Decharge 2001
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0072/2003 af Sørensen for Budgetkontroludvalget om decharge til Kommissionen for gennemførelsen af 6., 7. og 8. Europæiske Udviklingsfond for regnskabsåret 2001 (KOM(2002) 211 - C5-0190/2002 - 2002/2087(DEC));
A5-0109/2003 af Casaca for Budgetkontroludvalget om decharge til Kommissionen for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2001 (SEK(2002) 403 - C5-0239/2002 - 2002/2101(DEC));
A5-0101/2003 af Avilés Perea for Budgetkontroludvalget om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2001
Sektion II - Rådet (SEK(2002) 405 - C5-0243/2002 - 2002/2103(DEC)
Sektion IV - Domstolen (SEK(2002) 405 - C5-0244/2002 -2002/2104(DEC))
Sektion V - Revisionsretten (SEK(2002) 405 - C5-0245/2002 - 2002/2105(DEC))
Sektion VI - Det Økonomiske og Sociale Udvalg (SEK(2002) 405 - C5-0246/2002 -2002/2106(DEC))
Sektion VII - Regionsudvalget (SEK(2002) 405 - C5-0247/2002 - 2002/2107(DEC))
Sektion VIII - Den Europæiske Ombudsmand (SEK(2002) 405 - C5-0248/2002 -2002/2108(DEC));
A5-0082/2003 af Staes for Budgetkontroludvalget om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2001
(Sektion I - Europa-Parlamentet) (SEK(2002) 405 - C5-0242/2002 - 2002/2102(DEC));
A5-0079/2003 af Blak for Budgetkontroludvalget
1. om decharge for regnskabsåret 2001 til Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse (C5-0601/2002 - 2002/2186(DEC));
2. om decharge for regnskabsåret 2001 til Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene (C5-0597/2002 - 2002/2187(DEC));
3. om decharge for regnskabsåret 2001 til Det Europæiske Genopbygningsagentur (C5-0596/2002 - 2002/2188(DEC));
A5-0068/2003 af Langenhagen for Budgetkontroludvalget om decharge for gennemførelsen af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs (EKSF) budget for regnskabsåret 2001 (C5-0556/2002 - 2002/2185(DEC));
A5-0074/2003 af Blak for Budgetkontroludvalget
1. om udsættelse af afgørelsen om decharge for regnskabsåret 2001 til direktøren for Det Europæiske Arbejdsmiljøagentur (C5-0102/2003 - 2002/2046(DEC));
2. om udsættelse af afgørelsen om decharge for regnskabsåret 2001 til direktøren for Det Europæiske Miljøagentur (C5-0098/2003 - 2002/2044(DEC));
3. om udsættelse af afgørelsen om decharge for regnskabsåret 2001 til direktøren for Oversættelsescentret for Den Europæiske Unions Organer (C5-0100/2003 - 2002/2045(DEC));
4. om udsættelse af afgørelsen om decharge for regnskabsåret 2001 til direktøren for Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug (C5-0096/2003 - 2002/2043(DEC));
5. om udsættelse af afgørelsen om decharge for regnskabsåret 2001 til direktøren for Det Europæiske Overvågningscenter for Racisme og Fremmedhad (C5-0094/2003 - 2002/2042(DEC)).

Sørensen (ELDR)
. Hr. formand, selv om Revisionsrettens kritik af Kommissionens interne kontrol- og overvågningssystemer er hård og direkte, er det min opfattelse, at vi skal indstille til Parlamentet, at der gives decharge til Kommissionen for gennemførelsen af Den 6., 7. og 8. Udviklingsfond for 2001.
Jeg har i min betænkning fokuseret på nogle grundbegreber i den aktuelle udviklingspolitik og forsøgt at undersøge, om disse grundbegreber stiller særlige krav eller rejser særlige problemer i forbindelse med kontrollen med pengenes anvendelse. Jeg vil gerne fremhæve nogle forskellige punkter i den forbindelse:
Ejerskab: Ejerskab er af stor betydning, hvis vi skal have en effektiv forvaltning af udviklingshjælpen. Pointen er, at legitime krav for donorer, en politik til afhjælpning af fattigdom, miljøhensyn osv., kan være i strid med nationale og lokale prioriteringer.
Budgetstøtte: Budgetstøtte er et begreb, som også har fanget min opmærksomhed under arbejdet med betænkningen. For mig at se, er der i princippet ingen grund til - heller ikke ud fra et kontrolsynspunkt - at undlade budgetstøtte. Men Kommissionen skal nøje sikre, at der fremover er klarhed over, hvornår og under hvilke betingelser budgetstøtte er en effektiv bistandsform.
Decentralisering: Den meget omtalte decentralisering, som Kommissionen har iværksat, går ud på, at flere beslutninger skal træffes "on the spot" og ikke her og ikke i Bruxelles. Jeg støtter princippet, men Kommissionen skal sikre, at de nuværende problemer med revisionsordningerne i hovedkvarteret ikke blot eksporteres ud til delegationerne.
Underudnyttelse: Implementeringen af udbetalinger fra fondene går simpelthen for langsomt. Kan det være rigtigt, at der for 2001 var et samlet beløb på ca. 8,5 milliarder euro udestående til forpligtelser og projekter, der endnu ikke var gennemført? Jeg finder det endvidere betænkeligt, at de tre fonde, der var gældende for finansåret 2001, har været under implementering i hhv. 16, 11 og 4 år. Samtidig finder jeg det uforståeligt og bureaukratisk, at implementeringen administrativt skal foregå via tre fonde på en gang. Jeg forventer, at Kommissionen snart præsenterer en realistisk plan for at øge implementeringstempoet og for at forenkle administrationen af fondene.
Erklæringen fra generaldirektørerne: For at dette dokument kan tillægges nogen betydning, forventer jeg, at det af næste års erklæring klart fremgår, hvad "a reasonable assurance" vil sige. Der skal fastlægges en grænse for, hvor mange forbehold der kan tages, og hvornår disse forbehold får konsekvenser.
Fællesskabets eksterne forbindelser er for tiden fordelt på ikke mindre end seks forskellige tjenester. Dette forhold skulle have været evalueret i 2002, men vi har endnu ikke set noget resultat af disse evalueringer. Vi venter stadig.
Revisionsretten fremfører som resultat af den finansielle revision en skarp kritik af Kommissionens interne kontrolstruktur og overvågningsmekanismer. Det er beklageligt, endda kritisabelt, da vi dermed ikke kan vurdere, om vi får "value for money".
Og endelig med hensyn til budgettet: Det er nu op til Kommissionen at fastlægge konkrete handlingsplaner og tidsrammer for langt om længe at få lagt udviklingsfondene ind under det almindelige budget. Det er helt uacceptabelt, at skatteborgernes penge ikke anvendes så effektivt, som de kunne, og dette skyldes ikke den så ofte udskældte Kommission, men regeringerne i visse medlemsstater.
Min betænkning om udviklingsfondene er kun en del af den samlede dechargeprocedure. Dechargeproceduren er for Parlamentet en lejlighed til at teste Kommissionens evne til at administrere EU's skattekroner. I den forbindelse kan det undre mig, at reformtempoet i Kommissionen på visse områder synes for nedadgående. Med hensyn til mange af de tal, vi skal forholde os til, er det en forudsætning, at vi har et pålideligt regnskabssystem. Det er ikke tilfældet i dag. Den nuværende Kommission kom til efter Santer-Kommissionen, der var kørt fast. Man kan spørge sig selv, om det samme er ved at ske for denne Kommission. Den har på de punkter, jeg har beskæftiget mig med, haft lejlighed og tid til samt mulighed for at reformere EU administrativt. Meget er ladt tilbage at ønske, og jeg må sige, at Prodis ønske om nye fem år som kommissionsformand er udtryk for en overdreven optimisme. Hvis varen var leveret, hvis reformerne var gennemført, og hvis der var udvist vilje og evne til at rydde op i gamle og dårlige administrative vaner, var der grund til at ønske held og lykke, men det synes ikke at være tilfældet i dag.
Casaca (PSE)
Hr. formand, fru kommissær, fru formand for Budgetkontroludvalget, kære Helmut, kære socialdemokratiske kolleger og medlemmer fra de andre politiske grupper, der har arbejdet sammen med os, jeg mener, at vi kan være tilfredse med det arbejde, som vi har udført indtil nu i denne dechargeprocedure vedrørende budgettet for 2001, som der har været bred enighed om i Budgetkontroludvalget, og som kun de står udenfor, som på grund af ideologisk modvilje mod de europæiske institutioner mere ser denne øvelse som et middel til at bekæmpe en styrkelse af dem end som et redskab til at udbedre deres fejl.
Vi har foran os en syntese af problemer og henstillinger, der udgør et veritabelt arbejdsprogram, som jeg, selv om det ikke er perfekt, er sikker på vil sætte os - både Kommissionen og os selv - i stand til gøre væsentlige fremskridt i forbedringen af budgetgennemførelsen. Tillad mig derfor i højere grad at lægge vægt på det arbejde, der venter os, end på det, der allerede er gjort. Modernisering og udbedring af regnskabssystemet står øverst blandt vores prioriteringer. En sådan modernisering må omfatte såvel de mellemlange og langsigtede målsætninger som den øjeblikkelige og stærkt påkrævede udbedring af systemets mest utidssvarende elementer. Efter de foranstaltninger, der allerede er gennemført med hensyn til datasikkerhed og -ukrænkelighed, haster det nu med at få afskaffet de forskellige og modstridende regnskabssystemer, der, som generaldirektøren for budgettet erkendte det i sin seneste årsrapport, vanskeliggør regnskabsdataenes synkronisering og konsekvens, og erstatte dem med et forståeligt, pålideligt og gennemskueligt enhedssystem, som alle budgetaktører kan konsultere, have adgang til, forstå og bruge.
Det er i denne sammenhæng af særlig betydning, at der hurtigt sættes en stopper for de mekanismer, der tillader, at 20 % af de midler, der er blevet inddrevet på grund af uregelmæssigheder i EUGFL's garantisektion, kan forsvinde uden overhovedet at efterlade spor eller registrering i Fællesskabets bogholderi i et omfang og til formål, som Kommissionen ikke kender og endnu mindre kontrollerer. Vi skal dernæst have løst det mere dybtgående og vanskelige problem, der ligger i den systematiske undergennemførelse af budgettet, der i 2001 oversteg 15 milliarder euro, en gigantisk sum, der alene er større end flere af de nuværende medlemsstaters samlede budget.
Vi vil gerne igen understrege, at den uansvarlige holdning, der på dette felt hyppigt gør sig gældende i Fællesskabets institutioner, hvor man altid skyder skylden på de andre, må høre op. Det er Kommissionens ansvar at foreslå det regelsæt, som budgetgennemførelsesprogrammerne skal følge, og det er Kommissionens ansvar at fremlægge budgetforslag både på årsbasis og ud fra de finansielle overslag, så det er derfor også Kommissionens ansvar at sikre, at budgetprogrammerne er gennemførlige og realistiske. Hvis lovgivnings- og budgetmyndigheden ønsker at stille Kommissionen over for forslag, som den måtte finde uigennemførlige, må Kommissionen gøre sin initiativret gældende og afvise at lade sådanne forslag blive omsat til lov. Det er rigtigt, at de fleste af Fællesskabets midler involverer instanser med fælles beslutningstagning og med strukturer af national, regional eller anden art, men hvis der er gennemførelsesproblemer hos nogle af forvaltningspartnerne, må Kommissionen offentliggøre dem så gennemskueligt og betids, at der kan træffes de nødvendige foranstaltninger for at finde en løsning. Det er derimod ikke acceptabelt, at Kommissionen ved dybt middelmådige budgetgennemførelser, der berører næsten alle programforvaltningspartnere uden for Fællesskabet, bliver ved med at foregive, at ansvaret ikke er dens, og at der ikke er noget, som den kan gøre.
Vi har i denne sammenhæng sat særlig fokus på strukturstøtten til kandidatlandenes landbrug (Sapard-programmet). Det er med stor glæde og forventning, at vi modtager kommissær Franz Fischlers forsikringer om, at han vil prioritere gennemførelsen af dette program meget højt. Vi vil følge resultaterne opmærksomt. For vores del mener vi også, at vi bør gøre alt, hvad vi kan for at overbevise vores kolleger i de interparlamentariske delegationer om, at dette program må gennemføres i et hurtigere tempo.
Til slut vil jeg gerne henlede opmærksomheden på, at der bør træffes afgørende foranstaltninger om Kommissionens forhold til de virksomheder, som den har kontraktlige forbindelser med. Det er dybt beklageligt, at Kommissionen ikke engang er i stand til at udrede antallet af kontrakter med tredjeparter, hvorigennem den gennemfører en meget væsentlig del af sit eget budget, og at den derfor endnu mindre er i stand til at indføre en korrekt mekanisme til efterkontrol af ikke blot disse kontrakters lovlighed og formelle rigtighed, men også af deres gennemsigtighed og effektivitet. Det er symptomatisk, at det med hensyn til Eurostat, som Europa-Parlamentet har sat fokus på i den seneste betænkning af vores kollega Herbert Bösch, er blevet konkluderet, at det ikke inden for de givne frister lader sig gøre at afslutte en revision af de kontrakter, der er indgået i de seneste år, eftersom det drejer sig om mere end 2000.
Den såkaldte outsourcing, altså det forhold, at organer uden for Kommissionen forvalter fællesskabsopgaver, er utvivlsomt en politik, der ikke blot skal fastholdes, men som også skal videreudvikles på talrige områder. Der er dog brug for en mere udfarende og sammenhængende overvågning af denne outsourcing, ikke blot en rent formel overvågning. En vedtagelse af denne betænkning vil derfor snarere være et udgangspunkt end et endepunkt. Jeg håber, at jeg i dette arbejde fortsat kan regne med det samarbejde, som jeg hidtil har kunnet drage nytte af fra Kommissionens tjenestegrene, særlig generaldirektoraterne for budgettet og for landbruget, som jeg her gerne vil rette en officiel tak til. Jeg regner ligeledes med et samarbejde med hele Budgetkontroludvalget.
Avilés Perea (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil beskæftige mig med betænkningen om institutionerne, nemlig Rådet, Domstolen, Revisionsretten, Det Økonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget og Den Europæiske Ombudsmand.
For så vidt angår Rådet, er det første gang, Europa-Parlamentet meddeler decharge. Ikke fordi det hidtil har nægtet det, men fordi der har været en gentlemanaftale om, at Parlamentet ikke afgav udtalelse i forbindelse med decharge. Nu er der fremsat forslag om i nærmeste fremtid, når konventet afslutter sit arbejde, at lade udenrigs- og forsvarspolitikken, som i dag henhører under Rådet, blive integreret i Kommissionen. For fremtiden vil dette område være genstand for decharge på samme måde som de øvrige institutioner, der udelukkende henhører under Kommissionen. Budgetkontroludvalget har derfor fundet det passende at lade Rådet være omfattet af dette års decharge med de nærmere specifikationer, jeg kort vil redegøre for i det efterfølgende.
Udvalget har med tilfredshed konstateret, at Rådet har sat sig som mål at fremme samarbejdet gennem opfølgning og forbedringer i løbet af det næste regnskabsår og at reducere forskellen mellem den fysiske opgørelse og den regnskabsmæssige opgørelse.
Vi mener, at Rådet bør underlægges de samme krav om interne reformer som Kommissionen, for så vidt angår personalepolitikken, hvilket betyder, at de ansattes kvalifikationer og deres høje indplacering og følgelig store ansvar inden for Rådet bør opfylde samme kriterier som i Kommissionen med hensyn til mobilitet og faglige klassificeringer.
Vi har i dag et begrænset kendskab til udenrigs- og forsvarspolitikken. Som tidligere anført er Rådet hidtil blevet behandlet efter andre retningslinjer, og vi mener, det bør forvaltes mere effektivt og gennemskueligt.
Angående Domstolen er der meddelt decharge, dog også ledsaget af visse bemærkninger, som jeg vil komme nærmere ind på om et øjeblik.
Vi konstaterer, at der er sket betydelige forbedringer i den regnskabsmæssige forvaltning af materielle anlægsaktiver og opstillingen af beretningen om inventarforvaltningen i overensstemmelse med Parlamentets anmodning. Vi bemærker også, at alle bygningsproblemer i forbindelse med "Palæet" og de øvrige bygninger, Domstolen har til huse i, er blevet løst. Der har været mange huller i oplysningerne om disse processer, men de har nu fundet en tilfredsstillende løsning.
Vi er desuden glade for at konstatere, at antallet af behandlede sager er steget, men Domstolen arbejder langsomt, hvilket får os til at overveje, om den har tilstrækkelige ressourcer. Vi ønsker at få et nøjagtigt kendskab til situationen og institutionens ønsker, så vi kan medvirke til at afhjælpe vanskelighederne.
Også Revisionsretten meddeles decharge, og vi glæder os over, at Revisionsretten så tidligt som i november forelagde sin årsberetning for Europa-Parlamentet og pressen, hvilket er en gennemskuelig og klar fremgangsmåde. Vi opfordrer indtrængende Revisionsretten til at videreføre denne politik. Oversættelsesvanskeligheder kan til tider forrykke tidspunktet, men jo før beretningen forelægges, jo bedre. Vi er også glade for, at Revisionsretten har bestræbt sig på at gøre rigtighedserklæringerne til et instrument, der giver oplysninger om forbedringer inden for forvaltning og kontrol. Vi mener, at denne indsats bør videreføres, fordi der er tale om en af de bedste metoder til indsamling af oplysninger om den situation, institutionerne befinder sig i. Vi ved også, at Revisionsretten har personaleproblemer, fordi de ansatte, der nødvendigvis skal være højt kvalificerede, ikke bliver i deres stillinger ret længe - måske på grund af personlig forfremmelse eller erhvervskarriere - og vi bør overveje, hvordan vi kan løse disse problemer, så personalet bliver mere stabilt, og arbejdet i Revisionsretten lettes. Vi bør også overveje, om det i visse tilfælde er hensigtsmæssigt at anvende midlertidige kontrakter eller sende visse opgaver ud af huset. Vi glæder os også over, at oplysningerne om Revisionsrettens arbejde er blevet bedre.
Jeg skal kort nævne Det Økonomiske og Sociale Udvalg, som vi også meddeler decharge. Alle tidligere problemer er løst, hvilket vi hilser med stor tilfredshed. Udvalget har forelagt sine regnskaber og alle analyser af forvaltningen klart, og i modsætning til tidligere har vi i år ingen vanskeligheder med at meddele decharge.
Jeg må med beklagelse sige, at dette ikke har været tilfældet for Regionsudvalget, og at vi ikke kan meddele det decharge i denne mødeperiode. Vi har derfor anmodet om udsættelse heraf. Eftersom tidsfristen for udarbejdelse af betænkninger var udløbet, efter at der var fremsat anmodning om oplysninger i form af et spørgeskema - som til de øvrige institutioner - modtog vi en revisionsberetning for 2001, der påpeger mange alvorlige mangler vedrørende alle aspekter af betaling og forelæggelse af bilag for rejser, dagpenge og andre former for vederlag. Selv om Regionsudvalget forelagde sin ændrede forordning på et senere tidspunkt, finder vi det mere hensigtsmæssigt at udsætte decharge til oktober og i mellemtiden udarbejde en betænkning, der giver os et bedre og klarere kendskab til Regionsudvalgets regnskaber.
For så vidt angår Den Europæiske Ombudsmand vil jeg sige, at han har samarbejdet fortrinligt med Parlamentets Udvalg for Andragender og har gjort et godt stykke arbejde til trods for de begrænsede ressourcer, han har haft til rådighed. Han vil naturligvis også modtage decharge.
Staes (Verts/ALE)
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil først og fremmest rette en dybtfølt tak ikke blot til mine kolleger, men især til generalsekretæren og hans tjenestegrene for det fortrinlige samarbejde, vi har haft. Jeg kan oplyse, at vi modtog svar på vores spørgeskema allerede inden jul, og svarene på disse spørgsmål har været med til at gøre det muligt for os at inddrage det fuldt ud i betænkningen. Jeg mener, at det er en af de første gange, det har været muligt på så tidligt et tidspunkt, og jeg er virkelig taknemmelig for det.
Jeg har betragtet min betænkning som en slags årsberetning om, hvordan Europa-Parlamentet har fungeret i 2001. Den lægger ud med de vigtigste nyheder. Den indeholder en opfordring til alle her om at meddele generalsekretæren decharge for det arbejde, han udførte i 2001.
Betænkningen indeholder 120 afsnit. Det er derfor umuligt at redegøre for alt, og jeg vil blot uddybe nogle få aspekter, herunder indledningsvis personalepolitikken. Jeg ønsker at gå mere i detaljer med ligestillingspolitikken, for så vidt angår kvinders adgang til ledende stillinger i Europa-Parlamentet. Parlamentet har tilsluttet sig dette mange gange, men det er fortsat et vanskeligt område. Som jeg på vegne af Budgetkontroludvalget anfører det i betænkningen, er dette mål ikke nået i virkeligheden. Kun 22 % af tjenestemændene i den øverste kategori er kvinder. Tre af de generaldirektører, der blev ansat for nylig, er mænd, og i 2001 blev kun 14,3 % kvinder forfremmet i kategori A mod 30,8 % mænd. Jeg mener derfor, at vi bør støtte foranstaltninger med henblik på positiv særbehandling. Med samme fortjeneste bør kvinder automatisk foretrækkes ved besættelse af stillinger, indtil der er skabt ligevægt.
Et andet vanskeligt område er udnævnelsen af ledende tjenestemænd. Jeg anbefaler, at man går bort fra den accepterede traditionelle fremgangsmåde med samling af geografisk og politisk afbalancerede pakker. Jeg mener ikke, det er af det gode. Vi må gå over til en politik for udnævnelser baseret på kvalifikationer, fortjeneste og evner.
Et andet vigtigt kapitel i betænkningen vedrører bygningspolitikken. Først og fremmest er der det faktum, at vi har tre arbejdssteder. I den foregående dechargebetænkning blev Præsidiet og generalsekretæren anmodet om at offentliggøre en undersøgelse herom. Denne undersøgelse forligger nu, og det fremgår heraf, at det forhold, at vi har tre arbejdssteder, koster 169 millioner euro om året: 120 millioner euro til infrastruktur, 40 millioner til ekstra personale og tjenesterejser og 9 millioner euro til diverse omkostninger. De nødvendige tjenesterejser til Strasbourg betyder, at 25.855 dage går tabt. Det koster skatteyderne knap 4 millioner euro. Dette giver selvsagt et specifikt imageproblem. Hver gang vi tager imod en gruppe besøgende, skal vi redegøre for situationen på ny. Men det giver os ikke kun et imageproblem, det er også spild af tid og penge. Det ligger uden for vores kontrol. Heraf henstillingen til de medlemmer af Europa-Parlamentet, der deltager i konventet, om at tage spørgsmålet op i dette forum og sikre, at muligheden for at ændre EF-traktatens artikel 289 behandles i forbindelse med udarbejdelsen af udkastet til forfatningstraktat. Jeg ved, at det stadig er et stort problem, fordi et sådant forslag skal behandles på regeringskonferencen, og flere medlemsstater fortsat er imod. Ikke desto mindre skylder vi os selv at gøre forsøget.
Et andet aspekt af bygningspolitikken er overdækningen af Bruxelles' Luxembourg-station. Den belgiske regering har en række forpligtelser i denne henseende og bør reelt afholde udgifterne. Den belgiske premierminister har fået tilsendt to skrivelser, men har ikke svaret. Jeg henstiller derfor indtrængende, at den belgiske regering overholder sine forpligtelser og betaler os de 4,74 millioner euro.
Jeg har også brugt nogle få afsnit på D4-D5-bygningen. Hr. formand, De er som næstformand ansvarlig for bygningspolitikken, og jeg kan her ganske ærligt sige, at jeg mener, at De og forvaltningen har holdt en fortræffelig kurs. Jeg mener, at De har gjort alt, hvad der var muligt, for at gennemføre dette bygningsprojekt i overensstemmelse med de gældende bestemmelser. Jeg mener dog, som det fremgår af min betænkning, at flere ting er gået galt, ikke fra Parlamentets side, men fra belgisk side. Vi blev stillet over for fuldbyrdede kendsgerninger - mod vore vilje. Det faktum, at den belgiske regering på et tidspunkt indvilligede i at stille grunden gratis til rådighed, men at den ikke desto mindre endte på en privat entreprenørs hænder, har vanskeliggjort vores opgave yderligere, hvilket jeg beklager.
Endelig vil jeg, hr. formand, også sige nogle få ord om miljøpolitik. Det er et vigtigt element. Jeg redegør for de mange udmærkede foranstaltninger, De har truffet angående D4-D5-bygningen. Der er gjort en betydelig indsats for at sikre, at der snart vil blive anvendt vedvarende energi i form af solpaneler og deslige. Jeg mener, at vi bør arbejde hen imod en virkelig klimapolitik for vores institution, således at vi, Europa-Parlamentet, også kan medvirke til at opfylde Kyoto-normerne.
Så sent som fredag i sidste uge forelagde Kommissionen en undersøgelse, hvoraf det fremgik, at hvis alle offentlige bygninger i EU anvendte vedvarende energi, ville det allerede svare til 18 % af de Kyoto-normer, Europa skal opfylde. Lad os fremstå som et eksempel, lad vores Parlament tage dette skridt også og sikre udarbejdelsen af en virkelig klimaplan for Europa-Parlamentet.
Blak (GUE/NGL)
. Hr. formand, først vil jeg gerne sige et par ord om dechargen til Kommissionen. Jeg vil gerne anbefale, at der gives decharge til tiden i år. Vi ved allesammen, at der er problemer med Kommissionens regnskabs- og computersystemer. Det ved vi fra Revisionsrettens beretninger. Det er ingen hemmelighed, at Kommissionen burde have gjort noget ved problemet for lang tid siden. Jeg tror, at Kommissionen nu har fattet situationens alvor, og der er sat en meget omfattende reform i gang. Det vil ikke ændre noget, hvis vi udsætter dechargen til oktober. Det vil være meget mere effektivt, at vi sætter eksterne eksperter til at vurdere reformforslaget, og at Parlamentet løbende holder Kommissionen fast på dens tidsplan.
Kommissionen bør også have decharge til tiden på grund af dens indrømmelser i Eurostat-sagen. Eurostat er en skandale og har været det i årevis. Eurostat har indgået kontrakter med firmaer, som har fuppet og svindlet. Det er nu gået op for Kommissionen, og den har efter pres fra Parlamentet afbrudt alle kontrakter med firmaerne. Det synes jeg, at vi skal belønne den for. Det er meget sjældent, at en institution som Kommissionen indrømmer en fejl, men det har den gjort i denne sag. Det vil nu omsider sende et signal til andre firmaer om, at man ikke ustraffet kan fuppe sig til kontrakter med EU-institutionerne.
Eurostat-sagen havde aldrig set dagens lys, hvis det ikke havde været for en ansat i Eurostat. Jeg vil gerne fremhæve Dorte Schmidt-Brown og hendes utrolige faglige og personlige integritet. Jeg håber, at Kommissionen vil finde en løsning, så hun kan få oprejsning. Det vil sende et signal til andre ansatte i Kommissionen om, at den mener det alvorligt, når den siger, at der ikke er nogen tolerance over for fup og svindel.
Jeg har anbefalet, at der gives decharge til de tre agenturer: Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene, Det Europæiske Genopbygningsagentur og Cedefop. De resterende agenturer må vente lidt. Det blev først endeligt afklaret for nylig, at der skal gives decharge til endnu fem agenturer. Vi må have tid til at se ordentligt på dem, inden vi giver decharge. Derfor er der et forslag om udsættelse af tekniske grunde, som jeg anbefaler.
Der er nogle problemer, som er generelle for alle agenturerne. Grundlæggende mener jeg, at Kommissionen bør slå bremsen i og lave en cost-benefit-analyse af alle typer af agenturer og samspillet mellem dem. Måske har man oprettet et agentur, som senere viser sig at have udspillet sin rolle. Måske er der behov for at slå nogle af agenturerne sammen. Vi skal hele tiden evaluere, om der er en merværdi ved at have et agentur. Vi skal ikke bare have agenturerne, for at alle medlemsstaterne skal have hver deres "baby". Mange af agenturerne har en meget stor administration. Det er ikke nødvendigvis deres egen skyld. Agenturerne bliver ofte pålagt administrative byrder, som passer bedre til en stor administration som Kommissionen. Man kan derfor overveje flere løsninger. Agenturerne kunne få overdraget flere opgaver. Man kunne overveje at overdrage nogle opgaver, som i dag varetages af Kommissionen, f.eks. inden for uddannelse og sundhed. Vi skal undgå overlapninger mellem Kommissionens og agenturernes arbejde. Det bør nøje overvejes, om der er behov for at oprette endnu flere gennemførelsesagenturer. Kan opgaverne ikke lige så godt gives til de agenturer, vi allerede har?
Agenturerne skal nu også gennemføre den nye finansforordning, og det er allerede sket på Det Europæiske Overvågningscenter for Racisme og Fremmedhad i Wien. Det betyder bl.a., at agenturerne nu selv skal stå for finanskontrollen. Der vil ikke længere være en ekstern uafhængig ex ante-kontrol af agenturerne. Det har vi accepteret som en del af den nye finansforordning. Jeg er imidlertid bekymret for, om der er en risiko for, at der opstår et kontrolhul. Den Interne Revisionstjeneste i Kommissionen har slet ikke ressourcer til at se på de enkelte transaktioner. Revisionsretten gennemfører meget få kontoltjek. Vi er derfor meget afhængige af, at det interne kontrolsystem i agenturet fungerer ordentligt.
Genopbygningsagenturet har generelt klaret sig godt, men desværre har der været en meget stor bedragerisag inden for energisektoren. Ingen ansatte fra agenturet har været involveret i svindlen. Men agenturet er jo i sidste ende ansvarlig for kontrollen med de EU-midler, der bruges. Jeg har opfordret Kommissionen til at stille forslag om udfasning af fremtidige EU-midler til energisektoren i Kosovo, hvis den nuværende situation fortsætter. Det er yderst beklageligt, at agenturet har indgået flere underhåndsaftaler om ansættelse uden om udliciteringsreglerne. Det er imidlertid Kommissionen, som har tvunget agenturerne til at underskrive kontrakterne. Det er ikke ulovligt at underskrive direkte kontrakter, men det skal begrænses til særlige tilfælde, og det skal ske i fuld åbenhed. Der er to eksempler, jeg kunne give, men som jeg ikke vil nævne her, for så ville man få røde ører. Disse regler har ikke været overholdt i flere af kontrakterne, der blev underskrevet i 2001, og jeg vil sige til kommissæren, at dette ikke må ske igen, for så bliver der problemer. Vi skal sørge for, at agenturerne overholder udbudsreglerne. Jeg ved godt, at reglerne kan være meget bureaukratiske og besværlige - det må vi se på, men så længe vi har reglerne, skal de overholdes.
Formanden.
Mange tak for Deres samarbejde, hr. Blak.
Som de ærede medlemmer - og især Budgetkontroludvalgets medlemmer - ved, koster hvert sekund mødeperiode knap 10 euro. Jeg antager derfor, at De værdsætter den tid, De bliver tildelt.

Langenhagen (PPE-DE)
Hr. formand, fru kommissær, hvis der er grund til kritik, skal den artikuleres klart og tydeligt. I Budgetkontroludvalget har vi til opgave at kontrollere og vurdere Kommissionens regnskabsføring en gang om året. Her er Revisionsrettens beretning et vigtigt redskab for os. Også med hensyn til dechargen for 2001 har vi fundet kritisable punkter, som vi har formuleret tydeligt. Men jeg vil overlade detaljerne til de kolleger, som har behandlet de pågældende institutioner i deres betænkninger.
Jeg vil i stedet behandle et alt i alt glædeligt emne. Som ordfører for Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs budget kan jeg anbefale dechargen uden større betænkeligheder. Vi har her - og jeg er næsten ked af, at EKSF efter 50 år udløb i juli som fastsat i traktaten - et eksempel på, at det absolut er muligt at fremlægge et afbalanceret og korrekt budget. Da den daværende franske udenrigsminister Robert Schuman kun fem år efter krigens afslutning foreslog en sammenlægning af kul- og stålindustrien i Frankrig, Tyskland, Italien og Beneluxlandene, var det både en vision og et vovestykke. Med et fredeligt Europa som det store mål var EKSF det første skridt hen imod fællesskabet mellem Europas stater. Et vellykket eksperiment, som vi kan konstatere 50 år senere. Og netop i dag vil jeg gerne pege på det fredsbevarende koncept, på forståelsen mellem folkene.
Fra starten af havde EKSF foruden den industripolitiske side også en stærk socialpolitisk side, som ikke må undervurderes. Hundredtusinder af kul- og stålarbejdere modtog tilpasningsstøtte for at klare strukturændringerne. Jeg vil også gerne nævne den vigtige forskningspolitiske side, som eksempelvis har støttet udviklingen af innovative produktionsteknikker og miljøvenlige løsninger. Værdien heraf skønnes at udgøre det tidobbelte af det investerede beløb, og det er da helt pænt.
Efter min dybtgående research vil jeg udtrykke det således, at uden EKSF's succes ville der sikkert være et og andet i Europa, der var gået anderledes og langtfra så positivt. I min betænkning har jeg kontrolleret de nødvendige skridt i forbindelse med udløbet af EKSF's aktiviteter. Jeg vil ved denne lejlighed gerne fremhæve det forbilledlige samarbejde og den aktive vilje hos såvel Revisionsretten som Kommissionen til at levere de ønskede informationer.
Lad mig nævne nogle punkter, som man efter min mening trods alt bør tage fat på. For det første bør der i lyset af den beskrevne succeshistorie for EKSF udarbejdes en publikation, en rigtig publikation, som fortjener dette navn, og som beskriver denne aktivitet. Hvorfor skal vi ikke kalde succeser ved navn og skriftligt fastholde dem for de kommende generationer? For det andet mener jeg, at det er nødvendigt, at Kommissionen kontinuerligt informerer om den nye anvendelse af personalet - dette personale sidder inde med uvurderlig faglig viden, som vi ikke må forære væk og gemme bort. Vi har naturligvis brug for detaljerede informationer også om de endnu ikke afviklede middelbindinger - dem er der nogle af frem til 2027, det drejer sig om bidrag til lån til embedsmænd, og det drejer sig om midler, der er afsat til Eurotunnel frem til 2027 - også efter udløbet af EKSF-traktaten, og vi har brug for informationer om annullering af alle beløb i reserven, som vi åbenbart slet ikke får brug for i fremtiden. Man taler her om de "sovende midler".
EKSF - jeg gentager mig selv - var en model for fred og fremskridt i Europa. Også efter udløbet skal dens ånd leve videre. Det glæder mig, at der også efter afviklingen af EKSF vil være en forskningsfond, som vil yde et vigtigt bidrag i kul- og stålsektoren, som også tiltrædelseslandene kan og gerne vil deltage i. Men jeg lover Dem, at vi i Budgetkontroludvalget også fremover vil holde et vågent øje med dette område.
Schreyer
Hr. formand, mine damer og herrer, i dechargeproceduren skal Kommissionen og de andre organer, de andre institutioner aflægge regnskab for anvendelsen af Fællesskabets budgetmidler over for det frit valgte Europa-Parlament. På EU-borgernes vegne kontrollerer Parlamentet midlernes anvendelse. I 2001 blev der brugt 79,4 milliarder euro af dette budget. Hertil kom opgaverne under Den Europæiske Udviklingsfond og Kul- og Stålfællesskabet.
Jeg vil gerne takke hovedordføreren hr. Casaca for hans meget grundige og intensive arbejde. På Kommissionens vegne vil jeg også gerne takke ordførerne, hr. Staes, fru Avilés Perea, hr. Blak, hr. Sørensen og fru Langenhagen for deres grundige og samvittighedsfulde arbejde, jeg vil også komplimentere formanden for Budgetkontroludvalget, fru Theato, for ledelsen af denne vanskelige proces, ligesom jeg vil takke alle medlemmerne i Budgetudvalget for det intensive arbejde.
Når alt kommer til alt, har ordførerne og udvalget foruden årsregnskaberne, der udgør flere hundrede sider, også behandlet Revisionsrettens årsberetning og hundredrer af sider med svar på de 267 spørgsmål, der er blevet stillet til Kommissionen, og udvalget har gennemført høringer af otte kommissionsmedlemmer.
EU's budget omfatter jo et bredt spektrum af udgiftsprogrammer, fra afsætningsstøtte til mælkeprodukter over slagtepræmier for kvæg, støtte til biavlen, omstruktureringsinitiativer i fiskerisektoren, udvekslingsprogrammer for unge og støtte til bioteknologisk forskning lige til støtte til skoleuddannelse for piger i Afghanistan eller fødevarehjælp i det sydlige Afrika.
Det er alt sammen forbundet med forskellige regler. Det er forskellige aktører, som forvalter programmerne og administrerer midlerne, og der knytter sig en større eller mindre risiko for fejl hertil. I Revisionsrettens og Parlamentets kontrolarbejde er der taget højde for hele spektret af disse mangfoldige opgaver. Jeg bliver imidlertid nødt til at koncentrere mig om nogle punkter, som har spillet en stor rolle under dechargeproceduren, nemlig reglerne for regnskabsaflæggelse og regnskabssystemet, det statistiske kontors kontrakter og spørgsmålet om gennemførelsesprocenten for budgettet.
Hvad angår regnskabsaflæggelsen har Revisionsretten konstateret, at også regnskabet for 2001 giver et sandt og retvisende billede af indtægter og udgifter, og det er også på ny medtaget i hr. Casacas betænkning. Han har på ny rykket for reformer omkring formueopgørelsen. Hr. Casacas betænkning kommer detaljeret ind på den forestående reform. I Budgetkontroludvalget har vi haft lejlighed til at drøfte reformkonceptet og de konkrete reformskridt meget udførligt. Det er et projekt, som omfatter alle tjenestegrene og alle organer. På nogle punkter er vi allerede et forbillede i forbindelse med regnskabsaflæggelsen, hvad offentliggørelse angår, idet vi hver måned offentliggør tallene for det kassebaserede regnskab på internet. Jeg nævner det, fordi Kommissionens forslag om at forpligte aktieselskaber til at offentliggøre kvartalsregnskaber har udløst en livlig diskussion om, hvorvidt det ville være rimeligt at kræve. Kommissionen selv offentliggør sine regnskabstal hver måned.
Når det gælder visse elementer i formueopgørelsen, behøver vi heller ikke skamme os i sammenligning med medlemsstaterne. Men er det nok? Nej, det er ikke nok. Af bogholderisystemet skal man kunne se, om en betaling er en endelig betaling eller en forudbetaling, som kan kræves tilbagebetalt, hvis programmet ikke går godt. I regnskabssystemet skal der ske en ajourføring af aktiver og passiver, så snart der f.eks. er indgået en forpligtelse, og ikke først når betalingen har fundet sted. Vi har brug for en periodiseret bogføring. Og de tjenester, som administrerer midlerne, skal have direkte indblik i status for kontoen for deres programmer. Kun på den måde kan man få en rigtig god bogføring. Det er selvfølgelig også en udfordring for det informations- og teknologisystem, som danner grundlag for det hele.
Kommissionen opfylder naturligvis gerne Budgetkontroludvalgets opfordring til at rapportere om reformskridtene hvert kvartal. Vi har også lovet at følge hr. Casacas opfordring til at iværksætte et pilotprojekt, som indebærer, at betalingsmodtagerne altid får skriftlig besked, når den anvisningsberettigede har autoriseret betalingen, hvilket vil øge gennemsigtigheden også på dette område. Her skal man huske på, at kun 20 % af budgettet bliver forvaltet af Kommissionen, og at størstedelen af budgettet i praksis også kassemæssigt forbliver i medlemsstaternes statskasser.
Kommissionens bogholderi kontrolleres hvert år af Revisionsretten. Alligevel vil vi forelægge Revisionsretten Parlamentets opfordring til en specifik ekstern kontrol. Vi vil også lægge de standarder til grund for reformen, som i 2000 og 2001 blev vedtaget af foreningen International Federation of Accountance. Her vil jeg imidlertid gerne komme med en principiel bemærkning. I Old Europe - for nu at afgrænse det på den måde - har det hidtil været sådan, også for EU, at de vigtigste bestemmelser om regnskabsaflæggelse blev og bliver fastsat gennem offentlig ret og ikke alene gennem standarder fra en sådan forening. Det er et principielt spørgsmål, om man vil fjerne sig fra denne praksis. Jeg mener, at man bør fastholde, at de offentlige lovgivere også er med til at afgøre, hvilke principper der skal anvendes for regnskabsaflæggelsen for de offentlige budgetter.
Vi har naturligvis også den store fordel, at vi har en uafhængig offentlig myndighed, nemlig Revisionsretten, som ekstern revisor. I en tid, hvor man f.eks. i USA som konsekvens af skandalerne med bl.a. Enron styrker den offentlige revisionsmyndighed i forhold til private revisorer, viser det sig jo, at det er en fordel, hvis man har en offentlig revisor, som er forpligtet til at være uafhængig.
Kommissionen har som svar på Deres hovedordførers spørgsmål om kontrakter med Eurogramme lovet indtil videre at udsætte alle betalinger til Eurogramme og kontrollere alle kontrakter med Eurogramme på ny. I andre tilfælde, hvor det ikke medfører ekstra omkostninger, vil kontraktforholdet blive afsluttet. De opfordrer nu desuden Kommissionen til at kontrollere alle de kontrakter, som det statistiske kontor har indgået siden 1999, inden juli i år. Det er 2.660 kontrakter. Det kan ikke lade sig gøre inden juli. Men netop fordi vi gerne vil opfylde Parlamentets ønske, må vi finde en realistisk løsning, f.eks. på basis af stikprøver. På et af de næste møder med Budgetkontroludvalget vil Kommissionen fremlægge en oversigt over disse kontrakter og komme med et forslag til, hvordan man kan gå videre med kontrollen.
Begivenhederne omkring Eurogramme eller Eurostat har også vist, at samarbejdet med OLAF skal have et klarere grundlag, hvad information angår. OLAF er og bliver herre over informationerne fra sine undersøgelser, og OLAF's uafhængighed skal selvfølgelig bevares ved alle forholdsregler, men det har vist sig, at det samtidig skal sikres, at OLAF's undersøgelsesresultater bliver stillet til rådighed for de administrerende instanser i rette tid, så der hurtigt kan tages skridt til at beskytte budgettet mod svig.
Med hensyn til gennemførelsen af budgetmidlerne vil jeg kort sige lidt om Sapard-programmet. Kommissionen har lovet Budgetkontroludvalget og Parlamentet at give en forbedring af programmet højeste prioritet. Min kollega hr. Fischler har allerede til dels gennemført disse løfter til Budgetkontroludvalget. Netop her dagen før Parlamentets tilslutning til udvidelsestraktaterne er der brug for alle anstrengelser for at sikre, at førtiltrædelsesstøtten også bliver effektiv for landbruget ude i lokalsamfundene.
Fru Langenhagen, mange tak for Deres meget positive betænkning og Deres meget positive bemærkninger om EKSF. Den ønskede rapport om udlånsvirksomheden har De nu fået. Deres forslag om at udsende en publikation om EKSF's arbejde siden stiftelsen i 1952 på alle de officielle sprog vil nok ikke kunne realiseres inden årets udgang, for de forskellige organer er til dels allerede overgået til andre tjenester. Jeg er imidlertid helt enig med Dem i, at denne erfaring og information om denne vigtige del af den fælles europæiske vejs historie bør være til rådighed i alle lande, og at det bør dokumenteres, hvordan der via tanken om økonomisk samarbejde er opstået et sandt fredsprojekt. Det bør vi virkelig ikke lade gå i glemmebogen, og vi vil se på, hvordan vi kan tage denne idé op og finde en gangbar vej.
Hr. Blak, kontrollen af agenturerne omfatter i dag et meget bredt spektrum af forskellige aktivitetsområder, og derfor har Deres arbejde, som Kommissionen takker Dem for, været meget omfattende. Den nye finansforordning foreskriver, at der skal fortages en cost-benefit-analyse, før der åbnes et nyt agentur, og jeg hilser det velkommen, at Parlamentet ønsker dette princip strengt overholdt, og med hensyn til eksisterende agenturer er en kontrol i forbindelse med evalueringen med henblik på omkostningsanalysen fortsat den bedste måde, som naturligvis også har til formål at undgå dobbeltstrukturer. Det er naturligvis et synspunkt, som netop er af stor betydning ved anvendelsen af knappe budgetmidler.
Med hensyn til det eksterne politikområde for Genopbygningsagenturet er Kommissionen ikke enig i, at der er tilstrækkelig begrundelse for en undersøgelse af forvaltningen. Men vi vil naturligvis undersøge de episoder, De har nævnt, og aflægge rapport til Dem om det. Hvad udenrigspolitikken angår, har Kommissionen jo generelt fulgt Parlamentets ønske om at afslutte udlægningen af opgaver til kontorerne for faglig bistand. De 126 kontorer for faglig bistand, som fandtes i september 2000, er reduceret til 12 i slutningen af 2002. Det viser, at vi her er gået den vej, som Parlamentet har ønsket. Denne vej har været ensbetydende med en væsentlig ændring i forvaltningen af dyrkningsstøtteprogrammerne, nemlig decentralisering. Det gælder også for Den Europæiske Udviklingsfond, som hr. Sørensen er ordfører for, og også her vil jeg gerne udtale min respekt for den grundige betænkning.
Budgetkontroludvalget lægger særlig vægt på, at medarbejderne i delegationerne er tilstrækkeligt uddannet til at varetage de forvaltningsopgaver, som de nu skal varetage. Kommissionen udarbejdede i 2002 en ny håndbog for dette, og det nye fælles Relex-informationsystem for finansstyring af eksterne programmer med det smukke navn CRIS er nu blevet indført. Alle delegationer skal fremlægge en revisionsplan, som skal sikre tilstrækkelig kontrol med støtteprogrammerne.
I hvidbogen om reformen opregnede Kommissionen i 2000 alle de initiativer, som er nødvendige for at gennemføre en komplet reform af Kommissionen. 87 af de 96 initiativer er allerede sat i gang. Det har Kommissionen rapporteret udførligt om. Et ledende princip i denne reform er den klare placering af ansvaret for håndteringen af EU's økonomiske midler.
Generaldirektørerne skal nu hvert år aflægge regnskab for, hvordan kontrolstandarderne er blevet gennemført. Hvilken offentlig forvaltning kræver af sine institutioner, at de skal offentliggøre sådanne rapporter, hvor også de svage steder skal beskrives? Hvilken forvaltning kontrollerer derefter i fuld offentlighed, om man nu også har taget de nødvendige initiativer til at forbedre den økonomiske forvaltning? Jeg tror, at selve denne gennemsigtighed er et vigtigt element i reformen. Den nye finansforordning trådte i kraft den 1. januar 2003. Denne omfattende reform er resultatet af Kommissionens og Parlamentets fælles intensive arbejde i 2001 og 2002, og jeg vil her også gerne nævne Rådet.
Reformen af regnskabssystemet er i fuld gang, og den skal være afsluttet inden udgangen af 2004. Denne Kommission vil efterlade en institution, som er reformeret bredt og dybtgående, og som er forberedt på de nye udfordringer, som udvidelsen vil bringe. Budgetkontroludvalget og Parlamentet har altid støttet Kommissionen i dette forehavende, og med denne dechargeprocedure har Parlamentet yderligere ansporet til reformer.
Swoboda (PSE)
Hr. formand, fru kommissær, også fra et udenrigspolitisk synspunkt kan man stemme for dechargen. Jeg vil især gerne takke hr. Casaca for det gode samarbejde.
Fru kommissær, De har ret i, at der med dekoncentrationen eller decentraliseringen og styrkelsen af delegationerne er sket en stor reformproces omkring opgaverne for udenrigspolitikken. Denne decentralisering er helt igennem vellykket. Det har jeg selv kunnet iagttage forskellige steder. Alligevel vil jeg gerne nævne tre problemer og som en slags fredelig forebyggende strategi gøre opmærksom på, at vi vil tage os særligt af disse problemer.
Det første er Palæstina. Her rejses der jo påstande fra forskellig side, som hidtil har vist sig ikke at holde stik, og det er godt, at vi har nedsat en arbejdsgruppe under Parlamentet, som vil undersøge disse ting. For netop når man som jeg går fuldt ind for støtten til Palæstina, er det nødvendigt at overbevise sig om, at alt bliver afviklet korrekt. Den Palæstinensiske Myndigheds nye finansminister og den nye ministerpræsident er sikkert et godt tegn, men vi vil holde nøje øje med tingene.
Det andet er programmet Kedo. Det er naturligvis netop i disse tider et vanskeligt, men også et meget vigtigt problem. Vi har fået et svar fra Kommissionen for 2001, som vi ganske vist tager til efterretning, men som vi naturligvis ikke er tilfredse med, og især vil vi se nøjere på 2002 og de følgende år med henblik på at sikre, at vores midler virkelig bliver anvendt til fredelige formål. Det er et helt afgørende aspekt i forbindelse med udviklingen i Korea og Nordkorea.
Det tredje program er førtiltrædelsesstøtten. De nævnte især Sapard. Jeg tror imidlertid, at der også er mangler i andre programmer. På baggrund af at der efter udvidelsen stadig er Bulgarien og Rumænien tilbage, og at Tyrkiet og nogle lande på Balkan, Kroatien f.eks., efter al sandsynlighed vil komme til, kan vi ikke stille os tilfredse med kun at ændre Sapard. Vi må strukturere førtiltrædelsesstøtten, gøre den mere fleksibel, for at den kan lykkes. Ikke desto mindre støtter vi dechargen for 2001, men med den bemærkning, at vi i de næste måneder vil følge især disse tre områder med meget stor opmærksomhed.
Jöns (PSE)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender vil jeg gerne begynde med et par generelle bemærkninger om strukturfondene.
2001 var alt andet end et godt år for strukturfondene. Det viser uden omsvøb, at hovedmålene for reformen af strukturfondene fra 1999 ikke er nået. For det første var der som ved den sidste reform også denne gang meget betydelige tidsmæssige forsinkelser i overgangen fra den gamle til den nye programmeringsperiode. For det andet er godkendelses- og forvaltningsprocedurerne netop ikke blev forenklet, som det oprindeligt var planlagt. For det tredje er forsøget på at decentralisere den løbende forvaltning af støttemidlerne og samtidig forstærke kontrollen slået fejl. Situationen er virkelig alarmerende.
Medlemsstaterne har langtfra udnyttet de penge, som de har til rådighed. Det gælder både for perioden 1994-1999 og for den nye strukturfondsperiode. I 2001 hævede man således kun halvdelen af de midler, som medlemsstaterne havde forudset. Vi ved alle, hvad det betyder. Derfor skal den næste reform af strukturfondene, som så ikke længere vil omfatte 15, men 25 stater, igen stile mod de principper, som vi egentlig ville gennemføre allerede med den sidste reform.
Det er for det første koncentration om få, klare prioriteter, for det andet en forenkling af forvaltningen af midlerne og for det tredje en større vægt på præstationerne ved fordelingen af midlerne, som jeg gentagne gange forgæves har krævet det. Det fjerde krav skulle så være, at man fremover skal undgå abrupte overgange fra den ene programmeringsperiode til den næste.
Jeg kommer nu til Den Europæiske Socialfond. Lad mig gøre det helt klart, at vi i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender er meget bekymrede over de til dels meget alvorligt tilfælde af dårlig forvaltning i medlemsstaternes anvendelse af Socialfondens midler, og at vi her fuldt ud støtter Kommissionen, fru kommissær, i alle dens undersøgelser og kontroller. Nogle gange har man virkelig indtryk af, at nogle medlemsstater ikke engang vil forsøge at gøre det bedre.
Som ordfører for den sidste reform af Socialfonden blev jeg virkelig meget ked af at læse, hvad Revisionsretten nu har skrevet i sin særberetning om anvendelsen af den såkaldte sociale risikokapital, et instrument, som Parlamentet netop vedtog for at forpligte medlemslandene til at afsætte et rimeligt beløb af midlerne som såkaldte tilskudsbeløb til ngo'er og lokale partnerskaber. Revisionsretten konstaterer nemlig, at medlemsstaterne så godt som ikke har benyttet instrumentet. I to tilfælde er det overhovedet ikke blevet benyttet, nemlig i Tyskland og Østrig. Det har jeg virkelig ingen forståelse for.
Men på den anden side må man også spørge Kommissionen, hvorfor den ikke har informeret os om denne uholdbare situation noget tidligere. For det drejer sig entydigt om overtrædelse af socialfondsforordningen fra nogle medlemsstaters side. Jeg opfordrer derfor Kommissionen til omgående at finde en for alle parter acceptabel løsning i samarbejde med medlemsstaterne.
Kommissionen vil i eftermiddag præsentere sit forslag til beskæftigelsesprincipperne. For første gang får vi så beskæftigelsesprincipper for tre år. Dermed er der endelig en chance for at gøre Den Europæiske Socialfond - vores eneste arbejdsmarkedspolitiske instrument på europæisk niveau - til en ægte del af beskæftigelsesstrategien, for så har vi ikke længere forskellige løbetider. Nu har vi for første gang chancen for at integrere beskæftigelsesstrategien og soicalfondsinitiativerne til nedbringelse af arbejdsløsheden sammenhængende med hinanden og ?
(Formanden afbrød taleren)
Avilés Perea (PPE-DE)
Hr. formand, Udvalget om Kvinders Rettigheder har forelagt en række betragtninger, som jeg vil udpege - og jeg takker ordføreren, hr. Casaca, der har medtaget dem i sin betænkning. På den ene side er vi glade for den indsats, Kommissionen har ydet i løbet af 2001, for at integrere ligestillingsaspektet i Unionens politikker og især nye områder såsom international handel, offentlige kontrakter, asylpolitik og miljøpolitik. Det er en god metode til at nå målet om lige muligheder, der som bekendt er opført i traktaten som et af de mål, der skal opfyldes inden for alle Fællesskabets aktiviteter.
Jeg må i denne forbindelse i lighed med andre medlemmer påpege de problemer, der er opstået i forbindelse med forvaltningen af strukturfondene. Jeg har været ansvarlig for en initiativbetænkning om overholdelse af målet om ligestilling inden for strukturfondene, eftersom der er tale om et meget vigtigt program, som desværre ikke implementeres korrekt og udelader vigtige kriterier såsom kriteriet om lige muligheder. Vi håber, at der fremover vil blive vedtaget flere initiativer, og at procedurerne vil blive enklere, således at disse fonde anvendes korrekt i denne henseende.
Vi finder det også uacceptabelt, at Den Europæiske Socialfond, der har fastsat som mål at anvende 15 % af de samlede udgifter til fremme af beskæftigelsen blandt kvinder, kun har anvendt 6 % til dette formål. 15 % er ikke en særlig høj procentdel, og vi mener derfor, at det faktum, at end ikke halvdelen er nået, bør korrigeres i fremtiden, eftersom beskæftigelse altid er et af de vigtigste midler til at opnå integration af mænd og kvinder og ligestilling.
Vi er også tilfredse med gennemførelsen af Daphne-programmet, som afsluttedes ved udgangen af 2002, og hvis nye fase nu er på vej. Vi har forelagt en række betragtninger om udvidelsen af Daphne-programmet, som vil blive taget i betragtning i Kommissionens rapport og næste fase af dette program, der har så stor betydning for bekæmpelse af vold mod kvinder, og som har givet så gode resultater, som jeg lykønsker Kommissionen med.
Endelig ønsker vi, at der inden for den finansielle forvaltning af Kommissionen bliver gjort en klar indsats for at kanalisere en del af budgettet til fællesskabsprogrammer hen imod ligestilling af mænd og kvinder. Vi håber, at der vil bliver taget hensyn hertil i løbet af det næste regnskabsår.

Theato (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, De har hørt det: Budgetkontroludvalget foreslår at give decharge til alle institutioner for budgettet for 2001, undtagen Regionsudvalget, som skal klare sit hjemmearbejde inden efteråret, det vil sige, det skal få orden på uregelmæssighederne omkring afregning af rejser og diæter og andre punkter og lade det underkaste en grundig revision. Tilsvarende foreslås det at udsætte dechargen for fem agenturer, som får tilskud fra EU-budgettet, indtil deres stiftelsesakter er tilpasset til den nye finansforordning.
Men lad mig først takke alle ordførerne for deres samvittighedsfulde og ansvarsfulde arbejde og samtidig takke udvalgsmedlemmerne for deres konstruktive samarbejde og især udvalgssekretariatet for den fremragende støtte. Med dechargeproceduren for 2001 betræder vi nyt land, for der er indført regler, som ikke altid er klare, og som kan føre til vanskeligheder.
Det første spørgsmål vedrører afstemningen under aprilmødet. Budgetkontroludvalget har to muligheder, nemlig enten at give decharge eller at stille forslag om at udsætte dechargen. Hvis plenarforsamlingen i sidstnævnte tilfælde skulle forkaste forslaget, ville dechargen gælde som givet. Det er et implicit votum, som efter min opfattelse på ingen måde svarer til dechargens betydning. Hvad ville der så være tilbage af en oprindeligt stringent beslutning, som ville skulle tilpasses til en sådan indirekte dechargebeslutning og dermed ville blive udvandet? Er regnskabet i så fald stadig korrekt, nu hvor vi i modsætning til tidligere for hver dechargebetænkning skal redegøre for, hvad der skal spørges nærmere til?
Alle meddelelser om decharge skal trods alt offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende. I aftes gennemgik Budgetkontroludvalget en anden ny regel. Samtlige ændringsforslag, som er stillet i plenarforsamlingen, skulle kontrolleres. Det er ikke forklaret nogen steder, hvordan det skal foregå. Altså gik vi pragmatisk frem og noterede for genfremstillede forslag udvalgets forrige afgørelse og stemte om nye forslag - der var kun nogle få. En ting er helt klart - plenarforsamlingen og grupperne er herre over begivenhederne. Vores udvalg kan komme med forslag, men ikke med beslutninger. Jeg mener, at denne nye regel komplicerer dechargeproceduren.
Uden de nævnte fornyelser ville jeg muligvis have stemt for en udsættelse i Casaca-betænkningen, for ordføreren har klart og detaljeret oplistet Kommissionens forsømmelser, og også de øvrige ordførere har taget stilling til det. Det vedrører først og fremmest bogførings- og regnskabsvæsenet, hvor der er truffet tvivlsomme personalebeslutninger, og hvor der for sent og halvhjertet er taget fat på reformer, trods gentagne påmindelser fra Revisionsretten.
Når jeg alligevel stemmer for dechargen, så skyldes det, at jeg ikke vil lade det komme an på det scenario, jeg beskrev før. Kommissionen skal ikke opfatte dette som et carte blanche, men udføre sin opfølgning på vores krav grundigt, hurtigt og frem for alt gennemsigtigt. Der er ikke lang tid til den næste decharge, som vi tager fat på i november. Vi kræver positive resultater inden da, ellers vender alle kritikpunkter tilbage under strengere betingelser. Her er punkterne: endnu uafsluttet Eurostat-procedure, selv om der er taget indledende skridt, og udvalgets krav om, at mulighederne for præsentation af regnskabsvæsenet og reformerne af det bliver undersøgt af eksterne eksperter. Det skal så diskuteres i en høring. Et forslag herom vil endnu i dag blive fremsat i udvidet form. Jeg beder Dem støtte forslaget.
Endnu en gang tak til alle, som har medvirket i dette store arbejde!

