäsen mainitsi olevansa huolestunut linnuista, joita uhkaa sukupuuttoon kuoleminen. Hän kuitenkin varmasti tietää, että minä ja yksi äänestäjistäni olemme kirjoittaneet hänelle useasti tapauksesta, joka koskee pätevää ja laillisesti toimivaa yhdysvaltalaista, laillisesti ympäristöstä otettujen lintujen maahantuojaa, joka joutuu lopettamaan toimintansa tämän yleisen maahantuontikiellon takia. Tämä kielto on asetettu terveyssyistä kanoille, eikä se ole merkityksellinen näiden nimenomaisten yhdysvaltalaisten luonnonvaraisten lintujen kannalta. Näiden lintujen kauppa on laillista ja oikeutettua, eikä niistä aiheudu terveysriskejä.
Miksi komission jäsen rasittaa Euroopan unionin pieniä yrityksiä tällaisella säälimättömällä toimenpiteellä? 
Stavros Dimas,
   . Kysymys on esitettävä kollegalleni, komission jäsenelle Kyprianoulle. Syynä ovat kuitenkin ilmiselvästi lintuinfluenssa ja terveyssyistä asetettu maahantuontikielto. Kielto on väliaikainen. Sen voimassaoloa jatketaan joulukuun loppuun ja mahdollisesti ensi vuoden puolelle. Tämä riippuu lintuinfluenssan kehittymisestä.
Tässä nimenomaisessa tapauksessa Yhdysvallat noudattaa toisenlaista toimintaperiaatetta, vaikkakin tulos saattaa olla sama. Siellä on voimassa kielto, johon liittyy poikkeuksia, ja me taas saatamme sallia maahantuonnit tapauskohtaisesti. 
Avril Doyle (PPE-DE ). –
   Arvoisa komission jäsen, olettekohan koskaan harkinnut mahdollisuutta kääntää todistustaakkaa? Kysymykseni liittyy siihen, että nykyisessä luonnonvaraisten lintujen kauppaa koskevassa sääntelyjärjestelmässämme edellytetään, että kaupankäynti voidaan keskeyttää, jos on todisteita sen haitallisuudesta luonnonvaraisille eläimille. Miksi emme voisi osoittaa luonnonvaraisen linnun tai lajin vakautta ennen kuin kaupankäynti alkaa? Tätä pitäisi itse asiassa soveltaa kaikkiin lajeihin eikä vain lintuihin. EU myös kieltää oman alueensa luonnonvaraisilla linnuilla käytävän kaupan lintu- ja luontotyyppidirektiiveillään. Samalla suhtaudumme kuitenkin edelleen tämän kaupankäynnin yhteydessä välinpitämättömästi vähemmän kehittyneiden maiden biologiseen monimuotoisuuteen, vaikka kielto onkin tällä hetkellä voimassa. Voidaanko tällainen toiminta hyväksyä jatkossa? 
Stavros Dimas,
   . Tiettyjen lintulajien maailmanlaajuiseen suojeluun vaikuttaa kansainvälinen kauppa. Tällaisten lajien osalta voitaisiin ehdottaa, että ne luetteloitaisiin CITES-yleissopimuksen liitteiden mukaisesti. Kaupankäynti olisi näin ollen kiellettyä tai luvanvaraista, ja sitä varten olisi valvontajärjestelmä. CITES-yleissopimuksessa on määrätyt säännökset tätä varten.
Lajit voidaan luetteloida ainoastaan, jos suojelu ja kaupankäynti täyttävät tietyt edellytykset. Mikäli nämä edellytykset täyttyvät, komissio antaa tukensa luetteloinnille. CITES-yleissopimuksen sopimuspuolten on äänestettävä kaikista luetteloinneista, ja tarvittavaa enemmistön tukea ei aina välttämättä saada. On muistettava, että meidän on noudatettava lakia ja täytettävä CITES-yleissopimuksen mukaiset velvoitteemme. Muuta mahdollisuutta meillä ei ole, jos äänestys järjestetään. Vientivaltiot ovat sitoutuneet tähän myös, ja mikäli emme noudata lakia tiettyjen lajien kohdalla, meille saattaa koitua ongelmia muista lajeista, kuten matelijoista tai koralleista tai muista eläimistä. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Viime huhtikuussa Euroopan komissio lähetti Madridin kaupunginhallitukselle ja Madridin autonomisen alueen hallitukselle virallisen ilmoituksen, jonka aiheena ovat seuraamukset direktiivin 85/337/ETY(2)noudattamatta jättämisestä M-30-moottoritien tunnelin rakennustöiden yhteydessä. Komissio alkoi tutkia asiaa helmikuussa 2004 esittämäni kysymyksen P-0494/04(3) perusteella. Madridin kaupunginhallituksella ja Madridin autonomisen alueen hallituksella on ollut kahden kuukauden määräaika asianmukaisen selvityksen esittämiseksi komissiolle. Voiko komissio kertoa, onko selvitys annettu? Jos sitä ei ole annettu määräaikana, mitä komissio aikoo tehdä asian suhteen? Jos selvitys on esitetty, mitä se sisältää ja mikä on komission kanta siihen? 
Stavros Dimas,
   Mielestäni vastaus on hyvin yksinkertainen. Voisin ehkä yhdellä lauseella vastata, että komissio on lähettänyt Espanjan viranomaisille varoituskirjeen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutuksia koskevan muutetun direktiivin oletetusta virheellisestä soveltamisesta Madridiin rakennettavan M30-kehätiehankkeen yhteydessä.
Komissio lähetti tämän kirjeen 10. huhtikuuta 2006 EY:n perustamissopimuksen 226 artiklan mukaisesti, ja Espanja antoi vastauksensa 13. heinäkuuta 2006. Arvioimme parhaillaan Espanjan viranomaisten antamaa vastausta ja saamme työn piakkoin valmiiksi. 
Carlos Carnero González (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, toivon, että komissio tekee pikaisesti päätöksen Espanjan toimivaltaisten viranomaisten antaman vastauksen perusteella.
Haluan todeta seuraavaa: komission lähettämässä huomautuksessa tehtiin erittäin selväksi, ettei kyseisessä tapauksessa ollut noudatettu direktiivin 85/337/ETY sisältöä, jonka mukaan tutkimukset ympäristövaikutuksista ovat välttämättömiä. Koska julkisen hankkeen toteuttajat eivät olleet noudattaneet direktiiviä, Madridin kansalaisten, toisin sanoen Madridissa asuvien Euroopan unionin kansalaisten, perusteltuja oikeuksia ja oikeutettuja etuja rikottiin.
Tästä huolimatta Ayuntamiento de Madrid jatkaa työtä päivin öin välittämättä komission varoituksesta. Kun otetaan huomioon vastauskirje, onkin välttämätöntä, että päätös tehdään välittömästi, sillä muutoin oikeuksia rikotaan miltei peruuttamattomasti. Tältä meidän on yritettävä välttyä. 
Stavros Dimas,
   . Puhun mahdollisimman lyhyesti. Totean, että komissio alkoi tutkia asiaa sen jälkeen, kun olitte esittänyt aiheesta kysymyksen. Hanke on niin laaja ja monimutkainen, että komission ja Espanjan viranomaisten oli keskusteltava asiasta monta kertaa, jotta komissio sai tietoonsa kaikki tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joita se tarvitsi tutkiakseen tapausta kunnolla ja asianmukaisesti. Nyt tarvitsemme ehkä lisää tietoja menettelyn käynnistämiseksi.
Komissio tuli siihen johtopäätökseen, että M-30-kehätiehankkeen yhteydessä ei ollut tehty tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY mukaista vaikutustenarviointia erityisesti joistakin M-30-kehätiehankkeen osahankkeista. Osahankkeiden kumulatiivisista vaikutuksista ei myöskään ole esitetty arviota. Tämä on suurin ongelma. Hanke oli jaettu 19 osahankkeeseen. Joistakin osahankkeista on tehty vaikutustenarviointi muttei kaikista. Myöskään koko hankkeesta ei ole tehty kokonaisvaltaista vaikutustenarviointia. Tässä kohdin komissio katsoo, että direktiivin velvoitteita on rikottu. 
Puhemies.
   Kysymyksiin 50 ja 51 vastataan kirjallisesti. Kysymyksiä 52 ja 53 ei käsitellä, koska niiden aiheet ovat jo tämän istuntojakson esityslistalla. Kysymyksiin 54–58 vastataan kirjallisesti. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Millainen on Turkin muiden uskonnollisten yhteisöjen kuin islamilaisten, erityisesti kristittyjen, oikeudellinen tilanne nykyisin? Mikä on tilanne etenkin uskonnonvapauden, toimintakykyisten yhteisöjen muodostamista koskevan oikeuden, pyhättöjen ja seurakuntakeskusten rakentamisen sekä pappiskoulutuksen suhteen? Katsooko komissio, että Turkki täyttää Kööpenhaminan kriteerit demokratian ja oikeusvaltioperiaatteiden saroilla?
Olli Rehn,
   . Vaihdoin näkemyksiä ulkoasiainvaliokunnan kanssa 20. kesäkuuta 2006. Kerroin valiokunnassa komission huolen siitä, miten hitaasti Turkki on tällä hetkellä toteuttamassa esimerkiksi jäsen Posseltin esittämään asiaan liittyviä poliittisia uudistuksia. Komission toivomuksena oli, että liittymisneuvottelujen käynnistämisellä olisi ollut käytännössä suurempi vaikutus uudistusprosessiin. Tähän mennessä edistys ei ole selvästikään ollut riittävää muiden kuin islamilaisten ja islamilaisten uskonnollisten vähemmistöjen osalta.
Muut kuin islamilaiset uskonnolliset yhteisöt kohtaavat edelleen suuria vaikeuksia: heillä ei ole oikeushenkilöyttä, heidän omistusoikeuksiaan on rajattu, heidän järjestöjensä hallintaan puututaan, eikä heillä ole oikeutta kouluttaa pappeja. Komissio haluaa myös mainita, että Alevi-muslimien on vaikea saada tunnustus pyhätöilleen, edustajiaan asiaankuuluviin valtion laitoksiin ja yhteisönsä jäseniä pakolliseen uskonnonopetukseen.
Turkin parlamentissa on käsiteltävänä – ollut jo liian kauan – myös säätiöitä koskeva lainsäädäntöluonnos, jolla puututtaisiin joihinkin näistä ongelmista, eli joidenkin, muttei kaikkien, yhteisöjen omistuksiin liittyviin menettelyihin. Komissio on pyytänyt toistuvasti Turkin viranomaisia ja Turkin kansalliskokousta muuttamaan säätiöitä koskevan lainsäädäntöluonnoksen Euroopan unionin asianmukaisten vaatimusten mukaiseksi. 
Bernd Posselt (PPE-DE ). –
   Olen erittäin kiitollinen komission jäsenelle hyvästä vastauksesta. Kysyisin häneltä vielä kerran erityisesti sitä, onko Turkki antanut hänelle vastausta ja oliko Turkilla käsitystä siitä, kuinka kauan asianmukaisten säädösten antaminen kestää. Odotetaanko niiden osalta, että Turkin vaalit ovat ohitse, vai onko ne ehkä kokonaan hyllytetty? 
Olli Rehn,
   . Olemme keskustelleet asiasta menettelyjen kannalta. Kun esimerkiksi vierailin Turkissa liittymisneuvottelujen käynnistyttyä 3. lokakuuta 2005, asiasta keskusteltiin perusteellisesti Turkin kansalliskokouksen asiasta vastaavan valiokunnan kanssa. Tämän jälkeen olemme ottaneet asian esille useissa yhteyksissä, myös tämän kevään assosiaationeuvostossa. Komission mielestä ja Turkin viranomaisten mukaan muutos olisi tehtävä niin kutsutun yhdeksännen uudistuspaketin yhteydessä. Paketin käsittely on kaiken kaikkiaan vielä kesken, ja se olisi saatava viipymättä hyväksytyksi Turkin kansalliskokouksessa ja osittain myös Turkin hallituksessa.
Kyseessä on ratkaiseva ennakkoehto Euroopan unioniin liittymiselle, ja komissio on tehnyt erittäin selväksi, ettei Turkki voi liittyä Euroopan unioniin, jos se ei noudata tätä hyvin olennaista periaatetta. 
Paul Rübig (PPE-DE ). –
   Katsooko komission jäsen, että uskonnollisten vähemmistöjen tilannetta voitaisiin valvoa säännöllisesti Wienissä sijaitsevasta Euroopan seurantakeskuksesta käsin ja että sieltä voitaisiin tilata aiheesta tutkimuksia? 
Olli Rehn,
   . Jäsen Rübig esitti varsin mielenkiintoisen ajatuksen. Komissiolla on käytettävissään kaikki tiedot ja tutkimustulokset, joita virastot ovat toimittaneet, ja myös mainitun Wienissä sijaitsevan viraston tarjoamat tiedot. Hyödynnämme myös erilaisilta ihmisoikeusjärjestöiltä saamiamme tietoja. Tutkin asiaa, mutta käsittääkseni komissiolla on jo käytössä kyseisen keskuksen tutkimus.
Käytössämme on runsaasti myös Euroopan neuvoston ja ETYJ:n kaltaisilta elimiltä sekä virastoilta ja muilta asiantuntijaryhmiltä saatuja tutkimustuloksia ja tietoja. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ). –
   Tiedämme kaikki, että Heybeliadan (Halki) seminaari suljettiin useita vuosia sitten. Oletteko tehnyt mitään seminaarin avaamiseksi uudelleen? Vaarana on, ettei ekumeenisen patriarkan paikalle ole tulevaisuudessa ketään valittavissa.
Olisiko teillä mitään ehdotuksia? 
Olli Rehn,
   . Uskonnonvapaus ja vapaus harjoittaa uskontoaan on toinen tärkeä aihe, ja komissio on ottanut asian esille monta kertaa Turkin hallituksen kanssa. Sen lisäksi, että odotamme heidän miettivän asiaa, odotamme käytännön toimia, jotta Heybeliadan (Halki) seminaari avataan. Tämä seminaari on todella tärkeä tälle nimenomaiselle uskonnolliselle yhteisölle. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Vuonna 2004 EU lupasi pitää kiinni velvollisuudestaan ylläpitää Kyproksen pohjoisosan taloudellista kehitystä ja viedä eteenpäin sen yhdentämistä Euroopan unioniin. Kyproksen kahden osan välisen taloudellisen kuilun kaventaminen vähentäisi myös jälleenyhdistämisestä kyproksenkreikkalaisille aiheutuvia kustannuksia ja kyproksenturkkilaisten riippuvaisuutta Turkista.
On tärkeää huolehtia siitä, että Turkin EU-jäsenyyshanke ja YK:n sovitteluprosessi täydentävät toisiaan eivätkä kilpaile keskenään. Voisiko komissio näin ollen kertoa, mitä EU tekee: sitoutuakseen etenemään kaupan sääntelyssä tietyllä aikavälillä ja vapauttaakseen varoja, joilla Pohjois-Kyprosta autetaan yhdenmukaistamaan säännöstöä, uudistamaan julkishallintoa, kunnostamaan Famagustan satama ja rahoittamaan väestölaskennan suorittaminen pohjoisosassa; ottaakseen käyttöön uuden Kyproksen pohjoisosan rahoitusvälineen ja perustaakseen komission lähetystön sivutoimiston pohjoisosaan valvomaan tekniseen apuun ja säännöstön yhdenmukaistamiseen myönnetyn rahoituksen jakamista; tarkistaakseen suoraan kauppaan liittyviä nykyisiä ehdotuksia ja sisällyttääkseen niihin seuraavat osa-alueet: Kyproksen pohjoisosan sisällyttäminen EU:n ja Turkin väliseen tulliliittoon, vihreää linjaa koskevan asetuksen muuttaminen ja Famagustan sataman hallinnointi yhdessä kyproksenturkkilaisten kanssa; varmistaakseen, että kyproksenturkkilaiset ovat tasapuolisesti edustettuina EU:n toimielimissä?
Olli Rehn,
   . Mainitsen tärkeimmät toimet, joita komissio on toteuttanut edistääkseen saaren yhdistymistä ja näin vapauttaakseen kyproksenkreikkalaisen yhteisön eristyneisyydestä.
Ensinnä mainittakoon, että komissio on alkanut panna täytäntöön neuvoston asetusta, jolla perustetaan rahoitusväline kyproksenturkkilaisen yhteisön taloudellisen kehityksen edistämiseksi. Asetus annettiin Itävallan puheenjohtajakaudella 27. helmikuuta 2006. Asetuksen täytäntöönpanosta vastaavan komission ohjelmaryhmän olisi tarkoitus aloittaa toimintansa tässä kuussa. Sen käytössä on Nikosian pohjoisosassa sijaitseva EU-ohjelmien tukitoimisto. Ryhmän on tarkoitus toteuttaa ensimmäiseksi hankkeita, jotka liittyvät mm. kiinteisiin jätteisiin, energia-alaan, paikalliseen infrastruktuuriin ja yritysten tukemiseen, sekä muita hyvin konkreettisia toimenpiteitä.
Tässä yhteydessä komissio toteuttaa teknisen avun tiedonvaihtotoimiston (TAIEX) kautta myös hallintorakenteiden luomiseen tarkoitettua ohjelmaa, jossa on tarkoitus antaa Kyproksen turkkilaisyhteisölle valmiudet soveltaa yhteisön säännöstöä tulevaisuudessa tällä alueella.
Komissio antoi heinäkuussa 2004 – yli kaksi vuotta sitten – ehdotuksen neuvoston asetukseksi suorasta kaupasta, mutta ehdotus on yhä neuvoston käsiteltävänä. Komissio tukee puheenjohtajavaltio Suomen pyrkimyksiä saada tämä kauppaa koskeva asetus nopeasti voimaan, jotta EU:n huhtikuussa 2004 tekemästä sitoumuksesta voidaan pitää kiinni. Komissio ei aio vetää pois ehdotustaan tai toimittaa tarkistettua ehdotusta. Komissio on ollut ja on edelleen valmis hyväksymään ja edistämään kaikenlaisia molempien yhteisöjen ja kaikkien osapuolten hyväksymiä liitännäistoimenpiteitä, joilla voitaisiin tukea yhdistymistä ja talouden kehitystä, jotta päästäisiin eroon nykyisestä erittäin valitettavasta pattitilanteesta.
Ei ole mikään salaisuus, että liitännäistoimenpiteissä on ollut keskeisellä sijalla Famagustan satama. Jäsen Matsisin esittämään kysymykseen vastaan, että Varoshan palauttamista on aiemmin käsitelty YK:n johdolla käydyissä neuvotteluissa, joissa on pyritty löytämään kattava sovintoratkaisu Kyproksen ongelmaan. Kiistan osapuolten on näin ollen päätettävä, sisällytetäänkö tämä aihe kattavaan sovintoratkaisuun, keskustellaanko siitä erikseen vai olisivatko molemmat ratkaisut mahdollisia. Luja tahto vie vaikka läpi harmaan kiven. Nyt toivomme, että molemmat yhteisöt unohtaisivat asiaa käsiteltäessä menneet vääryydet ja keskittyisivät enemmän tulevaisuuden ratkaisuihin. Odotamme kaikilta osapuolilta rakentavassa hengessä käytäviä neuvotteluja. On korkea aika luopua jaottelusta ja jälleenyhdistää Kypros. 
Sajjad Karim (ALDE ). –
   Ulkoasiainvaliokunta hyväksyi eilen illalla tiukkasävyisen mietinnön, jossa kehotetaan Turkin viranomaisia ennen kaikkea toteuttamaan konkreettisia toimia sen ja EU:n jäsenvaltion Kyproksen kahdenvälisten suhteiden normalisoimiseksi. Mietinnössä varoitetaan, että edistyksen puute "aiheuttaa vakavia seurauksia neuvotteluprosessille ja se voisi jopa saada sen keskeytymään". Mitä mieltä komission jäsen on tästä mietinnöstä ja siitä mahdollisuudesta, että edistyksen puute voisi keskeyttää neuvotteluprosessin? Onko komission jäsen samaa mieltä siitä, että Euroopan parlamentilla on edelleen joitakin haitallisia ennakkoluuloja Turkkia kohtaan ja että Turkin jäsenyyttä vastustavat ovat valmiita keskeyttämään liittymisprosessin millä tahansa verukkeella? 
Olli Rehn,
   . Minulle on kerrottu tulokset äänestyksestä, joka ulkoasiainvaliokunnassa järjestettiin Turkkia koskeneesta jäsen Eurlingsin mietinnöstä. Käsittelen tätä mietintöä seuraavassa täysistunnossa järjestettävän keskustelun yhteydessä. Tarkastelen asiaa, kun olen saanut valmistautua kunnolla ja tutustua tekstiin rivi riviltä ja kohta kohdalta.
On selvää, että jos Turkki mahdollisesti ei täytä velvoitteitaan ja pane täytäntöön Ankaran sopimukseen liitettyä lisäpöytäkirjaa, seuraukset ulottuvat koko neuvotteluprosessiin. Tämä on lähes sanasta sanaan se, mitä neuvosto ja jäsenvaltiot päättivät syyskuussa 2005 ennen jäsenyysneuvottelujen käynnistämistä antamassaan hyvin tunnetussa EU:n julkilausumassa.
Tavoitteenamme on välttyä mahdolliselta yhteentörmäykseltä, sillä ei ole kenenkään etujen mukaista, että EU:n ja Turkin välisille suhteille aiheutuisi vakavaa haittaa. Tämä voidaan välttää parhaiten, jos Turkki täyttää velvoitteet, joihin se sitoutui ennen kuin jäsenyysneuvottelut käynnistettiin. 
