Situationen i Japan, herunder den alarmerende situation på kernekraftværker (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen: Situationen i Japan, herunder den alarmerende situation på kernekraftværker.
Enikő Győri
Fru formand! Jeg vil gerne begynde med på vegne af Rådet at overbringe vores kondolencer til det japanske folk, dem, der har mistet deres kære, og de mange andre, som er blevet berørt på den ene eller den anden måde af de tragiske begivenheder for mere end 10 dage siden. Jeg hylder også modet og sjælsstyrken hos dem, der nu kæmper for at tackle konsekvenserne af det forfærdelige jordskælv og tsunamien, samt dem, der gør, hvad de kan for at håndtere konsekvenserne af kernekraftulykken.
EU står ved det japanske folks side i denne uhyre vanskelige og udfordrende tid. Vi har allerede ydet hjælp til Japan på en meget konkret måde. Selvsamme dag som jordskælvet slog til, bad Rådet den højtstående repræsentant og Kommissionen om at mobilisere al fornøden hjælp. EU's civilbeskyttelsesordning blev aktiveret for at være med til at koordinere den hjælp, som medlemsstaterne tilbød.
Inden for meget kort tid besvarede EU anmodninger om hjælp fra den japanske regering. EU står klar til fortsat at besvare anmodninger om humanitær bistand, enhver form for teknisk bistand eller mere specialiseret bistand, som de japanske myndigheder måtte finde hensigtsmæssig.
Jeg vil gerne på Rådets vegne takke især kommissær Georgieva og den højtstående repræsentant for en hurtig, omfattende og godt koordineret reaktion på katastrofen. Det EU-civilbeskyttelseshold, der blev udsendt til Japan, har vores fulde støtte. Individuelle medlemsstater har også været forberedt på at give meget generøse tilbud om hjælp.
Det er også vigtigt at nævne, at Rådet vil være nødt til at følge op på den makroøkonomiske konsekvens af den japanske krise. Der er allerede ministre, som har afholdt en foreløbig forhandling om spørgsmålet under Økofin-morgenmaden den 15. marts.
En af de største bekymringer for os alle er naturligvis situationen på Fukushima Daiichi atomkraftværk. Jeg vil gerne understrege den kendsgerning, at det ungarske formandskab handlede omgående, idet de tog højde for begivenhedernes alvor og de mulige konsekvenser for Europa, særligt hvad angår den nukleare risiko.
Vi indkaldte øjeblikkeligt Gruppen vedrørende Atomspørgsmål, og vi indkaldte til et ekstraordinært møde i Rådet (energi), for at vurdere situationen i Japan samt dens mulige eftervirkninger for EU og overveje EU's respons.
Jeg vil gerne understrege, at den første udmelding fra Rådet sender signaler om solidaritet, medfølelse og beredvillighed til at yde humanitær samt teknisk bistand. Denne udmelding sender også signaler om respekt for det japanske folks vedholdenhed og modstandskraft, særligt hos dem, der stadig kæmper for at håndtere situationen i Fukushima.
Det er takket være deres vedholdenhed under ekstremt vanskelige vilkår, at man nu kan øjne et vist håb, hvad angår situationen på kernekraftværket, selv om den fortsat er alvorlig. Det største problem nu er det høje forureningsniveau, der er målt i nærheden af kraftværket.
Vi må fortsætte vores støtte til Japan. Flere medlemsstater yder bidrag, enten bilateralt eller gennem forskellige koordineringsmekanismer ledet af Kommissionen eller Den Internationale Atomenergiorganisation. Som den ungarske minister for udvikling af landdistrikterne, Sándor Fazekas, blev fortalt på mødet med miljøministrene, har begivenhederne på atomkraftværket i Fukushima for øjeblikket ingen konsekvenser for EU's befolkning. Strålingsniveauerne i alle medlemsstater er normale, og der er etableret den fornødne kontrol med fødevarer importeret fra Japan. Ulykken på atomkraftværket i Fukushima kræver imidlertid en effektiv EU-respons.
Der er visse erfaringer, man kan drage af denne ulykke. At gennemføre og kontinuerligt forbedre de høje standarder for nuklear sikkerhed er en topprioritet for EU-lovgivere og -operatører. Men selve konceptet med kontinuerlig forbedring indebærer, at vi er nødt til at drage erfaringerne først trods den kendsgerning, at ulykken var forårsaget af ydre faktorer og ikke af funktionsfejl på kraftværket. Der er allerede flere medlemsstater og industrielle operatører, som har besluttet at gennemgå sikkerheden på kernekraftværkerne, hvilket vi bør glæde os over.
Efter det ekstraordinære møde i Rådet (energi) den 21. marts har den ungarske minister for national udvikling, Tamás Fellegi, skrevet for at briefe rådsformanden hr. Van Rompuy om forslaget om stresstest af kernekraftværker og om, at andre lande, særligt vores naboer, skal kobles på denne. Testens målområde og modaliteter bør fastlægges i lyset af de nylige begivenheder og med fuld udnyttelse af den tilgængelige ekspertise. Hvad målområdet angår, kunne følgende kerneområder eventuelt behandles i vurderingen: risiko for oversvømmelse, risiko for jordskælv, backupsystemer samt nødprocedurer, og under hensyntagen til, at hvert kernekraftværk har sine egne særpræg.
Ensreg (European Nuclear Safety Regulatory Group) vil i fuldt samarbejde med medlemsstaterne fastlægge modaliteterne for denne vurdering efter høring af de relevante parter. Selv om det er vanskeligt at fastsætte en præcis dato for denne, står det klart, at den skal i gang hurtigst muligt.
Spørgsmålet om sikkerheden på kernekraftværker stopper naturligvis ikke ved EU's grænser. Det er derfor, det er vigtigt at involvere de omkringliggende tredjelande. En vurdering skal dække både eksisterende og planlagte kraftværker, og vi skal gøre fuld brug af internationale organisationer og organer som Den Internationale Atomenergiorganisation og andre internationale organisationer som G20 for at involvere andre lande.
Det er naturligvis vigtigt, at udmeldingen til offentligheden om situationen i Japan er klar. Jeg har to bemærkninger til dette. For det første afhænger testens troværdighed af gennemsigtighed omkring vurderingens modaliteter og resultat. For det andet bør vi ikke, uanset hvor alvorlig situationen i Japan er, give det indtryk, at spørgsmålet om nuklear sikkerhed bliver behandlet stykvist og bare nu. Det er vigtigt at huske på, at vi har haft et juridisk bindende rammeværk i Europa i mere end 25 år. Hvad det specifikke nukleare spørgsmål angår, vil Rådet naturligvis følge nøje med på udviklingerne og under alle omstændigheder vende tilbage til sagen i juni.