Kuhne (PSE).
Hr. formand, efter at ordførerne nu har skrevet et og andet i Kommissionens gæstebog, vil jeg koncentrere mig om de politiske aspekter af dechargeproceduren. Der er åbenbart forskellige målestokke for dechargeproceduren her i Parlamentet og forskellige måder at bruge den på politisk. Vores målestok er, at alle steder, hvor der er indgået klare forpligtelser til at udbedre konstaterede mangler, og hvor der ikke er tungtvejende fejl, skal der gives decharge. Så vidt jeg ved, er det også sådan, at ordførerne for at nå disse forpligtelser har givet talrige tilbud, som man ikke har kunnet afslå. Det mener jeg er en fornuftig fremgangsmåde.
Når vi går ind i en dechargeprocedure, står begge muligheder altså altid åbne. Med forretningsordenens formulering både muligheden for at udsætte dechargen og muligheden for at give decharge. Men jeg tror også, man skal gøre det klart, at vi nu efter fire år har gjort den erfaring, at dele af Parlamentet - og dermed mener jeg de selvudnævnte euroskeptikere - permanent har forsøgt at reducere dechargeproceduren til én mulighed, nemlig at samle så mange stemmer som muligt for at skyde på Kommissionen - så falder den måske på et tidspunkt. Det er ikke, hvad vi forstår ved taking into account. Der er altid begge muligheder og ikke kun en.
Lad mig vise det med regnskabssystemet som eksempel. Vi har altid haft som udgangspunkt, at der på basis af Revisionsrettens konstateringer er mangler, som skal udbedres. For mere vidtgående påstande, som i det ene eller det andet land er blevet udbredt med særlig verve i tryksager, som til min store overraskelse stadig kaldes for aviser, har vi krævet mere vidtgående beviser, men de er aldrig blevet fremlagt. Det er vigtigt at slå fast.
Hr. Casaca har som hovedordfører stillet klare betingelser. De er blevet aftalt i bred enighed med repræsentanterne for forskellige grupper, og de er blevet accepteret af Kommissionen. Det har vi hørt endnu en gang i dag fra fru Schreyer, og dermed går vi også ind for dechargen.
Vi har oplevet, at man i 2002 systematisk har forsøgt at forbinde en personalekonflikt, der var opstået i Kommissionen, med forlydender om tilsløring af mulige tilfælde af svig i regnskabssystemet. I sig selv ville denne personalesag jo heller ikke have kunnet sende de store bølger gennem pressen. Men lad mig gentage, at forsøget på at foretage denne kobling mislykkedes. Der er aldrig fremlagt beviser for en sådan forbindelse, og tilbage er kun personalekonflikten. Men en personalekonflikt er ikke nogen grund til at nægte decharge, ikke i noget system, som har en sådan dechargeprocedure.
Tværtimod, jo mere hysterisk man forsøgte at skrue personalekonflikten op, jo mere kom selv nogle journalister på den tanke, at der ikke var mere i historien. Især parlamentsmedlemmerne opdagede da, at når man i en avis en uge før afstemningen i udvalget betegner et dokument som splinternyt, som blev fordelt her i Parlamentet for flere måneder siden, så forsøger man i grunden kun at manipulere med dem. Her må man efter min mening sige, at det var rigtigt af os ikke at gøre det, og at det blev demonstreret, at man kan reducere de selvudnævnte euroskeptikere til den hårde kerne, når de sætter deres egentlige dagsorden til afstemning.
Mulder (ELDR).
Hr. formand, også jeg vil takke ordførerne for deres arbejde og lykønske dem med resultatet, især hr. Casaca, som i år tog sig af meddelelsen af decharge til Kommissionen. Det, der er bemærkelsesværdigt ved denne forhandling, er, at vi op til næste års valg til Europa-Parlamentet endnu en gang har en Kommission, der ikke har modtaget en positiv erklæring fra Den Europæiske Revisionsret. Ikke desto mindre har min gruppe til hensigt at slutte sig til de medlemmer, der ønsker at meddele decharge.
Hvorfor gør vi det til trods for den negative eller ikke-eksisterende revisionserklæring? For det første viser mange beretninger fra Revisionsretten, at Kommissionens forvaltning er blevet forbedret. For det andet er der vedtaget en finansforordning. Vi mener, at vi bør give denne forordning tid til og mulighed for at virke, og det giver vi Kommissionen tid til. Vores tredje argument for at meddele decharge er, at det, hvis vi ikke gør det under de nuværende omstændigheder lige inden udvidelsen, vil gøre et ekstremt dårligt indtryk på de nye medlemsstater, idet det reelt ville være ensbetydende med at tage afstand fra Kommissionen, hvilket vi ikke kan. Vores sidste argument for at meddele decharge er, at vi mener, at Kommissionen de senere år har udvist en meget positiv holdning over for Parlamentet. Anmodninger om oplysninger er blevet besvaret tilfredsstillende og til tiden, og endog svarene på Parlamentets initiativbetænkninger har været positive. Følgelig henstiller vi, at der meddeles decharge.
Det afgørende spørgsmål for os er fortsat, hvad Kommissionen skal gøre for at opnå en positiv revisionserklæring. Det fremgår ikke af Revisionsrettens beretning. Hvert år venter der os en ny overraskelse, for så vidt angår Revisionsrettens bemærkninger, og en liste af ting, der ikke fungerer, dukker op. Jeg mener, at det er udmærket, at Kommissionen nu går ind i en dialog med Revisionsretten, og at den derefter underretter Parlamentet om, hvilke kriterier og tidsfrister den har til hensigt at overholde for at opnå en positiv revisionserklæring.
Jeg vil kort omtale landbruget. Det mest påfaldende aspekt af den nuværende landbrugspolitik er, at den ikke længere er baseret på prisstøtte men snarere på indkomststøtte - det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem. Det irriterende i denne forbindelse er, at dette system anvendes forskelligt i de forskellige medlemsstater. Det er uacceptabelt. I et forenet Europa bør systemerne være ens. Jeg vil derfor endnu en gang henlede Kommissionens opmærksomhed på en initiativbetænkning - som jeg tilfældigvis har udarbejdet, men som ikke blev vedtaget på plenarmødet - hvori vi påpeger, at hvis forvaltningen af landbrugsudgifterne i de berørte nye og eksisterende medlemsstater ikke er i orden, bør Kommissionen meget oftere indstille forskudsbetalingerne, indtil systemet er i orden, i stedet for at kontrollere og sanktionere efterfølgende.

Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, Europa-Parlamentets medlemmer har usædvanligt gode grunde til at forholde sig selvkritisk under denne forhandling. Som tidligere medlem af Budgetkontroludvalget er jeg også selv skyldig. Jeg drog ikke de rigtige konklusioner af Revisionsrettens beretninger vedrørende hullerne i regnskabssystemet. Jeg troede ikke på, at Kommissionens regnskabssystem kunne være så ekstremt dårligt opbygget i et budget på knap 100 milliarder euro.
Hvis man ser tilbage, modtog vi, Europa-Parlamentets medlemmer, alle de relevante oplysninger om systemets svagheder fra Revisionsretten og burde have reageret på dem tidligere. Vi var ikke opgaven voksen. Vi er ansvarlige for svaghederne i overvågningsprocedurerne, og Kommissionen selv for svaghederne i systemet.
Problemerne skyldes ikke enkelttilfælde af forsømmelse, men er en integreret del af regnskabssystemet. Den indsats, som Kommissionens tidligere regnskabschef, Martha Andreasen, ydede, har gjort det muligt at belyse problemerne. Fru Andreasen har for kort tid siden fortalt mig, at kejseren ikke har noget tøj på, at Kommissionens regnskabssystem er gennemråddent, og at der hurtigt bør rettes op på forholdene. Det er hendes fortjeneste, at vi nu kan tale om de virkelige problemer, som vi tidligere vendte det døve øre til. Fru Andreasen blev til tak afskediget fra sin stilling. Det var ikke retfærdigt. Kommissionen har begået en fejl ved at beskytte tjenestemænd, der burde være blevet afskediget på grund af fuldstændig mangel på faglig kompetence for så vidt angår regnskabsføring. I stedet afskedigede de fru Andreasen.
Vi politikere ser ikke problemerne, hvis de er for tæt på eller for store. Vi så ikke hullerne i Kommissionens regnskabssystem i tide, men bør, eftersom vi kan se dem nu, bringe tingene på plads. Vi bør også rense fru Andreasens ødelagte omdømme. Vi bør ikke blot komme socialdemokratiske og grønne kommissærer til undsætning med stemmer fra socialdemokratiske og grønne medlemmer af Europa-Parlamentet.
Vi bør som medlemmer af Europa-Parlamentet være flove over den rolle, vi har spillet. I Budgetkontroludvalget opregnes en lang række mangler, som tegner et dystert billede af Kommissionens regnskabssystem såvel som af os selv. Hvis vi skulle blive frikendt for ansvaret for vores egne handlinger, ville jeg stemme imod.

Rühle (Verts/ALE).
Hr. formand, min tak går helt særligt til De Grønne og til alle ordførerne, og det er ikke nogen høflighedsfloskel. I modsætning til hr. Seppänen mener jeg nemlig, at dette udvalg har gjort sit arbejde meget grundigt, og at det også allerede tidligere har bestræbt sig på at finde alle problemer i god tid.
Allerede før fru Andreasen kom i overskrifterne, havde vi i udvalget en høring om regnskabssystemet, hvor vi drøftede sagen med Kommissionens Internal Audit Service og med Revisionsretten.
Jeg vil også gerne fremhæve, at de enkelte ordførere, især hr. Casaca, har gjort sig stor umage med at kontrollere alle detaljer i år og har affattet en meget kritisk betænkning. En betænkning, hvori der ikke lægges skjul på problemerne, men hvori det også gøres klart, at man i Kommissionen anstrenger sig for at løse problemerne. Derfor vil vores gruppe også støtte dechargen. Vi mener ikke, i modsætning til nogle EU-modstandere, at denne decharge er en hvidvaskning, den er baseret på en grundig kontrol og en kritisk status.
Vi går også ind for at udsætte dechargen til Regionsudvalget, fordi man stadig ikke har løst de tilbagevendende problemer med udgiftsafregning tilfredsstillende, og de skal løses endeligt. Men vi er især opmærksomme på Sapard. Sapard er et vigtigt program, som skal forberede tiltrædelseslandene på den fremtidige støtte inden for landbruget. Og Sapard blev i 2001 desværre kun implementeret med 9 %. De enorme vanskeligheder med udbetalingen af midler i Sapard-programmet er ikke noget tilfælde. Programmet skulle forberede landbruget og landdistrikterne på tiltrædelsen, på den ene side gennem moderniseringsinitiativer i bedrifterne og erhvervslivet i landdistrikterne, på den anden side ved at skabe den nødvendige infrastruktur og tilstrækkelig information om udviklingen af landdistrikterne.
Desuden skulle befolkningen på landet involveres aktivt i udviklingen og planlægningen af den udvikling, som vi i medlemsstaterne allerede finansierer gennem den såkaldte anden søjle og Leader-programmet. Det er desværre ikke sket. Under tiltrædelsesforhandlingerne har Kommissionen helt klart prioriteret opfyldelsen af EU's acquis højere. Den har brugt Sapard som en slags træningsprogram for tiltrædelseslandenes forvaltninger og som prøveballon for opfyldelsen af EU's acquis. Forvaltningsindsatsen for programmet har været enorm og har forsinket akkrediteringen af agenturerne alt for længe. Eksempelvis har opbygningen af forvaltningen af Sapard i Slovenien kostet flere penge, end der nogensinde har været afsat til Slovenien.
I stedet for at skabe en stemning af nybrud og partnerskab mellem regering og ngo'er i landdistrikterne i kandidatlandene er forventningerne altså næsten alle steder blevet bittert skuffet, og de negative erfaringer med Sapard er desværre blevet udnyttet af dem, som mobiliserer mod tiltrædelsen til EU.
Kommissionen har nu meddelt, at den allerede her i foråret vil gennemføre en konference om fremtiden for Sapard og Leader i de nye medlemsstater og eventuelt ændre Sapard-forordningerne. Det mener vi er absolut påkrævet, og vi støtter det.
Til slut i mit indlæg er der et punkt, jeg gerne vil rose. Jeg synes, at der i Kommissionen er modige embedsfolk, og nu mener jeg helt bevidst ikke fru Andreasen, men modige embedsfolk, som har sat spørgsmålet om Eurostat på dagsordenen, og som er gået den interne vej for at løse disse problemer. Jeg håber, at modigt arbejde af denne art fremover vil blive mere værdsat, rost og støttet af Europa-Parlamentet og Kommissionen end EU-modstandernes forkerte overskrifter, de forkerte overskrifter om fru Andreasen, som især lader sig udnytte af EU-modstandere.
Camre (UEN).
Hr. formand, jeg vil gerne rose ordførerne for de syv betænkninger, som vi behandler i dag. Disse betænkninger sætter igen og igen fokus på de store problemer, der er ved den økonomiske forvaltning af de betydelige midler, som skatteyderne i de 15 lande betaler til EU. Nogle af regnskaberne er rimeligt tilfredsstillende, men desværre gælder det især for de mindre eller små enheder, Rådet, Domstolen, Det Økonomiske og Sociale Udvalg, Ombudsmanden, Parlamentet, Kul- og Stålfællesskabet.
Det må imidlertid konstateres, at situationen fortsat er hel utilfredsstillende på de store områder, som hører under Kommissionens ansvar. I Casacas glimrende betænkning understreges det, at nok er regnskabet som helhed formelt rigtigt, for så vidt angår indtægterne, forpligtelserne og administrationsudgifterne, men at der stadig ikke kan afgives en sådan erklæring for alle de andre betalinger. Det hedder også, at der i de seneste seks år er gjort meget ringe fremskridt med at efterkomme Revisionsrettens bemærkninger til regnskabssystemet. Det understreges, at Kommissionen i forbindelse med regnskabsafslutningen for 2001 overtrådte finansforordningen, og side op og side ned kan man læse de meget vægtige betragtninger, som burde få os til at tage stilling på en helt anden og mere dybtgående måde, end vi gør.
Der foregår fortsat alt for meget regulær fup og svindel, og når en hæderlig embedsmand eller embedskvinde afslører det - det være sig Dorte Schmidt-Brown eller Marta Andreasen - bliver den pågældende afskediget og ofte vanæret. Man siger, at den pågældende ikke er "rigtig oven i hovedet", og de ansvarlige bliver forfremmet. Læg vel mærke til, at budgetkommissær Michaele Schreyer i dag ikke besvarede Freddy Blaks anmodning om oprejsning til Dorte Schmidt-Brown. Jeg vil gerne støtte Freddy Blaks bemærkninger. Fru Schreyer har chancen for at få ordet igen og svare på Freddy Blaks udtrykkelige anmodning.
Jeg finder, at der mangler vilje i Parlamentet til at gøre op med den helt uantagelige økonomiske forvaltning, vi er vidne til i forhold til store dele af EU's midler. EU er ikke skabt i går. EU er ikke en sammenslutning af ustabile udviklingslande. EU's medlemsstater har altovervejende nationale forvaltninger, der arbejder langt mere ansvarsfuldt og præcist end EU. Men virkeligheden er, at EU's forvaltning er sådan, at ansvar er et helt flydende begreb. Kommissionen har tydeligvis ikke styr på generaldirektørerne og deres embedsmænd, og uanset hvor mange gange Parlamentet påtaler fejl og mangler, bliver der ikke rettet effektivt på det. Der synes hele tiden at være den mentalitet, at dette ikke er vore egne penge, og at man ikke holdes til ansvar på samme måde, som nationale embedsmænd og politikere holdes til ansvar for budgetterne i nationalstaterne. EU's reklame for sig selv taler om øget demokrati, øget gennemsigtighed, et EU for borgerne, men sandheden er, at EU er det modsatte: jo mere EU, jo mindre demokrati, jo mindre gennemsigtighed, jo mindre ansvar - borgerne er alligevel for langt væk til at finde ud af det.
Parlamentet gør ikke EU en tjeneste ved år efter år at lukke øjnene for den kendsgerning, at der endnu ikke er gennemført de reformer, som vismandsgruppen i 1999 bad om. Parlamentets flertal vil sikkert stemme for samtlige budgetter, for man tør ikke konfrontere borgerne med den kendsgerning, at EU's forvaltning ikke fungerer godt nok. Kommissionen kan derfor tage kritikken let. Der sker ikke noget, selv om reformerne udebliver år efter år. Men vi sender et forkert signal ud ved at godkende samtlige regnskaber. Vi bliver selv uansvarlige ved at sige til vore vælgere, at dette er godt nok - for det er det ikke! En del af os vil på den baggrund stemme imod betænkningerne vedrørende Kommissionen, udviklingsfondene og agenturerne, men vi vil stemme for de betænkninger, der anbefaler udsættelse af decharge.
Til sidst vil jeg igen takke ordførerne for det strålende arbejde, de og deres assistenter har udført med de foreliggende betænkninger.

Titford (EDD).
Hr. formand, i den forfinede atmosfære her i Parlamentet er det let at miste forbindelsen til virkeligheden. I denne forbindelse er virkeligheden andres penge. De bliver taget fra dem med den begrundelse, at Parlamentet mener, at det har ret til at bestemme, hvordan de skal bruges.
Folk melder sig ikke frivilligt til at betale skat, og i sidste ende bliver pengene taget under trussel om magt. Hvis de ikke betaler, kan borgerne miste deres ejendele, deres levebrød, gå fallit og endog blive sat i fængsel. Alt dette pålægger os et særligt ansvar, en særlig tillid, og vi skal spørge os selv, om vi kan se vores vælgere i øjnene og sige ja, alle pengene er blevet anvendt, og der er gjort korrekt regnskab for dem. For mit eget vedkommende må jeg spørge mig selv, om jeg personligt kunne retfærdiggøre at sætte en person i fængsel, fordi den pågældende ikke har betalt skatter, som EU har brugt. Jeg kan ikke ærligt sige, at det kan jeg godt, og det er ærlig talt det, som testen drejer sig om.
På baggrund heraf forstår jeg ikke, at man kan give decharge for disse konti. Testen er ikke bestået. Vi har ikke indfriet vores tillidsansvar over for borgerne i EU-medlemsstaterne ved at sikre, at pengene er blevet anvendt hensigtsmæssigt. Vi har ikke ret til at give decharge.

Dell'Alba (NI).
Hr. formand, kære kolleger, vi er endelig nået til vejs ende i forbindelse med denne decharge, der - endnu en gang - har fået meget omtale, og som der er brugt meget blæk på. Det er en skam, at vi ved den afsluttende diskussion kun er så få til stede her i mødesalen.
Der er brugt meget blæk på denne procedure, og den har, som alle andre år - desværre i år med større ondskabsfuldhed - miskrediteret og endda vanæret et generaldirektorat og navnlig én mand, Jean-Paul Mingasson, som alle kender og har sat stor pris på. Og jeg vil gerne være med til at give ham offentlig oprejsning for den uretfærdighed, der er begået mod ham, eftersom alle de beskyldninger, der er fremsat mod ham og Generaldirektoratet for Budgettet, med hvem vi gennem årene har haft et loyalt samarbejde, har vist sig ubegrundede. Det er sandt, at de er stødt på en række vanskeligheder, som vi har behandlet inden for rammerne af denne decharge - ligesom i tidligere tilfælde - men dette bør ikke give anledning til, at man i aviser offentliggør beskyldninger, der ofte er ubegrundede, fra visse kolleger, der i øvrigt ikke er til stede i øjeblikket, så vidt jeg kan se.
Jeg vil navnlig gerne rose Paulo Casaca, María Antonia Avilés Perea, Bart Staes og andre ordførere for det vigtige arbejde, som de har udført, og som betyder, at vi i dag har en afbalanceret og massiv decharge, hvori vi selvfølgelig kræver, at Kommissionen får orden på en række sager og navnlig problemet med forsinkelser. Disse forsinkelser er en naturlig følge af tingenes logik - reformen sker ikke på en dag - men måske var det en smule uforsigtigt i begyndelsen af perioden at sige, at alt dette ville ske meget hurtigt. Det tager tid. Det ser man navnlig i forbindelse med reformen af statutten og reformen af regnskabssystemet. Man har set det med finansforordningen, der har givet anledning til en vanskelig forhandling, der heldigvis er fuldført. Jeg håber, fru kommissær, at denne reform vil blive gennemført, inden den nuværende Kommissionen overlader pladsen til den kommende, og jeg anmoder Dem herom i Prodi-Kommissionens egen interesse.
Jeg mener, at reformen af regnskabssystemet, der har været genstand for stor kritik - hvoraf en del naturligvis var velbegrundet - er vigtig, især fordi dette system er årsagen til et meget alvorligt problem, nemlig virkningen af tidligere indgåede forpligtelser, som volder os store vanskeligheder som institution, men også som Union over for omverden. Og det er derfor, at vi har bedt om en tidsplan, eller i det mindste en præcis opfølgning, som vi vil være - det er jeg sikker på - i stand til at overholde, og hvor De regelmæssigt vil kunne fremlægge resultaterne for os. Jeg mener, at denne reform vil gøre det muligt for Dem at sætte hastigheden i vejret. Vi er kommet over et vanskeligt punkt.
Vi har også tillid til Dem i forbindelse med denne procedure. De bør gennemføre den på effektiv vis, for det er Deres arbejde de seneste fem år, der er på spil, samt den tillid, som vi netop har vist Dem - bortset fra nogle få negative stemmer - at dømme efter de indlæg, der er fremsat indtil nu. Under alle omstændigheder stemmer de italienske radikale for decharge.

Avilés Perea (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil som mine kolleger understrege, hvor stort et arbejde, der er lagt i betænkningerne i år. Og jeg vil derfor lykønske hovedordføreren, hr. Casaca, såvel som de øvrige ordførere, hr. Blak, hr. Sørensen, hr. Staes and fru Langenhagen, som har gjort et fremragende stykke arbejde inden for hvert deres område.
Jeg har personligt været vidne til, hvordan vi ordførere, der skal varetage meddelelsen af decharge for de forskellige områder, udsættes for eksternt pres, for pres fra de politiske grupper, der arbejder i en bestemt retning. Vi bør modstå dette pres for at udføre et korrekt og objektivt stykke arbejde, og jeg mener, at det er lykkedes for de forskellige ordførere i år.
Der har vist sig alvorlige problemer, især i forbindelse med hr. Casacas betænkning, vedrørende regnskabsføring, Sapard-programmet og Eurostat. Ordføreren har derfor måttet gøre en særlig indsats for at sikre, at man fandt frem til løsninger, der, samtidig med at Kommissionen fik decharge, førte til effektive løsninger for fremtiden. Jeg er overbevist om, at det har krævet en omfattende indsats, som hr. Casaca har klaret fortræffeligt, og jeg understreger derfor, at vi bør lykønske ham.
De øvrige ordførere har også været udsat for pres udefra. I år har vi været udsat for pres fra pressen i form af artikler, til tider sande og til tider manipulerede, som forsøgte at påvirke vores arbejde. Hr. kommissær, jeg bryder mig ikke om, at blive påvirket i dette arbejde, jeg ønsker at opstille mine egne kriterier, foretage mine egne undersøgelser og analysere begivenhederne korrekt, og jeg må derfor takke Kommissionen for at have samarbejdet kolossalt for at klarlægge disse spørgsmål, således at den udtalelse, Parlamentet forelægger, virkelig er Parlamentets egen.
Det er denne tilgang, jeg har haft til mit arbejde, og min gruppe vil derfor meddele Kommissionen decharge i år. Vi har i de forskellige betænkninger fulgt de samme kriterier, fordi dette arbejde kræver stor ansvarsbevidsthed fra Parlamentets side og bør omfatte en meget streng analyse. Vi varetager de europæiske borgers interesser, men først og fremmest bør vi være bevidste om konsekvenserne af det, der vedtages i Europa-Parlamentet. Ansvarsbevidsthed og stringens er derfor påkrævet i forbindelse med dette arbejde. Det er sådan, jeg har arbejdet, og jeg er overbevist om, at det også er tilfældet for de øvrige ordførere. Selv om det har været et særdeles kompliceret og vanskeligt år - hvilket alle udvalgets medlemmer ved - har vi været så heldige at blive ledet af vores formand, der til stadighed har udvist stor ansvarsbevidsthed, og jeg er overbevist om, at det endelige resultat vil være tilfredsstillende.

Bösch (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, vi taler her om en periode af reformen og om, hvordan den skal vurderes. Perioden er naturligvis stadig i gang, og derfor er det også berettiget, hvis vi endnu en gang giver Kommissionen visse laurbær på forskud.
Når vi tilbagefører milliarder af euro til medlemsstaterne, fordi vi ikke er i stand til at udnytte programmer fuldt ud, så har det ikke noget at gøre med, at vi er særligt sparsommelige, det halter simpelthen med at gennemføre de politiske beslutninger, vi er blevet enige om. Det handler imidlertid ikke kun om medlemsstaterne, fru kommissær. Når man fra det ene år til det næste fratager miljøorganisationer deres støtteberettigelse - mere eller mindre modvilligt - så handler det også om manglende udnyttelse af EU's budget. Når projektansøgere må vente i årevis, før de får pengene fra de europæiske skatteydere, så har det heller ikke noget med sparsommelighed eller god forvaltning at gøre.
Fru kommissær, De nævnte Eurostat. Det drejer sig ikke om OLAF. OLAF har bevisligt informeret Kommissionen. Men når Kommissionens generalsekretær ikke ved, hvor hr. Solbes Miras kontor ligger, så er det et problem for Kommissionens interne reform. Her må De passe på i de kommende år. OLAF gør sit arbejde meget ordentligt i denne sag. Der er allerede to anmeldelser i Luxembourg. Vi skal insistere på, at Luxembourg opfylder sine forpligtelser og forfølger anmeldelser, som vedrører beskyttelsen af de europæiske skatteydere, og i sidste ende fører dem frem til en anklage.
Vi har en meget kedelig sag, som allerede er et par år gammel - PerryLux - som Luxembourg hidtil ikke har taget sig af. Jeg vil indtrængende opfordre Luxembourg til at tage beskyttelsen af de europæiske skatteyderes interesser mere alvorligt, end det hidtil har været tilfældet. Det går ikke, at man gerne vil profitere af, at tusindvis af embedsfolk fra EU slår sig ned i Luxembourg, men unddrager sig sit ansvar, når det handler om at forsvare de interesser, som vedrører de europæiske skatteydere.
Vi har nævnt et punkt - og det vil jeg gerne sig til hr. Blak - hvad agenturerne angår. Ved De, hvad super user er for noget? Og her er vi tilbage ved reformen, fru kommissær. Det er folk, som sætter en og samme person i stand til at udføre en middeladministrators, en anvisningsberettigets, en finansinspektørs og en regnskabsførers opgaver. Enhver, som har at gøre med regnskabsrevision, ved, at det naturligvis åbner døren på vid gab for misbrug af midler. Den slags har vi i vores agenturer. Det må høre op. Det har Freddy Blak helt rigtigt påpeget i sine betænkninger. Jeg vil gerne allerede i dag opfordre til, at vi afgiver en negativ udtalelse om dechargen til sådanne agenturer, hvis vi finder den slags igen næste år.
Et sidste punkt. Vi har besluttet at udsætte dechargen for Regionsudvalget. De sidste oplysninger, vi har fået fra Regionsudvalget, bekræfter denne kurs. Det er ubegribeligt, at man nu åbenbart forsøger at straffe budbringeren af den dårlige nyhed, nemlig finansinspektøren, for det, der er sket her. Det er den forkerte vej. Andre talere vil komme ind på det igen. Jeg kan kun advare Regionsudvalget og dets generalsekretær mod at fortsætte ad denne vej, for vi vil ikke tøve med at drage de nødvendige konsekvenser af det.
Meijer (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg har ikke tid nok til at tilbagevise angrebene på den kritik, hr. Kuhne og fru Avilés Perea har fremført. Fire år efter Paul van Buitenens afsløringer, som var en medvirkende årsag til, at den tidligere Kommission trådte tilbage, underminerer anvendelsen af et uhensigtsmæssigt automatiseret regnskabssystem stadig regnskabernes troværdighed. Systemet består af en række ikke-integrerede dele og er ikke i stand til at afsløre fejl eller ulovligheder. Tjenestemænd, der får kendskab til disse mangler og ønsker at medvirke til hurtigt at afhjælpe dem, belønnes ikke, men straffes i stedet. Man har nu i årevis udsat løsninger til et senere tidspunkt, og først efter 2005 vil vi kunne konstatere, om man virkelig har forbedret noget. Medlemsstaterne er ikke underlagt pres som følge af de mange sagsanlæg for manglende overholdelse af bestemmelserne, fordi det tidligere ikke har givet anledning til mange undersøgelser eller bøder. En tilsvarende situation i en medlemsstat eller en del af en medlemsstat ville sandsynligvis betyde, at det pågældende årsregnskab ikke blev godkendt. Hvorfor så godkende sådant et dokument vedrørende Kommissionen, inden problemerne er løst? Efter min opfattelse sender vi det forkerte signal ved at meddele Kommissionen decharge på nuværende tidspunkt.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, hr. kommissær, Kommissionens gennemførelse af budgettet har været yderst usikker i flere år nu. Da den blev indsat i 1999, gav denne Kommission højtideligt tilsagn om, at det ville blive forbedret. I dag, fire år efter, er der ingen tegn på en positiv revisionserklæring fra Revisionsretten. Vi må endnu en gang nøjes med forsikringer om, at kommissæren vil gøre alt, hvad hun kan for at forbedre situationen, og løfter om, at der vil være indført et moderne regnskabssystem i 2005.
Vi har ikke modtaget nogen særlige tilsagn for 2003 og 2004, heller ikke da vi udtrykkeligt bad fru Schreyer løse presserende problemer på kort sigt. En udsættelse af decharge er derfor virkelig den mest indlysende fremgangsmåde. Hr. Casacas betænkning giver rig mulighed herfor. Så kan vi konstatere, om Kommissionen reelt gør fremskridt inden for det næste halve år.
Kommissionens dårlige forvaltning skader de europæiske institutioners omdømme. Til trods herfor vælger flertallet her i Parlamentet øjensynlig at acceptere at blive holdt hen i uvished. Er det i vælgernes eller skatteydernes interesse? Det mener vi ikke.
Til sidst vil jeg tage spørgsmålet om den interne regnskabschef, fru Andreasen, op. Både det interne notat fra regnskabschefen og moderniseringsplanerne viser, at hendes kritik virkelig holder vand. Det ville derfor være fornuftigt af Kommissionen at komme ud af sin skyttegrav og ærligt indrømme, at den tog fejl, og indstille disciplinærsagen i stedet for at skyde på budbringeren fra Regionsudvalget.

Bayona de Perogordo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil først og fremmest lykønske ordførerne. Jeg har fulgt deres arbejde på nært hold såvel som samordningen med samtlige medlemmer af Budgetkontroludvalget. Jeg lykønsker dem, idet jeg dog vil fokusere på hr. Casacas betænkning, som jeg anser for positiv af de årsager, som jeg nu vil redegøre for.
For det første har Kommissionen udvist en generelt positiv holdning under samarbejdet om betænkningens udarbejdelse og i sine svar på de spørgsmål, den har fået forelagt. Desuden er der forud for denne godkendelse eller denne betænkning blevet foretaget en analyse af Revisionsrettens konklusioner såvel som spørgsmålene i spørgeskemaet, Kommissionens svar og arbejdsdokumenter udarbejdet af visse af dette udvalgs medlemmer.
Der er tale om en forsigtig godkendelse, som er ledsaget af mange henstillinger, som Kommissionen ikke bør sidde overhørig. Det er jeg sikker på, at den ikke vil, og jeg har tillid til, at den vil samarbejde på disse områder. I denne forbindelse vil jeg kort nævne følgende: Kommissionen bør for det første forsøge at fjerne forbeholdene i forbindelse med regnskabernes rigtighed, sandsynligvis ved hjælp af den løsning, hr. Mulder har foreslået - og som han netop henviste til - nemlig en åben og konstruktiv dialog med Revisionsretten. Men Kommissionen må også være klar over - og det er jeg sikker på, at den er - at Budgetkontroludvalget, og givetvis hele Parlamentet, er dybt foruroliget som følge af regnskabssystemets mangler og det grundlæggende behov for at vælge den rigtige regnskabsmodel. Vi har derfor stillet et ændringsforslag her i Parlamentet om en revision ledsaget af en høring, så de forskellige parter, som i sidste instans skal tage stilling til disse regnskaber, kan udtrykke deres mening om dem.
Desuden skal jeg påpege den forsigtighed, der gør sig gældende i forbindelse med oprettelsen af udøvende organer, behovet for at fastsætte grænser for underudnyttelsen af bevillinger, især i forbindelse med strukturfondene, og kravet om overholdelse af Sapard-programmets målsætninger, først og fremmest for så vidt angår tilskyndelsen til oprettelse af strukturer til administrativ bistand i de lande, der nu bliver medlemmer.

Van Hulten (PSE).
Hr. formand, jeg lykønsker ordførerne, og særlig min ven, hr. Casaca, som har gjort et mere end strålende stykke arbejde. Jeg lykønsker også Kommissionen og Kommissionens personale, som har arbejdet hårdt for at få en positiv beslutning fra Parlamentet under meget vanskelige omstændigheder.
Euroskeptikere har i den sidste tid sagt til os - mange af dem er fra det yderste venstre og højre - at vi ikke bør godkende decharge, da der stadig er for mange problemer med regnskabssystemet. Jeg deler disse bekymringer, men Kommissionen har gjort store fremskridt de sidste måneder. Nogle avisers sortseende og ofte faktuelt ukorrekte beskrivelser yder ikke bestræbelserne på at bringe orden i tingene retfærdighed.
Hvad angår Rådet, kan jeg kun understrege ordføreren fru Avilés Pereas bemærkninger om, at det er på høje tid, at Rådet, som nu har en stadig mere operationel rolle, drages til ansvar for, hvordan det bruger skatteydernes penge. Det ville være godt, hvis konventet kunne gøre fremskridt i denne forbindelse. I mellemtiden er det imidlertid et væsentligt gennembrud, at Rådet for første gang i dechargeprocedurens historie inddrages i betænkningen om decharge.
Fru Avilés Perea og hr. Bösch har allerede nævnt Regionsudvalget. Situation i udvalget kan kun beskrives som alarmerende. For to uger siden blev den interne revisor for Regionsudvalget inviteret til at deltage i et møde i vores udvalg for at forklare uoverensstemmelserne mellem hans holdninger og de holdninger, økonomidirektøren for Regionsudvalget indtager, når det gælder den økonomiske forvaltning. Den interne revisor sagde tre ting. For det første, at det billede, som økonomidirektøren og generalsekretæren tegner af den økonomiske situation i Regionsudvalget, ikke var komplet. For det andet, at Regionsudvalget ikke anvender reglerne om refundering af rejseudgifter og andre finansielle regler korrekt. For det tredje, og det var det mest chokerende, sagde han, at hans fremmøde i udvalget var "et råb om hjælp". Den øverste embedsmand, der er ansvarlig for finanskontrol i Regionsudvalget, råber om hjælp! Under sådanne omstændigheder har vi ikke andet valg end at udsætte afgørelsen om decharge til Regionsudvalget, mens Revisionsretten undersøger sagen for at fastslå problemernes præcise art.
Siden mødet i vores udvalg for to uger siden har jeg foretaget flere forespørgsler, og jeg har fået yderligere oplysninger om påståede uregelmæssigheder i Regionsudvalget. I et tilfælde hævdes det, at et højtstående medlem af Regionsudvalget har organiseret falske møder lige før officielle møder for at kunne få yderligere dagpenge til et beløb af 10.000 euro. Et andet nu afdødt medlem af Regionsudvalget hævdes at have været indblandet i svindel med flybilletter til et beløb af omkring 11.000 euro. Der er flere tilfælde af samme slags. Det mest bekymrende, ja, endog mere bekymrende end alt dette, er, at den interne revisionstjeneste synes at være under stort pres og endog modtager trusler, der skal afskrække dem fra at udføre deres arbejde frit og upartisk.
På baggrund af alvoren i disse alvorlige beskyldninger, som efter min mening er pålidelige, har jeg besluttet at forelægge sagen for Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) i håbet og forventningen om, at OLAF vil iværksætte en øjeblikkelig undersøgelse for at nå til bunds i alt dette.
Til sidst vil jeg give udtryk for min fulde støtte til hr. Staes' betænkning om meddelelse af decharge til Europa-Parlamentet. Jeg håber, at konventet vil tage den til efterretning, og at Parlamentets Præsidium nu vil ændre sin latterlige beslutning om at opføre to nye mødeværelser i Strasbourg. Vi har ikke brug for dem.

Stauner (PPE-DE).
Hr. formand, i chartret om grundlæggende rettigheder, som vi alle med rette sætter så højt, er der i artikel 41 forankret en ret til god forvaltning. Nu burde en upartisk og retfærdig forvaltning, som varetager borgernes interesser, være en selvfølge i Europa, skulle man tro! Netop når det gælder gennemførelsen af budgettet er der jo særligt brug for principper som sparsommelighed, effektivitet, ærlighed og pålidelighed.
Men fakta er, at Revisionsretten for ottende gang i træk har nægtet at give Kommissionen den såkaldte revisionserklæring, altså attesten for, at man har forvaltet de europæiske skatteyderes penge omhyggeligt og sparsommeligt. De mangler i regnskabsvæsenet, som er kommet for dagens lys siden foråret 2002 takket være en modig ledende embedskvinde i Kommissionen, får hårene til at rejse sig på hovedet selv på folk, som ikke er regnskabskyndige. I 10 år har Kommissionen ikke foretaget nogen kassekontrol. I EU's statistiske kontor, Eurostat, sker der åbenbart begunstigelser og dårlig forvaltning med massive konsekvenser for budgettet.
Alligevel mener Kommissionen ikke, at der er behov for mærkbare konsekvenser. Tværtimod bliver embedsmænd, som påpeger misforhold og ikke vil dække over dem, sendt ud i kulden og udsat for disciplinærsager. På den måde, fru kommissær især, mener jeg ikke, at Kommissionen løser sin opgave! Hvis Parlamentet som kontrolmyndighed accepterer dette, har det heller ikke løst sin opgave. Jeg siger det så tydeligt, fordi jeg er overbevist europæer, fordi jeg ønsker, at Europa skal have en fremtid og vinde borgernes tillid.
Når det gælder afviklingen af Europa-Parlamentets eget budget, skal Parlamentet efter min mening være et forbillede. Det giver en lidt dårlig smag i munden, at vi selv giver os selv respektive vores generalsekretær decharge. Det burde det egentlig være en anden institution, som gjorde.
Men nu til detaljerne i betænkningen om Parlamentet. De påpegede mangler er stort set gamle kendinge. Gennemsigtigheden i personaleafgørelser skal forbedres, og der skal være tale om en lydefri tildeling af kontrakter. Disse krav i betænkningen støtter jeg udtrykkeligt på gruppens vegne. Men jeg kan ikke helt følge beslutningerne om køb og opførelse af bygninger især i Bruxelles.
Hvad dechargen til de tre agenturer angår, så giver vi med rette udtryk for bekymring over, at overlappende opgaver og dobbeltarbejde ikke er udelukket i forbindelse med agenturerne. Tilpasningen af opgaverne til kravene i forbindelse med udvidelsen af EU er også meget utilfredsstillende. Det såkaldte Kosovo-agenturs selvstændige tildeling af konsulentkontrakter, i et tilfælde til et månedligt honorar på over 25.000 euro, er åbenbart kommet i stand efter pres fra Kommissionen, en uheldig indflydelse, efter min mening, som generelt kaster et betænkeligt lys over Kommissionens omgang med agenturerne.
I det hele taget spørger jeg mig selv, om det er nødvendigt, at der skyder agenturer op i Europa som svampe af jorden. Er det nødvendigt, at hvert medlemsland har mindst et af disse organer? Har vi råd til disse organer, og har vi overhovedet brug for dem? Efter min mening løber Kommissionen dermed fra sit ansvar, og på den anden side griber den vilkårligt ind i enkeltsager. Det giver agenturernes arbejde et dårligt ry, og vi bør derfor fra Parlamentets side beslutsomt modarbejde en eksternaliseringspolitik, altså udlægning af opgaver væk fra Kommissionen, som Rådet og Kommissionen er fortalere for!

Morgan (PSE).
Hr. formand, endelig har Budgetkontroludvalget besluttet at anbefale at meddele decharge til Kommissionen. I løbet af denne procedure har vi alle været opmærksom på de veldokumenterede mangler i regnskabssystemet, som første gang blev fremhævet i 1994. Det har bekymret alle medlemmerne af udvalget meget. Vi kan ikke stikke hovedet i busken. Vi må gå direkte løs på problemerne, og det gør betænkningen. Hr. Casaca har gjort et godt stykke arbejde.
Reformen af regnskabssystemet er vigtig. Vi har tidsplaner, og vi har nærmere oplysninger om, i hvilken retning hele reformprocessen går, men vi skal sætte det ind i en sammenhæng. Vi opfordrer Kommissionen til at indføre et system, som det endnu ikke er lykkedes et eneste land i EU at gennemføre, nemlig regnskaber, der helt og fuldt er baseret på periodiseringsprincipper. Vi må ikke glemme den sammenhæng. Vi har forlangt meget af Kommissionen i denne betænkning, og Den Socialdemokratiske Gruppe har vist vej ved at fastsætte yderst stramme mål, som Kommissionen skal opfylde. Som udvalget viste sidste uge, har næsten alle parlamentsmedlemmerne i Budgetkontroludvalget været åbne over for Kommissionens tydelige bestræbelser på at imødekomme vores krav.
Det ironiske er, at vi under dechargeproceduren har hørt en hel del rumleri og raseri fra højre og den højreorienterede presse, og i sidste ende var alt, hvad de kunne mønstre, sølle tre stemmer i udvalget. Selv personer, som repræsenterer partier som f.eks. Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti, og personer som hr. Camre og hr. Titford, der kritiserer højlydt, gjorde sig ikke den ulejlighed at indfinde sig til afstemningen. Det viser, at deres indvendinger er baseret på ideologi og ikke kendsgerninger. Det skal vi have in mente.
Målet for de fleste medlemmer af Budgetkontroludvalget er at indføre hensigtsmæssig kontrol. For et par uger siden skulle vi foretage en politisk vurdering af, om vores støtte til Kommissionen ville fremme eller være til hinder for en fremtidig reform. Vi blev enige om, at en udsættelse af afgørelsen om decharge faktisk ville forsinke systemet. Vi er interesserede i overdragelse.
Lad os nu se på meddelelsen af decharge til Parlamentet. Vi skal være sikre på, at vi i Parlamentet ikke kan kaste sten på Kommissionen og f.eks. forlange et vist niveau af gennemsigtighed af dem, hvis vi ikke er villige til at kræve det samme af os selv. Jeg vil lykønske generalsekretæren og formanden for Europa-Parlamentet med den måde, som de har kørt administrationen på i de sidste tre år. De tager fuldt ud hensyn til finansforordningen. Det bliver interessant at se, hvordan decentraliseringen kommer til at virke i løbet af det næste år.
Vi kan imidlertid ikke formane Kommissionen, fordi den har spildt skatteydernes penge, når vi bruger planløst løs på ting, som ærlig talt er spild af penge. Hver måned rejser tusindvis af Parlamentets assistenter og administratorer over 600 km fra Bruxelles for at arbejde her i Strasbourg. Vi har nu konstateret, at rejsetiden alene betyder, at der spildes mere end 25.000 arbejdsdage om året eller 3,9 millioner euro! Det skal også bemærkes, at det betyder forskelsbehandling af deltidsansatte, hvoraf størstedelen er kvinder.
Det er fuldstændig unødvendigt at bruge 173 millioner euro om året for at overholde historiske traktater. I en bredere sammenhæng har jeg fundet ud af, at vi bruger 1 million euro på udvalgsmøder, der holdes uden for Parlamentet. Der er også sket en stigning i de beløb, der bruges på gule uger, nemlig 372.000 euro. Højrefløjen skal høre efter. De stemmer mod alle punkter vedrørende gennemsigtighed i Parlamentet, og de er rent ud sagt en flok hyklere!

Heaton-Harris (PPE-DE).
Hr. formand, det er altid en stor glæde at følge en af Kommissionens hovedforsvarere. Hvad mon tilhørerne på tilhørerpladserne mener om de 5 % - 8 % af de europæiske skatteyderes penge ud af det budget på 98 milliarder engelske pund for 2001, som Kommissionen har administreret, og som er forsvundet ved svindel, dårlig forvaltning eller spild, om det overskud på 15 milliarder euro, som ikke kunne anvendes på grund af dårlig planlægning, om de særlige problemer, som kom frem, da vi drøftede disse punkter - jeg husker især Eurocost - om de lækkede e-mails og notater fra Kommissionen, som viser, hvor dårlige regnskaberne rent faktisk var i 2001? Hvad mon de mener om de løfter, som vi fik om, at det ville blive bedre i 2005? Nogle medlemmer glemmer selvfølgelig, at vi faktisk behandler regnskaberne for 2001, og nøjagtig hvordan de blev afspejlet. Hvad mon de mener om et årgang 1960 offentligt regnskabssystem, der trængte hårdt til en reform? Kommissionens eneste handling var imidlertid at suspendere en af de personer, der blev antaget til at gennemføre reformen.
Den eneste fornuftige løsning er at udsætte afgørelsen om decharge. Vi skal foretage grundigere undersøgelser af reformerne af regnskabssystemet end de hidtil foreslåede undersøgelser.
Fru Morgan sagde, at hun og hendes gruppe tager fat på problemerne med det samme, men de løfter rent faktisk bare gulvtæppet, så Kommissionen kan feje sine problemer ind under det. Den Socialdemokratiske Gruppe skulle skamme sig over sin holdning de sidste måneder, da den hele tiden har vidst, at den ville godkende decharge, uanset hvor dårlige regnskaberne for 2001 viste sig at være. Den kommer til at betale prisen ved valgene til Europa-Parlamentet i 2004.

Maes (Verts/ALE).
Hr. formand, den 1. april fejrede vi Cotonou-aftalens ikrafttræden og det faktum, at den giver grønt lys for 9. Europæiske Udviklingsfond. I dag skal vi derimod tage stilling til spørgsmålet decharge for 7., 8. og endog 6. Europæiske Udviklingsfond, og det mest påfaldende i denne forbindelse er, at store dele af de afsatte midler ikke er blevet brugt, og at fonden således er underudnyttet.
Kommissionen er en af de største administratorer af udviklingsmidler i verden. Ikke mindre end 10 % af de samlede udviklingsmidler i verden administreres af Kommissionen. Vi henstiller derfor indtrængende, at man tager de værdifulde bemærkninger, som er blevet fremsat af Udvalget om Udvikling og Samarbejde og Budgetkontroludvalget, til efterretning. Der er begået mange fejl, og der har ikke været opstillet målelige indikatorer. Desuden har samordningen med medlemsstaterne været utilstrækkelig, hvilket betyder, at komplementaritet mellem Kommissionen og medlemsstaterne ofte har været tomme floskler. Kommissionen koncentrerer sig ikke om de strategiske spørgsmål, men er derimod involveret i 50 forvaltningskomitéer, der skal varetage mikroforvaltningen af enkeltprojekter. Der er fremsat en del kritik af den måde, vi gennemfører selvevaluering på. Den eneste kontrol vedrører lovligheden, medens mange skatteydere spørger sig selv, om vi reelt har opnået nogen konkrete resultater i forbindelse med vores udviklingsarbejde. Jeg vil derfor tilslutte mig Budgetkontroludvalgets ønske om, at Den Europæiske Udviklingsfond opføres på budgettet.
Jeg vil dog gerne lige vende tilbage til noget, jeg mener er meget farligt, og her taler jeg om farerne ved direkte budgetstøtte. Der er en stigende tendens hertil, og jeg forstår selvfølgelig udmærket, at det kan forekomme meget enklere ved først øjekast. Den direkte budgetstøtte beløber sig allerede til 2.604 millioner euro, selv om vi ved, at det indebærer betydelige risici, som ordføreren redegjorde for på udmærket vis. Der er for det første en risiko for substitution. I forbindelse med fattigdomsbekæmpelse ønsker vi, at 35 % af bevillingerne går til sundhed og sociale infrastrukturer - uddannelse i særdeleshed - men vi bemærker, at de pågældende lande finder det lettere at bruge deres penge på våben. Som eksempel kan nævnes Uganda og Rwanda, som Kommissionen antagelig har registreret som lande, der overholder de fastsatte betingelser. Men det ville være en god idé at undersøge, hvad disse lande foretager sig i den østlige del af Congo, og se, hvordan de deler skylden for udplyndringen af dette område. Og vi giver sådanne lande budgetstøtte.
Vi er ikke tilstrækkeligt opmærksomme på betingelserne, fordi betænkningen - med rette efter min opfattelse - henviser til dem som mangelfulde og upræcise. Det, vi er vidne til, er manglende kontrol med forvaltning og implementering, for ikke at tale om de muligheder for korruption, der følgelig tillades og dækkes over. Der er de vedvarende tilsynsproblemer. Kort sagt, hr. kommissær, anmoder jeg indtrængende om, at Den Europæiske Udviklingsfond og de midler, Kommissionen forvalter i forbindelse med udvikling og samarbejde, undersøges, ikke kun for så vidt angår lovligheden, men også for så vidt angår de opnåede resultater i relation til det primære mål, vi alle sætter for os selv, nemlig udryddelse af fattigdom.

Schreyer
Hr. formand, ærede medlemmer, jeg vil gerne takke for denne engagerede debat. Jeg kan ikke komme ind på alle indlæggene, men jeg vil tage nogle punkter op, f.eks. fra Deres tale, fru Maes. Jeg håber, at konventet nu vil sørge for, at Den Europæiske Udviklingsfond ikke skal være et separat budget efter egne og ofte vanskelige regler, som jo har været medvirkende til, at vi har så dårlig en gennemførelse. Jeg håber, at konventet vil stryge disse ekstra fonde i forfatningen for at integrere udviklingshjælpen i det europæiske budget.
Til hr. Heaton-Harris vil jeg gerne tilføje, at udgifterne i regnskabsåret 2001 ikke var 98 milliarder euro, men 79 milliarder euro. Det har jo spillet en stor rolle i denne debat, at budgettet var forholdsvis lavt og ikke blev udnyttet fuldt ud.
Angående hr. Casacas indlæg vil jeg gerne tage et punkt op igen. De midler, som medlemsstaterne kan holde tilbage i forbindelse med tilbagekrævede landbrugsudgifter, går ind i medlemsstaternes budget. Medlemsstaterne kan altså anvende disse 20 %, som de må indeholde for forvaltningsudgifter, som de vil, de skal jo bære omkostningerne til udbetalingsinstansen, og det er så et bidrag til disse forvaltningsudgifter.
Til hr. Blaks indlæg vil jeg gerne sige, at hvad angår den tidligere projektleder for dotcomprojektet kan jeg meddele Dem, at dette spørgsmål netop bliver undersøgt igen af næstformand Neil Kinnock. Det bliver i øjeblikket undersøgt, om der kan gives støtte i henhold til artikel 24 i embedsmandsvedtægten.
Til hr. Camre: Hr. Camre, De har rejst beskyldninger mod medarbejdere i Kommissionen, som jeg må afvise. Jeg vil gerne endnu en gang gøre opmærksom på, at hvis der er mistanke om uregelmæssigheder - og især hvis der er mistanke om svig - er man forpligtet til at underrette OLAF. OLAF vil så foretage de fornødne undersøgelser. Vi har ikke bare OLAF - jeg har i disse dage også fremlagt en rapport om OLAF - vi har også den interne Audit Service, og vi har oprettet revisionskapacitet i hvert generaldirektorat. Det, som hr. Bösch nævnte, nemlig at nogen skulle kunne være middeladministrator og finansinspektør i en og samme person, er ikke længere tilladt efter den nye finansforordning, disse funktioner skal være adskilt. Det gælder naturligvis også for agenturerne, hvor der i de sidste uger er sket en tilpasning - også af stiftelsesdokumenterne - til den nye finansforordning.
Vedrørende regnskabssystemet vil jeg gerne endnu en gang pege på, at Kommissionen i 2000 bestilte en undersøgelse af regnskabsvæsenet. Generaldirektøren og jeg har, efter at vi har fået resultaterne, endnu en gang ændret forslagene om revision af finansforordningen og medtaget nye regler for bogføringen. Det var i 2001. Jeg vil gerne takke hr. Dell'Alba for hans ord om hr. Mingasson. Hr. Mingasson har virkelig indlagt sig stor fortjeneste for Kommissionen, og han har især altid arbejdet for at inddrage Europa-Parlamentet stærkere i budgetprocessen. Meget af det, vi har indført som soft law på dette område i de seneste år, og som giver mulighed for i højere grad at inddrage Parlamentet, kan føres tilbage til hans engagement.
Kommissionen fremlagde i 2001 også et arbejdspapir for reformen af regnskabsvæsenet. Imidlertid blev der gennem flere måneder ikke gjort det nødvendige arbejde med det på grund af en situation, som De alle kender. Man har nu gjort sig store anstrengelser for at indhente denne tid. Budgetkontroludvalget har da også taget positivt imod reformkoncepterne og særligt også køreplanen for det, den såkaldte road map, den konkrete oplistning.
Fru Stauners påstand om, at der ikke er foretaget kassekontrol i 10 år, er ganske enkelt ikke korrekt! Revisionsretten reviderer kasseføringen hvert år. Det er faktisk en elementær del af dens revision. Det har Revisionsretten jo også endnu en gang meddele Budgetkontroludvalget. Jeg mener ikke, det går an, at man på det nærmeste ignorerer Revisionsrettens arbejde.
Debatten i dag har været en meget engageret debat, ligesom hele reformprocessen har været meget intensiv, og hele dechargeproceduren er blevet gennemført meget intensivt, engageret og grundigt fra Europa-Parlamentets side. Der er jo tale om en meget omfattende reform, og Europa-Parlamentets kritiske støtte er en forudsætning for, at den kan gennemføres.
Jeg vil gerne takke Europa-Parlamentet og særligt Budgetkontroludvalget for den kritiske, men intensive støtte.
Blak (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil gerne sige til kommissæren, at Kommissionen jo er et kollegium, og det ville have klædt Kommissionen i dag, hvis den havde givet Dorte Schmidt-Brown en undskyldning. Når man kan skamrose Jean-Paul Mingasson, som man gjorde, så kunne man også rose den medarbejder, der virkelig fortjente det. Jeg synes, at Kommissionen skal have mulighed for at sige: "Godt arbejde, Dorte Schmidt-Brown, vi undskylder på Kommissionens vegne den dårlige behandling, du har fået".
Morgan (PSE).
Hr. formand, vedrørende et indlæg til forretningsordenen kunne jeg godt tænke mig at vide, om fru Schreyer mener, at det er realistisk at regne med, at der kan indføres et regnskabssystem, der helt og fuldt er baseret på periodiseringsprincipper, senest i 2005? Vi håber selvfølgelig, at det kan blive tilfældet, men det tog Verdensbanken fire år. Kan kommissæren forklare, hvordan hun vil overholde en meget stram tidsplan?

Schreyer
Hr. formand, det er en meget snæver og meget ambitiøs tidsplan, men i finansforordningen - som jo er blevet fuldstændigt revideret med Europa-Parlamentets støtte, og som nu er trådt i kraft - har vi en lovgivningsmæssig forpligtelse til at gennemføre denne reform inden 2005. Over for Parlamentet og Budgetudvalget har vi udtrykkeligt påtaget os denne forpligtelse. Derfor vil vi gøre os alle anstrengelser for at gennemføre det, og vi vil holde Dem løbende orienteret om det. Med store anstrengelser tror jeg også, det vil lykkes at gennemføre denne reform. Det er Prodi-Kommissionens mål at afslutte hele reformen af Kommissionen inden udgangen af 2004.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, jeg vil gerne kort kommentere det faktum, at talerne fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe knap nok har beskæftiget sig med indholdet af dechargen, men kun har forsøgt at kaste sten på de medlemmer, der forholder sig kritisk til denne proces. Det, der fik bægeret til at flyde over, var at blive stemplet som hykler af fru Morgan. Jeg afviser på de skarpeste denne fornærmelse.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 11.20 og genoptaget kl. 11.30)

Formanden.
Vi går nu over til afstemning.
Beslutningsforslag (B5-0194/2003) for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om situationen vedrørende Yannick Bigah, formand for ACAT - Togo 
(Formanden konstaterede, at der ikke var indsigelser, hvorfor beslutningsforslaget var at betragte som vedtaget)

Indstilling ved andenbehandling (A5-0071/2003) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om indførelse af en fælles nomenklatur for statistiske regionale enheder (NUTS) (14052/2/2002 - C5-0616/2002 - 2001/0046(COD)) (Ordfører: Miguélez Ramos) 
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0088/2003) fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om edb-registrering af punktafgiftspligtige varers bevægelser og kontrollen hermed (15291/2002 - C5-0014/2003 - 2001/0185(COD)) (Ordfører: Kauppi) 
(Parlamentet vedtog teksten)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0067/2003) fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om typegodkendelse af landbrugs- eller skovbrugstraktorer og af deres påhængskøretøjer og udskifteligt trukket materiel samt af systemer, komponenter og tekniske enheder til disse køretøjer og om ophævelse af direktiv 74/150/EØF (10506/1/2002 - C5-0004/2003 - 2002/0017(COD)) (Ordfører: Gargani) 
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)
Betænkning (A5-0108/2003) af Wuermeling for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om indførelse af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav (COM(2002) 159 - C5-0211/2002 - 2002/0090(COD)) 
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0076/2003) af Kindermann for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 88/407/EØF om fastsættelse af de veterinærpolitimæssige krav i forbindelse med handelen inden for Fællesskabet med tyresæd og indførsel heraf (KOM(2002) 527 - C5-0478/2002 - 2002/0229(CNS))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0070/2003) af Souchet for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 1766/92 for så vidt angår beregning af importtold for visse kornarter (KOM(2002) 732 - C5-0028/2003 - 2002/0292(CNS))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0065/2003) af Marinos for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af en aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Kiribati om fiskeri i Kiribatis fiskerizone (KOM(2002) 692 - C5-0039/2003 - 2002/0281(CNS))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0072/2003) af Sørensen for Budgetkontroludvalget om decharge til Kommissionen for gennemførelsen af 6., 7. og 8. Europæiske Udviklingsfond for regnskabsåret 2001 (KOM(2002) 211 - C5-0190/2002 - 2002/2087(DEC))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0074/2003) af Blak for Budgetkontroludvalget om udsættelse af afgørelsen om decharge for regnskabsåret 2001 til direktøren for Det Europæiske Arbejdsmiljøagentur (C5-0102/2003 - 2003/2046(DEC)); om udsættelse af afgørelsen om decharge for regnskabsåret 2001 til direktøren for Det Europæiske Miljøagentur (C5-0098/2003 - 2002/2044(DEC)); om udsættelse af afgørelsen om decharge for regnskabsåret 2001 til direktøren for Oversættelsescentret for Den Europæiske Unions Organer (C5-0100/2003 - 2003/2045(DEC)); om udsættelse af afgørelsen om decharge for regnskabsåret 2001 til direktøren for Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug (C5-0096/2003- 2003/2043(DEC)); om udsættelse af afgørelsen om decharge for regnskabsåret 2001 til direktøren for Det Europæiske Overvågningscenter for Racisme og Fremmedhad (C5-0094/2003 - 2003/2042(DEC))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0113/2003) af Soares for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om rapport fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet: første og anden årsrapport om det særlige administrative område Macao (KOM(2001) 432 - KOM(2002) 445 - C5-0619/2002 - 2002/2275(INI))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0112/2003) af Cushnahan for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om tredje og fjerde årsrapport fra Europa-Kommissionen om det særlige administrative område Hongkong (KOM(2001) 431 - KOM(2002) 450 - C5-0620/2002 - 2002/2276(INI)) 
Før afstemningen
Cushnahan (PPE-DE)
Hr. formand, som jeg allerede har informeret Dem om, vil jeg gerne tale om et procedurespørgsmål, nemlig hvorfor vi skulle tilføje endnu et afsnit til betænkningen. Først vil jeg takke mine kolleger i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik for deres samarbejde i forbindelse med udarbejdelsen af betænkningen. Det er vigtigt, at Europa-Parlamentet fortsætter med at overvåge udviklingen i Hong Kong, og betænkningen giver en vigtig opdatering af mange spørgsmål, ikke mindst af artikel 23, og den foreslåede lovgivning om bekæmpelse af tilskyndelse til oprør, som vi vedtog en beslutning om i december 2002. Betænkningen vurderer den nuværende udvikling på områder som institutionel udvikling, retsstatsprincippet, menneskerettigheder, økonomien, miljøet og samarbejdet mellem EU og Hong Kong.
Efter drøftelsen af og afstemningen om betænkningen i Udvalget om Udenrigsanliggender kom der imidlertid et udbrud af den akutte åndedrætssygdom SARS. Selv om udbruddet blev diskuteret i plenarforsamlingen i aftes, kommer der ikke et beslutningsforslag om emnet. Da der er forekommet over 20 dødsfald, og der er næsten 1.000 registrerede tilfælde af sygdommen i Hong Kong, er det passende, at betænkningen nævner problemet.
Jeg vil derfor stille et mundtligt ændringsforslag, som er blevet uddelt til parlamentsmedlemmerne. Jeg regner med deres støtte og samarbejde i denne forbindelse.

De Sarnez (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil gerne komme med en præcisering. Den sidste sætning i ændringsforslag 53 er ikke bortfaldet. Den kan altså sættes til afstemning som en tilføjelse til ændringsforslag 69, som vi netop har stemt om. Sætningen lyder således: "bl.a. gennem kurser, der tilrettelægges af de deltagende universiteter ".
Klamt (PPE-DE)
Hr. formand, på baggrund af den genoprettende retfærdigheds voksende betydning takker jeg Kongeriget Belgien for det fremsatte initiativ. Målet er at oprette et europæisk net af nationale kontaktpunkter, som skal skabe mulighed for en løbende udveksling af informationer om den genoprettende retfærdighed og om en af dens mest anvendte metoder til konfliktmægling, mediation.
Mine damer og herrer, enhver borger kan i dag bevæge sig frit i EU, men han kan også blive offer for en strafbar handling i enhver medlemsstat. Nogle af Dem her i Parlamentet og også Deres medarbejdere har selv måttet drage denne smertelige erfaring tæt ved Parlamentet. Jeg bryder mig imidlertid ikke meget om at oprette stadig flere nye myndigheder på europæisk niveau. Derfor har jeg foreslået, at kontaktpunktets sekretariat skal placeres inden for rammerne af det allerede eksisterende europæiske kriminalpræventive net. På den måde kan omkostningerne holdes nede, og allerede eksisterende synergier kan udnyttes. Desuden har jeg konkretiseret de definerede mål og retsgrundlaget.
Alligevel skal det nævnes, at oprettelsen af et net af kontaktpunkter ikke er nok. Oprettelsen af et sådant forum kan kun være det første skridt. Det vil derfor være vores opgave at fortsætte arbejdet med at beskytte ofrene i samarbejde med Rådet og Kommissionen. Europa har her en mulighed for med relevante retslige ordninger at skabe en virkelig fornuftig harmonisering af den forskelligartede behandling af ofre for forbrydelser i medlemsstaterne.
Staes (Verts/ALE)
Hr. formand, skyggeordførerne og jeg forslår, at ændringsforslag 15 betragtes som en tilføjelse. Ændringsforslag 15 vedrører således punkt 65 b. Samtidig har jeg en kommentar til afstemningen om punkt 66. Vi forslår en delt afstemning i to dele, og vi anbefaler, at man forkaster første del af punkt 66 og vedtager anden del, som begynder med: "beklager ydermere, at de belgiske myndigheder ...".