Ioannis Kasoulides (PPE-DE ). –
   Kysyisin komission jäseneltä, onko hän tietoinen siitä, että asukasta kohti laskettu tulo on lähes kolminkertaistunut Kyproksen turkkilaisyhteisössä sen jälkeen, kun siirtyminen Kyproksen pohjoisosasta eteläosaan sallittiin ja kun yhteydet eteläosaan sallittiin oletetusta eristyneisyydestä huolimatta. 
Olli Rehn,
   . Kiitos näistä yksityiskohtaisista tiedoista Kyproksen turkkilaisyhteisön talouskasvusta.
Olen tyytyväinen, jos Kyproksen turkkilaisyhteisön taloudellinen tilanne on kohentunut vihreää linjaa koskevan asetuksen ja sen myötä saatujen, saaren sisäistä kauppaa edistävien välineiden ansiosta. Komissio haluaa parantaa vihreää linjaa koskevan asetuksen toimivuutta. Samanaikaisesti teemme paljon työtä laukaistaksemme suoraa kauppaa koskevan tilanteen ja saadaksemme kaikki osapuolet sitoutumaan Kyproksen uudelleenyhdistämistä koskevasta kattavasta sovintoratkaisusta käytäviin neuvotteluihin. 
Robert Evans (PSE ). –
   Arvoisa komission jäsen, puhuitte hetki sitten pattitilanteesta. Kallistun samalle kannalle ja totean, että tilannetta voidaan ehkä tietyllä tavalla verrata Transnistrian ja Moldovan väliseen tilanteeseen, jota käsittelimme eilen parlamentissa.
Vierailin hiljattain ensimmäistä kertaa Pohjois-Kyproksella, ja kokemus oli vähintäänkin valaiseva. Eikö EU voisi kaikista muista seikoista huolimatta ja ottaen huomioon, että Pohjois-Kyproksen asukkaat äänestivät EU-jäsenyyden puolesta, vähintäänkin pyrkiä siihen, että sallittaisiin Pohjois-Kyprokselle suuntautuvat suorat lennot? 
Olli Rehn,
   . Kiitos kysymyksestänne, jäsen Evans. Komissiolla on erittäin selkeä käsitys siitä, kuinka Kyproksen turkkilaisyhteisöjen taloudellisesta eristyneisyydestä päästään eroon. Rahoitustukiohjelma on saatava nyt käyntiin, ja suoraa kauppaa koskevan ratkaisun aikaansaamista on edistettävä mahdollisesti liitännäistoimenpitein. Uskomme, että näin luodaan samalla luottamusta, jonka ansiosta voimme jossakin vaiheessa – toivottavasti pian – jatkaa YK:n suojeluksessa neuvotteluja kattavasta sovintoratkaisusta Kyproksen uudelleenyhdistämiseksi. 
Puhemies.
   Kysymyksiin, joihin ei ajanpuutteen vuoksi voitu vastata, vastataan kirjallisesti (ks. liite).
Kyselytunti on päättynyt.

Puhemies.
   – Esityslistalla on seuraavana Cornillet’n laatima Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmän suullinen kysymys komissiolle lääkkeiden väärentämisestä (O-0039/2006 - B6-0310/2006). 
Thierry Cornillet (ALDE ),
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, meidän on hyväksyttävä se tosiasia, että vastassamme on nyt yksi maailman pahimmista vitsauksista, jota ei missään nimessä saa pitää väistämättömänä ilmiönä. Olen itse asiassa sitä mieltä, että tässä on kyse poliittisesta tahdosta, koska emme ole tämän asian suhteen yhtä voimattomia kuin olemme maanjäristysten ja tsunamien suhteen.
Seuraavaksi kerron hiukan tilastoja. Maailman terveysjärjestön mukaan malarian aiheuttamista kuolemantapauksista 200 000 johtuu lääkkeiden väärentämisestä tai lääkkeiden jakelua koskevista puutteista. Tunnetun brittiläisen aikakauslehden mukaan Kiinassa on sattunut 192 000 lääkeväärennösten nauttimisesta johtunutta kuolemantapausta. Miten moni onkaan menettänyt toivonsa tällaisten lääkkeiden käytön myötä? Tämä asiaintila on riittävä moraalinen perusta, joka oikeuttaa voimakkaat poliittiset toimet. Tämä ei ole mitenkään verrattavissa ylellisyystuotteiden väärentämiseen. Tarkoitan tällaisilla tuotteilla käsilaukkuja, täytekyniä, tupakansytyttimiä ja silmälaseja, joiden ostaja luonnollisesti osallistuu aktiivisesti väärennöstoimintaan, koska hän tietää, mitä on ostamassa, ja antaa melko harvoin pettää itseään. Lääkkeiden väärentäminen on kaikista väärentämisen muodoista moraalittominta, koska ostaja ei tietenkään osallistu siinä rikokseen millään lailla. Ostaja velkaantuu loppujen lopuksi vain tappaakseen lapsensa.
Kyseisessä tapauksessa Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto ja Maailman terveysjärjestö arvioivat, että väärentäminen koskee kymmentä prosenttia maailmanmarkkinoista. Seitsemässä Afrikan maassa 70 prosenttia myynnissä olevista malarialääkkeistä on väärennettyjä. Keskimäärin 25 prosenttia vähiten kehittyneissä maissa käytettävistä lääkkeistä on väärennettyjä, Pakistanissa ja Nigeriassa 50 prosenttia. 
Mistä on kyse? Lainaan Maailman terveysjärjestön määritelmää. Lääkeväärennös on sellainen lääke, jonka todellinen nimi tai alkuperä on tahallaan ja vilpillisesti ilmoitettu väärin. Väärennökset voivat koskea sekä alkuperäislääkkeitä että geneerisiä tuotteita. Jotkut lääkeväärennökset sisältävät oikeita ainesosia ja jotkut vääriä ainesosia tai niistä puuttuu vaikuttava aine kokonaan. Niiden joukossa on myös sellaisia, jotka sisältävät liian vähän vaikuttavaa ainetta ja sellaisia, joiden pakkaus on harhaanjohtava. 
Millaisiin toimiin on ryhdytty? Ei minkäänlaisiin tai vähäisiin! Kuten sanoin, ihmiset tulevat petetyiksi joskus tietoisestikin, mutta he eivät koskaan tapa tahallaan. Euroopan unionissa me olemme suojatussa ympäristössä. Meillä on toimiva terveydenhuoltojärjestelmä. Ammatinharjoittaminen terveydenhuoltoalalla on EU:ssa valvottua. Valtio huolehtii yhteiskunnan toiminnasta ja valvoo sitä. Meidän on kuitenkin autettava sellaisia maita, joilla ei ole samanlaisia etuoikeuksia. Se on EU:n velvollisuus, ja sen kunnia on tässä vaakalaudalla.
Maailma on itse asiassa suojaton. On vain vähän erityistä kansainvälistä tai kansallista lainsäädäntöä. Rajat on erittäin helppo ylittää. Nykyaikaiset jakelujärjestelmät, kuten Internet, leviävät räjähdysmäisesti. Tuotteiden laadunvalvonnasta ja laadun sääntelystä vastaavia viranomaisia on vähän tai ei ollenkaan. Jakelujärjestelmät ovat vanhanaikaisia ja niitä ei valvota, ja lisäksi niissä ei erotella toisistaan väärennöksiä ja suojeltuja tuotemerkkejä. Emme saa erehtyä luulemaan, että meillä olisi vastassamme naiiveja harrastelijoita, vaan erittäin hyvin järjestäytynyt alamaailma, koska lääkkeiden väärentäminen on riskittömämpää ja tuottoisampaa kuin huumekauppa. Tämän vuoksi meidän on otettava kaikki keinot käyttöön ja ryhdyttävä voimakkaisiin toimiin kaikilla tahoilla.
Pyydämme, että Euroopan unioni ottaa johtavan aseman kansainvälisen yleissopimuksen laatimisessa väärentämisen torjumiseksi kaikilla tasoilla. Tämä on myös kirjallisen kannanoton nro 53 pääsisältö, ja kehotan kollegojani allekirjoittamaan kannanoton.
Maailman terveysjärjestö perusti vuoden 2006 alussa työryhmän, jonka tehtävänä on hioa väärentämisongelman käsittelyä koskevaa mallilainsäädäntöä, joka voitaisiin sitten panna täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa. Meillä Euroopan unionissa on käytössämme poliittiset keinot toimia johtoasemassa. Tämä on kumppaniverkostomme ansiota sekä eräiden elinten tiedollisen osaamisen sekä poliittisen ja taloudellisen tuen ansiota. Nämä elimet vastaavat sellaisesta valvonnasta, jota voimme harjoittaa.
Hyvät kollegat, meillä on kaikki tarvittavat keinot voidaksemme ryhtyä toimiin. Meillä on paljon yhteistyökumppaneita. Meillä on varat tarvittavaan tukeen – lieneekö tarpeen huomauttaa, että EU myöntää eniten tukia maailmassa ja että tämä ongelma voitaisiin ratkaista vain pienellä osalla näistä tuista. Meillä on lisäksi lakikoneisto ja mahdollisuudet painostaa tärkeimpiä osapuolia, joiden on oltava Maailman terveysjärjestö ja YK.
En halua heittäytyä tunteelliseksi, mutta kuka voisi olla ajattelematta äitiä, joka suree lastaan uskoen antaneensa tälle parantavaa lääkettä. Voitte kuvitella, miten tiedotusvälineissämme suhtauduttaisiin siihen, jos vain yksikin tällainen tapaus sattuisi Euroopassa. Vähiten kehittyneissä maissa tällaista tapahtuu päivittäin. Nyt ei ole kyse taikuudesta ja ihmeparantumisista vaan tämä on synkkää todellisuutta.
Arvoisa komission jäsen, haluan ilmoittaa teille, että aion Euroopan parlamentin puolesta ja kollegojeni avustuksella käyttää oikeuttani seurata tämän asian käsittelyä. Kysyn teiltä uudelleen vuoden kuluttua, mitä asian suhteen on tehty. Tässä sodassa ei saa antaa periksi. 
Günter Verheugen,
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, myös komissio on syvästi huolissaan jäsen Cornillet'n äsken esiin tuomista asioista. Olen itsekin todennut tällaisen väärentämisen olevan täysin rikollista toimintaa.
Kysymyksessä mainitaan oikeutetusti kolme ongelma-aluetta. Ensimmäinen niistä on lääkkeiden väärentämisen torjunta Euroopan unionin sisäpuolella. Komissio toteuttaa tämän osalta toimia kahdella tasolla.
Ensinnäkin olemme tietenkin vahvistaneet oikeudellista suojaa. Vuonna 2004 annettiin henkisen omaisuuden suojelemista koskevaa uutta lainsäädäntöä ja vuosien 2003 ja 2004 aikana annettiin uutta lainsäädäntöä, joka koskee tulliviranomaisten toimenpiteitä epäiltäessä tavaroiden loukkaavan tiettyjä teollis- ja tekijänoikeuksia. Parhaillaan keskustellaan kahdesta ehdotuksesta teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamiseen tähtääviksi rikosoikeudellisiksi toimenpiteiksi.
Yhteisössä toteutetussa tuoreessa tutkimuksessa kävi ilmi, että kuluneiden viiden vuoden aikana Euroopan unionin alueelta on löytynyt 27 väärennettyä lääkettä laillisista jakeluverkostoista ja 170 väärennettyä lääkettä laittomista jakeluverkostoista. Näiden tulosten perusteella jäsenvaltioissa laaditaan parhaillaan toimenpiteitä tämän väärentämisen torjumiseksi.
Komissio puolestaan tutkii yhteistyössä jäsenvaltioiden, Euroopan lääkeviraston ja kansainvälisten kumppaneiden kanssa, mitkä toimenpiteet ovat tulevaisuudessa tarpeen kansanterveyden suojelemiseksi. Tässä yhteydessä on keskusteltu muun muassa voimassa olevan lainsäädännön täytäntöönpanosta, yhteistyöstä eri viranomaisten välillä sekä lisäksi tiedonvälityksestä ja tietoisuuden lisäämisestä. En myöskään sulje pois sitä mahdollisuutta, että voimassa olevaa lainsäädäntöä on kehitettävä edelleen ja että meidän on harkittava sen tarkistamista.
Tehokkaampi tullivalvonta on tärkeä väline lääkeväärennösten kaupan hillitsemiseksi. Tyytyväisyydekseni voin todeta, että tullitarkastuksissa takavarikoitujen lääkeväärennösten määrä on jo kasvussa. Komissio julkaisi äskettäin tiedonannon tullin toteuttamasta väärennösten ja laittomasti valmistettujen tavaroiden kaupan kehityssuuntien torjunnasta. Siinä käsitellään lääkkeiden väärentämisen ongelmaa ja suositellaan erityisiä toimenpiteitä tämän kasvavan uhkan torjumiseksi.
Tulliviranomaisten kokemusten perusteella suuri osa väärennöksistä kuljetetaan EU:n kautta, ja usein niiden määränpäänä on kehitysmaa. Maahantuotavien väärennösten torjunta on erityisen vaikeaa sen vuoksi, että ne tuodaan EU:hun usein pieninä määrinä, ja tulliviranomaisten on löydettävä laittomat tuotteet erittäin suuresta määrästä pieniä eriä.
Komissio rohkaisee oikeudenhaltijoita käyttämään täysin hyödykseen neuvoston asetuksen (EY) N:o 1383/2003 tarjoaman suojan. Tulliviranomaisten toimenpiteitä koskevalla hakemuksella oikeudenhaltija luovuttaa tulliviranomaisille tarvittavat tiedot, jotta ne voivat kohdentaa tarkastuksensa suurimman riskin eriin.
Toinen ongelma-alue koskee sitä, mitä EU tekee köyhien maiden hyväksi, jotka itse asiassa ovat lääkkeiden väärentämisen pääasiallisia uhreja. Mitä EU tekee auttaakseen niitä sääntelemään ja valvomaan lääkkeiden laatua omalla alueellaan?
Periaatteenamme on tietenkin pyrkiä työskentelemään monenvälisesti. Tämän vuoksi komissio tukee Maailman terveysjärjestön aloitteita lääkkeiden väärentämisen torjumiseksi. Roomassa helmikuussa 2006 järjestetyssä Maailman terveysjärjestön konferenssissa luotiin perusta erityisille toimille. Sen mukaisesti komissio tukee Maailman terveysjärjestön työryhmän perustamista lääkkeiden väärentämisen torjumiseksi kansainvälisesti. Maailman terveysjärjestön kaikki jäsenvaltiot, joihin kehitysmaatkin kuuluvat, hyötyvät tämän työryhmän työn tuloksista. Komissio osallistuu aktiivisesti tähän työryhmään ja hankkii tarpeelliset tiedot.
Lisäksi komissio toteuttaa Euroopan kehitysrahaston tukemia hankkeita, etenkin EY:n ja Maailman terveysjärjestön kumppanuushanketta lääkepolitiikan alalla. Kumppanuuden on tarkoitus antaa AKT-valtioille mahdollisuus tehostaa lääkkeitä koskevaa lainsäädäntöään ja laadunvalvontajärjestelmiään sekä parantaa valvontaansa, toimiaan heikkotasoisten tai väärennettyjen lääkkeiden torjumiseksi ja tiedonhallintaansa. Tätä varten on annettu 2,3 miljoonaa euroa.
Kolmas asia on ajatus kansainvälisen yleissopimuksen laatimisesta lääkkeiden väärentämisen torjumiseksi. Ajatusta tällaisesta yleissopimuksesta käsiteltiin yksityiskohtaisesti valmisteltaessa helmikuussa 2006 pidettyä Maailman terveysjärjestön konferenssia sekä kyseisen konferenssin aikana. Suurin osa osallistujista, komissio mukaan lukien, oli sitä mieltä, että kansainvälinen yleissopimus ei tällä hetkellä ole tehokkain keino sen kasvavan uhkan torjumiseksi, jonka lääkkeiden väärentäminen aiheuttaa. Konferenssissa perustetulla työryhmällä on paremmat mahdollisuudet kerätä ja toimittaa eteenpäin tietoja ja saada aikaan kipeästi tarvittavat ratkaisut.
Lopuksi haluan vakuuttaa parlamentille, että komissio jakaa sen huolenaiheet ja on valmis ottamaan vastaan ehdotuksia ja tekemään lisäaloitteita. 
Maria Martens,
   . – Arvoisa puhemies, myös minä haluan ilmaista huoleni lääkeväärennöksiin liittyvistä ongelmista.
Lääkeväärennökset valmistetaan ja kaupataan laittomasti ilman minkäänlaista valvontaa. Niiden vaikutuksia ei voida tarkistaa, minkä vuoksi ne ovat potentiaalinen riski kansanterveydelle. Väärennöstoiminta olisi siis saatava loppumaan. Jäsen Cornillet käsitteli jo aihetta, ja komission jäsenkin mainitsi sen. Pidän myönteisinä kaikkia toimenpiteitä, joita komissio toteuttaa ratkaistakseen tämän ongelman.
Koska ongelmia esiintyy pääasiassa kehitysmaissa eli köyhissä maissa, mielestäni voidaan olettaa, että siellä myös kohdataan suurimmat ongelmat tämän väärennöstoiminnan käsittelemisessä tehokkaasti ja asianmukaisesti. Noissa maissa luotettavien ja laillisten lääkkeiden jakelua ei usein ole järjestetty yhtä hyvin kuin Euroopassa. Tämän vuoksi lääkeväärennösten kaupittelijoilla on suhteessa suuremmat toimintavapaudet myydä lääkkeitään, joiden vaikutusta ei voida tarkistaa ja jotka voivat siksi jopa olla haitallisia kansanterveydelle.
Lisäksi kehitysmaista usein puuttuu riittävä oikeudellinen kehys. Niiden lait eivät yksinkertaisesti ole sopivia tämän ongelman tehokkaaseen käsittelyyn. Vaikka sopivia lakeja olisikin, valvonnassa on paljon toivomisen varaa. Kehitysmaissa tarvitaan kohtuuhintaisia, toimivia ja luonnollisesti laillisia lääkkeitä, ja haluan tämän vuoksi mainita rinnakkaislääkkeiden tarjoamat mahdollisuudet. Niillä ei voida ratkaista ongelmaa, mutta niiden avulla voidaan jonkin verran lievittää nykyistä tarvetta. Niitä käytetään nykyään valitettavan vähän. Tällä alalla voitaisiin ehkä tehdä enemmän.
Komission jäsen esitti, että kansainvälinen yleissopimus tai standardi ei olisi riittävä, mutta voin hyvin kuvitella, että sillä olisi vaikutusta, ja jos se osoittautuisi riittämättömäksi, olisi tehtävä enemmän. Olen sitä mieltä, että selkeä ja universaali lähestymistapa on äärimmäisen tärkeä. EU:n on tehtävä osansa, ja siihen kuuluu myös tiedon siirtäminen, jotta lääkkeiden väärentämistä voidaan torjua tehokkaasti.
Haluaisin tietää, mitkä ovat uudet suunnitelmat lääkkeiden väärentämiseen ja sen organisointiin liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi tulevaisuudessa etenkin silloin, kun on kyse rikollisesta toiminnasta. Komission jäsen vastasinkin tähän jo osittain puheenvuorossaan. 
Karin Scheele,
   . Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa kiittämällä jäsen Cornillet'ta, jonka aloitteen ansiosta itse asiassa keskustelemme tänään tästä tärkeästä asiasta ja hyväksymme huomenna sitä koskevan päätöslauselman. Puheenvuoronsa alussa hän esitti Maailman terveysjärjestön määritelmän siitä, miten lääkkeiden väärentämisen käsite on ymmärrettävä. Mielestäni tämä on hyvin tärkeää, koska keskustelu tästä aiheesta voisi helposti joutua sivuraiteelle, jos moni meistä kuvittelisi, että on kyse rinnakkaislääkkeiden puoltamisesta tai vastustamisesta. Esittämällä tämän määritelmän ja oman asenteensa kautta hän teki selväksi sen, että väärentäminen voi koskea sekä alkuperäislääkkeitä että rinnakkaislääkkeitä.
Kuten jo aiemmin on todettu, kehittyneissä maissa lääkeväärennökset ovat etupäässä niin kutsuttuja elämäntapalääkkeitä, ja meillä on epäilemättä omia kokemuksia tuhansien roskapostien poistamisesta, joissa tarjotaan lääkkeitä alhaisilla tai erittäin alhaisilla hinnoilla.
Kehitysmaissa väärennetään lääkkeitä, joilla on tarkoitus hoitaa sellaisia tauteja kuin malariaa, tuberkuloosia ja HI-virusta/aidsia. Joskus tavallisiin sairauksiin, kuten yskään, tarkoitetut lääkeväärennökset voivat jopa aiheuttaa huomattavan määrän kuolemantapauksia, koska niihin on lisätty myrkyllisiä kemikaaleja, joita käytetään tavallisesti pakkasnesteen kaltaisissa tuotteissa. Maailman terveysjärjestön mukaan vuonna 1999 Kambodžassa kuoli 30 ihmistä otettuaan väärennettyjä malarialääkkeitä. Tällaisia traagisia tapauksia on runsaasti, ja lisäksi on varmasti paljon sellaisia tapauksia, joista ei raportoida. Rikolliseen toimintaan liittyvästä ongelmastahan ei ole mahdollista kerätä tilastoja.