Rådet vil senere denne uge gøre status over situationen i Japan i efterdønningerne af denne tragedie. Jeg tvivler ikke på, at vores stats- og regeringsoverhoveder vil ønske at give udtryk for deres fortsatte solidaritet med det japanske folk, som jeg gør nu. EU vil fortsat stå klar til at yde al den bistand, vi kan for at hjælpe dem gennem denne vanskelige tid. Jeg hilser endnu en gang deres mod og beslutsomhed.
Günther Oettinger
Fru formand, mine damer og herrer! Kommissionen har givet udtryk for EU's solidaritet med Japans befolkning og regering. Vi har givet udtryk for vores dybeste sympati. Vi mener, at det japanske folks mod og rolige attitude fortjener vores højeste respekt og beundring.
Vi har koordineret hjælpeindsatser fra EU's monitorerings- og informationscenter for at give et fælles tilbud om hjælp fra EU. 13 medlemsstater har leveret tæpper, madrasser, vandbeholdere, telte og hygiejneudstyr som en del af en indledende, fælles EU-hjælpepakke. Vi afventer yderligere tilbud og vil tage imod og fordele hjælpesendinger i Japan i de kommende dage, dvs. torsdag - med andre ord i morgen - og fredag. Kommissær Georgieva vil være personligt til stede.
Vi har også tilbudt at hjælpe ved atomkraftkomplekset, men vi er endnu ikke blevet anmodet om hjælp. Hvad angår kernekraft, er vi i tæt kontakt med Den Internationale Atomenergiorganisation i Wien og overvåger, vurderer og analyserer nøje sikkerhedssituationen i Japan. Der kræves yderligere information, før vi kan vurdere virkningen af ulykken på atomkraftværket. Vi går i øjeblikket ud fra, at de japanske ingeniører og teknikere og den japanske regering vil genvinde kontrollen med dette atomkraftkompleks, og at man kan undgå yderligere skade efter katastrofen.
Vi vurderer, hvilke erfaringer vi bør drage af dette for Europas vedkommende. Med dette formål for øje afholdt vi tirsdag i sidste uge en konference på højt niveau - med alle medlemsstaterne, med alle de energiselskaber, der driver kernekraftværker, med alle de virksomheder, der fremstiller kernekraftværker, og med medlemsstaternes atomenergimyndigheder. Mandag blev der afholdt et ekstraordinært møde i Rådet (energi), som hr. Fellegi havde indkaldt til.
Vi må indse, at der er store forskelle i de europæiske medlemsstaters forhold og holdninger, hvad angår kernekraftværker. Der er 14 lande, der har kernekraftværker. For 13 af dem er det en del af deres langsigtede energipolitik, mens et land - Tyskland - har en strategi for at udfase kernekraft. 13 lande har ingen kernekraft, hvoraf to - Polen og Italien - for øjeblikket overvejer at gå ind i eller genoptage kernekraftproduktionen. Med undtagelse af vedvarende energi - med et mål på 20 % - ligger energimikset inden for den nationale lovgivnings og politiks ansvarsområde. Det respekterer vi.
Situationen i forskellige dele af Europa varierer meget - Europa producerer samlet set 30 % af sin strøm fra kernekraft, men i Østrig nærmer andelen sig 0 %, og i Frankrig er det 80 % - men der er to fællesnævnere. Den første, som vi vil vende tilbage til i løbet af året, er infrastrukturen. Uanset hvilken retning energipolitikken tager, er vi nødt til at fremskynde udvidelsen af infrastrukturen for elektricitet, gas og lagringskapacitet - både i form af kvalitet og kapacitet. For det andet er der sikkerheden. Sikkerheden på industrielle kraftværker generelt, på infrastruktur generelt og på kernekraftværker i særdeleshed er et fælles anliggende til gavn for arbejdstagerne på kraftværkerne, Europas borgere og europæisk natur.
Vi foreslår derfor, at vi ser på, om det er meningsfuldt og hensigtsmæssigt i lyset af de allerede genkendelige årsager og de nye oplysninger om årsagerne til ulykken i Japan at gennemføre et sikkerhedstjek - en stresstest. Det er med andre ord en ekstraordinær test baseret på fælles standarder og kriterier med det formål at reducere risikoen yderligere på de 143 kernekraftværker, som er i drift i EU, samt ved bygning af alle nye kraftværker i EU.
Sikkerhed gavner alle borgere, uanset om den medlemsstat, de bor i, har kernekraft, planlægger kernekraft, udfaser kernekraft eller ikke har kernekraft. Testen skulle se på særlige kriterier såsom oversvømmelse og drifts- og sikkerhedsrisici, jordskælv og viden indhentet fra Japan, kølesystemer, og hvordan de fungerer, og spørgsmålet om strømforsyning og reservestrømforsyning i en parallel konfiguration, så man kan opretholde mere af kølesystemet ved hjælp af strøm- og reservestrømenheder, selv hvor der er risiko for jordskælv og oversvømmelse. Den skulle omfatte generelle kriterier for alle kernekraftværker samt særlige kriterier for hver enkelt specifik konstruktion, alder, placering, seismiske risiko, oversvømmelsesrisiko og andre faktorer. Denne specifikke gennemgang bør også omfatte spørgsmål som flystyrt, cyberangreb og terrorangreb.
Kommissionens tilbud til medlemsstaterne er, at den vil udarbejde og koordinere dette sammen med atomenergimyndighederne. Dette er kun et tilbud, det er frivilligt, om man vil tage imod det. Medlemsstaterne er selv ansvarlige for at afgøre, om de vil udføre en generel og specifik fælles stresstest i Europa.
Den foregående taler nævnte omkringliggende stater, som er lige så vigtige for vores sikkerhed. En af de centrale stater er Schweiz, sammen med Ukraine, Armenien, Tyrkiet og Den Russiske Føderation. Jeg har haft en lang telefonsamtale med den ukrainske energiminister. Han udtalte, at han med glæde ville deltage, hvis der skulle komme en generel stresstest for EU - med andre ord et tilbud fra hans side. Det er klart, at vores autoritet med hensyn til en stresstest uden for EU og dets medlemsstater i høj grad vil afhænge af, hvorvidt vi kan arrangere den i fællesskab i Europa. Hvis nogle medlemsstater ikke ønsker at deltage, så har vi mindre autoritet, når vi kommer med et tilbud til Tyrkiet, Ukraine, Rusland og Schweiz, end hvis alle medlemsstater indtager den fælles holdning, at dette er en vigtig sikkerhedsopgave.