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi tilslutter os med glæde protesterne mod den forfølgelse, som Yannick Bigah udsættes for i Togo.
Vi er dog chokerede over det faktum, at protesterne begrænses til den ene sag og kun kræver garantier for menneskerettighedsbevægelserne, samtidig med at Eyadéma - diktatoren i Togo - begår forbrydelser med anderledes alvorlige konsekvenser.
Det er bedre end ingenting, at Europa-Parlamentet kræver en slags sikkerhed for at beskytte visse bevægelser mod diktaturet. Men vi ville foretrække, at man protesterede mod selve diktaturet. Man skulle tro, at Europa-Parlamentet er lydhør over for det faktum, at Eyadéma er en af den franske imperialismes ældste protegéer i Afrika. Man vil ikke risikere at afsløre diktatorens beskytter ved at afsløre ham selv, og derfor reducerer man problemet til en individuel humanitær sag.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg finder det særdeles vigtigt, at der indføres faste objektive kriterier for afgrænsning af støtteberettigede regioner og klare juridiske regler for fremtidige ændringer af systemet. NUTS-klassifikationen - den fælles nomenklatur for statistiske regionale enheder - har siden 1970'erne fungeret som et enkelt sammenhængende system til geografisk opdeling af EU's område. Den er afgørende for regionalstatistikken, idet den danner grundlag for udpegningen af de regioner, der er berettigede til støtte fra strukturfondene. Vedtagelsen af denne forordning vil betyde, at der for første gang nogensinde inden for Fællesskabet foreligger et klart og egnet retsgrundlag for en fælles nomenklatur for statistiske regionale enheder, som indtil nu har været genstand for forhandlinger mellem Eurostat og medlemsstaterne. Jeg er særlig glad for den brede enighed, der er mellem de tre institutioner om teksten efter førstebehandlingen i Rådet, der har accepteret den holdning i sin helhed, som Parlamentet vedtog ved sin førstebehandling. Jeg finder det endelig væsentligt, at der foreslås indført et niveau 4, da jeg mener, at underinddeling kan være overordentlig nødvendig, fordi vi ellers risikerer at få velstandsniveauet pustet op i et område med en vækstpol af stor styrke og med andre centre med lav vækstrate, langt under det gennemsnit, som området ellers udviser ...
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt for denne betænkning, fordi jeg er enig i ordførerens vurdering, der også støttes af udvalgets store flertal.
Hvis det indre marked skal konkret gennemføres, udvides og smidiggøres, er det helt afgørende at afbureaukratisere forsendelsen af afgiftspligtige varer og sikre en afgiftskontrol, der modvirker unddragelse og svig. På baggrund af de moderne instrumenter, der nu er til rådighed, synes det derfor ønskeligt at centralisere data, så de kan udveksles mellem de forskellige medlemsstaters myndigheder. Det er formålet med Kommissionens forslag om et fuldt edb-styret system gennem oprettelse af et tidstro edb-indberetningssystem til kontrol af varebevægelser - EMCS (Excise Movement and Control System) - der samtidig integreres i den nye datamatiserede forsendelsesordning (NCTS), som ligeledes at ved at blive indført.
Hvad angår den tvivl, der er opstået om legitimiteten af dette fællesskabstiltag på afgiftsområdet, mener jeg, at problemet er definitivt afklaret med valget af retsgrundlag, hvoraf det tydeligt fremgår, at der blot er tale om en administrativ tilnærmelse med henblik på afgiftskontrol og forbedring af det indre marked, men ikke om nogen form for afgiftsharmonisering.
Jeg har også i særlig grad støttet ordførerens forslag om i langt højere grad at inddrage ansøgerlandene allerede inden tiltrædelsen.

Souchet (NI)
Den tekst, som vi netop har vedtaget, har først og fremmest til formål at øge sikkerheden ved kunstig inseminering af kvæg, men der er et andet aspekt i forbindelse med denne aktivitet, som hidtil ikke er taget tilstrækkeligt i betragtning, og det er aspektet vedrørende den biologiske forskellighed eller kvægracernes genetiske forskellighed.
Den kunstige inseminering af kvæg er overladt til liberale markedsregler, og sektoren stræber efter en så billig ydelse som muligt, hvilket medfører et nedsat antal avlsdyr, der betyder en øget risiko for indavl og en risiko for, at de sjældne racer udryddes samt en forringelse af den biologiske forskellighed.
Den genetiske udvælgelse af dyreracer har et aspekt af offentlig interesse, der ikke tages i betragtning af en organisation, der udelukkende er en handelsorganisation. Bevarelsen af biologisk forskellighed inden for husdyrracer er et af aspekterne inden for landbrugets mangesidethed, som medlemsstaterne skal have mod til at støtte. Det er derfor, jeg anmoder medlemsstaterne om, samtidig med at de fremmer det frie initiativ i denne profession og træffer de nødvendige forholdsregler for en fuldstændig sikkerhed ved kunstig befrugtning, at bevare en genetisk arv i forbindelse med kvægarter, der er så forskellig som mulig.

Souchet (NI)
Sagen om hvede fra Sortehavet er kendetegnende for Kommissionens systematiske manglende anvendelse af princippet om fællesskabspræferencen, som den dog skal værne om i medfør af traktaterne.
Men det er sjældent, at man - ud over forhandlingsrunderne i WTO - ser så iøjnefaldende eksempler på denne slappe holdning. Kommissionen har ved at vente med at reagere og ved at afvise at anvende alle de reguleringsinstrumenter, der er til dens rådighed, frivilligt ladet meget betragtelige mængder russisk og ukrainsk hvede komme ind på Unionens område (næsten 10 millioner ton), som vi ikke har brug for, eftersom vi råder over interventionslagre, der let kan mobiliseres.
Denne "laissez-faire-holdning" fra Kommissionens side i løbet af høsten 2001-2002 er foreviget i form af en i øjeblikket nedsat told på kornarter, som vi producerer i overflod. Institutionaliseringen af denne skævhed bringer den hidtidige europæiske stilling i handelen med korn i fare. Det er op til os at sørge for, at denne kløft ikke udvides yderligere, og at den ikke medfører massiv svindel i forbindelse med udvidelsen.
Jeg er glad for, at min betænkning blev næsten enstemmigt vedtaget af Parlamentet.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Denne aftale, der minder om så mange andre af sin slags, er en illustration af den måde, hvorpå EU pakker sin plyndringspolitik, der går ud over landene i den tredje verden, ind i hykleriske betragtninger. For det er helt klart, at det er det, det handler om, når et meget lille land, der er fattigt og isoleret i Stillehavet, og som er fuldstændig afhængigt af tunfiskeri, bliver stillet over for et forslag, hvor det skal acceptere ikke det faktum, at det vil blive udnyttet, men på hvilke betingelser, det bliver det.
EU ønsker ikke blot at hjælpe rederne - og dermed de store virksomheder i levnedsmiddelindustrien, der forhandler tun - med at opnå fiskerirettigheder, og finder derfor sågar midlerne til at støtte to tredjedele af de ubetydelige afgifter, som disse virksomheder skal betale Republikken Kiribati.
Afsløringen i denne betænkning af noget, der må karakteriseres som ren og skær plyndring, kan kun fylde os med afsky. Og når vi afholder os fra at stemme i stedet for at stemme imod denne betænkning, er det udelukkende, fordi vi ikke vil stå i vejen for de sjældne klausuler, som den indeholder, og som vil kunne sikre visse ressourcer til Kiribatis befolkning.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, hr. Sørensens betænkning drejer sig om Den Europæiske Udviklingsfond, og jeg vil derfor tale om udvikling. Da jeg blev fulgt til Falcone-Borsellino-lufthavnen i Palermo af Pensionistpartiets leder og repræsentant på Sicilien, Mario Collesano, og vi talte om denne betænkning om Den Europæiske Udviklingsfond, anbefalede han mig ikke alene at stemme for betænkningen, men også at spørge Parlamentet om, hvad der bliver af udviklingsmidlerne. F.eks. ved vi, at de penge, der er sat af til udviklingen i de syditalienske regioner, er blevet sendt af sted fra Bruxelles og Strasbourg, men de er aldrig nået frem til EU-borgerne på Sicilien, i Calabrien og i de syditalienske regioner, hvilket i øvrigt også er tilfældet i mange andre udviklingsregioner.

Fatuzzo (PPE-DE).
Jeg var også i det skønne Napoli, hr. formand, og Pensionistpartiets leder i Napoli, Fortunato Sommella, kom for at sige farvel til mig i lufthavnen. Han sagde, at jeg skulle stemme for betænkningen, som også omhandler Det Europæiske Miljøagenturs regnskab, og tog afsked med mig med følgende ord: "Når det gælder miljøet, skal du huske, at vi her i Napoli håber på EU-støtte og EU-midler til saneringen af den smukke Camaldoli-bakke med udsigt over Napoli-bugten, så Napolis sol kan skinne, ikke bare hos os, men også hos jer. Derfor sender jeg Napolis sol til Strasbourg den dag, hvor du taler, Fatuzzo." Og som De kan se, skinner den faktisk, hr. formand, også her i det kolde Strasbourg.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg er enig med ordføreren i hans overbevisning om Macaos betydning som "brohoved mellem EU og Folkerepublikken Kina" på grund af områdets historie og kulturelle bånd til Europa, særlig Portugal. Jeg deler hans vurdering af den positive udvikling i det særlige administrative område Macao (SAR Macao), og jeg konstaterer, at formelen "et land, to systemer" fungerer.
Jeg tilslutter mig ligeledes ordførerens opfattelse om, at det er et prioriteret mål at få udpeget en EU-Macao-samarbejdsrepræsentant for Macao, hvilket gentager den holdning, som Europa-Parlamentet har tilkendegivet, og som jeg selv i form af flere spørgsmål til Kommissionen har insisteret på. Jeg fremhæver behovet for at fremme og uddybe samarbejdet mellem EU og Macao, og jeg håber, at denne betænkning og den enstemmige vedtagelse af den vil kunne bidrage hertil for alle EU-organernes vedkommende.
Idet jeg glæder mig over betænkningens relevans og klarhed, takker jeg også ordføreren for den støtte, som han har givet til den nyligt oprettede venskabsgruppe mellem Europa-Parlamentet og SAR Macao, som jeg tog initiativ til for kort tid siden, ligesom jeg takker for hans imødekommenhed over for de ændringsforslag, som jeg har stillet, heriblandt det forslag, der fremhæver den særlige betydning, som de kinesiske myndigheder tillægger den portugisisktalende del af verden, samt den meget vigtige eksplicitte anerkendelse, som Europa-Parlamentet giver af portugisisk som "det tredje mest talte europæiske sprog i verden".

Berthu (NI)
Kommissionens rapporter fra 2000 og 2001 om anvendelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet er bedrøvelig læsning. Af rapporterne fremgår det, at nærhedsprincippet er lavt prioriteret, og at det aldrig må bringe EU's acquis i fare eller komme i vejen for Kommissionens projekter og navnlig, at det ikke kan fastsættes af de nationale parlamenter.
Faldet i antallet af fællesskabstekster, som Kommissionen har taget i betragtning siden 1990, er blot en mekanisk konsekvens af gennemførelsen af den europæiske fælles akt. Men endnu i dag overtrædes nærhedsprincippet konstant.
I øjeblikket er Domstolen, det vil sige en fællesskabsinstitution, der ikke kontrolleres af befolkningen, den øverste dommer over nærhedsprincippet i sædvanlig samhørighed med Kommissionen. Det aktuelle konvent om Europas fremtid ønsker at styrke denne rolle. Vi er ikke enige.
Som jeg sagde allerede i mit "bidrag til nærhed", der blev fremsat i 1995 for Udvalget om Institutionelle Spørgsmål, er det sande kriterium for nærhedsprincippet simpelthen en beslutning, der skal træffes frit af de nationale parlamenter. Det er befolkningerne, der har ratificeret traktaten. Det er dem, der skal være dommere med hensyn til dens grænser.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg tilslutter mig ganske indholdet i denne betænkning. Jeg er selvfølgelig enig med ordføreren i, at EU-lovgivningen er alt for omfattende, kompliceret og uklar, og at lovgivningsinflationen undergraver retsreglerne og skaber afstand mellem borgerne og deres institutioner. Hvad særligt angår de så vigtige principper om nærhed og proportionalitet, mener jeg, at Kommissionens årlige rapport - Bedre Lovgivning - kunne være et afgørende bidrag som vidnesbyrd om de praktiske erfaringer, der drages af dem, der hver dag står over for disse principper, hvis indhold og rækkevidde på den måde fortløbende konkret kunne præciseres. Det ser jeg som denne rapports eksistensberettigelse, eftersom den blotte opregning af, hvilke foranstaltninger Kommissionen har truffet under forskellige politiske overskrifter, ikke er nogen rapport om anvendelsen af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet. Med hensyn til nærhedsprincippet går jeg ind for, at de nationale parlamenter påtager sig en overvågningsrolle ved hjælp af et varslingssystem, og at Kommissionen eksplicit udtrykker, hvorfor hvert enkelt forslag stilles, og hvorfor foranstaltningen bør træffes på europæisk niveau, ligesom jeg i det hele taget går ind for alle de foranstaltninger, der fremmer større gennemsigtighed, når dette princip påberåbes og anvendes. Det er i øvrigt ud fra denne opfattelse af ægte nærhed, at jeg i Parlamentet gennem et stykke tid har forfægtet tanken om at oprette et udvalg om nærhed, der kunne forbedre vores ...
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, hr. Groschs betænkning tager med rette sigte på, at førere af køretøjer til godstransport og personbefordring, som kører rundt i hele Europa, skal tage en ekstra eksamen. Jeg spurgte mig selv, om det er farligt at styre disse køretøjer, og så tænkte jeg på, at det også er farligt - og meget vanskeligt - at styre Europas regeringer! Ville det så ikke være hensigtsmæssigt også at sørge for eksamener og efteruddannelse af de europæiske regeringschefer og statsministre, som styrer de forskellige lande og har et så vanskeligt job?

Ducarme (ELDR)
Vi må bekæmpe illegal indvandring. Den er således oftest synonym med udnyttelse og menneskesmugling. Det er derfor, at jeg går ind for, at chauffører bør uddannes til at kunne forhindre illegal indvandring.
Desuden bliver den organiserede kriminalitet et alvorligt problem, for den puster til den usikkerhed, der er i befolkningen. Vi er konfronteret med organiserede former for kriminalitet, et stort omfang af lovløshed og en international terrorisme, hvis våben og procedurer udvikles og bliver mere og mere sofistikerede. Over for denne udvikling er en uddannelse til forebyggelse af kriminalitet af meget stor betydning.

Piscarreta (PPE-DE)
Med vedtagelsen af direktivet om kvalifikations- og uddannelseskrav for førere af visse køretøjer, der benyttes til godstransport eller personbefordring ad vej, får EU et afgørende våben i kampen for at forebygge trafikulykker, hvor der er indblandet tunge køretøjer.
I sammenligning med andre medlemsstater har Portugal altid haft høje tal i statistikkerne over trafikdødsfald. Alene i 2001 var der mere end 42.500 ulykker, hvoraf ca. 5.800 medførte omkomne eller alvorligt sårede. En væsentlig del af disse dystre tal skyldes tunge køretøjer til godstransport eller personbefordring.
Jeg støtter derfor varmt denne betænkning, der bidrager til bedre sikkerhed på vejene gennem dels nye teknikker som kørselssimulatorer, dels obligatoriske efteruddannelseskurser for erhvervschauffører.
Jeg beklager blot, at dette direktiv kun vedrører de nye chauffører, der først påbegynder deres erhverv fem eller seks år efter dette direktivs ikrafttræden. På baggrund af de dystre tal og erhvervets ringe tiltrækning synes jeg, at disse tidsrammer er for vide.
Jeg støtter også, at der iværksættes særlig uddannelse af chaufførerne for at bekæmpe plager som organiseret kriminalitet, ulovlig indvandring og menneskesmugling.

Queiró (UEN)
Vi har at gøre med et udkast til direktiv, hvis formål er at indføre princippet om kvalifikations- og uddannelseskrav for førere af visse køretøjer i alle medlemsstaterne, uafhængigt af undervisning med henblik på opnåelse af et kørekort. Forslaget vil kræve omfattende ændringer i de fleste medlemsstater (nuværende og kommende), eftersom denne uddannelse hidtil kun har været fastlagt ved lov i Frankrig og Nederlandene.
Efter at have analyseret Transportudvalgtes foreliggende forslag kan vi konstatere, at det har taget hensyn til Rådets ønske om, at medlemsstaterne skal kunne vælge mellem to muligheder for at opfylde kravene om en fuldstændig grunduddannelse, nemlig indførelsen af kurser efterfulgt af en prøve eller udelukkende indførelse af en prøve. Dette følges en første periode på otte år, efter hvilken Kommissionen skal forelægge en evaluering af ækvivalensen mellem de forskellige ordninger og af deres effektivitet med hensyn til at opnå det tilstræbte kvalifikationsniveau.
Det er meget vigtigt, at dette direktiv ikke indføres med tilbagevirkende kraft, således at ingen af dets bestemmelser kommer til at omfatte chauffører, der allerede udfører deres erhverv. Det er derimod helt rimeligt, at det kommer til at omfatte alle de chauffører, der påbegynder deres erhverv mindst fire år efter dets ikrafttræden. Disse aspekter har været bestemmende for ...
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Ribeiro e Castro (UEN)
Alle foranstaltninger, der forbedrer trafiksikkerheden på vejene, må hilses velkommen. Sådanne foranstaltninger udgør i øvrigt en særdeles påtrængende udfordring, fordi trafikulykkerne på vejene er den største årsag til tab af menneskeliv i Europa. Derfor finder jeg det helt rimeligt, at der indføres uddannelseskrav for førere af visse køretøjer, der benyttes til godstransport eller personbefordring ad vej i alle medlemsstater.
Hvad angår godstransport, har jeg længe advokeret for, at der må gives prioritet til at genoprette jernbanetransporten og udvikle nærskibs- og flodtransporten snarere end den mere end overbelastede vejtransport. Ud over det foreliggende forslag støtter jeg derfor alle foranstaltninger, der fremmer denne balance mellem transportmidlerne og en bedre anvendelse af de europæiske transportnetværk.

Fatuzzo (PPE-DE).
Denne betænkning er udarbejdet af Marielle De Sarnez og drejer sig om Erasmus World-programmet. Erasmus World fik mig til at tænke på Fantasy World, Adventure World, Future World og Disney World. Dette er således et program for de unge, men hvornår får vi et program, der hedder Matusalem World, det vil sige 200 millioner euro, som ikke bare bevilges til kultur og samarbejde via støtte til de unge, men også til kulturudveksling mellem ældre mennesker, som i stort antal rejser rundt i hele verden?

Bastos (PPE-DE)
EU må leve op til de krav, der stilles af et videnbaseret samfund, der er åbent over for omverdenen. Programmet Erasmus World vil gøre det muligt at leve op til disse udfordringer ved at øge kvaliteten af de videregående uddannelser og fremme den mellemfolkelige forståelse gennem samarbejde med tredjelande.
Derfor er denne betænkning så vigtig, og derfor støtter jeg den.
De videregående uddannelser i Europa må anerkendes som værende af høj kvalitet og i samklang med arbejdsmarkedets krav.
Dette programs succes kan kun sikres, hvis budgettet øges, så de forskellige projekter får en passende finansiering, men kandidater, institutioner og lærerkræfter må også udvælges nøje. De tildelte stipendier må gøre det muligt for alle typer kandidater at deltage i disse udvekslinger.
Det er særlig vigtigt, at dette programs udbredelse støttes af kommunikations- og informationsprojekter, og at der tilvejebringes fælles arbejdsredskaber, der ikke hindrer kandidaternes mobilitet.
Sluttelig er navnet "Erasmus Mundus" særdeles heldigt, fordi det giver programmet en mere global dimension, men uden at favorisere en bestemt medlemsstats sprog.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi har stemt for denne tekst og størstedelen af ændringsforslagene, for så vidt de kan fremme en forbedring af de videregående uddannelser i Europa og en større åbning mod andre kulturer og andre sprog for studerende fra både EU og tredjelande.
Men vi har selvfølgelig forkastet ændringsforslag, som åbenlyst eller ad omveje sigtede mod enten at fremme de private videregående uddannelsesinstitutioner eller at tillade arbejdsgiverne - under et hvilket som helst påskud - at øge deres indflydelse på universitetsuddannelserne.

Darras (PSE)
Jeg kan kun støtte og forsvare det overordnede formål med det femårige program Erasmus World (2004-2008), der skal øge kvaliteten i de videregående uddannelser og fremme den mellemfolkelige forståelse gennem samarbejde med tredjelande.
Det drejer sig især om at forberede de europæiske borgere og vores partnere i tredjelandene på at leve og arbejde i et samfund, hvor viden er af stor betydning, at styrke Europas tiltrækningskraft som videregående uddannelsescentrum, og endelig at forbedre den mellemfolkelige forståelse gennem udvekslinger og et strukturelt samarbejde.
Men at gennemføre et uddannelsernes Europa, der er attraktivt og åbent for hele verden, forudsætter et passende budget. Dette program, der indeholder smukke perspektiver, må ikke blot blive til falske forhåbninger på grund af utilstrækkelige midler.
Sagt på en anden måde skal den budgetmæssige indsats leve op til det program, som vi ønsker gennemført, nemlig et program med bredde og et program, der kan nyde godt af et stabilt antal studerende og således nå ambitiøse mål, så der oprettes en betydelig tværkulturel dialog.

Marchiani (UEN)
Erasmus World 2004-2008 er et godt initiativ, fordi det skal styrke de europæiske universiteters stilling på den internationale scene. I et miljø, hvor konkurrencen også på dette område er nådesløs, kan alle forstå, at det er væsentligt at mobilisere alle kræfter for at undgå hjerneflugt mod USA.
Når det er sagt, fritager dette mål ikke de europæiske institutioner for deres forpligtelser med hensyn til uddannelse. Artikel 149 i EU-traktaten understreger "medlemsstaternes ansvar for undervisningsindholdet og opbygningen af uddannelsessystemerne samt deres kulturelle og sproglige mangfoldighed", og de overordnede universitetsprincipper, som f.eks. videnskabelig neutralitet i uddannelserne og professorernes uafhængighed, skal således garanteres.
Man må undgå den farlige udvikling, som ses i forbindelse med visse europæiske undervisningsprogrammer, og som med rette fordømmes af talrige franske universitetsprofessorer inden for universitetsobservationsorganet Jean Bodin. Det drejer sig ikke mindst om Jean Monnet-professoraterne. På trods af deres klare undervisningsopgave udfylder visse professorer her en lige så klar ideologisk propagandafunktion, hvilket naturligvis er uforeneligt med den normale udførelse af et undervisningserhverv.
Erasmus World må ikke blive Europas nye trojanske hest inden for uddannelse.

Marques (PPE-DE)
Jeg takker Marielle de Sarnez for det fremragende arbejde, som hun har udført om det forslag til afgørelse om etablering af et program, der skal øge kvaliteten af de videregående uddannelser og fremme den mellemfolkelige forståelse gennem samarbejde med tredjelande (Erasmus World), som jeg giver min støtte ikke mindst ud fra behovet for at tilskynde til og befæste samarbejdet med tredjelande på områder som uddannelse.
Jeg vil også gerne lægge vægt på, at dette program faktisk får til følge, at de videregående uddannelser i Europa bliver effektive og anerkendt for deres undervisningskvalitet og modtagelse af de studerende.

Queiró (UEN)
Hvis der er nogen reform, der på nogle generationer vil kunne ændre vores land, er det en reform på uddannelsesområdet. Det er derfor også med tanke på os selv, at jeg har stemt for programmet Erasmus World. Selv om programmet forudsætter øget samarbejde med tredjelande, er det jo et faktum, at dets centrale mål er at styrke kvaliteten af de videregående uddannelser og af uddannelserne generelt i EU.
Det er den konklusion, som vi må drage, når vi ser, hvad de overordnede målsætninger med programmet er:
at forberede borgerne i Europa, men også i partnerlande, bedre på at bo og arbejde i et globalt og videnbaseret samfund,
at sikre, at de videregående uddannelser i Europa bliver gjort stadig mere attraktive over hele verden,
at forbedre den gensidige forståelse mellem befolkninger og kulturer.
Endelig skal fremhæves det, der ligner en tilstrækkelig bevillingsramme til kurser, grader, stipendier, partnerskaber, konferencer, seminarer og alle de andre aktiviteter, der skal føre dette initiativ ud i livet.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg tilslutter mig indholdet i denne betænkning, fordi jeg mener, at den har forbedret den tekst, som Kommissionen har foreslået, og især fordi den handler om en type initiativ, som der bliver et stadig større behov for - programmet Erasmus. Det globale samfund, som vi i dag lever i, fordrer, at vi bliver stadig bedre til at møde de udfordringer, som vi stilles over for. Derfor må de videregående uddannelser i EU ud over at åbne sig for hinanden også åbne sig for omverdenen og på den måde bidrage til, at de europæiske universiteter får status af "centres of excellence" inden for højere uddannelse. Denne målsætning er også en stærk tilskyndelse for de europæiske universiteter, der på den måde bliver mere synlige.
Denne åbning over for tredjelande uden for EU må imidlertid ikke svække Erasmus-programmets uddybning, udbredelse og ansporende virkning blandt europæerne selv. Der må derimod udfoldes endnu flere bestræbelser for, at programmet skal blive en reel mulighed for alle og - hvorfor ikke? - en normal bestanddel af en universitetsuddannelse i Europa, ligesom der må iværksættes foranstaltninger, som forøger de positive virkninger af denne slags programmer, men uden at de bliver så almindeliggjorte, at de banaliseres.

Zrihen (PSE)
"Erasmus Mundus" sigter mod at styrke forbindelserne universiteterne imellem på alle kontinenter ved at skabe et system til udveksling af studerende, professorer og forskere. Programmet skaber også glimrende uddannelsescentre og universitetsforskning på vores kontinent og sigter mod at gøre, om jeg så må sige, vores universiteter konkurrencedygtige på verdensmarkedet for videregående uddannelser, samtidig med at vores studerende får mulighed for at opnå europæiske diplomer.
De ægte europæiske uddannelsestilbud, der hidtil har været ukendt blandt studerende i Europa og især på andre kontinenter, vil i fremtiden give alle unge europæere et valg med hensyn til uddannelsesforløb - et valg mellem en national eller en europæisk uddannelse.
Dette vil være en fordel for både de studerendes personlige udvikling og for integrationen på arbejdsmarkedet i betragtning af de nye perspektiver i Europa.
Vi må absolut overstige den ene procent af BNP, der er afsat til videregående uddannelser.
Gennemførelsen af programmet "Erasmus Mundus" bør få de europæiske virksomheder til at oprette vedvarende partnerskaber med universiteterne, hvilket er et uundværligt middel til at gøre de europæiske kurser til de bedste, at give de europæiske universiteter et forspring på den internationale scene og således endelig at reducere hjerneflugten mod USA og for ...
(Stemmeforklaring forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Fatuzzo (PPE-DE).
Kære Mario Mauro, De har foreslået og opnået, at Europa-Parlamentet bevilger 54 millioner euro til uddannelse og erhvervsuddannelse med det formål at lære underviserne, hvordan de skal undervise de studerende i den nye informations- og kommunikationsteknologi. Som repræsentant for Pensionistpartiet og Europas ældre vil jeg således også gerne bede om 54 millioner euro for at lære underviserne, hvordan de skal undervise pensionisterne og de ældre.
Jeg håber, at Parlamentet - hvis medlemmer er mødt talstærkt frem i dag - lytter til mig, og at det ved en senere lejlighed også stemmer for bevillingen af 54 millioner euro til undervisningen af de ældre.

Bastos (PPE-DE)
Hovedformålet med eLearning-programmet er at tilskynde til integrering af de nye informations- og kommunikationsteknologier i de europæiske undervisnings- og uddannelsessystemer med henblik på:
større tværkulturel dialog
kendskab til sprog
udvikling af livslang læring
og udveksling af bedre praksis.
De foreslåede ændringer forbedrer Kommissionens forslag, og denne betænkning er et vigtigt bidrag til at nå målet om et videnbaseret samfund.
Hvad angår budgettet, må den procentdel, der er afsat til de forberedende foranstaltninger, øges, mens procentdelen til bekæmpelse af it-kløften kan mindskes, da der findes andre fællesskabsinstrumenter, som er bedre egnede til at løse dette problem. Det er meget vigtigt at øge finansieringen af e-partnerskaber mellem europæiske uddannelsesinstitutioner på de forskellige niveauer.
De fleste af medlemsstaternes skoler er forbundet med internettet, men kun få lærere benytter det som undervisningsredskab. Lærerne må derfor bevidstgøres om, hvor vigtigt og givtigt det vil være at integrere internettet i undervisningen for både eleverne og dem selv.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
 Vi går naturligvis ind for størst mulig udbredelse af informationsteknologi og kommunikation blandt elever og undervisere. Når vi ikke har stemt for denne betænkning, men afholder os fra at stemme, er det, fordi ordføreren ønsker - under påskud af at fremme disse teknologier - at yde virksomhederne i denne sektor støtte under forskellige former. Virksomhederne er i øvrigt langtfra alle SMV'er, selv om betænkning gerne vil fremstille dem som sådan, men er for nogles vedkommende filialer af store koncerner.

Figueiredo (GUE/NGL)
Det var efter topmødet i Lissabon, at man vedtog eEurope 2002-planen og handlingsplanerne for eEuropa 2005 i den hensigt at udnytte de nye informations- og kommunikationsteknologiers (itk) muligheder for at øge den økonomiske vækst. Programmet eLearning er anvendelsen af disse teknologier inden for undervisning og uddannelse.
Man bliver imidlertid nødt til at sige til dem, der har gjort så meget ud af hele dette område, at de midler, der er afsat, er alt for lave, især hvis man ønsker at tilskynde til integrering af de nye informations- og kommunikationsteknologier i de europæiske undervisnings- og uddannelsessystemer og dermed forbedre deres kvalitet og adgangen til dem.
Som ordføreren fremhæver, må der lægges særlig vægt på uddannelsen af lærerne og ikke blot på at forbinde skolerne med internettet. Man behøver blot at se på oplysningerne om skolernes adgang til internettet og lærernes brug af det for at indse den enorme kløft og de store forskelle, der fortsat findes i EU.
Betænkningen forsøger derfor at uddybe og forbedre Kommissionens forslag, hvorfor vi har stemt for, selv om det stadig lader meget tilbage at ønske, eftersom det er lige så væsentligt, at alle elever får adgang til internettet, hvilket langtfra er tilfældet.

Marques (PPE-DE)
Jeg takker Mario Mauro for den fremragende betænkning, som han har udarbejdet om forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om vedtagelse af et flerårigt program (2004-2006) for effektiv integrering af informations- og kommunikationsteknologi (ikt) i uddannelses- og erhvervsuddannelsessystemerne i Europa (eLearning-programmet), som jeg giver min støtte ikke mindst ud fra behovet for at udvikle de nye teknologier i de fjernt liggende regioner. Her vil jeg gerne gøre særlig opmærksom på den rolle, som de nye teknologier kan spille i regionerne i den yderste periferi, der på grund af deres begrænsninger og aktuelle situation er regioner, som har brug for støtte til at træde ind i den nye digitale æra.
I dette program vil jeg også gerne fremhæve, hvor vigtigt det er at sætte ind med uddannelse af underviserne, uden hvilken en effektiv undervisningspolitik ikke kan udvikles, og at udvide dette program også til grundskolerne.
Jeg vil ligeledes gerne udtrykke min støtte til den opmærksomhed, som dette program giver handicappedes og ældres brug af de nye teknologier samt behovet for at udvikle undervisningsprojekter i de nye teknologier for ældre.

Queiró (UEN)
For denne betænkning gælder det samme, som jeg siger i stemmeforklaringen om Sarnez-betænkningen, denne gang dog om et initiativ, der har til formål at tilskynde til integrering af de nye informations- og kommunikationsteknologier i de europæiske undervisnings- og uddannelsessystemer og dermed forbedre deres kvalitet og adgangen til dem.
Det er særlig bemærkelsesværdigt, at betænkningen understreger, at programmet ikke skal træde i stedet for, men skal støtte og supplere medlemsstaternes initiativer i denne sektor. Det skal derudover stille de finansielle midler til rådighed for pilotprojekter, forskning og tilsyn, strategiske aktioner for europæiske netværk og netværk af organisationer, yde bidrag til europæiske organisationer med det formål at oprette "platforme" og yde teknisk og administrativ bistand i forskellige sektorer.
Jeg har derfor kun kunnet stemme for.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt for betænkningen, fordi jeg mener, at den allerede har medvirket til at berige debatten og overvejelserne om, hvordan vi bedst virkeliggør de ambitiøse målsætninger, der blev opstillet på Det Europæiske Råd i Lissabon (marts 2000) om "et Europa præget af innovation og viden". Med eLearning-programmet (undervisning via internettet) som del af initiativet eEurope (sætte skub i accepten af de digitale teknologier i hele Europa og sikre, at alle europæere har de nødvendige færdigheder i at bruge dem), har Kommissionen fremlagt en frugtbar ramme for den stigende anvendelse af de nye teknologier inden for uddannelse og undervisning. Virkningerne begynder allerede nu at vise sig. Kommissionen burde derfor overveje at øge budgettet for denne treårsperiode, således som ordføreren og Budgetudvalget tilråder. En sådan investering er en af de bedste garantier for en konsolidering af et ægte "dynamisk (...) videnbaseret Europa".
Meget vigtig er ordførerens opfordring til at sætte kraftigt ind med hensyn til uddannelse af lærerne, da der, som han viser statistisk, er meget udstyr, men næsten ingen anvendelse af det. Europæiske uddannelsestjenester og software, skub i etableringen af et netværk mellem skoler og lærere, gennem europæiske platforme og cyberundervisningsforløb - det er nogle af de nødvendige svar, i udvekslingen af bedste praksis ...
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Zrihen (PSE)
 De nye informations- og kommunikationsteknologier munder nødvendigvis ud i en ny model eller et nyt paradigme, der bygger på nye relationer mellem de studerende, viden og undervisere, og som fremkalder og giver anledning til forslag om en pædagogisk omstrukturering af undervisningsverden.
At udnytte og integrere de nye informations- og kommunikationsteknologier i uddannelsesområdet har først og fremmest til formål at forbedre den studerendes indlæringssituation og forbindelse med verden. Al anvendelse, som ikke respekterer disse principper, vil føre til, at man bruger blot for at bruge. Men de nye informations- og kommunikationsteknologier kan være værdifulde pædagogiske allierede, hvis de er instrumentet og ikke målet. Hvis de tjener fastsatte formål i det sociale og uddannelsesmæssige samfund, vil de muliggøre fremskridt og udvikling.
Disse nye teknologier kan i dag tilbyde uddannelserne en hidtil ukendt chance for at leve op til uddannelseskrav, der er mere og mere massive og mangeartede. Der er meget på spil. Det er således klart, at individets mulighed for at få adgang til information og at behandle den er afgørende ikke kun for integrationen på arbejdsmarkedet, men også for de studerendes sociale og kulturelle miljø. Uddannelsernes manglende kapacitet til at lære de studerende at anvende eller beherske disse teknikker vil kunne betyde en yderligere forøgelse af de sociale uligheder eller endda være med til at skabe dem.
At disse teknologier inddrages i uddannelsesinstitutionerne bringer hverken undervisernes status eller det grundlæggende uddannelseskald i fare. Tværtimod kan det snarere betyde frihed og åbning til verden.

Andersen, Bonde og Sandbæk (EDD)
. Princippet om "genoprettende retfærdighed" er godt og effektivt og bør klart fremmes. Vi har i dag stemt for, at der kan ske en udveksling af erfaring, når dette sker på et mellemstatsligt niveau. Vi tager klart afstand fra en harmonisering af strafferetten samt ønsket om at sætte EU i stand til at udvikle egne visioner og politik på området for genoprettende retfærdighed. I vores afstemning har vi stemt for at bevare det belgiske initiativs udgangspunkt om en finansiering via medlemsstaternes frivillige bidrag samt om koordinering og har dermed stemt imod betænkningens ændringsforslag, der søger at oprette et sekretariat styret af Kommissionen og finansieret over EU's almindelige budget.

Ducarme (ELDR)
Det europæiske område med sikkerhed og retfærdighed skal integreres i EU-traktaten og skal således være bindende for de nye kandidatlande. Det internationale juridiske samarbejde og samarbejdet til bekæmpelse af enhver form for kriminalitet, herunder terrorisme, skal forstærkes. Således er borgerne frie inden for Unionen, men de kan også blive udsat for en forbrydelse i en af de andre medlemsstater.
Initiativet, der består i at skabe et europæisk net af nationale kontaktpunkter vedrørende genoprettende retfærdighed, er en del af denne bevægelse.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt for denne betænkning.
Jeg støtter i vid udstrækning ordførerens opfattelse af, at det er bydende nødvendigt at strafferetsplejen tager større hensyn til ofrenes behov, der ofte henvises til et rent instrumentelt plan i forhold til modsætningen stat/gerningsmand, som er blevet det centrale i strafferet og strafferetspleje.
Jeg mener, at anvendelse af genoprettende retfærdighed, med nøje hensyntagen til rimelighed og proportionalitet, vil kunne være en måde til at imødegå den beskrevne situation og til i acceptabelt omfang at gøre gerningsmændene ansvarlige for at udbedre eller mindske de konkrete følger af deres forseelse.
Oprettelse af et europæisk net af nationale kontaktpunkter, der iagttager medlemsstaternes forskellige strafferetlige løsninger, som de betinges af deres retssystem og retstraditioner, vil kunne befordre udveksling af oplysninger og god praksis uden at deformere den nationale retsorden eller skabe kunstige strukturer, der kolliderer med den.
Jeg må imidlertid understrege, at dette initiativ, der omfatter alle strafferetsplejens parter, under ingen omstændigheder må tilsidesætte almenvellet, hvad angår den offentlige orden og den sociale fred, da det ellers risikerer at bringe strafferettens højeste mål i fare.

Andersen, Bonde og Sandbæk (EDD)
. Vi har stemt for betænkningen for at sikre en løsning på problemet for Kaliningrads borgere. Men det virkelige problem er Schengen-samarbejdets lukning af de ydre grænser. Kaliningrad er blot ét konkret eksempel på de konsekvenser, Fort Europa får for fattige mennesker uden for EU. Med etableringen af Fort Europa skaber vi et nyt jerntæppe ned gennem Europa. Lukningen af grænserne mellem Rusland og Polen og Litauen er præcis så unaturlig for disse landes borgere, som Berlin-muren var for berlinerne.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Hvis ophævelsen, der i øvrigt er delvis og begrænset, af grænserne mellem landene i EU er et fremskridt, så er de juridiske og materielle barrierer, som man gør sit yderste for at styrke rundt om Unionen, et umenneskeligt skridt i den forkert retning. I hele den østlige del af det udvidede Europa deler disse barrierer befolkninger, der er forbundet af en fælles fortid, og forværrer nogle gange splittelsen af én befolkning.
De værste konsekvenser heraf ses især i forbindelse med enklaven Kaliningrad, der er adskilt fra resten af Rusland. Indtil nu har det at rejse fra Rusland til Kaliningrad eller omvendt ikke medført nogen administrativ vanskelighed. Fra 2004 kræver de europæiske myndigheder visa for en sådan rejse.
Man anmoder os altså om at vedtage en forringelse af bevægelsesmulighederne for indbyggerne i Kaliningrad eller for dem, som tager dertil. Det er en forringelse, der er tilstræbt og påtvunget af de europæiske myndigheder, selv om det i dag blot fremlægges som teknisk planlægning.

Stauner (PPE-DE)
 Som de foregående år har jeg stemt imod dechargen til Kommissionen for 2001. Prodi-Kommissionen har heller ikke i år udført sin opgave, at forvalte de europæiske skatteyderes penge omhyggeligt og sparsommeligt.
For ottende gang i træk har Revisionsretten nægtet at give den såkaldte revisionserklæring.
De massive mangler i bogføringen i Kommissionen, som er kommet for dagens lys siden foråret 2002, begunstiger svig og sjusk.
I 10 år har Kommissionen ikke foretaget nogen kassekontrol.
I det europæiske statistiske kontor Eurostat er der opdaget interessekonflikter på højeste niveau og dårlig forvaltning, uden at der er draget mærkbare konsekvenser.
Med en sådan forvaltning kan EU ikke leve op til de store krav, som udvidelsen og den fortsatte integration stiller.

Van Dam (EDD)
Hr. formand, vores gruppe stemte imod Casaca-betænkningen ved den endelige afstemning. Vi gjorde det noget modvilligt, for hr. Casaca har gjort et udmærket stykke arbejde, som han har al mulig ære af. Vi er enige i beslutningsforslagets indhold men ikke i dets endelige konklusion.
I øjeblikket er der politisk stemning for at udskyde decharge i seks måneder. Der er al mulig grund til at øge presset betydeligt efter fire års ståen i stampe. Lad os ikke følge Kommissionens løfter og forsikringer denne gang, men i stedet afvente dens handling og resultaterne heraf. Ellers vil Parlamentet ikke løse sin allervigtigste opgave, som består i at kontrollere Kommissionen.
Ved at meddele decharge har et flertal i Parlamentet givet afkald på denne mulighed, og desværre er det atter lykkedes Kommissionen at få tilladelse til at fumle rundt i de kommende to år. Vi ønsker at tage afstand fra denne uansvarligt slappe holdning.
Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, i går aftes, den 7. april 2003, da jeg gik en tur i gaderne omkring mit hotel, der ligger ved stationen i Strasbourg, mødte jeg en besynderlig person. Jeg mødte parlamentsmedlemmet Carlo Fatuzzo, som han var den 1. juni 1990, nemlig det år, hvor han lige var blevet valgt til medlem af det regionale parlament i regionen Lombardiet. Han stoppede mig og sagde følgende til mig: "Hør engang, Carlo. Du, som i dag er medlem af Europa-Parlamentet, kan du ikke i forbindelse med fru Avilés Pereas betænkning - som også omhandler Regionsudvalget - anmode om, at der lægges større vægt på regionerne, at de får nogle - selv minimale - lovgivningsbeføjelser, og at man også giver de repræsentanter, som er valgt i alle Europas regioner, mulighed for at komme med i Europa-Parlamentet."
Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, da jeg gik i seng efter at have gået en tur i gaderne omkring mit hotel - sådan som jeg fortalte om - drømte jeg om ordføreren, hr. Staes. Han kom farende til Europa-Parlamentet i Bruxelles - det var en mandag kl. 21.55 - og løb op ad trapperne for nå frem tids nok til at kunne skrive under på tilstedeværelseslisten og dermed bevise, at han var kommet til Bruxelles inden kl. 22.00. Men desværre lykkedes det ham ikke at nå frem i tide, og derfor sagde han i drømmen følgende til mig: "Fatuzzo, vær så venlig at stemme imod punkt 104 på side 28 i min betænkning, hvor vi giver udtryk for vores bekymring over forlængelsen af det centrale indtegningsregisters åbningstid fra kl. 7.00 til kl. 22.00. Jeg tror nemlig, at det er bedre, at vi parlamentsmedlemmer når frem i tide og ikke behøver at løbe, sådan som jeg blev nødt til i drømmen."
McAvan (PSE).
Hr. formand, jeg tilslutter mig klart hr. Staes' betænkning. Det er nok første gang nogensinde, at vi i forbindelse med dechargeproceduren har løst de problemer, der optager offentligheden, for så vidt angår Europa-Parlamentets budget, især de uforholdsmæssigt høje omkostninger, der er forbundet med at have mere end et hjemsted, og de potentielle omkostninger forbundet med en udvidelse af bygningerne i Strasbourg, så de kan huse flere medlemmer. Vi er også nået frem til en løsning i spørgsmålet om medlemmernes udgifter og betaling af pensionerne. Der er tale om meget vigtige emner, og jeg kan kun beklage, at hr. Staes' betænkning ikke blev vedtaget med et større flertal i Parlamentet.
Malmström, Paulsen og Olle Schmidt (ELDR)
Vi støtter helhjertet punkterne 46-53 i betænkningen, som alle har til formål at påvise de høje omkostninger forbundet med Europa-Parlamentets flyttecirkus mellem Bruxelles, Luxembourg og Strasbourg. Præcis som ordføreren påpeger, indebærer Parlamentets flytning mellem Bruxelles og Strasbourg meromkostninger for skatteyderne på ca. 169 millioner euro pr. år. Desuden fører flytningen til store effektivitetsstab for det parlamentariske arbejde. Løsningen er, at Parlamentets virke koncentreres til et arbejdssted. For at dette kan blive muligt, kræves det, at medlemsstaterne besinder sig og laver en ændring i traktaten, for at Parlamentet selv kan træffe beslutning om sit sæde. Det Europæiske Konvent kan gøre en vigtig indsats ved at videreføre debatten om Parlamentets sæde, så der virkelig sker en ændring.

Meijer (GUE/NGL)
Jeg var nødt til at bruge hele min taletid for dechargeproceduren på Casaca-betænkningen vedrørende Europa-Kommissionens årsregnskab for 2001. Det var uundgåeligt i betragtning af hr. Kuhnes og fru Avilés Pereas angreb på kritiske tjenestemænd, aviser og medlemmer af Europa-Parlamentet, der mener, at den finansielle forvaltning fortsat udsættes for svig. Derfor havde jeg ikke mulighed for at billige Staes-betænkningen vedrørende decharge for sektion I - Europa-Parlamentet. Han påpeger med rette, at det årligt koster 169 millioner euro at drive bygningskomplekser i tre forskellige byer, og at der heraf går 40 millioner euro til ekstra personale. Han gør også opmærksom på ekstraudgifterne på 3,9 millioner euro til tjenesterejser frem og tilbage mellem Bruxelles og Strasbourg samt på det årlige tab af 25.855 arbejdsdage. Det er derfor nødvendigt at koncentrere Parlamentets aktiviteter i en enkelt by og lade Parlamentet selv bestemme, hvor det skal være. Det er bedre end at fordele arbejdet mellem Strasbourg og Bruxelles, sådan som det fremgår af traktaten fra 1997 eller i forbindelse med oprettelsen af en kommende superstat, hvor det vil være praktisk taget umuligt at ændre. Selv ordførerens kritik af, at det er nødvendigt hele tiden at forholde sig til grundspekulanter i forbindelse med udvidelse af bygningerne i Bruxelles, er helt rigtig. Jeg stemmer for denne decharge.
Poos (PSE)
Jeg har stemt imod Staes-betænkningen om decharge. I denne stemme er der ingen forbehold over for Europa-Parlamentets forvaltning af budgettet for 2001. Den er derimod et udtryk for min modstand mod ordførerens forsøg, støttet af 13 medlemmer af udvalget, på at tilrane sig kompetencer, der enten henhører under medlemstaterne (som fastsættelsen af institutionernes hjemsteder) eller andre organer end Parlamentet (politikker vedrørende fast ejendom osv.). Under dække af en budgetstramning sætter man således en umage samling forslag til afstemning, der ikke har andet formål end at miskreditere de kolleger, der er valgt af Parlamentet til at forvalte Europa-Parlamentets budget. Dette implicitte mistillidsvotum har fortjent at blive forkastet.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, hr. Blaks betænkning omhandler også leve- og arbejdsvilkårene i Europa. Da jeg for lidt siden gik forbi mødesalen, så jeg en del ældre og pensionister, som var på besøg i Europa-Parlamentet. En af dem genkendte mig og sagde til mig: "Hr. Fatuzzo, endelig møder jeg Dem! Jeg ved, at De ofte taler de ældres og pensionisternes sag, og jeg må faktisk sige, at jeg har et dejligt liv. Jeg har nogle fantastiske levevilkår, eftersom jeg rejser og er turist i andre lande. Jeg ville gerne have, at man sørgede for - og det skal De bede om ved afstemningen om hr. Blaks betænkning - at give alle, både unge og ældre, de samme levevilkår som os, der kan besøge Strasbourg som turister."
Fatuzzo (PPE-DE).
Efter at have været i Napoli tog jeg til Trieste, hr. formand. Da jeg fra Trieste tog toget videre til en anden italiensk by, var repræsentanten for Pensionistpartiet i Trieste, Luigi Ferone, mødt op for at tage afsked med mig, og han sagde følgende: "Fatuzzo, jeg ved, at du også skal stemme om Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab. Så du må gerne sige, at Europa skal være et Europa af stål, for i denne situation med krigen mod Irak har vi set et Europa, der efter min mening var blødt som smør. Vi ønsker et stærkt Europa og et Europa af stål, og det skal du sige!" Det har jeg hermed gjort.

Formanden.
Hermed afsluttes stemmeforklaringerne.
(Mødet udsat kl. 13.00 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0085/2003) af Buitenweg for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender med forslag til Europa-Parlamentets henstilling til Rådet om reform af konventionerne om narkotika (2003/2015(INI)).

Buitenweg (Verts/ALE)
Hr. formand, først vil jeg gerne takke parlamentsmedlemmerne, fordi de har gjort det muligt at udarbejde denne betænkning, idet man ikke spurgte til Parlamentets synspunkter. Heldigvis så Parlamentet ingen grund til, at det som et europæisk politisk forum ikke skulle fremlægge sine synspunkter. Efter et initiativ fra hr. Cappato, der fik opbakning fra 108 parlamentsmedlemmer, valgte Europa-Parlamentet at lade medlemsstaterne og EU's repræsentanter tilkendegive deres mening om, hvad der skal lægges vægt på ved FN's ministerkonference i næste uge i Wien.
Det er en vigtig konference, hvor man vil diskutere strategierne for en effektiv bekæmpelse af alle former for narkotikamisbrug, samt de fremskridt, der er gjort på området. Det er derfor meget underligt, at regeringernes indsats ikke har været genstand for en intensiv debat i de nationale parlamenter. Den nultolerancestrategi, der kommer til udtryk i de tre relevante FN-konventioner, er trods alt ikke helt uimodsagt. Konventionerne stammer fra henholdsvis 1961, 1971 og 1988. I 2003 bekendtgør Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug imidlertid, at praktisk taget alle EU's medlemsstater har udviklet alternative strategier. De går ikke ind for et 100 % forbud men forsøger at forhindre skaderne som følge af narkotikamisbrug ved hjælp af smarte tiltag. Jeg mener, at det er sagens kerne.
Forskellige former for narkotika har forskellige grupper af brugere. En heroinmisbruger søger f.eks. ofte glemsel, fordi vedkommende ikke er i stand til at håndtere livet. En person, der ryger en joint, er til gengæld normalt ikke nogen desperado. De og jeg nyder måske et glas vin til aftensmåltidet, mens mange unge benytter sig af Europas næstmest populære stimulans - cannabis. Ecstasybrugere er en helt tredje gruppe. Den lille tablet er en del af en særlig ungdomskultur, der har som motto, at det er fint at slå sig løs i weekenden, så længe man står tidligt op igen mandag morgen.
Min konklusion er derfor, at det ikke er en løsning at samle alle stoffer og stofmisbrugere under én hat. Jeg er også overbevist om, at strengere forbud faktisk vil øge den organiserede kriminalitets indflydelse. Det er f.eks. sandt, at Nederlandene eksporterer ecstasy, men det skete først, efter at den hollandske regering begyndte at slå ned på det og dermed skubbede det i hænderne på de forhærdede forbrydere i "amfetaminmafiaen". Nederlandene var for lille et marked for deres smag, så de begyndte at eksportere det.
Jeg ved, at ikke alle i Parlamentet er enige i min analyse. Hvad man skal gøre ved narkotikamisbrug, og hvordan man skal bekæmpe organiseret kriminalitet, er emner for en politisk debat. Denne debat skal imidlertid ikke blot baseres på ideologi og ønsketænkning men på virkeligheden - i dens forskellige varianter. Som ordfører har jeg stemt for udarbejdelsen af en skriftlig henstilling, der kan fremme en sådan politisk debat. Jeg havde ikke til hensigt at udarbejde en holdning om den bedste metode til bekæmpelse af narkotikamisbrug. I stedet valgte jeg - med opbakning fra et flertal i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender - at argumentere for en grundig evaluering af, hvor effektive FN-konventionerne om narkotika er.
Jeg vil gerne sige til modstanderne af min betænkning - og her henvender jeg mig især til Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater - at et krav om en evaluering ikke automatisk resulterer i ændringer af FN-konventionerne. Vi må imidlertid være forberedt på at foretage en grundig gennemgang af disse konventioner. De personer, der er overbevist om, at en repressiv tilgang virkelig har en så enorm effekt, har heller ikke noget at frygte, for de tror sikkert, at nultolerance vil være resultatet af en sådan evaluering, og at det også bliver indholdet i henstillingen. Jeg tror ikke, at det er løsningen, men en evaluering vil under alle omstændigheder kunne kaste noget lys over sagen.
Under forhandlingerne er jeg blevet beskyldt for ekstremisme, og jeg accepterer fuldtud denne beskrivelse for så vidt angår mine egne tanker vedrørende håndtering af narkotikamisbrug. Vi taler trods alt om en forhandling om et vigtigt emne, og De kan mene, hvad De vil, om mine synspunkter. Jeg kan imidlertid ikke acceptere en sådan etiket på denne betænkning, da essensen af betænkningen er en rationel henstilling, en evaluering. Det er en evaluering, der efterfølges af en FN-konference i 2004 med henblik på at drøfte konklusionerne af evalueringen. Det er således en begrænset henstilling, og jeg håber, at De vil støtte den.
Mit sidste punkt handler om klassificeringen af narkotika. Evalueringen vil naturligvis have en vigtig betydning på længere sigt, og på kort sigt er det vigtigt, at vi nu bliver enige om at omklassificere stofferne. I øjeblikket er cannabis og heroin i samme kategori, og vi kan nok godt blive enige om, at brugen af heroin er mere skadelig end det at ryge en joint. Jeg foreslår derfor, at Parlamentet gentager det, som vi besluttede for to måneder siden - i Malliori-betænkningen om forebyggelse af narkotikamisbrug og reduktion af de med misbruget forbundne risici - og at vi opfordrer til, at alle stoffer klassificeres i overensstemmelse med de videnskabelige beviser for deres sundhedsfare for mennesker.
Vitorino
Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, fru Buitenweg, Kommissionen værdsætter Parlamentets konstante interesse for narkotikaspørgsmålet, og jeg takker Kathalijne Buitenweg for denne betænkning, der på en pragmatisk måde søger at tage stilling til de spørgsmål, som FN's konventioner rejser på dette felt.
Som det allerede var tilfældet på mødet i FN's Generalforsamlings ekstraordinære samling om narkotika i juni 1998, vil Parlamentet og Kommissionen indgå i Fællesskabets delegation på aprilmødet i Wien. Kommissionen glæder sig over tilstedeværelsen af fire repræsentanter fra Europa-Parlamentet på mødet i Kommissionen for Narkotiske Midler og i ministerdelen. Som medlemmerne givetvis er klar over, udgør Parlamentet sammen med Kommissionen Fællesskabets delegation, der har observatørstatus i FN's Kommission for Narkotiske Midler.
Som bekendt er Fællesskabet ikke part i konventionerne fra 1961 og 1971, men kun i 1988-konventionen, hvor dets beføjelser dog kun angår de kemiske prækursorer. Jeg for min del vil gerne over for Parlamentet forsikre om, at ikke blot Kommissionen, men Unionen som helhed, finder det meget væsentligt at evaluere de strategier, der er blevet fulgt på narkotikaområdet. I november gennemførte Kommissionen midtvejsevalueringen af EU's narkotikahandlingsplan for 2000-2004, hvis resultater vi agter at fremlægge på mødet i Wien. Vi glæder os derfor over, at FN har indført en lignende evalueringsprocedure, og håber, at de konklusioner, som evalueringen af EU's narkotikahandlingsplan lader drage, og FN's egen konklusioner gensidigt kan styrke hinanden, så vi får et klarere billede af hele problematikken omkring gennemførelsen af de pågældende konventioner.
Pirker (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hvis man læser fru Buitenwegs betænkning overfladisk og hører hendes indlæg, så kunne man mene, at det, som hun foreslår her, egentlig var helt uproblematisk og sagtens kunne accepteres. Hun har ikke gjort det uintelligent. Men jeg vil gerne indtrængende advare Dem mod at følge hende. De behøver nemlig kun at læse sidste afsnit i denne betænkning, hvor hun helt enkelt i sin begrundelse kræver, at det ville være fornuftigt simpelthen at slette cannabis fra listen over internationalt kontrollerede stoffer. Det betyder, at hun på forhånd kræver en ændring af konvention 61, og hun kræver, at cannabis slettes fra listen over forbudte produkter.
Jeg vil derfor indtrængende advare Dem mod at følge fru Buitenweg, for hvis De følger hende, så går De ind for at frigive narkotika og imod vores unges og vores samfunds sundhed og fremtid. Hvis De støtter fru Buitenweg, så hjælper De med denne støtte narkotikahandlere med at udvide deres kæmpeforretninger til også at omfatte Europa, og De skader det program, som FN har opstillet for at hjælpe bønderne med at dyrke alternative produkter og tjene penge på det, for De åbner et nyt marked for stofferne i Europa. Og De sørger i sidste ende for at udbrede stofferne i stedet for at bekæmpe dem af al kraft, og det må være vores mål.
PPE-DE-Gruppen - det siger jeg som talsmand for denne gruppering - er helt kategorisk modstander af at frigive cannabis. Vi går ind for at bibeholde FN's narkotikakonvention. Vi går ind for at gennemføre denne narkotikakonvention fuldt ud og ikke for at ændre den. Vi går ind for, at vi fuldt ud sætter det program i kraft, som EU har udarbejdet, nemlig at arbejde for forebyggelse, repression og reintegration på samme tid.
Hvorfor går vi ind for det, og hvorfor er vi imod at frigive stoffer? Det er forholdsvis enkelt. Prøv engang at se på den dramatiske situation i EU. En tredjedel af de europæiske unge har allerede prøvet cannabis. Næsten 8 % af de 15-19-årige ryger dagligt hash, og 75 % af de unge mener, at cannabis er ufarlig, selv om lægevidenskaben på grundlag af flere undersøgelser klart advarer mod stoffet, fordi indtagelse af cannabis udgør en risiko for kroppen og særligt for psyken og fører til psykologisk afhængighed. Der er altså ingen som helst grund til at gå ind for en liberalisering af stofferne og for en liberalisering af cannabis og for at slette cannabis fra listen over forbudte stoffer. Tværtimod, hvis man kender stoffernes farlighed for de unge, kan man kun kræve nultolerance over for stoffer!
Det er det krav, som fra vores side fremsættes som modkrav, og vi håber at få flertal for det i morgen ved afstemningen, fordi vi for at beskytte ungdommen og i ungdommens interesse går imod en ændring af narkotikakonventionen. Vi håber også at få et fornuftens flertal for det i Europa-Parlamentet og optræde med dette fornuftens flertal ved konferencen i Wien for at styrke FN i kampen mod stofferne og gøre det klart for FN, at vi vil arbejde for at opretholde konventionen og imod enhver liberalisering af stoffer og imod enhver legalisering af stoffer.
Vi vil derfor helt sikkert ikke kunne støtte Buitenweg-betænkningen, hvis ikke den bliver ændret afgørende.
Hazan (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg må sige, at jeg er fuldstændig forbløffet over det, som jeg har hørt fra hr. Pirkers mund, og jeg vil gerne forklare hvorfor. For mit vedkommende vil jeg først og fremmest lykønske fru Buitenweg med denne betænkning, der i modsætning til det, der er sagt, er velafbalanceret. Jeg har været vidne til, at udarbejdelsen ikke har været let i betragtning af de meget heftige diskussioner, som spørgsmålet har rejst under udvalgsbehandlingen.
Som fru Buitenweg siger, er det faktisk nødvendigt at få skabt et overblik over, hvor effektive de eksisterende konventioner er, og ligeledes hvor hensigtsmæssig en reklassificering af narkotiske stoffer vil være. Som et eksempel vil jeg fremhæve, at artikel 3 i enkeltkonventionen klassificerer mere end 100 stoffer i fire bilag, hvoraf det første omfatter både opium, heroin, kokain, hash og metadon. Er dette virkelig logisk? Jeg stiller spørgsmålet til hr. Pirker.
Vi må ligeledes slå fast, at Buitenweg-betænkningen ikke på nogen måde sigter mod at afkriminalisere narkotika - ikke engang de bløde stoffer - men kun og udelukkende stiller to spørgsmål, nemlig spørgsmålet om det nuværende systems effektivitet og relevans og spørgsmålet om behovet for en reklassificering af produkterne. Dog er reklassificering af narkotiske stoffer under ingen omstændigheder det samme som at foreslå at sætte cannabis i fri handel eller fremover at legalisere det. Jeg opfordrer hr. Pirker til at vise Parlamentet, hvor i fru Buitenwegs betænkning dette fremgår.
Jeg vil ligeledes minde om, at Parlamentet for to måneder siden vedtog en betænkning af Malliori, ifølge hvilken det fremgik, at stoffer netop skal klassificeres på videnskabeligt grundlag efter den risiko, de udgør for helbredet. Fru Buitenweg har udtrykkelig henvist til dette dokument, og jeg støtter hende fuldt ud. Skal vi fortsætte med at referere til konventioner, hvor den første stammer fra 1961 og den seneste fra 1988? Det forekommer os, at det er på tide at evaluere disse bestemmelser.
Jeg gentager, at denne betænkning er velafbalanceret, at den i meget høj grad og meget præcist nævner risiciene ved narkotikamisbrug, og at den på ingen måde tilskynder til brug af narkotiske stoffer. På dette punkt opfordrer jeg også hr. Pirker og visse af hans kolleger blandt De Kristelige Demokrater til at vise os de afsnit, hvor der skulle være den mindste opfordring til narkotikamisbrug. I denne betænkning drejer det sig på intet tidspunkt om at nedtone den risiko, der er forbundet med narkotika, og de skader den frembringer, og der er efter min mening ikke grund til ødelægge balancen i fru Buitenwegs betænkning, der har været vanskelig at opnå, men som er velbegrundet.
Jeg ønsker altså, at vi kan opnå bred støtte til denne betænkning for at fremme vores fælles ønske om at udbedre de skader, der skyldes narkotikamisbrug.