Tämä ongelma koskee koko maailmaa, mutta kehitysmaat tietenkin joutuvat kestämään tuhon ikävimmät seuraukset. Sanon vielä kerran, että syitä tähän ovat köyhyys ja terveydenhuoltopalvelujen saatavuuden puute. Kun ihmisillä ei ole varaa ostaa tarvitsemiaan lääkkeitä, he yrittävät saada niitä epävirallisin keinoin halvemmilla hinnoilla. Tämän vuoksi on mahdotonta torjua tätä ilmiötä kunnolla ilman toimivia terveydenhuoltopalveluja tai kohtuuhintaisia lääkkeitä.
Teollis- ja tekijänoikeuksien parantamistoimet ovat hyviä ja sopivat osaksi strategiaa, mutta niillä ei päästä pureutumaan ongelman ytimeen.
On tärkeää, että autamme kyseisiä maita kehittämään mahdollisuuksiaan valmistaa turvallisia lääkkeitä omassa maassaan ja tuoda niitä sinne. Haluan myös kiittää komission jäsentä Verheugenia siitä, että hän toi tämän asian esiin niin päättäväisesti ja konkreettisesti. 
Frédérique Ries,
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, myös minä haluan kiittää kollegaani Cornillet'ta siitä, että hän aloitti tämän erittäin tärkeän keskustelun. Olemme kaikki yksimielisiä siitä, että lääkkeiden väärentäminen on vitsaus, joka tappaa tietenkin ennen kaikkea vähiten kehittyneissä maissa. Olen täysin samaa mieltä jäsen Cornillet'n kanssa.
Valitettavasti tästä hengenvaarallisesta väärentämisestä ei tiedetä laajalti, ja sitä harjoitetaan suurimmaksi osaksi lähes huomaamattomasti. Nyt ollaan vielä kaukana sellaisista mittavista oikeustoimista, joita ylellisyystuotteiden valmistajat ovat panneet vireille ja jotka ovat saaneet paljon huomiota tiedotusvälineissä. Monta juttua on viety korkeampiin oikeusasteisiin, mutta on myös todettava, että nämä toimet ovat johtaneet heikkoihin tuloksiin.
Lääkkeiden väärentämisen alalla kopioidaan erittäin epäeettisesti kaikkia valmisteita, ja tämä tehdään kuluttajan tietämättä. Näin on antibioottien, ehkäisypillerien, steroidien, äidinmaidonkorvikejauheen, malarialääkkeiden – joista onkin jo puhuttu – rokotteiden, kuten väärennetyn Tamiflun, sekä myös Viagran kohdalla. Jäsen Cornillet esitti koko joukon valaisevia tilastoja. Panin merkille sen, että tässä kaupassa liikkuu vuosittain 25 miljardia euroa. Maailmanlaajuisesti kolmasosa antibiooteista ja kymmenesosa lääkkeistä on väärennettyjä.
Sen lisäksi, että nämä luvut vaikuttavat ilmeisen haitallisesti talouteen, tässä on varsinaisesti pelissä tällaisen väärentämisen tuhoisa vaikutus terveyteen. Parhaimmillaan lääkeväärennökset ovat tehottomia. Kuten jo totesin, pahimmillaan ne tappavat, ja erityisesti tällaisia ovat tappavien tautien, kuten malarian, tuberkuloosin ja aidsin, hoitoon käytetyt lääkkeet. Pelkästään Kiinassa, joka on kaikenlaisen väärentämisen keskus ja luvattu maa, vuosittain 200 000 ihmistä on kuollut lääkeväärennöksillä annettuun hoitoon. Tätä tapahtuu myös joissain Kiinan Punaisen Ristin alaisissa sairaaloissa.
Tällaisia havaintoja voidaan tehdä. Syyt puolestaan tunnetaan ainakin osittain. Jäsen Cornillet käsitteli yksityiskohtaisesti seuraavia asioita. Kansallisilta hallituksilta puuttuu todellinen halu torjua tätä ongelmaa, eikä tilanne ole paljonkaan korjaantunut. Monista maista puuttuu myös sellainen lainsäädäntö, joka voisi todella toimia pelotteena. Lääkeväärennökset ovat naurettavan halpoja. Tärkein tekijä on kyseisten maiden köyhyys. Heikoimmassa asemassa olevien väestöryhmien, jotka tarvitsevat kipeästi kohtuuhintaisia lääkkeitä, ei ole mahdollista päästä osallisiksi terveydenhuoltojärjestelmistä.
Tämänkaltaisessa keskustelussa kukaan ei väitä keksineensä ainakaan valmista ratkaisua, mutta tilanteen kiireellisyyden vuoksi olisi ehdotettava vastuuntuntoisia menettelytapoja. Parlamentin huhtikuisessa istunnossa komission jäsen Frattini otti tiukemman kannan eurooppalaisille ja kehitysmaille määrättäviin seuraamuksiin ja tuomitsi väärentämisen kaikissa muodoissaan.
Euroopan unionin on otettava johtoasema ja laadittava läheisessä yhteistyössä Maailman terveysjärjestön kanssa globaali strategia tämän ongelman tehokkaaksi torjumiseksi. Epäilemättä tarvitaan oikeudellisen yhteistyön ja poliisiyhteistyön aloittamista sekä seuraamusten määräämistä, mutta ihmisille on myös tiedotettava ja ennen kaikkea heitä on varoitettava. Vaikeus on nykyään siinä, miten tuoda elintärkeitä korkealaatuisia lääkkeitä kaikkien kyseisten maiden väestöryhmien saataville. 
Marie-Hélène Aubert,
   . Arvoisa komission jäsen, lääkkeiden väärentäminen on todellakin erityisen vakava ongelma. Tämä ongelma ei valitettavasti ole uusi, ja se on ollut tiedossa ja useiden vuosien ajan. Tämän vuoksi voisi toivoa, että kollegamme hyvin ajoitettu kysymys johtaa vihdoin jonkinlaisiin tuloksiin.
Täten siis tärkein peruste lääkkeiden väärentämisen torjumiselle on se, että lääkkeet ovat aivan liian kalliita köyhille maille ja niiden väestöille. Sen vuoksi olisi aluksi varmistettava, että köyhien maiden ja kaikkein köyhimpien väestönosien saatavilla on rinnakkaislääkkeitä. Kollegani mainitsi tämän. Rinnakkaislääkkeillä ei edelleenkään ole riittävän merkittävää asemaa lääkemarkkinoilla.
En myöskään soisi lääkkeiden väärentämisen torjunnan perustuvan lääkealan vahvempaan patenttisuojaan. Tällä tavoin suojeltaisiin lääketeollisuuden monilla aloilla jo saavuttamien huomattavien voittojen kasvua tulevaisuudessa.
Tämän vuoksi on ennen kaikkea kannustettava kansanterveyttä koskevan politiikan kehittämistä kyseisissä maissa sekä oikeusvaltioperiaatteiden noudattamista niissä. Tämä todellakin on ensisijaista. Mikään ei ole mahdollista, jos ei perusteta toimintakykyisiä valtioita ja oteta käyttöön kansanterveysalan toimia, jotka mahdollistaisivat erityisesti lääkkeiden valvonnan ja apteekkien perustamisen oikein laadittujen sääntöjen mukaisesti.
Kansanterveyttä koskeva politiikka on yksi perusasia, ja toinen on ennaltaehkäisy. Terveys ei todellakaan ole kiinni ainoastaan lääkkeistä. Toisin sanoen lääkkeiden ottaminen ei ole ainoa keino hyvän terveyden saavuttamiseen. Esimerkiksi likainen juomavesi aiheuttaa tällä hetkellä kuolemia monissa kehitysmaissa. Toinen esimerkki liittyy aidsiin. Aids-lääkkeiden kohdalla lääkkeiden väärentäminen on hyvin kehittynyttä, ja äskettäin järjestetyssä YK:n aids-konferenssissa korostettiin huomattavasti ennaltaehkäisyä. Tämän vuoksi tämä ongelma voidaan yrittää ratkaista myös ennaltaehkäisyä, tiedonvälitystä ja koulutusta koskevien toimien kautta sekä luottamalla paikallisten yhteisöjen käytännön taitoihin eikä ainoastaan saattamalla markkinoille kymmenittäin liian kalliita lääkkeitä.
Lopuksi totean, että mielestäni väärentämisen torjunta olisi aloitettava vahvistamalla käytössä olevia toimenpiteitä ja koordinoimalla niitä paremmin. Sen jälkeen meidän on myös ennen kaikkea autettava kehitysmaita, eli köyhimpiä maita, perustamaan toimintakykyisiä valtioita ja toteuttamaan sellaisia julkisia toimia, jotka kattavat kaikki terveyteen liittyvät ongelmat eikä ainoastaan lääkkeiden saatavuuden ongelmaa. 
Puhemies.
   – Olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 108 artiklan 5 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00. 
Puhemies.
   – Esityslistalla on seuraavana John Bowisin laatima ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan mietintö (A6-0249/2006) väestön mielenterveyden parantamisesta – Tavoitteena Euroopan unionin mielenterveysstrategia (2006/2058(INI). 
Markos Kyprianou,
   .  Arvoisa puhemies, arvostan hyvin paljon parlamentin aktiivista osallistumista komission laatiman mielenterveyttä koskevan vihreän kirjan kuulemismenettelyyn. Haluan käyttää tätä tilaisuutta hyväkseni kiittääkseni esittelijä Bowisia hänen erinomaisesta mietinnöstään.
Siitä on melkein vuosi, kun komissio esitteli väestön mielenterveyden parantamista koskevan vihreän kirjansa. Vihreä kirja on myös vastaus WHO:n ministerikokouksessa, johon kaikki EU:n jäsenvaltiot osallistuivat, esitettyyn pyyntöön. Ministerikokouksen hyväksymässä julistuksessa komissiota pyydettiin tukemaan vihreän kirjan täytäntöönpanoa.
Vihreässä kirjassa todettiin, että mielenterveys on keskeinen osa yleistä kansanterveyttä ja eräs avaintekijä elämänlaadun kannalta Euroopan unionissa. Sen mukaan väestön mielenterveys on avaintekijä myös strategisten tavoitteiden, kuten hyvinvoinnin, solidaarisuuden ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden sekä oikeudenmukaisuuden, saavuttamiseksi.
Eurooppalaiset arvot ja eurooppalainen sosiaalinen malli edellyttävät, että annamme tarvittavaa tukea mielenterveyshäiriöistä kärsiville henkilöille ja että edistämme sosiaalista osallisuutta. Tämä on ehkä yksi kuulemismenettelyn kuten myös tämän mietinnön ja päätöslauselman perusviesteistä. Toisin sanoen sosiaalisen osallisuuden edistäminen ja mielenterveysongelmiin liittyvän häpeän leiman torjunta ovat ratkaisevassa asemassa, kun pyrimme käsittelemään koko kysymystä.
Häpeän leiman takia mielenterveysongelmista kärsivät henkilöt eivät tunnusta ongelmaa eivätkä hae apua. Tämän seurauksena he eivät saa hoitoa eivätkä tilastotiedot näytä todellista tilannetta, jolloin niiden tehokkuus vähenee, mikä puolestaan johtaa siihen, etteivät jäsenvaltiot ja hallitukset aina pidä kysymystä ensisijaisena, sillä joskus luvut voivat olla harhaanjohtavan alhaisia. Siksi tämän häpeän leiman torjuminen ja sosiaalisen osallisuuden edistäminen eivät ole ainoastaan ihmisoikeuskysymyksiä eivätkä pelkästään velvollisuuksia, vaan niillä voi myös olla käytännön vaikutuksia pyrkimyksiimme asettaa etusijalle ja korostaa toimia, joilla pyritään ratkaisemaan tämä ongelma.
Vihreällä kirjalla on kolme tavoitetta. Yhtenä tavoitteena on käynnistää laaja keskustelu siitä, onko EU:n tasolla laadittava mielenterveysstrategia, ja sen määrittäminen, mitkä ovat tällaisen strategian ensisijaiset tavoitteet. Järjestimme laajan kuulemisen ja saimme yli 150 vastausta. Yksi tärkeimmistä vastauksista on tietenkin parlamentin päätöslauselma.
Tänään käytävän keskustelun kohteena olevassa mietintöluonnoksessa käsitellään mielenterveyttä sen moninaisista näkökulmista. Olen tyytyväinen siihen, että se sisältää monia erittäin konkreettisia ehdotuksia. Tämä on erittäin tärkeää, ja se auttaa meitä päättämään seuraavaksi toteutettavista toimenpiteistä. Olen samaa mieltä melkein kaikista mietinnön kohdista, ja komissio ottaa nämä ehdotukset asianmukaisesti huomioon, kun se päättää seuraavista askeleista.
Analysoimme parhaillaan kuulemisen tuloksia, ja jollen erehdy, eilisestä lähtien kaikki vastaukset ovat olleet nähtävissä kansanterveyden verkkosivuillamme. Asiakirja, jossa esitetään tiivistetysti kuulemisen tulokset, laaditaan ja julkaistaan syksyllä. Voin todeta tässä vaiheessa, että kuulemisen alustavat tulokset osoittivat, että EU:n mielenterveysstrategian kehittämistä kannatetaan voimakkaasti.
Toivon, että voin esittää ensi vuoden ensimmäisellä neljänneksellä komission laatiman mielenterveyttä koskevan valkoisen kirjan, jossa esitetään strategia ja ehdotetaan puitteita jäsenvaltioiden, politiikan eri alojen ja asianomaisten sidosryhmien välisen kestävän yhteistyön turvaamiseksi. Olen vahvasti sitä mieltä, että hyvän mielenterveyden edistämiseksi yhteisössä ja sosiaalisen osallisuuden vauhdittamiseksi tarvitsemme kaikkein eniten vuoropuhelua, yhteisymmärrystä ja, mikä tärkeintä, toimintaa. Tämä on erittäin tärkeää.
Tietoisuuden lisääminen sekä lähestymistapojen ja hyvien käytäntöjen vaihto ovat tärkeitä askeleita, ja pitkällä aikavälillä ne voivat olla tehokkaampia kuin muut aloitteet.
Odotan innostuneena keskustelua. Kiitän parlamenttia jälleen kerran tästä aloitteesta. 
John Bowis (PPE-DE ),
   Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä mietinnön saamasta myönteisestä vastaanotosta.
Hyvät kollegat, 450 miljoonaa ihmistä maailmassa kärsii mielenterveyden häiriöistä. Mielenterveyden häiriöt koskettavat joka neljännen ihmisen elämää. Vuosittain 58 000 ihmistä Euroopassa tekee itsemurhan, ja kymmenen kertaa useampi yrittää itsemurhaa. Itsemurhia tehdään enemmän kuin mitä ihmisiä kuolee liikenneonnettomuuksissa tai aidsiin. Joka kolmas on masentunut ja yhdellä sadasta lääkärin vastaanotolle hakeutuvasta on mielenterveysongelma, mutta ainoastaan yksi kuudesta diagnosoidaan oikein. Tämä ei tarkoita, että kahdella kolmesta on hyvä mielenterveys, vaan se tarkoittaa sitä, että emme ehkä tarvitse, emme ehkä hae tai meille ei ehkä tarjota hoitoa. Se voi tarkoittaa, että saamme epäasianmukaista hoitoa siihen liittyvine lääkkeineen, terapioineen, laitoksineen ja säädöksineen, jotka parhaimmassa tapauksessa eivät ehkä aiheuta vahinkoa mutta jotka pahimmassa tapauksessa voivat johtaa fyysiseen ja psykologiseen vahinkoon. Se tarkoittaa lähes varmasti, että potilas on leimautunut, holhottu, halveksittu, peloissaan ja enemmän tai vähemmän eristetty yhteiskunnassa, perheessä, työpaikalla, arkielämässä ja jopa terveydenhoito- ja sosiaalijärjestelmässä.
Tämän kieroutunut seuraus on, että potilas voi piileskellä, muttei hän pääse pakoon; hän ei voi toimia; hän ei voi antaa panostaan yhteiskunnalle toiveidensa mukaan; hän ei voi elää täyttä ja tyydytystä tuottavaa elämää, kuten haluaisi. Tämä tarkoittaa myös, että olemme tuskin raapaisseet pintaa sellaisen politiikan luomiseksi, jolla edistetään kansalaisten henkistä hyvinvointia heidän varhaisista elinvuosistaan alkaen, läpi aikuisiän työelämän ja vapaa-ajan aina vanhuuteen asti, jolloin ihminen haurastuu yhä enemmän.
Siksi olen tyytyväinen siihen, mitä on saatu aikaan ensinnäkin neuvoston puheenjohtajavaltioiden johdolla – puheenjohtajavaltio Suomesta alkaen ja siihen huipentuen – ja komissiossa, joka on laatinut tämän vihreän kirjan, joka muutetaan aktiiviseksi politiikaksi tulevina kuukausina.
Kun ensimmäisen kerran tutustuin mielenterveyspolitiikkaan, siinä ei oltu päästy eroon lukoista, salvoista, pakkopaidoista, eristyshuoneista, pidätysoikeuksista, pakkolääkityksestä ja niin edelleen – tai siltä ainakin näytti. Itse asiassa mielenterveyspolitiikka on kehittynyt 1960-luvulta lähtien kohti inhimillisempää ympäristöä, hoitoa ja terapiaa. Potilaiden liikkuvuus on myös parantunut, sillä heidän on annettu valita yhteisöasumisen ja oman kodin välillä. Yleisö ei ole aina pitänyt tästä. Sananparren "poissa silmistä, poissa mielestä" sijasta käytetäänkin nykyään sananpartta "järjiltään ja poissa minun ja lasteni läheisyydestä ".
Jotta nykyaikainen inhimillinen mielenterveyspolitiikka voisi toimia, sen on kyettävä tarjoamaan erilaisia hoitovaihtoehtoja, lukuisia terveys- ja sosiaalipalveluja, asumis-, koulutus- ja kuljetuspalveluja sekä muita palveluja yhteistyössä muiden kanssa. Sen on saatava ammattilaisten, potilaiden ja perheiden luottamus, ja se tarvitsee meidän resurssejamme. Tämän toteutuminen edellyttää poliittista tietoisuutta, mikä puolestaan edellyttää yleisön hyväksyntää ja ammattilaisten tukea. Palvelulla, joka ei saa ammattilaisten, yleisön eikä poliitikkojen tukea, petetään potilaat ja heidän perheensä kahdessa merkityksessä. Tällaisella palvelulla ei anneta asianmukaista hoitoa, ja se aiheuttaa yleisen luottamuksen heikkenemisen kierteen ja vahvistaa siten häpeän leimaa.
Kaikissa Euroopan maissa vallitseva häpeän leima on ihmisoikeusloukkaus, tarkoitukseton sellainen, ja se syntyy tietämättömyyteen perustuvasta pelosta, mutta on yhtä vahingollinen yksilölle kuin mikä tahansa muu loukkaus. Me kaikki vaikutamme ihmisten leimautumiseen. Nämä samaiset ihmiset saisivat sympatiamme ja tukemme, jos heillä olisi fyysinen ongelma. Torjumme kuitenkin usein mielisairaat ja toivomme, että joku muu auttaa. Elämä mielisairauden kanssa on riittävän vaikeaa ilman ylimääräistä torjunnan ja leimaamisen aiheuttamaa taakkaa ja tuskaa. Meidän on siten kuunneltava potilaita ja palvelujen käyttäjiä. Meidän on pidettävä heitä kumppaneina eikä vain potilaina. Olemme kieltäneet vammaisten syrjinnän lainsäädännössä. Meidän on ehkä tehtävä näin myös mielenterveysongelmista kärsivien ihmisten – sekä sairaalassa olevien että yhteisössä asuvien – osalta.
Mietinnössäni käsitellään näitä asioita. Siinä osoitetaan, miten edetä joidenkin tarpeellisten muutosten osalta. Jos kansalaiset luottavat, he painostavat hallituksia toimimaan ja sijoittamaan hyviin palveluihin. Tämä mahdollistaa kansalaisten luottamuksen. Tiedämme, että neuropsykiatriset häiriöt aiheuttavat kolmasosan työkyvyttömyystapauksista, 15 prosenttia sairaalapotilaiden kuluista, lähes neljänneksen lääkekuluista ja että ne muodostavat puolet sosiaalityöntekijöiden työtaakasta ja niin edelleen. Haluan olla varma, että jos minulla, vaimollani tai perheenjäsenelläni on joskus tällainen ongelma, sillä on melko todennäköistä, että joku meistä sairastuu, on olemassa järjestelmä, jossa ihmisiä lohdutetaan eikä torjuta, rakastetaan eikä unohdeta; järjestelmä, jossa ihmiset tunnetaan ja jossa tiedetään, missä he ovat; järjestelmä, jossa ihmiset eivät ole tyhjien, kylmien ja vieraiden seinien sisäpuolella. Haluaisin, että ihmisillä olisi toivoa ja etteivät he vaipuisi itseään toteuttavaan epätoivoon. Jos ymmärrämme, että kuka tahansa meistä voi sairastua – ja moni meistä sairastuukin – niin yritämme saada aikaan parempaa palvelua.
Mietinnössäni lainaan Stefan Heymin vuonna 1989 Alexanderplatzilla Itä-Berliinissä lausumia sanoja:
(Viime viikkoina olemme löytäneet äänemme uudestaan ja olemme oppineet jälleen kävelemään pää pystyssä.)
Mielenterveyden häiriöihin liittyvä häpeän leima on yhtä lannistava järjestelmä kuin entinen Itä-Saksa. Se vaientaa meidät, saa meidät piiloutumaan. Tehtävämme on varmistaa, että mielenterveyden häiriöistä kärsivät ihmiset löytävät uudestaan äänensä, arvokkuutensa, itsekunnioituksensa ja että he kävelevät jälleen pää pystyssä.