Vi vil derfor udarbejde omtalte sikkerhedskriterier i de kommende uger, og det vil glæde os at samarbejde ikke kun med Parlamentet, men også med alle dem, der er involveret i EU - med ngo'er, energiselskaber, arbejdstagere, teknikere, ingeniører på kraftværkerne - med det mål at opnå den størst mulige yderligere begrænsning af risikoen og øgning af sikkerheden. Vi er taknemlige for, at præsident Sarkozy ønsker at give sig i kast med hele dette spørgsmål på G20-topmødet, og der vil altså blive draget erfaringer ikke kun for kernekraftværker i Europa, men også for kernekraftværker over hele verden.
Dette er situationen set fra vores side. Vi vil med glæde underrette Parlamentet om, hvordan man til enhver tid går videre herfra via dets særlige udvalg - som vi allerede har gjort de seneste dage i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed og Udvalget om Industri, Forskning og Energi - og vi ser frem til en tilsvarende støtte fra Rådet her i Bruxelles i morgen og i overmorgen.
Elmar Brok
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer! Vi er endnu en gang blevet mindet om naturkræfterne, og vi ser de menneskelige begrænsninger, og hvordan vi er prisgivet disse stærke naturkræfter. I sådanne øjeblikke kan vi kun vise solidaritet med japanerne - en solidaritet, som giver sig udtryk i vores tanker og bønner, men også i praktisk bistand. Når kommissæren nævner, at vi yder bistand og forsøger at give lindring og støtte folk, er det en vigtig foranstaltning, som ikke kun yder direkte bistand, men også giver nogen trøst. Jeg ved også, at det ikke kun er de statslige organisationer, som gør dette, men at mange af Europas borgere er rede til at donere, til at tage af deres egne, private penge. Alene i min hjemby - hvor jeg er protektor - blev der indsamlet 50 000 EUR inden for tre dage, og der kommer stadig penge ind. Dette sker over hele Europa. Det viser, at der er et højt niveau af støtte.
Samtidig bør vi tænke os om og ikke øjeblikkeligt begynde at trække i trådene af interne, politiske årsager. Vi vil imidlertid utvivlsomt se på den begivenhed, der har fundet sted, og de erfaringer, der kan drages af kernekraftulykken, og vil være nødt til at gennemføre stresstesten, og jeg håber, at vi gør dette på europæisk plan - for grænser er meningsløse, når sådanne begivenheder opstår. Vi må sikre, at vi skaber de nødvendige infrastrukturer til alternativer, og at der gennemføres forskning i mulige nye energiprojekter, som ligeledes bør tage fat på spørgsmål som klimaændringer, arbejdspladser og konkurrenceevne.
Vi er også nødt til at indse, at ordene "accessorisk risiko" vil spille en anden rolle. Folk har ikke længere tillid til, at virksomheder vil overholde alle forskrifterne, og at der ikke findes noget, man ikke kan kalkulere med. Japan vil forandre vores tankegang på disse områder, og som følge heraf er vi nødt til at genoverveje spørgsmålet om accessorisk risiko. Der vil blive draget nye konklusioner, og de må give anledning til nye overvejelser og nye politikker. Vi bør drøfte dette med den ro, det kræver.
Marita Ulvskog
Fru formand! Et af verdens højest udviklede lande set fra et økonomisk og teknisk perspektiv er blevet kastet ud i en humanitær krisetilstand. Det er først og fremmest en tragedie for alle de mennesker, som er berørt. Billederne fra Japan er hjerteskærende. Vi er nødt til at give dem al den støtte og alle de former for bistand, vi kan. Katastrofen viser imidlertid også sårbarheden i alle moderne samfund. Det, der er sket i Japan, kan ske i andre dele af verden - selv her. Selv i lande med ekstremt høje sikkerhedskrav kan denne sikkerhed vise sig at være vildledende.
Nu kan vi naturligvis ikke bare fantasere kernekraften væk. Der er ganske vist nogle lande i Europa, som ikke har kernekraft, men flertallet er yderst eller fuldstændig afhængigt af den. Nogle lande bygger nye kernekraftværker, og nogle lande afvikler dem. Det er den situation, vi befinder os i - situationen varierer med andre ord fra medlemsstat til medlemsstat, hvad angår sårbarhed, men vi er ikke desto mindre i samme båd, og vi er nødt til at vælge langsigtede tiltag for vores energiforsyning.
Vi er ganske enkelt nødt til at ændre vores energisystemer, så vi reducerer risiciene og systemernes ensidighed. Vi må gøre en seriøs indsats for at prioritere forskning og udvikling samt investeringer i og udbredelse af langvarigt bæredygtige og vedvarende energikilder. Europa har et kolossalt uudnyttet potentiale her, som bør sættes op mod det faktum, at bygningen af nye kernekraftværker vil gøre os afhængige af dem i mange flere tiår fremover - nye investeringer i kernekraft er med andre ord en måde at udsætte og forhindre udbredelsen af vedvarende energi, en måde at pantsætte fremtiden på.
Hvad vi i stedet nu bør gøre, er at have en seriøs forhandling med henblik på at hæve EU's mål og ambitioner for vedvarende energi og hurtigst muligt træffe beslutninger om bindende målsætninger for effektiv energiudnyttelse og en langsigtet plan for vores energiforsyning - en overgang til vedvarende energi. Den kollektive stresstest for kernekraftværker i alle lande er derfor nødvendig, men hvad der derefter er behov for, er et langsigtet tiltag.
Lena Ek
Fru formand! Billederne af det omfattende og alvorlige jordskælv og tsunamien i det nordøstlige Japan er rædselsvækkende. Vores tanker og inderlige medfølelse går til dem, der har mistet deres hjem og deres kære.
Vi hilser naturligvis EU's hjælpepakke. I Fukushima er der stadig ansatte, der arbejder på atomkraftværkets område for at forhindre yderligere stråleforurening, og dette er selvfølgelig nødt til at blive omhyggeligt vurderet over hele EU - også i Bruxelles.
Jeg byder velkommen til den stresstest, Kommissionen har foreslået, men jeg mener, det skal tilføjes, at vi ikke bare kan gennemføre en stresstest baseret på teknologi og geografi. Vi har brug for to andre trin. Det ene drejer sig om sikkerhedskulturen, hvor det tilsyneladende har været umuligt at forestille sig sammensatte risici. Det andet drejer sig om den institutionelle ramme, herunder en oversigt over forholdene mellem de nationale tilsynsorganer og kernekraftselskaberne. Myndighederne bør endvidere ikke have tilladelse til at føre tilsyn med sig selv.