Boogerd-Quaak (ELDR).
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil starte med at lykønske fru Buitenweg og citere kommissær Vitorino. Han sagde, at fru Buitenwegs betænkning repræsenterer en pragmatisk fremgangsmåde, og jeg er helt enig. Jeg har været fraværende fra Europa-Parlamentet i ca. tre år, og jeg er meget overrasket over de stormfulde og ophedede forhandlinger om denne betænkning - selv i min egen gruppe må jeg retfærdigvis tilføje. Der er trods alt kun tale om en evaluering og en omvurdering af de tidligere indgåede aftaler. Jeg kan derfor ikke se, hvorfor vi ikke skal gå ind for den. Vi finder det alle sammen helt normalt at sende vores bil til eftersyn med års mellemrum, og alligevel er der folk, der ikke begriber, hvorfor vi efter 30 år skal foretage en evaluering og drage de nødvendige konklusioner heraf.
Hvad handler det i virkeligheden om, hr. formand? Det handler om at hæmme produktionen af, handelen med samt forbruget af ekstremt skadelige stoffer. Ingen, der stemmer for fru Buitenwegs betænkning, ønsker, at børn bliver narkotikamisbrugere. Vi skal blot i fællesskab besvare følgende spørgsmål: Hvad er den bedste metode? Det er jeg ikke i stand til. Hvis jeg kunne gøre det på stående fod, sådan som hr. Pirker kan, ville det være meget bekvemt, og jeg ville sandsynligvis blive meget rig, da jeg så havde fundet en løsning på et globalt problem. Jeg må ærligt indrømme, at jeg ikke har noget svar på spørgsmålet. Jeg mener imidlertid, at de, der ønsker at finde en løsning ved at evaluere globale data, skal have lov til at gøre det.
I denne forbindelse ønsker jeg også endnu en gang at slå til lyd for ensartede statistikker. Enhver, der fordyber sig i dette problem, må nødvendigvis konkludere, at meget få af de eksisterende statistikker er sammenlignelige. Jeg er af den opfattelse, at man kun bør driste sig til at foreslå ændringer i politikken på basis af tydelige og korrekte data.
Det er meget muligt, at en evaluering af den aktuelle politik vil bekræfte denne politik ganske enkelt i mangel af en bedre løsning. Det er ikke noget, jeg advokerer for eller forventer, men det er et muligt resultat af denne betænkning. Jeg forstår ganske enkelt ikke, hvorfor der er fremsat så mange ændringsforslag, der skal forhindre den foreslåede evaluering. Jeg vil derfor bede de medlemmer, der opfordrer andre til at stemme imod Buitenweg-betænkningen eller de dele af den, der handler om evalueringen, om endnu en gang at overveje, hvordan vi bedst løser det alvorlige narkotikaproblem i fællesskab. Det nytter ikke noget at begrave hovedet i sandet og lade som om, problemet ikke findes. Efter min mening er det bedre at gennemføre en evaluering i fællesskab på basis af korrekte data.
Ribeiro e Castro (UEN).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, narkotikamisbrug og narkotikahandel er en af vor tids værste plager. Der er få mennesker i Europa - hvis overhovedet nogen - der ikke kender en eller anden, et familiemedlem, en nabo, en kollega, en nærtstående, en bekendt, der har prøvet at indtage eller har været afhængig af narkotika, med de deraf følgende konsekvenser i form af personlig og social dysfunktion, menneskelig nedværdigelse, ødelæggelse af helbredet, fattigdom og ofte også kriminalitet og død.
Derfor er narkotikabekæmpelsen fortsat et helt essentielt punkt på den politiske dagsorden, og ingen regering, ingen ansvarlig stat kan tillade sig at slække på indsatsen. FN's tre konventioner, der danner baggrund for det beslutningsforslag, som vi drøfter i dag, og som vi skal stemme om i morgen, har dér en central plads. De udgør højdepunktet i en holdning, som ingen kan imødegå, nemlig at narkotikabekæmpelsesstrategien kun vil lykkes 100 % gennem en virkelig global indsats, der er samordnet på internationalt plan.
FN's Generalforsamlings handlingsplan fra 1998 udgør et andet skridt i denne retning, og vi er nu halvvejs i den 10-årige evalueringsperiode, der dengang blev vedtaget. Problemet er imidlertid stadig så alvorligt på internationalt plan, at tiden ikke er kommet til at svække denne holdning eller nogen af dens redskaber. I de senere år er det i visse kredse blevet moderne at sige, at de forskellige forbudspolitiske tiltag, som man blot under ét kalder "forbud", har fejlet på det ene punkt efter det andet, og at myndighederne selv har indset det. Det er ikke rigtigt! Og den liberalisering, som man mener, at det så skulle lægge op til, er i hvert fald heller ikke rigtig.
For det første er det at finde områder eller felter med relativ fiasko ikke ensbetydende med, at man kan se bort fra den succes, der faktisk har været, eller den afgørende effekt, som de forbud, der er vedtaget på internationalt plan, har som globalt sikkerhedsnet. For det andet er det at finde områder med fiasko, fordi vi ønsker at øge effektiviteten, ikke ensbetydende med, at man skal udbrede fiaskoen for at inspirere og stimulere til kapitulation over for denne globale trussel. For det tredje er det at finde en eventuel fiasko kun gavnligt, hvis det følges op af en seriøs analyse af årsagerne dertil, så beslutsomheden kan styrkes desto mere i den næste fase.
Det er ikke svært at se, at hovedårsagen til, at vi endnu ikke kan erklære en 100 % succes i narkotikabekæmpelsen ifølge disse tre konventioners strategi, ligger i, at denne indsats endnu ikke foregår i en virkelig international sammenhæng. Der er stadig stater, der åbent eller fordækt smyger sig uden om de vedtagne regler. Der er mange, der mere bruger deres energi på at opdage konventionernes huller eller mangler end på at gennemføre dem ordentligt. Denne betænkning, eller rettere dens begrundelse, er et godt eksempel på netop dét. Der er stadig stater, også i EU, som f.eks. Nederlandene, der forsøger en anderledes politik, og man kan godt spørge sig selv, om det ikke bringer den fælles sikkerhed i fare inden for Schengen-området. Der er områder uden statslig myndighed, hvor kriminelle bander åbent udfordrer international myndighed. Der er fortsat andre aktivitetsområder og sektorer af den mest forskelligartede karakter, som mange stater forholder sig tøvende over for, hvis de ikke ligefrem bevidst lukker øjnene for de ulovligheder, der foregår. Det er omkring disse svage punkter, at vi bør koncentrere vores opmærksomhed på mødet i Wien den 16. og 17. april. Som oplyst og ansvarlig parlamentarisk forsamling bør vi ikke sende EU's repræsentanter på dette møde et eneste forkert signal, et eneste tegn på svaghed, et eneste tegn på, at vi giver op.
Dette beslutningsforslag er kommet dårligt fra start. Det begyndte med et initiativ, der i sin helhed åbent udfordrer FN-konventionerne og deres grundlag, selv om det senere søger at omskrive deres formål. Fru Buitenweg bestræbte sig derefter på at stække initiativets indhold, men har ikke fjernet dets oprindelige forkerte orientering eller de farer, som det rummer. Der har siden under udvalgsdebatterne været gjort forsøg på at nærme synspunkterne til hinanden og mindske uenigheden, men trods disse anstrengelser er sagen så følsom, at jeg på UEN-Gruppens vegne har fundet det rigtigt at foreslå et alternativt forslag til beslutning, der kan give os fuldstændig politisk vished. Det er til det forslag, at jeg beder om Parlamentets støtte. Enhver tvetydighed på dette område fører til katastrofe.

Blokland (EDD).
Hr. formand, jeg er grundlæggende politisk uenig med ordføreren, fru Buitenweg. For så vidt som kommissær Vitorino er enig i fru Buitenwegs strategi, er jeg også grundlæggende uenig med ham.
FN's ministerkonference om narkotika nærmer sig med hastige skridt. Det vil sige, den starter i dag og fortsætter frem til den 17. april. I de seneste måneder har jeg med stigende forundring fulgt aktiviteterne fra de personer, der ønsker at afkriminalisere narkotika. Det er faktisk ganske smart, sådan som de bringer sagen på bane i alle mulige sammenhænge. Det er lige før, deres præsentation af den fritænkeriske holdning til narkotika gør én usikker. "Det er godt at prioritere misbrugernes sundhed". "Det er en skam, at de hårde stoffer skal i ulovligt kredsløb". "Det er op til dem at vælge, om de vil tage stoffer i fængslet". Det er lige før, man tror dem.
Der er heldigvis mange, der ikke tror dem, trods det intensive lobbyarbejde. De lobbyister, der arbejder for at afkriminalisere narkotika, må tage imod nogle hårde slag. Hvem har ikke hørt om skandalen om Mike Trace? Han var nødt til at vinke farvel til sine job hos De Forenede Nationer og Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug, da hans fritænkeriske holdninger blev offentligt kendt. Den konference om narkotika, som det græske formandskab organiserede, var en fiasko for dem, der ønsker at afkriminalisere narkotika. Medlemsstaterne nægtede at fremsætte en erklæring om bl.a. en ændring af FN-konventionerne. Nu banker sagen på Europa-Parlamentets dør, uden at vi har inviteret den.
Ånden i Buitenweg-betænkningen er tydelig. Skønt det ikke tydeligt fremgår af teksten, antydes det, at en ændring af FN-konventionerne er uundgåelig i lyset af den manglende succes med den hidtil gennemførte politik. Den fritænkeriske politik formodes at få en ubestridelig succes. Jeg mener, at det er en fejlagtig konklusion. Som nederlandsk medborger kender jeg til fordelene og ulemperne ved vores politik. Vi tilbyder en god behandling til misbrugerne, og vi har udviklet mange gode initiativer vedrørende efterspørgslen, men så er den heller ikke længere. Det er ikke nogen løsning blot at reducere skaderne. Det indebærer, at man accepterer narkotikamisbrug som et socialt fænomen, og at man blot ser til, mens ens medmennesker ødelægges. Det er sandt, at vi hjælper dem ved at skaffe dem rene sprøjter og gode lokaler, men ødelæggelsen fortsætter. Man beskytter fortsat bedst narkotikamisbrugernes helbred gennem afvænning - om nødvendigt ved hjælp af stærkt pres. Vi har samme holdning til tobaksafhængighed.
Har Nederlandene færre narkotikamisbrugere end andre lande takket være vores politik? Svaret er nej. Der er mindst lige så mange misbrugere i Nederlandene som i andre lande. Skadereduktion spiller en rolle i håndteringen af narkotikaproblemet, men i modsætning til det, der påstås i betænkningen, kan skadereduktion aldrig være et alternativ til bekæmpelse af narkohandel og narkotikamisbrug. Det bør heller ikke være et sløret argument for at ændre FN-konventionerne, for ændringsforslagene fra dem, der ønsker at afkriminalisere narkotika, er langt mere vidtgående. Den gammelkendte sang om skadereduktion er blot den lille sten, der udløser bjergskredet. Deres mål er at afskaffe de aktuelle FN-konventioner og legalisere narkotika. I mellemtiden fortsætter ødelæggelsen af liv. Som det fremgår af de 14 ændringsforslag, jeg har fremsat, støtter jeg på ingen måde denne tvetydige betænkning. Efter min mening vil det være bedst, hvis vi nedstemmer den og hurtigst muligt får den i glemmebogen.
Cappato (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, nogle parlamentsmedlemmer har besluttet, at de ikke vil tale om fru Buitenwegs betænkning, men om begrundelsen eller om den henstilling, som den bygger på. Disse parlamentsmedlemmer finder det bekvemt at dele Parlamentet op i to grupper, nemlig dem, der - ligesom dem selv - er modstandere af narkotika og interesserede i de unges velbefindende, og dem, der tværtimod er tilhængere af narkotika og helst ville tage livet af alle de unge.
Først vil vi gerne sige, at Deres narkotika i dag er fri narkotika. Den kan frit styres af mafiaen og den organiserede kriminalitet, den kan frit dræbe med en overdosis, den kan frit lade folk dø af aids, og den kan frit slå folk ihjel rundt omkring på pladserne og gaderne i vores byer. Når det gælder Deres frie og forbryderiske narkotika, går vi forbudsmodstandere snarere ind for kontrol, lovgivning og lovlighed. Efter vores mening bør de, der bruger narkotika - både lovlig narkotika og den narkotika, som i dag er ulovlig - betragtes som forbrugere og eventuelt som syge mennesker, men ikke som kriminelle. Vi forstår ikke, hvordan De vil gennemføre Deres forebyggelse over for mennesker, der behandles som kriminelle.
Heldigvis skal Europa-Parlamentet i dag drøfte det, som hører under dets kompetenceområde, og det er ikke spørgsmålet om fri, lovlig eller forbudt narkotika, men om en evaluering og eventuelt en revidering af de nuværende politikker. Det er det, som De skal tage stilling til, og som De nægter at tage stilling til. I 1998 besluttede FN på trods af Deres internationale konventioner at iværksætte en 10-årsplan for perioden 1998-2008 for en verden uden narkotika. "A drug-free world: We can do it" - det var det store slogan. Man har prøvet alt, også økonomiske aftaler med Taleban-styret, som Europa inden 11. september gav penge for at købe sig til fjernelsen af opiumsmarkerne. Vi har købt os til gasningen af dale i Sydamerikas Andesbjerge, vi har købt helikoptere, hære og en militarisering af vores samfund. Efter fem år kan vi konstatere en stigning i forbruget og produktionen af narkotika. Der er sket en markedsdifferentiering. Der bliver flere og flere former for narkotika, de er mere og mere aggressive, og de indeholder nye molekyler og nye stoffer.
Efter fem år står vi således med nogle reelle kendsgerninger og ikke en ideologisk debat. Det, som vi beder om, og som man beder om i fru Buitenwegs betænkning, er en accept af, at resultaterne evalueres. Hvis vores politikker i dag blev anvendt af regeringerne, tror jeg, at vi ville være villige til at acceptere denne evaluering. Det er uforståeligt, at De ikke er villige til dette - nej, det er faktisk forståeligt, for når der er tale om ideologi, og når vores personlige moral - og jeg tror ikke, at min moral nødvendigvis er ringere end Deres - bliver til en statslig moral, skaber man en etisk stat, hvor forbudstankegangen ikke længere kun gælder for narkotika, men også for debatten og for videnskaben, så cannabis og kokablade bliver behandlet på samme måde som heroin. Jeg tvivler på, at De ville være enige i denne ligebehandling, hvis det var Deres egen søn eller datter, som brugte eller misbrugte cannabis eller heroin!
Der kan siges mere om dette spørgsmål, men min taletid er udløbet. Jeg håber, at parlamentsmedlemmerne fra alle politiske partier i det mindste accepterer en debat og en evaluering i stedet for ideologiske drøftelser.

Santini (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg beklager meget, at hr. Cappato ikke kan lide at høre det, men jeg vil igen ringe med de alarmklokker, som han ikke bryder sig om.
Denne betænkning er grundlæggende og ikke af sekundær betydning, sådan som man forsøger at bilde os ind. FN har nemlig i mange år været imod narkotikahandlere og -producenter, givet klart udtryk for de forskellige stoffers farlighed og kraftigt understreget nødvendigheden af at bekæmpe ulovlig handel og udbredelsen af kriminalitet på alle niveauer.
Efter FN-konventionen fra 1961 blev der vedtaget yderligere konventioner i 1971, 1988 og 1998. Med henblik på ministerkonferencen i Wien i næste uge opfordres Europa-Parlamentet nu til at afgive udtalelse og stille et forslag. Det er bestemt ikke let efter det, vi har hørt. Med udgangspunkt i disse omfattende forudsætninger ender betænkningen - som tilsyneladende er velafbalanceret - dog mere eller mindre direkte med de sædvanlige konklusioner, som der er regulær uenighed om i Parlamentet og blandt befolkningen, nemlig liberalisering, en legalisering af bløde stoffer, navnlig cannabis, og en sondring mellem bløde stoffer og hårde stoffer.
For lidt siden var der et parlamentsmedlem, som gerne ville vide, hvor disse ord står. De står i teksten, man skal bare læse betænkningen ordentligt. Der står desuden tydeligt, at behandlingen med erstatningsstoffer er den mest effektive og direkte måde at bekæmpe stofmisbrug på. Dette kunne heller ikke være mere forkert. Denne metode anfægtes som bekendt i mange medlemsstater, eftersom den ikke resocialiserer narkomanerne, men blot forhindrer, at de er til fare for samfundet. Når det gælder denne metode, er det vigtigste således at fjerne problemet og ikke så meget at resocialisere det enkelte menneske.
Betænkningen er ligeledes mangelfuld, fordi der foruden forslagene til, hvad der kan gøres ved den eksisterende situation, ikke er medtaget forebyggende initiativer, som kan begrænse fænomenet i fremtiden. Forslaget om at frigive cannabis som et ufarligt stof, fordi der ikke er nogen videnskabelige beviser for dets sundhedsfare, er dog ikke acceptabelt. Selv om det er rigtigt - og på dette punkt er jeg med dem, der har en anden holdning end mig - at ikke alle, som begynder at ryge hash, senere går over til hårde stoffer, er det efterhånden en kendsgerning, at alle dem, som i dag er afhængige af heroin, begyndte med at ryge hash eller marihuana.
Der blev allerede givet udtryk for disse forskellige holdninger under forhandlingen i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, og det var ikke tilfældigt, at betænkningen blev vedtaget med 24 stemmer for og 20 stemmer imod.
Der er således ret tydelige beviser for, hvor svært det er at komme med absolutte sandheder på dette område, men også med færdige og uomtvistelige løsninger.

Evans, Robert J.E. (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske fru Buitenweg med den betænkning, hun har forelagt.
Det har været en meget vanskelig opgave. Det er umuligt at skabe konsensus om dette emne. Men jeg tror, at det er muligt at opnå et rimeligt flertal. Dette flertal vil i vid udstrækning afspejle de synspunkter, der gør sig gældende i EU's befolkning. Ingen vil bestride den kendsgerning, at vi bør forsøge at mindske narkotikamisbrugets ødelæggende følger for narkomanerne, deres familie og samfundet som helhed. Der er intet i betænkningen, der er i modstrid hermed. Vi har hørt nogle forbløffende ting fra hr. Pirker, hr. Santini, hr. Blokland og andre, som får én til at undre sig over den måde, hvorpå de har valgt at fortolke bemærkningerne i denne betænkning.
Hr. Pirker, De gjorde for nogle får minutter siden gældende, at hvis De stemte for denne betænkning, ville De være imod de unges sundhed. De anførte desuden, at hvis De stemte for denne betænkning, ville De hjælpe pusherne. Ærlig talt, hvis det er det, De har fået ud af at læse denne betænkning, vil jeg foreslå, at De tager den og læser den endnu en gang. Hvis De desuden ønsker, at Deres gruppe, PPE-DE-Gruppen, skal forsvare den linje, må jeg gøre Dem opmærksom på, at det ikke blot er en forenkling af situationen, det er en forvrængning og en misfortolkning af betænkningens indhold.
Folk har talt om nultolerance. Der foreligger absolut ingen beviser for, at nultolerance er en seriøs, effektiv eller endog realistisk løsning, når vi forsøger at gøre en indsats på dette område. Det viser historien os. I forbudstidens USA var der nultolerance over for alkohol, det var jo virkelig løsningen på alle de problemer, de havde i USA! Det vil ikke fungere. Der er ingen beviser til fordel for nultolerancemodellen.
Jeg er enig med fru Boogerd-Quaak i, at ingen har det rigtige svar. Der findes ikke nogen let løsning. Men jeg tror ikke, at vi ved at stemme for denne betænkning tilkendegiver, at konventionerne bør ændres, men at vi derimod viser, der er plads til en dybtgående evaluering. Det er grunden til, at jeg vil stemme for den: Jeg ønsker at være realistisk, acceptere samfundet, som det er, anlægge en modernistisk tilgang og se ud over mine egne grænser. Ja hr. Pirker, jeg taler om den samme betænkning som De. Europa-Parlamentet bør se udad.
Schmidt, Olle (ELDR).
Hr. formand, i de allerfleste tilfælde er jeg parat til at støtte et kompromis til EU's fælles bedste, at lytte og blive påvirket, men ikke i dag! Kære kolleger, De skal vide, at der er to tydelige linjer i Den Liberale Gruppe. Der er en grænse for kompromiser. Den grænse har fru Buitenweg efter min mening mere end overskredet. Der er ingen som helst anledning til at kræve ændringer eller revision af FN's konventioner om narkotika. Det er ikke konventionerne, der er forkerte. Det handler snarere om medlemslandenes manglende vilje til at tage fat på de stigende narkotikaproblemer.
Til de kolleger - der findes endda nogen i min egen gruppe - som siger, at jeg er rigid og ikke indser betydningen af ændringer, vil jeg sige, at så er jeg rigid, men jeg ved også, hvad der ligger bag denne beslutning. Vi arbejder jo med politik, hr. Evans! Det behøver man ikke hedde Einstein for at forstå. Et besøg forleden i Amsterdams bordelkvarter gjorde mig endnu mere overbevist. Det er nemlig sådan, hr. Evans, at de, som går i brechen for en revision af FN-konventionerne, er de samme personer, som vil legalisere og liberalisere narkotikapolitikken. Cappatos retorik lyder altså fuldstændigt falsk. Vi ved, hvad han vil. Vi ved også, hvad fru Buitenweg vil, nemlig legalisere både blød og hård narkotika.
Glem ikke, at bag os andre her i Parlamentet står millioner af europæere! Over 1 million mennesker har underskrevet den såkaldte Wienerkonvention, et nej til udhulning af FN-konventionerne. Kære kolleger, det signal, vi skal sende til Wien og alle Europas unge mennesker, også dem, som sidder her og klapper, er: Nej, vi vil ikke legalisere! Nej, vi vil ikke liberalisere! Nej, vi har ikke opgivet kampen for et narkotikafrit Europa! Afvis beslutningen.

Schröder, Ilka (GUE/NGL).
Hr. formand, mine damer og herrer, to væsentlige vurderinger af den statslige narkotikapolitik danner grundlag for min kritik af denne betænkning. Statens forsøg på at forhindre brugen af visse stoffer er lige så gammelt som dets manglende succes. Over for dette sætter jeg den liberale og slet ikke særligt statskritiske idé, at der er ting, som ganske enkelt ikke vedkommer staten, eksempelvis hvilken marmelade man godt kan lide, hvor varmt tøj man tager på om vinteren, eller hvilket rusmiddel man kan lide at ryge, sniffe, drikke eller injicere.
De statslige forsøg på at regulere det individuelle forbrug har imidlertid alvorlige konsekvenser, for de 2.000 heroinbrugere, som hvert år dør under triste omstændigheder alene i Tyskland, dør ikke af stoffet, men af de betingelser, som staten lader dem konsumere deres stof under.
Det vil dagens betænkning helst ikke vide noget om. Ganske vist er kravet til narkotikapolitikken humanistisk, idet man f.eks. kræver, at stofferne skal vurderes efter deres reelle virkninger på kroppen, at altså virkningsprincippet skal have forrang for legalitetsprincippet. Narkotikapolitik har imidlertid ikke noget med humanisme at gøre, men til gengæld meget med oprettelsen af et statsfolk og samfundets produktivitet.
Hvis man er humanist - og i dette tilfælde forventer jeg ikke engang en marxistisk statskritik, kære radikale og mindre radikale kolleger - så er afvisning af enhver narkotikapolitik et must.

Coelho (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, i dagens Europa, i den verden, vi befinder os i, er der en nær forbindelse mellem narkotika og kriminalitet, aids, social udstødelse og arbejdsløshed. Narkotika er således et problem, der truer borgernes sundhed, sikkerhed og livskvalitet, og derfor har Europa-Parlamentet da også bestræbt sig på at finde en effektiv løsning på narkotikaproblemet, som alle landene og alle de sociale grupper er fælles om.
De tre konventioner om narkotika er allerede blevet nævnt: den fra 1961 om narkotiske midler, den fra 1971 om psykotrope stoffer og Wienerkonventionen fra 1988 om ulovlig handel med disse stoffer. Disse tre konventioner forbyder produktion, handel, salg og brug af en lang række stoffer til andet end medicinske og videnskabelige formål. Ordførerens, Kathalijne Buitenwegs, forslag går grundlæggende ud på at ændre konventionen af 1961 om narkotiske midler gennem en omklassificering af de opførte stoffer. Det, som ordføreren ønsker - og som hun ikke lægger skjul på - er at ændre listen over forbudte stoffer, så cannabis fjernes fra denne liste, hvilket, hvad enten man ønsker det eller ej, betyder, at handelen med det vil blive legaliseret.
Det er påskønnelsesværdigt, at de FN-medlemsstater mødes, der har undertegnet disse traktater, sådan som det skal ske den 16. og 17. april, for, som kommissæren jo har omtalt, at foretage en vurdering af de fremskridt, der er gjort, og de vanskeligheder, der har vist sig, ligesom de skal diskutere, om der eventuelt er behov for ændringer. I denne proces vil nye strategier i narkotikabekæmpelsen eller en styrkelse af de allerede eksisterende altid være velkomne.
Når denne betænkning foreslår en omklassificering af de opførte stoffer, ønskes det imidlertid at liberalisere brugen af visse stoffer, hvilket jeg ikke kan gå med til. Jeg tror ikke, at liberalisering af narkotika kan eller bør være løsningen i en effektiv bekæmpelse af det stigende narkotikaproblem. Jeg kan ikke acceptere, at man ønsker at udbrede den opfattelse, at EU går ind for liberalisering af narkotika stik imod den strategi, der er blevet fulgt i næsten alle medlemsstaterne. De bestående konventioner må respekteres, og midlerne til behandling og resocialisering af narkomaner må styrkes, ligesom nærhedsprincippet må respekteres, da der er forskellig narkotikapolitik i de forskellige medlemsstater.
Jeg vil gerne slutte med at minde om, at Europa-Parlamentet i sidste måned vedtog en betænkning af hr. Pirker om problemet med den stigende produktion af og handel med syntetiske stoffer, hvor vi vedtog at udvide forbuddet mod stoffer, der endnu ikke er opført på nogen liste. Ingen vil i det Europa, vi befinder os i, kunne forstå, at vi i dag skulle have en anderledes holdning.

Zrihen (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, denne ophedede debat viser, at vi har at gøre med et ægte samfundsspørgsmål, og jeg vil gerne takke fru Buitenweg for med betænkningen at kaste sig over dette. Men lad os være ærlige. Kan vi i dag ikke konstatere, at de tre internationale konventioner, hvoraf den første er 40 år gammel, er en fiasko? Må vi ikke i dag indrømme, at alle vores forbudsforanstaltninger har været virkningsløse? På det vigtige internationale møde i april i år bliver det besluttet, om man skal foretage en evaluering af disse konventioner. Det kunne være en lejlighed til at indlede en bred debat på området. Den betænkning, som vi forhandler om, har en væsentlig betydning. Den viser for en gangs skyld, at vi har nået en grad af modenhed og ansvarlighed. Den foreslår ud fra almindelig sund fornuft en uundværlig evaluering med henblik på at stoppe det vanvid, eller tør jeg sige den tåbelighed, som visse personer udviser, når man taler om narkotikamisbrug.
At tale om en evaluering og ændring er ikke omvendelsesarbejde. Vi må konstatere, at konventionerne er repressive, men vi har netop vedtaget en tekst, der taler for, at vi går i retningen af forebyggelse og tager mere pragmatiske skridt. Det står klart, at klassifikationen, der i øjeblikket fastsætter reglerne for de forskellige lægemidler, er fuldkommen forældet. Hvordan kan en videnskabelig revurdering af de grundlæggende kriterier for sundhedsfare og social fare være til fare for os? Er modstanderne af dette skridt, de personer der fastholder et totalt forbud, så lidt overbeviste om deres egen holdning, at de frygter en simpel videnskabelig vurdering?
Tingene skal være klare! Alle de politikker, vi har udviklet, er en fiasko, vi bør tage os tid til at udføre disse vurderinger, og vi bør stoppe den store tåbelighed, der ligestiller cannabis og heroin. Jeg tror, at det er på tide at minde om, at det er medlemsstaterne, der organiserer, ratificerer og skriver disse konventioner, og at de har besluttet at nå til en politisk holdning på dette område, der sikkert er mere sammenhængende, mere koordineret og i hvert fald mere ansvarlig.

Davies (ELDR).
Hr. formand, jeg vil først lykønske USA, der styrer denne marionetkomedie. Otte måneder efter de bombede Afghanistan sønder og sammen, er heroinhøsten i landet større en nogensinde. Amerikanerne må virkelig have lagt en fremragende strategi!
Det er vanskeligt at finde nogen, der er overbevist om, at de eksisterende narkotikapolitikker er en succes. Det ville i givet fald være en latterlig påstand. Det vil derfor kun være almindelig sund fornuft at evaluere de nuværende politikker, vurdere deres effektivitet og overveje alternative muligheder. De fleste mennesker vil finde det fornuftigt, men desværre ikke deltagerne i denne forhandling. De kunne lige så godt være i narkobaronernes sold, fordi følgerne af deres ufravigelige krav om en videreførelse af forbudspolitikken ganske enkelt vil være at berige de selv samme kriminelle, idet de afviser mere intelligente løsninger, som kan mindske den virkelige skade for de enkelte og for resten af samfundet.
Sandheden er, at forbuddet ikke er løsningen på problemerne, det er den væsentligste årsag til dem. Det er forbuddet, der skaber narkobaronernes profitter. Det er forbuddet, der dræber brugerne ved at nægte dem den information, de har brug for om den narkotika, de indtager. Det er forbuddet, der nærer den sygelige korruption, der forvolder så stor skade i vores samfund.
Min holdning - og mit håb - er, at forbuddet en dag vil blive erstattet af offentlig regulering. Men jeg siger ikke, at denne politik bør påtvinges alle nationer. Jeg siger til mine svenske kolleger og til USA, at de er i deres fulde ret til at fastlægge den narkotikapolitik, de finder passende for deres egne nationer, men at andre bør have frihed til at udvikle deres egne strategier for efterforskning af mere effektive løsninger på dette forfærdeligt vanskelige problem.
Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. formand, nogle af synspunkterne i Buitenweg-betænkningen og i endnu højere grad i Cappato-forslaget kunne sagtens opnå tilslutning fra narkoforhandlerne, fra de medicinalvirksomheder, der fremstiller surrogater, og fra dem, som hellere ser ungdommen under indflydelse af narkokulturen, fremfor at de unge kæmper for deres rettigheder eller demonstrerer mod den imperialistiske invasion af Irak.
Der nævnes ikke et ord om de sociale årsager til stofmisbrug og heller ikke om forebyggelse eller afvænning. FN-undersøgelserne om de negative konsekvenser af legalisering og af erstatningsstoffer afvises, og i betænkningen sættes endog spørgsmålstegn ved deres skadelighed med forslaget om klassificering, samtidig med at man kræver nye undersøgelser af konsekvenserne. Hr. Cappato går så vidt som til at hævde, at marginaliseringen af stofmisbrugerne ikke skyldes narkotika, men den kendsgerning, at det er ulovligt at anvende den. Endnu mere vanvittig er påstanden om, at forbuddet er skyld i den stigende brug af narkotika. Herved frifindes forhandlerne og det kapitalistiske samfund, og ungdommen fordømmes.
Europa-Parlamentet har her en mulighed for at beskytte ungdommen mod narkoforhandlerne og deres kumpaner ved at forkaste betænkningen med stort flertal eller omformulere den totalt.

Oostlander (PPE-DE).
Hr. formand, på næste uges ministerkonference vil man diskutere evalueringen af fremskridtene samt vanskelighederne med at nå konventionernes mål. Målene handlede om at begrænse brug, salg, produktion med videre af narkotika. Det er gode mål, og derfor er det udmærket, at fru Buitenweg har udarbejdet en betænkning om dem for at give delegationen et par henstillinger. Men hendes intentioner standser selvfølgelig ikke der. Som en sand politiker ønsker hun selvfølgelig også en videre udvikling. Hendes betænkning er kløgtigt formuleret, men efter min mening hviler den på et fejlagtigt grundlag. Derfor er jeg noget kritisk over for den.
Efter min mening er punkt 7 hovedafsnittet. Med hensyn til evalueringer skal der opstilles kriterier. De skitseres i hovedtræk i punkt 7 - meget overordnet. Jeg mener, at de alle bør udspecificeres. Efter min mening er det under alle omstændigheder meget vanskeligt at gennemføre en videnskabelig forskning på dette område, og den bør forberedes omhyggeligt, så der opstilles kriterier, der nøje følges i hele forskningsforløbet. Vi ved alle, at enhver videnskabelig undersøgelse i dag kan undermineres af en anden videnskabelig undersøgelse. Man kan tilmed hyre institutioner til at gøre arbejdet. Vi skal derfor alle være meget påpasselige med, at forskningen gennemføres ordentligt, og derfor bør vi lytte til hr. Bloklands advarsel om det personale, der udfører dette arbejde.
Når dette emne kommer til debat, bringer det en masse følelser frem. Jeg finder det meget underholdende at lytte til. Jeg har netop hørt hr. Robert Evans tale meget lidenskabeligt om disse sager. Det betyder, at der er en form for overbevisning bag hans synspunkter. Enten det, eller også ønsker han at skabe et bestemt billede af sig selv. Jeg kan forstå, at det i Nederlandene er meget vigtigt at hylde princippet om individets autonomi. Det tror jeg overhovedet ikke på. Jeg er af en ganske anden overbevisning, idet jeg ikke mener, at det enkelte individ har ret til at vælge sit eget misbrug - sådan som det ved flere lejligheder er blevet proklameret på nederlandsk fjernsyn. Jeg synes, at det er en mærkelig form for autonomi, hvor afgivelsen af autonomi er den højeste form for autonomi. Det bryder jeg mig ikke om.
Endvidere er Nederlandenes illusioner brast. Alle synes, at vi har en dejlig tolerant politik, men nu finder vi den forældet, og vi leder efter andre muligheder. Vi spørger os selv, om vi har været for tolerante. Er det i virkeligheden en god idé at klassificere narkotika? Jeg kan fortælle Dem, hr. Evans, at der i Nederlandene dyrkes cannabis af en sådan kvalitet og koncentration, at det næsten ikke er til at skelne fra de hårde stoffer. Derfor har klassificeringen ugyldiggjort sig selv. Endvidere har det tolerante klima i Nederlandene - hvor et stort antal mennesker ikke betragter sig selv som kriminelle, når de fremstiller ecstasytabletter - resulteret i et produktionsboom, der formentlig har gjort os til verdens største eksportør af ecstasy. Man kan sige, at det er godt for den nederlandske økonomi, men jeg synes, at det er en forkert måde at betragte tingene på. Vi må indse, at ecstasytabletterne er skyld i meget af den meningsløse vold, der finder sted i nattelivet. Jeg mener, at vi skal bort fra denne politik, og at vi i stedet bør føre en mere realistisk politik i retning af nultolerance.

Hedkvist Petersen (PSE).
Hr. formand, jeg og de svenske socialdemokrater mener, at FN's narkotikakonventioner skal udgøre fundamentet for EU's narkotikapolitik, og vi ønsker, at dette fundament skal bestå. At vurdere effektivitet er én sag, men at antyde, at velfungerende internationale konventioner skal ophæves, er at gå for langt. Det sker i denne betænkning.
Jeg ser heller ingen anledning til omklassificering af præparater, hvilket også kræves i betænkningen. Vi skal huske på, at der allerede i dag i henhold til FN's konventioner kræves videnskabelige beviser for lovlig anvendelse til medicinske formål. Jeg støtter altså derfor ikke denne betænkning, som den ser ud i dag.
For mig som folkevalgt er det en vigtig opgave ikke at give efter i bekæmpelsen af narkotika. Indimellem er det svært at diskutere disse sager, eftersom vi står langt fra hinanden angående anvendelsen af værktøjer, hvilket har afspejlet sig i debatten i dag. Lad mig forklare min og de svenske socialdemokraters holdning. Vi mener, at en afkriminalisering eller legalisering af såkaldte blødere stoffer vil være direkte skadelig, eftersom de fører til brug af hårdere stoffer. Dette ved vi af erfaring, og det tror jeg næppe, nogen her kan modsige.
Vi støtter en narkotikapolitik, som består af tre dele, hvor alle dele er vigtige: for det første forebyggende arbejde, for det andet kontrolpolitik og for det tredje behandling. Den første del, de forebyggende foranstaltninger, er vigtigst, og det er her, tyngdepunktet skal ligge. Derfor er det ikke acceptabelt at ændre de nuværende forebyggende internationale konventioner, som fremmer en fornuftig narkotikapolitik. Den anden del, kontrolpolitikken, er også vigtig, men den er bare en af tre dele. Behandling og rehabilitering er naturlige elementer, idet vi skal have en human og fungerende narkotikapolitik med det formål at stoppe efterspørgslen, spredningen og kriminaliteten.

Thors (ELDR).
Hr. formand, som finsk liberal støtter jeg Olle Schmidts linje. Vi spørger os selv, hvad det er, der gør narkotikahandel tillokkende for ungdommen. Ja, det skyldes, at de lever i et samfund, hvor de savner bedre perspektiver og ikke har andre muligheder for fremgang. Jeg kommer fra et samfund, hvor alle unge har mulighed for uddannelse, for at forbedre deres sociale stilling og for at komme fremad. De har håb.
Håb er det bedste i bekæmpelsen af narkotikahandelen. Hvis vi argumenterer for, at handelen skal legaliseres, hvis den er profitabel, tænker jeg på, om vi ikke også skal legalisere handel med kvinder og menneskehandel, som er ved at være lige så store økonomiske sektorer i verden, og som er endnu mere forfærdelige. Til dem, som kalder os latterlige, når vi omtaler den nordiske narkotikapolitik som en succes, vil jeg sige, at vi ifølge statistikkerne i Finland har succes. Der blev den narkotikarelaterede kriminalitet formindsket sidste år.

Cederschiöld (PPE-DE).
Hr. formand, fru Malliori tog for nylig i Europa-Parlamentet de første skridt til at sætte nogle tanker i gang, som kan føre til legalisering af narkotika. Nu går fortalerne for legalisering videre og udfordrer eksisterende internationale overenskomster. Det giver nu anledning til at forsvare Europa-Parlamentets hidtil fornuftige politik.
Fru Buitenwegs betænkning opfordrer til en ændring af FN-konventionerne og en omklassificering af narkotika. Det langsigtede formål synes at være et frit marked for visse narkotiske stoffer, senere for al narkotika og derefter en afkriminalisering af narkotikamisbrug. Hverken jeg eller PPE-DE-Gruppen kan støtte dette. Fru Buitenweg præsenterer dette på en meget intelligent måde. Det er først, når man studerer begrundelsen, at man ser, at det faktisk handler om legalisering af cannabis, og at formålet som følge deraf er at legalisere al narkotika. Det kan vi læse forskellige steder.
Tonen hos dem, som taler for legalisering, har ændret sig og er blevet skærpet de senere år. Det giver stor anledning til uro. "Harm reduction" lyder uskyldigt, som at mindske skaderne, men det kan, hvis det anvendes forkert, blive et værktøj for dem, som vil legalisere. Det handler ikke bare om metadon og rene sprøjter, men også om "safer use of drugs", det vil sige sikker brug af narkotika, som om noget sådant findes!
Presset på unge mennesker og familier stiger. Det kan ikke undre, at de fleste forældre modsætter sig en legalisering af cannabis. Samfundet hjælper bedst ved ikke at øge adgangen til narkotika uanset type. EU gør et vigtigt stykke arbejde i bekæmpelsen af narkotikahandel, og så skal vi ikke ad bagvejen åbne døren for anden narkotikahandel.
Jeg har tre råd til regeringerne og til Kommissionen før mødet i Wien. Det første er: Rør ikke ved FN-konventionerne, men arbejd i stedet for, at de gennemføres fuldt ud af alle medlemsstater.
Det andet råd er: Lad pleje- og behandlingsspørgsmål forblive nationale kompetencer. På dette punkt er jeg åbenbart på samme linje som hr. Davies. Respekter medlemsstaternes forskellige erfaringer og traditioner på dette område.
Det tredje råd er, at et tilgængeligt og tilstrækkeligt udbud af individuelt tilpassede pleje- og rehabiliteringstjenester er en bedre vej ud af misbrug end omklassificering af forskellige typer narkotika. Markedsinstrumenter bør anvendes til det, man virkelig vil udvikle. Det drejer sig ikke om at få flere narkotiske stoffer eller flere narkomaner, men om en mere effektiv behandling for at komme ud af narkotikaproblemerne.
Malliori (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, alle er enige om, at der er et akut behov for en samordnet politik på internationalt plan for bekæmpelse af narkomisbrug og den kriminalitet, der er forbundet hermed.
Den konference med en midtvejsevaluering af FN's handlingsplan, som skal afholdes i Wien, giver os mulighed for på et videnskabeligt grundlag at drøfte resultaterne af de foranstaltninger, der er gennemført indtil nu. De mål, der blev sat i New York i juni 1998, var faktisk temmelig ambitiøse. Flere punkter i handlingsplanen er blevet gennemført, f.eks. en afbalanceret model med både mindskelse af efterspørgslen, mindskelse af udbuddet og indsamling af statistiske data, så der kan ske en sammeligning mellem landene.
FN's konventioner om narkotika udgør en vigtig ramme for en vellykket politik. Det er dog nødvendigt med en evaluering og opdatering, hvor der tages højde for de forandringer, der er sket på internationalt plan, de nye data inden for det konkrete område, pilotprogrammernes effektivitet og det tempo, hvormed nye afhængighedsskabende stoffer produceres og udbredes. Vi har pligt til at studere alle disse ting nøje og vurdere, om de gældende konventioner, når det kommer til stykket, er tidssvarende og tilstrækkelige. Vi må heller ikke glemme, at disse konventioner blev til i 1961, 1971 og 1988.
Europa-Parlamentets henstilling, som vi behandler i dag, bevæger sig stort set inden for disse rammer, og jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke ordføreren. Henstillingen tager ikke stilling til, om vanedannende stoffer skal legaliseres eller ikke. Tværtimod kræver den, at vores politikker inden for et så vanskeligt spørgsmål er tidssvarende, tilstrækkelige, effektive og først og fremmest foregriber problemerne i stedet for at straffe brugerne.

Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Hr. formand, formålet med nærværende forslag er at smadre den nuværende narkotikapolitik, der bygger på tre FN-konventioner. Det sætter i alvorlig grad spørgsmålstegn ved det fornuftige i nultolerance i forhold til narkotika. Jeg må indrømme, at ordføreren har været god til at skjule det virkelige budskab bag tekniske nuancer.
Den ændring i klassificeringen af stofferne i FN-konventionerne, der kræves i betænkningen, er unødvendig. Hele omklassificeringen er blot et kodenavn for at skjule det faktum, at man ønsker at fremme en liberal narkotikapolitik. Der er kort sagt tale om at legalisere brugen af cannabis, om delvist at afkriminalisere salget af cannabis og heraf afledte produkter samt om at udlevere heroin under lægekontrol. Det kan jeg ikke gå med til.
En restriktiv narkotikapolitik - med andre ord nultolerance - er den eneste vej til vedtagelse af en holdning til narkotika. Denne politik har givet gode resultater. I de nordiske lande er det i højere grad lykkedes at kontrollere narkotikaproblemet end andre steder i Europa. Som et eksempel på de resultater, man har skabt, kan jeg nævne, at der har været et fald i narkotikarelaterede dødsfald og narkokriminalitet, og at antallet af eksperimenter med narkotika er stabiliseret.
Et trist eksempel på en liberal narkotikapolitik er "modellandet" for denne tendens, Nederlandene. Ifølge statistiske oplysninger fra Europol fremstilles mere end 50 % af de kemiske stoffer, der er i omløb i Europa, i Nederlandene. Som min kollega hr. Oostlander sagde tidligere, er det helt klart, at stoffer og brugen heraf udbredes kraftigt alle de steder, hvor der er en positiv holdning til dem.
I betænkningen anvendes undersøgelser fra Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug som baggrundsdata. Betydningen af disse undersøgelser svækkes imidlertid, når man tænker på den baggrund, som centrets tidligere direktør har. I januar 2003 var han nødt til at trække sig fra stillingen som direktør, da det kom frem, at han sideløbende med sine sædvanlige pligter også fremmede legaliseringen af narkotika.
Spørgsmålet om holdningen til narkotika er principielt. Vi politikere skal være opmærksomme på vores ansvar og handle i overensstemmelse hermed. Mine damer og herrer, jeg opfordrer Dem til nøje at overveje, hvilket budskab De ønsker at udsende ved morgendagens afstemning - specielt til de unge.
De Rossa (PSE).
Hr. formand, jeg vil indledningsvis takke fru Buitenweg for denne betænkning og for hendes fornuftige tilgang til det emne, hun har skullet behandle.
Som bekendt er småkriminalitet såvel som organiseret kriminalitet i altovervejende grad narkotikarelateret. Det europæiske samfund kan ikke blive ved med at tolerere dette og videreføre politikker, der klart er slået fejl. Hvis nogen tror, at vores narkotikapolitikker virker, så lever de i en fantasiverden. Mennesker dør hver dag, fordi de er fanget i et lyssky narkomiljø, der tjener millioner på deres elendighed. Jeg har besøgt hjem, hvor bedstemødre opdrager børnebørn, fordi forældrene er døde, ikke af en overdosis af cannabis eller heroin, men fordi de brugte beskidte nåle til deres heroin eller tog urent heroin. Vi kan ikke blive ved med at tillade, at narkomiljøet ødelægger vores børn på denne måde.
I morges berettede de irske aviser om endnu et mord som følge af kampe mellem narkotikabander - det femte i Irland inden for bare det sidste år. Hvornår har en apoteker sidst skudt en anden apoteker for at få kontrol over medicinmarkedet i et bestemt område? Eftersom medicinmarkedet i hans område er lovligt, behøver han ikke at kæmpe sig til sin markedsandel med ulovlige midler.
Vi bør tage FN-konventionerne op til fornyet overvejelse. Parlamentet bør i morgen komme med en utvetydig tilkendegivelse af, at det er nødvendigt at revidere konventionerne, og at vi seriøst bør overveje, hvordan vi håndterer narkotikaproblemetikken. Vi bør seriøst overveje at afkriminalisere cannabis og tage de alvorlige narkotika alvorligt.
Sacrédeus (PPE-DE).
Hr. formand, den irske socialdemokrat, hr. De Rossa, mener ikke, at den nuværende narkotikapolitik fungerer. Finder han løsningen i Nederlandene? Er det der, de store forbilleder er? Er Nederlandene et eksempel for det øvrige Europa?
Bekæmpelsen af narkotikaens svøbe er alt for alvorlig til at blive overladt til individer, som ikke er parate til at tage det fulde ansvar for nuværende og kommende generationer. Mit spørgsmål til mange i PSE-Gruppen og til flertallet i Verts/ALE-Gruppen, ELDR-Gruppen og GUE/NGL-Gruppen er, hvilken støtte De er parat til at give til forældrene, når en teenager, pige eller dreng, siger til mor og far, at de kloge politikere har afkriminaliseret dette, og at samfundet ikke har noget imod det. Hvilken støtte tilbyder De moren, hr. De Rossa og hr. Evans? Hvilken støtte tilbyder De faren, hr. De Rossa og hr. Evans? Hvilket budskab har De? Er det den nederlandske model, som er det moderne? Er det denne model, som er den udadrettede, den fremtidsrettede? Der cirkulerer så mange forskellige begreber. Forestil Dem den konkrete situation i en familie og det budskab, man der giver til sine børn og til de unge!
Forsøg med at legalisere narkotika udgør en alvorlig overtrædelse af indholdet i FN's narkotikakonventioner og FN's konventionen om barnets rettigheder, specielt artikel 33 i sidstnævnte, hvor det hedder: "Deltagerstaterne skal træffe alle passende forholdsregler, herunder lovgivningsmæssige, administrative, sociale og uddannelsesmæssige forholdsregler for at beskytte børn mod ulovlig brug af narkotika og psykotrope stoffer som defineret i vedkommende internationale traktater, og til at forebygge, at børn anvendes til ulovlig produktion af og handel med sådanne stoffer".
Mit spørgsmål til ordføreren, fru Buitenweg, er, på hvilken måde hun synes, at den nederlandske politik beskytter børns rettigheder, på hvilken måde den giver styrke til nederlandske mødre og fædre til at sige til deres børn og unge: "Stå imod narkotika! Stå imod hash!" Jeg tænker også på, på hvilken måde Nederlandene er et forbillede for det øvrige Europa.
Hr. Evans tager også spørgsmålet op, om man kan sammenligne hash med alkohol. Det uomtvistelige budskab er, at hash bliver lige så kulturelt accepteret, som alkohol er i dag, ikke mindst i Storbritannien. Indebærer dette, at De ønsker, at hash bliver en del af det kulturelt accepterede narkotikaforbrug? Dette siger ikke bare De Kristelige Demokrater fra Sverige nej til, men det vil også flertallet af medlemmerne i Europa-Parlamentet sige nej til i morgen.
Crowley (UEN).
Hr. formand, som flere andre medlemmer hilser jeg denne forhandling velkommen, selv om jeg er uenig med nogle af dem, der tilslutter sig denne betænkning.
Et af de vigtigste områder, vi bør undersøge, er, hvordan vi bedst kan skabe et samfund, hvor folk er beskyttet mod de farer, de udsættes for. Det sker gennem en række tiltag på bl.a. lovgivningsområdet for at sikre, at almenvellet og de personlige rettigheder beskyttes. Visse af de mål, der opstilles for de personlige rettigheder og almenvellet, indebærer, at den personlige handlefrihed og bevægelsesfrihed begrænses, ikke for at forhindre en person i at gøre noget, vedkommende ønsker at gøre, men fordi det er til større gavn at sikre, at den pågældende ikke kan gøre det.
Jeg har tidligere arbejdet med unge stofmisbrugere og unge alkoholikere og ved, at intet er mere egnet til at sende det forkerte budskab end forslag om legalisering af ulovlige stoffer. Når man gør det, benægter man det faktum, at de er skadelige. Det er paradoksalt, at Parlamentet på et tidspunkt, hvor EU og Europa-Parlamentet kæmper for at mindske rygning, fordi rygning er meget sundhedsskadelig, på et andet område forsøger at give folk lov til frit at ødelægge deres helbred med narkotika, som påviseligt er sundhedsskadelige og skaber andre problemer. Der er en bedre måde, hvorpå lovgivningen kan håndhæves, gøres mere retfærdig og sikre, at vi kan tilgodese de enkelte narkomaner, der ønsker at blive raske og gå i behandling. Men en legalisering er ikke løsningen.
Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0086/2003) af Cerdeira Morterero for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets direktiv om ret til familiesammenføring (KOM(2002) 225 - C5-0220/2002 - 1999/0258(CNS)).

Cerdeira Morterero (PSE)
Hr. formand, i EU er der 12 millioner lovlige indvandrere fra tredjelande. Indrejse og ophold med henblik på familiesammenføring er i næsten alle EU's medlemsstater den mest udbredte form for lovlig indvandring, når det drejer sig om tredjelandsstatsborgere.
Denne indvandring af familiemedlemmer omfatter såvel familiesammenføring i ordets snævreste forstand (forening af familiemedlemmer og den allerede bosiddende tredjelandsstatsborger) som etablering af en familie (når familiebåndene knyttes efter tredjelandsstatsborgerens indrejse).
Andelen af personer, der får tilladelse til at rejse ind i landet som familiemedlemmer, udgør mellem 40 og 50 % af det samlede antal indvandrere. Denne procentsats er imidlertid endnu højere i nogle af medlemsstaterne som f.eks. Frankrig eller Det Forenede Kongerige.
Uden at forklejne omfanget af denne form for lovlig indvandring er det vigtigt på den anden side at fremhæve den grundlæggende rolle, som familiesammenføringer spiller som et nødvendigt middel til at fremme integrationen af de tredjelandsstatsborgere, der har lovligt ophold i EU. 
Tilstedeværelsen af deres familiemedlemmer bidrager til en større stabilitet og indslusning af disse personer, fordi de derved får mulighed for at leve et normalt familieliv. Størstedelen af de familiemedlemmer, der får indrejse- og opholdstilladelse som led i familiesammenføringer, har en stor fordel sammenlignet med andre indvandrere, da de har meget tætte bånd til en person, referencepersonen, der allerede er etableret i værtslandet, hvilket i høj grad fremmer mulighederne for deres integration.
Lovgivningen vedrørende familiesammenføring bør være omfattet af to principper, som ligeledes burde være gældende for enhver form for lovgivning vedrørende indvandring. Disse principper, der er blevet gentaget ved andre lejligheder, er lighed og sikkerhed.
Jeg vil ikke endnu en gang komme ind på det historiske forløb bag det forslag til direktiv, vi drøfter i dag, for jeg går ud fra, at De kender det, men jeg vil ikke undlade at nævne den første politiske aftale om lovlig indvandring, der blev opnået på det sidste møde i Rådet (retlige og indre anliggender) den 28. februar om Rådets direktiv om familiesammenføring. Denne aftale afviger på mange punkter fra Parlamentets forslag.
Jeg er klar over, at det er vanskeligt at blive enige, når det drejer sig om så følsomme spørgsmål som indvandring, som de enkelte medlemsstater håndterer og regulerer meget forskelligt.
I det foreliggende forslag, som plenarforsamlingen skal godkende, forstås ved familiemedlemmer referencepersonens ægtefælle eller partner, der er anerkendt som sådan i medlemsstaten uanset køn, og referencepersonens eller ægtefællens mindreårige børn, herunder adoptivbørn. Ved familiemedlemmer forstås ligeledes mindreårige børn, herunder også referencepersonens og ægtefællens adoptivbørn, når en af disse har forældremyndigheden og er ansvarlig for dem. Men vi kan ikke acceptere en undtagelse om, at, når et barn er over 12 år, kan medlemsstaten undersøge, om barnet opfylder kriterierne for integration, før det giver det indrejse- og opholdstilladelse i henhold til direktivet.
Det omfatter slægtninge i opstigende linje med vanskeligheder i deres oprindelsesland, såfremt disse ikke har nogen anden form for familiemæssig støtte. Det omfatter ligeledes myndige børn med helbredsproblemer. Fristen for at give meddelelse om den afgørelse, der er truffet, nedsættes fra ni til seks måneder, og fra 12 til ni måneder i særlige tilfælde.
Med hensyn til udøvelsen af retten til familiesammenføring fastholder vi visse krav, som f.eks. respekten for den offentlige orden og den offentlige sikkerhed. Det er ikke muligt at give afslag på fornyelse af en tilladelse på grund af sygdom, der er opstået efter udstedelsen heraf. Flygtninge undtages fra bestemmelsen om at skulle påvise, at de er i stand til at forsørge deres familiemedlemmer.
Jeg har trukket alle ændringsforslag om subsidiær beskyttelse tilbage til gengæld for et løfte fra Kommissionen om, at den hurtigst muligt forelægger et direktiv, som harmoniserer dette spørgsmål i EU.
Hvad angår familiemedlemmers indrejse og ophold, foreslår vi at tilpasse retten til adgang til uddannelse, beskæftigelse og erhvervsuddannelse til referencepersonens familiemedlemmer og ikke til EU-borgerne. Det vil gøre det muligt at hindre forskelsbehandling inden for samme familie.
Hvis ægtefællen dør, eller der indtræder skilsmisse, separation eller død, kan der gives en selvstændig opholdstilladelse til personer, der har opholdt sig i medlemsstaten i mindst et år.
Generelt er der efter min mening flere positive forhold, f.eks. undtagelsen af flygtninge fra kravet om at skulle påvise, at de er i stand til at forsørge deres familiemedlemmer, vedtagelsen af fleksible kriterier for flygtninge, for så vidt angår dokumentation for slægtskab, og tilladelse til alternative beviser, såfremt det ikke er muligt at føre dokumentbevis. Desuden vil familiemedlemmer som hovedregel blive tildelt den samme ret til ophold som familieoverhovedet, de vil få samme ret til adgang til uddannelse og til beskæftigelse som lønmodtager eller selvstændig og til familievejledning. Desuden anerkendes ikke-ledsagede mindreåriges særlige behov.
Jeg er dog nødt til at sige, at den politiske aftale, der blev opnået den 28. februar, langtfra lever op til Parlamentets forslag inden for visse områder, for den begrænser dets anvendelsesområde, og der kræves en begrundet sandsynlighed for at få varigt ophold.
Endelig gentager jeg, at jeg har besluttet at trække alle de ændringsforslag tilbage, hvis anvendelsesområde omfattede personer, der var omfattet af subsidiær beskyttelse, til gengæld for Rådets løfte om at vedtage det direktiv, som Kommissionen forelagde den 12. september 2001 om minimumsstandarder for de krav og den status, som tredjelandsstatsborgere og statsløse kan vælge for at blive flygtninge eller omfattet af en anden form for international beskyttelse, herunder retten til familiesammenføring.
Af disse årsager og af de årsager, som vi tidligere har forklaret meget grundigt i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, beder jeg Parlamentet om at støtte betænkningen.
Vitorino
Hr. formand, ærede medlemmer, fru Carmen Cerdeira Morterero, inden jeg indleder debatten om Deres betænkning, vil jeg gerne takke Dem for dens kvalitet og personligt lykønske Dem med, at De er til stede iblandt os, og udtrykke min forhåbning om, at De hurtigt og helt må komme til kræfter igen.
Det nye, ændrede forslag til Rådets direktiv om ret til familiesammenføring, som Europa-Parlamentet skal udtale sig om i dag, blev vedtaget af Kommissionen ifølge det mandat, den fik pålagt af stats- og regeringscheferne i Laeken den 15. december 2001. Det Europæiske Råd bekræftede ved den lejlighed, at en fælles asyl- og indvandringspolitik forudsatte indførelse af fælles regler for familiesammenføring.
Det Europæiske Råd erkendte dog samtidig, at der ikke skete så hurtige og substantielle fremskridt som forventet, og at der derfor var behov for en ny impuls og nye retningslinjer, hvis efterslæbet skulle indhentes. Til det formål opfordrede Det Europæiske Råd Ministerrådet til at fremskynde sit arbejde og anmodede det om inden juni 2003 at vedtage bestemmelserne om familiesammenføring. Kommissionen mener, at familiesammenføring udgør et afgørende element i en vellykket integration af statsborgere fra tredjelande i det europæiske samfund. Dette redskab ser vi derfor som en afgørende del af den fælles indvandringspolitik, som Kommissionen foreslår, og det var netop det første forslag, som Kommissionen forelagde for Rådet i gennemførelsen af mandatet fra Tampere.
Kommissionen har i det nye, ændrede forslag benyttet en ny tilgang, hvad angår de punkter, der gennem to år har medført uoverstigelige meningsforskelle mellem medlemsstaterne. Med den nye tilgang anerkendes, at der med henblik på en harmonisering af staternes lovgivning er behov for flere etaper. Dette forslag udgør således blot den første etape med henblik på en sådan tilnærmelse. Vi har derfor også indbygget en vis fleksibilitet i flere af instrumenterne, især på de punkter, der har medført meningsforskelle mellem medlemsstaterne.
Denne fleksibilitet er imidlertid indbygget på to måder. For det første indholdsmæssigt i form af en spærreklausul, der skal forebygge, at medlemsstaterne senere tilbagekalder lovgivning, der er i kraft ved vedtagelsen af dette direktiv. Der sker således en slags indefrysning af det beskyttelsesniveau, der i dag gælder for familiesammenføring i medlemsstaternes lovgivning. For det andet indfører Kommissionen en rendezvous-klausul, der fastsætter en frist på to år efter transformeringen af dette direktiv og udtrykkeligt angiver, hvilke bestemmelser der skal underkastes prioriteret revision, inden den anden etape åbnes i de nationale lovgivningers harmoniseringsproces.
Det drejer sig her selvfølgelig om de bestemmelser, der anses for mest følsomme, såsom definitionen af familiemedlemmer og muligheden for også at inkludere familiemedlemmer til EU-borgere, der ikke har benyttet deres ret til fri bevægelighed. De vigtigste ændringer i forhold til Kommissionens oprindelige forslag vedrører for det første definitionen af familiemedlemmer, hvor retten til familiesammenføring sikres for ægtefællen og mindreårige børn. Af fleksibilitetshensyn er det blevet specificeret, at en medlemsstat kan undersøge, om et barn over 12 år opfylder et kriterium om integration, dog kun hvis dens lovgivning på datoen for vedtagelsen af dette direktiv allerede foreskriver en sådan undersøgelse.
Sammenføring af personer, der lever i partnerskab, af slægtninge i opstigende linje og af myndige børn er derimod blevet fakultativt for medlemsstaterne, der kan træffe lovmæssig eller administrativ beslutning i disse spørgsmål. Hvad angår familiesammenføringsprocedurer, bolig, indtægter og sygeforsikring, bevares dette som fakultativt. Det bestemmes dog, at der kan foretages kontrol heraf efter familiesammenføringen i forbindelse med fornyelse af familiemedlemmernes opholdstilladelse.
En undtagelsesbestemmelse gør det ligeledes muligt at opretholde national lovgivning om familiesammenføring, der tager hensyn til medlemsstatens modtagelseskapacitet. I disse tilfælde kan der indføres en karensperiode på højst tre år mellem indgivelsen af ansøgningen om familiesammenføring og meddelelsen af opholdstilladelse til familiemedlemmerne. Endelig er bestemmelserne om familiesammenføring for flygtninge blevet samlet i ét kapitel for bedre at tage hensyn til deres særlige situation. Sammenfattende er forslaget ikke så vidtgående, som vi oprindelig havde tilsigtet, men det indeholder dog ikke nogen forpligtelse til at harmonisere familiesammenføringsreglerne nedad. Vi ser det som en første etape på en vej, som vi kunne ønske var hurtigere, og som vi fortsat vil bevæge os ud ad med overbevisning og vedholdenhed. Jeg takker for fru Cerdeira Mortereros og Parlamentets støtte til denne debat igennem disse tre års fælles vej frem.