Kathy Sinnott (IND/DEM ),
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olen monen vuoden ajan työskennellyt vammaisia ja heidän hoitajiaan koskevien kysymysten parissa. Muutamien tietyistä häiriöistä kärsivien ihmisten osalta on edistytty jonkin verran. Tämä edistys ei valitettavasti koske olennaisesti mielenterveysongelmista kärsiviä henkilöitä.
Työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnan suuresta mielenkiinnosta päätellen jäsenet ovat tietoisia siitä, että mielenterveysongelmista kärsiviä henkilöitä sijoitetaan epäinhimillisesti vastoin heidän tahtoaan laitoksiin ja sairaaloihin, heitä pakkolääkitään ja heille annetaan muuta pakkohoitoa, heihin kohdistetaan fyysisiä rajoituksia ja pakkotoimia, ja samalla heitä syrjitään työpaikalla, heidät suljetaan yhteisön ulkopuolelle ja heihin suhtaudutaan epäluuloisesti julkisissa palveluissa.
Valiokunnassa oltiin onneksi vahvasti sitä mieltä, että tämän on muututtava ja että etusija on annettava sellaisille hoitomuodoille, joiden avulla ihmiset voivat kuntoutua ja oireita voidaan lievittää, sekä osallisuuden lisäämiselle, mielisairauksien ehkäisylle ja henkisen terveyden edistämiselle. Lopuksi haluan todeta, että on tunnustettava, että jokainen ihminen on arvokas ja kunnioituksen arvoinen ja että tämä kunnioitus edellyttää, että annamme ihmisten puhua ja valita itse aina, kun se on inhimillisesti mahdollista.
Laatiessamme eurooppalaista mielenterveysstrategiaa meidän on kysyttävä itseltämme kaikkein keskeisintä asiaa: parannetaanko tällä jonkun elämää? Haluaisin onnitella jäsen Bowisia hänen mietinnöstään, joka sisältää paljon hyviä asioita. Siinä myönnetään, että lääkkeet voivat aiheuttaa enemmän sairauksia kuin ne parantavat. Siinä tunnustetaan lapsuuden merkitys mielenterveyden kannalta ja vaaditaan tuen antamista perheille. Siinä tunnustetaan, että työttömyys voi sekä edistää että heikentää mielenterveyttä, ja siinä tunnustetaan tarve kuulla mielisairaudesta parantuneita, jotta oppisimme, miten tervehtyminen tapahtuu. Tämä on hyvä alku, mutta jos aiomme todella auttaa ihmisiä tällä strategialla, meidän on otettava huomioon koko ihminen, ja jotta voimme tehdä näin, strategiaan on sisällytettävä ravitsemuksen ja epäonnistumisen kaltaisia käsitteitä, erityisesti opiskelijoiden epäonnistumiset, ja tästä syystä kannatan erityisesti jäsen Breyerin tekemiä tarkistuksia.
Meidän on myös tarkasteltava käsitteitä, joita ei ole vielä mainittu, kuten toivo ja pelko, luovuus ja ilmaisu, usko ja hengellisyys. Olen hämmästynyt siitä, että voimme laatia kokonaisen strategian mainitsematta kertakaan sanoja "henki" tai "hengellisyys". Meistä on tärkeää hyväksyä se, että me kaikki kohtaamme elämän jossain vaiheessa kriisejä, surua ja stressiä, ja tuolloin voimme tarvita tukea ja ymmärrystä, mutta emme aina tarvitse diagnoosia ja lääkkeitä. On tärkeää, että asiat tehdään oikein. Kun tarkastellaan itsemurhaa, huomataan, että asioiden tekeminen oikein voi olla elämän ja kuoleman kysymys.
Marta Vincenzi (PSE ),
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunnassa on käyty kiihkeä keskustelu mielenterveysstrategiasta. Minulle annetussa lyhyessä ajassa on vaikeaa esittää tiivistetysti tämä rikas keskustelu, mutta olen tyytyväinen voidessani korostaa, että äänestys oli yksimielinen, ja siitä voidaan päätellä kolme perusasiaa, jotka esitän erittäin lyhyesti.
Ensinnäkin pääsimme selvään yhteisymmärrykseen psykiatristen laitospalvelujen purkamista koskevasta ehdotuksesta. Valiokunnan mielestä henkisesti sairaiden ihmisten eristämisen ja erottelun lakkauttaminen on ensimmäinen askel henkilön arvokkuuden tunnustamiseksi, ja myös tästä syystä Euroopan unionilla on täysi oikeus käsitellä tätä asiaa.
Toiseksi korostamme voimakkaasti välttämättömiä ennaltaehkäiseviä toimia koskevia erilaisia lähestymistapoja ja käyttäjien ja paikallisten palvelujen ottamista aktiivisesti mukaan yleiseen strategiaan sen kaikilla tasoilla ja varsinkin ennaltaehkäiseviin toimiin.
Kolmanneksi kehotamme ottamaan huomioon sukupuoliulottuvuuden, joka on vihreän kirjan räikein puute. Vaadimme, että ehdotettuihin toimenpiteisiin on sisällytettävä järjestelmällinen tutkimus naisia koskevine erityistutkimuksineen, koska syömishäiriöitä, neurovegetatiivisia sairauksia, skitsofreniaa, masennusta ja itsemurhia ei ole vielä tutkittu sukupuolinäkökulmasta, ja tämä tarkoittaa, että ennaltaehkäisyssä ja hoidossa ei ole edistytty riittävästi. Toivottavasti edistymme kuitenkin asiassa.
Françoise Grossetête,
   Arvoisa komissio jäsen, sallinette minun onnitella ensin kollegaani jäsen Bowisia, joka on laatinut erinomaisen mietinnön erityisen tärkeästä aiheesta, joka vaikuttaa meihin kaikkiin, sillä neljäsosalla kaikista eurooppalaisista on jossain elämänsä vaiheessa mielenterveysongelmia, joista on merkittäviä seurauksia sairastuneiden omaisille. Pelkään pahoin, että tämä aihe koskee itse asiassa jokaista. Mielenterveys koskee poikkeuksetta meitä kaikkia.
Olemme kuitenkin jo kauan sulkeneet silmämme näiltä epäkohdilta. Heikkoa mielenterveyttä on pidetty ilmeisestikin vain vaikeana vaiheena, joka ihmisen on käytävä läpi, tai ei edes sellaisena. Nämä ihmiset ovat pelänneet leimautumista niin paljon, että heidän on täytynyt salata kärsimyksensä. Tätä ahdistavaa hiljaisuutta ei pitäisi nykyisin enää olla. Se, että uskaltaa puhua mielenterveysongelmista, merkitsee, että on jo ryhtynyt toimenpiteisiin. Näistä sairauksista puhuminen on ensimmäinen askel niiden parantamiseksi. Mielenterveysongelmista kärsivien eristäminen ja heidän syrjimisensä on sama kuin tähtäisi ladatulla aseella heidän päähänsä. Ajattelen nuorta miestä, jolla on edessään lupaava tulevaisuus ja jonka elämä yhtäkkiä mullistuu aikuisuuden kynnyksellä, kun käy ilmi, että hän sairastaa skitsofreniaa. Tämä on rasittavaa sekä hänelle että hänen perheelleen. Itsemurhayritysten määrän pitäisi saada meidät pohtimaan tämän ongelman tärkeyttä. Lisäksi tietyntyyppisten mielenterveysongelmien lisääntyminen aiheuttaa jossain määrin rikollisuutta.
Väestön vanhentumisen tulisi myös saada meidät ajattelemaan, sillä vanhentumisen myötä mielisairaudet lisääntyvät. Meidän on otettava tämä ilmiö huomioon.
Euroopan unioni voi kehittää toimenpiteitä huonon mielenterveyden ennaltaehkäisemiseksi, mutta sen on myös autettava tutkijoita käsittelemään tätä ilmiötä, jotta he ymmärtävät paremmin mielenterveyteen vaikuttavia, etenkin varhaislapsuuteen liittyviä tekijöitä, ohjaavat potilaiden parantumista tehokkaammin, edistävät kaikkein sopivimpien saatavana olevien lääkkeiden käyttöä ja tukevat toimia, joilla koulutetaan terveydenhoidon ammattilaisia.
Aikuista ei hoideta samalla tavalla kuin lasta tai nuorta. Voimme myös miettiä mahdollisia lähestymistapoja sen perusteella, onko potilas mies vai nainen. Emme myöskään saa unohtaa lääkärin keskeistä roolia potilaan voinnin seurannassa. Lääkärit tuntevat joskus olevansa täysin yksin miettiessään pakkolääkityksen tai pakkohoidon syitä ja seurauksia.
Toivon yhdessä kollegojeni kanssa, että komissio vie tätä lähestymistapaa eteenpäin ja että saamme sen takaisin täydennettynä ehdotuksilla, jotka perustuvat huomiseen äänestykseen. On erittäin tärkeää, että mielenterveydelle annetaan sille kuuluva merkitys Euroopan terveyspolitiikassa ja että mielisairauksiin omaksutaan erilainen asenne, jotta ihmisille taataan se kunnioitus ja arvo, jonka jokainen ihminen ansaitsee.
Evangelia Tzampazi,
   – Arvoisa komission jäsen, mielenterveyden edistäminen ei koske pelkästään potilaita ja heidän perheitään, vaan se koskee myös yhteiskuntaa, sillä jossain vaiheessa me kaikki kohtaamme jonkinlaista henkistä sairautta, joka saattaa aiheuttaa merkittäviä taloudellisia ja sosiaalisia ongelmia.
Tänään käytävä keskustelu arvoisan ystäväni jäsen Bowisin mietinnöstä on erittäin tärkeä, ja haluan onnitella häntä erinomaisesta työstä. Sillä saatetaan alulle mielenterveysstrategian käyttöönottoa koskeva julkinen kuuleminen unionissa. On toteutettava toimia, jotta voidaan ehkäistä ennalta, diagnosoida ajoissa ja hoitaa valtaosaa väestöstä koskettavia mielisairauksia henkilökohtaisten, taloudellisten ja sosiaalisten seurausten rajoittamiseksi.
Samalla tällaisten toimien tavoitteena pitäisi olla tiedottamisen parantaminen sekä asianmukaisten asenteiden ja taitojen kehittäminen mielenterveyden suojelemiseksi ja mielisairauteen liittyvän leimautumisen torjumiseksi.
Samalla haluisin korostaa perusterveydenhuollon ammattilaisten jatkuvaa koulutusta mielenterveysasioissa, sillä näin varmistetaan, että kyseisiin asioihin reagoidaan parhaalla mahdollisella tavalla.
Mielestäni on myös välttämätöntä soveltaa yksilöllisiä menetelmiä mielenterveyden edistämiseksi ottaen huomioon kohderyhmien, kuten vammaisten, erityistarpeet. Kun otetaan huomioon, että tulokset ovat paremmat, kun mielenterveysongelmaisia hoidetaan avohoidossa, kun taas pitkäaikainen laitoshoito mielisairaaloissa voi pahentaa heidän tilaansa, meidän on tuettava heidän laitoshoidosta kotiuttamistaan. 
Jolanta Dičkutė,
   Hyvät parlamentin jäsenet, kuten Albert Camus kerran sanoi: Elämän menettäminen ei ole merkittävä asia. Mutta elämän merkityksen ja olemassaolon tarkoituksen menettäminen on sietämätöntä. On mahdotonta elää ilman tarkoitusta.
Tässä jatkuvasti kehittyvässä maailmassa yhä useampi ihminen ei ymmärrä itseään ja toisia, kokee stressiä, ei löydä tarkoitusta elämälle, ei kykene kohtaamaan uusia haasteita ja ratkaisemaan kohtaamiaan ongelmia. Nykyisin turvaudumme yhä useammin ammattilaisiin, psykologeihin ja psykiatreihin, joita me vältimme vuosikymmen sitten. Emme häpeä tunnustaa, että tarvitsemme apua. Valitettavasti yhteiskunta leimaa yhä apua hakevat ihmiset.
10. syyskuuta on kansainvälinen itsemurhien ehkäisypäivä ja 10. lokakuuta maailman mielenterveyspäivä. Eikö ole paradoksaalista, että joudumme kiinnittämään kuukauden välein yhteiskunnan huomion tällaisiin tuskallisiin ongelmiin?
On vaikeaa myöntää, että mielisairauksista kärsivien ihmisten määrä lisääntyy myös aikana, jolloin mielenterveyden hoito paranee näennäisesti. Itsemurhien määrä lisääntyy rajusti. Joka 40. sekunti joku maailmassa tekee itsemurhan, ja joka 3. sekunti joku yrittää itsemurhaa. Kotimaassani Liettuassa vuosittain yli 1 500 ihmistä tekee itsemurhan, ja valitettavasti olemme koko Euroopan tilastojen kärjessä. Myös Venäjä ja muut entisen Neuvostoliiton maat ovat meistä jäljessä.
Emme luonnollisestikaan voi jättää huomiotta tämänhetkistä tilannetta. Heti Helsingissä pidetyn ministerikokouksen jälkeen Liettuassa alettiin laatia kansallista mielenterveyspolitiikkaa, jonka parlamentti pian hyväksyy. Lisäksi mielenterveys on hyväksytty painopistealaksi kansallisessa politiikassa. Se on yksi neljästä alasta, joka saa terveydenalan rakennetukea. Ymmärrämme, että meidän on kehitettävä yhteiskunnallisia palveluja vaihtoehtona pysyville hoitolaitoksille siten, että ratkaisemme ihmisoikeuskysymykset nykyaikaisella tavalla.
On mahdotonta kärsiä hiljaisuudessa, yksin oman surunsa kanssa, siksi meidän on keskitettävä toimemme mielenterveysongelmien ratkaisemiseksi. Mielestäni EU:n vihreä kirja "Väestön mielenterveyden parantaminen" on ensimmäinen tärkeä askel kohti yhteistä ratkaisua. Hoidon lisäksi on olemassa muita tärkeitä toimenpiteitä. Keskustelemme nyt ensimmäistä kertaa mielenterveyden edistämisestä, sairauden ennaltaehkäisystä ja kuntoutumisesta. Lisäksi meidän on jaettava tietoa ja parhaita käytäntöjä muiden maiden kollegojemme kanssa ja kehitettävä tiedonvaihtoverkkoja.
Olemme vihdoinkin ymmärtäneet, että näiden ongelmien ratkaisu ei kuulu pelkästään asiantuntijoille. Yhteiskunnan ja meistä jokaisen on henkilökohtaisesti otettava vastuuta. Kansainvälisen itsemurhien ehkäisypäivän mietelause "With understanding, new hope" sisältää toiveen, että emme olisi välinpitämättömiä muiden kärsimyksille, ja toiveen siitä, että yhteiskunta auttaa kärsiviä.
Hiltrud Breyer,
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, toivon, että tämä vihreä kirja on vihdoinkin viesti siitä, että mielenterveyttä parannetaan Euroopan unionissa. Poliittista tietoisuutta Euroopan kansalaisten henkisestä hyvinvoinnista olisi pitänyt lisätä jo kauan sitten. Mielestäni on kuitenkin vakava puute, ettei ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan mietintöön sen enempää kuin komission ehdotukseenkaan ole sisällytetty kattavaa syy-yhteysanalyysiä.
Tiedämme, että ympäristön saastuminen, huono ruokavalio ja ruoka-allergiat vaikuttavat sekä fyysiseen että henkiseen hyvinvointiin. Myrkyllisten kemikaalien vaikutus hormonitasapainoon on ilmeinen. On välttämätöntä toteuttaa vihdoinkin kiireellinen analyysi ympäristömyrkyistä ja torjunta-aineista aiheutuvista neurologisista häiriöistä sekä tarkkaavaisuushäiriön ja ruoka-aineintoleranssin välisestä yhteydestä.
Tiedämme myös, että esimerkiksi erittäin lahjakkaat lapset ja nuoret saavat usein väärin perustein psykiatrista hoitoa, koska heidän lahjakkuuttaan ei ole tunnistettu. Meillä on oltava paremmat valmiudet käsitellä myös tätä kysymystä. Samasta syystä olen huolestunut myös siitä vaarasta, että lääketeollisuus haluaa taloudellisten voittojen vuoksi mainostaa lääkkeitä ainoaksi ratkaisuksi.
Meidän on ratkaistava kysymys, joka koskee tarvetta ottaa käyttöön laaja analyyseihin ja hoitoihin perustuva lähestymistapa eri elämänvaiheiden lääketieteellistämisen ja patologisoimisen sijasta. Loppujen lopuksi ei ole hyväksyttävää, että terveillä ja vilkkailla lapsilla, joita on aiemmin pidetty täysin terveinä, diagnosoidaan nyt tarkkaavaisuushäiriö tai tarkkaavaisuus- ja ylivilkkaushäiriö ja että heille määrätään lääkkeitä. Ei ole myöskään hyväksyttävää, että tiedotusvälineet altistavat nuoret väkivallalle, minkä jälkeen heidät leimataan psyykkisesti sairaiksi ja heille määrätään lääkkeitä.
Meidän on myös kysyttävä itseltämme, voidaanko kulutusyhteiskunnassamme koskaan taata onnellisuutta ja lähetämmekö siten väärän signaalin, jos hoidamme ihmisiä automaattisesti masennuslääkkeillä aina, kun he surevat tai ovat pahalla päällä, sillä nämä ovat asioita, joita meidän kaikkien on käytävä läpi.
Siksi olen huolestunut siitä, että tämä vihreä kirja – samoin kuin valkoinen kirja – saattaa ohjata meitä väärään suuntaan. Meidän olisi tehtävä syy-yhteysanalyysi, emmekä saisi turvautua pelkästään lääkkeiden määräämiseen. Parlamentin vaatimus, jonka mukaan lääkkeisiin on turvauduttava vasta viimeisenä keinona, kun psyykkisen sairauden syitä on tutkittu riittävästi, on asetettava keskeiseen asemaan, emmekä voi sallia, että meistä tulee lääketeollisuuden apureita ja että sitoudumme patologisoimaan ja lääketieteellistämään elämänvaiheita ja -prosesseja edelleen. 
Roberto Musacchio,
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tällä mietinnöllä, josta kiitän jäsen Bowisia vilpittömästi, voidaan edistää huomattavasti paremman Euroopan rakentamista; sellaisen Euroopan, jossa kunnioitetaan psykiatristen potilaiden ihmisarvoa, autetaan heitä ja edistetään heidän sopeutumistaan yhteiskuntaan ja samalla lakkautetaan käytännöt, joita ei voida hyväksyä, kuten eristäminen mielenterveyslaitoksiin. Lyhyesti sanottuna rakennamme parempaa Eurooppaa, sillä sivilisaatiota on arvioitava pitkälti sen mukaan, miten se kohtelee näissä tilanteissa heikoimpia ja kaikkein riskialttiimpia yksilöitä.
Vuosi sitten ryhmä ihmisiä, joita nimitetään yleisesti "hulluiksi", matkusti tänne Strasbourgiin Roomasta linja-autolla yhdessä mielenterveystyöntekijöiden ja perheenjäsentensä kanssa. He olivat tulleet keskustelemaan Italian tilanteesta, tarkemmin sanottuna laista, joka oli nimetty psykiatri Franco Basaglian mukaan, joka ei enää valitettavasti ole keskuudessamme ja joka taisteli heidän – "hullujen" miesten ja naisten – puolesta, potilaiden arvokkuuden puolesta, lakkautti mielenterveyslaitoksia ja kehitti vaihtoehdon, paikallisen tuki- ja kuntoutusjärjestelmän, jonka ansiosta ihmiset ovat nyt paremmassa asemassa Italiassa. Nämä "hullut" miehet ja naiset pyysivät meitä lakkauttamaan eurooppalaisen järjestelmän, jotta myös he tuntisivat olevansa Euroopan unionin kansalaisia, sillä tässä Euroopassa heitä on syrjitty ja heidän oikeutensa on riistetty aivan liian usein, ja näin tapahtuu vielä tänäkin päivänä.
Tällä tämänpäiväisellä mietinnöllä otamme ensimmäisen askeleen vastataksemme heidän pyyntöönsä, ja voimme sanoa heille "olette yhtä lailla kansalaisia kuin muutkin". Jotta tämä kuitenkin toteutuisi täydellisesti, tästä työstä, jonka laatimisessa olemme olleet mukana koko sydämellämme, ja vihreään kirjaan sisältyvästä työstä, joka perustuu parlamentin ja komission myönteiseen yhteistyöhön, on luotava jotain merkittävää, jolla myös opastetaan eri valtioita: toisin sanoen siitä on tehtävä oikea direktiivi, jota sovelletaan Euroopan unionissa, jossa ei ole mielenterveyslaitoksia, ja jolla palautetaan kaikkien psykiatristen potilaiden arvokkuus.
Urszula Krupa,
   . Arvoisa puhemies, on harvinaista, että oikeuksia ja eettisiä standardeja koskevat kysymykset tuodaan esille mielenterveyttä koskevassa keskustelussa. Jotkut ihmiset pitävät moraalitonta käyttäytymistä nykyajan oireena. Tämäntyyppinen elämäntapa johtaa kuitenkin häiriöihin ja estää henkilökohtaisen kehityksen. Henkilöä ohjaavat aivokuorenalaisen alueen biologiset ärsykkeet, eikä aivokuori, joka säätelee suuria tunteita, säätele tai valvo näitä.
Tällaisten henkilöiden ajatusprosessia ja älykkyyttä ohjaavat vaistot, jotka vastaavat alikehittynyttä korkeampaa moraalia ja alikehittyneitä esteettisiä tunteita, ja he ovat kyvyttömiä luomaan sosiaalisia tai yhteisöllisiä siteitä. Häiriintynyt henkilökohtainen ja emotionaalinen kehitys voi siten vaikuttaa paitsi yksilöihin myös kokonaisiin ryhmiin ja yhteisöihin. Tämä kulkee käsi kädessä yhteiskunnan psykopaattisten suuntausten lisääntymisen kanssa, ja nämä vääristävät sitä edelleen ja johtavat mielenterveyshäiriöiden lisääntymiseen ja persoonallisuushäiriöihin.