Endelig bør vi, når vi evaluerer konsekvenserne af katastrofen, basere vores drøftelse på information og viden. Det kan være nødvendigt med radikale foranstaltninger - jeg vil tro, de er nødvendige. Men én ting bør være indlysende, nemlig at vi er nødt til at reformere vores energiproduktion og i stedet sætte vores lid til vedvarende energi, og vi er nødt til at gøre det nu.
Giles Chichester
Fru formand! Lad mig udtrykke min beundring for den stoiske japanske ukuelighed over for disse mægtige naturkræfter. Vi må huske på den ekstraordinære styrke i jordskælvet og tsunamien.
Jeg hilser de præventive stresstest på europæiske kernekraftværker, samtidig med at jeg husker på, at kernekraftindustrien allerede er den mest regulerede og sikkerhedsbevidste industri i verden, og jeg bemærker udtalelsen tidligere i år fra WENRA, De Vesteuropæiske Nukleare Tilsynsmyndigheders Sammenslutning, om at gøre nye reaktorer endnu mere sikre end de eksisterende. Det er sundt at sammenligne sikkerhedsarkiverne for kul-, olie- og vandkraftindustrierne med kernekraftindustrien med henblik på dødsulykker.
Jeg ser, at oven over disse forfærdelige skyer for Japan er himlen altid blå - dvs. at genopbygnings- og restaureringsarbejdet i dette land, takket være forsikringsindustriens dybe lommer, bør være en kolossal indsprøjtning for deres økonomi, og det vil være godt for resten af verden.
Jeg takker ministeren og kommissæren for deres betænksomme bemærkninger, og mit budskab til medlemsstaterne og alle andre er, at De ikke må gå fra koncepterne nu med hensyn til kernekraft, vi har for meget brug for den.
Rebecca Harms
Fru formand, mine damer og herrer! Naturligvis kræver denne situation, at vi hjælper Japan, så godt vi kan og med alle de midler, vi har til vores rådighed. Et land, som er ramt af den form for katastrofe, som har ramt Japan, har brug for al den hjælp, det kan få. Jeg finder det imidlertid bemærkelsesværdigt, med hvilken sorgløshed vi overøser Japans helte med lovord. Jeg tror ikke, vi indser, at de mennesker, vi omtaler som "helte", bedre end nogen andre ved, at de risikerer liv og lemmer, og at mange af dem, der kæmper mod kernenedsmeltningen i Fukushima, allerede er levende døde. Japanerne ved bedre end nogen anden nation i verden, hvilke ødelæggelser en atomulykke kan slippe løs. Deres historie er domineret af Hiroshima og Nagasaki. Ethvert barn i Japan kender konsekvenserne af kernenedsmeltning. Vi bør være bevidst om dette, når vi skal drøfte Japan. Japanerne kender bedre end nogen andre til al den rædsel, der følger med ikke bare i den aktuelle situation, men også i det, vi endnu ikke har set. Måske er ukrainerne, som har været vidne til ødelæggelsen af en del af deres land i de seneste 25 år, de eneste andre, som er kvalificeret til at snakke om dette.
Efter min mening bør de nuværende europæiske drøftelser til forskel fra dem, der fandt sted for 25 år siden, omfatte de politiske konsekvenser, når vi opdager, at vi i vores egne lande har en teknologi, som kan komme ud af kontrol, og ikke kun tilintetgør fortiden i visse regioner eller ødelægger nutiden, men også rækker snigende ind i fremtiden for alle dem, der bor i nærheden af disse anlæg, samt for større områder. Jeg mener ikke, vi gør dette, når vi taler om stresstest, hr. Oettinger. Vi må være langt mere ærlige og bør indrømme, at vi i EU ofte har stået over for situationer, som er på kanten af kernenedsmeltning i de anlæg, vi driver. Lad mig give Dem en kort liste, nemlig Tihange i Belgien, Civaux i Frankrig, Philippsburg i Tyskland, Kozloduy i Bulgarien, Paks i Ungarn, Brunsbüttel i Tyskland, hvor der skete en hydrogeneksplosion, Forsmark i Sverige, Barsebäck i Sverige, Blayais i Frankrig og Krümmel i Tyskland - dette er en liste over de mest påfaldende hændelser, der har været, med en række forskellige årsager, siden Tjernobyl, hvor vi har befundet os på tærsklen til kernenedsmeltning.
Hvordan skal vi håndtere det faktum, at der kunne ske en kernenedsmeltning i et hvilket som helst af de anlæg, vi driver? Skal vi gøre dette gennem stresstest? Disse test er efter min mening kun relevante, hvis de fører os til at udarbejde en plan, der angiver, hvilke anlæg og hvilke definerede risici der skal være de første til at forsvinde, når vi vender ryggen til denne højrisikoteknologi. Hvis disse stresstest har til hensigt at berolige offentligheden og endnu en gang antyde, at vi i Europa aldrig vil kunne opleve situationer som dem, de for øjeblikket oplever i Japan, så mener jeg, at disse test er en fejltagelse. For øvrigt ville vi i høj grad byde lejligheden velkommen til at deltage i beslutningen om, hvem der definerer stresstestene - dette spørgsmål kan ikke overlades til kernekraftoperatørerne selv - samt hvem der gennemfører testene og evaluerer dem. De hidtil ansvarlige myndigheder har alt for ofte vendt det blinde øje til de vanskeligheder, man er stødt på i europæiske anlæg, og har godkendt anlæg, som aldrig burde være gået igennem proceduren for overensstemmelsesvurdering, som Euratom gjorde i tilfældene med Belene og Mochovce, f.eks.
Bairbre de Brún
Fru formand! Som andre talere vil jeg gerne udtrykke min deltagelse med de mennesker, som er berørt af tragedien i Japan, en tragedie, som stadig udspiller sig. Vi er nødt til at gøre alt, hvad vi kan for at hjælpe det japanske folk.
Hvad angår de erfaringer, vi er nødt til at drage i Europa, står spørgsmålet om nuklear sikkerhed nu klart øverst på dagsordenen. Særligt i forbindelse med de "stresstest", der skal udføres på kernekraftværker i Europa. Det, der skete i Japan, har alvorlige konsekvenser for EU's energipolitik i fremtiden.
Den humanitære katastrofe viser, hvor vigtigt det er at gå i retning af et ikkenukleart Europa. Vi har brug for et moratorium på kernekraft, og det, der er behov for, er massiv investering i bæredygtig og vedvarende energi. Der skal også foretages en revidering af de lovgivningsmæssige bestemmelser for nuklear sikkerhed.
Fiorello Provera
for EFD-Gruppen. - (IT) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil også gerne udtrykke min medfølelse og beundring for den værdighed, styrke og samhørighed, som det japanske folk udviser, stillet over for en form for katastrofe, som verden sjældent har oplevet, hvad angår størrelse og voldsomhed. Det japanske folks opførsel er i sandhed en inspiration for alle, og de fortjener vores hjælp.