Klamt (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine kære kolleger, Morterero-betænkningen om familiesammenføring, som er blevet vedtaget i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender imod PPE-DE-Gruppens stemmer, er helt uacceptabel for vores gruppe. Det er det tredje forslag, Kommissionen har stillet om dette emne siden 1999, og direktivet vil efter vedtagelsen i Rådet snart blive gennemført i national lovgivning i alle medlemsstater.
Vi, Europa-Parlamentet, skal i dag tage stilling til en både human og realistisk løsning på familiesammenføringen for ikke-EU-borgere. Det drejer sig om en løsning, som giver mennesker fra ikke-EU-lande mulighed for et liv i og med deres familie i EU, men som ikke samtidig øger indvandringen til vores medlemsstater drastisk. Kommissionen er efter flere års seje forhandlinger med Rådet nu endelig slået ind på en realistisk og praktisabel kurs.
Jeg kritiserer imidlertid - ligesom ved det første forslag - at Kommissionen i dette direktiv blander de forskellige indvandringsårsager sammen. Derfor kræver jeg på ny på min gruppes vegne særskilte direktiver for familiesammenføringen. Særskilt for områderne asyl, arbejdsmigration og subsidiær beskyttelse. Kommissionen regulerer nu den subsidiære beskyttelse - altså midlertidig modtagelse af mennesker, som har brug for beskyttelse - i et særskilt direktiv og tager dermed et skridt i den rigtige retning, som vi har krævet. Det ville have været konsekvent at gøre det samme for områderne asyl og arbejdsmigration.
Vi afviser kategorisk at udvide sammenføringen til ikke-ægteskabelige parforhold og parforhold mellem partnere af samme køn og deres respektive børn - som fru Cerdeira Morterero kræver i sin betænkning - for hvem skal egentlig kontrollere det? Jeg begriber virkelig ikke, at man bevidst vil slå døren på vid gab for misbrug. Jeg kan kun anbefale ideologerne her i Parlamentet at tage kontakt med praktikerne i EU-medlemsstaterne. De arbejder dagligt med uklare regler og misbrug i væsentligt omfang.
Når mennesker allerede i dag betaler enorme summer til menneskesmuglere for under livsfare at indrejse illegalt i EU, så siger det sig selv, hvad man fremover vil betale for at kunne indrejse helt legalt som såkaldt livspartner. Heller ikke Kommissionens forslag om at overlade sammenføring af disse grupper til medlemsstaternes skøn, er overbevisende. Det giver efter min mening de enkelte lande for stort spillerum i et forenet, åbent Europa.
I stedet for at støtte den praksisorienterede og praktisable vej, som jeg foreslog allerede i min første betænkning, og som i mellemtiden er overtaget af brede dele af Rådet og Kommissionen, tumler det venstreorienterede flertal fortsat på en ideologisk legeplads. Ved at insistere på deres realitetsfjerne forslag hælder de vand på de medlemsstaters mølle, som ikke vil give Europa-Parlamentet medbestemmelse på dette område.
I denne sag er jeg undtagelsesvis glad for, at vi udelukkende befinder os i konsultationsproceduren. Rådet har allerede truffet en politisk aftale om at godkende Kommissionens forslag. Man må altså regne med, at Kommissionens mere realistiske forslag på Rådets møde den 8. maj vil danne grundlag for beslutningen. Derfor ønsker jeg mig i dag og for fremtiden, at vores beslutninger ikke vil være præget af ideologiske partiprogrammer, men at vi i denne og kommende parlamentariske procedurer bliver enige om en konstruktiv, praksisorienteret og sammenhængende politik, som også borgerne i vores lande kan stå inde for.
Terrón i Cusí (PSE).
Hr. formand, før jeg indleder mit indlæg, foreslår jeg den følgende øvelse for både de tilstedeværende og de fraværende, for der er ingen fra Rådet, som der burde være. Forestil Dem, at De fra nu af er omfattet af direktivets anvendelsesområde, og at vi taler om Deres mænd, hustruer og børn. Jeg tror, at det er en god øvelse.
For det andet vil jeg gerne lykønske ordføreren, fru Cerdeira Morterero. Hun har haft en meget vanskelig opgave. Europa-Parlamentet tog godt imod Kommissionens første forslag. Vi stillede nogle ændringsforslag, der ikke er blevet taget hensyn til, og som om det ikke var nok, har vi fra Rådet, der ikke deltager i forhandlingen, modtaget et nyt forslag, som vi synes meget mindre om. Ikke desto mindre har ordføreren gjort en indsats, så vi kunne komme videre, da vi mener, at det er en meget vigtig del af immigrationspolitikken, der allerede nu burde være på plads. Vi kan derfor acceptere mange af de nye forslag, der bliver forelagt for os, vi accepterer det grundlag, de bygger på, vi accepterer, at det er nødvendigt, at man kan påvise, at man er i stand til at forsøge sin familie, og vi er indstillet på at afvente et nyt forslag om subsidiær beskyttelse, men der er visse ting, som vi trods alt ikke kan acceptere.
Vi kan ikke acceptere nogen form for begrænsning af indrejsen for mindreårige børn. Vi synes, det er åbenlyst. Vi kan ikke acceptere, at fristerne bliver forlænget, og vi kan ikke acceptere, og vi bryder os ikke om den lange række undtagelser, der til trods for Kommissionens velvilje findes i forslaget. Til trods herfor, og uden den store succes, er vi i PSE-Gruppen indstillet på at nå en aftale og fortsætte drøftelserne.
Mine damer og herrer, vi taler som sagt om familielivet. Jeg formoder, at PPE-DE-Gruppen er enig i, at det er grundlaget for vores samfund. Kan vi acceptere et forslag, der forlænger den periode, hvor en mand og i stadig flere tilfælde en kvinde - bemærk Dem det - skal vente på at kunne have sine børn hos sig, til tre år - tre år og ni måneder, hvis vi regner sagsbehandlingstiden med? Ved De, hvad der sker med et barn fra det er fire til det er syv år, og fra det er syv til tolv? Er det fornuftigt at skabe så meget uro blandt folk, som vi ønsker skal leve blandt os?
Jeg vil gerne stille et spørgsmål: Ville det ikke være bedre at erkende, at mennesker lever i familier? Kunne vi ikke lave nogle love, der gjorde det nemmere for familierne at opnå indrejse? Ville det ikke være mere praktisk? Til gengæld herfor er jeg indstillet på at tale om medtagelse af kvoter for personer, der kommer for at arbejde, om medtagelse i den åbne koordinationsmetode og i kvoterne for de personer, der kommer på grund af familiesammenføring. Det ville efter min mening være en meget mere praktisk politik for integration af disse borgere i vores samfund.
Sørensen (ELDR). -
Hr. formand, lad mig indlede med at beklage, at Rådet fastlagde sin politiske linje allerede i slutningen af februar uden at afvente Europa-Parlamentes holdning. Selv om det har taget lang tid at få denne betænkning gennem Parlamentet, giver det dog ikke Rådet en undskyldning til at tilsidesætte Parlamentets rolle i den lovgivende proces.
Når det er sagt, mener jeg, at direktivet berører et helt centralt område inden for indvandrings- og integrationsdebatten. Det er således et faktum, at familiesammenføringer af tredjelandsstatsborgere bidrager med mellem 40 og 50 % af det samlede antal indvandrere i EU.
Direktivet vil bidrage til at skabe mere klarhed over reglerne, en forbedret integration og en mere fair byrdefordeling inden for Fællesskabet. Samtidig giver direktivet medlemsstaterne tilstrækkeligt med muligheder for at forhindre utilsigtet økonomisk indvandring.
Det skal understreges, at familiesammenføringer bidrager til sikring af helt grundlæggende værdier for ethvert individ: familiens enhed og et normalt familieliv. På vegne af ELDR har jeg støttet ændringsforslag, der anlægger en udvidet familiedefinition og også indddrager tredjelandsborgere med subsidiær beskyttelse under reglerne for familiesammenføring. Samtidig finder jeg det dog heller ikke forkert, at vi knytter visse krav til reglerne om familiesammenføring. Jeg mener fortsat, at medlemsstaterne skal have mulighed for at stille krav, f.eks. i form af bolig af normal standard, en indtægt, der sikrer selvforsørgelse af familien, og respekten for offentlig orden og sikkerhed samt mulighed for fastsættelse af en karensperiode.
Det er mit ønske, at denne betænkning vil blive vedtaget med en så stor støtte som muligt i dette Hus, og at Rådet således også efterfølgende vil lytte til de råd, vi giver dem.

Boudjenah (GUE/NGL).
Hr. formand, fru Cerdeira Mortereros betænkning forsøger at bidrage med positive rettelser til Kommissionens oprindelige forslag i et klima, der er karakteriseret af sikkerhedslove og en de facto-kriminalisering af indvandringen. 
Det gælder f.eks. et stop for diskriminerende handlinger med hensyn til familiesammenføring. Men man kan spørge sig selv, som flere af mine kolleger påpeger, om der ikke er tale om bondefangeri, eftersom Rådet allerede i februar nåede til en aftale, som kommissær Vitorino var tilfreds med.
Tillad mig altså - for mit vedkommende - at udtrykke tvivl om viljen til at tage Europa-Parlamentets udtalelse i betragtning. Tillad mig ligeledes at udtrykke mine meget store bekymringer om den nuværende tendens i adskillige lande i Unionen til at stramme indvandringspolitikken. Det er derfor forståeligt, at den franske regering har kaldt denne aftale for et vigtigt element i politikken til kontrol af indvandrerstrømmene. Hvis harmonisering af de nationale lovgivninger er nødvendig, skal dette så ske på grundlag af en overholdelse af tredjelandsstatsborgeres rettigheder og beskyttelse, i overensstemmelse med Tampere-traktaten, eller vil gennemførelsen af dette direktiv tværtimod blive et påskud til at reducere det beskyttelsesniveau, der allerede er garanteret af medlemsstaterne? Ved at mangedoble adgangsbetingelserne f.eks. for børn og skelne mellem kvalificeret arbejdskraft og de andre bliver Europa et fort. Denne politik bidrager på ingen måde til oprettelsen af et europæiske statsborgerskab, der bygger på værdier som tolerance, demokrati og solidaritet i overensstemmelse med navnlig Genève-konventionen og verdenserklæringen om menneskerettigheder.
Dette er Unionens store chance. Indvandrere bør nyde godt af den frie bevægelighed og bør få en modtagelse, der giver dem mulighed for at engagere sig i det lokale liv og opretholde en anstændig indkomst. Så ville vi være langt fra fantasierne om en invasion. I denne forbindelse fastslås sandheden i en OECD-rapport fra 2002 om en løbende observation af indvandringen. I Frankrig, hvad enten indenrigsministeren kan lide det eller ej, andrager det totale antal af permanente opholdstilladelser således 119.000 i 2002, hvilket er mindre end tallet fra 1998, idet familiesammenføring er hovedårsagen til disse opholdstilladelser - nemlig i 77 % af tilfældene.
Til sidst vil jeg ligesom menneskerettighedsorganisationerne fordømme de handlinger, som det danske formandskab har muliggjort med handlingsprogrammet for tilbagesendelse fra november 2002. Jeg taler om at chartre fly og fylde dem med uønskede personer. Det ville blot have taget fire måneder for hr. Sarkozy i Frankrig at forsvinde i denne organiserede tvungne tilbagesendelse, der er uværdig for vores tid, og som navnlig er meget langt fra at være en menneskelig og retfærdig indvandringspolitik.

Boumediene-Thiery (Verts/ALE).
Hr. formand, Europa-Parlamentet udtaler sig igen i dag om Rådets forslag om familiesammenføring. I denne forbindelse skal man huske på, at Rådet allerede den 27. februar fastsatte en overordnet tilnærmelse.
Selv om retten til at leve sammen i en familie er anerkendt i internationale konventioner og understreget i chartret om grundlæggende rettigheder, er det beklageligt at konstatere, at Rådets tilnærmelse i alvorlig grad bringer denne rettighed i fare, når det drejer sig om borgere fra tredjelande. I betragtning af topmødet i Tampere, som i overensstemmelse med menneskerettighedsinstrumenterne sigtede mod at iværksætte en fælles tilnærmelse til integration af borgere fra tredjelande, der lovligt opholder sig i Unionen, er dette nye skridt en faktisk ændring til det dårligere. Som visse kolleger sagde, er det sandt, at dette direktiv er bedre end ingenting, når man ved, hvor vanskeligt det har været at nå hertil. Men man kan ikke lade være med at begræde dets minimalistiske aspekt på trods af vores ordførers gode vilje, og vi takker hende varmt for hendes indsats.
Tillad mig dog at fremføre nogle kritikpunkter. Hvorfor udelukker man personer, der nyder midlertidige og subsidiære former for beskyttelse? Disse personer bliver retsløse, idet de med dette forslag udelukkes fra asylreglerne. De er ligeledes udelukket fra alle direktiver vedrørende tredjelandsborgere.
Og hvorfor begrænser man familiesammenføringen til kun at gælde ægtefæller og mindreårige børn under visse betingelser? Der er intet, der retfærdiggør at gøre adgangen for mindreårige børn over 12 år betinget af et kriterium om integration eller udelukke mindreårige børn over 15 år. Definitionen på et barn fra et tredjeland bør være den samme som for et europæisk barn. Et barn er et barn. Uanset nationalitet har et barn ret at leve med forældrene. Er denne bestemmelse ikke i strid med medlemsstaternes internationale forpligtelser om børns rettigheder? Sådanne usammenhængende elementer er ubegrundede og uretfærdige.
Hvad angår procedurens varighed, efter ansøgningen om familiesammenføring er indgivet, må denne ikke overskride en rimelig frist. En ventetid på tre års ægteskab er alt for længe. Beder man europæere om tre års ægteskab for at leve sammen? Og dog er princippet om retten til at leve sammen i familie enkelt. Når en udlænding, der er lovligt bosiddende i en medlemsstat, er indehaver af en opholdstilladelse, der gælder i et år, bør retten til familiesammenføring følge automatisk.
Desuden risikerer man med dette restriktive forslag, at familielivet bliver et martyrium - navnlig for kvinderne. Således fastsættes det i direktivet, at opholdstilladelserne har en begrænset varighed på et år og kan fornys under visse betingelser. Men den opnåede opholdstilladelse bør have samme varighed som ægtefællens. En frist på fem år for opnåelse af en selvstændig opholdstilladelse er alt for lang tid. Den manglende juridiske selvstændighed gør ofte kvinden fuldstændig afhængig af manden, og det er uacceptabelt i et Europa, der forsvarer kvinders rettigheder. Desuden er adgang til beskæftigelse for familiemedlemmer ikke en rettighed fra ankomsten, og dette tvinger en af ægtefællerne til at forsørge hele familien og blokerer for den anden ægtefælles sociale integration.
Bag dette direktivforslag ligger en filosofi, der strider imod den, der blev vedtaget sidste år. Den er ikke blot i strid med den integrationsdiskurs, som mange ansvarlige politikere har rost i høje toner, men den opfordrer desuden unge indvandrere til voldelige reaktioner mod den uretfærdighed, de oplever.

Gollnisch (NI).
Hr. formand, kære kolleger, endnu en gang kan jeg kun påpege den forkerte retning med hensyn til indvandring, som man tager med nærværende tekst. Tankegangen er stadig den samme, nemlig at fremme indvandringen i Europa og gøre retten til familiesammenføring til en drivkraft i denne fællesskabspolitik. For en måned siden nåede Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender til et vanskeligt kompromis om direktivet vedrørende familiesammenføring. I dag foreslår ordføreren, at man ændrer dette kompromis, som hun finder for restriktivt, fordi det ikke kæmper nok for den udbredte ret til familiesammenføring.
Således foreslås det i dag, at begrebet familiemedlemmer også skal omfatte ugifte partnere, myndige børn og slægtninge uden anden form for familiemæssig støtte i deres hjemland. Men hvem skal dømme, hvorvidt de ikke har anden støtte? Homoseksuelles forhold ligestilles f.eks. her med en familie. Det er dog præciseret, at det skal være et stabilt og varigt forhold. Det er jo en vittighed! Men hullet i muren er åbent. Det er det for alle ansøgere. Således kan en persons ankomst betyde, at 15 andre personer kan slå sig ned sammen med vedkommende.
Vi er klar over den adskillelse, som visse udenlandske familier lever under. Men hvis de vil undgå den rodløshed, der er et resultat heraf, hvorfor undersøger de så ikke i disse arbejdsløshedstider muligheden for en eventuel familiesammenføring i oprindelseslandet? Og hvorfor bruger vi ikke en del af vores udviklingsmidler, der alt for ofte ikke tjener andet formål end at tage fra de fattige i de rige lande og give til de rige i de fattige lande, til dette. Er det den egentlige mission med familiesammenføring? Skal den ikke snarere finde sted i disse indvandreres hjemland?
Mere end nogensinde fordømmer vi denne befolkningsindvandring, der er organiseret af medlemsstaterne med aktiv medvirken fra de europæiske institutioner. En forvirrende asyllovgivning, ophævelse af grænsekontrollen, opholdstilladelse til illegale indvandrere, udvikling af proformaægteskaber - alt dette skal stoppes. Det er vores pligt at sætte en stopper for denne selvmordspolitik i Europa.

Pirker (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine kære kolleger, dette direktivforslag om familiesammenføring er faktisk det første retsinstrument, vi indfører i forbindelse med den legale indvandring. Jeg glæder mig derfor over, at Kommissionens forslag nu i tredje forsøg er sådan, at det går fornuftens vej og har vores støtte, ikke mindst fordi det i meget vidt omfang imødekommer forslagene fra især PPE-DE.
Jeg finder det særligt positivt, at man af hensyn til arbejdsmarkedet i EU, til det sociale net, til de interesser, som vi har i forbindelse med integrationen af tredjelandsstatsborgere, indfører et familiebegreb, som er begrænset til kernefamilien, at man altså ved familie forstår forældrene og de mindreårige børn. Jeg finder det også positivt, at Rådet allerede har givet sin politiske tilslutning til dette forslag, og at vi kan forvente, at direktivet med dette snævre familiebegreb vil blive vedtaget i maj.
Den foreliggende betænkning derimod, som vi diskuterer, er et helt afgørende tilbageskridt, om De vil, til indvandringspolitikkens stenalder. Den fornægter ganske enkelt de realiteter, vi har i medlemsstaterne, og den fornægter de muligheder, vi finder i medlemsstaterne. De kræver f.eks. udvidelse til ugifte partnere, når De anvender Deres familiebegreb, til myndige børn, til slægtninge. De går sågar så vidt, at De vil give sammenføring til anden- og tredjehustruer og deres børn. Det er med forlov et brud med Europas traditioner og kultur. De kræver en afkortelse af fristen, og De kræver afskaffelse af mulighederne for, at medlemsstaterne kan foretage begrænsninger gennem enkeltstatslige regler.
Kommissionens forslag er positivt. Det vil blive støttet af os i PPE-DE-Gruppen. Men vi afviser bestemt de fremsatte forslag fra ordføreren, som udvider familiebegrebet langt ud over, hvad EU kan acceptere på indvandringsområdet.
Evans, Robert J.E. (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren med denne betænkning.
For det første er det ud fra et proceduremæssigt synspunkt, selv om jeg er bekendt med, at det skyldes uundgåelige forsinkelser fra Europa-Parlamentets side, uacceptabelt, at Rådet, som hr. Sørensen påpegede det, allerede er nået til enighed i denne sag uden at afvente Parlamentets udtalelse.
For det andet er visse medlemmer givet bekendt med, at Det Forenede Kongerige af velkendte årsager har valgt gennem en protokol ikke at være omfattet af dette direktiv på nuværende stadium. Jeg håber dog inderligt, at det vil kunne tiltræde det i fremtiden. Jeg kan derfor kun tilslutte mig ordførerens tilgang til subsidiær beskyttelse.
Som tidligere anført bør vi anerkende denne aftales betydning, fordi det er det første lovgivningsinstrument om lovlig indvandring, der vedtages på europæisk plan. Vi må på baggrund af de vanskeligheder, kommissæren har haft med overhovedet at opnå resultater på dette område, erkende, at vi står over for store udfordringer.
Fru Klamts bemærkninger og fortolkning gjorde mig bedrøvet. Angående familiesammenføring vil jeg sige til hr. Gollnisch, at jeg udmærket kan forstå, at medlemmer af hans familie ikke ville ønske en familiesammenføring, hvis de levede tusinder af kilometer fra ham, men ville være taknemmelige over at være adskilt fra ham. Men hvis det var medlemmer af min familie, som levede adskilt og et andet sted i verden - uanset forholdet eller deres situation - ville jeg hilse den velkommen og håbe, at vi kunne få en familiesammenføring, som kunne bringe os sammen igen.
Jeg er enig med fru Terrón i Cusí i, at vi må være realistiske i vores tilgang og moderne i vores fortolkning af forbindelser og udvise forståelse for de omstændigheder, mennesker lever under i dag. Parlamentet bør være realistisk, rationelt og fremsynet. Jeg ser frem til at stemme for denne betænkning.
Laguiller (GUE/NGL).
Hr. formand, betænkningen indeholder forslag, der - hvis de var bindende - kunne nedsætte de vanskeligheder, der er ved familiesammenføring, en smule. Den er dog utilstrækkelig, visse af ændringsforslagene er et skridt i den forkerte retning, og vi forkaster dem.
Retten til familiesammenføring bør være en uomtvistelig rettighed. Men den største bekymring i betænkningen er tilsyneladende at begrænse denne rettighed under meget forskellige påskud for at undgå, at den letter den såkaldte illegale indvandring. Denne bekymring er rent menneskeligt afskyelig og reducerer virkningen af visse positive aspekter i betænkningen. Samfundet er yderst ulige, der er så meget elendighed i verden, at flere og flere fattige forsøger at flygte fra sult og lidelser og søge tilflugt i de europæiske lande, hvilket de desværre meget ofte ikke finder.
De nationale stater og de europæiske institutioner kan sætte alt det pigtråd op, de vil - både i bogstavlig og juridisk forstand - for at forhindre dette, men det vil ikke lykkes. De foranstaltninger, der skal afvise fattigdomsflygtninge, viser blot, at de personer, der træffer og støtter sådanne foranstaltninger, mangler menneskelighed.

Lambert (Verts/ALE).
Hr. formand, også jeg vil takke ordføreren for det arbejde, hun her har udført, og desuden bakke op om hr. Evans og tilslutte mig alle de bemærkninger, han har fremsat om denne betænkning.
I forbindelse med de undersøgelser, jeg foretog med henblik på udtalelsen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender vedrørende vandrende arbejdstagere, oplyste arbejdsgiverforeningerne, at familiesammenføring var en afgørende faktor for, hvorvidt folk besluttede sig til at flytte til EU for at arbejde. De ønskede at få oplyst, om deres ægtefælle eller samlever kunne tage arbejde, de ønskede at vide, hvilken form for uddannelse deres børn havde adgang til, og de ønske de også at få oplyst, hvilke af deres børn der ikke ville få indrejsetilladelse og eventuelt skulle bo hos andre familiemedlemmer, medens de afsluttede deres skolegang i en alder af 15 eller 16 osv. Så hvis EU virkelig står ved sine udsagn om fleksibilitet på arbejdsmarkedet og behovet for visse kategorier af arbejdstagere, bør vi nøje overveje, hvorvidt vi bør sige til de mennesker, vi ønsker skal komme og arbejde som direktører, læger, IT-specialister, ledere eller lignende: "Vi beklager, men De bliver nødt til at splitte Deres familie op, De må vente i op til tre år, før De kan tage familien med ind i landet." Sådanne mennesker har et valg, og de vil ikke vælge at komme hertil.
Min gruppe og jeg selv mener ikke, vi taler om første- og andenklasses familier. Alle familier ønsker at blive sammen, og de har ret til det ifølge folkeretten. Den betænkning, Parlamentet forelægger, indeholder en erkendelse af, at der i dag eksisterer forskellige forbindelser. Vi må erkende livets realiteter, og vi må holde familierne samlet, især hvis vi ønsker den form for økonomi, vi mener, vi er berettiget til.
Berthu (NI).
Hr. formand, forslaget om et direktiv om familiesammenføring har siden 1999 regelmæssigt vist sit grimme ansigt i Europa-Parlamentet. Grunden til denne snakken frem og tilbage er enkel. Oprindeligt lavede Kommissionen et overdrevet liberalt forslag, som Europa-Parlamentet godkendte og overgik, og endelig siger Rådet - der tilsyneladende er den mest ansvarlige institution af de tre - nej, og det hele begynder forfra.
Denne gang mener Kommissionen at have fundet et uovervindeligt våben. Den holder lav profit med hensyn til de fleste af de punkter, der blev anfægtet af Rådet, som om den giver efter, men den introducerer i slutningen af teksten artikel 19, hvoraf det fremgår, at alle disse punkter vil blive undersøgt igen om to år. Taktikken er åbenlys. Det drejer sig om først og fremmest at få gennemført og accepteret minimalistiske europæiske bestemmelser om familiesammenføring samt at få anerkendt princippet om en europæisk lovgivning og en europæisk intervention.
På et senere tidspunkt vil Kommissionen bruge disse punkter til et nyt angreb, for så vidt som artikel 19 allerede udtrykkeligt udpeger de bestemmelser, som skal ændres. Fra Rådets side risikerer man at lade denne tekst passere, idet man som alt for ofte først og fremmest forsøger at redde det vigtigste og dernæst ser, hvad der sker om to år.
For vores vedkommende mener vi ikke, at Rådet bør lade sig trække ind i denne kæde af begivenheder. Familiesammenføringerne udgør i dag langt den største del af indvandringen, og det er vigtigt for alle medlemsstater at kunne bevare en mulighed for at overvåge den nøje med henblik på at tilpasse den til landets modtagelseskapaciteter. Kommissionen og Parlamentet ønsker at gennemtvinge en a priori-udvidelse af denne ret, men dette kan ikke komme på tale. Vi mener altså, at dette direktiv vil være ubrugeligt og farligt for medlemsstaterne, navnlig i betragtning af at Konventet om Den Europæiske Unions fremtid ønsker, at alle disse emner vedtages med kvalificeret flertal.

Gollnisch (NI).
Hr. formand, jeg har af personlige grunde en kort bemærkning i henhold til artikel 122, eftersom hr. Evans sår tvivl om mine personlige forhold. Det er sådan, hr. Evans, at min kones familie stammer fra Fjernøsten, og at de derfor bor mere end 10.000 kilometer væk.
Jeg elsker min kone, og jeg sætter stor pris på min svigerfamilie. Jeg besøger dem regelmæssigt i Japan, og de besøger os. Men hverken mine svigerforældre, mine svogre eller min kones fætre og kusiner har nogensinde overvejet, at det faktum, at hun er gift med mig, skulle give dem ret til at få permanent opholdstilladelse i EU.

Coelho (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne indlede med at understrege, at fastsættelse af fælles bestemmelser om familiesammenføring for os udgør et vigtigt element i en ægte fælles indvandringspolitik. Det ligger i overvejelserne fra Tampere, og det er senest blevet bekræftet i Laeken. Imidlertid er det et meget følsomt emne, hvor forholdene i de enkelte lande naturligvis afspejler sig stærkt. Deraf vanskeligheden ved at finde løsninger og kompromiser, der også forklarer de omkring to år, som dette forslag har været genstand for diskussion i Rådet.
Kommissionen har så fremsat dette nye forslag, der, selv om det langtfra er det ideelle, helt sikkert er det, der lader sig gennemføre, og som gør det muligt at påbegynde en tilnærmelse mellem lovgivningerne, hvad angår indrejse med henblik på familiesammenføring. Jeg vil derfor gerne takke kommissær António Vitorino for en pragmatisk tilgang, der har formået at tackle de punkter, hvor der stadig var problemer, og integrere de kompromiser, som man i mellemtiden var nået frem til i Rådet. Jeg finder, at det er en klog løsning med en proces, der skal løbe over flere etaper, og som indfører stor fleksibilitet på de punkter, hvor situationen stadig var blokeret, samtidig med at den giver de nationale lovgivninger et vist manøvrerum. Jeg takker ham også for den bestemmelse, som han benævnte en rendezvous-klausul, og som fastsætter, at denne fleksibilitet og fravigelse inden for to år skal underkastes prioriteret revision.
Af alle disse grunde kan jeg, når jeg takker Carmen Cerdeira Morterero for det arbejde, som hun har udført, imidlertid ikke undlade at kritisere hendes ønske om at udvide familiesammenføringsbegrebets omfang. Det er efter vores opfattelse ikke formålstjenligt, fordi det - ud over ikke at kunne lade sig gøre i denne første etape på grund af forskellene i lovgivning på dette område - kan medføre ukontrolleret misbrug, uden at værtslandet har mulighed for at skabe de nødvendige vilkår for en fuld integration og for en fredelig sameksistens mellem udlændinge og landets egne borgere.
Jeg vil også gerne minde om, at vi har at gøre med et direktiv, der søger at opstille minimumsregler, hvor medlemsstaterne i overensstemmelse med deres traditioner og nationale lovgivning har al ret til at indføre mere favorable bestemmelser om familiesammenføring. Jeg håber, hr. formand, at vi uafhængigt af vores meningsforskelle, der er naturlige og helt essentielle i et demokrati, kan samle vores kræfter om at udforme et klart og gennemskueligt regelværk, der sikrer de lovlige indvandreres integration i værtslandet, hvor familiesammenføring givetvis er en faktor, der fremmer indvandrernes personlige stabilitet, og som befordrer denne integration.

Formanden.
Som det fremgår af dagsordenen, afbrydes debatten om denne betænkning her. Den vil fortsætte kl. 21.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens meddelelse om økonomiske udsigter foråret 2003 og retningslinjer for beskæftigelsen. Jeg giver ordet til kommissær Pedro Solbes Mira.

Solbes Mira
Hr. formand, såvel jeg som min kollega, fru Diamantopoulou, vil informere Dem grundigt om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og beskæftigelsen.
Her til eftermiddag har Kommissionen netop besluttet at vedtage sin henstilling om retningslinjerne for beskæftigelsen for 2003-2005. Den fokuserer på, hvorledes de økonomiske politikker kan bidrage til det strategiske mål for EU, der blev fastsat i Lissabon. Retningslinjerne for den økonomiske politik er en del af en koordineret pakke af retningslinjer, sammen med retningslinjerne for beskæftigelsen, som fru Diamantopoulou vil forelægge.
Med sigte på en rationalisering og i overensstemmelse med anmodningen fra Det Europæiske Råds forårsmøde i Bruxelles har retningslinjerne for den økonomiske politik undergået en række ændringer. De er mere præcise og er koncentreret om centrale spørgsmål i den økonomiske politik. Den generelle del er betydelig kortere, og den indeholder færre retningslinjer, men de er dog stadig udtømmende og behandler fortsat alle de økonomiske problemer, om end i mere koncentreret form.
Hvad angår retningslinjerne for de enkelte lande, er de nu klart centreret omkring de særlige overordnede udfordringer for den økonomiske politik i det enkelte land. Det giver mulighed for at være særlig opmærksom på de væsentlige spørgsmål i den økonomiske politik. De specifikke retningslinjer er desuden koblet tydeligt sammen med de generelle retningslinjer, som de udspringer af. Endelig er der indføjet et særligt afsnit om eurozonen og de udfordringer, den står over for.
Denne tilgang er dog ikke et radikalt brud med fortiden, da den grundlæggende strategi, der er lagt i de seneste år, og i særdeleshed siden Lissabon, fortsat gælder. Samtidig med at retningslinjerne for den økonomiske politik bekræfter strategierne, understreger de behovet for, at de makroøkonomiske politikker fastholder stabiliteten og støtter væksten med henblik på at få gennemført økonomiske reformer og sikre en bæredygtig vækst i lyset af de økonomiske, miljømæssige og sociale ændringer.
Jeg vil ikke gå i dybden med disse tre spørgsmål, men begrænse mig til at komme med nogle bemærkninger til hvert enkelt spørgsmål. Hvad angår de makroøkonomiske politikker, er det på grund af den nuværende usikre økonomiske situation vigtigt, at politikkerne indgyder tillid. Rettesnoren for de makroøkonomiske politikker skal være behovet for at støtte væksten på kort sigt og samtidig bevare den makroøkonomiske stabilitet. I forbindelse med budgetpolitikken betyder det, at vi skal forene fleksibilitet og en troværdig tilpasning. Såfremt det er muligt, skal de automatiske stabilisatorer fungere fuldt ud, men vi skal også fortsat reducere underskuddene. Disse overordnede principper er i overensstemmelse med den aftale om en forstærket koordinering af budgetpolitikkerne, der er indeholdt i Kommissionens meddelelse fra november sidste år. Desuden indeholder den først og fremmest behovet for om nødvendigt at reducere strukturunderskuddene med mindst et halvt point af BNP. På den anden side er det vigtigt, at lønudviklingen er forenelig med prisstabiliteten og produktivitetsstigningerne for at få genskabt de overskudsmarginer, der er nødvendige for at fremme jobskabende investeringer.
Hvad angår det andet punkt - styrkelse af vækstpotentialet - erkendes det korrekt i retningslinjerne for den økonomiske politik, at der er behov for strukturelle reformer. Hvis der er noget, der understreger EU's svaghed i tilfælde af en global afmatning, er det utvivlsomt behovet for at styrke vækstpotentialet i vores økonomi og dens modstandsdygtighed over for konjunktursvingninger. For at stimulere jobskabelsen skal medlemsstaterne forbedre den kombinerede effekt af skatterne til sociale ydelser ved hjælp af såvel skatteprocenterne som kriterierne for at modtage sociale ydelser. De skal støtte en mere fleksibel organisering af arbejdet, gennemgå arbejdslovgivningen og gøre en passende indsats på uddannelses- og erhvervsuddannelsesområdet. Det er også nødvendigt at lette arbejdstagernes mobilitet og fremme anerkendelsen af retten til pension og social sikring. Disse foranstaltninger skal naturligvis suppleres med aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger, så det bliver nemmere at finde beskæftigelse. I de overordnede retningslinjer slås der også til lyd for foranstaltninger, der fremmer konkurrencen på vare- og kapitalmarkederne, der fremmer iværksætterånden og stimulerer overgangen til en videnøkonomi. For at forbedre finansieringsmulighederne og i særdeleshed de små og mellemstore virksomheders adgang til finansiering skal handlingsplanen om risikovillig kapital gennemføres fuldt ud inden årets udgang. Desuden har nylige hændelser understreget behovet for bedre regler om virksomhedsledelse og en passende finansiel overvågning.
Hvad angår bæredygtigheden, behandler retningslinjerne de offentlige finansers langsigtede bæredygtighed og tager især hensyn til den aldrende befolkning. Pensionsreformen skal have som mål at forbedre den finansielle bæredygtighed og medvirke til, at folk bliver længere på arbejdsmarkedet og fjerne incitamenterne til førtidspensionering med det formål at sikre nogle mere fleksible modeller for erhvervs- og beskæftigelsesudvikling. I overensstemmelse med Kommissionens meddelelse fra november genspejler retningslinjerne den enighed, der er om at være mere opmærksom på den offentlige gæld og sikre, at den fortsat falder. Med hensyn til den miljømæssige bæredygtighed fastholdes det i retningslinjerne, at den økonomiske vækst ikke må ske på bekostning af miljøet. Det er derfor nødvendigt at kombinere de lovgivningsmæssige instrumenter med de markedsbaserede. I denne henseende skal medlemsstaterne reducere statsstøtten, skattefritagelserne og eventuelle andre incitamenter, der har en negativ indvirkning på miljøet.
Endelig behandles de økonomiske politikkers bidrag til den sociale bæredygtighed. Beskæftigelse er den bedste form for beskyttelse mod fattigdom og udstødelse, og jobskabelsen er betinget af gunstige vilkår for aktivitet og investering i den private sektor. Medlemsstaterne skal træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at arbejdsmarkedet fungerer hensigtsmæssigt, og at lønningerne afspejler forskellene i produktiviteten. Kommissionen har lagt en klar strategi. Ved at gøre dette forsøger vi at stå så fast som muligt på gennemførelsen heraf og tillægge dette spørgsmål større betydning.

Diamantopoulou
Hr. formand, for en måned siden fremlagde jeg den reviderede strategi for beskæftigelsen for Parlamentet. Med den fælles præsentation af de to pakker tager vi i dag et stort skridt og yder et vigtigt bidrag til en bedre og hurtigere gennemførelse af Lissabon-målene, samtidig med at vi tager højde for behov og problemer i et udvidet Europa.
Indikatorerne og prognoserne for det pågældende tidsrum, der indeholder flere foruroligende indikatorer for den økonomiske vækst, viser, at beskæftigelsen bevarede en lille vækstrate i 2002, hvor beskæftigelsesvæksten var omkring 1,1 %, hvilket betyder 500.000 nye arbejdspladser, men vi er nødt til at regne med, at de ugunstige prognoser for væksten næste år også får konsekvenser for beskæftigelsen. Derfor er det meget vigtigt, at vi koordinerer og intensiverer vores bestræbelser, så vi kan sætte gang i væksten og hjælpe med at skabe arbejdspladser.
Det forslag, vi fremlægger, indeholder en grundlæggende ændring i forhold til det foregående. Vi må sige, at det er resultatet af et bredt samråd med Parlamentet, arbejdsmarkedets parter og medlemsstaterne og resultatet af en indgående analyse og evaluering af de seneste fem år, og at det fik bred tilslutning fra Rådet, da det blev fremlagt for første gang i januar.
Retningslinjerne for beskæftigelsen fremlægges i år sammen med de økonomiske retningslinjer, og en anden vigtig ting er, at vi i år har taget et vigtigt skridt både med hensyn til tidspunktet, idet der ikke vil opstå den forvirring, som der har været de andre år, hvor der gik seks måneder mellem de to pakker, og med hensyn til indholdet, idet det er lykkedes at skabe en tæt sammenhæng og overensstemmelse mellem de to pakker af retningslinjer, som vil bidrage til en bedre koordinering og et mere effektivt samarbejde med medlemsstaterne.
Der er færre retningslinjer, de er enklere og meget klare, hvad angår de resultater, som skal opnås. Retningslinjerne er ikke særlig analytiske, hvilket skyldes, at beskæftigelsespolitikkerne har en stærk national dimension. Det er også et spørgsmål om subsidiaritet, således at de enkelte lande til en vis grad selv skal vælge de midler, de vil bruge, men de har nogle rene politiske retningslinjer, og vi angiver naturligvis konkrete resultater, der skal opnås på hvert enkelt område, og knytter i flere tilfælde kvantitative målsætninger til disse.
Hvordan ser den nye struktur så ud? Hvad er den nye idé i beskæftigelsespakken? Det politiske grundlag er det samspil, der skal være mellem de økonomiske politikker, beskæftigelsespolitikkerne og de sociale politikker. Der er således tre målsætninger: mere arbejde, bedre arbejde og et arbejdsmarked, som ikke udelukker nogen. Disse tre mål kommer til udtryk i 10 prioriteter, som i virkeligheden dækker en bred vifte af reformer. Reformerne drejer sig om folks behov, nemlig livslang læring, ydelser til arbejdsløse og uddannelsessystemerne, men de drejer sig naturligvis også om virksomheder, f.eks. problemet med bureaukrati på virksomhederne, spørgsmålet om støtte til virksomheder og fremme af iværksætterånd. De vedrører også et meget bredt spektrum af reformer inden for f.eks. de sociale sikkerhedssystemer, pensioner, beskatning, især af lavtlønnede, og endelig vedrører de kønnenes ligestilling og kvindernes deltagelse på arbejdsmarkedet, der er et gennemgående element i alle prioriteterne, samtidig med at der også er en konkret prioritet, som vedrører kønnenes ligestilling og alle de grupper, der udsættes for forskelsbehandling. Der er naturligvis kontinuitet i forhold til de tidligere retningslinjer, men de nye elementer drejer sig primært om den aldrende befolkning og behovet for politikker, som kan få de ældre arbejdstagere til at blive på arbejdsmarkedet, samt om mobilitetsspørgsmålet. Et nyt interessant element er sort arbejde, som også er en af det italienske formandskabs prioriteter.
Mine damer og herrer, jeg vil gerne sige lidt om de kvantitative mål. Strategien for beskæftigelse er baseret på metoden med åbent samarbejde. Der er derfor ingen sanktioner og heller inden bindende foranstaltninger. For at det ikke blot bliver en præsentation af idéer, er vi således nødt til at forpligte os til at nå konkrete resultater og konkrete målsætninger. Derfor foreslår vi en række kvantitative mål. De fleste har en national karakter, hvilket vil sige, at de defineres af medlemsstaterne, selv om der er indikatorer for alle, med en enkelt undtagelse, nemlig sort arbejde, og et seriøst analysearbejde fra Kommissionens side.
Endelig er der retningslinjer, som drejer sig om forvaltningsmodellen i forbindelse med arbejdsmarkedets parters deltagelse og reformen af arbejdsformidlingerne, og endelig er der spørgsmålet om henstillinger med konkrete henstillinger til de enkelte medlemsstater. Vi har taget højde for analysen af arbejdsmarkedet i hver enkelt medlemsstat og har betragtet henstillingerne i lyset af de nye retningslinjer. Der er i år 57 henstillinger til medlemsstaterne, og jeg vil endnu en gang understrege den konsistens og overensstemmelse, der er med de tidsmæssigt sammenfaldende retningslinjer, som hr. Solbes talte om.
Jeg beklager, at Parlamentet i år har så lidt tid til at komme med en udtalelse om beskæftigelsespakken. Jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen vil gøre alt, hvad den kan, for at Parlamentet kan nå igennem dette i løbet af kort tid og så effektivt som muligt, og jeg håber, at vi fra næste år får en bedre og nemmere kommunikation, fordi der er bedre tid.

Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, det, som kommissærerne her har lagt frem, bekræfter i alt væsentligt, at stabilitetspagtpolitikken fortsætter, den politik, der netop er blevet præsenteret på topmødet i Bruxelles om at fremskynde liberaliseringerne og gøre arbejdsmarkedet mere fleksibelt. Der insisteres med andre ord på mere af det samme. Følgerne er ved at være katastrofale, ikke mindst i det land, som jeg kommer fra, Portugal, hvor vi befinder os i teknisk recession, hvor vi har øget afstanden til EU's gennemsnit, hvor arbejdsløsheden vokser hurtigere end i EU som helhed, og hvor vi har mere fattigdom, også vedvarende fattigdom. Der er derfor behov for en ny politik, så jeg spørger: Hvornår skal stabilitetspagten revideres, så vi kan satse på offentlige investeringer, få skabt flere arbejdspladser, forbedre købekraften og effektivt bekæmpe fattigdom og social udstødelse?

Goebbels (PSE).
Hr. formand, det er tydeligt, at EU i øjeblikket oplever en mild recession, og fremtiden ser heller ikke for lovende ud. Krigsomkostningerne og de efterfølgende fredsomkostninger vejer tungt på verdensøkonomien og således også på den europæiske økonomi.
Har vi, hr. kommissær, råd til fortsat at kvæle os selv i en doktrinær stabilitetspolitik, der anses som et formål i sig selv? Selvfølgelig er stabilitet et offentligt gode! Men den økonomiske politik må ikke begrænse sig til bekæmpelsen af det offentlige underskud. I øjeblikket har USA paradoksalt nok en økonomisk politik og en skattepolitik, der er mere pragmatisk end den europæiske. Det amerikanske offentlige underskud, udregnet efter Maastricht-kriterierne, overstiger nu 5 %. Er det ikke nødvendigt, hr. kommissær, at supplere stabilitetspagten med en koordineringspagt for de økonomiske politikker, der ville give væksten og beskæftigelsen et skub fremad, og som skulle sigte mod at fremme offentlige og private investeringer i forskningen vedrørende infrastruktur til regional udvikling, uddannelse og arbejdsmarkedet?

Bouwman (Verts/ALE).
Hr. formand, kommissærer, mine damer og herrer, jeg har to bemærkninger. 
Den første er den, at Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender er meget ulykkelig over den usædvanligt korte frist. Det har fru Diamantopoulou allerede påpeget. Man kan næsten kalde det udemokratisk, at ordføreren fra vores udvalg skal fremlægge en betænkning allerede i næste uge - helt præcist næste fredag. Det kunne vi diskutere yderligere, men det er der selvfølgelig ikke tid til.
Problemet er alvorligt nok, som det er, men det er endnu værre, at det bliver gentaget næste år, og utvivlsomt i en langt mere alvorlig form. For så vidt angår den åbne koordinationsmetode ønsker jeg i lighed med mange andre også at blive taget alvorligt. Procedurerne skal derfor ændres på den ene eller den anden måde trods den store mæglingsindsats, der er gjort i mellemtiden.
Endvidere er jeg desværre bange for, at der mangler to emner i retningslinjerne for beskæftigelse, men dem vil vi snart tale mere om i udvalgene. For det første koncentrerer vi os for meget og for emfatisk om kortsigtede problemer i visse lande, hvilket netop er blevet nævnt. For det andet negligeres disse retningslinjers ikke-konjunkturbestemte beskaffenhed.
Solbes
Hr. formand, forhandlingen i dag drejer sig netop om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik med det sigte at øge beskæftigelsen i EU.
De problemer, EU står over for, skyldes efter Kommissionens mening ikke en ekspansiv skattepolitik. Stabilisatorerne spiller en rolle og giver mulighed for denne ekspansive politik.
På den anden side er det indtil videre ikke blevet påvist, at de lande, der fører en ekspansiv skattepolitik, får bedre vækstresultater. Jeg vil nærmest sige tværtimod. De lande, som har de sundeste skattepolitikker, er også dem, der har de højeste vækstniveauer.
Jeg mener ikke, at de aktuelle problemer skyldes stabilitetspagten, og det har jeg gentaget mange gange. De skyldes derimod de reformer, der er nødvendige for at øge vores vækstpotentiale i EU. Og det hænger tæt sammen med de forslag, vi stiller i vores overordnede retningslinjer.
Efter min mening giver den ændring, som Kommissionen indførte i november om stabilitetspagten, os tilstrækkeligt spillerum til at kunne klare de aktuelle omstændigheder.

Gasòliba i Böhm (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg er ikke enig i hr. Goebbels førstnævnte synspunkt, det vil sige, at jeg mener, at det er nødvendigt at fastholde den disciplin, der er fastsat i stabilitetspagten, for den giver faktisk EU en større soliditet og troværdighed end USA, som i analysen af den internationale økonomi afslører et underskud, der giver anledning til stor bekymring.
Jeg vil gerne understrege behovet for, at der bliver en reel og effektiv koordinering, og at medlemsstaterne opfylder de forpligtelser, der fastsættes i stabilitetspagten. Jeg mener desuden i lyset af de forslag, der er blevet stillet her, at, hvis Kommissionen ikke formår at få flere medlemsstater til at opfylde denne forpligtelse på f.eks. det skattepolitiske område, er den sikkerhed, vi har for, at det sker, og at målene bliver nået, reelt meget begrænset.
Jeg understreger, og jeg tror, at Parlamentet generelt støtter det, behovet for, at medlemsstaterne i større omfang opfylder og gennemfører forpligtelserne, da der, som vi ser i den aktuelle situation, desværre er nogle meget vigtige medlemsstater, der i stedet for at nærme sig, fjerner sig, når de skal skabe troværdighed og solvens.

Sacrédeus (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil fatte mig i korthed og vil først rette en varm tak til kommissionsmedlemmerne. Jeg vil stille to spørgsmål med udgangspunkt i det, som er blevet sagt her under debatten. Det første spørgsmål handler om den demografiske udfordring, som er et af EU's vigtigste fremtidsspørgsmål, måske det allervigtigste. Hvilket initiativ er kommissionsmedlemmerne parate til at tage for at skabe en mere familie- og børnevenlig politik, som vil indebære, at familieliv og pasning af børn kan forenes med et arbejdsliv?
Det andet spørgsmål handler om det, som kommissær Diamantopoulou nævnte om ældre arbejdstagere. I USA er det forfatningsstridigt at tvangspensionere ældre mennesker. Forholder det sig sådan, at tvangspensionering af ældre burde blive undersøgt også i EU, og burde ældre gives muligheden for på frivillig basis at fortsætte arbejdslivet længere end i dag?
Allersidst vil jeg bare understrege vigtigheden af, at stabilitetspagten er tydelig og ikke handler om politik, men at der er tydelige kriterier.

Andersson (PSE).
Hr. formand, jeg har tre spørgsmål. Jeg synes, at det er godt med en samordning af de økonomiske og beskæftigelsesmæssige politiske retningslinjer. Hvornår er tiden moden til at integrere selv de socialpolitiske retningslinjer i denne samordning?
Vækst, beskæftigelse og social velfærd hører sammen. Med den nuværende vækst og stigningen i beskæftigelsen kan vi ikke klare vores fremtidige sociale forpligtelser, f.eks. pensionerne. Hvordan ser De på det fra Kommissionens side?
Vi taler vældigt ofte om den menneskelige kapital og lære for livet. Hvad foreslår De konkret angående livslang uddannelse og kvalitet i arbejdet, så vi kan udnytte arbejdskraften bedre?

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg forstod ikke hr. Anderssons sidste spørgsmål, så kunne jeg bede ham om at gentage det?
Andersson (PSE).
Det sidste af mine tre spørgsmål handler om, at vi meget ofte taler om menneskelig kapital og om at udvikle den menneskelige kapital for at øge konkurrenceevnen. Hvilke konkrete forslag er der for at udvikle den menneskelige kapital og øge kvaliteten i arbejdet, så det ikke bare bliver en generel snak om dette? Hvad gøres der konkret på europæisk niveau?
Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil starte med fru Figueiredos spørgsmål, hvor hun kædede den stigende arbejdsløshed i Portugal sammen med stabilitetspagten. Jeg tror, analysen af arbejdsmarkedet i Portugal og henstillingerne til dette land vil være interessant læsning. Vi kan se, at der er et meget alvorligt produktivitetsproblem, som har at gøre med investering i menneskelige ressourcer, med det store antal elever, der forlader skolen for tidligt, og det meget store antal personer, som ikke har fulgt nogen undervisning på videregående niveau. Mangel på kvalifikationer og mangel på menneskelige ressourcer med særlige færdigheder påvirker sektoren for små og mellemstore virksomheder og områder som innovation og højteknologi.
Hvis vi ser videre, konstaterer vi, at der er et særligt problem for kvindernes vedkommende, hvor vi ganske vist ser en stor procentdel kvinder i beskæftigelse i forhold til andre lande, men en nærmere analyse af arbejdsmarkedet for kvinder viser, at de alle er samlet i de lavest lønnede job og deltidsjob, hvilket igen skyldes kvindernes mangel på særlige kvalifikationer. De politikker, som skal gennemføres, og inden for hvilke den portugisiske regering ganske givet har gjort betydelige fremskridt, drejer sig om strukturelle ændringer, som har med menneskelige ressourcer at gøre. Der er naturligvis ingen, der tror, at det kun er et spørgsmål om strukturelle ændringer, og at det ikke har med hele landets udvikling at gøre, men vi må ikke ignorere disse vigtige politikker.
Hvad angår det andet spørgsmål, som blev stillet af hr. Bouwman, tror jeg, at det meget snævre samarbejde, vi har haft siden november, i alle faser af behandlingen af forslagene, har betydet, at det pågældende parlamentsudvalg har været forberedt, således at det på en effektiv måde og i tilstrækkelig grad har kunnet udtale sig om forslaget inden for dette begrænsede tidsrum. Vi vil forsøge næste år at udnytte alle muligheder inden for synkroniseringsrammen, så Parlamentet kan komme til at spille en aktiv rolle.
Hvad angår spørgsmålet om ældre arbejdstagere, og hvordan de kan blive på arbejdsmarkedet, har tidlige pensionsordninger i mange år været anvendt af virksomheder i Europa som et omstruktureringsredskab. Inden for både den offentlige og den private sektor har alle store omstruktureringer været kædet sammen med privilegier eller med pensionsordninger til arbejdstagerne i en meget tidlig alder. Det kom til at betyde, at vi har et stort antal relativt unge pensionister, som er under 55, og det må siges, at grænsen nu er nået.
Den økonomiske situation i dag, og især for pensionssystemerne i både den offentlige og den private sektor, kan dårligt tåle denne form for løsninger. Derfor kan tidlig pension for det første ikke være løsningen hverken for virksomhederne eller for arbejdstagerne, som forlader arbejdsmarkedet i en aktiv alder og selv har svært ved at stå uden for det økonomiske liv, samtidig med at den forventede levealder er steget betydeligt. Det kan naturligvis ikke komme på tale at afskaffe de tidlige pensionsordninger, medmindre en sådan beslutning kædes sammen med politikker for at bevare disse mennesker på arbejdsmarkedet. Hvad dette angår, indeholder de retningslinjer, vi har foreslået, også politikker og konkrete mål for uddannelse, for investering i disse mennesker, så de kan skifte erhvervsmæssig retning, og man kan støtte dem, så de vælger at gå ind i sektoren for små og mellemstore virksomheder og oprette egen virksomhed, det vil sige politikker, der kan holde dem erhvervsaktive. Som sagt er der blandt de 22 kvantitative mål, som De ser i teksten, mål, der vedrører arbejdstagere over 55 år, og et af disse mål blev vedtaget sidste år af Rådet i Barcelona.
Hvad foreslår vi så konkret med hensyn til investering i humankapital? Blandt de 10 prioriteter, vi henviser til, er der spørgsmålet om livslang læring og et forslag om et kvantitativt mål for, hvad hvert enkelt land skal investere i livslang læring i forhold til de samlede arbejdskraftomkostninger. Vi må sige, at tallene er meget, meget små i Europa i dag. 2,4 % af arbejdsomkostningerne investeres i arbejdstagere i den private sektor. Der er retningslinjer og konkrete mål for uddannelsessystemet, og her er målet, at 80 % af befolkningen i 2010 skal have gennemgået en uddannelse svarende til sekundærniveauet, så de kan blive på arbejdsmarkedet og forblive beskæftigede. Hvis disse kvantitative mål accepteres på nationalt plan, tror jeg, det vil give regeringerne en vigtig politisk styrke.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær Diamantopoulou.

Schmid, Herman (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil begynde med meget kort at kommentere tidsrammerne. Jeg er Parlamentets ordfører angående de retningslinjer, som vi nu diskuterer. Jeg vil fortælle, at jeg først fik den endelige formulering af retningslinjerne, nogle minutter før jeg gik ned til parlamentssalen her lige før kl. 17. Jeg skal være færdig med mit arbejde om to dage. Fredag morgen skal min tekst altså indleveres til oversættelse. Det er uacceptable vilkår, men jeg vil ikke spilde mere tid på at tale om dette lige nu.
Jeg vil i stedet for tage et politisk spørgsmål op, som efter min mening er et centralt spørgsmål. Jeg synes, at det allerbedste ved Kommissionens strategi for den europæiske beskæftigelse er, at kvalitetsaspektet betones så stærkt. Det er frem for alt det, som efter min mening i virkeligheden adskiller os fra arbejdsmarkederne i USA, Japan og andre steder. Kvalitetsdimensionen er afgørende, men samtidig er der et pres for at sænke omkostningerne på arbejdskraften, som ikke har noget med kvaliteten at gøre. Hvordan løser man modsætningen mellem presset for at sænke omkostningerne og kvalitetskravet?

Cercas (PSE).
Hr. formand, kommissærer, det glæder mig meget, at den vurdering, der er foretaget af den europæiske beskæftigelsesstrategi, giver os mulighed for at forbedre instrumenterne, for det er et stort ønske blandt vores borgere.
Jeg vil gerne stille et spørgsmål, hr. formand. Kommissæren har talt om fastsættelse af mål inden for et område, hvor disse bør være et nationalt anliggende. Mit spørgsmål er, om medlemsstaterne rent faktisk med hensyn til beskæftigelsesfrekvensen, som altid er blevet refereret på regionalt plan og europæisk plan, for 2010 og 2005 bliver bundet af konkrete tal, om den enkelte stat bliver forpligtet til at gå fra litteratur til matematik, om vi faktisk får en europæisk beskæftigelsesstrategi på statsligt plan, som ikke kun består af idéer, men som også medfører, at Parlamentet og offentligheden kan kræve resultater.
De Rossa (PSE).
Hr. formand, dette er til trods for den berettigede kritik af manglen på tid en vigtig anledning. Vi har langt om længe synkroniseret vores retningslinjer, og vi bør gøre vores bedste i den situation, vi nu befinder os i.
Jeg skal over for kommissærerne påpege, at en af de ting, de kan gøre ud fra en praktisk synsvinkel for at presse de nationale regeringer til at handle, er at sikre, at disse retningslinjer sendes til hvert enkelt medlem af hvert enkelt nationalt parlament i EU i stedet for at gå gennem de nationale parlamenters sekretariater. Det vil afstedkomme et betydeligt pres på de nationale regeringer.
For så vidt angår forlængelsen af den erhvervsaktive alder, vil jeg sige til begge kommissærer, at mange arbejdstagere er bange for, at de ikke vil ende med livslang læring, men med livslangt arbejde. Jeg finder det påkrævet, at vi skaber garanti for, at folks pension reelt vil blive bedre, hvis de indvilliger i at arbejde længere, især personer med en lille pension.
Endelig, vil vi få et europæisk netværk for investering i forskning og udvikling, uddannelse og livslang læring, så vi kan skabe et virkeligt udgangspunkt for vækst i Europa?
Solbes Mira
Hr. formand, jeg vil svare hurtigt. Vi har alle i dag problemer med tiden, men det vidste vi allerede, da vi begyndte at strømline processen.
Der er ingen tvivl om, at der i definitionen af benchmarksystemer ikke findes noget om en forpligtelse fra EU's side. Det er et system til gennemgang af tal og adfærd,og hvad angår behovet for disse tal, der er blevet nævnt af de ærede medlemmer, er mange af disse allerede tilgængelige i den forårsberetning, vi har forelagt. Tallene heri er ikke absolutte tal. I flere tilfælde er der ingen aggregerede tal for EU, men der er tal for den enkelte medlemsstat i forhold til R&D og andre former for uddannelse, som gør det muligt for os at sammenligne, hvad der sker i de enkelt lande.

Formanden.
Jeg giver ordet til hr. Alavanos, som har en bemærkning til forretningsordenen, og jeg beder ham fatte sig i korthed.

Alavanos (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg har stillet spørgsmål nr. 47 vedrørende beskyttelse af stengærdet, det vil sige den stenkant, som man bygger på de græske øer for at undgå jorderosion. Det er et rent miljøspørgsmål. Det drejer sig hverken om udenrigspolitik eller noget andet. Spørgsmålet burde høre under spørgsmålene til fru Wallström, og jeg vil gerne bede om, at det medtages blandt disse som det første på grundlag af det nummer, det blev tildelt, da det blev stillet. Spørgsmålet hører under fru Wallströms ansvarsområde. Det kan være, Parlamentets tjenestegrene har gjort en fejl. Jeg vil bede om, at det medtages som det første spørgsmål til besvarelse af fru Wallström på grundlag af det tidspunkt, det blev stillet på, og det nummer, det er blevet tildelt.

Formanden.
Hr. Alavanos, vi tager dette ad notam. Som bekendt er det Kommissionen, der informerer Parlamentet, og den informerer Parlamentets formand.
Jeg planlægger kun forhandlingen under dette møde, men jeg tager det, De siger, ad notam og vil viderebringe det til den relevante instans, både til Kommissionen og Parlamentets formand.
Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B5-0088/2003).
Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Første del
Formanden.
Spørgsmål nr. 32 af David Robert Bowe (H-0154/03):

Om: Salg af varer via internettet
Finder Kommissionen ikke også, at det synes at være en helt igennem illoyal praksis, at EU-forordningerne tillader selskaber med hjemsted uden for EU at sælge varer via internettet og så importere dem direkte til køberen uden at betale moms, hvis varernes værdi ligger under et af Kommissionen fastsat minimumsniveau. Finder Kommissionen ikke også, at dette er en alvorlig trussel mod forretningslivet og beskæftigelsen i EU? I benægtende fald, hvorfor ikke? I bekræftende fald, hvilke foranstaltninger agter Kommissionen da at iværksætte for at rette op på denne situation?