Nykyajan lääketieteessä eräs toinen mielenterveyshäiriöiden hoitamista koskeva ongelma liittyy siihen, että oireenmukainen hoito ainoastaan poistaa oireet muttei paranna tehokkaasti. 
Irena Belohorská (NI ).
   Mielenterveyttä koskeva kysymys ei ole uusi ilmiö, mutta siitä on keskusteltu paljon viime aikoina Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Haluaisin tarkastella tätä aihetta työympäristön näkökulmasta, sillä se on yksi mielenterveyden heikkenemiseen vaikuttavista tekijöistä. Alueidemme talouden ja hyvinvoinnin edistämistoimet ovat muuttaneet työolosuhteita. Etätyö, viestintätekniikan tehokkaampi käyttö, työtapojen muutokset, lisääntynyt liikkuvuus – nämä kaikki ovat vaikuttaneet työntekijöiden mielenterveyteen. Joustavuuteen, koulutukseen ja taitoihin liittyvät työvaatimukset ovat tiukentuneet, minkä seurauksena keski-ikäiset ja vanhemmat työntekijät eivät pysty mukautumaan muuttuviin olosuhteisiin. Jatkuva stressi voi johtaa mielenterveysongelmiin.
Kysymyksen lääketieteellisen ulottuvuuden lisäksi on välttämätöntä tunnustaa väestön heikkenevän mielenterveyden taloudelliset seuraukset. Stressi aiheuttaa työstä poissaoloja, heikentää työsuoritusta ja sitoutumista sekä aiheuttaa ongelmia työntekijöiden kesken.
Koska kansanterveys kuuluu jäsenvaltioiden asialistalle ja koska Euroopan unionilla on rajoitetut toimivaltuudet tällä alalla, meidän on kiinnitettävä huomiota niihin maihin, joilla on suuria ongelmia ja vähemmän varoja ongelmien korjaamiseen.
Pohjois-Euroopassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa tehtyjen itsemurhien suuresta määrästä huolimatta meidän on mielestäni kiinnitettävä erityistä huomiota uusiin jäsenvaltioihin. Näistä viisi maata on EU:n itsemurhatilastojen kärjessä. Keski- ja Itä-Euroopan maat, myös Slovakia, ovat käyneet läpi merkittäviä muutoksia, ja niiden kansalaisten on ollut pakko mukautua muuttuviin työolosuhteisiin ja hankkia uusia taitoja ja tapoja, jotka vastaavat länsieurooppalaisten työntekijöiden taitoja ja tapoja. Heidän on ollut pakko hankkia uusia pätevyyksiä ja oppia nopeasti uusia pitkälle kehitettyjä menetelmiä, ja tällä on ollut kielteinen vaikutus keski-ikäisiin ja vanhempiin työntekijöihin. Sen lisäksi edellä mainitut maat kärsivät suuresta työttömyydestä, joka vaikuttaa mielenterveyden heikkenemiseen.
Tämän ongelman ratkaisemiseksi on ehdotettu uuden viraston perustamista. En ole samaa mieltä. Mielestäni olisi paljon tehokkaampaa järjestää uudelleen nykyiset virastot, myös virastot, joissa käsitellään suoraan mielenterveyteen liittyviä kysymyksiä. 
Avril Doyle (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää komission jäsentä erinomaisesta vihreästä kirjasta ja jäsen Bowisia hänen mietinnöstään, joka on vauhdittanut jopa entisestään tätä erinomaista pikalähtöä. Kiitos John. Sinun erityinen kiinnostuksesi ja innostuksesi aiheeseen on innostanut monia meistä.
Terveyspalvelut ja terveydenhoito kuuluvat jäsenvaltioiden toimivaltaan, mutta 152 artiklan mukaan Euroopan unioni voi kuitenkin toteuttaa edistämis-, ehkäisemis- ja tiedotustoimia. Vihreää kirjaa koskevalla keskustelulla voidaan saavuttaa juuri tämä: sillä voidaan varmistaa, että avaamme koko alan, keskitymme leimautumisen ja syrjinnän kaltaisiin suurin ongelmiin ja vaihdamme alaa koskevia hyviä käytäntöjä ja epidemiologisia lukuja.
Arvoisa komission jäsen, mainitsitte, että luvut eivät näytä mielenterveyssairauksien todellista taakkaa. Leimautumisen ja syrjinnän vuoksi moni ei hae hoitoa eikä apua. Olen kanssanne täysin samaa mieltä. Itse asiassa kyseenalaistan tosissani tietomme. Sanoisin, että ne ilmentävät luultavasti – summittain ilmaistuna – puolta siitä, mitä mielisairauksien taakka voisi todellisuudessa olla. Useimmat työntekijät, jotka kärsivät esimerkiksi akuutista tai kroonisesta masennuksesta, salaavat sen työnantajiltaan, sillä he pelkäävät, että se vaikuttaa haitallisesti heidän uraansa. Näin ollen tietoisuuden lisääminen, asenteiden muuttaminen ja ennen kaikkea hyvien käytäntöjen vaihto ovat erittäin tärkeitä asioita, joilla voimme edistää tätä erittäin tärkeää alaa.
Luvut ovat hätkähdyttäviä: 18 miljoonaa ihmistä koko EU:ssa kärsii vakavasta masennuksesta. Vuosittain 58 000 kansalaista tekee itsemurhan – suurin piirtein kaksi tai kolme pientä maaseutukaupunkia katoaa vuosittain. Kymmenen kertaa useampi yrittää itsemurhaa. Meistä joka neljäs kokee todennäköisesti mielenterveysongelmia elämänsä jossakin vaiheessa, ja mielenterveysongelmat koskettavat vuosittain yli 27 prosenttia aikuisista Euroopassa. Masennus ja ahdistuneisuushäiriöt, stressi ja syömishäiriöt mukaan luettuina, ovat yleisimmät mielenterveysongelmat. Tutkimusten mukaan vuoteen 2020 mennessä neuropsykologiset häiriöt – masennus tilaston ykkösenä – ovat yleisin sairauden syy kehittyneissä maissa. Suuri osa tästä johtuu Euroopan väestön ikääntymisestä, ja se muodostaa erityisen haasteen.
Huonoa mielenterveyttä voidaan ehkäistä ja hoitaa. Meidän on kannustettava puuttumaan ongelmiin jo aikaisessa vaiheessa ja varmistettava, kuten kollegani jäsen Bowis ehdotti, että voimme mahdollisuuksien mukaan tarkastella uudelleen syrjintää koskevaa lainsäädäntöä ja tutkia, voimmeko sisällyttää mielenterveysongelmista kärsivien syrjinnän tähän pakettiin. Meidän on tehtävä kaikkemme toimivaltuuksiemme rajoissa. Toimivaltuutemme ovat kuitenkin valitettavasti melko rajoitetut, sillä Euroopan perustuslakisopimus ei etene siten kuin jotkut meistä toivovat. Tämä ei kuitenkaan estä meitä yhdistämästä toisiinsa voimassa olevan EU:n lainsäädännön asiaa koskevia kohtia. Ennen kaikkea meidän on tuotava tämä aihe esiin avoimesti ja otettava toimiin mukaan ne, jotka kärsivät tällä alalla.
Ongelman huomiotta jättäminen ja se, ettemme anna tarvittavia palveluja ja tarvittavaa hoitoa, maksaa Euroopan unionille vuosittain kolmesta neljään prosenttia bruttokansantuotteesta.
Arvoisa komission jäsen, kiitän teitä työstänne ja ennen kaikkea kiitän kollegaani jäsen Bowisia hänen erinomaisesta mietinnöstään. 

Dorette Corbey (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopalla on vain vähän toimivaltuuksia kansanterveyden alalla, ja näin asian kuuluukin olla, sillä terveys on ensisijaisesti jäsenvaltioiden vastuulla.
Euroopan unionilla on kuitenkin erittäin tärkeä täydentävä tehtävä. Tarkoitan tällä yleistä tutkimuspolitiikkaa, jossa terveys on keskeisessä asemassa, ja kansanterveyden toimintaohjelmaa, jolla pyritään parantamaan hoidon ja hoitomenetelmien laatua tietojenvaihdon ja asiantuntemuksen yhdistämisen avulla sekä sallimalla maiden oppia toisiltaan.
Arvoisa komissio jäsen, koska tämä lähestymistapa on erityisen lupaava mielenterveyden alalla, suhtaudun vihreään kirjaan myönteisesti. Olen myös kiitollinen jäsen Bowisille hänen sitoutumisestaan ja osallistumisestaan tähän. Hän on laatinut erinomaisen mietinnön.
Tänä iltana on todettu monesti, että joka neljäs eurooppalainen tai 100 miljoonaa meistä kokee vähintään kerran elämänsä aikana vakavan sairauden. Tämä on traagista, ja se vastaa myös 3–4 prosenttia bruttokansantuotteesta.
Mielenterveysongelmat kattavat monenlaisia asioita aina syömishäiriöistä, alkoholismista, huumeriippuvuudesta käyttäytymisongelmiin, masennukseen ja muihin psyykkisiin sairauksiin. Näille sairauksille on vaikeaa kehittää tehokkaita hoitomenetelmiä. Tarkastelkaamme esimerkiksi huumeriippuvuutta. Mikä on paras tapa selviytyä riippuvuudesta? Onko se lääke, metadoni, terapia tai Narconon-niminen ohjelma, johon sisältyy saunomista ja vitamiineja? Erilaisten kuntoutusmenetelmien onnistumisesta tehtävä vertailu olisi hyödyllinen. Tai tarkastelkaamme esimerkiksi syömishäiriöitä ja masennusta: on olemassa menestystarinoita mutta aivan yhtä paljon epäonnistumisia.
On tärkeää, että asiantuntemus yhdistetään, että lääkärit oppivat toisiltaan ja että potilaat tai väärinkäyttäjät ovat tietoisia onnistuneista hoitomenetelmistä. Tässä mielessä on myös hyödyllistä perustaa koordinoiva eurooppalainen asiantuntijaryhmä, jossa olisi oltava potilaiden, väärinkäyttäjien ja hoitolaitosten edustajia. Siitä olisi kehitettävä jonkinlainen tukipalvelu verkkosivustoineen, jolta joka neljäs eurooppalainen ja heidän perheensä voisivat saada apua mielenterveysongelmiin. Tällöin eurooppalainen yhteistyö pääsee oikeuksiinsa. 
Marios Matsakis (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan ensinnäkin esittää vilpittömät onnitteluni esittelijälle hänen erinomaisesta työstään. Jäsen Bowis on käsitellyt perusteellisesti ja onnistuneesti EU:n mielenterveysstrategian kaikkia tärkeitä kysymyksiä, ja ryhmäni kannattaa täysin hänen mietintöään.
Esitettyjen tarkistusten osalta ALDE-ryhmä tukee PSE-ryhmän esittämää kahta tarkistusta, tarkistusta 11 ja 12, mutta ehdottaa seuraava suullista tarkistusta molempiin. Molemmissa tarkistuksissa sana "muutamissa" olisi lisättävä sanan "uusissa" eteen niin, että teksti kuuluu: "muutamissa uusissa jäsenvaltioissa". Tämä on välttämätöntä, sillä se, mihin tarkistuksissa viitataan, ei koske kaikkia uusia jäsenvaltioita, ja olisi epäsopivaa ja virheellistä, jos tätä ei selvennetä. Olen varma, että kaikki osapuolet suostuvat tähän pieneen muutokseen.
Mietinnön pääaiheen osalta haluan vain korostaa uudelleen muutamaa kohtaa. Ensinnäkin huono mielenterveys on erittäin yleistä. Arvioiden mukaan noin 100 miljoonaa EU:n kansalaista kärsii siitä elinaikanaan. Se ei vaikuta niin yleiseltä jokapäiväisessä elämässä, koska useimmat ihmiset haluavat salata sen. Nyt on aika lopettaa mielisairautta koskevan ongelman kieltäminen ja häpeäminen ja tuoda se ulos kaapista ja käsitellä sitä avoimesti, järkevästi ja tehokkaasti.
Toiseksi mielisairauteen liittyy yhä häpeän leima yhteiskunnassamme. Mielestäni tämä johtuu siitä, että ymmärryksemme aivojen, tämän yhden kaikkein tärkeimmän elimemme toiminnasta on rajoitettu. Aivot, aivan kuten sydämen ja keuhkojen kaltaiset muutkin elintärkeät elimet, voivat sairastua, ja tämä johtaa toimintahäiriöön. Sydämen toimintahäiriö aiheuttaa sydänsairauden. Samalla tavalla aivojen toimintahäiriö voi johtaa mielisairauteen. Suurin ero on mielestäni se, ettemme voi tarkasti tunnistaa anatomista tai histologista tai biokemiallista poikkeavuutta, joka aiheuttaa aivojen tietyn toimintahäiriön. Olen varma, että voimme tehdä näin tulevaisuudessa, kun saamme enemmän tieteellistä tietoa neurologiasta ja neurotieteestä. Mielisairautta ei siten pitäisi hävetä. Henkisesti sairaat potilaat eivät ole erilaisia kuin sydänpotilaat tai muut potilaat.
Lopuksi haluan todeta, että toivon tämän mietinnön myötä keskiaikaisen lähestymistavan mielenterveyden häiriöihin loppuvan. Toivon, että alkaa uusi ymmärryksen aikakausi sekä psyykkisten sairauksien hoidossa että ennaltaehkäisyssä. 
Jean Lambert (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, minäkin haluan onnitella jäsen Bowisia hänen erinomaisesta mietinnöstään. Haluaisin myös todeta, ettei tässä ole kyse yksistään sukupuoliulottuvuudesta, vaan mielenterveyteen ja mielenterveyssairauksiin liittyy epäilemättä hyvin voimakkaasti myös rotukysymys. Olemme sentään jättäneet taaksemme ajan, jolloin poikkeavaa seksuaalista suuntautumista pidettiin mielenterveyshäiriönä, mutta, kuten muut ovat todenneet, meidän on vielä tehtävä valtavasti töitä. Kuten jäsen Bowis itse korosti, olemme vasta raapaisseet pintaa sellaisten toimien käynnistämiseksi, joilla edistetään henkistä hyvinvointia. Maailman terveysjärjestö on määritellyt mielenterveyden sellaiseksi hyvinvoinnin tilaksi, jossa yksilö ymmärtää omat kykynsä, pystyy toimimaan elämän normaalistressissä, pystyy työskentelemään tuottavasti ja tuloksellisesti ja pystyy toimimaan yhteisönsä jäsenenä.
Tällä on valtavia vaikutuksia toteuttamiimme sosiaalisen osallisuuden edistämistoimiin, ja työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnan jäsenenä haluan – muiden tavoin – kiinnittää huomiota työelämään ja keskittyä etenkin mietinnön 27 kohtaan. Kyse ei ole yksistään mielenterveyden vaikutuksesta työllisyyteen vaan myös työllisyyden vaikutuksesta mielenterveyteen. Kuten muut ovat todenneet, stressi on mahdollisesti yleisin työstä poissaolon syy. Bilbaon virasto on tehnyt paljon töitä tällä alalla. Itse ilmoitettu työperäinen stressi, masennus tai ahdistuneisuus ovat aiheuttaneet Yhdistyneessä kuningaskunnassa hiljattain lähes 13 miljoonaa menetettyä työpäivää yhden vuoden aikana. Jos poissaolot olisivat johtuneet työpaikkatapaturmista, siitä olisi noussut valtava meteli.
Monilla yrityksiltä puuttuu toimintaohjelma stressin hoitamiseksi. Monet johtajat eivät tunnista stressiä edes itsessään, eivätkä he pysty hoitamaan toisten stressiä. Meidän on siten kehitettävä tämän alan koulutusta ja luotava sellainen työkulttuuri, jossa stressi tunnistetaan, jossa siihen suhtaudutaan vakavasti ja jossa sovelletaan työkäytäntöjä, joilla edistetään henkistä hyvinvointia. 
Jiří Maštálka (GUE/NGL ).
   – Me kaikki olemme luonnollisestikin samaa mieltä siitä, että mielenterveys on perusedellytys älyllisten ja emotionaalisten kykyjen kehittymiselle ja yhteiskuntaan sopeutumiselle. Viime vuosina mielenterveys ei ole kuitenkaan saanut riittävästi huomiota muihin aloihin verrattuna. Komission vihreä kirja ja etenkin jäsen Bowisin erinomainen mietintö täyttävät tätä aukkoa, sillä ne sisältävät useita ehdotuksia, jotka koskevat paitsi komissiota myös lääkäreitä ja kansalaisia.
Tarkasteltavana olevassa mietinnössä yksilöidään mielenterveysalan suurimmat ongelmat, jotka ovat osa suurempaa asiayhteyttä, ja ne antavat ajattelemisen aihetta pohdittaessa sellaisia polttavia kysymyksiä, kuten mielenterveysongelmaisten leimaaminen, potilaiden hoitomenetelmät ja sukupuolten väliset erot, jotka ovat yleisiä mielenterveyden alalla.
Haluan ensinnäkin korostaa jäsen Bowisin ja komission vihreässä kirjassaan esittämää pyyntöä, joka koskee ennaltaehkäisyä tehokkaimpana keinona torjua yleistyviä mielisairauksia. Sen pitäisi olla eräs ensisijainen tavoitteemme ennakoivassa lähestymistavassamme. Meidän olisi kiinnitettävä huomiomme ja asetettava toimintasuunnitelmiemme painopiste nimenomaan ympäristön, työllisyyden ja perheen vaikutukseen, sillä näillä aloilla tehtävällä ennaltaehkäisevällä työllä voidaan vaikuttaa mielenterveyteen.
Olen myös hyvin tyytyväinen tärkeään viittaukseen sukupuoliulottuvuudesta mielenterveyden alalla, sillä sitä ei ole tarkasteltu riittävästi komission vihreässä kirjassa. Naiset turvautuvat todennäköisemmin terveydenhuoltoon ja käyttävät enemmän lääkkeitä, joita he sietävät huonommin. He joutuvat myös usein vertaistensa painostuksen kohteeksi, mikä voi johtaa henkiseen romahdukseen.
Eräs kysymys, jota paitsi lääkärien ja poliitikkojen myös kansalaisten on epäilemättä syytä tarkastella tulevaisuudessa, on mielenterveysongelmaisten leimaaminen. Se, että mietinnössä kiinnitetään huomiota tähän kysymykseen, on todiste tilanteen vakavuudesta. Olen tyytyväinen esittelijän kaikkiin huomautuksiin ja ehdotuksiin. Vaikka suhtaudunkin hyvin myönteisesti parhaita käytäntöjä koskeviin ehdotuksiin ja uskon niiden johtavan entistä korkeampiin standardeihin – lääkärinä kannatan voimakkaasti näitä ehdotuksia – omassa kotimaassani tilanne on valitettavasti se, että tällaiset ohjelmat ovat valtavan kalliita, eivätkä ne siten suinkaan ole ensisijaisia aloja. Tällä alalla toteutettavilla yhteisillä EU:n ohjelmilla voitaisiin auttaa ratkaisemaan tämä ongelma. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ). –
   Arvoisa puhemies, haluaisin onnitella jäsen Bowisia erinomaisesta mietinnöstä, joka auttaa meitä ymmärtämään, miten tärkeää mielenterveys on paitsi yksittäisen ihmisen myös koko yhteiskunnan kannalta.
Mielenterveyshäiriöiden ehkäiseminen, lasten, aikuisten ja perheiden psykoterapia, hermostoperäisten häiriöiden hoito ja mielenterveyshoidon edistäminen ovat sitäkin tärkeämpiä, sillä tiedämme, että todellisia mielenterveyshäiriöitä, kuten psykoosia, voidaan hoitaa mutta ei parantaa. On syytä muistaa, että psykiatrian alalla ei ole saatavana lääkkeitä, jotka voisivat parantaa sanan suppeimmassa merkityksessä, ja että saatavilla olevat lääkkeet on keksitty sattumalta.
Läntisessä sivilisaatiossa ihmisillä on sitkeä taipumus tukahduttaa ja sulkea pois tietoisuudestaan kaikenlainen heikkous, etenkin henkinen heikkous. Ainoastaan somaattisia tauteja siedetään. Jos kuitenkin osoittaisimme enemmän varoja psykologien työhön ja psykoterapiaan, voisimme säästää rahaa terveyden hoitamiseksi tehtävissä lääketieteellisissä konsultoinneissa ja ylipäätään terveydenhuoltomenoissa. 
Antonios Trakatellis (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, Maailman terveysjärjestön mukaan mielenterveys on välttämätön yksilöiden, yhteiskuntien ja maiden hyvinvoinnille, ja sitä on tarkasteltava maailmanlaajuisesti uudelta perustalta, uudesta näkökulmasta niin, että luodaan uutta toivoa. Tässä mietinnössä ohjenuoranamme ovat Maailman terveysjärjestön antamat tiedot, ja olemme nyt ensimmäistä kertaa ottamassa käyttöön järjestelmälliset toimet mielenterveyden edistämiseksi.
Ongelmista kärsivien perheet, jotka antavat aineellista ja moraalista tukea mielenterveysongelmaisille perheenjäsenilleen, joutuvat usein yhdessä asianomaisen henkilön kanssa kärsimään leimautumisen kielteisistä vaikutuksista ja syrjinnästä, joka liittyy tällaisiin sairauksiin. Siksi ammattilaisten antama apu, jonka avulla täytetään heidän ilmeiset tarpeensa, yhdessä tiedottamisen ja leimautumisen järjestelmällisen torjunnan kanssa ovat välttämättömiä mielenterveyssairauksien hoitamisessa.