Den lektie, der kan læres af denne oplevelse, er behovet for at styrke den europæiske civilbeskyttelsesordning gennem tættere koordinerede tiltag og en bredere tilgængelighed på folk og midler, så vi kan handle hurtigt i tilfælde af en katastrofe.
Med henblik på valget af kernekraft ville det være en fejltagelse at drøfte dette emne i den følelsesmæssige strøm af nuværende begivenheder. For emnet er alt for vigtigt og skal håndteres videnskabeligt. Det er absolut rigtigt at styrke sikkerhedsforanstaltningerne for nuværende og næste generations kraftværker og at demontere dem, der er ældre og mere usikre, men vi må undgå politisk udnyttelse og være forsigtige og pragmatiske, som hr. Brok sagde. Vi bør huske, at der i samme Fukushima-område var en dæmning, der kollapsede under jordskælvet med mange ofre, men dette får os ikke til at tænke på at demontere dæmninger eller bygge nye, og derfor opfordrer jeg til at være forsigtige, opmærksomme og åbne over for fremtiden.
Bruno Gollnisch
(FR) Fru formand! Den frygtelige katastrofe, der ramte Tōhoku-regionen i det nordøstlige Japan, har naturligvis vakt medfølelse og sympati hos alle europæere. Ud over denne følelse må vi naturligvis deltage i redningsindsatsen, for situationen er langt fra stabiliseret i Japan, tror jeg. Japan er et bemærkelsesværdigt land, et yderst værdigt, stærkt og modigt land, som er bevidst om sine pligter, men hvor bureaukratiet som andre steder har virkninger, der kan lamme initiativer.
En af de erfaringer, man kan drage af denne katastrofe, er, at den mest effektive nødhjælp, når alt kommer til alt, er en, der ankommer ad søvejen. Dette kræver naturligvis, at der er tilstrækkeligt med faciliteter i nærheden.
Situationen er ikke stabiliseret, og mange hjemløse mennesker lider stadig under kulden og af sult. Vi mener, at lektien, vi må lære af denne tragedie, er følgende: for det første, at det værste altid sker, det ender altid med, at det værste sker. Titanic var bygget til at være et skib, der ikke kunne synke. "Selv Gud kan ikke sænke det" var, hvad der blev sagt om det. Alligevel sank det på sin jomfrurejse trods de vandtætte skotter, fordi ingeniørerne ikke troede, at der kunne komme en lækage i den størrelsesorden.
Men, der sker altid det værste, jordskælvet plus tsunamien, dette var, naturligvis, det værste scenarie. Der vil imidlertid komme andre jordskælv, der vil komme det store Kanto-jordskælv, som vi venter os hvert øjeblik. Der kommer måske et i Californien, i Italien eller i Caribien. Vi er derfor, som det er blevet sagt, nødt til at være forberedt på dette ved at styrke civilbeskyttelsen.
Den anden og sidste lektie, vi må lære, er, at vi alligevel ikke må give efter for panik. Vi kan ikke både få at vide, at vi må opgive kernekraft på det grundlag, at radioaktivt nedfald er farligt, mens vi også får at vide, at vi bør holde op med at bruge fossile brændstoffer, fordi der udledes CO2 i atmosfæren. Vi er nødt til at træffe et valg.
Sandra Kalniete
(LV) Fru formand! Den ulykke, det japanske folk har oplevet, er umådelig. Jeg vil gerne have ført til protokols, at jeg har den dybeste medfølelse med familierne til dem, der har lidt, og dem, der er døde, og deres nærmeste. Den ædelhed og fatning, som det japanske folk har udvist i denne prøvelsens tid, fortjener den største respekt og er et eksempel for hele verden. Japan står over for en intensiv opgave med at genoprette sine hærgede områder, hvilket vil kræve betydelige ressourcer, herunder indgående investeringer. Det er derfor, jeg opfordrer til, at der på topmødet mellem EU og Japan, som er planlagt til den 25. maj, træffes afgørelse om at indlede forhandlinger om en frihandelsaftale mellem EU og Japan. Denne aftale må være til gavn for begge parter. Den må garantere lige vilkår for markedsadgang for begge parter, både hvad angår strømmen af varer og tjenesteydelser, og hvad angår landbrugsprodukter. En frihandelsaftale kunne blive et af instrumenterne til den tredje åbning af Japan, som Japans premierminister, hr. Kan, så malende har kaldt den. Ulykken forårsaget af tsunamien ved atomkraftværket i Fukushima er en grund til alvorlig uro over hele verden. Vi må bøje hovederne i respekt og taknemlighed over for de helte, der arbejder med deres eget liv som indsats for at stabilisere situationen i kernekraftreaktoren. Den erfaring, som de japanske ingeniører og kernekrafteksperter nu vinder med forebyggelse af ulykker, er unik. Det er vigtigt for verden at lære af denne erfaring. Erfaringen fra Fukushima må komme menneskeheden til gode ved at blive grundlaget for at teste kernekraftanlæg og udarbejde forbedrede sikkerhedskriterier. Til slut ønsker jeg endnu en gang at understrege, at EU må gøre alt, hvad det kan for at hjælpe Japan, en af vores nærmeste partnere.
Nessa Childers
(EN) Fru formand! Der er dukket to temaer op i kølvandet på de tragiske begivenheder, der ramte Japan for 12 dage siden. Det første har været japanernes reaktion, der, hvad strukturel forberedelse i byerne, beredskabstjenestens hurtige reaktion og det japanske folks forbilledlige ukuelighed angår, har været eksemplarisk og bør tjene som skabelon for andre jordskælvsudsatte lande. Det andet tema med atomnedfaldet i Fukushima er imidlertid vanskeligere.
Selv om Japan utvivlsomt hurtigt vil lære af disse begivenheder, må også Europa tage disse erfaringer til sig, og vores reaktion vil måske blive delt op i to områder. Det første er hævet over enhver tvivl at sørge for sikkerheden på fungerende kernekraftværker i EU. Jeg hilser testplanerne og vil gerne understrege, at de skal munde ud i fælles bestemmelser mellem medlemsstaterne om sikkerheden for kernekraftværker og om lagring af yderst giftigt atomaffald. Dette er særligt relevant i min østirske valgkreds. Den største samling af den slags materiale huses på atomkraftværket Sellafield i England, kun 280 km fra Louth amt.
Vores anden reaktion bør dreje sig om kernekraftens fremtid samlet set. I denne henseende må vi blive enige om et fuldstændigt stop for at bygge nye kernekraftanlæg. For at sikre en tilstrækkelig fortsat energiforsyning til EU må vi også godkende investeringer i vedvarende energiproduktion og mere effektiv energiudnyttelse.