Bolkestein
Jeg vil gerne besvare hr. Bowes spørgsmål.
Det er ganske korrekt, at medlemsstaterne kan indrømme momsfritagelse for kommercielle forsendelser af lav værdi fra tredjelande, men disse minimumsgrænser, som kan fastsættes til enten 10 eller 22 euro, opstilles ikke af Kommissionen, men er angivet i artikel 22 i Rådets direktiv 83/181/EØF. Undtagelserne er desuden frivillige, og medlemsstaterne kan derfor vælge at opkræve moms af importerede varer, der er købt via postordre. Dette er tilfældet for visse medlemsstater såsom Belgien.
Kommissionen er opmærksom på den konkurrenceforvridning, der kan opstå som følge af disse "minimumsforsendelser". En teknisk arbejdsgruppe under mine tjenestegrene har påvist, at et stadig større spekter af produkter importeres regelmæssigt fra tredjelande, herunder dvd'er, videospil, blomster, kontaktlinser, bøger, andet trykt materiale og cd'er. Den økonomiske forvridning kan først fastslås efter yderligere økonomiske analyser.
Medlemsstaterne er på initiativ af Kommissionen nået til enighed om at foretage detaljerede økonomiske undersøgelser af, hvor omfattende problemet er. Det er især nødvendigt at fastslå, om den konkurrenceforvridning, der måtte opstå som følge af anvendelsen af afgiftsfritagelsen på 10 eller 22 euro, udgør en alvorlig trussel for erhvervslivet og beskæftigelsen i EU. Yderligere initiativer fra Kommissionens side vil afhænge af undersøgelsesresultaterne.
Bowe (PSE).
Tak for Deres svar, hr. kommissær. Det fremgår klart, at De er bekendt med situationen og har truffet en række foranstaltninger. Men er det ikke muligt at handle hurtigere? Jeg er blevet gjort opmærksom på dette problem af en vælger, der bor i Leeds og har en lille virksomhed, der sælger dvd'er - et af de produkter, De nævnte - og har 31 ansatte. En virksomhed, der er etableret på Kanaløerne, men i øvrigt driver en stor del af sin virksomhed ganske lovligt fra det engelske hovedland, udgør en alvorlig trussel for hans virksomhed. Det er et alvorligt problem. Ved at nedsætte en arbejdsgruppe har De erkendt, at der er tale om et alvorligt problem overalt i EU. I betragtning af, hvor længe dette har stået på - De nævnte, at direktivet gik tilbage til 1983 - hvor lang tid vil der så gå, inden Deres arbejdsgruppe fremkommer med et forlag til foranstaltninger? Jeg godtager, at medlemsstaterne har mulighed for frivilligt at vedtage foranstaltninger, der kan redde virksomheder fra denne uretfærdige konkurrence, men kan De venligst oplyse, hvornår De har til hensigt at redde alle i EU fra den og gribe ind gennem den nævnte arbejdsgruppe?
Bolkestein
Jeg vil besvare hr. Bowes meget forståelige spørgsmål ved først at sige, at jeg erkender, at der er et problem, men at vi også må hilse salget af varer over internettet velkommen. Det er i sig selv et positivt aspekt af det indre marked, og vi bør derfor forsøge at fremme denne form for handel. Problemet opstår så i forbindelse med betalingen af moms og afgifter, herunder det problem, hr. Bowe omtalte. Som sagt kan vi ikke rigtig foreslå en nyttig strategi, før og medmindre vi har analyseret situationen, og den analyse er baseret på medlemsstaternes kortlægning af problemets omfang. Først når vi har den analyse, vil vi kunne foreslå noget nyttigt.
Jeg kan til hr. Bowes information oplyse, at medlemsstaterne vil indsamle oplysninger indtil juli i år. Så om nogle få måneder burde efterretningerne foreligge, og så kan Kommissionen foreslå en nyttig fremgangsmåde - for så vidt den finder, at der foreligger en konkurrenceforvridning af det indre marked - idet vi desuden kun ønsker at ramme de kommercielle forsendelser, der virkelig udgør et problem. For når man beder folk om at overholde visse krav, skal det kontrolleres, at de er korrekte, og det indebærer omkostninger for de pågældende myndigheder, hvilket reelt er begrundelsen for minimumsreglerne. Der kan være undtagelser, og det er meget sandsynligt, at hr. Bowes vælgere udgør en sådan, men jeg beder hr. Bowe give os en frist indtil udgangen af juni eller juli i år, hvor vi kan vende tilbage til sagen, hvis hr. Bowe ønsker det.
Formanden.
Spørgsmål nr. 33 af José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra (H-0176/03):

Om: Afskaffelse af de generelle toldpræferencer for visse sektorer i Centralamerika og Andesfællesskabet ved anvendelse af gradueringsordningen
Er Kommissionen af den opfattelse, at afskaffelsen af toldpræferencerne (med EU's vedtagelse af forslag til Rådets forordning (KOM/2003/0045 endelig) om iværksættelse af artikel 12 i forordning (EF) 2501/2001

Lamy
Jeg minder om, at den gradueringsordning, som er genstand for hr. Salafrancas spørgsmål, har eksisteret i vores generelle toldpræferencesystem siden 1995. Dette system skal fremme den økonomiske udvikling i de lande, der drager fordel af præferencerne, ved at give dem mulighed for at øge deres eksport til Fællesskabet og ved at målrette toldpræferencerne til lande, der har brug for dem.
Målet med dette system er at fremme udviklingen af eksporten fra lande, der drager fordel af præferencerne. Det er naturligt, at den præferentielle behandling stoppes, så snart målet er opnået. Dette præferencesystem kan ikke fortsættes i det uendelige, og det skal fortsat være begrænset. Det er baggrunden for den graduering, der gør det muligt at sætte grænser på grundlag af det faktum, at kun visse sektorer har brug for GSP-narkotikaordningen. Denne graduering sker efter objektive og neutrale kriterier, som fremgår af vores forordning, og er direkte forbundet med de pågældende landes specifikke eksport.
Kommissionen forstår de bekymringer, som hr. Salafranca udtrykker, og som i øvrigt også udtrykkes af nogle af de lande, der drager fordel af systemet. Det er ikke desto mindre vores samlede vurdering, at frygten for gradueringens indvirkning er overdrevet, selv om vi er parate til eventuelt at udvise en smule fleksibilitet.
I Colombias tilfælde, som første del af spørgsmålet handler om, går størstedelen af den omtalte eksport - afklippede blomster - til det amerikanske marked. Det er altså ikke sandsynligt, at en let forhøjelse af den europæiske told berører Colombias generelle eksportniveau af afklippede blomster.
I Costa Ricas tilfælde, hvor det både drejer sig om planter og afklippede blomster, deler vi heller ikke de bekymringer, der kommer til udtryk fra forskellige sider. Costa Rica er et land, der udvikler sig relativt godt. Landets samlede økonomiske situation er i bedring, og med hensyn til specialisering, der definerer konkurrencedygtigheden inden for en sektor sammenlignet med samme sektor i andre lande, er Costa Rica ganske konkurrencedygtig.
Vedrørende spørgsmålet om gradueringsordningens indvirkning på de lande, der drager fordel af ordningen med det specifikke præferencesystem til bekæmpelse af narkotika, er det korrekt, at gradueringsordningen ikke oprindeligt omfattede GSP-narkotikaordningen. Situation blev ændret i 2001 med Rådets forordning, der fastslår den nye præferenceordning for 2005, og som på sin vis medtager GSP-narkotikaordningen under den normale ordning. Hvorfor denne ændring? Fordi vi har ønsket at undgå, at WTO kan sætte spørgsmålstegn ved, om GSP-narkotikaordningen er diskriminerende. Dette var Indien i øvrigt hurtigt opmærksom på, og landet har indledt en sag inden for rammerne af WTO om denne sag. Jeg mener, at vi må forsvare os.
Lad os til sidst se på, hvad der tidligere har været resultatet af denne graduering. Vi kan konstatere, at indstillingen af præferencerne generelt ikke har forhindret eksporten af de pågældende produkter fra de understøttede lande. Hvis man ser på, hvad der er sket i samme region, i Chile og navnlig i Mexico, har en graduering ikke forhindret en fortsat stigning af disse landes eksport. Det er også sandt, at de multilaterale forhandlinger efterhånden medfører nedsat told med det resultat, at både told og præferencer får mindre og mindre betydning. 
Vi må huske på, at hvis denne præferentielle behandling indstilles, er det den europæiske importør, der skal betale den pågældende told - eventuelt ved at give afkald på en del af fortjenesten, der for importørens vedkommende, det ved vi, som regel er ganske pæn.
Så for Colombias og for Costa Ricas vedkommende opfylder disse to lande de objektive betingelser i lovgivningen, der skal til for at anvende gradueringsordningen, og vi er ikke enige i den analyse, der viser, at deres økonomier vil lide et betragtelig slag i den forbindelse. Graduering er ikke en sanktion - tværtimod. Den betyder, at eksporten i de berørte lande har nået et sådant niveau, at den kan opretholdes uden støtten fra præferencesystemer, og at konkurrencemålene og målene om økonomisk modenhed, som vi har ønsket at fremme, er nået.
Når dette er sagt og for at imødekomme de bekymringer, som både adskillige parlamentsmedlemmer, visse medlemsstater, visse økonomiske aktører og naturligvis de pågældende lande udviser, har Kommissionen accepteret en vis fleksibilitet. Gradueringsordningen, der skulle træde i kraft ved udgangen af 2002 i medfør af forordningen, er endnu ikke trådt i kraft, og således har landene fortsat kunnet nyde godt af GSP-narkotikaordningen. Den endelige dato diskuteres stadig, men bør fastsættes snarest af Rådet. Så selv om vi ikke er enige i alle de fremkomne bekymringer, har vi i denne sag udvist en vis fleksibilitet.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Hr. formand, Kommissionen er, i det mindste for mig, en fundamentalt set politisk institution, og jeg vil gerne bede kommissæren om et politisk svar.
Hr. kommissær, jeg har lyttet meget opmærksomt til Deres svar i seks minutter, men jeg vil gerne spørge Dem, om man fra et politisk perspektiv seriøst kan fastholde, at afskaffelsen af disse toldpræferencer ved anvendelse af gradueringsordningen vil gavne og støtte et land som Colombia, der har 26 millioner fattige, og hvor der sker 30.000 voldelige dødsfald om året? Eller et land som Costa Rica, hvor disse produkter dyrkes i ugunstigt stillede områder, hvor der er indvandrere og kvindelige familieoverhoveder? Jeg tror ærlig talt ikke, hr. kommissær, at det vil gavne disse lande, og jeg tror heller ikke, vi kan lave en sammenligning med Mexico eller Chile. De undgik punkt fire og fem i mit spørgsmål, og jeg vil ikke bede Dem om at svare mig, men De har talt om fleksibilitet, og jeg vil gerne vide, hvordan Kommissionen måler sin fleksibilitet? Ved at diskutere det, der drejer sig om foranstaltningernes ikrafttræden? Er Kommissionen villig til at fjerne substitutionslandbrugsprodukterne fra denne ordning? Og endelig, hvad har Kommissionen i sinde at gøre, når GSP-narkotikaordningen udløber i 2004? Har Kommissionen til hensigt at forny den?

Lamy
Det har ikke forbigået min opmærksomhed, hr. Salafranca, at Kommissionen opfattes som værende mere politisk end teknisk. Ikke desto mindre er dens opgave, hvor politisk den end er, at gennemføre de traktater, forordninger og lovgivninger, som udarbejdes i EU. Hvis vi ikke gør det, lever vi ikke op til vores forpligtelser, og det er et politisk og ikke et teknisk anliggende.
Vil denne beskedne nedsættelse af toldrettigheder på afklippede blomster have en vedvarende og alvorlig indvirkning på Costa Rica og Colombia? Det mener vi ikke. De kan være af en anden mening. Det eneste, der kan give os et svar, er de foregående tilfælde. Og fortiden viser, at der ikke er nogen stor fare.
Når det er sagt, har Kommissionen udvist politisk lydhørhed ved at acceptere en forsinkelse i iværksættelsen af denne gradueringsordning. Indtil hvornår? Det er vi ved at diskutere med Rådet, der i denne sag - som så ofte i handelsmæssige politiske henseender - har det sidste ord. Vil en specifik undtagelse for landbrugsprodukter være velkommen? Det tror vi ikke af den simple årsag, at det i endnu større grad vil svække det almindelige præferencesystems forenelighed med WTO-reglerne. Indien har, som De ved, sat spørgsmålstegn ved systemet med det motiv i øvrigt, at landet ikke selv drager fordel af GSP-narkotikaordningen. Vi ønsker altså ikke at hjælpe de personer, der ønsker denne ordning fjernet.
Til sidst spørgsmålet om, hvad der sker i 2004. Ordningen udløber i 2004, og vi vil næste år beslutte os for den ene af to muligheder, der er i øjeblikket overvejes. Enten fjernes ordningen fra den 1. januar 2005, eller også forlænges den i nogen tid. Valget mellem disse to hypoteser afhænger af, hvor lang forhandlingsrunden er, eftersom det ville være bedst at kende den generelle udvikling af toldniveauet, inden man nøjagtigt fastsætter præferencerne. Denne beslutning bliver truffet af Kommissionen i løbet af det kommende år.

Formanden.
Spørgsmål nr. 34 af Myrsini Zorba (H-0214/03):

Om: ECHO (Kontoret for Humanitær Bistand) i Irak
I 2002 fik Irak bistand fra ECHO til en værdi af 15 millioner ?. Nu sigter Kommissionen mod 100 millioner ? - 21 millioner ? er der givet meddelelse om, og målsætningen er at få yderligere 79 millioner ? fra nødhjælpsreserven. Ud fra den betragtning at bistanden under de nuværende omstændigheder er blevet øget betydeligt, og at den eneste ECHO-repræsentation i regionen er fem personer i Amman, kan der rejses følgende spørgsmål:
Er denne repræsentation stor nok til de nuværende enorme humanitære behov? Vil antallet af ECHO-repræsentanter blive forøget i regionen og i Irak? Er der foretaget nogen evaluering af ECHO's forvaltning af kontorets hidtidige aktiviteter? Er tanken om en mere permanent struktur i Irak og i regionen realistisk? Findes der en aftale med De Forenede Nationer om, hvad der skal ske efter krigen?

Nielson
For så vidt angår spørgsmålets første del om, hvorvidt ECHO's kontor i Amman er stort nok til at varetage regionens aktuelle behov, vil jeg først og fremmest gøre følgende klart.
ECHO-kontoret i Amman er det regionale omdrejningspunkt i Irak-krisen. Kontoret er for nylig blevet udvidet og har nu syv udstationerede tekniske assistenter og 10 lokalt ansatte. Det dækker Irak og resten af Mellemøsten. Der er desuden en afdeling i Jerusalem, der består af en udstationeret teknisk assistent og tre lokalt ansatte.
Amman blev valgt som regionalt omdrejningspunkt i denne krise, fordi kontoret har passende menneskelige og logistiske ressourcer til at kunne reagere øjeblikkeligt på de nye behov i marken. De tekniske assistenters rolle er at evaluere situationen på stedet, analysere behovene og give anbefalinger til ECHO. Når bistanden er godkendt, overvåger de tekniske assistenter gennemførelsen på stedet. De tekniske assistenter varetager også samordningen med andre bidragydere og humanitære organisationer.
Det skal dog understreges, at ECHO ikke er et gennemførelsesorgan. Den humanitære bistand tilvejebringes reelt gennem ECHO's samarbejdspartnere. Der er tale om internationale humanitære organisationer såsom Røde Kors, FN-kontorer og europæiske humanitære ngo'er.
Der blev foretaget regelmæssig overvågning inden krisen. Tre delegationer fra hovedkvarteret og lokale enheder har aflagt besøg i Irak siden januar i år. Hovedformålet med disse besøg var at forberede sig på følgerne af det, der dengang var en eventuel krise. Disse besøg er nu indstillet. ECHO's tekniske assistenter følger nu krisen fra Amman.
ECHO vil genoptage evalueringen af behovene og tilsynet, så snart de nødvendige sikkerhedsbetingelser er opfyldt. ECHO vil til den tid foretage en fornyet evaluering af behovet for yderligere at styrke tilstedeværelsen på stedet. Indtil videre finder ECHO dog sin tilstedeværelse passende.
Angående spørgsmålet om, hvorvidt tanken om en permanent struktur i Irak og i regionen er realistisk, kan jeg allerede oplyse, at ECHO som i Afghanistan har til hensigt at åbne et kontor i Baghdad, så snart sikkerhedssituationen bliver bedre. Dette kontor vil referere til det regionale kontor i Amman. Det er muligt, at nogle ansatte vil blive overført fra Amman til Bagdad. ECHO overvejer også at åbne et kontor i Iran, hvis der sker en stor flygtningetilstrømning dertil.
ECHO i Amman er parat til at levere operationel, logistisk og administrativ opbakning til den kommende ECHO-afdeling i Bagdad i form af personale, udstyr, bistand osv. i forbindelse med opstarten der.
For så vidt angår evalueringen af ECHO's aktiviteter, skal jeg erindre om, at der blev foretaget en bredere uafhængig evaluering af ECHO's arbejde i 1999, hvoraf det fremgik, at ECHO på nuværende tidspunkt finansierer tilvejebringelsen af humanitær bistand mindst lige så godt som enhver anden organisation og sandsynligvis bedre og mere omkostningseffektivt end mange andre tilsvarende internationale organisationer.
Denne evaluering indeholdt også en række henstillinger og specifikke kritikpunkter, og vi har sikret en meget effektiv opfølgning af denne evaluering. Formålet er at forbedre den samlede kvalitet af ECHO's forvaltning af aktiviteter, herunder verifikation af resultaterne. Jeg vil her nævne de vigtigste.
Først og fremmest har ECHO indført den logiske planlægningsmatrix og fremmet anvendelsen af standardiserede resultatindikatorer for bedre at kunne måle resultaterne og evaluere indvirkningen af sine aktiviteter, for så vidt det er muligt. Dette vil også tilskynde til en forbedring af de projektforslag, vi modtager fra vores gennemførelsespartnere, og vi kan allerede tydeligt mærke denne effekt.
ECHO har sideløbende forstærket tilsynet med og den tekniske samordning af alle de finansierede aktiviteter, især i marken, ved at øge kapaciteten inden for den faglige bistand og skabe regionale støttekontorer, som jeg netop redegjorde for i forbindelse med situationen i Amman, og bestræber sig på at nå frem til en mere standardiseret fremgangsmåde inden for alle interventionssektorer, især sundhedssektoren.
Et andet skridt til forbedring af vores resultater på grundlag af de indhøstede erfaringer var etableringen af strategiske programmeringsdialoger, der har til formål at styrke samarbejdet og strategierne på operationelt plan og i forbindelse med de konkrete foranstaltninger. Vi har siden 2000 forbedret dialogen med alle større ECHO-partnere, det vil sige FN-kontorer, ngo'er og andre internationale organisationer.
ECHO har desuden opprioriteret og er nu bedre forberedt på at indgå i grænsefladerne og forbinde rehabilitering, bistand, udvikling osv. ved at spille en mere aktiv rolle, indkalde til samordningsmøder med de relevante tjenestegrene i Kommissionen og andre bidragydere på feltniveau og centralt. Projekterne er øremærkede med hjælpefaser, der identificerer de aktioner, der muligvis kan overdrages til udviklingsdonorer, og hele denne indsats har været ret vellykket. Hvis vi ser på Østtimor, Kosovo og selv Afghanistan, er denne gradvise overdragelse forløbet bedre end i forbindelse med tidligere konflikter.
Sideløbende med indførelsen af disse resultatforbedrende nøgleelementer forelægger ECHO nu hvert år en evalueringsplan ved det nye regnskabsårs begyndelse. Evalueringerne er således synkroniseret med planlægningen og implementeringen på alle stadier af ECHO's virke. Evalueringerne fokuserer på landebaserede aktioner, partnere og tematiske aspekter. Evalueringsplanen sikrer på et toårigt grundlag, at alle væsentlige aktioner nu evalueres.
Et evalueringsprogram, der anvender eksterne konsulenter og tager sigte på ECHO's aktioner, partnernes kapacitet såvel som tematiske aspekter, er således under gennemførelse. Særligt relevante er de seneste evalueringer af UNHCR og Verdensfødevareprogrammet, idet der er tale om store internationale partnere, som også spiller en væsentlig rolle i den nuværende krise i Irak. Evalueringsrapporterne offentliggøres regelmæssigt på ECHO's hjemmeside, efter at medlemsstaterne er blevet informeret herom.
Det skal afslutningsvis påpeges, at ECHO også har indledt implementeringen af Kommissionens reformprogram, som har haft en positiv indvirkning på alle administrative og finansielle aspekter af Kommissionens arbejde.
ECHO's situation er i dag fuldstændig forskellig fra den, det befandt sig i, da Kommissionen blev indsat. En artikel i European Voice fik mig for nylig til at tænke på, at det, jeg lovede under høringen i Parlamentet i august 1999, har jeg holdt. ECHO er i dag, af gode grunde, en anset deltager i spillet om international humanitær bistand.
For at komme til den sidste del af spørgsmålet om en eventuel aftale med De Forenede Nationer om, hvad der skal ske i Irak efter krigen, erindrer jeg, at Det Europæiske Råd den 21. marts udtalte, at FN burde spille en central rolle under og efter krisen. Min holdning her er ganske enkelt, at FN-systemet har en enestående - jeg gentager, enestående - legitimitet, beføjelse, kapacitet og praktisk erfaring inden for koordinering af bistand i post-konflikt-situationer. Det er der, denne diskussion bør tage sit udgangspunkt.
Zorba (PSE).
Mange tak for Deres svar, hr. kommissær. Da den humanitære krise, vi har oplevet de sidste tre uger, har chokeret os alle, vil jeg gerne spørge mere konkret, om De har taget noget initiativ til en dialog med krigens parter, hovedsagelig Det Forenede Kongerige, som også er medlem af EU, og for det andet hvilke forklaringer De har fået fra ikke-statslige organisationer. Hvad FN angår, glæder jeg mig over Deres standpunkt. Det stemmer overens med mit eget.
Et andet spørgsmål, som jeg vil bede Dem svare på, er, hvilke planer der er, og hvilket synspunkt Kommissionen har på olie for mad-programmet. Hvornår tror De, der igen vil være et forsyningsnetværk, eftersom det gamle tydeligvis er ved at gå i opløsning?
Nielson
Som svar på første del af dette tillægsspørgsmål, kan jeg oplyse, at vi netop nu koncentrerer os om at tilvejebringe humanitær bistand, efterhånden som det bliver muligt. Vi drøfter de forpligtelser, der påhviler en besættelsesmagt i en krigssituation til at respektere Genève-konventionen og tillade neutral, uvildig humanitær bistand. Vi har gode grunde til at tage disse drøftelser alvorligt, og vi deltager systematisk heri. Det næste skridt er at sikre, at de forskellige internationale humanitære ngo'er får adgang uden at skulle indhente tilladelse fra nogen af konfliktens parter. Det er det, vi, som en væsentlig leverandør af humanitær bistand, anser for at være vores rolle, og det er det, vi koncentrerer os om.
Vi håber, at olie for mad-programmet, der forvaltes og fortsat bør forvaltes af De Forenede Nationer, kan genoptages i nærmeste fremtid. Generalsekretæren har gjort det klart. Det er den logiske måde at organisere det på, og vi håber, at det snart vil blive iværksat og fungere igen.
Formanden.
Mange tak, hr. Nielson. Vi går nu over til anden del af spørgetiden, hvor de tre tilstedeværende kommissærer vil besvare spørgsmål.
Anden del
Spørgsmål til hr. Liikanen
Formanden.
Spørgsmål nr. 35 af Bill Newton Dunn (H-0177/03):

Om: Er kendskabet til hotline telefonnumre tilstrækkeligt udbredt i offentligheden?
Kommissionen har fået penge af budgetmyndigheden, så den kan opfordre alle medlemsstaterne til at offentliggøre hotline telefonnumre, som man kan ringe til, når man støder på ubehageligt materiale på internettet.
Er Kommissionen inderst inde tilfreds med, at disse telefonnumre kun kendes af en meget lille del af offentligheden? Hvornår tror Kommissionen, at kendskabet til disse nyttige numre vil blive tilstrækkeligt udbredt?

Liikanen
Hr. formand, der findes hotlines, der har til formål at modtage indberetninger fra offentligheden om ulovligt materiale på internettet. Disse indberetninger behandles i henhold til de fastlagte procedurer og videregives afhængigt af omstændighederne til politiet, udbydere af tjenester på internettet og andre hotlines.
Et af formålene med de opmærksomhedsskabende projekter, der finansieres under handlingsplanen til fremme af en mere sikker anvendelse af internettet, er at udbrede kendskabet til disse hotlines. Udgifterne i perioden 1999-2002 beløb sig til i alt 9.869 millioner euro. Kommissionen anser dette for at være den mest omkostningseffektive løsning. Denne opgave vil derfor fortsætte i form af opmærksomhedsskabende noter under det nye europæiske netværk, som vil blive oprettet under anden fase af handlingsplanen for en mere sikker anvendelse af internettet, som det ærede medlem var ordfører for.
Under handlingsplanen for en mere sikker anvendelse af internettet finansieres der i dag hotlines i Østrig, Belgien, Danmark, Tyskland, Grækenland, Spanien, Irland, Italien, Nederlandene, Sverige, Finland, Det Forenede Kongerige og Island såvel som den europæiske hotline-sammenslutning.
Udgifterne fra EU-budgettet udgjorde i perioden 1999-2002 i alt 3,9 millioner euro. Det gennemsnitlige årlige bidrag pr. hotline er 76.500 euro. Kontakten til disse hotlines sker i det væsentligste ikke over telefonen, med via formularer på websider og e-mail. Der er brugt mange forskellige metoder til at informere offentligheden om, hvordan man kontakter disse hotlines. I Spanien har den nationale hotline f.eks. et hyperlink på den hjemmeside, der tilhører den største spanske portal, Terra.
Kommissionen kan i dag ikke sætte tal på, hvor synlige disse hotlines er for den almindelige befolkning, men spørgsmål om disse hotlines synlighed vil indgå i en europæisk Eurobarometer-undersøgelse, der er planlagt gennemført senere i år. Jeg er sikker på, at vi til den tid vil få mere nøjagtige oplysninger.
Statistikkerne viser en støt stigning i antallet af indberetninger til alle hotlines. Over en periode på et halvt år blev der via de hotlines, der finansieres under handlingsplanen for en mere sikker anvendelse af internettet, foretaget over 35.000 indberetninger, hvoraf næsten 19.000 vedrørte børnepornografi. Kommissionen anser dette for at være et betragteligt antal, og at disse hotlines giver et udmærket resultat i betragtning af udgifterne.
Den situation, der ligger til grund for dette store antal indberetninger, er yderst foruroligende. Kommissionen har taget aktivt del i yderligere foranstaltninger for at tage hånd om situationen og har bl.a. fremsat forslag om en rammeafgørelse om børnepornografi. Vi vil med glæde forelægge det ærede medlem yderligere oplysninger om de aktioner og begivenheder, disse hotlines giver adgang til.
Newton Dunn (ELDR).
Mange tak, hr. kommissær, det lyder meget lovende. Under drøftelserne i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Kommissionens forslag, i forbindelse med hvilket jeg var ordfører, fremgik det, at ingen af udvalgets medlemmer kendte noget til dem overhovedet, og det skulle ikke undre mig, hvis de personer, der overværer denne spørgetid i tilhørerlogerne, heller ikke kender noget til dem. Så der er stadig meget at gøre. Tak for tilbuddet om yderligere information. Jeg tager imod tilbuddet, og eftersom vi 626 medlemmer af Europa-Parlamentet er et kontaktled mellem EU og offentligheden, vil jeg bede Dem venligst sende os et lille enkelt brev, hvori De gør alle Parlamentets medlemmer opmærksom på, at disse hotlines eksisterer. De kunne trykkes på de 11 sprog, og alle medlemmer ville blive underrettet, og vi ville kunne bidrage til at gøre reklame for EU-faciliteterne i vores medlemsstater!
Liikanen
Det er jeg helt indstillet på, men eftersom vi taler om internettet, kan jeg så ikke sende det som e-mail?
Harbour (PPE-DE).
I tilslutning til min kollega, hr. Newton Dunns spørgsmål, bedes kommissæren oplyse, om han har taget initiativ til et samarbejde med de større internetserviceudbydere med henblik på offentliggørelsen af disse numre. Det ville helt klart være en måde at nå ud til mange brugere på.
Et forbundet emne er den form for samarbejde, han mener, internetserviceudbyderne tilbyder ved at kunne tage skadelige websteder, der indberettes via hotlinetjenesten, ned. Et andet relevant spørgsmål er, om man kan gribe ind over for websteder, der tilvejebringes via andre internetserviceudbydere uden for EU.
Liikanen
Hotlinetjenesten har forbindelser til internetserviceudbydere, men vi har selvfølgelig også kontakt med f.eks. den europæiske forening, som vi har bedt udbrede disse oplysninger.
Vi må ikke glemme, at der, da denne handlingsplan blev iværksat for nogle år siden, var betydeligt mindre opmærksomhed omkring børnepornografi. Siden da er antallet af websteder steget, og samtidig er forældre, lærere og alle i samfundet blevet mere bevidste om problemet. Det er uden tvivl derfor, vi modtog 35.000 indberetninger, hvoraf ikke mindre end 19.000 vedrørte børnepornografi.
Jeg vil gerne kontakte internetserviceudbydere og, som jeg sagde til ordføreren, sende et kort notat med links til alle her. Måske burde vi også tage spørgsmålet op med sammenslutningen af internetserviceudbydere og henlede opmærksomheden på det, som Terra f.eks. gør i Spanien ved at sætte et link på sit websted. Jeg er ikke bekendt med, at serviceudbydere skulle have afvist at gribe ind, når de er blevet gjort opmærksom på det, men hvis der er noget særligt, vil jeg med glæde redegøre for det.
Formanden.
Mange tak hr. Liikanen. Vi går nu videre til de spørgsmål, som fru Wallström vil besvare.
Spørgsmål til fru Wallström
Formanden.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 36.

Formanden.
Spørgsmål nr. 37 af Torben Lund (H-0179/03):

Om: Hormonforstyrrende stoffer og testmetoder
Europa-Parlamentet opfordrede i sin beslutning af 26. oktober 2000

Wallström
I juni 2001 vedtog Kommissionen en opfølgningsmeddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om gennemførelsen af Fællesskabets strategi for endocrine disrupters eller hormonforstyrrende stoffer. I denne meddelelse redegøres der for de tiltag, der vil blive iværksat for at imødegå de hormonforstyrrende stoffers potentielle indvirkning på miljøet og sundheden i overensstemmelse med Kommissionens forpligtelse til at beskytte menneskers sundhed og miljøet i EU.
I denne forbindelse er det en grundlæggende forudsætning for en omfattende lovgivningsindsats, at der findes anerkendte teststrategier og -metoder til kortlægning og vurdering af de hormonforstyrrende stoffer.
Kommissionen deltager i OECD's Endocrine Disrupters Testing and Assessment Taskforce (EDTA), som blev oprettet i 1998. Denne arbejdsgruppes hovedformål er at udvikle internationalt harmoniserede teststrategier og samordne og overvåge arbejdet i forskellige undergrupper, der har til opgave at udvikle nye testretningslinjer eller revidere de eksisterende for evaluering af kemiske stoffers potentielle hormonforstyrrende egenskaber.
Denne arbejdsgruppe er nået til enighed om udviklingen af en konceptuel ramme. Det vil give mulighed for at sortere og prioritere kemiske stoffer under mistanke på grundlag af eksisterende oplysninger i stedet for, at der skal frembringes nye data som led i evalueringsprocessen. Rammen tilvejebringer oplysninger om mekanistiske data in vitro, in vivo og/eller andre uønskede virkninger fra endokrine eller andre mekanismer.
Derudover har denne arbejdsgruppe kortlagt en række metoder, som skal udvikles og valideres, nemlig en sammenligning af følsomhed, relevans og pålidelighed for de test, der anvendes til at afprøve de hormonforstyrrende stoffers indvirkning på menneskers sundhed og/eller miljøet.
Ifølge de seneste skøn vil der foreligge anerkendte testmetoder for visse miljøeffekter mellem 2003 og 2005, medens der forventes udviklet visse testmetoder for evaluering af sundhedsrisici for mennesker mellem 2003 og 2004. Nye validerede og anerkendte test for hormonforstyrrende stoffer vil gøre det lettere klart at identificere disse og foretage kvalificerede bedømmelser af sandsynlige bivirkninger.
Som led i Fællesskabets strategi vedrørende hormonforstyrrende stoffer offentliggjorde Kommissionen i 2001 en målrettet indkaldelse af forskningsforslag. I alt 20 millioner euro blev tildelt dette initiativ, og sammen med yderligere finansiering under det femte europæiske rammeprogram for forskning og udvikling er der på nuværende tidspunkt afsat 59 millioner euro til forskning i de potentielle virkninger af hormonforstyrrende stoffer på menneskers sundhed og miljøet. Denne forskning omfatter udvikling af nye testmetoder.
Det er vigtigt at erkende, at hormonforstyrrelser ikke er et toksikologisk endepunkt som sådan, som kræft eller allergi, men at det er en mekanisme, der kan føre til uønskede toksiske virkninger. De fleste hormonforstyrrende stoffer vil som følge af deres virkning normalt blive klassificeret som kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske. Sådanne stoffer vil kræve tilladelse fra det REACH-system, der imødeses i hvidbogen om den fremtidige kemikaliepolitik. Endvidere er der påvist en årsagssammenhæng mellem skadelige indvirkninger på vilde dyrs endokrine system og visse persistente, biokumulative og toksiske stoffer, som også vil blive underkastet krav om tilladelse.
Kommissionen overvejer i øjeblikket eventuelt at indføje en bestemmelse i det foreløbige forslag til en REACH-forordning om, at stoffer, der er klassificeret som persistente, biokumulative og toksiske - og, efter en vurdering i hvert enkelt tilfælde, stoffer, der er genstand for tilsvarende mistanke, såsom hormonforstyrrende stoffer, der ikke allerede er omfattet af førnævnte klassifikation - underlægges krav om tilladelse.
Lund (PSE).
Hr. formand, tak til kommissær Wallström for et meget fyldigt svar. Anledningen til mit spørgsmål er selvfølgelig, at det trækker ud med at finde disse anerkendte testmetoder. Sundhedsvirkningerne skulle man have haft en metode for sidste år, og for miljøvirkningerne her i 2003-2005. Nu forstår jeg, at sundhedsvirkningerne først bliver i 2004; det er ligesom en evighedsmaskine med disse teststrategier, der skal udvikles gennem OECD-systemer. Det finder jeg meget bekymrende, for det betyder, at man ikke kan komme til at gøre noget. Medmindre stofferne også er giftige eller farlige af andre grunde, kan vi ikke engang komme til at bruge forsigtighedsprincippet, fordi der ikke foreligger anerkendte testmetoder.
Jeg vil gerne spørge til det sidste, som kommissær Wallström var inde på, nemlig spørgsmålet om at få de hormonforstyrrende stoffer med ind under kategorien "farlige stoffer" i en ny kemikalielovgivning og som et selvstændigt farlighedskriterium, på linje med hvad der kunne være kræftfremkaldende eller mutagene stoffer. Var det ikke vigtigt nu at tage skridtet og så sige, her er noget, som er så usikkert for os, at der er brug for, at vi får det med som et selvstændigt farlighedskriterium?

Wallström
Hr. formand, hr. Lund, dette er en meget, meget kompliceret fremgangsmåde. Samtidig er det vigtigt, at EU deltager i international sammenhæng. Dette er et klart grænseoverskridende problem. Det er vigtigt, at vi holder os inden for rammerne af, hvad OECD gør, og at vi forsøger at udvikle disse metoder. Jeg tror ikke, at der er nogen, som vil forsinke dette arbejde. Tværtimod føler vi alle et behov for at skynde på og for at sørge for, at vi så hurtigt som muligt får testmetoder og systemer til at arbejde med disse hormonforstyrrende stoffer. Vi kan bare love, at vi gør alt, hvad vi kan, for at sørge for, at der opnås et godt resultat i arbejdet.
Det, som vi diskuterer nu sammen med den nye kemikalielovgivning, er, at så længe vi ikke har entydige definitioner og entydige testmetoder samt aftalte systemer til at håndtere dem, er vi nødt til at gøre det fra sag til sag. I de diskussioner, vi har haft i lang tid, nævnes i alle tilfælde gruppen endokrinforstyrrende stoffer, hvilket peger i denne retning. Derefter skal vi bare arbejde så hurtigt, vi kan, for at få aftalt metoder til at håndtere dem.

Formanden.
Spørgsmål nr. 38 af Jan Dhaene (H-0197/03):

Om: Oprettelse af et europæisk civilbeskyttelseskorps
Der er et akut behov for at oprette et europæisk civilbeskyttelseskorps. Dette fremgik endnu en gang efter katastrofen med Prestige. Dette "grønne korps" under det europæiske flag skal kunne sættes ind overalt i Unionen ved katastrofer og skal kunne råde over specialudstyr, hvilket ikke alle medlemsstater har råd til at anskaffe sig.
Hvor langt er man nået med udarbejdelsen af dette forslag? Hvilke medlemsstater har allerede givet tilsagn om at medvirke? Hvornår forelægger Kommissionen dette forslag for Rådet?

Wallström
Spørgsmålet om et europæisk civilbeskyttelseskorps såvel som tanker om tilsvarende initiativer inden for specifikke områder, herunder om en europæisk kystvagttjeneste, er blevet taget op flere gange tidligere og også for nylig. Der foreligger dog, så vidt jeg ved, ikke noget specifikt forslag. Vi bør tage til efterretning, at civilbeskyttelse ifølge traktaterne hører under medlemsstaternes beføjelser. Derfor bør alle sådanne foranstaltninger på fællesskabsplan gennemføres under nøje iagttagelse af subsidiaritetsprincippet.
Desuden omfatter civilbeskyttelse mange forskellige sektorer. Samarbejdet mellem disse forskellige sektorer er bygget meget forskelligt op i de forskellige medlemsstater. Derfor vil de praktiske følger af etableringen af et civilbeskyttelseskorps for hele EU kræve grundige analyser. Ikke desto mindre er tanken om at oprette et sådant korps absolut interessant, og jeg vil med stor interesse følge Det Europæiske Konvents drøftelser herom.
Uafhængigt af disse drøftelser kan jeg oplyse, at Kommissionen allerede er aktiv på dette område, selv om det øjensynligt ikke er almindeligt kendt. Der er på Kommissionens initiativ oprettet en fællesskabsmekanisme, der skal lette og styrke samarbejdet på civilbeskyttelsesområdet. I dag deltager alle medlemsstater, 11 kandidatlande og de tre EØS-lande i denne EU-ramme, som kan give en metode til bedre samordning af civilbeskyttelsen inden for såvel som uden for EU.
Et af nøgleelementerne i denne sammenhæng har været, at der i Kommissionen er oprettet et EU-interventionscenter for civilbeskyttelse. Dette center har eksisteret siden 1. januar 2002 og er tilgængeligt permanent døgnet rundt. Når det aktiveres af en henvendelse fra et af de deltagende lande, kan centret øjeblikkeligt trække på andre medlemsstaters civilbeskyttelsesressourcer, som er fastlagt på forhånd for alle former for større katastrofesituationer. Hvis De ønsker det, kan jeg også redegøre for, hvornår dette center er blevet anvendt, og hvor vi har interveneret.
Det er Kommissionens opfattelse, at dette EU-center, der bygger på den disponible nationale kapacitet, udgør et effektivt redskab, der modsvarer de ønsker, det ærede medlem har givet udtryk for.
Dhaene (Verts/ALE).
Tak for Deres svar, fru kommissær, men jeg har yderligere et par spørgsmål. De sagde, at dette EU-beredskabscenter er operationsklart, men bad f.eks. Spanien det om hjælp i forbindelse med Prestige-katastrofen? Hvornår rettede landet henvendelse? Hvad sker der, hvis en medlemsstat ikke retter henvendelse til beredskabscentret og ikke selv formår at yde den fornødne indsats? Jeg besøgte Galicien 10 dage efter katastrofen. Der ankom mandskab fra det belgiske civilforsvar, men intet blev organiseret. Hvis der f.eks. sker en katastrofe ud for den lettiske kyst om to år, vil det være et problem. Jeg mener, at vi skal råde over et korps, der straks kan gå i aktion.
Det er også vigtigt, at den nødvendige tekniske viden om passende og miljøvenlige handlinger indsamles og stilles til rådighed for alle medlemsstater.
Wallström
Jeg vil gerne takke Dem for dette spørgsmål, fordi netop Prestige-sagen er et tydeligt eksempel på den værditilvækst, man opnår ved hjælp af centret.
Det var øjeblikkeligt efter ulykken den 13. november 2002, centret blev anvendt første gang af de spanske myndigheder og derefter ligeledes af de portugisiske og franske myndigheder. I alt blev der registreret otte anmodninger om assistance, og den øjeblikkelige behandling heraf via centret gjorde det muligt at organisere og kanalisere tilbuddene fra alle de øvrige medlemsstater. Der blev således efter ulykken stillet en imponerende række og mængde ressourcer - herunder 15 oliebekæmpelsesfartøjer, over 20 kilometer flydespærring og flere specialiserede overvågningsfly - til rådighed for de berørte landes nationale myndigheder.
Centret samordnede også den bistand, der blev tilbudt de tre lande, det udsendte umiddelbart efter ulykken en gruppe fællesskabseksperter og har tilbudt, sammen med Spanien, at medfinansiere en miljøkonsekvensundersøgelse af ulykken.
Hvad vil der ske, hvis en af de nye medlemsstater anmoder om bistand? Centret vil selvfølgelig fungere på samme måde, og vi vil tilbyde bistand fra alle medlemsstater. Nu kan vi mobilisere og samordne samtlige medlemsstaters hjælp og bistand. Derudover samarbejder vi på et regelmæssigt grundlag med de nationale myndigheder og tjenester, der beskæftiger sig med civilbeskyttelse, så vi kan tage ved lære af hinanden.
Vi har også øvelser til simulering af større ulykker, endog med biologiske eller kemiske våben. Det har forbedret vores kapacitet betydeligt, men det er måske ikke så kendt. Det er på tide at gøre det mere synligt og sikre, at vi virkelig intervenerer øjeblikkelig efter ulykkerne. Alle de nye medlemsstater er bekendte med centrets eksistens, og vi tilbyder støtte til medlemsstater i tilfælde som dette.
Formanden.
Mange tak, fru kommissær, for Deres omfattende og veldokumenterede svar.
Der er fire medlemmer, der har bedt om ordet, og i henhold til forretningsordenen kan der kun stilles to tillægsspørgsmål. I overensstemmelse med den gennemsigtighedspolitik, vi alle sætter så højt, vil jeg oplyse, at den rækkefølge, de har bedt mig om ordet i, er følgende: først hr. Rübig, dernæst hr. Ortuondo, derefter hr. Nogueira og endelig hr. Wuermeling. Jeg vil derfor give ordet til de to første, hr. Rübig og hr. Ortuondo. Der kan kun stilles to tillægsspørgsmål. Hr. Rübig, De kan stille Deres tillægsspørgsmål.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, vi ønsker alle at kunne hjælpe hurtigt og effektivt i forbindelse med katastrofer. Kunne De forestille Dem, at man kunne udarbejde en grønbog, hvor det for alle tjenestegrene og for alle de frivillige organisationer er oplistet, hvilke muligheder der er, respektive skabe en virtuel platform, hvor de relevante enheder kunne koordinere deres indsats?

Wallström
Vi arbejder på det i øjeblikket. Enhver form for information herom er af det gode, og jeg har til hensigt at gøre det mere synligt. Selv med yderst begrænsede ressourcer har vi været meget effektive. Vi kan sige, at det er samtlige medlemsstater og kandidatlande udmærket klar over, og, som sagt, indgår vi jævnligt i et samarbejde med dem for at forbedre vores beredskab og gøre en større forebyggende indsats. Vi er i øjeblikket i færd med at udarbejde en meddelelse, som måske kan betragtes som et første skridt, hvor vi behandler forebyggelse af og beredskab med henblik på menneskeskabte katastrofer og andre katastrofer. Jeg er, for så vidt Parlamentet og medlemsstaterne ønsker det, rede til at gå videre. Men dette er en udmærket anledning for os til at informere Parlamentet om, hvad vi har udrettet, hvordan vi kan intervenere, og hvordan vi kan anvende vores mekanisme til civilbeskyttelse.
Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Fru kommissær, siden Erika-ulykken den 19. december 1999 er der taget adskillige initiativer i Europa-Parlamentet og de øvrige EU-institutioner for at styrke sikkerheden til søs. Desværre ser det ud til, at der ikke blev truffet de rette foranstaltninger, for senere, i november 2002, var der en ny ulykke til søs, Prestiges forlis. Nu gennemgår vi det, der blev vedtaget ved den første lejlighed efter Erikas forlis. I denne forbindelse arbejder vi i øjeblikket i Parlamentets Udvalg om Regionalpolitik, Transport og Turisme på en ændring af forordningen om enkeltskrogede og dobbeltskrogede tankskibe, og der er et meget vigtigt spørgsmål, der hænger sammen med Deres bidrag.
De har sagt, at der findes et EU-vagtcenter, og jeg vil gerne vide, om der foreligger nedskrevne nødplaner i dette center, især for de særlig følsomme kyster som f.eks. Galicien og Bretagne, hvor der år efter år sker ulykker med tankskibe, som skader miljøet.

Wallström
Hr. Ortuondo Larrea, det er fuldstændig korrekt. Dette er et spørgsmål om implementering. Kommissionen har handlet usædvanligt hurtigt efter Erika-ulykken. På tre måneder har vi udarbejdet et fuldstændigt forslag om en yderligere indsats for at forhindre, at sådanne forfærdelige ulykker sker igen. Men det kræver også implementering, og medlemsstaterne bør tage dette alvorligt.
Efter Prestige-ulykken fulgte vi som bekendt op på dette for at sikre, at der blev iværksat en tidsplan, og at vi kunne gå hurtigere frem en tidligere planlagt.
Kommissionens reaktion har været seriøs. Den har været hurtig, og vi har sat os ambitiøse mål for den nødvendige indsats. Nu er det et spørgsmål om implementering, også på medlemsstatsplan.
For så vidt angår beredskabsplaner hører dette område under medlemsstaterne. Det påhviler dem at kortlægge de områder, som er mest følsomme. Det gør de løbende. Det er civilbeskyttelsesmyndighedernes opgave i de enkelte medlemsstater. Vores er at reagere så hurtigt som muligt, sikre, at vi mobiliserer og sender det udstyr, den ekspertise eller den hjælp, som vi råder over, øjeblikkeligt efter en ulykke har fundet sted. For fremtiden kan vi reagere 24 timer i døgnet.
Vi er gennem et meget intensivt samarbejde i stand til at forberede os bedre, fordi vi kender samtlige medlemsstaters planer. Det er et spørgsmål om subsidiaritet at opstille disse nødplaner i hver enkelt medlemsstat.
Formanden.
Spørgsmål nr. 39 af Alexander de Roo (H-0211/03):

Om: Videnskabeligt møde i Ispra om Spaniens nationale vandplan
Der er forlydender i pressen om et planlagt møde i Ispra mellem Kommissionen og repræsentanter for den spanske regering med nøglespecialister med henblik på at drøfte de videnskabelige beviser vedrørende indvirkningerne af Spaniens nationale vandplan.
Kan Kommissionen bekræfte, at et sådant møde er planlagt? Hvornår vil det i bekræftende fald blive afholdt, og hvem skal deltage? Vil Kommissionen også redegøre for, hvorledes dette møde vil bidrage til dens behandling af de forskellige problemer, der er rejst om Spaniens nationale vandplan og dens indvirkninger på miljøet i Spanien?

Wallström
Den 24. marts havde jeg et kort møde med den nye spanske miljøminister, fru Elvira Rodríguez, hvor vi drøftede en række emner, herunder Spaniens nationale vandplan og især den foreslående overførsel af Ebro. Både ministeren og jeg selv erkendte, at der fortsat er dyb uenighed blandt eksperterne angående flere grundlæggende miljøspørgsmål.
Som miljøkommissær er jeg særligt interesseret i de planer, der foreligger for den kommende vandføring i floden Ebro såvel som fastsættelsen af den gennemstrømning, der er nødvendig for at beskytte den økologiske og kemiske balance i den nedre del af Ebro og i Ebro-deltaet.
En af de idéer, der kom frem under mine drøftelser med ministeren, var afholdelsen af et mindre møde, hvor man kan bringe nogle af nøgleeksperterne sammen, det vil sige de spanske myndigheders eksperter, forskere og ngo'er - for at behandle nogle af disse uløste problemer. Jeg foreslog, at Miljøinstituttet i Kommissionens Fælles Forskningscenter i Ispra kunne være et passende sted at afholde et sådant møde. Der er endnu ikke fastlagt dagsorden eller deltagerliste for mødet. Det vil derfor sandsynligvis tidligst kunne afholdes i juni.
De Roo (Verts/ALE).
Hr. kommissær, jeg har et tillægsspørgsmål om den økologisk forsvarlige minimumsgennemstrømning i Ebro.
De har drøftet spørgsmålet med den nye spanske minister, men i Spanien er der uenighed mellem de catalanske myndigheder - som også har noget at skulle have sagt i denne sag - og de spanske myndigheder. Er De bekendt med disse uoverensstemmelser? Det er af afgørende betydning, fordi der netop er tale om fastsættelsen af den korrekte, økologisk forsvarlige minimumsgennemstrømning for Ebro med det formål at bevare flodens meget vigtige økologiske funktioner. Dette gælder især Ebro-deltaet og de områder i deltaet, der er beskyttede i henhold til EU's habitatlovgivning. Hvis De ikke er bekendt med disse uoverensstemmelser, vil jeg bede Dem henvende Dem til den ansvarlige hos de catalanske myndigheder, fordi vedkommende offentligt har taget afstand fra de spanske myndigheders holdning. Det er et meget vigtigt aspekt.
Wallström
Det var netop det, der var formålet. Det var hele idéen med at afholde et møde herom. Selv eksperterne bliver nu udnyttet af den ene eller den anden side. Vi ønsker at bringe eksperterne sammen, så vi kan få nogle flere facts frem og høre alle de forskellige synspunkter på et sådant møde og undersøge på ekspertplan, hvorfor der foreligger så forskellige tal og resultater.
Det vil først og fremmest blive et teknisk, videnskabeligt møde, fordi alt er blevet politiseret. Det er her, vi ønskede en strøm af information, som kunne give os flere konkrete oplysninger, inden vi fortsætter arbejdet med dette emne.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne stille to ultrakorte supplerende spørgsmål. Det første er rettet til kommissær Wallström: Med hvilket beløb og med hvilken tidsplan finansierer EU Spaniens nationale vandplan for perioden 2000-2006? Det andet spørgsmål handler også om miljøet og den spanske stat: Hvilket beløb har Kommissionen afsat til at finansiere den Galicien-plan, som den spanske regering har iværksat for at genoprette de galiciske kyster og udvikle Galicien efter ulykken med Prestige, også for perioden 2000-2006, set i lyset af at den spanske regering mener, at en samlet finansiering på 12 milliarder euro for denne periode vil være nødvendig?

Wallström
Det er et helt andet emne, der er ikke tale om en opfølgning af det emne, vi oprindeligt drøftede. Jeg vil meget gerne besvare alle de spørgsmål, medlemmerne måtte stille, men de bør stilles i overensstemmelse med de fastlagte procedurer.
Formanden.
Jeg har det indtryk, at der er en del af hr. Nogueiras spørgsmål, som er et tillægsspørgsmål til det forrige om Ispra, og at der er en anden del, som på ingen måde er et tillægsspørgsmål, og som hr. Nogueira ikke burde have stillet, da det kan give anledning til forvirring. Jeg beder Dem være så venlig at gentage første del af spørgsmålet, som var tillægsspørgsmålet.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, den første del af min forespørgsel er meget vigtig, særdeles vigtig. Spaniens nationale vandplan absorberer en væsentlig del af de midler fra Samhørighedsfonden, der er afsat til denne stat. Kommissionens holdning til finansieringen er afgørende for, om Spaniens nationale vandplan kommer videre eller ej. Jeg mener, at kommissæren er sig dette bevidst, og at hun burde have oplyst og forklaret et så afgørende punkt.

Wallström
Jeg kan give et generelt svar på dette spørgsmål, som er, at fællesskabsstøtten også skal ydes i overensstemmelse med miljølovgivningen. Det er de generelle retningslinjer, der gælder for anvendelsen af strukturfondsmidler såvel som andre midler. Det vil blive undersøgt, om støtten ydes i overensstemmelse med miljølovgivningen.
Gutiérrez-Cortines (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske Kommissionen, fordi dens svar på de forskellige spørgsmål har givet mig det indtryk, at den i spørgsmålet om Spaniens nationale vandplan indtil videre har forstået at skelne mellem de tekniske og de juridiske problemer.
På grund af pres og forfølgelse fra visse politikeres side, som tror, at vi politikere har ret til at blande os i de nære og uformelle relationer mellem landene og Kommissionen, og især til at blande os i teknikernes rolle, vil jeg gerne spørge kommissæren, om hun er indstillet på at sikre eksperternes arbejdsfrihed på mødet i Ispra, for det er, som hun selv har nævnt, et teknisk møde, og undgå politisering på grund af særinteresser og konkrete interesser?
For vi kunne også blande os i andre sager som f.eks. nitraterne i Nederlandene. Mit spørgsmål er, om hun er indstillet på at sikre, at eksperterne kan arbejde frit og uforstyrret, så der ikke er nogen, der blander sig i deres arbejde eller udsætter dem for pression?

Wallström
Lad mig gentage, at dette møde vil blive af teknisk-videnskabelig karakter. Der vil blive drøftet en række miljøspørgsmål i forbindelse med forslaget om overførsel af Ebro. Målet er at samle eksperterne og gennemgå de foreliggende data og, om muligt, klarlægge årsagerne til uoverensstemmelserne.
Dette møde udgør på ingen måde en høring om hele den spanske nationale vandplan eller Ebro-spørgsmålet. Der er forskellige og modstridende opfattelser involveret, det er udgangspunktet. Men vi vil bringe dem sammen, og jeg håber, at vi kan få klarhed for, hvordan de er nået frem til disse holdninger, hvordan de har foretaget deres beregninger, og hvilke oplysninger, de kan forelægge.
Jeg kan ikke love, at der ikke vil være en politisk baggrund. Det er der på dette område, det er jeg fuldstændig klar over. Jeg har mødtes med personer fra begge sider i Spanien i en lang periode. Jeg har lyttet til begge sider og mange forskellige implicerede parter. Dette udgør endnu et forsøg på at sikre, at vi er i besiddelse af alle de oplysninger, vi kan få, især om de meget afgørende miljømæssige aspekter af planen.
Formanden.
Mange tak til fru Wallström for hendes oplysninger til Parlamentet her i eftermiddag.
Vi indleder nu sidste del af spørgetiden. Hr. Vitorino vil besvare disse spørgsmål.
Spørgsmål til hr. Vitorino
Formanden.
Spørgsmål nr. 40 af Bernd Posselt (H-0139/03):

Om: Fælles grænsebeskyttelse
Hvorledes vurderer Kommissionen de seneste forsøg på at etablere en fælles grænsebeskyttelse med kandidatlandene, og hvilke skridt er der planlagt i den kommende tid i retning af en fælles EU-grænsebeskyttelse?

Vitorino
De 10 lande, som tiltræder EU i maj 2004, har i stor udstrækning fået - og vil indtil 2006 forsat få - finansielle ressourcer fra Phare-programmet og ekspertbistand fra faguddannede personer i de medlemslande, der er tilknyttet disse lande, i forbindelse med de sektoropdelte partnerskabsinitiativer mellem medlemsstaterne og kandidatlandene til øget beskyttelse af EU's ydre grænser og til fremme af landenes gradvise tilpasning til bestemmelserne i Schengen-konventionen.
Mellem 1997 og 2002 modtog kandidatlandene en bevilling på mere end 300 millioner euro fra Phare-programmet til forvaltning af de ydre grænser. Rumænien og Bulgarien får forsat Phare-bevillinger, og deres statsbudget vil i forbindelse med programmet stige mellem 2004 og 2006. Tyrkiet vil for sin del ligeledes modtage flere EU-bevillinger med samme formål.
Som De ved, fastsætter bestemmelsen i artikel 35 i tiltrædelsestraktaten oprettelsen af et midlertidigt finansielt instrument på 858 millioner euro til syv nye medlemsstater. Bestemmelsen i Schengen-konventionen går ud på for 2004-2006 at finansiere omkostningerne til de investeringer, der er nødvendige til forøgelse af sikkerheden og beskyttelsen af EU's ydre grænser efter udvidelsen. Investeringerne vedrører først og fremmest infrastruktur, udstyr, uddannelse af grænsevagter, logistik og procedurer. Alle disse elementer er nødvendige til sikring af, at bestemmelserne i Schengen-konventionen vedrørende beskyttelse af de kommende ydre grænser overholdes, og ligeledes til sikring af et passende sikkerhedsniveau i EU.
Posselt (PPE-DE).
Hr. kommissær, tak for denne meget vigtige oplysning. Jeg vil blot spørge Dem, om De kan besvare to konkrete punkter for mig. For det første, hvordan ser det ud med uddannelse af grænsepoliti, især med hensyn til projektet vedrørende et europæisk politiakademi? For det andet vil jeg gerne spørge Dem, hvornår De tror, at Rådet formelt vil eller kan tage beslutning om projektet vedrørende et europæisk grænsepoliti, eller er det helt illusorisk i øjeblikket?

Vitorino
Jeg er klar over den store betydning, som De tillægger dette spørgsmål, og i forbindelse med oprettelsen af et europæisk korps af grænsevagter gør jeg Dem opmærksom på den handlingsplan, som Kommissionen har foreslået, og som Rådet (retlige og indre anliggender) vedtog den 13. juni 2000, der indeholder en gradvis udvikling af samarbejdet og en gradvis implementering af fælles kontrolgrupper ved de ydre grænser, som på lang sigt skal føre til oprettelsen af et europæisk korps af grænsevagter. Det vil sige, at den politiske beslutning endnu ikke er truffet, og at Rådet har udskudt den til efter udviklingen af samarbejdet.
Jeg vil sige til hr. Posselt, at samarbejdet allerede i løbet af 2002 blev indledt vedrørende kontrollerne af de ydre grænser med et center til kontrol af landegrænser, der er placeret i Tyskland, og ved de sydlige søgrænser ved Middelhavet med foranstaltninger, der i fællesskab varetages af Spanien, Italien, Frankrig, Portugal og Storbritannien. Alle disse konkrete fælles foranstaltninger blev finansieret af ARGO-programmet. Den naturlige udvikling af disse grænsekontrolcentre og de fælles foranstaltninger bør få os til at stille spørgsmålet om en formel oprettelse af et korps af grænsevagter. Men Rådet har endnu ikke fastsat en dato. Jeg håber, at behovet for et sådant korps af grænsevagter vil vise sig, og at Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid vil bidrage positivt til dette aspekt.
Hvad angår politiakademiet, så findes det praktisk taget. Vi støtter forsat idéen om, at det skal være en formel institution med et formelt hovedsæde. De ved, at dette spørgsmål er en del af "instanspakken", som er under behandling i Det Europæiske Råd. Desværre har vi endnu ikke modtaget noget svar fra Rådet.
Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, vi ved, at der findes visse svage steder på den fælles ydre grænse, f.eks. i Slovakiet, hvor der stadig er en grøn grænse på ca. 40 km samt store problemer med at overvåge den. Kunne De forestille Dem, at man med kort varsel kunne stille en sådan gruppe til rådighed for særligt følsomme grænseområder, hvor der er akut behov for hjælp og beskyttelse?

Vitorino
Hr. formand, hr. parlamentsmedlem, jeg gør Dem opmærksom på, at samarbejdet med kandidatlandene vedrørende landegrænserne gradvis har udviklet sig inden for rammerne af partnerskabsprogrammerne mellem medlemsstaterne og kandidatlandene, for Kommissionen har ingen grænsevagter. Flere medlemsstater samarbejder med Slovakiet og Polen om kontrol med de ydre landegrænser. I den forbindelse kan jeg sige, at Kommissionen især insisterer på, at kandidatlandene tager deres forpligtelse om sikring af kontrollen med disse grænser alvorligt, og at Rådets arbejdsgruppe til vurdering af grænsekontrol og kontrol med landegrænser, der er placeret i Tyskland, meget nøje overvåger alt det, som vedrører de fremtidige ydre grænser, herunder Slovakiets grønne grænse, men også Polens grønne grænse, som er lige så lang.
Jeg kan sige Dem, at selv om Kommissionen ikke selv kan oprette grænsekorps, støtter vi alle de fælles foranstaltninger, som Slovakiet og medlemsstaterne udfører med henblik på at forøge kontrollen med denne grænse.
Jeg vil ligeledes sige, at jeg mener, det er korrekt at anerkende, at alle disse lande har gjort store fremskridt vedrørende grænsekontrollen. De har endnu ikke nået den standard, der kræves i Schengen-konventionen. Det er netop grunden til, at tiltrædelsen til Schengen-konventionen finder sted gradvist og i overensstemmelse med en metode, der er baseret på vurdering af det enkelte lands evne til at garantere sikkerheden ved EU's ydre grænser efter udvidelsen.
Moraes (PSE).
Jeg vil gerne spørge kommissæren, om han mener, at forventningerne blev sat lidt for højt på Det Europæiske Råd i Sevilla, for så vidt angår spørgsmålet om grænsepoliti. Er kommissæren af den opfattelse, at en reaktiv tilgang har skabt en forventning i den europæiske offentlighed om, at vi vil have et grænsepoliti langs det udvidede EU's ydre grænser inden for meget kort tid?
Er kommissæren til trods for Sevilla-konklusionerne fortsat forpligtet i forhold til den meget bredere tilgang til asyllovgivningen og i særdeleshed ulovlig indvandring i Tampere-konklusionerne, som så på årsagerne til indvandringen i EU? Er kommissæren fortsat forpligtet i forhold til denne meget bredere tilgang, og vil det fortsat komme til udtryk i hans arbejde?
Vitorino
Sevilla-konklusionerne er afbalancerede. I konklusionerne understreges behovet for at bekæmpe ulovlig indvandring, og det er afgjort et spørgsmål, der vedrører os alle, men samtidig understreges behovet for en endnu bedre integration af indvandringspolitikken i vores udenrigspolitik, herunder udviklingen af partnerskaber med oprindelseslandene og transitlandene med henblik på samarbejde og bedre kontrol med den ulovlige indvandring.
I den meddelelse om indvandring og udviklingspolitik, som Kommissionen offentliggjorde for et par måneder siden, forsøgte den at give et indtryk af det arbejde, den udfører på det udviklingspolitiske område, og som har relation til indvandrertilstrømningen, ikke kun ved at bekæmpe fattigdom, men også ved at sikre retsstatsforhold og respekt for menneskerettighederne og forhindre, at befolkningen tilskyndes til at forlade deres eget land og flytte til EU, til tider ulovligt.
Denne tilgang er ikke blot afbalanceret, den er også realistisk. Vi udvikler alle handlingsplanens elementer, ikke kun den operationelle del, men også den lovgivningsmæssige del og flere andre områder, som De har nævnt, herunder asylbestemmelserne. Vi har vedtaget de nødvendige bestemmelser i overensstemmelse med Tampere-programmet. Det er sandsynligvis sket lidt langsommere, end visse politiske udgydelser kunne lade forvente, men jeg kan i det mindste forsikre Dem om, at vi går frem på et solidt grundlag.
Formanden.
Spørgsmål nr. 41 af Sarah Ludford (H-0141/03):

Om: Kriminalitet: EU-foranstaltninger med henblik på at forhindre tyveri af mobiltelefoner
Antallet af mobiltelefoner, der stjæles i EU ofte af internationale bander løber sandsynligvis op i millioner hvert år, og af en Eurobaromenter-undersøgelser for nylig fremgår det, at en femtedel til en tredjedel af folk i medlemsstaterne er bange for at blive offer et sådant tyveri. I Det Forenede Kongerige er omprogrammering af en stjålen mobiltelefon blevet gjort ulovlig, og der er nu et samarbejde mellem de britiske mobilselskaber via GSM-sammenslutningen med en fælles database af IMEI-numre på stjålne mobiltelefoner, således at de kan gøres inaktive. Mobilselskaber fra andre europæiske lande har også tilsluttet sig, men kun ca. 20 ud af et samlet antal på ca. 500 europæiske selskaber har meldt sig.
Hvilke skridt tager Kommissionen for at fremme etablering af en EU-dækkende IMEI-database svarende til den britiske ordning, således at tyverierne kan blive tacklet ved at blokere de stjålne telefoner på EU-plan? Vil Kommissionen overveje at fremsætte et forslag i henhold til EU-traktatens artikel 34 om en EU-afgørelse om at gøre det ulovligt at omprogrammere mobiltelefoner?