Mielestäni on yhtä välttämätöntä tarkastella tällaisten sairauksien taustalla olevia mekanismeja ja syitä ja parantaa vastaavaa hoitoa, johon sisältyy myös uusien hoitomenetelmien kehittäminen. Haluaisin korostaa tässä yhteydessä, että kaikkein tärkein ero näiden potilaiden ja muiden kaikkein vakavimpien, jopa kuolettavien tautien välillä on se, että ne vaikuttavat aivojen toimintaan, kuten muistitoimintoihin, kognitiivisiin toimintoihin ja tietoisuuteen, toisin sanoen toimintoihin, jotka on sidottu erottamattomasti ihmisen persoonallisuuteen. Monet näistä sairauksista syövyttävät persoonallisuutta ja voivat lopulta tuhota sen kokonaan.
Jos näin ollen ihmisten sairauksien ehkäiseminen ja parantaminen on aidosti ensisijainen tavoitteemme, tämä sama tavoite on asetettava etusijalle myös neuropsykologisten sairauksien alalla, jos haluamme estää eurooppalaisen yhteiskunnan sisintä syöpymästä ja murtumasta, varsinkin koska yhteiskuntaamme kuuluu monia iäkkäitä ihmisiä, jotka ovat tunnetusti alttiita hermosolujen rappeutumishäiriöille.
Lopuksi haluan sanoa, että kun pidetään vakaasti mielessä että sairauksien ehkäiseminen, oikea-aikainen tunnistaminen ja asianmukainen hoito vähentävät merkittävästi henkilökohtaisia, taloudellisia ja sosiaalisia seurauksia, katson, että äänestämällä arvoisan ystäväni, jäsen Bowisin erinomaisen mietinnön puolesta saatamme alulle toimet, joilla asetetaan psyykkiset sairaudet oikeutetusti ensisijaiseen asemaan ja jotka johtavat entistä tehokkaampaan toimintaan tämän nykypäivän vitsauksen torjumiseksi. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan esittää sydämellisen kiitokseni mietintöluonnoksen niin epätavallisen vilpittömästä ja henkilökohtaisesta esittelystä. Tällä mietinnöllä ja sitä seuranneella keskustelulla Euroopan parlamentti on ottanut tärkeän askeleen, jolla autetaan kehittämään komission uutta mielenterveyspolitiikkaa, joka on erityisen tärkeä EU:n uusille jäsenvaltioille. Huonot mielenterveysindikaattorit, kuten korkeat itsemurha-asteet ja lukuisat väkivallanteot ja väärinkäyttötapaukset, etenkin alkoholin väärinkäyttö, eivät ole epätavallisia näissä maissa. Uudet jäsenvaltiot ovat perineet tehottomat mielenterveysjärjestelmät, joiden perustana ovat suuret psykiatriset laitokset, jotka ainoastaan lujittavat sosiaalista syrjäytymistä ja leimautumista. Nyt nämäkin laitokset kärsivät rahoituksen puutteesta, niiden toiminta kangertelee eivätkä ne pysty toteuttamaan jo nyt rajallisia tehtäviään.
Meillä on selviä puutteita avoterveydenhuollossa, jonka pitäisi olla osa terveydenhoitoa ja sosiaalista infrastruktuuria. Voimme yleensä raportoida vain yksittäisistä onnistumisista mielenterveyspotilaiden hoitokodeissa, kun taas koti- ja avoterveydenhuoltopalvelut ovat itse asiassa paljon inhimillisempiä, ihmisoikeudet paremmin huomioonottavia ja kustannustehokkaampia. Meillä ei ole hyödynnetty perinteisesti yhteiskunnan tukemaa kotiterveydenhuoltoa, ja siksi vanha järjestelmä pitää tiukasti kiinni asemastaan.
Erityisen huolestuttavaa on valtion laitoksissa asuvien lasten määrän kasvu. Se on eräs lisätodiste sellaisen vaihtoehtoisen järjestelmän puuttumisesta, jolla autettaisiin riskiryhmien vanhempia kasvattamaan ja kouluttamaan lapsensa oikein.
Jotkin uudet jäsenvaltiot ovat jo ryhtyneet toimiin pannakseen täytäntöön EU:n periaatteiden mukaiset säännökset. Liettua on laatinut mielenterveysohjelman, joka esitellään parlamentin hyväksyttäväksi tänä vuonna. Liettua on myös käynnistänyt "Lasten ja nuorten mielenterveys laajentuneessa Euroopan unionissa: tehokkaiden toimintalinjojen ja käytänteiden kehittäminen" -nimisen hankkeen. Komissio on tukenut kyseistä hanketta, ja siihen osallistuu 18 maata ja 34 liitännäiskumppania. 
Marian Harkin (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen voidessani puhua tästä ajankohtaisesta ja huolellisesti harkitusta mietinnöstä, ja onnittelen siitä esittelijää.
Olen ensinnäkin samaa mieltä siitä, että yhteisön mielenterveysstrategian lisäarvo liittyy ensisijaisesti ennaltaehkäisyyn ja tietoisuuden parantamiseen ja että komission on tehtävä yhteistyötä kaikkien asianosaisten kanssa ja kuultava heitä.
Tällaisen strategian keskeisenä tehtävänä on poistaa mielenterveyssairauksista johtuva häpeän leima, mikä edellyttää monitahoista lähestymistapaa ja siihen sisältyy tiedottaminen, koulutus, syrjinnän kieltävä lainsäädäntö, avoterveydenhuolto ja vastuullinen joukkoviestintä.
Kannatan kaikilta osin mietinnössä esitettyä ehdotusta, jonka mukaan jäsenvaltioiden olisi tehtävä yhteistyötä tehokkaiden strategioiden toteuttamiseksi, jotta vähennetään itsemurhia, sillä se ei ole yksistään kansallinen tai eurooppalainen kysymys, vaan se on maailmanlaajuinen kysymys.
Irlannissa itsemurha on 18–24-vuotiaiden yleisin kuolinsyy. Luku on valitettavasti EU-maiden korkein tässä ikäryhmässä. Tällaiset kuolemat tuhoavat perheitä ja repivät rikki yhteiskuntiemme perustan. Omalla alueellani North Leitrimissä ja West Cavanissa hiljattain toteutetussa tutkimuksessa "Men on the Border" esitettiin huolestuttava kuva useiden naimattomien, vanhempien miesten elämästä, sillä 56 prosenttia vastaajista sanoi tuntevansa jonkun, joka oli tehnyt itsemurhan. Koska kytken aina mielelläni täällä toteuttamamme asiat siihen, mitä vaalipiireissämme tapahtuu, olen tyytyväinen voidessani todeta, että tämä hanke sai osarahoitusta EU:lta, ja toivon, että sen antamilla suosituksilla autetaan parantamaan tilannetta.
Lopuksi totean, että vaikka mielenterveysmäärärahat kuuluvatkin jäsenvaltioiden toimivaltaan, mielestäni meidän on korostettava mielenterveysmäärärahojen merkittäviä eroja yksittäisissä jäsenvaltioissa, enkä ole ylpeä todetessani, että Irlannissa määrärahat ovat riittämättömiä. Olen esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että tarvitsemme julkista painostusta, jotta turvataan asianmukaiset varat mielenterveyden edistämiseksi ja psyykkisten sairauksien torjumiseksi. 
Jean-Claude Martinez (NI ). –
   Arvoisa puhemies, tsunami vyöryy Euroopan talouden ja eurooppalaisten yhteiskuntien yli. Tätä jättiaaltoa nimitetään psyykkiseksi sairaudeksi, mutta kutsun sitä mieluummin hermostolliseksi sairaudeksi, jotta torjutaan siitä johtuva leimautuminen. Potilaiden määrä kasvaa jatkuvasti, ja väestön selvä ikääntyminen ja pyhänä lehmänä pidetty äärimmilleen viety liberaali talouspolitiikka, joka itse on eräs neuroosin muoto, kasvattavat tätä aaltoa. On ilmeistä, että Euroopan komissiolla on tästä jotain sanottavaa samoin kuin esittelijällä, joka puhuu 24 kohdassa maaseudun eristyneisyydestä, työolosuhteista, työpaikkojen epävarmuudesta ja työttömyydestä. Mikä sitten on johtanut maaseudun eristyneisyyteen ellei yhteisen maatalouspolitiikan tuhoaminen vapaakaupan nimissä? Mikä on johtanut työttömyyteen ellei poliittinen päätös suosia vapaakauppaa? Mikä aiheuttaa stressiä työympäristössä ellei kilpailukykyä tai kilpailua painottava ideologia?
Näiden neurologisten sairauksien hoitamiseksi tarvitaan jäsen Bowisin vaatimia asioita: sairaaloita, henkilökohtaista hoitoa, erityispalveluja ja paljon terveydenhuoltohenkilökuntaa – toisin sanoen investointeja, jotka kielletään kuitenkin kurinalaisessa talousarviosopimuksessa tietenkin kilpailukykyä ja vapaakauppaa painottavan ideologian nimissä.
Tässä kohtaa alamme kiertää kehää, sillä sairaudet johtuvat taloudellista kilpailua painottavasta virheellisestä filosofiasta ja hoito edellyttää investointeja, mutta tämä samainen filosofia estää ne. Vaikka ihmismielen tutkimiseen tarvittaisiinkin virasto, oikea ratkaisu on luultavasti omien johtajiemme parantaminen. Minulla on enää yksi asia sanottavana. La Manchan Don Quijotesta todettiin, että hän luki niin paljon ritarikirjallisuutta, että hänen aivonsa kuivuivat. Meidän johtajistamme on sanottava, että he ovat lukeneet niin paljon Adam Smithiä ja David Ricardoa, että he ovat seonneet. 
Christa Klaß (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, terveys on kiistämättä merkittävin voimavaramme – niin fyysinen kuin henkinenkin terveys.
Aivan liian usein terveyspolitiikassa on keskitytty ja keskitytään edelleen yksinomaan fyysisen terveyden näkökohtiin. Se on konkreettinen, usein myös näkyvä ja sitä on helpompi hoitaa. Lisäksi pelkästään fyysisenkin terveyden ylläpitäminen on hyvin kallista, ja on valitettavaa, että kaikki saatavana oleva mahdollisuudet eivät edelleenkään ole kohtuuhintaisia. Terveydenhuoltoverkostomme ennaltaehkäisystä jälkihoitoon syö rahavaramme.
Tässä mietinnössä, josta haluan onnitella jäsen Bowisia, tarkoituksena ei ole antaa EU:lle aktiivista roolia terveysalalla. Se kuuluu jäsenvaltioiden vastuulle, ja näin pitää olla jatkossakin. Kannatamme kuitenkin tämän komission vihreän kirjan antamista, jotta vauhditetaan keskustelua mielenterveyden tärkeydestä EU:ssa, asiaa koskevan strategian välttämättömyydestä ja muista ensisijaisista tavoitteista. Tiedämme nyt myös, että hyvä mielenterveys on edellytys talouden hyvälle suorituskyvylle.
Meidän on kuitenkin esitettävä itsellemme kysymyksiä ja etsittävä niihin vastauksia. Ensinnäkin: keitä tarkoitamme puhuessamme mielenterveysongelmaisista? Miksi 13 prosenttia eurooppalaisista etsii ammattiapua tällä alalla? Miksi niin monet EU:ssa tekevät itsemurhan? Olemme kuulleet niitä koskevat luvut. Kuulemisessa todettiin, että joka vuosi tehdään 58 000 itsemurhaa. Miksi yhteiskunta on niin sairas? Mitkä ovat sen syyt? Ovatko yhteiskuntamme vaatimukset yleisesti liian suuria? Tärkeä kysymys on myös se, mitä tapahtuu näille huonossa asemassa oleville yhteiskuntamme jäsenille?
Näistä kysymyksistä on keskusteltava tietoisuuden lisäämiseksi. Yksi asia on varmaa: näiden sairauksien torjumiseksi tarvitaan myös sosiaalisia muutoksia. Kuten tiedämme, on vaikeaa poistaa työelämälle ominainen kovuus ja kilpailullisuus. Monet asiat on kuitenkin helpompi kestää, jos ihmisillä on turvapaikka tai mahdollisuus vetäytyä suojaan. Tarkoitan tällä ennen kaikkea perhettä, jossa ihmisten on mahdollista levätä ja ladata akkujaan. Perheet tarvitsevat kuitenkin apua ja tukea täyttääkseen tärkeät sosiaaliset tehtävänsä.
Yksi asia on varmaa: ihmisiä ei voida määräillä lainsäädännöllä, mutta on mahdollista ja välttämätöntä luoda olosuhteet, joissa he voivat kasvaa ihmisinä ja tulla mieleltään, keholtaan ja sielultaan terveemmiksi. Meidän on tuettava perheitä, ja jos se on yksi mietinnön tavoitteista, olemme ottaneet askeleen oikeaan suuntaan. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, useiden vuosien ajan mielenterveys on ollut kiusallinen aihe, ja muut yhteiskuntaamme koskevat sairaudet varjostavat sitä edelleen. Tämän ilmiön laajuus on nykypäivänä sellainen, ettemme voi jättää huomiotta mielenterveyshäiriöihin liittyviä vaaroja.
Emme voi keskustella terveydestä Euroopan unionissa ottamatta näitä vaaroja huomioon. Tilastot ilmentävät julmaa totuutta. Keskimäärin 58 000 ihmistä tekee vuosittain itsemurhan. Tämä määrä on korkeampi kuin liikennekuolemien, henkirikosten uhrien tai aids-kuolemien määrä. Masennus on tällä hetkellä kaikkein vakavin yhteiskuntaamme koskettava ongelma. Tämä ongelma koskee yhä useampia ihmisiä, etenkin nuoria, ja lisääntyvässä määrin etnisiä vähemmistöjä.
Talousanalyytikot ovat arvioineet, että huono mielenterveys maksaa Euroopan unionin kansalaisille noin 3–4 prosenttia bruttokansantuotteesta, lähinnä tuottavuuden heikkenemisen ja varhaisen eläkkeelle jäämisen seurauksena.
Siksi on ensisijaisen tärkeää laatia ja hyväksyä kiireisesti mielenterveyttä ja mielenterveysongelmaisten kansalais- ja perusoikeuksien suojelemista koskeva direktiivi. Panemalla direktiivin periaatteet täytäntöön luodaan käytännön kehys yhteisön ohjelman toteuttamiseksi. Ennaltaehkäisevällä terveydenhuollolla, jossa otetaan huomioon eri ikäryhmät, olisi oltava tärkeä asema mielenterveysstrategiassa "ennaltaehkäisy on hoitoa parempi" -periaatteen mukaisesti. EAAD:n (European Alliance against Depression, eurooppalainen liittouma depressiota vastaan) pilottiohjelman avulla on onnistuttu vähentämään nuorten itsemurhien ja itsemurhayritysten määrää 25 prosentilla. Siksi meidän on pohdittava asiaa vakavasti ja ryhdyttävä asianmukaisiin toimiin estääksemme riippuvuuden uusista teknologioista.
Nykyään kerskumme sillä, että voimme käyttää kaikenlaista teknologiaa, että kaikki on mahdollista ja että meillä on käytettävissämme tuhansia vempaimia. Mikä onkaan sen hintana? Sen hintana on se, että etenkin nuoret ovat riippuvaisia ruuduistaan ja kieltäytyvät hyväksymästä mitään syytä luopuakseen niistä. Tämä on aikakautemme haaste, ja meidän on otettava tämä haaste vastaan. Yhteisen koordinoidun Euroopan unionin mielenterveyspolitiikan avulla pystymme luomaan asianmukaiset olosuhteet kansalaisten mielenterveyden harmoniselle kehittämiselle. Näin autetaan ihmisiä selviytymään vaikeista tilanteista, konflikteista tai stressitilanteista ja luomaan parempia ihmissuhteita. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, keskustelimme tänä iltapäivänä savuttomasta Euroopasta. Komission ja koko Euroopan toimet mielenterveyden alalla ovat kuitenkin sitäkin tärkeämpiä asioita. Tässä mielessä olen kiitollinen komission jäsenelle siitä, että hän osallistuu tämän kysymyksen tarkasteluun, mutta myös esittelijällemme, jäsen Bowisille, tämän kysymyksen tarkastelemisesta ja erinomaisen mietinnön laatimisesta.
Eräs mielenterveyttä koskevista suurimmista ongelmista on se, että se on tabu kaikissa yhteiskunnissa, ja meidän olisi kysyttävä itseltämme, miksi tilanne on tämä. Voimme yksilöidä monia eri syitä, mutta keskityn niistä vain muutamaan. Ensinnäkin me kaikki pelkäämme epäilemättä päätyvämme samanlaiseen tilanteeseen jonain päivänä – etenkin kun ajattelemme edessämme olevia vanhuuden päiviä.
Toiseksi mieli ja sielu ilmentävät ihmisyyden syvintä olemusta; ne määrittävät ihmisyyden perustan.
Kolmanneksi emme voi turvautua tässä yhteydessä myöskään suosimaamme ympäristön mekaaniseen tulkintaan, sillä se ei toimi tässä kysymyksessä. Tämä ilmiö aiheuttaa valtavaa kärsimystä paitsi itse henkilöille myös koko yhteiskunnalle.
Olen poiminut muutaman esimerkkiluvun, jotka ovat hyvin huolestuttavaa luettavaa. Saksalaisen sosiaaliturvalaitoksen Deutsche Angestellten- Krankenkassen tekemän tutkimuksen mukaan psyykkisten sairauksien määrä kasvoi työpaikoilla 70 prosenttia vuosina 1997–2004. Samaan aikaan kun sairauslomien määrä pieneni, mielenterveysongelmista johtuvien poissaolojen määrä kasvoi rajusti yli kahdella kolmanneksella. Euroopan talouden alalla 10 prosenttia kaikista poissaolopäivistä johtuu psykologisesta stressistä.
Maailman terveysjärjestö (WHO) on todennut, että vuonna 1990 ihmiskunnan kolme yleisintä kuolinsyytä liittyivät keuhkokuumeeseen, ripulitauteihin ja perinataaliajan ongelmiin, kun taas vuoteen 2020 mennessä yleisimmät kuolinsyyt ovat sepelvaltimotauti, masennus, ahdistus ja liikennekuolemat. Jos tarkastelemme tätä tuottavuuden vähentymisen näkökulmasta, kyse on miljardeista euroista. EU:n 15 jäsenvaltiosta – vanhoista jäsenvaltioista – tehtyjen tutkimusten mukaan menetykset vastaavat arvoltaan 265:tä miljardia euroa eli keskimäärin 3–4 prosenttia yhteisön bruttokansantuotteesta.
Siksi koko Euroopan unionin on syytä kysyä itseltään, mitä me voimme tehdä tälle asialle yhdessä. Meidän on tietenkin pidettävä mielessä, että jäsenvaltiot suhtautuvat hyvin epäluuloisesti Euroopan unionin toimivaltuuksiin ja velvollisuuksiin. Katson kuitenkin, että Euroopan unionin toimien tuoma lisä-arvo on äärettömän tärkeää. Jäsen Bowis selvensi tätä erinomaisesti mietinnössään. Emme saa unohtaa parhaiden käytäntöjen mallia tai kattavampia lukuja, tai laajennettua tutkimusta ja kehitystä. Meidän olisi ajateltava asiaa ennen kaikkea kohderyhmien kannalta, jotta voimme löytää kysymykseen ratkaisun ja estää siten Euroopan unionin moottoria pysähtymästä ja varmistaa, ettei toimintaa keskeytetä. 
Frieda Brepoels (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan ensinnäkin ilmaista kiitokseni komission jäsenelle vihreästä kirjasta ja etenkin jäsen Bowisille hänen tekemästään tärkeästä työstä.
Mietinnöstä on todellakin saatu hyvin tasapainoinen. Ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunta ei todellakaan turhaan kannattanut sitä lähes yksimielisesti, ja siksi olemme toiveikkaita sen suhteen, että selvä valtaosa parlamentin jäsenistä kannattaa huomenna tätä mietintöä ja että näin komissiota painostetaan riittävästi, jotta se voi tehdä välttämättömät aloitteet toimivaltuuksiensa rajoissa, sillä Euroopan unionin mielenterveyshoidon alalla voidaan selvästikin parantaa monia asioita.
Potilailla ei edelleenkään ole sananvaltaa. Eri hoitolaitosten välillä ei vieläkään tehdä yhteisyötä, ja alan rahoituksessa on vakavia puutteita. Yhteisötason politiikan – jota meidän on tavoiteltava – tuoma lisäarvo liittyy lähinnä jäsenvaltioiden tietojenvaihdon ja yhteistyön edistämiseen. Meidän on ennen kaikkea kyettävä parantamaan jäsenvaltioiden välisten useiden erilaisten toimien välistä kytkentää sekä kansallisesti että alueellisesti.
Arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, sen lisäksi, että komission vihreä kirja on herättänyt keskustelua täällä Euroopan parlamentissa, se on rohkaissut myös kansallisia hallituksia ja aluehallituksia asettamaan käyttöön lisävaroja. Kun minun alueellani Flanderissa toteutettu kansallinen terveystutkimus osoitti, että jopa joka viidennellä flanderilaisella on mielenterveysongelmia ja joka kahdeksannella jopa vakavia ongelmia, Flanderin hyvinvointiministeri päätti lujittaa pikaisesti mielenterveyskeskusten toimintaa, ja etenkin sellaisten keskusten toimintaa, joiden kohderyhmät, nimittäin lapset ja nuoret, kärsivät eniten.