Johannes Cornelis van Baalen
(EN) Fru formand! Jeg støtter ordene fra mine kolleger i Delegationen for Forbindelserne med Japan - hr. Gollnisch og fru Kalniete - ord, der formidler respekt og medfølelse til japanerne. Vi må imidlertid også lære, og det betyder, at denne potentielle atomulykke bør få en international dimension. Der må være absolut gennemsigtighed. Vi må finde ud af, hvorfor der ikke blev fulgt op på Den Internationale Atomenergiorganisations advarsel. Der var ingen drøftelse af denne advarsel. Vi bør finde ud af, hvad der skete.
Jeg er enig med alle de andre, der siger, at vi bør forene vores bestræbelser ved genopbygningen. En frihandelsaftale er derfor særligt værdifuld, og vi bør indgå denne aftale hurtigst muligt.
Mirosław Piotrowski
(PL) Fru formand! Som medlem af Parlamentets Delegation for Forbindelserne med Japan vil jeg gerne for det første give udtryk for min medfølelse og solidaritet med den japanske nation i lyset af denne kolossale katastrofe. Den har krævet næsten 10 000 menneskeliv, mere end 16 000 mennesker anses for savnet, og disse tal ændrer sig konstant. Jordskælvet og tsunamien har skabt utænkelige ødelæggelser. Tabene estimeres allerede til 300 mia. USD.
Selv om Japan ikke har bedt Europa om nogen hjælp, kan vi ikke forholde os passive til en tragedie af denne størrelsesorden. Den største bekymring vækkes af skaden på atomkraftværket i Fukushima. Efter nogle eksperters mening er situationen alvorlig og kan resultere i en gentagelse af, hvad der skete efter Tjernobyl. Det ungarske formandskab og fru Ashtons erklæring om humanitær bistand og ekspertbistand bør hurtigst muligt få et indhold i tæt samarbejde med den japanske regering.
Claude Turmes
(DE) Fru formand! For kun 14 dage siden skrev det japanske selskab Toshiba og andre, der byggede kernekraftanlæg, i deres reklamebrochurer, at de havde de sikreste kernekraftanlæg i verden - så meget for påstanden om, at vi i Europa afgjort har de sikreste atomkraftværker.
Jeg mener, at denne yderst alvorlige og tragiske ulykke i Japan bør gøre det klart, hvor absurd det er at sidestille kernekraftanlæg med vindmølleparker, effektiv energiudnyttelse eller solkraftværker, når man drøfter bekæmpelsen af klimaændringer. Hvad mere er, denne tanke om lavemissionsteknologi er ganske enkelt forkert. Man er nødt til at se på den samlede risiko ved alle teknologier. Mit første specifikke spørgsmål til Dem, hr. Oettinger, er følgende: Er det ikke på høje tid, at De indlemmer mindst ét scenarie i Energikøreplan 2050, som ganske enkelt viser, hvad vi kan opnå ved at kombinere 100 % vedvarende energi og effektiv energiudnyttelse? Det er det allermindste, Europas borgere kan forvente sig.
Lad mig fastslå, hvad stresstestene angår, at vi er for sådanne test, men de må være obligatoriske, og de må være europæiske. Den første bankstresstest blev manipuleret unødigt af de nationale myndigheder, således at et par banker ville være ekskluderet. Vi var nødt til at tage en ny runde med stresstest, for at det skulle blive rigtigt. Det andet nøgleelement er "uafhængig ekspertise". Fru Lauvergeon fra Areva og hr. Teyssen fra E.ON, Euratom-tjenestemændene fra Kommissionen, atomkrafteksperterne i Wien og ikke mindst de nationale atomkraftvagthunde er alle forudindtagede. Selv de nationale myndigheder vil ikke indrømme, at de sikkerhedstest, der blev skitseret for seks måneder siden, ikke længere er korrekte. Vi har med andre ord brug for uafhængige eksperter. Ellers løber vi den risiko kun at høre forudindtagede meninger.
Jeg har et sidste ord at tilføje. Jeg ville anbefale, at De gik forsigtigt til værks, når De peger på hr. Sarkozy som den store forkæmper for verdensomspændende nuklear sikkerhed. Jeg ville være en lille smule mere varsom, hvis jeg var Dem.
Sabine Wils
(DE) Fru formand! Japan er stadig truet af nuklear nedsmeltning. Strålingen fra kernekraftværket i Fukushima stiger dramatisk. Dette er endnu et gruopvækkende bevis på, hvor umuligt det er at kontrollere kerneenergi. Det er derfor, vi opfordrer til et øjeblikkeligt ophør med kernekraft. Kernekraft beriger elselskaberne, men når der sker en ulykke, er det folket, der betaler prisen. Derfor må EU omgående kræve, at operatørerne af kernekraftværker tegner obligatorisk offentlig ansvarsforsikring. Der skal være tilstrækkelig dækning for alle skader på sundhed, ejendom og andre aktiver i alle medlemsstater. EU bør endeligt ophøre med at fremme kernekraft og ophæve Euratomtraktaten. Milliarder af skatteyderpenge pumpes stadig ind i en farlig højrisikoteknologi, samtidig med at sikre alternativer såsom vedvarende energi fortsat er underfinansieret.
Mario Mauro
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg tror, at det vil være en alvorlig fejltagelse at gøre denne forhandling til en form for retssag mod risiciene ved moderne livsførelse. Vi må anerkende, at videnskab og teknologi gør det muligt for os at leve længere, at leve under bedre vilkår, at leve med bedre fremtidsudsigter på baggrund af, at fødevaresikkerhedsforholdene er blevet forbedret, at vilkårene i vores velfærdssystemer er blevet forbedret, at forholdene i vores fremadskuende verden er blevet forbedret, netop fordi den har kunnet anvende og udnytte videnskab og teknologi.
Dette synspunkt er naturligvis ikke uden risici, men disse risici kan overvindes, hvis vi kan forene vores kræfter om at løse de problemer, som det internationale samfund står over for hver eneste dag. Navnlig hr. Brock havde ret, da han sagde, at der er noget uforklarligt ved vores forhold til ting, som får os til at indse, at vi ikke har styr på alt, at uanset hvor avancerede vi end måtte være, har vi ikke svar på alle problemer, som naturen volder menneskeheden, hvilket netop omfanget af dette jordskælv erindrer os om. Det er meget sandsynligt, at mindre udviklet teknologi og videnskab for ikke så længe siden, f.eks. for hundrede år siden i Messina, førte til en begivenhed, der forårsagede mere end 100 000 dødsfald, selv om der var tale om et jordskælv af langt mindre styrke.