Vitorino
Jeg kan fortælle det ærede medlem, at Kommissionen har været i kontakt med Det Forenede Kongeriges myndigheder siden juli 2002. Kommissionen har siden da også gjort Det Europæiske Kriminalpræventive Net opmærksom på, at det eventuelt kunne være hensigtsmæssigt at træffe foranstaltninger til bekæmpelse af tyveri af mobiltelefoner på EU-plan. Det Europæiske Kriminalpræventive Net drøfter nu emnet. Dog har Kommissionen ikke til hensigt at forelægge et forslag på grundlag af EU-traktatens artikel 34, fordi det endnu ikke er fastlagt som et af de prioriterede områder for tilnærmelse af strafferetlige bestemmelser.
Alle medlemsstaternes strafferetlige systemer indeholder bestemmelser, som forbyder tyveri, og som selvfølgelig finder anvendelse på tyveri af mobiltelefoner. Derfor mener vi for øjeblikket under henvisning til subsidiaritetsprincippet, at medlemsstaternes retsregler på dette område er tilstrækkeligt omfattende til at klare denne særlige stigende form for kriminalitet.
Ludford (ELDR).
Jeg takker kommissæren for svaret, men må dog sige, at jeg finder det lidt skuffende. Jeg er bekendt med, at spørgsmålet drøftes i Det Kriminalpræventive Net, men det forekommer mig, at der er mulighed for yderligere foranstaltninger. Der stjæles millioner af mobiltelefoner hvert år. Eurobarometer viser, at op til en tredjedel af befolkningen i medlemsstaterne frygter at blive offer for at sådant tyveri. Som følge af den omfattende rejseaktivitet inden for EU har spørgsmålet også en europæisk dimension. Selv om tyveri, som De anførte det, er ulovligt i alle medlemsstater, taler jeg specifikt om den lovovertrædelse, der består i at omprogrammere mobiltelefoner. Mig bekendt er det kun ulovligt i Det Forenede Kongerige. Der er grundlag for et EU-forslag om at gøre det ulovligt overalt.
Der er også et databeskyttelsesproblem. Vi bør have en konsekvent fortolkning fra databeskyttelseskommissærernes side, der gør det klart, at IMEI-numre ikke betragtes som persondata, hvilket er tilfældet i Tyskland.
Vitorino
Mange tak, jeg kan bekræfte, at spørgsmålet om IMEI-databasen, en nummerdatabase baseret på International Identitet for Mobilstationsudstyr, har været genstand for drøftelser i Det Kriminalpræventive Net. Jeg kan bekræfte, at visse medlemsstater går ind for oprettelsen af en sådan database, men at andre viger tilbage herfor og betvivler nytteværdien af en sådan database. Det var derfor, jeg sagde, at der fortsat var drøftelser i Det Kriminalpræventive Net. Det eneste, jeg henviste til, var muligheden for tilnærmelser på det strafferetlige område, og her mener jeg ikke, at der findes et specifikt retsgrundlag i traktaten. Jeg afviser ikke, at artikel 34 eventuelt kunne anvendes til formålet.
Harbour (PPE-DE).
Jeg vil gerne takke min kollega, fru Ludford, for at have stillet dette spørgsmål. Jeg vil bede kommissæren uddybe sin redegørelse for et virkeligt grænseoverskridende problem i forbindelse med tyveri af mobiltelefoner, idet de ofte anvendes i en form for cirkulerende bedrageri af moms-myndighederne i forskellige medlemsstater. Denne fremgangsmåde anvendes af højt organiserede kriminelle og er derfor noget, jeg håber, kommissæren vil interessere sig nærmere for.
Anvendelsen af IMEI-numre er uden tvivl et første skridt, idet man bør sikre, at større handler med mobiltelefoner kun tillades, hvis IMEI-numrene er blevet kontrolleret, så man har sikkerhed for, at de pågældende telefoner ikke tidligere har været genstand for ulovlige transaktioner. For det andet foreslår jeg, at der træffes foranstaltninger, der tillader, at momsen på mobiltelefoner indbetales direkte til skattemyndighederne, så de kriminelle ikke får adgang til dette beløb.
Endelig vil jeg med glæde sende kommissæren dokumentation fra en af de største forhandlere af mobiltelefoner i min region. Dette foretagende er udsat for diskrimination fra de tyske momsmyndigheders side. Det bremser en lovlig virksomhed og vil blot medvirke til at fremme den ulovlige handel. Jeg håber, at han med bistand fra Generaldirektoratet for Beskatning vil være i stand til at gribe ind over for de tyske myndigheder, der straffer lovlig handel på dette område.
Vitorino
Jeg tager med glæde imod alle oplysninger, det ærede medlem kan forelægge om de økonomiske konsekvenser af disse kriminelle aktiviteter. Jeg erkender, at tallene er foruroligende: Jeg erkender, at 48 % af alle tyverier i London centrum involverer mobiltelefoner, og at tallet for Paris ligger på omkring 40 %. Jeg er meget opmærksom på det faktum, at der sidste år blev stjålet omkring 700.000 telefoner i Det Forenede Kongerige, 150.000 i Frankrig og 130.000 i Spanien. Jeg afviser ikke, at denne form for kriminalitet har en væsentlig grænseoverskridende dimension. Spørgsmålet er, hvordan man bør prioritere de foranstaltninger, der skal træffes. Efter min opfattelse bør vi prioritere et operationelt samarbejde. Jeg mener ikke, at der er behov for at harmonisere lovgivningen. Vi vil derfor fortsætte drøftelserne om et europæisk kriminalpræventivt net og eventuelle konkrete operationelle aktiviteter til bekæmpelse af denne form for lovovertrædelser. IMEI-løsningen er allerede blevet drøftet. Vi kan kun træffe beslutninger med enstemmighed, og medlemsstaterne er uenige i denne henseende. Men vi vil så afgjort ikke lade sagen falde.
Formanden.
Spørgsmål nr. 42 af Alain Krivine (H-0174/03):

Om: Det fransk-tyske charter
Mandag den 3. marts 2003 udviste Frankrig og Tyskland kollektivt 54 senegalesere og ivorianere med et charterfly fra selskabet Euralair Horizons. Om bord på dette fly, som de to regeringer havde chartret, var 30 ivorianere og 23 senegalesere, som ikke havde fået indrejsetilladelse til Frankrig, eller hvis ansøgning om politisk asyl i Frankrig var blevet afvist, og som opholdt sig i en ventezone i Roissy, og en senegaleser, der var kommet ad landevejen fra Tyskland, hvorfra han var blevet udvist. 
Finder Kommissionen, at artikel 4 i protokol nr. 4 til den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og artikel 19, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som blev ratificeret på topmødet i Nice, er blevet overholdt?
Finder Kommissionen, at samme artikel 19, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder er blevet overholdt over for de ivorianere, som er blevet bortvist til et land, hvor der i øjeblikket er uroligheder, og at procedurerne for ansøgning om asyl, der sikres ved Genève-konventionen af 28. juli 1951 og protokollen af 31. januar 1967 vedrørende flygtninges retsstilling, er blevet overholdt? 
Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at sikre, at traktaterne, navnlig bestemmelserne om asylret og beskyttelse, overholdes i tilfælde af udsendelse, udvisning og udlevering?

Vitorino
Hr. formand, som det allerede er blevet fremhævet i den debat, som vi skal have om det operationelle samarbejde mellem medlemsstaterne om repatriering af illegale indvandrere, udgør fly chartret i fællesskab en af de foranstaltninger til styrkelse af det operationelle samarbejde, der indgår i det repatrieringshandlingsprogram, der blev vedtaget af Rådet i november 2002 på grundlag af en meddelelse fra Kommissionen.
Juridisk defineres disse fælles charterfly i øjeblikket som to eller flere nationale udsendelsesoperationer, der gennemføres samtidig i samme fly. Disse fælles charterfly har intet at gøre med kollektive udvisninger, der er forbudt ifølge den europæiske menneskerettighedskonvention og EU's charter om grundlæggende rettigheder. De fælles repatrieringsfly, med et vist antal personer om bord, organiseres af logistiske årsager, mens beslutninger om udvisning altid træffes på individuelt grundlag. Hver sag vurderes individuelt ud fra de personlige omstændigheder og den enkelte persons juridiske situation. Hver enkelt person om bord på et fly af denne type har med andre ord været genstand for en individuel sagsbehandling, der har resulteret i en individuel afvisning af eventuelle anmodninger eller ankesager om tilladelse til lovligt ophold. Beslutningerne træffes på et individuelt grundlag og ikke på et kollektivt.
Hvad angår den sag, som hr. Krivine omtaler, råder Kommissionen hverken over nogen oplysninger eller har nogen grund til at antage, at der i de specifikke omstændigheder omkring hver enkelt af de personer, der var med i det fly, er blevet overtrådt nogen internationale retsbestemmelser, altså at personerne i det fly ikke skulle have fået deres anmodninger behandlet individuelt og korrekt af de medlemsstater, der har truffet beslutning om udvisning.

Krivine (GUE/NGL).
Hr. kommissær, tak for Deres forklaring. Jeg mener, at det er et meget alvorligt problem, for siden jeg stillede dette spørgsmål, er fem fællesfly - som De siger - lettet fra Frankrig. De fløj med grupper af personer med samme nationalitet, der rejste ud under de samme vilkår. De var ofte iført håndjern, og enkelte var kneblet, endda så effektivt at to døde af kvælning. Regeringen har for øvrigt i den forbindelse netop bestemt, at der fremover i disse fælles flytransporter skal være en læge fra Røde Kors til stede.
Jeg har derfor følgende spørgsmål: Hvordan skelner De mellem en fælles flytransport og et gruppefly? En gruppe er pr. definition faktisk en samling personer. Hvis De har 42 senegalesere, hvad er så udslagsgivende for det kriterium, der skal afgøre, hvorvidt det drejer sig om et fællesskab eller en samling af enkeltindivider? Jeg kender intet fællesskab, som ikke er en samling af enkeltindivider. Men jeg hælder til den opfattelse, at 42 senegalesere eller ca. 20 ivorianere - og jeg gør opmærksom på, at ivorianerne kommer fra et land, hvor de risikerer dødsstraf - næsten er det samme.
Mit spørgsmål er derfor: Hvad er afgørende for den sproglige forskel mellem en fælles flytransport og et gruppefly? Forklar mig venligst, hvad en kollektiv udvisning er, hvilket jo er forbudt.
Vitorino
Det vil jeg meget gerne, hr. parlamentsmedlem. For det første er en fælles flytransport arrangeret af mindst to medlemsstater. Der er i den forbindelse tale om fælles hensigter i dette tilfælde fra Frankrig og Tyskland. Disse to lande samlede på ét sted en række personer, som skulle udvises, og de skulle rejse med samme fly. Det er en fælles gruppetransport set ud fra et organisatorisk synspunkt.
Vedrørende kollektiv udvisning, som i henhold til den europæiske menneskerettighedskonvention er forbudt, drejer spørgsmålet sig om, hvornår der er tale om en kollektiv udvisning. En beslutning om kollektiv udvisning træffes ikke for alle enkeltindivider i en gruppe, men det er en enkelt beslutning, som gælder for en hel gruppe af personer, uden at der tages hensyn til enkeltpersonernes særlige forhold. Det er forskellen.
Kollektiv udvisning er forbudt. Der er intet i EU, der tillader det. Hvis De derimod træffer 10 individuelle beslutninger om udvisning, og hvis De ser disse 10 personer sammen, så er der naturligvis tale om en gruppe, og de kan være en del af en fælles flytransport eller ej, men der er ikke tale om en kollektiv udvisning. Det er efter min mening den væsentligste forskel.
Formanden.
Mange tak, hr. Vitorino, for Deres deltagelse i eftermiddag.
Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, vil spørgsmål nr. 43-80 blive besvaret skriftligt.

Formanden.
Præsident Trajkovski, jeg ønsker Dem velkommen til Europa-Parlamentet i dag. Det er en stor ære og et stort privilegium at kunne præsentere Dem for Europa-Parlamentet.
Vi er her i Parlamentet kun alt for bekendt med, hvad landene i Deres region har gennemgået i det sidste årti, i særdeleshed de væbnede og voldelige prøvelser, som alle måtte gennemleve, og ikke desto mindre befinder Deres land sig i dag i en fase, der giver os et vist budskab om håb. Krisen i 2001 blev med aktiv bistand fra det internationale samfunds side - herunder, kan jeg med stolthed påpege, en meget direkte og målrettet indsats fra EU's side - forhindret i at udvikle sig til en borgerkrig med store omkostninger. Den har i stedet ført til fremskridt i form af demokrati og Deres og Deres lands tilsagn om at udvikle gode forbindelser til nabolandene, overholde retsstatsprincipperne, fremme økonomien gennem handel og samarbejde og arbejde gennem Ohrid-rammeaftalen på lang sigt.
Dette skaber en bro, som giver Deres land mulighed for at genoptage sine internationale forbindelser fuldt ud og nå et punkt, hvorfra det vil kunne begynde at gennemføre sine europæiske visioner.
Europa-Parlamentets medlemmer støtter fuldt ud Unionens forsøg op at udvikle et europæisk perspektiv for det vestlige Balkan. Deres indlæg her i dag og de fremskridt, der finder sted i Deres land, er et vigtigt brohoved mod EU for regionen generelt og for Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien i særdeleshed. 
Det forfærdelige mord for nylig på hr. Zoran Djindjic i Serbien, sætter endnu en gang fokus på behovet for stabilitet i regionen og erindrer os om vores pligt til at gribe ind, når vi er i stand til det, og omstændighederne byder sig.
Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien tilhører ligesom alle de tidligere jugoslaviske stater allerede den europæiske familie. Det erkendte Det Europæiske Råd i Feira i juni 2002 udtrykkeligt. Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien har i lighed med andre lande i det vestlige Balkan et klart europæisk perspektiv. Vi er her i Parlamentet meget tilfredse med, at den særlige udrykningsstyrkes allerførste operation startede i Deres republik.

Dette er det klarest mulige signal om Unionens forpligtelse over for regionen. I en tid, hvor vi lever med en følelse af, at Europa ikke har været i stand til at finde en passende stemme i Irak-krisen og i FN, ser vi på Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien som en succes for den spæde og spirende fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i Europa.
(Bifald)
De er nu slået ind på vejen mod en europæiske vision, som vi deler. Hvor hurtigt det går, mener jeg, afhænger af Dem, af reformfremskridtene, af Deres politiske vilje og beslutsomhed. Men for hvert skridt, De tager i denne retning, vil vi følge Dem på vej.
Det er det budskab, jeg ønsker at overbringe Dem i dag på vegne af mine kolleger her i Europa-Parlamentet. De kan regne med vores støtte.
Det er mig nu en stor ære og glæde at give Dem ordet.
Trajkovski

(Taleren indledte på makedonsk. Nedenstående afsnit er oversat til engelsk i originalteksten)
Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, det er med stor tilfredshed og glæde, at jeg henvender mig til Dem i dag. Europa-Parlamentet inkarnerer en opfattelse af Europa, som millioner af mennesker deler i dag, ikke kun inden for, men også uden for det nuværende EU, herunder borgerne i Republikken Makedonien. Det er en vision om et kontinent med forskelligartethed, hvor forskellige traditioner, kulturer og sprog mødes på et grundlag af gensidig respekt og fælles interesser. Det er en vision om et integreret område for folkene, fri bevægelighed, et fælles marked og europæiske politikker til løsning af fælles problemer.
(Taleren fortsatte på engelsk)
Denne vision, som Europas grundlæggere tog udgangspunkt i, er i dag blevet en realitet for EU's borgere, for millioner af studerende, der læser på universiteter uden for deres hjemland, for forretningsfolk, der er forbundet gennem handel og investeringer, og for politikere og embedsmænd, der dagligt mødes for at udarbejde fælles svar på vores tids udfordringer. EU vil snart optage 10 nye lande, hvis borgere deler den europæiske drøm om fælles fred og velfærd. Folkevalgte repræsentanter fra disse lande vil tage plads her i Parlamentet som resultat af en af international politiks største landvindinger, nemlig den fredelige samling af suverænitet på grundlag af fælles værdier og fælles interesser.
Jeg ønsker at benytte lejligheden i dag til at delagtiggøre Dem i mine overvejelser om, hvad denne vision om et forenet Europa betyder for befolkningen i mit land, Republikken Makedonien. Borgerne i Republikken Makedonien har de samme værdier og interesser som borgerne i de andre lande, der snart bliver medlemmer af Unionen. Der er stor politisk enighed om, at medlemskab af EU er det overordnede politiske mål. Der er en stærk vilje til at gøre det, der er nødvendigt for at opfylde tiltrædelseskriterierne, og indlede de nødvendige tiltag.
For to år siden kunne man fra flere sider - i EU og i Republikken Makedonien - have tvivlet på, om medlemskab af EU ville blive en realitet i vores tid. Landet befandt sig dengang i den mest alvorlige krise i nyere tid. Vi stod på kanten af en afgrund og frygtede det værste. Men det lykkedes os at tage et skridt tilbage. Jeg ønsker på vegne af borgerne i mit land at takke alle her i Parlamentet og i andre europæiske og transatlantiske institutioner, der bakkede op om Republikken Makedonien i disse svære øjeblikke og støttede vores bestræbelser på at bevæge os fra en væbnet konflikt til en fredelig, politisk konfliktløsning. Når en konflikt løses ved fredelige midler og ikke længere fylder avisernes overskrifter, glemmes den til tider hurtigt, men den vedholdende indsats, som blev ydet af Romano Prodi, Javier Solana, Chris Patten og lord Robertson, fortjener at bliver husket som en af de mest succesrige og betimelige interventioner, EU og NATO nogensinde har gennemført.

I denne vanskelige periode opdagede Makedonien, at landet havde mange venner - også her i Parlamentet, hvor parlamentsmedlemmer fra alle politiske grupper har støttet indsatsen til fordel for en stabilisering af landet og sikring af borgerne. De særlige udsendinge har også spillet en vigtig og meget værdsat rolle.
I dag er der på ny fred i Makedonien, og vi er mere end nogensinde besluttede på at indhente det forsømte. Vi gør til stadighed fremskridt, for så vidt angår rammeaftalens gennemførelse. For nylig undertegnede vi en ny aftale med Den Internationale Valutafond. Republikken Makedonien var selvfølgelig det første land i regionen, der undertegnede stabiliserings- og associeringsaftalen med EU.
Efter min overbevisning bør det momentum, der er skabt de sidste to år, og som har gjort det muligt for mit land at gå fra væbnet konflikt til nye fremskridt på vejen mod europæisk integration, ikke gå tabt. Republikken Makedonien tager del i udviklingen af en fælles europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik. SOFA-aftalen vedrørende EU-styrkerne er blevet vedtaget enstemmigt af Forsamlingen, hvilket klart afspejler tilliden til den europæiske forsvars- og sikkerhedskapacitet. Denne europæiske mission bør og vil føre til succes. Det er vigtigt, og ikke kun for dem, der ønsker at se EU spille en aktiv rolle uden for EU's grænser.
Jeg har understreget, hvor store fremskridt, der er sket på det seneste - indstilling af fjendtlighederne, styrkelse af retsstaten og implementering af rammeaftalen - og den vigtige rolle, EU har spillet i denne indsats. Men det ville være en fejltagelse at blive eftergivende og overse, hvor meget der endnu skal gøres for at bringe ikke blot Makedonien, men hele regionen til et punkt, hvor det vil være utænkeligt at vende tilbage til en ustabil situation.
Jeg vil nu beskæftige mig med de udfordringer, vi står over for i dag og vil stå over for i den nærmeste fremtid. Jeg vil redegøre for den indsats, som vi - de folkevalgte repræsentanter for Makedonien - vil iværksætte for at klare disse udfordringer, og forelægge konkrete forslag til, hvordan EU og EU's institutioner kan støtte os i disse bestræbelser.
For at sikre de investeringer, der er fortaget i hele regionens stabilitet - i særdeleshed fra EU's side - har vi brug for mod og visioner. Der er konkrete skridt, der skal tages, og som vil kræve en lige så målrettet indsats som den, vi har ydet i de sidste to år. Makedoniens borgere ser frem til den historiske udvidelse af EU i 2004 og derefter i 2007. Vi bør sikre, at der ikke opstår frygt for, at det vestlige Balkan bliver isoleret fra udviklingen i resten af Europa efter disse udvidelser.
Der er tre ting, der bør og skal gøres: Vi bør fortsætte vores bestræbelse på at styrke retsstatsprincipperne og bekæmpe organiseret kriminalitet og korruption. Vi bør igen opprioritere en effektiv indsats til fordel for økonomisk og social samhørighed. Vi bør alle arbejde på at virkeliggøre visionen om et Europa af stater såvel som borgerne, der gør det muligt for borgerne i det vestlige Balkan at bevæge sig frit over grænsen til EU.
Der er i dag en klar konsensus om, hvor vigtigt det er at styrke retsstatsprincipperne i regionen. Det er frem for alt vores regeringers ansvar. Vi bør styrke vores institutioner, forbedre vores lovgivning og arbejde med vores grænseforvaltning. Der er inden for de seneste måneder sket betydelige fremskridt i hele regionen. Vores stater er ikke så svage, at de ikke kan gribe ind over for organiseret kriminalitet, og vores borgerne støtter vores institutioner heri. Der er meget, regeringerne i regionen kan gøre, og der gøres meget. Republikken Makedonien er ved at lægge sidste hånd på forberedelserne i forbindelse med en regional konference om grænsesikkerhed og -forvaltning, som afholdes i Ohrid, så vi kan nå videre på dette område. Faktum er, at følgerne af økonomisk omstilling, konsekvenserne af et årtis fjendtligheder i regionen, socialt opbrud, fastlæggelsen af nye grænser og oprettelsen af nye og til tider svage institutioner tilsammen skaber en række udfordringer, som det vil kræve lang tid og en omfattende indsats at klare. Det vigtigste er vores vilje hertil og borgernes støtte.
Vedvarende stabilitet sikres også gennem en positiv økonomisk udvikling. I denne forbindelse har regeringerne og befolkningen i regionen store forhåbninger til det kommende topmøde i Thessaloniki. Efterhånden som fokus skifter fra efterkrigsgenopbygning til udvikling, er befolkningen i stigende grad opmærksom på spørgsmål vedrørende økonomisk og social samhørighed, nemlig høj arbejdsløshed, utilstrækkelige eller forældede infrastrukturer og behovet for at tilpasse kvalifikationerne til de nye økonomiske vilkår.
Der er en indlysende forbindelse mellem en vellykket gennemførelse af rammeaftalen og den vellykkede gennemførelse af EU's første militære aktion og en konkret mulighed for økonomisk udvikling. Arbejdsløsheden, især blandt de unge, er ekstremt høj. Den økonomiske reform vil kræve flere vanskelige afgørelser, som kan forværre den endnu mere. Det bliver derfor endnu vigtigere at sikre udviklingen af en dynamisk privat sektor, ikke blot ud fra et økonomisk synspunkt, men også af sociale og sikkerhedsmæssige årsager.
Europa-Kommissionen vil i løbet af de kommende år gøre en stor indsats for at hjælpe de nye kandidatlande med at indhente resten af EU. Den vil også gøre et omfattende arbejde for at hjælpe Bulgarien og Rumænien, vores østlige naboer, med at indhente de nye kandidatlande. Dette bygger på den fantastiske succes, EU har haft med at hjælpe andre gryende demokratier - i vores region, vores nabo mod syd, Grækenland - med at indhente og udvikle en stærk økonomi baseret på den private sektor. Derfor støtter vi fuldt ud det græske formandskabs forslag om også at lade førtiltrædelsesbistanden være tilgængelig for landene i det vestlige Balkan.
Vi håber meget, at det europæiske engagement i det vestlige Balkan vil føre til, at der på topmødet i Thessaloniki indføres et supplement til Cards, således at der tilbydes strukturpolitiske instrumenter i forbindelse med førtiltrædelsen, som drøftet i flere medlemsstater.
Vi er klar over, at en sådan bistand vil pålægge os mange forpligtelser, herunder kravet om at medfinansiere projekter med vores egne ressourcer. Men sådanne betingelser vil medvirke til at styrke vores forvaltning og forberede os på en fremtid i Europa. Vi ønsker ikke at bliver behandlet som et humanitært tilfælde, vi ønsker at indgå i udviklingsprocessen gennem et virkeligt partnerskab med EU-institutionerne.
Hermed er jeg nået til det tredje emne, som jeg ønskede at behandle i dag, og som har stor betydning for borgerne i mit land og i hele regionen. Den europæiske tanke og virkelighed er tanken om mobilitet, fri bevægelighed for varer og for personer.
Der er potentielle fordele forbundet med visumfrihed, for så vidt angår demokratiseringsprocessen generelt. En positiv demokratisk og økonomisk udvikling kan finde næring i forenklede internationale samhandelsformer og rejsemuligheder for studerende, forskere og forretningsmænd. En vellykket fortsættelse af reformprocessen kræver, at vi kan skabe en ny generation af ansvarsbevidste borgere med international erfaring og viden.
Republikken Makedonien grænser med sine to millioner indbyggere op til EU. Landet har nære handelsrelationer med EU. Inden Jugoslaviens sammenbrud rejste vores borgere i alle EU-lande uden restriktioner, og Republikken Makedonien er ikke et transitland.
Jeg har indgående fulgt forhandlingerne i Europa-Parlamentet om det emne, som er blevet påtvunget os, i relation til anvendelsen af det forfatningsmæssige navn, Republikken Makedonien. Eftersom jeg kommer fra et land med en rig kulturtradition, der altid har opfattet sig selv som et land, hvis hjerte er knyttet til de europæiske værdier, kan jeg kun lade mig inspirere af de principper, der danner selve grundlaget for Europa-Parlamentet, og som vogtes af dets medlemmer. Der skal ydes en betydelig indsats og det vil tage lang tid, før den makedonske stat vil kunne blive et fuldgyldigt medlem af Unionen, men jeg ser frem til den dag, de makedonske medlemmer vil tage plads her i Parlamentet.
(Bifald)
I denne forbindelse håber jeg også på Deres støtte. Lad os sammen opbygge et stærkt partnerskab og sammen arbejde på at sikre, at den europæiske drøm bliver til virkelighed også for de unge i Republikken Makedonien, der ser frem til at blive stolte borgere i Europa i det 21. århundrede.
(Bifald)

Formanden.
Vi takker præsident Trajkovski, fordi han har taget sig tid til at komme her, fordi han deler vores europæiske vision, og fordi han har delagtiggjort os i sine forhåbninger angående den fremtidige udvikling og mulighederne i hans eget land og region såvel som i relation til Europa.
Mange tak.

(Det højtidelige møde hævet kl. 12.25)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om betænkning (A5-0086/2003) af Morterero for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om ændret forslag til Rådets direktiv om ret til familiesammenføring (KOM(2002) 225 - C5-0220/2002 - 1999/0258(CNS)).

Hazan (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil først og fremmest takke min kollega, fru Cerdeira, for et fremragende stykke arbejde om et meget vigtigt emne. Der er faktisk tale om det først direktiv om lovlig indvandring, siden dette emne blev en del af EU's beføjelser.
Men jeg vil med det samme sige, at jeg beklager to ting. For det første at der skulle gå så lang tid og for det andet, at resultatet er blevet en så fej holdning, som desværre er konsekvensen af en politik, der udelukkende er baseret på kontrol af indvandringsstrømmene på trods af målsætningerne fra Tampere.
Efter mere end tre år med forhandlinger, efter to meget forskellige forslag, på trods af Europa-Parlamentets udtalelse til støtte for det første forslag og på trods af ordførerens fremragende arbejde står vi i dag med et minimumsdokument om familiesammenføring, og Rådet tager desuden overhovedet ikke hensyn til Europa-Parlamentets holdning, der dog - det håber jeg i hvert tilfælde - bekræfter tidligere tiders holdning. Topmødet i Tampere gav os imidlertid indtryk af noget helt andet, men det er på nuværende tidspunkt sikkert, at den proces, der blev indledt i 1999, tager en anden drejning. Europa-Parlamentet skal ved afstemningen i morgen til fordel for fru Cerdeiras betænkning klart tage afstand fra det fort Europa, som er under udformning, og klart tale for retten til et familieliv, som er en grundlæggende rettighed i alle vores demokratier.
Derfor stemmer vi imod - og vi er imod - den bestemmelse, der gør det muligt for medlemsstaterne i visse tilfælde at afvise et barn, der er mere end 12 år gammelt.
Vi afviser ligeledes den bestemmelse, som tillader en venteperiode på tre år, og vi kan desværre konstatere, at dette er det 117. bevis på landenes manglende politiske vilje til at dele beføjelserne vedrørende indvandring.
Men det er ikke med denne feje holdning, at problemet med illegal indvandring løses. Og det er heller ikke på den måde, at vi undgår de sekundære bevægelser fra asylansøgerne, som dog er et af de vigtigste mål med direktivet.
Med de forskellige tilbageskridt i det andet direktiv og de forskellige ?
(Formanden opfordrede taleren til at afslutte indlægget)
? er vi langt fra de målsætninger om fællesskabsanliggender, der blev fastsat i 1999 på topmødet i Tampere.
Karamanou (PSE).
Hr. formand, også jeg vil gerne indlede med en varm tak til ordføreren for hendes fremragende betænkning, som kommissæren også gav udtryk for anerkendelse af, og så vil jeg sige, at det glæder mig, at det er lykkedes det græske formandskab efter langvarige forhandlinger at lukke dette kapitel - det åbnede det ikke, det lukkede det - om lovlige indvandreres ret til familiesammenføring, som har ventet på afgørelse i Rådet i flere år. Imidlertid mener jeg, at De bør tage Europa-Parlamentets forslag alvorligt i betragtning, hr. kommissær.
Som formand for Parlamentets Udvalg om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder finder jeg dette initiativ om familiesammenføring vigtigt, fordi det især vil hjælpe de kvinder og børn, som ofte ikke er i stand til at følge deres ægtefæller i deres forsøg på at emigrere til EU-lande, hvor de søger et bedre liv for sig selv og deres familie.
Som eksempel kan jeg nævne, at jeg for tre år siden blev inviteret til generalforsamling i det bangladeshiske samfund i Athen. Jeg kom ind i en sal med flere tusinde mennesker, men meget få af dem var kvinder. Og da jeg spurgte, hvorfor kvinderne ikke deltog i forsamlingen, gik det for første gang op for mig, hvor stort problemet er. Jeg fik det svar, at kvinderne og børnene var hjemme, i deres lande, fordi mændene ikke havde ret til at tage dem med. Derfor er jeg meget tilfreds med, at der er truffet en seriøs afgørelse i dette spørgsmål, selv om det sker med en rådsafgørelse, som Parlamentet ikke er helt tilfreds med. Et særligt positivt element i direktivet er desuden fastsættelsen af de sammenførte familiemedlemmers rettigheder. Det er rettigheder, der angår uddannelse og beskæftigelse, hvorved man sikrer, at de nemt kan integreres i samfundet i medlemsstaten, og sikrer deres arbejdstagerrettigheder, så de ikke ender som billig arbejdskraft på arbejdsmarkedet.
Til sidst vil jeg understrege, at familiesammenføring ikke kun er et led i bestræbelserne på at få en sammenhængende indvandringspolitik, men også et middel til at styrke Fællesskabets egen socialpolitik.

Vitorino
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil endnu en gang takke fru Cerdeira for betænkningen og meget oprigtigt sige, at jeg er enig i flere af de bemærkninger, der er blevet fremsat under forhandlingen om den minimumsaftale, som vi er kommet frem til.
Jeg vil efter tre års forhandlinger sige Dem, at jeg var overbevist om, at det var umuligt at gå over det niveau, som blev opnået takket være det græske formandskab, som fru Karamanou har understreget. Men jeg er ligeledes sikker på, at det ikke er den sidste gang, vi taler om familiesammenføring. Det er en proces, som er under udvikling, og jeg håber, at vi to år efter gennemførelsen af direktivet kan foretage en vurdering af den øgede værdi, som de mindstestandarder, som vi er ved at vedtage, har fået, og dermed se nye perspektiver vedrørende familiesammenføring. Jeg mener faktisk, at det er en grundlæggende ret og et væsentligt værktøj til gennemførelse af integrationspolitikken. Jeg mener også, at familiesammenføring får større og større betydning - efterhånden som medlemsstaterne udvikler deres integrationspolitik - som løftestang i forbindelse med en succesfuld integration af gæstearbejdere i de europæiske samfund.
Jeg forestiller mig, at det ikke er muligt at tage afstand fra udformningen af den politiske aftale, som Rådet har vedtaget. Derfor anmoder jeg Europa-Parlamentet om at vise forståelse for, at Kommissionen heller ikke tager afstand fra den politiske aftale. Jeg vil imidlertid gerne tilføje, at den politiske aftale ikke bør være et tilbageskridt i forhold til det, som allerede er blevet præsenteret. Selv om jeg f.eks. tidligere har accepteret ikke at inkludere subsidiær beskyttelse og personer, der nyder subsidiær beskyttelse, i forslaget - for øvrigt også på anmodning af Europa-Parlamentet - mener jeg, at det ikke er muligt at acceptere, at flygtninge ekskluderes fra dette direktiv. Det bør reelt anerkendes, at flygtninge bør have ret til familiesammenføring, at denne ret bør fremgå af en retsstandard, og at dette instrument er det rette til at give en sådan ret til familiesammenføring.
Endelig, som fru Hazan nævnte, drejer det sig om det første instrument vedrørende lovlig indvandring. Jeg mener, at det indeholder en stærk politisk besked, hvor en EU-politik om indvandring ikke blot skal være en repressiv politik, men den bør også være en politik om lovlig indvandring. Jeg håber, at man med dette første instrument, uanset hvor minimalistisk det er, kan fremme en politisk vilje til vedtagelse af andre af Kommissionens lovgivningsinitiativer vedrørende bestemmelser for den lovlige indvandring, for med henblik på en indvandringspolitik, der ikke blot er troværdig og sammenhængende, men som også respekterer vores fælles værdier, er det nødvendigt at råde over en fuldstændig samling af retsinstrumenter.
Cerdeira Morterero (PSE)
Hr. formand, jeg takker kommissæren og resten af medlemmerne, der er blevet her indtil nu, men jeg synes, at det var det værd, for spørgsmålet er vigtigt, og vi har ventet på det i lang tid. Jeg er helt enig i det, kommissæren har sagt, men der er fremkommet nogle påstande under forhandlingen, som jeg gerne vil afklare.
Betænkningen om familiesammenføring vil på intet tidspunkt give mulighed for den slags situationer, som hr. Pirker har beskrevet, det vil sige polygami eller muligheden for at anvende dette direktiv på kommende hustruer, og jeg ønsker, at det fremgår af protokollen, for jeg synes, at det er en meget alvorlig påstand, der kun kan skyldes uvidenhed eller ond tro.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0107/2003 af Turco for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Kongeriget Danmarks initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets retsakt om ændring af Rådets retsakt af 3. november 1998 om vedtagelse af bestemmelser om sikkerhedsbeskyttelse af Europol-oplysninger (13875/2002 - C5-0553/2002 - 2002/0823(CNS));
Kongeriget Danmarks initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets retsakt om ændring af vedtægten for Europols personale (13873/2002 - C5-0555/2002 - 2002/0822(CNS));
Den Hellenske Republiks initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om tilpasning af Europol-ansattes vederlag og tillæg (6314/2003 - C5-0066/2003 - 2003/0806(CNS));
A5-0106/2003 af von Boetticher for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om initiativ fra Kongeriget Danmark med henblik på vedtagelse af en rådsakt om udarbejdelse, på grundlag af artikel 43, stk. 1, i konventionen om oprettelse af en europæisk politienhed (Europol-konventionen), af en protokol om ændring af denne konvention (13254/5/2002 - C5-0001/2003 - 2002/0814(CNS));
A5-0116/2003 af Turco og von Boetticher for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om henstilling til Rådet om Europols fremtidige udvikling (2003/2070(NI)).

Turco (NI)
Hr. formand, jeg står i en lidt uheldig situation, eftersom vi mangler vores politiske dialogpartner i en forhandling som denne, nemlig Rådet. Efter min mening er det nødvendigt, at der er en højststående repræsentant til stede, når det gælder et spørgsmål, som er så vigtigt for Parlamentet. Når det er sagt, vil jeg gerne - så det i det mindste bliver ført til protokols - rette en særlig tak til alle kollegerne fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og navnlig Gérard Deprez og Christian von Boetticher for deres indsats og det arbejde, som de har udført, og som gjorde det muligt for os at fastlægge en fælles holdning.
Først vil jeg gerne minde om, at Parlamentet gentagne gange har bedt Rådet om en ændring af Europol-konventionen, så der tages højde for en kontrol af dette organ og for konkrete demokratiske beføjelser i den forbindelse. Her vil jeg blot nævne hr. Nassauers, fru Karamanous og hr. Deprez' betænkninger, hvor vi også i dag beder om, at Parlamentet i højere grad bliver inddraget i Europols budgetprocedure og finansiering via fællesskabsbudgettet. Vi beder om, at Parlamentet bliver inddraget i udnævnelsen og afskedigelsen af Europols direktør og vicedirektører samt i udpegelsen af to repræsentanter, som vælges af Parlamentet, og som deltager i styrelsesrådets møder. Vi beder om fuld respekt for Parlamentets informations- og høringsrettigheder. Vi beder om en revidering af Europol-konventionen, så den bliver tilpasset til de bedste demokratiske kontrolmetoder og -kriterier. Vi beder om en styrkelse af domstolskontrollen fra Domstolens side, og endelig beder vi om, at der indføres fællesskabsbestemmelser for Europol.
Kommissionen har allerede udtalt sig om den demokratiske kontrol og har foreslået, at der oprettes et blandet udvalg, som består af medlemmer fra de udvalg i Europa-Parlamentet og medlemsstaterne, som er ansvarlige for politispørgsmål. Spørgsmålet om Europols demokratiske kontrol blev også drøftet for nylig i konventets Arbejdsgruppe vedrørende Frihed, Sikkerhed og Retfærdighed. Ifølge gruppens protokoller har Europols direktør, Jürgen Storbeck, under en høring udtalt, at den parlamentariske kontrol af Europol i øjeblikket er uklar. Han gør opmærksom på de vanskeligheder, der er forbundet med at stå til ansvar over for et alt for stort antal nationale parlamentsmedlemmer, og han understreger, at en strengere og mere effektiv kontrol ville være i Europols interesse. Hr. Storbeck nævnte ligeledes udsigten til en kontrol fra Europa-Parlamentets side som en mulig løsning. Konventets arbejdsgruppe har også udarbejdet en endelig rapport, hvor den fastslår, at Europols aktiviteter i fremtiden bør være genstand for Europa-Parlamentets og Rådets demokratiske kontrol samt en domstolskontrol fra De Europæiske Fællesskabers Domstols side i henhold til de sædvanlige bestemmelser i traktaten.
På trods af alle disse gentagne opfordringer og de specifikke forslag skal vi i dag drøfte en protokol om Europol-konventionen, som Europa-Parlamentet bliver hørt om. Denne protokol løser ikke de nævnte problemer, og den tager dem ikke engang op. Hvis man sammenligner de nuværende kontrolbeføjelser og de ændringsforslag, der er medtaget i protokollen, er resultaterne yderst skuffende. Med hensyn til alt dette må vi i udvalget - og det samme gælder forhåbentlig for Parlamentet i morgen - slå fast, at de gentagne anmodninger og forslag om en reel og bedre kontrol af Europols demokratiske beføjelser er blevet ignoreret. Det er kritisabelt, at de foreslåede ændringer hovedsagelig er rent kosmetiske, og de er en hån mod Europa-Parlamentet og de europæiske borgere, som har valgt det.
Rådet har ikke svaret på vores gentagne anmodninger om større beføjelser, når det gælder budgettet, udnævnelses- og afskedigelsesprocedurerne samt vores repræsentanters deltagelse i styrelsesrådet. Rådet har heller ikke fulgt Kommissionens forslag om et blandet udvalg eller Europol-direktørens udtalelse om, at det ville være hensigtsmæssigt med en større kontrol. Under disse omstændigheder vil Parlamentet bevare sin nuværende rolle over for Europol, blive ved med at forhandle, uden at nogle lytter til det, og stille forslag, som ikke bliver gennemført. Det er uundgåeligt, at Rådet før eller senere bliver klar over, at en større demokratisk kontrol og større beføjelser over for Europol er den eneste garanti for, at Europol fungerer ordentligt og bliver administreret korrekt, hvilket er i alles interesse.
Vores forkastelse og det forslag til lovgivningsmæssig beslutning, som vi har stillet, understreger dette. Det var som sagt en vanskelig beslutning, og vi drøftede spørgsmålet fire gange i udvalget, men til sidst blev alle politiske grupper enige om dette dokument. Det bliver sikkert endnu en gentagelse, men det er klart, at Rådet ikke kan blive ved med at ignorere denne holdning - som ikke længere bare er Parlamentets holdning - i al evighed. Det er mit håb og ønske, at kommissær Vitorino vil gøre sig til fortaler for en effektiv indsats, sådan som han flere gange har gjort i løbet af denne valgperiode.

Von Boetticher (PPE-DE)
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil knytte direkte an til min kollega Turcos indlæg og returnere takken.
Vi er blevet enige om en fælles fremgangsmåde, nemlig at afvise de danske og græske initiativer og vedtage vores egen henstilling om den fremtidige udvikling af Europol. Men trods det fælles forslag er der naturligvis små forskelle i vores argumenter. Det er rigtigt, at vi i Europa-Parlamentet tidligere har gjort det temmelig let for os selv ved at afvise alle forslag om ændring af Europol-konventionen. Begrundelsen var den manglende demokratiske og retslige kontrol med Europol, for som et objekt under tredje søjle har Europol hidtil unddraget sig både Europa-Parlamentets parlamentariske kontrol og EF-Domstolens retslige kontrol, mens de nationale parlamenter på deres side oftest ikke havde nogen interesse i at kontrollere.
Nogle kompetenceudvidelser til Europol ville vi i Europa-Parlamentet ikke tilslutte os uden også at få flere kontrolbeføjelser. Men det danske forslag, som hører under min betænkning, indeholder netop disse udvidede kontrolmuligheder til Europa-Parlamentet. Ifølge forslaget skal Parlamentet konsulteres i mange spørgsmål, i spørgsmål om registrering, behandling og anvendelse af personrelaterede data, overførsel af data til tredjelande, oprettelse af regler for sikkerhedsbeskyttelse af oplysninger, med hensyn til en personalevedtægt og endelig også i forbindelse med enhver ændring af Europol-konventionen.
Også den foreslåede mulighed for, at de nationale myndigheder fremover kan tage direkte kontakt med Europol, ville være et sandt fremskridt. Jeg syntes derfor i første omgang ikke, at det var fornuftigt at afvise alt dette, og jeg overvejede at hilse forslaget velkommen trods den tidligere principielle linje. For dette forslag skulle jo også ses i sammenhæng med debatten i konventet. Her havde arbejdsgruppe X på dette tidspunkt foreslået, at EU's tredje søjle, retlige og indre anliggender, skulle opløses og Europol overføres til første søjle. Det ville medføre både retslig kontrol gennem EF-Domstolen og parlamentarisk kontrol gennem Europa-Parlamentets budgetbeføjelser. Set i det lys så det i første omgang også fornuftigt ud at forankre en høringsprocedure i Europol-konventionen. Men nu har konventets præsidium med sine forslag indhentet det danske initiativ. Og her skal især kommissær Vitorino have tak.
Hr. kommissær, jeg indrømmer blankt, at jeg i første omgang ikke troede på, at konventet virkelig kunne kæmpe sig frem til at overføre Europol til den fælles beslutningsprocedure, fremover kaldet lovgivningsprocedure, med lige rettigheder for Parlamentet og Rådet. Men den bøn, som jeg har afsluttet mine sidste taler med, er her blevet opfyldt. Konventet har virkelig udvist mod på dette område. Når jeg ser på de ændringsforslag, som konventets medlemmer har stillet, så finder jeg nok nogle, som fortsat går ind for enstemmighed til Rådet på dette område, men jeg finder ikke et eneste ændringsforslag, som vil nedtone den planlagte rolle til Europa-Parlamentet. Derfor kan man her gå ud fra, at der er bred enighed, og dermed kan det danske initiativ med høringsproceduren henlægges.
Alligevel er der også mulighed for at forbedre præsidiets forslag. For det første bør man slette Det Europæiske Råds kompetence til at opstille retningslinjer. For det andet bør man ligeledes slette begrænsningen af Domstolens kontrol i artikel 9. For det tredje må man generelt afvise kravet om enstemmighed i Rådet, som nogle konventsmedlemmer har foreslået med hensyn til Europol. For det fjerde skal Europol ved hjælp af lovgivningsproceduren have mulighed for at foretage egne efterforskninger i samarbejde med de kompetente embedsmænd i medlemsstaterne. En sådan kompetenceoverførsel kunne i første omgang også komme ind under enstemmigheden, men det må ikke på nogen måde begrænse Parlamentets rettigheder. For det femte skal Europol også kunne agere efter opfordring fra Eurojust og den europæiske anklagemyndighed for finanssager, som skal oprettes og placeres hos Eurojust. Samarbejdet med denne institution skal reguleres mere præcist og må ikke som hidtil overlades til interne aftaler. For det sjette giver det først mening med en kontrol gennem Eurojust, hvis Europol får overdraget ægte udøvende rettigheder, for ellers opstår der dobbeltstrukturer, da Europol jo fortsat også er underlagt de nationale statsadvokaters kontrol. For det syvende skal Europol have adgang til de forskellige datasystemer - jeg næver blot Schengen-informationssystemet, toldinformationssystemet og Eurodac, som skal lægges sammen til ét datasystem med forskellige adgangsberettigelser.
Og i tilknytning hertil min ottende bemærkning. Vi har brug for en fælles databeskyttelse for Europol, som orienterer sig efter direktiv 46/95, og vi har brug for en enkel sprogordning for Europol. Sidst men ikke mindst skal vi forstærke medlemsstaternes pligt til at samarbejde med Europol. Mange medlemsstater sender stadig ingen eller for få data til Europol.
Vi opfordrer Rådet til at holde op med at blokere for finansieringen af Europol i forbindelse med terrorbekæmpelsen også med EU-budgetmidler, indtil regeringskonferencen har vedtaget en sådan forfatningstraktat. Det er vanskeligt at forklare borgerne, at deres sikkerhed lider under, at de herrer indenrigsministre føler, at deres kompetence krænkes. Konventionen giver i hvert fald mulighed for en bred fortolkning.
Samtidig skal Rådet forberede overførslen af Europol-konventionen til lovgivningen. Vi må nu alle sørge for, at konventet bliver en succes. Ja, jeg tror sågar, at vi er nødt til at få succes, for uden disse fremskridt vil kriminalitetsbekæmpelsen i Europa ikke kunne lykkes på lang sigt. Derfor slutter jeg også i dag med ordene - og selv min kollega Carlos Coelho vil støtte mig i det: I øvrigt mener jeg, at konventet skal være endnu modigere.

Vitorino
Hr. formand, ærede medlemmer, først vil jeg gerne takke hr. Turco og hr. von Boetticher for de betænkninger, som de har udarbejdet, og som har til formål at vurdere nogle medlemsstaters initiativer for dels at forbedre Europols funktion og dels at bringe klassifikationsniveauet i Europols dokumenter på linje med klassifikationsniveauet i Rådets dokumenter. Kommissionen deler hr. Turcos opfattelse, at EU's borgere vil have vanskeligt ved at forstå, at klassifikationssystemet for Europols dokumenter skulle være forskelligt fra det klassifikationssystem, der gælder for EU's dokumenter. Efter dette initiativ vil Europol få fire klassifikationsniveauer, der svarer til dem, der blev vedtaget ifølge Rådets beslutning den 19. marts 2001 og Kommissionens beslutning den 29. november 2001. I sin betænkning henviser hr. Turco til Rådets forordning 1049 fra 2001.
Jeg vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på det forhold, at denne forordning vedrører spørgsmålet om aktindsigt, og altså ikke er en forordning, der fastsætter klassifikationsniveauerne for Rådets eller Kommissionens dokumenter. Hvad angår bestemmelserne om aktindsigt i Europols dokumenter, er medlemmerne givetvis bekendt med, at det danske initiativ foreslår, at Europols styrelsesråd skal vedtage bestemmelser om aktindsigt i Europols dokumenter, der tager hensyn til de principper og begrænsninger, som fremgår af forordning 1049. Det indebærer efter Kommissionens opfattelse, at Europols styrelsesråd formelt kun behøver at vedtage sådanne bestemmelser, når det danske initiativ skal ratificeres. På grund af sagens betydning vil jeg dog gerne fremhæve, at intet efter vores mening er til hinder for, at Europol allerede nu vedtager bestemmelser om aktindsigt på baggrund af bestemmelserne i forordning 1049, sådan som ordføreren foreslår.
Hvad angår hr. von Boettichers betænkning, er formålet med dette initiativ at definere beføjelser bedre, at gøre Europol til EU's kontaktpunkt for spørgsmål i forbindelse med forfalskning af euroen, at forbedre kontakterne mellem Europol og medlemsstaternes politi og endelig at tilvejebringe et bedre oplysningsgrundlag for Europa-Parlamentet om Europols aktiviteter.
Det er for mig indlysende, at de initiativer, som vi har til diskussion, ikke løser de grundlæggende problemer omkring Europols vedtægt, men jeg mener dog, at de går i den rigtige retning. Jeg forstår selvfølgelig også Parlamentets ønske om at give udtryk sin uenighed på grund af disse løsningers utilstrækkelighed, når det anbefaler, at de fire medlemsstatsinitiativer forkastes. Det er imidlertid værd at erindre, at de spørgsmål, som disse initiativer rejser, også er til behandling i Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid, og at en forkastelse af dem sandsynligvis ville være et dårligt tegn for en udvikling i den rigtige retning. Jeg tror, Parlamentet er enig med Kommissionen i, at Europol-konventionen bør erstattes med et smidigere instrument, der muliggør en retlig og demokratisk kontrol på europæisk plan. Europol-konventionen burde straks - allerede i dag - erstattes ved en beslutning i Rådet, ligesom Eurojust er blevet oprettet på grundlag af en beslutning i Rådet.
Europols budget bør finansieres over Fællesskabets budget, og oplysningerne til Europa-Parlamentet bør ligeledes anskues på en anden måde. I Kommissionens meddelelse til Europa-Parlamentet om den demokratiske kontrol med Europol foreslår vi, at der oprettes et fælles kontrolorgan sammensat af repræsentanter fra Europa-Parlamentet og fra de nationale parlamenter. Hvad endelig angår databeskyttelse, må Europol-konventionens nuværende bestemmelser uddybes.
Disse mål nås kun meget ufuldstændigt med medlemsstaternes initiativer. Som hr. von Boetticher lige har fremhævet, diskuterer Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid i øjeblikket udkastet til en artikel om Europol, der efter min opfattelse netop imødekommer de bestræbelser, som jeg just har nævnt. Det bør dog ikke forhindre, at det danske initiativ vedtages. Det er rigtigt - og jeg giver hr. von Boetticher helt ret - at denne konventions ratificeringsproces bliver langsom og træg, for vi ved jo, at alle konventioner under traktatens afsnit 6 har været ekstremt længe undervejs og tilblivelsen besværlig. Man skal blot erindre, at konventionen om beskyttelsen af EU's finansielle interesser først i sidste måned var ratificeret af alle EU's medlemsstater, men at den går helt tilbage til 1995. Det er en god grund til at komme af med instrumentet "konventioner" inden for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Man bør imidlertid ikke glemme, at resultatet af Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid, altså forfatningstraktaten, også skal gennem parlamenternes ratificeringsproces i alle medlemsstaterne, i alle de 25 medlemsstater, og at det bliver en lige så langsom og træg proces. Den umiddelbare igangsættelse af ratificeringsprocessen for disse ændringer i Europol-konventionen kolliderer ikke med forfatningstraktaten, eftersom forfatningstraktatens bestemmelser vil have forrang over de bestemmelser, der her er genstand for medlemsstaternes initiativ.
Til slut vil jeg gerne udtrykke min støtte til Parlamentets holdning, når det i henstillingen til Rådet nævner artikel 22, som konventets præsidium har foreslået. Jeg vil gerne påpege, at Kommissionen har deltaget i konventets debat med det formål at gøre Europol til EU-agentur med en normal vedtægt inden for én institutionel ramme. Det betyder fællesskabsfinansiering, et retsgrundlag, som er lettere at ændre, en EU-lov og brug af den normale lovgivningsprocedure, altså reglen om kvalificeret flertal og fælles beslutning. Alle disse elementer er velkomne; de er i tråd med Kommissionens meddelelse fra december 2002 om EU's institutionelle arkitektur, og jeg tror, at de imødekommer ønsket om et mere effektivt politisamarbejde i det europæiske område.

Coelho (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Europa-Parlamentet har vedholdende støttet forskellige initiativer om at udvide Europols mandat. Vi vil gerne bidrage til, at Europol bliver et effektivt instrument i bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet og får en central rolle i samarbejdet mellem medlemsstaternes myndigheder i efterforskningen af grænseoverskridende kriminel aktivitet.
På den ene side støtter vi, at Europol får operationelle beføjelser, men på den anden side har vi også lagt stor vægt på, at en styrkelse af dets rolle ledsages af foranstaltninger, der sikrer såvel en demokratisk som en retlig kontrol. I denne henseende har vi vedholdende afvist alle initiativer, som vi har fået forelagt til udtalelse, vedrørende detailspørgsmål om Europol. Vi har gentagne gange som repræsentanter for EU's borgere forlangt de nødvendige beføjelser til at udøve den ønskede demokratiske kontrol med Europol.
Ordførerne, hr. Turco og hr. von Boetticher, anmoder endnu en gang med al ret om, at vi forkaster disse danske initiativer, hvortil slutter sig et græsk, i overensstemmelse med de holdninger, som Parlamentet har gjort sig til talsmand for. Denne forkastelse bør udgøre en anledning til at bekræfte vores synspunkter. For det første, at Europol ikke kan blive ved med blot at virke inden for det mellemstatslige samarbejde. Europol-konventionen bør erstattes af en beslutning i Rådet i henhold til unionstraktatens artikel 34, stk. 2, litra c), som kommissæren i øvrigt også just har henvist til, og som muliggør ændringer gennem en forenklet procedure samt vedtagelse af foranstaltninger, der kan gennemføres ved kvalificeret flertal, hvorved Europol integreres i EU's institutionelle system. For det andet må Domstolens rolle bringes i overensstemmelse med Amsterdam-traktatens bestemmelser, så der kan blive en effektiv retlig kontrol. For det tredje er det indlysende, at Europol må underkastes en passende demokratisk kontrol, så der gøres en ende på den nuværende situation, hvor Europa-Parlamentet spiller en fuldstændig marginal rolle.
Vi hilser med største tilfredshed resultatet af konventets arbejde velkommen ligesom det forslag fra konventets præsidium, der utvetydigt anmoder om, at Europol bliver et fællesskabsanliggende og lagt ind under første søjle, idet Europol-konventionen erstattes af en beslutning i Rådet. Derudover vil Europols struktur, arbejdsmetoder, aktivitetsområder og opgaver blive fastlagt af Europa-Parlamentet og Rådet efter den fælles beslutningsprocedure. PPE-DE-Gruppen støtter derfor det forslag til beslutning, som hr. Turco og hr. von Boetticher har fremsat om at anmode Rådet og medlemsstaterne om at støtte konventets forslag.

Ceyhun (PSE).
Hr. formand, jeg vil gøre noget usædvanligt, men jeg finder det nødvendigt. Jeg synes, det er ærgerligt, at jeg ikke kan få mit fire minutter lange indlæg, som jeg flittigt har forberedt, ført til protokols. Men jeg har konstateret, at mit indlæg kun ville være en gentagelse af alle de hidtidige udtalelser, som også var rigtige. Derfor vil jeg ikke nu i aften kl. 21.40 gentage alt det, der allerede er blevet sagt.
Jeg har ikke noget at tilføje til det, som hr. von Boetticher, hr. Coelho eller hr. kommissær Vitorino har sagt. Vi er alle sammen enige. Min gruppe støtter forslaget fra hr. Turco og hr. von Boetticher. Vi mener, at denne holdning er rigtig. Mere tror jeg ikke, der er at sige til det. Mine kolleger kan nu bruge min taletid, hvis de absolut vil.
Formanden.
Mange tak, hr. Ceyhun! Jeg vil tillade mig at kommentere Deres bemærkning. En kendt tysk komiker ved navn Karl Valentin besøgte en gang parlamentet i Bayern. Efter halvdelen af debatten forlod han lokalet. Da en journalist spurgte ham, hvorfor han gjorde det, sagde hr. Valentin, at alt allerede var blevet sagt, blot ikke af alle endnu! I denne ånd tak for Deres indlæg!

Ludford (ELDR).
Hr. formand, jeg vil beskæftige mig med to indbyrdes forbundne emner, nemlig databeskyttelse og parlamentarisk kontrol. Den fælles tilsynsmyndighed med ansvar for databeskyttelse er sammensat af medlemmer fra hver enkelt medlemsstat. Den har til opgave at sikre, at Europol overholder konventionens bestemmelser om databeskyttelse. Den skal gennemgå Europols aktiviteter for at sikre, at den enkeltes personlige rettigheder ikke krænkes i forbindelse med lagringen, bearbejdningen og anvendelsen af de indsamlede data. Den skal overvåge, at dataoverførslerne fra Europol er tilladte. Den aflægger regelmæssigt rapport til Rådet.
Selve konventionen indeholder, i flere rådsakter, bestemmelserne om anvendelsen af data og overdragelse af disse data til tredjelande og -organer. Men at dømme fra de beviser, Det Forenede Kongeriges medlem af den fælles tilsynsmyndighed har forelagt Overhusets European Select Committee, har vi grund til at tvivle på, at den fælles tilsynsmyndighed gør sit arbejde tilstrækkeligt grundigt. Jeg tilslutter mig derfor fuldt ud forslaget i denne betænkning om, at tilsynsmyndigheden skal aflægge rapport for både Rådet og Parlamentet og besvare spørgsmål fra det kompetente udvalg, i dette tilfælde Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender.
De beviser, der foruroligede mig, blev forelagt i november sidste år. Hr. Francis Aldhouse, Deputy Information Commissioner i Det Forenede Kongerige, besvarede spørgsmål om aftalen mellem Europol og USA om udveksling af persondata. Han forholdt sig til de vanskeligheder, der er forbundet med at evaluere, om databeskyttelsen i USA er tilstrækkeligt omfattende - fordi USA ikke har nogen føderal lovgivning eller databeskyttelsesmyndighed, men i vid udstrækning anvender retspraksis, retsligt tilsyn og efterprøvning. Han udtrykte foruroligelse over de meget omfattende bestemmelser om overførsler af data og mulighederne for misbrug i aftalen mellem Europol og USA. Men afviste derefter at udvise ansvarsbevidsthed og indgå aktivt i problemstillingen og konkluderede, at han mente, man burde indtage det standpunkt, især mellem vesteuropæiske lande og USA, at der er tale om en gruppe lande, der gør en dyd af at sikre retsstatsprincippernes overholdelse, og som vil overholde deres aftaler. Han gav udtryk for, at han i lighed med sine kolleger i tilsynsmyndigheden fandt dette forsvarligt. Sagt med andre ord: Dem kan vi stole på. Jeg mener ikke, det er forsvarligt, at han fralægger sig ansvaret på denne måde, og han er medlem af den fælles tilsynsmyndighed for Det Forenende Kongerige.
Overhuset var heller ikke imponeret og opfordrede indtrængende tilsynsmyndigheden til at indtage en klar og fast holdning i spørgsmålet om beskyttelse af persondata i aftaler med tredjelande. Vi kan medvirke hertil ved at kræve, at myndigheden skal være underlagt Europa-Parlamentets kontrol, selv om vi også bør have et partnerskab med de nationale parlamenter. Oprettelsen af et blandet udvalg af europæiske og nationale parlamenter ville være en udmærket vej frem.
Kaufmann (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, de foreliggende betænkninger afviser de danske og græske initiativer til udbygning af Europol ud fra principielle overvejelser. Det er godt, for svaret på de fortsatte forsøg på at lade Europol arbejde videre som hidtil kan kun lyde, at Europol ikke må have en fremtid uden demokratisk indflydelse og kontrol fra Europa-Parlamentets side, og det får det heller ikke med Parlamentets gode vilje. Derfor vil jeg gerne takke de to ordførere, fordi de endnu en gang klart har formuleret dette budskab.
Det er efter min mening næsten ikke til at fatte, hvad der foregår på dette følsomme område. Adskillige betænkninger fra Parlamentet har atter og atter krævet en ægte parlamentarisk kontrol af Europol, men hidtil er der ikke sket noget. I stedet vil man uforstyrret arbejde videre på at opbygge og udvide Europol. Det er efter min mening ganske enkelt skandaløst.
På baggrund af diskussionen i EU-Konventet virker nogle regeringers initiativer nærmest kafkaske, for de bevæger sig hinsides de forslag, der ligger i konventet, om reform af området retlige og indre anliggender. Som medlem af konventet støtter jeg derfor, at Parlamentet endnu en gang forelægger sit centrale krav for Rådet og regeringerne, konfronterer dem med det. Jeg støtter også hr. von Boettichers krav om ikke at acceptere nogen ændring af Europol-konventionen før ratificeringen af den europæiske forfatning. Det synes jeg er en selvfølge, hvis man tager konventet og dets arbejde alvorligt.
Jeg støtter beslutningsforslagets krav om at overføre Europol til første søjle, at finansiere Europol over EU's budget og dermed stille det under Parlamentets fulde budgetkontrol, at skabe retsgrundlag i forfatningen for klar og streng databeskyttelse og ikke at begrænse den offentlige aktindsigt.
Det vigtigste er imidlertid, kære kolleger - og det har De jo også understreget flere gange - at Europol er underlagt fuld parlamentarisk kontrol. Som medlem af konventet kan jeg kun bede Dem om fortsat nøje at følge med i, hvad der sker med dette spørgsmål i konventet, for efter min mening går konventets præsidiums forslag omkring Europol ud på i grunden i vidt omfang at overlade det til denne myndighed selv at definere sin konkrete opgave, hvilket jeg ikke finder acceptabelt. Jeg har derfor foreslået, at det alene må være lovgivernes opgave, det vil sige Rådet og Europa-Parlamentet i fællesskab, præcist at definere opgaverne for disse myndigheder og alle deres forgreninger.
Buitenweg (Verts/ALE).
Hr. formand, stemningen er langt bedre i aften. Nu er Parlamentet lige så samlet i sin forkastelse af Rådets initiativer vedrørende Europol, som det var splittet i eftermiddags under forhandlingen om FN-konventionerne om narkotika.
Under begge forhandlinger gav Parlamentet eksempler på alternative måder at øve indflydelse på inden for områder, hvor det ikke har lovgivningsmæssig kompetence - i eftermiddags som et politisk og offentligt forum, hvor debatterne undertiden bliver ophedet, og nu som vogter af borgernes rettigheder. Det er klart for os alle, at den aktuelle situation er uacceptabel, da Europol hverken er under demokratisk eller retlig kontrol. Vi deltager ikke i spillet, og derfor afgiver vi ikke pligtskyldigst en udtalelse.
Jeg vil i særdeleshed oprigtigt takke de to ordførere - hr. von Boetticher og hr. Turco - for at sikre en strategi og en løsning, i henhold til hvilken vi på den ene side åbent kan give udtryk for vores kritik, hvilket vi gør ved at forkaste Rådets forslag, mens vi på den anden side kan fremsætte positive og konstruktive forslag i en henstilling - som eksempelvis vores henstilling om, at Europol lægges ind under første søjle. Jeg finder denne fremgangsmåde meget konstruktiv.
Jeg er også glad for, vi i går strammede ordlyden op med et ændringsforslag, så der nu ikke længere er tvivl om, at Europol skal bringe adgangen til dokumenter i overensstemmelse med EU's regler om gennemsigtighed, for offentlighedens adgang til informationer skal også gælde for Europol. Det betyder selvfølgelig ikke, at der ikke i nogle tilfælde kan være gode grunde til at holde noget fortroligt og væk fra offentligheden, men der skal anvendes objektive kriterier, og de er glimrende formuleret i forordning (EF) nr. 1049/2001. Denne forordning skal anvendes. Jeg glæder mig over kommissær Vitorinos bekræftelse, ifølge hvilken Europol blot kan anvende denne forordning nu, indtil der udarbejdes formelle regler.
Til slut vil jeg forsøge at få Dem til at stemme for de ændringsforslag, som min gruppe har genfremsat. Hvis det lykkes mig, finder jeg det helt klart, at denne forhandling er væsensforskellig fra eftermiddagens, fordi alle i eftermiddags først og fremmest var helt overbevist om, at de havde ret. Jeg vil gerne have det til klart at fremgå af Europol-databasen, hvor de forskellige data stammer fra. Stammer de fra individuelle undersøgelser eller fra nationale politi- eller efterretningstjenester? Det er vigtigt, for i nogle lande kan nogle data bruges som beviser i straffesager, mens andre ikke kan. Hvis ikke der er klarhed, er der en fare for, at beviser erklæres ulovlige og dermed uantagelige. I mit ændringsforslag til henstilling 5 argumenterer jeg for klarhed vedrørende bevisernes oprindelse på grund af denne klarheds betydning i retssager. Jeg håber, at De kan stemme for dette forslag.