Potilasjärjestöt seurasivat perässä. Ne pyysivät esimerkiksi Euroopan ADHD-järjestön edustajia perehtymään ADHD-potilaiden elinoloihin, sillä vihreässä kirjassa ei alunperin mainittu mitään tästä lasten kehityssairaudesta, joka voi aiheuttaa hoitamattomana paljon vahinkoa ja murhetta paitsi itse potilaalle myös terveydenhuoltojärjestelmälle, koulujärjestelmälle ja taloudelliselle järjestelmälle kustannusten muodossa.
Siksi olen iloinen, että esittelijämme oli valmis hyväksymään tältä osin muutamia tärkeitä lisäyksiä. Haluan myös kiittää muita kollegoja heidän tuestaan. Toivon nyt, että komissio pystyy edellä esitetyn perusteella esittämään ehdotuksen EU:n mielenterveysstrategiaksi tämän vuoden loppuun mennessä. Toivon komission jäsenelle paljon onnea tässä tehtävässä. 
Péter Olajos (PPE-DE ). –
   Aivan ensimmäiseksi minäkin haluan kiittää jäsen Bowisia tästä mahdollisuudesta keskustella tästä hyvin tärkeästä aiheesta. Kaikki pelkäävät sairauksia, ja niistä kaikkein pelottavimpia ovat sairaudet, jotka uhkaavat mielenterveyttä.
Lääketiede ja yhteiskunta olivat pitkään yhtä avuttomia näiden ongelmien edessä, ja ne reagoivat tilanteeseen lakaisemalla aiheen maton alle tai eristämällä uhrit. Tiedämme onneksi nykypäivänä, että oppimisvaikeuksista kärsivät lapset eivät ole pahoja lapsia ja että masennuksesta kärsiviä ei voida yksinkertaisesti vaatia ryhdistäytymään, vaan asianmukaisella hoidolla myös henkisesti vammaiset kykenevät merkittävään kehitykseen. Samalla meidän on tunnustettava, että samaan tapaan kuin kirjoituspöytätyöt ovat huonoksi selälle tai kemikaalien käyttö lisää allergioita, myös stressi, informaatiotulva ja vakaiden kiinnekohtien puuttuminen yhteiskunnassamme tekevät mielenterveyden säilymisen vaikeammaksi. Vaikka nykypäivänä useimmat ihmiset pyrkivät tietoisesti pysymään fyysisesti terveinä, mielenterveytemme suojelu on saanut selvästi vähemmän huomiota.
Tästä syystä olen tyytyväinen siihen, että komissio on ottanut ensimmäiset askeleet yhteisön strategiaksi, jolla parannetaan mielenterveyttä. Tämä on erityisen tärkeää uusien jäsenvaltioiden, myös Unkarin, näkökulmasta, sillä äkillisten taloudellisten ja sosiaalisten muutosten aiheuttama järkytys on aiheuttanut ongelmia, joita emme kykene käsittelemään asianmukaisesti vanhentuneiden laitosjärjestelmiemme, vakavan alirahoituksen ja kivettyneiden asenteidemme takia. Näiden lisäksi on pidettävä mielessä alueelle perinteisesti tyypilliset ongelmat, kuten korkea itsemurha-aste.
Kotimaassani Unkarissa itsemurha-aallon huippukautena 20 vuotta sitten yli 45 ihmistä 100 000 ihmisestä kuoli oman käden kautta. Tällä tilastolla olemme järkyttäneet maailmaa. Maailman terveysjärjestön lukujen mukaan vuonna 2000 16 ihmistä 100 000 ihmisestä teki itsemurhan, mikä ilmensi kasvavaa suuntausta vuosisadan toisella puoliskolla. Ei ole kovinkaan pitkä aika siitä, kun liikenneonnettomuudet aiheuttivat Euroopassa vähemmän kuolemia kuin itsemurhat, kuten muutamat kollegoistani ovat jo maininneet. Meidän ei pidä kuitenkaan luulla, että tämä koskee ainoastaan Eurooppaa. Myös Yhdysvalloissa itsemurhat ovat usein henkirikoksia yleisempiä – esimerkiksi vuonna 1997 itsemurhia rekisteröitiin puolitoistakertainen määrä henkirikoksiin nähden.
Alueellamme pitkään vallinnut välinpitämättömyys on johtanut kotimaassani siihen, että psykologin konsultoimista salataan edelleen, eikä ole epätavallista, että lapsia, joilla on epäsuotuisa tausta, pidetään henkisesti vammaisina. Monet perheet jätetään oman onnensa nojaan, eivätkä he saa tehokasta ulkopuolista apua, kun yksi perheenjäsenistä kohtaa vakavia ongelmia. Tämän tilanteen on muututtava, ja tästä syystä kannatan niitä tarkistuksia, joissa todetaan nimenomaisesti, että mielenterveyteen liittyviin ongelmiin on kiinnitettävä erityistä huomiota uusissa jäsenvaltioissa. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, aivan ensiksi on syytä kiittää kollega Bowisia hänen työstään. Ja nyt en tarkoita vain tätä mietintöä vaan koko sitä panosta ja tarmoa, jolla hän on puhunut eurooppalaisen mielenterveystyön puolesta. Olen ollut parlamentin jäsen seitsemän vuotta, ja koko tämän ajan John Bowis on johdonmukaisesti muistanut pitää tätä aihetta esillä. Minulle hän on rohkaiseva esimerkki poliitikosta, joka toteuttaa visiotaan paremmasta maailmasta määrätietoisesti ja uskollisesti. Vain siten asiat muuttuvat, kun ei alistuta sattumanvaraisuuteen ja poliittisiin tuuliin tai trendeihin, vaan tiedetään itse mihin pyritään ja tehdään se.
Mielenterveysongelmat ovat asioita, joista on helppo vaieta. Näihin sairauksiin liittyy yhä vahva häpeän leima ja jopa syrjintää, joka saattaa pahimmassa tapauksessa estää hoitoon hakeutumisen. Asiallinen tieto ja avoimuus sekä mietinnössäkin ehdotetut mielenterveyskampanjat auttavat tämän turhan leimautumisen hälventämisessä. Tie aikuistumiseen on entistä kivikkoisempi. Yhteiskunnan lisääntyneet epävarmuustekijät leimaavat kasvua. Onkin hyvä, että mietinnössä tiedostetaan varhaisen puuttumisen tarve ja ennaltaehkäisyn merkitys. Erityisesti lasten ja nuorten mielenterveysongelmien ehkäisyssä on panostettava entistä enemmän ennaltaehkäisevään toimintaan päiväkodeissa, kouluissa, neuvolassa ja kouluterveydenhuollossa. Nuori avuntarvitsija saattaa antaa koko asian olla vain ihan siitä yksinkertaisesta syystä, että ei tiedä, mistä apua on saatavilla. Tällöin lähipiirin, ennen muuta perheen, rooli korostuu.
Kouluterveydenhuollolla ja neuvolalla on oikein resursoituna loistavat mahdollisuudet tunnistaa lasten ja nuorten ongelmat sekä antaa varhaista apua. Samaan aikaan, kun esimerkiksi omassa maassani nuorten mielenterveysongelmat ovat yleistyneet, tilastot kertovat, että joka viidennen lapsen vanhemmat tekevät ansiotyötä epätyypillisinä työaikoina. Ahdistuneita koululaisia voidaan auttaa merkittävästi koulussa annettavalla ryhmämuotoisella tuella, mutta aivan keskeistä on tukea perheitä arjessa. Vanhemmuuden ja perheyhteisön antama tuki lapselle luo pohjan hyvälle mielenterveydelle. Nuorten ongelmien hoitamisessa lääkkeiden käyttöön turvautumisen pitäisi olla viimeinen keino. Pääpainon on oltava sosiaalisten ja ympäristötekijöiden poistamisessa ja niiden tunnistamisessa.
Ongelmat eivät poistu niistä vaikenemalla. Masennusta on jo kutsuttu uudeksi eurooppalaiseksi kansantaudiksi. Kaksikymmentä vuotta sitten hyvin harva alle 30-vuotias käytti masennuslääkkeitä, mutta nyt he syövät lääkkeitä yhtä paljon kuin vanhemmat sukupolvet. Jos nuorten mielenterveysongelmiin ei puututa tuoreeltaan eikä avunsaannin helppouteen kiinnitetä huomiota, maksetaan siitä liian kallis hinta. Komission vihreän kirjan kauniit sanat ja hyvät aikomukset on pikimmiten muutettava tehokkaaksi lainsäädännöksi, ja me parlamentissa odotamme saavamme direktiiviehdotuksen pian käsiteltäväksi. 
Thomas Ulmer (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, muiden tavoin minäkin haluan kiittää jäsen Bowisia, joka on osoittanut jälleen kerran, että terveyspolitiikka on hänelle pikemminkin intohimo kuin velvollisuus.
Onnistuneelle politiikalle ja onnistuneelle psykoterapialle on yhteistä yksi asia: molemmat edellyttävät valtavasti avoimuutta, rehellisyyttä, kärsivällisyyttä ja sitoutumista. Keskustelemme nyt mielenkiintoisesta ja laajalle levinneestä aiheesta, vaikka se onkin jäänyt vähälle huomiolle Euroopan yhteisössä: nimittäin mielenterveydestä.
Maailman terveysjärjestö määrittää terveyden siten, että se on täydellinen fyysisen, henkisen ja sosiaalisen hyvinvoinnin tila. On myös realistista saavuttaa nämä kolme tavoitetta tässä järjestyksessä. Mielenterveyttä tarkasteltaessa huomaamme, että mielenterveyssairauksien määrä on noussut rajusti unionissa. On olemassa useita sekä patogeneettisiä että molekyylibiologisia oireita, syitä, diagnooseja ja terapioita: masennus, skitsofrenia, rajatilapsykoosi, bulimia, anoreksia, fobiat, neuroosit ja maniat, mainitakseni vain muutamia.
En halua tarkastella nyt yksityiskohtaisemmin toksikologisia ja ympäristöllisiä syitä – ne olisivat itsessään yksi asiakokonaisuus. Haluan kiinnittää huomiota muutamiin mahdollisiin keinoihin, joilla me Euroopan unionissa voimme edistää ennaltaehkäiseviä toimia, vähentää mielenterveysongelmista kärsivien taakkaa, tunnistaa sairauden varhaiset vaiheet ajoissa ja estää siten niiden puhkeaminen.
Haluaisin mainita vain muutamia tilastolukuja. Yksi neljästä ihmisestä sairastuu. Joka vuosi tehdään 58 000 itsemurhaa, ja itsemurhayrityksiä on niihin verrattuna kymmenkertainen määrä. Itsemurha on meistä vaikea ja demoninen asia, jota on mahdoton käsittää, ja katsomme velvollisuudeksemme estää se.
Mielenterveyshäiriö johtaa häpeän leimaan, psyykkiseen sairauteen liittyy usein huonommuuden tunteita, ja Euroopan historiassa psykiatrisia laitoksia on usein käytetty väärin poliittisiin tarkoituksiin. Meidän on nyt mahdollista kehottaa kansallisia hallituksiamme tekemään enemmän asian hyväksi. Tällä kehotuksella emme kuitenkaan puutu toissijaisuusperiaatteeseen, vaan haluamme yksistään ehdottaa toimia ja hahmotella yleiseurooppalaista lähestymistapaa, joilla suojellaan ihmisarvoa ja vähennetään syrjintää. Tällaisia ovat esimerkiksi terve perhe lasten kasvun perustana ja yhdenvertaiset mahdollisuudet kaikkialla unionissa sekä Euroopan unionin sisällä että jäsenvaltioiden sisällä.
Meidän on omaksuttava strategia, joka perustuu potilaita lähellä annettavaan kattavaan hoitoon. Hoidon on oltava kokonaisvaltainen: toisin sanoen hoidossa on kiinnitettävä huomiota kehoon, mieleen ja sosiaaliseen ympäristöön. Pakkohoitoa on pidettävä ainoastaan viimeisenä keinona, ja alkoholin ja laillisten ja laittomien lääkkeiden väärinkäyttö on todennettava, ja se on sisällytettävä tähän yleisen lähestymistapaan. Painopiste on asetettava ennaltaehkäisyyn.
Avaamme tänään tällä mietinnöllä uuden luvun, ja toivon, että tätä lukua laajennetaan valkoisessa kirjassa. 
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, sallinette minunkin onnitella esittelijä John Bowisia, sillä hän on korostanut järjestelmällisellä työllään ja sen tuloksilla, joita mietintö ilmentää, mielenterveyden ja mielenterveyspolitiikkojen merkitystä.
On selvää, että kansanterveyspolitiikan on sisällettävä myös mielenterveys niin henkilökohtaiseen hyvinvointiin kuin sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen ja yhteiskunnalliseen rauhaan ja kehitykseenkin liittyvistä syistä.
Muinaiset kreikkalaiset puhuivat terveestä mielestä terveessä ruumiissa korostaakseen, että sekä henkinen että fyysinen terveys ovat kiinteä osa ihmisen terveyttä. Tämä sanonta on aivan yhtä ajankohtainen ja tärkeä nykyaikoina. Monet jäsenet ovat jo viitanneet nykyajan mielenterveyssairauksien eri muotoihin.
Tätä vasten haluaisin korostaa, että sukupuoliulottuvuuteen on kiinnitettävä erityistä huomiota sekä tutkimuksessa että psykoosien ehkäisyssä ja hoidossa. Tutkimukset ovat jopa osoittaneet, että tietyillä biologisilla tekijöillä ja etenkin sosiaalisilla olosuhteilla on vaikutusta naisiin.
Sukupuoliulottuvuus on otettava huomioon myös hoitohenkilökunnan koulutuksessa ja tiedottamisessa. Yhteiskunta ja mielenterveyssairauksista kärsivien potilaiden perheet kärsivät yleisesti ottaen, koska monissa tapauksissa psykologisista ongelmista kärsiviä naisia pidetään yliherkkinä eikä potilaina, jotka tarvitsevat erityistä hoitoa ja huomiota.
Toisin sanoen meidän on myös suojeltava potilaita ja heidän ympäristöään, sillä näin teemme myös ympäristöstä sopivamman ja luotettavamman siinä tehtävässä, jonka sen edellytetään täyttävän ihmisten ongelmien vähentämisessä.
Sallinette minun viitata lopuksi sodan uhreihin. Heidän vakavien psykologisten ongelmiensa takia heidät on kelpuutettava saamaan sekä kehittämistukea että humanitaarista apua, ja yleisesti ottaen meidän on annettava tukea alueiden jälleenrakentamiseen, sillä alueiden jälleenrakentaminen edellyttää ennen kaikkea ihmismielen uudelleenrakentamista. 
Markos Kyprianou,
   . Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää kaikkia arvoisia jäseniä hyvin mielenkiintoisesta ja hyödyllisestä keskustelusta. Puhun lyhyesti.
Tämänpäiväisestä keskustelusta voidaan tehdä se johtopäätös, että täällä parlamentissa kuten myös muilta osin kuulemismenettelyssä kannatetaan laajasti uuden mielenterveysstrategian käyttöönottoa. Tämä hyvin myönteinen viesti kannustaa komissiota jatkamaan toimiaan, sillä näitä pyrkimyksiä on kannustettu yhtäläisesti yleisen kuulemismenettelyn, parlamentaarisen menettelyn ja jäsenvaltioiden kuulemismenettelyn yhteydessä. On totta, että yhteisötason aloite ja strategia tuo lisäarvoa, ja siksi aiomme esitellä pikaisesti tällaisen strategian.
On esimerkiksi hyvin tärkeää, että edistämme mielenterveyden alalla tehtävää yhteistyötä jäsenvaltioiden, sidosryhmien ja eri alojen välillä. Kaikkien asianomaisten alojen ottaminen mukaan toimiin kansanterveyspalvelujen parantamiseksi on tämän uuden strategian eräs tärkeä näkökohta. Kuten totesin alussa, aiomme asettaa mielenterveyden keskeiseen asemaan terveysstrategioissamme ja kansanterveyttä koskevissa aloitteissamme.
Kouluilla ja työpaikoilla on suurempi vaikutus henkiseen hyvinvointiin kuin varsinaisella terveydenhuoltoalalla. Myös vanhempien valmiuksien opettaminen on tärkeää. Iäkkäillä ihmisillä on oltava mahdollisuus osallistua aktiivisesti yhteiskunnalliseen elämään.
Monia hyvin mielenkiintoisia kysymyksiä on otettu esiin, ja otamme ne huomioon laatiessamme strategiaa. Aiomme tarkastella ennaltaehkäisyä ja, kuten tiedätte edellisten keskustelujen perusteella, olen tehnyt tärkeän sitoumuksen edistää ennaltaehkäisyä pelkän hoidon ohella, ja se on strategiani perustana tällä vaalikaudella.
Sukupuolinäkökohdat otetaan huomioon. Kun kävimme täällä vastaavanlaista keskustelua terveyteen liittyvistä sukupuolinäkökulmista, totesin, että terveyspolitiikoissamme otetaan jatkossa huomioon sukupuolinäkökulma kaikkien terveysaloitteidemme sekä tutkimuksen, edistämistoimien, ennaltaehkäisyn, hoidon ja kuntoutuksen yhteydessä. Sukupuolinäkökulma otetaan niissä huomioon. Se tulee näkymään komission laatimassa strategia-asiakirjassa. Kuten totesin, aiomme tarkastella ennaltaehkäisyä ja joitakin taustalla olevia syitä, joista kaikkia, kuten ikääntymistä, ei tietenkään voida välttää.
Ikääntyminen on todellisuutta ja se on tosiseikka. Väestö ikääntyy. Tarkoituksena on saada ihmiset ikääntymään terveellisesti. Elämme entistä pidempään, ja meidän on oltava terveitä vanhoilla päivillämme, ja tässä mielessä mielenterveydellä on hyvin tärkeä asema.
Lopuksi haluaisin sanoa kaikkien täällä mainittujen lukujen ja tilastojen perusteella, että tämä on vain jäävuoren huippu. Asia ei koske ainoastaan mielenterveysongelmaisia, vaan se koskee myös perheitä, ystäviä, työnantajia, työntekijöitä ja kollegoja. On totta, että koko yhteiskunta kärsii mielenterveysongelmien takia. Siksi tämän koko menettelyn ja siihen sisältyvän strategian tärkein päämäärä on ehkäpä tehdä mielenterveydestä painopiste eikä yksistään Euroopan unionissa – mielestäni me olemme jo tehneet näin komissiossa ja Euroopan parlamentissa – vaan myös erikseen jokaisessa jäsenvaltiossa ja koko yhteisössä. 
Puhemies.
   – Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00.
Filip Kaczmarek (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan kiittää jäsen John Bowisia hänen hyvin kattavasta ja yksityiskohtaisesta mietinnöstään, joka koskee kansalaistemme mielenterveyden parantamista, eli Euroopan unionin mielenterveysstrategiaa.
Mielenterveysongelmat eivät tunne kansallisia rajoja, ja siksi voimme puhua koko unionin kattavasta mielenterveysstrategiasta. Joka tapauksessa yhteisen strategian käyttöönotto, yhteisten puitteiden luominen eri laitosten välistä yhteistyötä varten ja sen täytäntöönpanon seuranta voisi helpottaa psyykkisesti vajaakuntoisille ja mielenterveyshäiriöisille tarkoitettujen palvelujen käyttöönottoa ja tarjontaa kansallisella tasolla.
Vuosien aikana on kehitetty monia ihmisyyttä korostavia toimia. Yksi näistä on asenteemme mielenterveyshäiriöistä kärsiviä ihmisiä kohtaan. Mielestäni vaatimukset, jotka koskevat ongelmaan liittyvän häpeän leiman torjumista, ennakkoluulojen kitkemistä ja mielenterveyshäiriöihin liittyvien asenteiden ja stereotypioiden muuttamista, ovat hyvin tärkeitä. Aina kun puolalainen poliitikko haluaa loukata toista poliitikkoa, hän toteaa tai viittaa toisen olevan henkisesti sairas ja psyykkisesti häiriytynyt. On valitettavaa, että jopa muutamat Euroopan parlamentin jäsenet turvautuvat tällaiseen käytökseen. Meidän kaikkien olisi kuitenkin muistettava, että mielenterveyshäiriöistä kärsivät ihmiset ansaitsevat tulla hoidetuiksi ja kohdelluiksi arvokkaasti ja inhimillisesti.
Korkean työttömyysasteen maissa tämä ongelma koskee erityisesti vammaisia. Siksi kannatan voimakkaasti aloitteita, joilla varmistetaan syrjimättömyys mielenterveysongelmaisten hoidossa ja mielenterveyshäiriöisten sopeutuminen yhteiskuntaan. Tällaiset toimet ovat erityisen tärkeitä, sillä hyvillä työolosuhteilla on myönteinen vaikutus mielenterveyteen. 
Jules Maaten (ALDE ). –
   Euroopan kansanterveys kohtaa suuria uhkia: syöpä, sydän- ja verisuonisairaudet, diabetes, astma ja niin edelleen. Myös psyykkiset sairaudet kuuluvat tähän luetteloon. Miksi psyykkisistä sairauksista kärsiviä ihmisiä hoidetaan loppujen lopuksi eri tavalla kuin sydänsairaudesta, aidsista tai syövästä kärsiviä ihmisiä? Nyt kun potilaat nähdään yhä useammin kuluttajina, he saavat parempaa tietoa ja he ovat aktiivisemmin mukana päätöksenteossa, mielenterveyteen liittyvien asenteiden olisi muututtava vastaamaan tätä suuntausta.