Dette skulle give os klare retningslinjer for fremtiden. Videnskab og teknologi er nemlig redskaber, og det kræver en god politik at udnytte dem fuldt ud. Det vil derfor kræve udformning af gode politikker, hvilket vi gør i fællesskab som institutioner, at fastslå, om vi nu har løsninger, som gør det muligt at bevæge os væk fra den nuværende atomalder og ind i fremtiden, eller om vi skal fortsætte med at basere os på disse redskaber på lang sigt for at muliggøre den videreudvikling, som vi alle har behov for.
I dag skal vi dog gøre noget helt andet, nemlig hovedsageligt gøre en indsats for at bidrage til at lindre et folks smerte og dække dets behov. Jeg hører ikke meget om det her i Parlamentet, fordi vi alle er optaget af en politisk diskussion, der forsøger at inddrage fremtidige bekymringer, som ikke rigtigt har noget at gøre med det, der står på dagsordenen.
Daciana Octavia Sârbu
(RO) Fru formand! Den krise, der for øjeblikket udspiller sig i Japan, giver anledning til bekymringer om sikkerheden på kernekraftværker verden over. Det er vores pligt at spørge os selv, hvor solide og sikre de kernekraftværker, der er opført på vores område, er.
Jeg kommer fra Rumænien, og borgerne i mit land er med rette bekymrede over sikkerheden på kernekraftværket i Cernavodă, navnlig da der for nylig er blevet sat mange spørgsmålstegn ved det i pressen.
Det er min faste overbevisning, at offentligheden ikke blot i Rumænien, men også i en række andre medlemsstater, spørger sig selv, om den er ordentligt beskyttet i tilfælde af naturkatastrofer, som kan berøre kernekraftværkerne.
I sidste uge besluttede Tyskland at foretage en detaljeret inspektion af sine systemer til produktion af kernekraft. På baggrund af begivenhederne i Japan er det absolut nødvendigt at foretage en hastegennemgang af situationen med hensyn til nuklear sikkerhed i hele EU. Alle medlemsstater bør udøve streng og fuldstændig kontrol med disse kernekraftværker.
Kommissionen skal ikke blot sikre, at direktivet om nuklear sikkerhed gennemføres korrekt, men sammen med de kompetente myndigheder i medlemsstaterne også nøje overvåge, hvilken stand disse kernekraftværker er i.
Den tragiske situation i Japan understreger på ny, at vi må gøre vores yderste for at tilvejebringe hurtige katastrofeberedskabsmekanismer.
Charles Goerens
(FR) Fru formand! Et par ord om Japan. For det første må vi gøre alt for at mindske lidelserne for det japanske folk, der fortjener al vores medfølelse og solidaritet.
For det andet er der ud over de to naturkatastrofer - jordskælvet og tsunamien - en tredje katastrofe, som er en nuklear katastrofe og dermed menneskeskabt. Alt, hvad der er blevet sagt om dette spørgsmål, kan sammenfattes i ét ord, nemlig hiatus. Ja, vi står over for et paradigmeskift, der kan koges ned til to spørgsmål: Hvad bør ændres, og for det andet, hvad kan vi starte med at ændre i henseende til energiproduktion?
Vi kan være sikre på, at hvis vi faktisk løb tør for fossile brændstoffer og kerneenergi, ville vi meget hurtigt blive i stand til at danne os et mere nøjagtigt billede af potentialet for udvikling af vedvarende energikilder. Vi forventer, at EU omdefinerer sin strategi med hensyn til dette spørgsmål. Dette kræver vision, viljestyrke og en detaljeret køreplan.
Bas Eickhout
(NL) Fru formand! For det første vil jeg gerne lykønske hr. Oettinger med at være kommet godt fra start. De fik rent faktisk en flyvende start i sidste uge, men siden da synes det at være gået ned ad bakke for Dem. De må imidlertid virkelig gøre noget ved dette nu og præcisere Deres holdning, fordi det, De sagde i sidste uge, var, at vi skulle have en debat om Europa og om en fremtid for et Europa uden kernekraft. De har ikke gentaget dette siden, selv om det bør være emnet for vores forhandling nu. Mange undersøgelser, dvs. videnskabelige undersøgelser, har igen og igen vist, at vi kan nå vores miljømål uden brug af kernekraft. Det er muligt at drive Europa udelukkende ved hjælp af vedvarende energi. Det bør være emnet for vores forhandling i dag.
Det er et politisk valg, om man er for eller imod kernekraft. Det skulle ikke være nødvendigt at begrunde, hvorfor vi er imod kernekraft. Det er dem, der går ind for kernekraft, som bør komme med en begrundelse. Derfor er stresstesten så vigtig.
Jeg har to spørgsmål til Dem, hr. Oettinger, to meget vigtige spørgsmål. For det første, hvordan skal vi fastlægge kriterierne? Hvordan skal vi sikre, at de er uafhængige? For det andet, hvad vil der ske, hvis et kernekraftværk ikke består stresstesten? Hvilke konsekvenser vil det så få?
Lena Kolarska-Bobińska
(PL) Hr. formand, hr. kommissær! Begivenhederne i Japan har berørt os alle meget dybt. Vi hylder de mennesker, der med risiko for deres liv håndterer følgerne af tre begivenheder, som indtraf samtidig, nemlig jordskælvet, tsunamien og uheldet på kernekraftværket. Denne tragedie har vakt stor sympati og dermed givet anledning til den diskussion, som vi for tiden er vidne til i Europa, om kernekraftens og den europæiske energistrategis fremtid. Vi vedtog for nylig en energistrategi for Europa frem til 2020. Man kan sige, at denne strategi for øjeblikket er ved at blive undermineret, selv om vi accepterer kernekraft i strategien. Det fremgår af strategien, at kernekraft blot skal ledsages af strenge sikkerhedskrav. Kernekraft er dog en acceptabel del af energimixet i en række lande.
Denne diskussion bør efter min opfattelse også styrke det europæiske energisamarbejde, hvilket er noget, vi har anmodet om i vores betænkning. I dag skal vi ikke blot forbedre sikkerhedsforholdene, men også styrke Det Europæiske Atomenergifællesskab og bevæge os i retning af et europæisk energifællesskab. Kommissionen skal presse på for et bedre samarbejde mellem medlemsstaterne og for at gøre kerneenergipolitikken til et europæisk anliggende. Stresstest bør ikke være frivillige. Nogle lande vil benytte dem, hvis de ønsker det, mens andre ikke vil gøre det. Dette må indgå i opbygningen af, hvad der i sidste ende skal være en fælles politik for kernekraft.