Crowley (UEN).
Hr. formand, jeg vil i lighed med mine kolleger takke ordførerne for det initiativ og den takt, de har udvist i behandlingen af denne situation.
Jeg kan dog ikke tilslutte mig visse indlæg og bemærkninger. For det første må vi erkende, at Europol ikke opstod ud af den blå luft. Europol blev oprettet på grundlag af regler og protokoller fastlagt af medlemsstaternes regeringer som lovlige repræsentanter for de folk, der havde valgt dem for at sikre, at de kunne forelægge tanker og forslag på deres vegne.
For det andet er Europol af natur en reaktiv snarere end en interaktiv eller proaktiv enhed. Enheden er afhængig af oplysninger, den modtager fra de nationale politistyrker, af samarbejdet med disse styrker og tillige af disse styrkers anmodninger om intervention fra Europols side.
Når det er sagt, er der mulighed for i højere grad at kontrollere Europol. Det er påkrævet, at Europol får et databeskyttelsessystem på plads, så alle kan konstatere, at enheden fungerer, og forstå, hvordan den fungerer. Jeg mener også, at Europa-Parlamentets udvalg og plenarforsamling i fremtiden bør have mulighed for at drøfte Europols aktiviteter på årlig basis. Jeg kan dog ikke tilslutte mig mine kollegers forsøg på at spille med musklerne over for medlemsstaterne og fortælle dem, hvad de må og ikke må.
Mit sidste budskab er, at der her i Parlamentet på det seneste ofte henvises til det igangværende arbejde i Det Europæiske Konvent. Vi afventer alle med stor usikkerhed og forventning resultatet af dette konvent, men indtil da spiller det ingen rolle overhovedet for grundlaget for vores arbejde i dag. Vi skal tage stilling til den lovgivning, de beføjelser og de traktater, der foreligger i dag, og ikke de forhold, der måske vil gøre sig gældende under en fremtidig traktat.
Pirker (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, i Europol bliver EU's politik for den indre sikkerhed meget synlig, og det er en yderst positiv effekt, som vi opnår med Europols excellente arbejde. Men vi må stræbe efter, at Europols situation bliver tilpasset til den aktuelle opgave, at arbejdssituationen bliver optimeret. Men her har vi i øjeblikket det problem, som allerede er blevet nævnt, at vi, selv om vi overdrager defineringen af opgaverne til EU, stadig skal bruge det mellemstatslige samarbejde som instrument, fordi retsgrundlaget kræver det, og vi skal bruge enstemmige beslutninger.
Når vi i morgen her vil beslutte udvidelsen af EU med yderligere 10 stater til 25, så må vi også overveje, om dette instrument fortsat vil kunne fungere, når vi har 25 stater. Jeg frygter, at Europol ikke længere vil kunne løse sine opgaver, og ændringer vil slet ikke kunne gennemføres, hvis vi skal vente på, at 25 stater ratificerer konventionen. Derfor må vi netop med disse debatter, som vi fører i dag, endnu en gang eftertrykkeligt kræve det, som de to ordførere har forlangt i deres fælles betænkning. Det er nødvendigt for at sikre eksistensen af Europol og EU's sikkerhedspolitik for fremtiden.
Derfor må vi eftertrykkeligt kræve det, som ordførerne har beskrevet, nemlig en overførsel til Fællesskabet, til første søjle, kontrol via Europa-Parlamentet, budgettildeling på europæisk niveau og - hvilket er meget vigtigt - overførsel af operativ kompetence med tilsvarende kontrol. Desuden, som det allerede er blevet nævnt af de foregående talere, naturligvis mere intensiv koordinering mellem de datasystemer, vi har, for at kunne foretage mere effektiv efterforskning af organiseret kriminalitet og forbrydelser. Vi har ikke længere brug for dette parallelle løb eller denne gensidige spænden ben mellem systemerne, vi har brug for ægte udnyttelsesmuligheder i forbindelse med et system af fælles databeskyttelse.
En vifte af muligheder, som vi nok kender, men som vi nu bør udnytte, så de kan gennemføres ved hjælp at konventets forlæg og med fuldt eftertryk og støtte fra alle partier i Europa-Parlamentet.
Schröder, Ilka (GUE/NGL).
Hr. formand, mine damer og herrer, efter at den europæiske politienhed nu har fungeret i 10 år som mellemstatslig kontrolinstitution, skal enheden overføres til Fællesskabet. Nogle vil indvende, at Europol dermed rykker fra tredje til første søjle og dermed i endnu højere grad bliver fjernet fra de europæiske nationalstaters kontrol. Det er lige så sandt, som det er irrelevant, for en politienheds karakter afgøres ikke af, nøjagtig hvilken statslig instans der skal kontrollere den. De nye Europol-planer er endnu mere modbydelige, end politiets opgave er i forvejen. For det er trods alt politiet, som med sin opretholdelse af den offentlige orden gennemfører al den tvang, der er forbundet med lønarbejde og statsborgerskab. Det ville være latterligt at beklage sig over gemenheder af højeste kvalitet her i Europa-Parlamentet, eftersom De alle synes, at denne tvang er af det gode!
Men selv om De ikke vil forstå en fornuftig kritik af det borgerlige samfund, kan De ikke, hvis De vil være borgerlige humanister, stemme for disse planer. For hvad Europol egentlig er, ser man af enhedens opgaver. Øverst står effektiv organisering af Fort Europa, altså afskærmning udadtil og maksimal kontrol inden for det således frie, sikre og retfærdige europæiske område. Det rammer ikke kun menneskesmuglere og narkohandlere. Om de handler af overbevisning eller på grund af det kapitalistiske samfunds tvangsmæssigheder spiller ingen rolle.
Stadig flere borgere kommer i myndighedernes søgelys, for overførslen til Fællesskabet vil betyde, at enheden kan indsættes mere fleksibelt, og Europols kompetencer kan udvides med en simpel rådsbeslutning. De operationelle beføjelser bliver indført sammen med overførslen til Fællesskabet, og dermed fuldføres det sidste skridt til at fuldende en EU-politienhed med efterretningstjenstlige beføjelser. I hvert fald betyder overførslen til Fællesskabet en yderligere opvurdering af politienheden.
Europol-konventionen skal afskaffes og erstattes, men netop ikke ved at skabe en lovgivingsmæssig basis for endnu mere overvågning, men med en ophævelsesprotokol.

Krarup (GUE/NGL).
Hr. formand, der er ingen grund til at betvivle de gode demokratiske og retspolitiske hensigter, der ligger bag de foreliggende betænkninger og særligt henstillingen om Europols fremtidige udvikling. Men jeg stiller spørgsmålstegn ved både realismen i forslaget og dets politiske visdom. Da forslagets ambitioner ikke kan realiseres på det foreliggende traktatgrundlag, har forslagsstillerne hentet deres argumenter fra forventningerne til EU's grundlovskonvent, hvis mål jo tydeligvis er at overføre - som det er blevet sagt flere gange - disse temaer fra den mellemstatslige søjle 3 til overstatslig regulering.
Et overstatsligt Europol er slet og ret et forbundspoliti. På en gang er det et mål for og et middel til etablering af en europæisk forbundsstat. Logikken bag Europol er et lærestykke i EU-integration. Man afmonterer vilkårlige dele af den regulering, der hidtil har været nationalstaternes ansvar. Man gennemtvinger ophævelse af den nationale grænsekontrol. Den frie bevægelighed åbner grænserne for den mest velfungerende del af det indre marked, nemlig den grænseoverskridende kriminalitet. Derfor opbygges Europol. Kort sagt: Forbundsstaten klædes på, ved at man klæder nationalstaten af.
Uden som sagt at betvivle de gode hensigter, er jeg som nordbo overbevist om, at de kontrolrettigheder, vi har over for vores danske politi, og som langtfra er tilfredsstillende, dog tjener demokratiet og retssikkerheden langt mere betryggende end noget overnationalt system. Den allerede eksisterende kontrolordning med hensyn til databeskyttelse, som foreslås videreført, er en parodi på retssikkerhed. Det kan vi gøre bedre selv, i hvert fald så længe vi endnu ikke har formøblet hele vores retskulturelle arv, skal jeg hilse og sige nordfra.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen om de to første betænkninger, vi har diskuteret, finder sted i morgen kl. 12.00. Afstemningen om hr. Turcos og hr. von Boettichers betænkning (A5-0116/2003) finder af tekniske grunde sted på torsdag kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0104/2003) af Kirkhope for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Forbundsrepublikken Tysklands initiativ med henblik på vedtagelsen af Rådets direktiv om bistand ved gennemrejse i forbindelse med udsendelse ad luftvejen (14848/2002 - C5-0011/2003 - 2003/0801(CNS)).
Kirkhope (PPE-DE)
Hr. formand, selv om det, jeg har at sige, ikke er så interessant, som det vi netop har drøftet - ved første øjekast, mener jeg - må jeg som tidligere minister med ansvar for indvandring i Det Forenede Kongerige sige, at en af de vanskeligste processer i indvandringssystemet opstår, når man bliver nød til fjerne en person, hvis sag har været gennem alle retsinstanser, og som ud fra et juridisk synspunkt ikke længere har ret til at forblive i landet eller ikke har forelagt en juridisk gyldig grund til at forblive i en medlemsstat og følgelig skal sendes tilbage til det sted, den pågældende kom fra.
Der er selvsagt tale om en vanskelig afgørelse for alle, der er involveret i håndteringen af sagen: Det er vanskeligt for myndighederne, det er vanskeligt for ministrene selv, men det bør gøres på en måde, der er både menneskelig og effektiv.
Det har hidtil været uhyrligt vanskeligt at løse denne opgave tilfredsstillende, så snart rejsen kræver, at der ydes assistance i forbindelse med overførslen af de pågældende personer med fly og gennemrejse i andre europæiske lande på vej tilbage til bestemmelseslandet. Utilstrækkelig samordning og samarbejde har ofte forårsaget betydeligt større lidelser for de berørte personer. Det har også betydet, at denne foranstaltning ikke altid har kunnet gennemføres med det ønskede resultat.
Derfor tilstræber det tyske initiativ, som jeg er meget glad for at være ordfører for, at finde en effektiv og holdbar løsning på problemet.
Det, vi reelt forsøger at nå frem til her, er, at de pågældende personer får den nødvendige støtte, hvis den er påkrævet, i form af økonomisk bistand og i form af lægehjælp, hvis det er nødvendigt under transitophold i lufthavne på vejen til deres bestemmelsessted. Men i særdeleshed bør vi skabe sikkerhed for, at de flyselskaber, de rejser med, ved, hvem de transporterer, og hvilke betingelser der gælder i forbindelse med procedurerne. Det har ikke altid været tilfældet, og denne betænkning forventes at bidrage til, at det lykkes. Tilsvarende er det vigtigt, at de dokumenter, der sendes med de pågældende personer, behandles korrekt under transitopholdene. Det er på ingen måde tilfældet i dag. Det er også noget, vi ønsker at se som et resultat af dette arbejde.
Vanskeligheden har til stadighed bestået i, at det altid har været andres ansvar at sikre, at disse forhold var i orden. Embedsmænd har været frustrerede og haft problemer i denne forbindelse ikke kun i England, men i de fleste EU-medlemsstater. Jeg ved, at der er tale om foranstaltninger, der vil møde stor tilslutning og glæde hos de personer, der nu erfarer, at vi endelig begynder at indse, at vi bør forene os for at nå resultater som dette.
Dette påvirker på ingen måde de enkelte medlemsstaters procedurer, det er heller ikke en foranstaltning, der har til hensigt at være ambitiøs og afstedkomme en fornyet gennemgang af hele asylproceduren som sådan eller i særdeleshed asylkriterierne. Det ville nemlig være ambitiøst, og det er ikke noget, jeg stiler efter. Der er blot tale om en enkel og meget praktisk foranstaltning, som vil tilvejebringe det resultat, der skal komme en gang imellem, når de retslige procedurer er udtømt.
Følgelig er jeg stolt over at være ordfører for denne betænkning, fordi den er en klar tilkendegivelse af, at der uanset vores politiske holdning til EU og EU's fremtidige rolle er mange områder som dette, hvor vi kan arbejde sammen på en måde, der gør en praktisk forskel for mange mennesker - både dem, der er afhængige af vores bistand, og dem, der skal gennemføre vores regler og bestemmelser. Alt andet lige er jeg derfor meget tilfreds med denne betænkning, og jeg håber, at Parlamentet vil vedtage den i morgen.
Vitorino
Hr. formand, angående det tyske initiativ anførte Kommissionen i sin meddelelse af 14. oktober 2002 om en fælles politik for ulovligt bosatte, at der tydeligvis er behov for at forbedre det operationelle samarbejde medlemsstaterne imellem.
Det handlingsprogram for tilbagesendelse, som Rådet vedtog den 28. november 2002, og som tager udgangspunkt i Kommissionens meddelelse, indeholder også en opfordring til at fastlægge en omfattende fællesskabspolitik for udsendelse, som bør udvikles gradvist og umiddelbart starte med nogle praktiske tiltag på det operationelle område. I denne forbindelse blev der desuden henvist til Tysklands initiativ med henblik på vedtagelsen af Rådets direktiv om bistand ved gennemrejse i forbindelse med udsendelse ad luftvejen, som også jeg støtter. Jeg lykønsker hr. Kirkhope med betænkningen. Der bør nemlig opstilles en fælles ramme for spørgsmål vedrørende gennemrejse i forbindelse med udsendelsesprocessen.
Kommissionen har forelagt et forslag om deling af udgiftsbyrden i forbindelse med udsendelse. Men det er ofte nødvendigt at anvende lufthavne i andre medlemsstater, fordi der ikke findes direkte forbindelser til bestemmelseslandet. I sådanne tilfælde er det vigtigt, at vi opstiller en klar juridisk ramme for gennemrejseprocedurerne, især for anvendelsen af og kompetencerne i forbindelse med ledsagelse under gennemrejse.
Ikke desto mindre bør en fuldstændig fælles udsendelsespolitik sideløbende tage sigte på lovgivningsmæssige foranstaltninger på mellemlang sigt, som ikke blot letter samarbejdet medlemsstaterne imellem, såsom en bindende gensidig anerkendelse af udsendelsesafgørelser, men også fastsætter visse fælles minimumsnormer for udvisning, tilbageholdelse og udsendelse, så man sikrer, at alle medlemsstater - ikke kun de 15 men alle 25 - er underlagt og respekterer menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder.
Følgelig overvejer Kommissionen at forelægge et forslag til et rådsdirektiv om minimumsnormer for udsendelsesprocedurer og gensidig anerkendelse af udsendelsesafgørelser inden årets udgang.
Bordes (GUE/NGL).
Vi stemmer naturligvis imod betænkningen, som bag den tekniske neutralitet sigter mod at organisere udvisningen af de såkaldte illegale indvandrere. At den eneste valgte institution i EU godkender disse udvisninger og deltager i organiseringen af disse viser, at den ud fra et menneskeligt og socialt synspunkt ikke er bedre end de nationale institutioner, hvilket ikke er særlig godt.
Hykleri bliver føjet til umenneskelighed, for ingen kan sige sig fri for, at industrien, bygningsindustrien og det industrielle landbrug i høj grad opfordrer til indvandring, det være sig lovlig, ulovlig eller sæsonbetonet. At forvandle de såkaldte illegale indvandrere til jaget vildt for politiet betyder især, at de bliver bundet på hænder og fødder til deres arbejdsgivere. Derved reduceres en række arbejdstagere til en slags slaver, og det påvirker lønningerne hos alle og er en del af den krig, som alle regeringerne i Europa fører mod de fattige. Jeg protesterer derfor mod udvisningerne og kræver, at situationen for alle de illegale indvandrere bringes i orden, ved at de får de samme borgerlige og politiske rettigheder som alle andre arbejdstagere.
Boumediene-Thiery (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, det fremlagte initiativ har til formål at definere de foranstaltninger, der kan træffes af myndighederne med henblik på bistand til udsendelse, med eller uden eskorte, af tredjelandes statsborgere. Dette forslag er et af talrige initiativer, der sigter mod at bekæmpe illegal indvandring.
Hvis EU skal have en fælles asyl- og indvandringspolitik, som skal tildeles de nødvendige midler til at styre strømmen af indvandrere, må denne politik respektere menneskerettighederne og de grundlæggende friheder, der er universelt anerkendt af medlemsstaterne. Ud fra denne betragtning kan vi ikke acceptere en tilnærmelse, der sigter mod at gøre udvisningen af borgere fra tredjelande, som opholder sig ulovligt i EU, til et demagogisk redskab i en repressiv indvandringspolitiks tjeneste.
Alt for mange udsendelser ad luftvejen er endt med døden på grund af den behandling, folk udsættes for. Alle husker Semira Adamou, der blev kvalt i et fly i Belgien under udsendelsen. Igen i sidste måned i Frankrig døde to andre illegale indvandrere på samme voldelige måde. For nylig - den 3. marts - udviste Frankrig og Tyskland sammenlagt 54 senegalesere og ivorianere, der opholdt sig ulovligt i de to lande. Deres asylansøgninger var blevet afvist, og de befandt sig i en ventezone. Jeg mener, at der her er tale om tvungen udvisning og i hvert fald en masseudvisning. Er artikel 4 i den europæiske menneskerettighedskonvention samt artikel 19 i EU's charter om grundlæggende rettigheder, der blev ratificeret på topmødet i Nice, blevet overholdt? Desuden blev ivorianerne sendt hjem til et land, hvor der i øjeblikket er store problemer og borgerkrig. Er procedurerne for asylansøgninger, som er garanteret i Genève-konventionen vedrørende flygtninges status, blevet overholdt? Hvad mere er, er der intet, der garanterer, at princippet om ikke-udvisning, som er anerkendt i forbindelse med asyllovgivning, bliver respekteret til fulde.
Den sikkerhedsmæssige tilnærmelse, man foreslår os i dag, er i tråd med Unionens praksis, som - må man indrømme - ikke har gjort det muligt at løse problemet med den illegale indvandring. Det er vigtigt at indse, at myten om en nulindvandring og den logiske følge heraf, der er en fuldstændig repressiv indvandringspolitik, er en fiasko. Hidtil har repressive indvandringspolitikker i medlemsstaterne ikke muliggjort et fald i den illegale indvandring. De har snarere styrket den ved at skabe illegale indvandrere, de har sendt mange tusinde personer under jorden, personer der i dag udnyttes af menneskehandlere og til moderne slaveri.
At vende denne fiasko kræver en gennemgående ændring af asyl- og indvandringspolitikken. Det drejer sig om en stor og kompleks indsats på lang sigt, som vores demokratier har et væsentligt ansvar for at påtage sig. Ved at afvise en fællesskabspolitik til fordel for medlemsstaternes nationale krav, ved at sætte indvandrernes og deres familiers rettigheder på spil og således overlade dem til voldelige udvisninger, ved at nægte at anerkende den rigdom, som disse borgere - legale eller ej - medbringer til Europas opbygning, afslører dette forslag en filosofi, der er stik imod vores overbevisning om et Europa, der er åbent og solidarisk, og derfor forkaster De Grønne forslaget. Vi opfordrer Rådet til at etablere en egentlig fælles asyl- og indvandringspolitik, der respekterer menneskerettighederne og de grundlæggende friheder. Vi anbefaler en europæisk kampagne, der skal give illegale indvandrere opholdstilladelse, hvis de har et tilhørsforhold til modtagerlandet og har boet der. Vi anbefaler, at man sætter en stopper for den uretfærdighed, der betyder, at folk straffes både to og tre gange på grund af aftaler om fornyet adgang.
Vi må hurtigst muligt løse den selvmodsigende situation, der består i, at personer ikke kan udvises, men heller ikke kan få opholdstilladelse, ved endelig at anerkende retten til at leve sammen i familien. Efter det minimalistiske direktivforslag om familiesammenføring, som vi lige har behandlet her i Parlamentet, kan vi kun forestille os, hvilke former for diskriminerende handlinger, EU i fremtiden agter at udføre over for de mest marginaliserede og svage indvandrere. Vi kan forsikre Dem for, at vi vil være aktive og årvågne og sørge for, at alle borgere i Europa kan være borgere fuldt ud og får lige rettigheder. Hvad deres nationalitet eller administrative situation end er, skal disse personer behandles med den værdighed, de fortjener som mennesker.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0053/2003) af Bayona de Perogordo for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om en informations- og kommunikationsstrategi for Den Europæiske Union (2002/2205(INI)).
Bayona de Perogordo (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, jeg takker de tilstedeværende varmt for deres deltagelse i forhandlingen. Den betænkning, vi drøfter, skal være Europa-Parlamentets svar på Kommissionens meddelelse af den 2. juli 2002 om en informations- og kommunikationsstrategi for EU. Som en kort introduktion til betænkningen vil jeg gerne påpege, at dens vigtigste kendetegn er, at den gør information til en ret for borgerne.
Jeg håber, at denne ret for borgerne i fremtiden, når EU's retsevne er blevet anerkendt, vil falde sammen med EU's ret til at udtale sig selvstændigt, hvilket vi også kunne kalde EU's ret til at have et image, EU's ret til at forklare, hvad det står for, og hvad det gør. Kombinationen af disse rettigheder vil give os et fast retsgrundlag, som kan bruges til at skabe en reel informations- og kommunikationspolitik.
Betænkningen går varmt ind for en konsolidering af det interinstitutionelle samarbejde i processens tre faser, det vil sige fasen for udarbejdelse af budskaber i Den Interinstitutionelle Gruppe om Information, den fase, hvorunder budskaberne anvendes i praksis af Kommissionens repræsentationer og Europa-Parlamentets informationskontorer samt de nationale, regionale og lokale myndigheder, herunder de interinstitutionelle myndigheder, og evalueringsfasen i såvel Den Interinstitutionelle Gruppe om Information som ved afholdelse af en årlig forhandling om informations- og kommunikationspolitikken.
I forbindelse med retten til adgang til information vil jeg kun nævne analysen af de sprog, som informationen formidles på, og som skal ske i et forståelig sprog. Det bør ikke kun være de officielle sprog, men også de co-officielle sprog, og alle de sprog, der sikrer, at budskabet når mest direkte frem. Det skal naturligvis ske med deltagelse af de lokale, regionale og nationale myndigheder samt EU-myndighederne afhængig af deres kompetenceområde.
Med hensyn til indholdet vil jeg kun komme ind på to punkter. På den ene side bør indholdet vise EU's indflydelse på borgernes dagligdag og undgå at lade EU fremstå som en evig konfrontation mellem nationale interesser.
På den anden side burde der sikres en stadig strøm af grundlæggende information til borgerne. Det er vanskeligt at få borgerne til at forholde sig til de prioriteter, jeg vil nævne om lidt, hvis de ikke kender EU's fundamentale og grundlæggende virkemåde.
Hvad angår de aktuelle prioriteter, er der medtaget dem, der allerede findes i Prince-programmet, nemlig udvidelsen, EU's fremtid, området for frihed, sikkerhed og retfærdighed, indførelsen af euroen og EU's rolle i verden. Opmærksomheden henledes på, at valget i 2004 nærmer sig, og at det har en symbolsk betydning, fordi det er første gang, at 25 lande skal vælge deres direkte repræsentanter i Parlamentet.
Analysen af betænkningen rejser nogle kritiske spørgsmål. På den ene side er der spørgsmålet om retsgrundlaget. Tiden er ikke moden til allerede nu at udforme et retsgrundlag, som giver mulighed for udarbejdelsen af programmerne, men konventet og den kommende regeringskonference giver os lejlighed til at støtte tanken om, at der i den nye forfatning - inden for rammerne af EU's demokratiske liv - medtages et punkt om borgernes ret til information, så de kan blive sande og autentiske borgere.

For det andet vil jeg nævne spørgsmålet om den sektorspecifikke information, der, som jeg udmærket ved, og som repræsentanterne for Kommissionen har bestræbt sig på at påvise, udelukkende henhører under Kommissionens kompetence. Det er dog et faktum, at EU's omdømme bliver direkte forbedret eller skadet af de aktioner, der udspringer af de forskellige sektorpolitikker. Koordineringen af de forskellige sektorpolitikker, styringen af sektorpolitikkerne mod et fælles mål - EU's udvikling - burde selvfølgelig ikke være afhængig af en beslutning, men dog af overvejelser i det interinstitutionelle informationsorgan.
For det tredje rejses der tvivl om, hvorvidt det er bedst med en systematiseret, grundlæggende og pædagogisk information, eller om det er bedre med opsigtsvækkende kampagner, der fanger borgernes opmærksomhed, og udtrykke de grundlæggende elementer herigennem.
Endelig fungerer de nationale myndigheder som et filter. Borgerne hører om EU via deres nationale myndigheder, der betragter det som en succes, hvis de har opnået mere end resten af europæerne, og det modsatte, hvis de har opnået mindre. Associeringen og integrationen af medlemsstater og de regionale og lokale myndigheder er afgørende for at nå dette mål.

Vitorino
Hr. formand, mine damer og herrer, efter vores meddelelse den 2. juli sidste år om en informations- og kommunikationsstrategi for EU er det med stor tilfredshed, at Kommissionen noterer sig den støtte, som Parlamentet har givet med betænkningen af hr. Bayona, som jeg gerne vil takke.
Det er således meget vigtigt med henblik på en strategi på tværs af institutionerne, som vi ønsker at udvikle for at styrke EU's image, at alle institutioner tilslutter sig og deltager i udviklingen af dette fælles mål. Navnlig efter den yderst positive stillingtagen fra Rådet den 10. december sidste år og Parlamentets første betænkning, der blev udarbejdet af hr. Andreasen, glæder Kommissionen sig over Parlamentets engagement og de konkrete forslag, som hr. Bayona fremsætter i sin betænkning, der både omfatter den tekniske ekspertise og emnets politiske følsomhed.
Jeg opdeler mit svar i to dele. Først vil jeg gerne tale om denne strategis overordnede formål og dernæst midlerne til gennemførelse. Fastsættelse og gennemførelse af en informations- og kommunikationsstrategi for EU kan ikke ske uden en aktiv deltagelse og støtte fra Rådet naturligvis, men også og især fra medlemsstaterne. Derfor må vi stoppe op og overveje, og det opfordrer vi også hr. Bayona til, hvilken forbindelse der er mellem information og statsborgerskab - navnlig med hensyn til valget til næste år.
For Kommissionen skal formålet med en aktiv informations- og kommunikationspolitik være at forbedre borgernes opfattelse af EU. Kort sagt skal den forøge borgernes bevidsthed om den europæiske dimension i deres statsborgerskab. Kommissionen bemærker sig således ordførerens forslag om, at forfatningsteksten, der i øjeblikket er ved at blive udarbejdet, kan fremsætte udtrykkelige henvisninger til nødvendigheden af at iværksætte en informations- og kommunikationspolitik, der betragtes som en betingelse for det europæiske statsborgerskab.
Kommissionen tilslutter sig ligeledes fuldt ud Deres forslag om, at informationen om Unionen skal tydeliggøre de fælles europæiske værdier, såsom demokrati, pluralisme, sproglig og kulturel mangfoldighed, samhørighed og solidaritet osv. Målet er nemlig, mine damer og herrer, at vise borgerne de konkrete fordele i det daglige liv, som medlemskabet af EU frembyder. Set i dette perspektiv, som De selv har understreget, er udbredningen af information på alle Unionens sprog en nødvendighed, der skal bevares og udvikles.
Statsborgerskabet skal komme til udtryk gennem en aktiv deltagelse i de næste europæiske valg. Denne begivenhed, der er afgørende for Unionens demokratiske liv, skal uden tvivl være vores fælles mål. Det siger sig selv, at denne begivenhed alene til fulde retfærdiggør en styrkelse af vores samarbejde på tværs af institutionerne. Men er det bedste middel til at opmuntre borgerne til at stemme ikke at hjælpe dem til bedre at forstå - gennem en målrettet indsats - hvor stor betydning den europæiske integration har?
Det er derfor, vi er blevet enige om de fire store informationstemaer for perioden 2003-2004 efter den store eurokampagne, nemlig udvidelsen, EU's fremtid, området vedrørende frihed, sikkerhed og retfærdighed og Europas rolle i verden. Uden at udelukke andre emner, navnlig den økonomiske og sociale agenda, er disse temaer, især udvidelsen og EU's fremtid, i dag en prioritet - især med hensyn til den sideløbende tidsplan, som de er karakteriseret af. Dette er således de bedste midler til, at vores respektive nationale befolkninger bliver bevidste om, hvor vigtigt valget i 2004 er.
I denne forbindelse vil jeg gerne berolige Parlamentet. Kommissionen vil omhyggeligt respektere de prioriteter, der er fastsat af Parlamentet under budgetafstemningen, og har ingen intentioner om at ændre - hverken på kort eller lang sigt - balancen i Prince-programmet, som det blev fastlagt af budgetmyndigheden. Når det er sagt, må De tillade mig at bemærke i al objektivitet - som jeg har gjort mange gange tidligere - at fordoblingen af budgetbevillingerne til Prince-programmet, der blev vedtaget af Parlamentet for budgetperioden 2003, naturligvis vil skabe betydelige praktiske problemer i forbindelse med gennemførelsen. Kommissionen havde sat pris på en forhåndsorientering herom ved et forudgående møde med de kompetente myndigheder i Parlamentet - i overensstemmelse med den interinstitutionelle samarbejdsånd, der bør gå forud for Prince-programmet.
For at følge op på opfordringen fra ordføreren, der med henblik på valget i 2004, hvad angår midlerne til gennemførelse, anbefaler en informationskampagne, hvor tv i højere grad benyttes som kommunikationsmiddel, har vi - idet denne kampagne skal sættes i gang og koordineres af Kommissionen - besluttet at offentliggøre en omfattende indkaldelse af audiovisuelle forslag, der både skal omfatte udvidelsen og Europas fremtid. Denne integrerede tilnærmelse, som respekterer, at der er tale om to emner, som supplerer hinanden, vil virke som en ny og vigtig løftestang for den audiovisuelle sektor i Europa. Denne effekt er vigtig for både de audiovisuelle producenter og for distributørerne med henblik på bedre at nå borgerne via de medier, som de anvender mest for at få mere at vide om Unionen.
Som De ved, er EU's rolle meget bedre kendt blandt tredjelande end af medlemsstaterne selv. Under det seneste møde i Den Interinstitutionelle Gruppe fandt vi det nødvendigt fra i år at udvikle målrettede informationsaktioner, først og fremmest til meningsdannere og formidlere, om Unionens rolle i verden. Som Parlamentets Udvalg om Udenrigsanliggender meget korrekt understreger, skal denne dimension i vores informationsstrategi udvides hurtigt. Den er ikke mindst nødvendig, når man ser på de seneste alvorlige begivenheder. På dette stadium - og i fuld enighed med Rådet - er det blevet foreslået at medtage og udvikle tre retninger inden for denne ramme. For det første globaliseringen i overensstemmelse med mødet i Cancun i efteråret. Dernæst naboskabspolitikken, der som følge af udvidelsen nu er en geostrategisk nødvendighed. Og endelig den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og de første udviklinger med hensyn til forsvar. Som De ved, har Kommissionen med henblik herpå stillet et korrigeret og supplerende budgetforslag. Dette nye temas udvikling er således fra nu af i Deres hænder.
Hr. formand, dette var med få ord Kommissionens vigtigste bemærkninger til hr. Bayonas fremragende betænkning. Som De har kunnet konstateret, har vores fælles tilnærmelse, der er resultatet af en lang interinstitutionel erfaring, unægtelig båret frugt. Men for at være effektiv skal denne fælles tilnærmelse mellem institutionerne ubetinget vinde genklang i de fleste medlemsstater. Kun et struktureret partnerskab med ansvarlige nationale myndigheder vil muliggøre en udnyttelse af det fulde potentiale i denne strategi, som institutionerne fremover har til fælles, og således få en maksimal effekt på regionalt niveau og endda på lokalt niveau til fordel for en generel interesse i Unionen og til fordel for alle vores medborgere.
Trakatellis (PPE-DE)
Hr. formand, det er rigtigt, at offentligheden i dag bliver bombarderet med en stor mængde nyheder, meddelelser og oplysninger takket være mangfoldigheden af kommunikationsmidler, men også den nemme adgang til dem. Under disse omstændigheder med global viden, information og kommunikation ville man derfor forvente, at alle borgere havde lejlighed til at danne sig et håndgribeligt billede af virkeligheden. Alligevel er resultatet en stadigt tiltagende forvirring hos offentligheden med alle de konsekvenser, der følger heraf, nemlig et skævt eller fordrejet billede af virkeligheden, en ukritisk forkastelse eller accept af kendsgerninger, informationer, vejledning, opfattelser og meninger, som igen giver mulighed for manipulation. Alt dette er konsekvenser, som erfaringen viser ikke kan bekæmpes med enkeltstående oplysningsprogrammer og -kampagner.
Den oplysning, som EU-borgerne får, bør derfor være objektiv og fri for enhver indflydelse fra de politiske eller andre myndigheder. Borgerne bør informeres om de europæiske standpunkter og politikker, især inden for vigtige spørgsmål som udenrigsanliggender og spørgsmål, der vedrører EU's sikkerhed og forsvar. Der bør lægges særlig vægt på spørgsmål som politisk legitimitet, demokratisk kontrol og gennemsigtighed i beslutningstagningen. Desuden bør informationerne være klare og dokumenterede. Dette betyder, at medierne bør viderebringe, ikke hvad de betragter som vigtigt at viderebringe, men alle beslutninger, der er truffet inden for spørgsmål af betydning for medlemsstaterne. På denne måde vil alle borgere i EU få en større forståelse af de beslutninger, der træffes af EU's institutioner, og som ofte fremstilles fejlagtigt, så det indtryk, borgerne får af dem, slet ikke svarer til virkeligheden.
Højt prioriterede spørgsmål må nødvendigvis gøres til genstand for fyldestgørende og dokumenteret information. Det gælder spørgsmål som udvidelsen og forbindelserne mellem de europæiske politikker og de europæiske borgeres dagligdag og problemer, især efter optagelsen af nye lande i EU, som forventes at give væsentlige ændringer i den europæiske landbrugs-, budget- og finanspolitik.
Der er et alvorligt problem i randområderne, hvor der er enten ingen eller meget lidt information. I disse områder bør der være et mere tæt og egentligt samarbejde med de lokale myndigheder i de enkelte medlemsstater, så alle har adgang til information. En mere direkte og mere objektiv information kunne opnås med livedækning af vigtige begivenheder som f.eks. beslutningstagningen under plenarmøderne og i Parlamentets udvalg, f.eks. i Udvalget om Udenrigsanliggender, via tv-kanaler eller - for at undgå for høje omkostninger - via internettet.
Korrekt og objektiv information af borgerne er en nødvendighed. Korrekt informerede europæiske borgere er desuden en passende og nødvendig forudsætning for en uddybning af det europæiske samarbejde og for styrkelsen af EU's rolle i verden. Derfor må bestræbelserne og initiativerne intensiveres og systematiseres, da der er et underskud på dette område, og borgerne skal have fyldig, dokumenteret, klar og tilgængelig information.
Den betænkning, vi behandler i dag, udgør selve substansen af spørgsmålet vedrørende information og politikken og strategien for kommunikation med EU-borgerne, og jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke og komplimentere ordføreren, hr. Bayona, for den fremragende indsats, han har gjort.

Zabell (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg takke ordføreren, min kollega og ven, Juan José Bayona, for hans indsats og hans gode idéer i betænkningen, og også kommissær Vitorino for hans initiativ.
Når man taler om EU, minder det mig på en måde om skolen, hvor vi altid sagde, at "jeg har bestået" eller "de har dumpet mig". Her forholder det sig sådan, at når noget går godt, tager det pågældende land eller den pågældende region æren for det, men når det går galt, eller der sker en ulykke, så plejer det at være EU's skyld. Når man siger, at "det er EU's skyld", ved borgerne ikke engang hvilken institution, der tænkes på, for de kender dem reelt ikke, og de kan ikke skelne mellem dem. Vi er nødt til at indrømme, at vi ikke har gjort det spor let for dem. Der er sprog, som det måske ikke er så svært på, men på spansk, har vi Comisión Europea (Europa-Kommissionen) og Parlamentets comisiones (udvalg), Consejo de Europa (Det Europæiske Råd) og Consejo Europeo (Europarådet). Vi ved, at de ikke har noget med hinanden at gøre, men det ved befolkningen i almindelighed ikke, og vi er nødt til at indrømme, at det er meget uheldigt, at der er sammenfald eller næsten sammenfald imellem dem. Jeg mener derfor, at denne betænkning om EU's informationsstrategier og den senere iværksættelse af programmerne er meget vigtig og vital for unionens borgere.
Lad mig nu komme ind på mit eget område, det vil sige sporten. Vi må ikke glemme, at sport er et fantastisk kommunikationsværktøj, og at det har en meget stor multiplikatoreffekt. Hvis vi fra Parlamentets side støtter medtagelsen af en artikel om sporten i EU's nye traktat, kan vi få nogle programmer om sport med stor gennemslagskraft, som vi alle vil få gavn af. Hvis vi derudover er opmærksomme på, at det er meget vigtigt at uddanne og informere de unge, som om et par år kommer til at spille hovedrollen i EU, og som især er målet for information om sport, vil vi i sandhed opnå en meget interessant og god cirkel, hvad angår EU-institutionernes omdømme.

Aparicio Sánchez (PSE).
Hr. formand, jeg protesterer over det absurd sene, nærmest hemmelige, tidspunkt på aftenen, der er afsat til en forhandling, der burde være en af årets vigtigste.
Hr. formand, denne betænkning er fremragende, belejlig og af høj kvalitet, og min kollega, hr. Bayona de Perogordo, fortjener Den Socialdemokratiske Gruppes lykønskning, som det er mig en stor fornøjelse at komme med. Parlamentet fastsatte allerede i Andreasen-betænkningen, sammen med Kommissionen, en informationsstrategi med det mål at nå ud til alle borgerne. Men til trods for at vi er i gang med at udarbejde en ny forfatning, viser meningsmålingerne fortsat en vis mangel på interesse for den europæiske konstruktion. Vi kan opsummere situationen med Marianne Thyssens ord om, at "Vi har skabt Europa, nu skal vi skabe europæerne".
I denne henseende bør den information, der kommer fra vores institutioner, ikke være neutral, for det er vigtigt, at hver eneste europæer føler sig som borger i Europa. Europæerne har en historisk pligt: vi kan og skal kunne identificere os med hinanden, og det skal stimuleres og støttes og endda om nødvendigt fremprovokeres af de europæiske institutioner.
I modsætning til hvad der sker i de enkelte lande, er det nye Europa ikke resultatet af følelser, men af fornuft, det er ikke befolkningerne, men den politiske, økonomiske og medierelaterede elite, der har tilskyndet til det. Der mangler stadig mange ting, herunder et europæisk civilsamfund, det vil sige et system med intermediære organisationer, der er forholdsvis uafhængige af staterne og markedet, og som kan søge information, overveje, beslutte og handle i fællesskab på tværs af grænserne. De vigtigste opgaver for Kommissionen, for de europæiske massemedier og for opinionsdannerne generelt - inklusive os her i Parlamentet - bør derfor være at styrke det europæiske politiske rum, udviklingen af et fælles europæisk image og en fælles europæisk identitet, en uddybning af vores fælles værdier som nævnt af kommissæren, en drøftelse af Europas fremtid og en europæisk indfaldsvinkel til alle former for information.
Opgaven består derfor ikke i at bekræfte den ene eller den anden identitet i Europa, men i at finde, definere og konsolidere det grundlag, som europæerne kan identificere sig ud fra.
Hr. formand, vedtagelsen af betænkningen og den kendsgerning, at kommissær Vitorino er ansvarlig for at udvikle disse politikker, giver os efter min mening lov til at være forhåbningsfulde.

Andreasen (ELDR).
Hr. formand, jeg deler Deres og Aparicio Sánchez' bekymringer over, at vi drøfter et så væsentligt forslag så sent. Jeg vil også gerne takke Bayona de Perogordo og lykønske ham med den betænkning, som vi nu tager endelig stilling til. Det er en omfattende betænkning, og jeg kender af erfaring til arbejdet med en sådan betænkning, det er ganske krævende. Med betænkningen kommer vi et godt stykke videre mod målet, en omfattende koordineret og decentral informations- og kommunikationspolitik, eller sagt med kommissær Vitorinos ord ved "Friends of Europes'"høring "kampen mod apati og ignorance over for EU". Jeg vil også gerne takke Dem, kommissær Vitorino, for et stort engagement i denne sag. Og så vil jeg beklage den debatform, vi har i Parlamentet, for den udelukker, at De kan svare på spørgsmål her og nu.
Selv om vi har gjort nogle store fremskridt, er der mange ubesvarede spørgsmål, og jeg nævner nogle af dem og jeg sender dem også gerne til Dem. For det er vigtigt, at vi ikke hviler på laurbærrerne i informations- og kommunikationsstrategien på et tidspunkt, hvor så meget står på spil omkring EU's udvidelse og fremtid, og hvor vi også nærmer os et valg til Europa-Parlamentet.
Derfor spørger jeg: Hvor langt er man kommet med feasibility-studiet og mulighederne for et europæisk "C-SPAN", som Kommissionen skal gennemføre? Hvor langt er man i arbejdet med "Channel Europe-konceptet"? Hvor langt er man kommet med oprettelsen af et fælles besøgscenter for institutionerne i Bruxelles? Hvor langt er man kommet med beregninger og omkostningerne ved de tidligere foreslåede initiativer? Hvor langt er man kommet i bestræbelserne på at få Kommissionens og Parlamentets informationskontorer i hovedstæderne under samme tag? Jeg ved, at der ikke er sket noget i København. Lad mig til slut spørge Parlamentets formandskab: Var det ikke en idé, hr. formand, at vi i plenum gennemførte en debat om Parlamentets rolle i informationsstrategien op til valget i 2004?

Ilgenfritz (NI).
Hr. formand, europæiske opinionsundersøgelser viser tydeligt, at de europæiske borgere fjerner sig mere og mere fra den fælles idé. En væsentlig årsag til det kunne være, at mange EU-borgere i de seneste år er blevet fejlinformeret. Eksempelvis tror 43 % af europæerne fortsat, at man skal have arbejdstilladelse, hvis man vil arbejde i en anden medlemsstat. Det skal være kendt, hvilke fordele EU giver. Men det er desværre ikke altid tilfældet.
Dette og mange andre eksempler viser klart, at EU's hidtidige informations- og kommunikationspolitik ikke virker. Det faktum, at EU ikke kan få styr på korruptionen, ikke nedbringer bureaukratiet effektivt - dermed mener jeg f.eks. vores Parlaments to hjemsteder - styrker naturligvis også denne negative opinionsdannelse hos borgerne. Vi bør være en bedre statsstruktur end den, som borgerne finder derhjemme. Det er absolut nødvendigt, at vi gør noget, at EU tager stilling til sine egne fejl, afskaffer dem og kommer med en initiativpakke. I skolerne kunne man f.eks. indføre et særskilt EU-undervisningsfag, og man kunne give eleverne bedre muligheder for at informere sig om EU lokalt.
Disse initiativer ville være et skridt i den rigtige retning, så negative fordomme om EU kan fjernes, og EU-borgernes tilslutning til en fælles idé atter kan blive forbedret.

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, vi står på tærskelen til EU's største politiske projekt, overvindelsen af den voldelige tvedeling af Europa. I morgen vil vi vedtage udvidelsen af EU med 10 nye medlemsstater. Trods denne succes for EU viser Eurobarometeret for marts 2002 tydeligt, at under en tredjedel af de adspurgte borgere betegnede sig selv som velinformerede om EU. De fleste indikatorer bekræfter, at et bredt lag på 50 % ikke ved noget om EU eller er ligegyldige over for EU. Valgdeltagelsen er faldet fra 63 % i 1979 til 49 % i 1999. Der er noget galt!
Jeg tror, at et af vores hovedproblemer er, at vi taler om EU som en struktur, som ligger langt væk. Det skinnede også igennem hos den foregående taler. EU er os alle sammen! Jeg mener, at hovedårsagen til vores problem er afstanden i hovederne og hjerterne mellem folk, hvor de end bor, og de europæiske institutioner. Der mangler politisk vilje til at gøre EU-politikken til indenrigspolitik.
Der mangler politisk vilje til at reducere afstanden mellem Europas borgere og de europæiske institutioner, og det er ikke i de europæiske institutioner, det er i medlemsstaterne, denne vilje mangler. Eller fortæller alle regeringer i medlemsstaterne, at der ikke findes nogen EU-kompetence uden medlemsstaternes tilslutning? Informerer man i medlemsstaterne om, at der ikke kommer nogen direktiver uden tilslutning fra medlemsstaterne? Siges det åbent, at der ikke ville være nogen udvidelse af EU uden tilslutning fra Europa-Parlamentet, fra stats- og regeringslederne, fra medlemsstaterne og tiltrædelseslandene? Nej, hvis man er i tvivl, siger man: "Det er dem i Bruxelles, der gør det mod os!"
Borgerne er ikke bevidste om medlemsstaternes medansvar for alle europæiske beslutninger, fordi det ikke bliver praktiseret og kommunikeret. Lad mig til slut spørge, om de regionale parlamenter opfylder deres opgave i forbindelse med den parlamentarisk kontrol af deres repræsentanter i Regionsudvalget. Nej! Opfylder de nationale parlamenter deres opgave i forbindelse med den parlamentariske kontrol af Rådets virke? Nej! Opfylder Europa-Parlamentet i tilstrækkelig grad sine opgaver med parlamentarisk kontrol af Kommissionen og ved lovgivningsarbejdet? Ikke tilstrækkeligt! Hvis vi ikke fuldt ud opfylder vores opgave som parlamentsmedlemmer på regionalt, nationalt og europæisk niveau, kan sammenhængene og den integrerede beslutningsmekanisme ikke gøres gennemsigtige. Selv den bedste informationskampagne nytter ikke, hvis borgerne ikke ved, at de gennem deres regeringer er inddraget i hver eneste beslutning.
Paasilinna (PSE).
Hr. formand, kommissærer, skønt man siger, at vi lever i et informationssamfund, er informationer i sig selv et problem for os, hvilket man nu forsøger at finde løsninger på med Kommissionens kommunikationsstrategi. Jeg håber sandelig, at det lykkes, for EU stræber efter at blive verdens førende videnbaserede samfund inden for syv år. Jeg tror ikke, at det lykkes, Hvorfor ikke? Fordi medlemsstaterne ikke gennemfører de beslutninger, man vedtog i fællesskab i Lissabon-strategien.
Kommissionen er bekymret over borgernes ligegyldighed over for EU og informationerne herom, idet mindre end halvdelen af borgerne stemmer. Er det samme imidlertid ikke sket med hensyn til de enkelte medlemsstater, der er så ligegyldige, at de ikke gennemfører Lissabon-processen? Desuden er den videnbaserede økonomi netop forbundet med information.
Vi skal huske på, at informationer kun er råvarer, og at viden er produktet og civilisation slutresultatet. Vi har gode målsætninger, men medierne og befolkningerne er ikke specielt interesseret i dem. Man kunne sige, at hjernerne i årenes løb er blevet slappe af for mange sæbeoperaer, og at fjernsynets actionserier er vores modstandere. Kunne De forestille Dem en actionfilm om EU? På den måde kunne vi nå ud til det publikum, som vi ellers aldrig får i tale.
Euronews er et godt mål. Af andre vigtige sager kan nævnes eksempler fra det daglige liv samt selvfølgelig besøgstjenesten. Generalsekretæren annullerede f.eks. det finske sprogembede, og nu er der ingen besøgstjeneste på finsk.
Gutiérrez-Cortines (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske kommissær Vitorino med hans initiativ, selv om jeg ved, at han er bundet på hænder og fødder på grund af det manglende budget, og fordi det ikke er nemt at indføre noget nyt i EU. Jeg vil også lykønske hr. Bayona de Perogordo, fordi han har lyttet, fordi han har taget hensyn til mange holdninger, og fordi slutdokumentet faktisk er et konsensusdokument, som er blevet beriget af Parlamentet, og som indeholder mange nye tiltag og initiativer, og efter min mening er det sådan, at det institutionelle samarbejde bør foregå.
Jeg synes, at vi skal tage endnu et skridt, for den nuværende model med kontorer, og det nuværende system til formidling af Parlamentets politik er i det store og hele en bureaukratisk model, og jeg synes, at vi skal gå over til en model med åben og direkte kommunikation.
En anden ting, som efter min opfattelse er særdeles vigtig, og som efter min opfattelse skal revideres, hvilket der i dette dokument fremføres en klar anmodning om, er sprogspørgsmålet. Parlamentets reform af sprogpolitikken reducerer ligestillingen mellem sprogene og skaber forskelle mellem dem. Især i forbindelse med oversættelse er der en forskel i datoerne for levering af dokumenterne. Hvad betyder det? Det betyder, at vi på kommunikationsområdet oplever tilbageskridt, fordi nogle borgere vil modtage informationen før andre. Og på grund af den hurtighed, mange processer skrider frem med, er der borgere, der ikke modtager dokumenterne på deres eget sprog, og som ikke engang kan nå at stille ændringsforslag. Jeg synes derfor, at garantien om at bevare sprogene er helt grundlæggende, især når man tager højde for, at de nye teknologier giver mulighed for en meget mere direkte formidling. Jeg støtter derfor kravet om en styrkelse på tolkeområdet.
Et andet vigtigt spørgsmål i dette dokument, som det er nødvendigt at være opmærksom på, er det, som en taler tidligere har påpeget, nemlig at der ikke er kommunikation uden deltagelse. Og på grund af de nye teknologier og de aktuelle muligheder for kommunikation, vil borgerne ikke føle sig knyttet til disse institutioner, hvis ikke de kan deltage i dialogen. Og jeg synes, at Parlamentet og Kommissionen i lighed med de nationale parlamenter skal oprette nogle kommunikationsafdelinger, der har et åbent system, som giver borgerne adgang til det, vi laver, fra et hvilket som helst sted og på et hvilket som helst sprog.
De nye teknologier muliggør denne indsats og investering. Og det overrasker mig, at man i reformen, endda i bygningerne, ikke har forudset en udvidelse af sprogene og kommunikationen, men at der snarere har været tale om en indskrænkning. Jeg anmoder derfor om, at ligestillingen mellem borgerne bliver respekteret, og at kommunikationsreformen bliver håndteret fra en mere moderne synsvinkel.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, jeg er som alle andre medlemmer af Europa-Parlamentet bekymret over den lave valgdeltagelse ved valgene til Europa-Parlamentet, men det er ikke et fænomen, der er begrænset til Europa-Parlamentet, det er et fænomen, som også rammer de nationale parlamenter. Det har heller ikke noget med passivitet som sådan at gøre, for i den seneste måned eller deromkring har vi alle set millioner af mennesker tilkendegive deres foruroligelse på et område, som påvirkede dem direkte - ikke nødvendigvis personligt, men på et bredere internationalt plan - og udtrykke deres mening højt og klart i spørgsmålet om krig og fred. Så det er ikke, fordi folk ikke er engagerede i verdens gang, men de kan givet ikke nødvendigvis kæde det sammen med, at de bliver bedt om at stemme ved valget til Europa-Parlamentet eller endog i visse tilfælde til deres nationale parlamenter. Fejlen ligger hos vores institutioner og hos os selv som politikere.
Jeg har forelagt et forslag for Det Europæiske Konvent om, at vi skal skabe opmærksomhed omkring Europa i vores hjemlande ved at arrangere en samordnet europæisk uge i samtlige nationale parlamenter, hvor vi kunne indbyde en kommissær til at redegøre for det årlige lovgivningsprogram, hvor medlemmer af Europa-Parlamentet fra en bestemt medlemsstat kan være til stede i parlamentet, hvor man kunne skabe en vis national interesse for det arbejde, EU udfører, og for, hvad Europa-Parlamentet foreslår at gøre for at sikre parlamentarisk kontrol med arbejdet i Kommissionen og Rådet i det kommende år.
Det er en ret enkel idé, men jeg mener, at den vil kunne skabe betydelig interesse blandt Europas borgere. Jeg opfordrer indtrængende Kommissionen til at overtage forslaget. Det kræver ingen forfatningsmæssige ændringer, men det ville være hensigtsmæssigt at få det indføjet i protokollen vedrørende de nationale parlamenter, som vi er i færd med at drøfte i konventet.
Perry, Roy (PPE-DE).
Hr. formand, også jeg vil lykønske hr. Bayona de Perogordo og takke kommissæren, hr. Vitorino, for at have henledt opmærksomheden på behovet for information. Er det forrykt, at vi er blevet her så sent for at drøfte dette emne? Det er tværtimod de medlemmer, der ikke er her, der har brug for at forstå, hvor vigtigt det er at forklare, hvad EU laver. Vi skal igennem med det budskab. Hvis vi ikke er i stand til det, kan det ikke overraske nogen, at Europas borgere forholder sig passivt til det. Mange medlemmer har henvist til den lave deltagelse ved det sidste valg til Europa-Parlamentet - 49 % i alt og 24 % i mit land. Det er en skændsel, som vi burde bøje hovedet i skam over. Min eneste trøst er, at valgdeltagelsen i det sidste amerikanske præsidentvalg kun var på 50 %. Så vi, der tror på demokratiet, har et problem. Løsningen på dette problem er at forklare, hvad vi laver, og det er informationspolitik.
Jeg bad om at få ordet på dette latterligt sene tidspunkt for at gøre tre ting klart. Jeg taler ikke kun som medlem af Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport, som er interesseret i information, men også som medlem af Udvalget for Andragender. Vi har modtaget et antal andragender fra borgere, der ikke er statborgere i det land, de bor i. De har ret til at stemme ved valget til Europa-Parlamentet men stødte på alle mulige problemer i forbindelse med det sidste valg. En britisk statsborger med bopæl i Tyskland oplyste, at 6.000 ikke-tyske statsborgere var berettigede til at stemme i deres distrikt, men at kun 40 havde gjort det, fordi de ikke var blevet informeret korrekt. En hollandsk statsborger anførte nøjagtigt det samme i et andragende om Frankrig. Jeg kritiserer ikke Tyskland eller Frankrig, jeg siger blot, at hvis vi ønsker, at folk skal stemme, må vi forklare de procedurer, der giver dem mulighed for det. Også medlemsstaterne har et ansvar. De burde leve op til deres ansvar og forklare alle, der har stemmeret ved valget til Europa-Parlamentet, nøjagtigt hvordan de kan gøre det.
Min anden bemærkning vedrører Euronews. I dag får folk information via fjernsynet. Der er én kanal i Europa, der formidler EU-information, og dog må jeg meddele Parlamentet, at denne kanals fremtid er usikker, måske klarer den det - hvilket jeg håber - og måske ikke. Hvis folk skal interessere sig for EU, må de nødvendigvis vide noget om det. De stifter bekendtskab med tingene gennem fjernsynet, og vi bør sikre, at Euronews bliver en succes. Jeg tror ikke, der er medlemmer af Budgetudvalget til stede her i aften, men det er dem, der kan bidrage til at sikre, at Euronews bliver en succes.
For det tredje besøgte Udvalget for Andragender det danske Folketing sidste år. Folketinget tilkendegav, at det ønskede at formidle information om Europa fra Folketinget og ikke fra Europa-Parlamentet. Hvis vi kan tilskynde de nationale parlamenter og de nationale myndigheder til at formidle mere information, er der et vist håb. Hvis vi bruger mange stjerner, vil folk betragte det som propaganda. Så lad os tilskynde de nationale parlamenter til at varetage opgaven lige så effektivt som danskerne.
Vitorino
Hr. formand, jeg burde ikke driste mig til at tage ordet på dette sene tidspunkt. Jeg vil blot takke Europa-Parlamentets medlemmer for de synspunkter, de har givet udtryk for og meget kort kommentere to eller tre spørgsmål, der blev taget op.
For det første holder vi fast i strategien om fælles bygninger for Kommissionen og Parlamentet. I slutningen af næste måned vil vi forelægge Parlamentet en redegørelse for de hidtidige resultater, for så vidt angår spørgsmålet om fælles bygninger. Vi vil i denne forbindelse få lejlighed til at drøfte det spørgsmål, som hr. Andreasen har taget op.
Angående tv viser vores meningsmålinger, at 64 % af Europas borgere erkender, at det, de ved om EU, kommer fra tv. Det er årsagen til, at vi har offentliggjort en fælles opfordring til at afgive tilbud på en audiovisuel strategi for dækning af emner vedrørende udvidelsen og EU's fremtid. Vi viderefører feasibility-undersøgelsen af den europæiske kanal. Vi har haft nær kontakt med Europa-Parlamentets tjenestegrene, og vi følger desuden udviklingen inden for den offentlige audiovisuelle sektor i Europa, herunder Euronews' situation, for at få et samlet billede og et bedre grundlag for at vurdere, hvad vi kan gøre inden for den audiovisuelle sektor, herunder tv, for at informere borgerne bedre.
Endelig kan strategien, som hr. Karas påpegede det, ikke kun udvikles af EU's centrale institutioner. Den udfordring, vi står over for, er at opbygge et partnerskab med medlemsstaterne, med de regionale og lokale myndigheder, for at fremme formidlingen af information om Unionen. Et sådant partnerskab forudsætter gensidig tillid og en ændring af kommunikationskulturen.
Men hvis Europa, som anført, bliver gjort til syndebuk for alt, hvad der går skævt, vil det selvfølgelig blive yderst vanskeligt at fremstille vores indsats i et positivt lys. Jeg håber dog, at medlemsstaterne i sidste instans vil forstå, at hvis de fortsætter denne kurs, vil de før eller siden blive nødt til at indhente borgernes samtykke til det europæiske projekt, og at de vil være de første ofre, der falder.
Derfor håber jeg, at vi lidt efter lidt vil komme på ret kurs. Jeg er optimistisk, fordi Rådet for første gang er gået ind i et tæt interinstitutionelt samarbejde med Parlamentet og Kommissionen med henblik på at udvikle informations- og kommunikationsstrategier på de vigtigste områder. Partnerskabet, som fungerer på et frivilligt grundlag, vil begynde at give resultater. De medlemsstater, der opnår konkrete resultater, vil vise vejen for andre. Det skal nok lykkes.
Formanden.
Mange tak, hr. kommissær Vitorino.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