Tällä hetkellä EU jakaa jäsenvaltioiden kanssa vastuun kansanterveydestä ja terveydenhuollosta. Jäsenvaltiot ovat vastuussa kansallisista terveydenhuoltopalveluista ja -järjestelmistä. EU:lla on tältä osin vain toissijainen asema. Olisin valmis kannattamaan suuremman roolin antamista EU:lle kansanterveyttä koskevissa kysymyksissä juuri siksi, koska ne ovat niin tärkeitä kansalaisille.
Jotta edistetään ja tuetaan jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä mielenterveyden alalla ja jotta poistetaan jäsenvaltioiden välillä vallitseva epätasa-arvo, on hyvä asia, että unioni toimii tällä alalla, esimerkiksi yhdistämällä voimansa, edistämällä yhteenkuuluvuutta ja perustamalla foorumin. Tällä tavoin EU:lla voi olla jotain merkitystä kansalaisille, ja näin voidaan muuttaa byrokratian ja tarpeettomien sääntöjen luomaa kielteistä kuvaa monien kansalaisten keskuudessa. 
Puhemies.
   – Esityslistalla on seuraavana Garganin laatima oikeudellisten asioiden valiokunnan suullinen kysymys komissiolle Euroopan sopimusoikeudesta (O-0074/2006 - B6-0326/2006). 
Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, tämänpäiväinen keskustelunaiheemme on yksi tärkeimmistä – mielestäni jopa – lainsäädäntöä valmistelevista ehdotuksista EU:n toimintaohjelmassa tällä vaalikaudella. On siis sitäkin valitettavampaa, että tästä asiasta keskustellaan jälleen kerran juuri ennen puoltayötä, vaikka muut oletettavasti "tärkeät" asiat saavat parlamentissa parhaat keskusteluajat. Sivumennen sanoen tämä on lisänäyttöä siitä, että parlamenttiuudistusta tarvitaan pikaisesti.
Tästä huolimatta haluan nyt siirtyä suullisiin kysymyksiin. Parlamentti on toistuvasti ja painokkaasti tukenut yhteisen viitekehyksen laatimishanketta laskujeni mukaan yhteensä kuudessa päätöslauselmassa, jotka se on antanut tähän mennessä 1990-luvun alusta lähtien. Parlamentti on toiminut näin siitä yksinkertaisesta syystä, että yhdessä oikeusalan ammattilaisten eli EU:n lakimiesten ja tuomarien kanssa olemme sitä mieltä, että siviilioikeuden yhteisten periaatteiden laatimisessa on edistyttävä, jotta monia EU:n säädöksiä, kuten sähköistä kaupankäyntiä koskevaa direktiiviä, olisi mahdollista soveltaa.
Erityisesti kuluttajien ja kauppiaiden välisissä pieniä summia koskevissa riita-asioissa lakimiesten ja tuomarien on käytännössä mahdotonta soveltaa 25:tä – tai 26:ta, jos Skotlanti lasketaan mukaan – erilaista rinnakkaista EU:n oikeusjärjestelmää. Erityisesti tämä on ongelmallista esimerkiksi sähköistä kaupankäyntiä koskevan direktiivin kohdalla, koska alkuperämaan ja määrämaan periaatteet rinnastetaan sitä sovellettaessa oudolla tavalla.
Tämän vuoksi tarvitaan laajempaa yhteistä standardia – käytän mielelläni ilmausta "yhtenäinen standardi". Tästä ei itse asiassa ole mitään erimielisyyttä, vaan parlamentti on asiasta hyvin yksimielinen. Myös johtavat oikeusalan ammattilaiset ovat tätä mieltä. Tämä on lisäksi yksi syy siihen, että Euroopan unionin asianajajaliittojen neuvosto CCBE aikoo järjestää konferenssin Roomassa tänä syksynä ja tarjota näin jälkikäteen tukeaan tälle hankkeelle.
Tämän vuoksi meille on ratkaisevan tärkeää, että saamme aikaan viitekehyksen, joka sisältää periaatteessa kaikki siviilioikeuden alat eikä ainoastaan kuluttajansuojaa koskevia sopimusoikeusasioita, jolloin viitekehys jäisi pelkäksi rungoksi. Tämä on erittäin tärkeä seikka niiden myöhempien päätösten kannalta, jotka koskevat kaikkia tämän viitekehyksen tulevaan muotoon liittyviä vaihtoehtoja. Tämä tietenkin riippuu etupäässä tämän viitekehyksen laadusta. Haluamme kuitenkin, että kaikki vaihtoehdot pidetään avoimina, kunnes komissio julkaisee lopullisen tausta-asiakirjansa, ja että voimme, kuten muutkin, tehdä sitä koskevan päätöksen sen jälkeen.
On myös tärkeää, että lähtökohtanamme siviililainsäädäntöön on alakohtainen lähestymistapa ja että pyrimme kokonaisvaltaiseen lähestymistapaan. Loppujen lopuksi EU:n siviilioikeuden monien epäjohdonmukaisuuksien voidaan ajatella johtuvan kokonaisvaltaisen lähestymistavan laiminlyömisestä. Asioita ei ole nähty kokonaisuuksina, vaan on keskitytty aina vain yksittäisiin ongelmiin.
Toinen viitekehyksen perusedellytys on se, että verkosto periaatteessa jatkaa toimintaansa ja että se pidetään edelleen käytössä, kuten komissio on tehnytkin tähän saakka. Toimin tämän asian esittelijänä oikeudellisten asioiden valiokunnalle, ja voin todeta, että kaikki poliittiset ryhmät ovat periaatteessa yksimielisiä tästä aiheesta ja että parlamentin ylivoimainen enemmistö on asian kannalla, mitä en ole usein nähnyt muissa asioissa. Jäsen Wallis Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmästä ei päässyt paikalle tänä iltana, mutta hän nimenomaisesti pyysi minua toistamaan tämän asian myös hänen puolestaan.
Kuten tiedämme, tätä asiaa käsittelevät kolme komission jäsentä – komission jäsenet Kyprianou, Frattini ja McCreevy – pohtivat parhaillaan tai ovat viime aikoina pohtineet sitä, miten tätä työtä olisi vietävä eteenpäin. Panimme tämän suullisen kysymyksen ja siihen liittyvän päätöslauselman tarkoituksella juuri tämän päivän esityslistalle painottaaksemme vielä kerran selvästi sitä, miten vahvasti parlamentti tukee tätä hanketta. Olette saattaneet jo voida lukea tämän päätöslauselman luonnoksen, ja se hyväksytään epäilemättä suurella enemmistöllä torstaina.
Haluamme, että parlamentin päätöslauselmat ovat myös komissiolle ohjenuorana tämän asian kehittämisessä ja käsittelemisessä vastaisuudessa. Tähän asti komissio ja parlamentti ovat aina tehneet tässä asiassa erittäin läheistä yhteistyötä ja tukeneet toisiaan.
Pyydämme, että tämä myös jatkuu, onhan se EU:n kehityksen ja EU:n lainsäädännön edun mukaista. Lainsäädännön on oltava sellaista, että se on myös tavallisten ihmisten kannalta hallittavissa ja käyttökelpoista. Siksi tätä hanketta on jatkettava. Pyydämme komissiota pitämään tukensa yhtä vahvana ja myös käyttämään hyväkseen tilaisuuden tehdä se selväksi julkisesti vastauksessaan tähän kysymykseen täällä täysistunnossa. 
Markos Kyprianou,
   – Komissio on alusta asti tuonut ilmi, että se pitää myönteisenä parlamentin kiinnostusta yhteiseen viitekehykseen eli CFR:ään, ja tukea, jota tälle hankkeelle on osoitettu.
Komissio käsittelee tällä hetkellä mahdollisuutta sisällyttää muita kuin kuluttajansuojaa koskevia sopimusoikeusasioita sopimusoikeuden alan yhteiseen viitekehykseen. Haluan selventää, että vaikka etenemmekin nyt kuluttajansuojakysymyksen näkökulmasta, se ei merkitse sitä, että olisimme päässeet minkäänlaiseen lopulliseen päätökseen siitä, sisällytetäänkö yhteiseen viitekehykseen mitään muita sopimusoikeuden aloja. Teen tässä asiassa hyvin tiivistä yhteistyötä kollegojeni Frattinin ja McCreevyn kanssa. Nämä muut sopimusoikeusasiat voitaisiin liittää toiseen EU:n sopimusoikeussäännöstöön tai sellaisiin yleisiin sopimusoikeuskysymyksiin, jotka kuuluvat suoraan EU:n säännöstöön. Totuus on, että komissio ei ole vielä tehnyt päätöstä tästä asiasta, mutta se tekee lopullisen päätöksen lähiaikoina.
Olemme ottaneet asianmukaisesti huomioon Euroopan parlamentin kannan tähän asiaan, erityisesti sen äskettäisessä päätöslauselmassa ilmaiseman kannan. Minulla on myös ollut mahdollisuus keskustella tästä asiasta eri valiokunnissa. Komissio aikoo myös pyytää neuvostolta kantaa siihen, miten yhteisen viitekehyksen työstäminen olisi suoritettava loppuun.
Komission tarkoitus on käyttää yhteistä viitekehystä lainsäädännön parantamisen välineenä, jotta voitaisiin luoda selkeää lainsäädäntöä. Tietyn säädösmuodon valinta on ratkaisevan tärkeää, jotta tämä tavoite voidaan parhaiten saavuttaa, ja sitä on harkittava tarkoin. Päätös on helpompi tehdä sitten, kun yhteisen viitekehyksen sisältö on varmemmin selvillä. Sen jälkeen voimme tarkastella sitä, miten parhaiten varmistaa yhteisen viitekehyksen mahdollisimman tehokas hyödyntäminen. Meidän on ymmärrettävä, että yhteinen viitekehys on työn alla ja työn loppuun saattamiseen menee joitain vuosia.
Komissio voi ottaa yhteisen viitekehyksen valmistelun huomioon laatiessaan sopimusoikeusasioihin liittyviä uusia lainsäädäntöehdotuksia. Ei kuitenkaan olisi hyödyllistä eikä tarpeellista viivyttää uutta sopimusoikeuslainsäädäntöä siihen saakka, että kaikki keskustelut yhteisestä viitekehyksestä on saatu käytyä.
Komissio on jo ilmoittanut, että se aikoo sillä välin käyttää yhteistä viitekehystä koskevan työn olennaisia tuloksia kuluttajasopimusoikeudellisen yhteisön säännöstön tarkistamisessa. Kuten komission lokakuussa 2004 esittämässä tiedonannossa selvästi todetaan, yhteisen viitekehyksen ensisijainen tarkoitus ei ole toimia oikeustoimiin suoraan sovellettavana säädöksenä, vaan välineenä, joka auttaa lainsäätäjiä antamaan parempaa lainsäädäntöä.
Komissio ymmärtää täysin, että parlamentti haluaa pysyä ajan tasalla ja osallistua meneillään olevaan yhteisen viitekehyksen laatimiseen. Tämän vuoksi komissio pitäisi myönteisenä parlamentin osallistumista yhteistä viitekehystä koskevaan prosessiin ja erityisesti parlamentin työryhmän perustamista. Komissio pitää edelleen parlamentin ajan tasalla tilanteen kehittymisestä parhaimmalla mahdollisella tavalla erityisesti parlamentin työryhmän kautta.
Lopuksi haluan kiittää teitä parlamentin kannustuksesta ja tuesta tätä tärkeää asiaa koskevalle työllemme. 
Jean-Paul Gauzès,
   Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, Euroopan sopimusoikeus on varmastikin asia, joka tukee sisämarkkinoiden sääntelyä. Tämänkaltaista lainsäädännöllistä rakennetta on kuitenkin valmisteltava avoimen ja demokraattisen menettelyn kautta. Taloudellisten toimijoiden odotettavissa olevat edut riippuvat huomattavasti sääntöjen selkeydestä, niiden soveltamisen ennakoitavuudesta sekä niiden vakaudesta. Nämä edut liittyvät oikeusvarmuuteen ja oikeustoimien kustannusten pienenemiseen.
Euroopan sopimusoikeuden on perustuttava talouselämän vaatimuksiin ja sen tarpeiden arviointiin. Sillä on kumottava yhteisön säännöstön sellaiset kohdat, jotka ovat epäjohdonmukaisia esimerkiksi palautusaikoja koskevien kuluttajien oikeuksien tai kuluttajalle annetun tiedon suhteen.
Valmistelun alla olevat luonnokset vaikuttavat olevan monitulkintaisia ja liian yksityiskohtaisia eivätkä oikein vastaa näitä tavoitteita. Sen sijaan, että nyt lähdettäisiin utopistiselle Euroopan siviilioikeuden – 26. oikeusjärjestelmän – valmistelemisen tielle, eikö olisi järkevämpää valmistella mallisopimuksia tai alakohtaisia sääntöjä?
Näin ollen tässä suullisessa kysymyksessä esiin nostettuihin kysymyksiin annettujen vastausten perusteella olisi voitava ymmärtää paremmin yhteisen viitekehyksen sisältö. Sopimusoikeuteen tarkoitetun välineen oikeusperusta on valittava vasta sen jälkeen, kun kyseisiä tavoitteita koskeva poliittinen valinta on tehty. Tavoitteet on siis asetettava ennen oikeusperustan valintaa. Tämän vuoksi on erittäin tärkeää, että komissio selventää vuodesta 2003 EU:n talousarviosta rahoitetun työn tavoitteita ja antaa Euroopan parlamentille sellaisen aseman, että se voi antaa lausuntoja käytännön ehdotuksista.
Olisi mahdoton ajatus, että yritykset voisivat soveltaa Euroopan sopimusoikeutta direktiivien ja kansallisten oikeuksien asemesta niin, etteivät parlamentti ja neuvosto ole hyväksyneet sopimusoikeuden sisältöä erittäin perusteellisen oikeudellisen ja taloudellisen vaikutustenarvioinnin perusteella. Tällaistahan eräs työryhmä on suunnitellut. 
Maria Berger,
   Arvoisa puhemies, olen erittäin tyytyväinen siihen, että tämä suullinen kysymys on antanut meille tilaisuuden saada tänään tietää tarkemmin ainakin väliaikaisesta asiaintilasta. Olin toivonut, että myöhäisestä ajankohdasta huolimatta keskustelumme palkittaisiin jonkinlaisilla tarkemmilla tiedoilla komission tämänhetkisestä kannasta. Vaikuttaa siltä, että aika ei ole vielä kypsä tällaiselle, mutta toivon, että se on lähiaikoina.
Uskon, että sekä parlamentilla että ministerineuvostolla ja monilla muilla on erittäin korkeat ja erittäin ristiriitaiset odotukset ja että ne odottavat komission selventävän hieman enemmän sitä, mitä nyt on tekeillä. Osallistuin itse puheenjohtajavaltiona toimineen Itävallan ja komission järjestämään konferenssiin. Siellä sain todella kokea sen, miten kiinnostuneita ammatinharjoittajat, akateeminen yhteisö, yritykset ja kuluttajajärjestöt ovat tästä asiasta.
Kuten jäsen Lehne jo totesi, perusasioista vallitsee erittäin laaja yksimielisyys. Erityisesti ollaan yksimielisiä kuluttajansuojaa koskevan yhteisön säännöstön kehittämisestä, joka on nyt aloitettu, sekä jonkinasteisista yhtenäistämisyrityksistä. Olen itse toiminut useita kertoja esittelijänä kuluttajansuojaa koskevissa asioissa ja tiedän, millaisia epäjohdonmukaisuuksia tälle alalle on luonnollisen kehityksen ja ajan myötä syntynyt. Tämän suhteen haluan kuitenkin todeta, että jos liian suuri osa töistä jätetään poliitikkojen sijaan asiantuntijoiden vastuulle, se johtaa siihen, että joskus epäjohdonmukaisuuksiksi kutsutaan sellaisia asioita, jotka eivät ole epäjohdonmukaisuuksia vaan niin sanottua poliittista kehitystä, joka johtuu näkökantojen muutoksista ja siitä, mikä ryhmä on enemmistössä. Näin on myös parlamentissa.
Ei ole epäilystäkään siitä, että on käsiteltävä myös yritysten välisen kaupankäynnin alaa. On itsestään selvää, että tätä ei voida sivuuttaa. Tämä oli myös yksi Wienin konferenssin tärkeimmistä tuloksista.
Sanoisin kuitenkin, että kaikkeen siihen, mikä menee pidemmälle kuin tämä erittäin kapea sopimusoikeuden ala, liittyy tietenkin erittäin vakavia epäilyksiä, jotka on tutkittava eikä sivuutettava. Tässä yhteydessä puhutaan Euroopan . Ensimmäinen epäilys koskee aivan ilmeisesti valtaa ja vastuuta. Toisessa epäilyssä taas on varmastikin kyse julkisesta hyväksynnästä eli siitä, että erityisesti siviilioikeuden alalla meillä on oikeusjärjestelmiä, jotka ovat täynnä perinteitä ja joissa on monien vuosien myötä kehittynyt oikeuskäytäntö, mitä 26:nnessa – tai tulevaisuudessa 28:nnessa – oikeusjärjestelmässä ei olisi. Olen epäileväinen sen suhteen, millainen siviilioikeus voitaisiin laatia ilman kehittyneen oikeuskäytännön tarjoamaa perustaa, jolle voitaisiin rakentaa tällä alalla. Epäilen myös sitä, miten voisimme laatia tarkkoja säännöksiä, jotka kaikki voisivat hyväksyä. Pelkään, että saisimme lopulta aikaan vain hyvin yleisiä lausumia, joista ei olisi meille kovinkaan paljon apua.
Toivon, että pääsemme yksimielisyyteen päätöslauselmasta. Erityisesti sen 6 kohdasta emme vielä ole yksimielisiä, ja toivon, että voimme sopia tällekin yksittäiselle kohdalle sellaisen sanamuodon, josta käy selvästi ilmi se laaja yksimielisyys, joka tämän asian suhteen muuten vallitsee. 
Ryszard Czarnecki (NI ). –
   Arvoisa puhemies, olen myös sitä mieltä, että 6 kohta on erittäin tärkeä, osittain sen vuoksi, että täällä on tällä hetkellä 6 jäsentä. Tämä on ensimmäinen kerta, kun osallistun keskusteluun, jonka voisi sanoa muistuttavan elokuvaa "Seitsemän samuraita". Seitsemäntenä päähenkilönä on Euroopan parlamentin puhemies. Tämä näyttää olevan hauska sattuma.
Olen edellisten puhujien tavoin sitä mieltä, että tämän keskustelun käyminen näin myöhään, vähän ennen puoltayötä, ei ole hyvä ajatus. Muistan Puolan parlamentin keskusteluita, jotka päättyivät kolmelta yöllä. En voinut koskaan kuvitellakaan, että tämä olisi mahdollista Strasbourgissa. Näyttää kuitenkin siltä, että minulta puuttui mielikuvitusta.
Odotamme Euroopan komission päätöstä yhteisestä viitekehyksestä. Toivomme, että komission jäsenet Kyprokselta, Italiasta ja Irlannista voivat esittää komission lopullisen kannan. Tämän lainsäädännön tarkoitus on tehdä tavallisille puolalaisille, tšekkiläisille, ranskalaisille, tanskalaisille ja muille Euroopan unionin kansalaisille mahdolliseksi käyttää tätä oikeutta. Tässä on kyse myös kuluttajaoikeuksien ja yhteisön säännöstön muodostavan muun lainsäädännön yhtenäistämisestä ja yksimielisyydestä niiden suhteen. Tämä on hyvin tärkeä asia, ja haluan vielä kerran ilmaista pahoitteluni siitä, että tästä keskustellaan näin myöhään. Olen kuitenkin sitä mieltä, että komission jäsenen tämänpäiväiset sanat kuvastavat sitä, miten tärkeänä Euroopan komissio pitää tätä ongelmaa. 
Markos Kyprianou,
   . Arvoisa puhemies, se, että tämä keskustelu käydään näin myöhään, ei merkitse sitä, ettemme pitäisi tätä asiaa erittäin tärkeänä. Myöhäisellä ajankohdalla ei ole tämän asian kannalta mitään merkitystä.
Olemme panneet merkille parlamentin kannan tähän asiaan ja otamme sen todellakin vakavasti huomioon. Pahoittelen, ettemme voi vielä ilmoittaa varmempaa kantaa siihen, miten asian suhteen edetään tai ettemme voi antaa tarkempia tietoja. Olemme kuitenkin parhaillaan selventämässä ja määrittelemässä sitä, mitä seuraavaksi on tehtävä ja mikä on komission kanta tähän asiaan.
Kuten sanoin aiemmin, parlamentin kanta on meillä tiedossa. Järjestämme kahden kollegani kanssa seuraavien viikkojen aikana komissiossa keskustelun yhteisestä asiakirjasta, minkä jälkeen kuulemme neuvostoa. Optimistisesti ajateltuna odotan, että meillä on selvempi kuva tilanteesta tämän vuoden loppuun mennessä. Emme hukkaa yhtään aikaa, koska tiedämme, miten edetä sitten, kun saamme ensimmäisen osan eli kuluttajansuojasäännöstön valmiiksi. Mitään taukoa ei siis pidetä.
Voin jälleen kerran vakuuttaa teille, että pidämme parlamentin ajan tasalla tilanteen kehittymisestä ja keskustelemme tulevasta lähestymistavastamme teidän kanssanne, kunhan saamme sen muotoiltua. 
Puhemies.
   – Olen vastaanottanut yhden työjärjestyksen 108 artiklan 5 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätetyn päätöslauselmaesityksen(1).
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00. 