Vi bør også støtte nye teknologier. Europas samlede energistrategi bygger på decentralisering og diversificering. Derfor bør vi tænke på at fremme små og mellemstore atomreaktorer. De koster mindre, er opført som moduler og er derfor lettere at sikkerhedsteste. Måske vil denne form være mere acceptabel for den offentlige mening, da vi ikke vil være i stand til fuldstændigt at fjerne denne energiform.
Zigmantas Balčytis
(LT) Hr. formand! Japan har oplevet følgerne af en naturkatastrofe og en atomulykke, som trodser enhver forestilling. Det litauiske folk er i færd med aktivt at skaffe midler og forsøger på enhver tænkelig måde at bidrage til at hjælpe landets ofre. Vi husker og vil altid huske de smertelige følger af Tjernobylatomkatastrofen, som menneskene i denne region fortsat kan mærke, selv efter tre årtier. Katastrofen i Japan tvinger os til grundlæggende at tage spørgsmålet om nuklear sikkerhed op til fornyet overvejelse. Vi kan ikke kontrollere naturkatastrofer, men vi bør i det mindste sikre, at de ikke forårsager yderligere og meget smertelige atomkatastrofer. Jeg tilslutter mig gennemgangen af den eksisterende infrastruktur og tilvejebringelsen af ny kapacitet, men vi må grundigt analysere hændelserne på det japanske kernekraftværk, navnlig med Tjernobylatomkatastrofen som fortilfælde. Vi må nå frem til konklusioner og vedtage foranstaltninger, der gør det muligt for os at styrke den nukleare sikkerhed i hele Europa betydeligt.
Chris Davies
(EN) Hr. formand! Mine bekymringer over kernekraftsektoren er blevet overskygget af mine bekymringer over klimaændringerne, og det er nu min opfattelse, at kerneenergi kan spille en rolle som hjælp til at bekæmpe global opvarmning. Dette var sandt før ulykkerne i Japan, og det er fortsat sandt nu. Der er naturligvis en lære, som skal drages heraf. Der er problemerne med konstruktion, mangelfuld regulering og utilstrækkelig uafhængighed og den åbenbare selvfølge, at man ikke skal opføre kerneenergireaktorer i jordskælvszoner.
Vi lever imidlertid i en verden omgivet af farer. Vores byer har stort set alle kemiske fabrikker med et enormt risikopotentiale, men vi kan styre disse risici, vi lever med dem. I årtiernes løb har vi haft gruopvækkende togulykker, men vi lukker ikke jernbanerne af den grund. Vi tager ved lære heraf, vi anvender dem, og vi forbedrer sikkerheden. Det er, hvad vi skal gøre med kerneenergisektoren.
Romana Jordan Cizelj
(SL) Hr. formand! Hvis vi skal tage vores klimamål alvorligt, må kerneenergi fortsat indgå i vores energimix. Derfor må vores drøftelser ikke blive ideologiske. Hvad vi først og fremmest har brug for, er svar på en lang række spørgsmål, som f.eks. hvad der var den vigtigste årsag til ulykken, og hvordan den kunne have været forhindret. Brød systemerne vedrørende ansvar, gennemførelse og tilsyn sammen? Var sikkerhedskulturen i et af de nukleare anlæg slap? Hvilke muligheder er der for at lagre brugt atombrændsel mere sikkert? Var reguleringsmyndigheden for svag til gribe ind i tide osv.? Vi må finde svar på disse spørgsmål, hvorefter vi vil være i stand til at træffe ansvarlige politiske foranstaltninger.
Hvad vil det egentligt sige at træffe ansvarlige politiske foranstaltninger? Vi skal nå frem til en samfundsmæssig aftale om acceptable teknologier og navnlig om kernekraftværkernes rolle. Vi skal sikre, at princippet om, at sikkerheden kommer i første række, gennemføres. Vi skal udforme en lovgivningsmæssig ramme, der stiller tilstrækkelige finansielle og menneskelige ressourcer til rådighed for sikker drift af komplekse teknologier. Vi skal lette udviklingen af en uafhængig nuklear profession med stor ekspertise, videreuddannelse af den og overførsel af viden fra de ældre til de yngre generationer. Vi skal vurdere kompetencen og uafhængigheden hos reguleringsorganerne, der spiller en vigtig rolle for sikkerhedskulturen, og vi skal sørge for sikker bortskaffelse af højradioaktivt affald og brugt atombrændsel.
Endelig vil jeg gerne nævne de fælles sikkerhedskriterier. Vi er i dag alle enige om, at vi reelt har brug for dem, men prøv at tænke tilbage på 2009, da vi drøftede direktivet om nuklear sikkerhed. Selv da bekræftede Parlamentet de fælles europæiske kriterier, som Rådet desværre ikke accepterede. På det tidspunkt viste Parlamentet, at det traf de rette foranstaltninger. Derfor er det efter min opfattelse på høje tid, at Parlamentet får flere beføjelser på kerneenergiområdet, og vi bør nå til en interinstitutionel aftale, så vi kan få beføjelser inden for rammerne af den fælles beslutningstagning.
Ildikó Gáll-Pelcz
(HU) Hr. formand! Jeg vil først gerne udtrykke min dybe medfølelse og dernæst min respekt for det japanske folk og for det tredje min store beundring for og påskyndelse af de japanske helte, der i dette øjeblik arbejder i kernekraftværket. Der er sket en tragedie, som altid vil blive husket i Japans og verdens historie. Det katastroferamte land har anmodet Den Europæiske Union om hjælp i forbindelse med den foreløbige koordination af den bistand, som medlemsstaterne har tilbudt.
Kommissionens hurtige reaktion var opmuntrende, og det samme var den omstændighed, at kommissæren bekræftede, at der ville blive ydet al tænkelig bistand til Japan og den næsten halve million mennesker, der har fået midlertidig nødindkvartering som følge af det ødelæggende jordskælv og tsunamien. Det er min faste overbevisning, at vi derudover må gøre alt for at afbøde følgerne af katastrofen og genskabe levevilkårene. Samtidig vil jeg dog gerne give udtryk for, at det ikke er hensigtsmæssigt at sætte denne form for katastrofe og lignende katastrofer i et modsætningsforhold til anvendelsen af kernekraft. Ikke desto mindre skal kernekraftværker naturligvis udstyres med de mest omfattende sikkerhedssystemer og inspiceres konstant efter de strengeste bestemmelser.
Kommissionens forslag om at tilrettelægge en bred europæisk høring må hilses velkommen. Da jeg anser det for nødvendigt, støtter jeg også, at Kommissionen udarbejder retningslinjer, der skal danne grundlag for et velfungerende sikkerhedssystem, som skal koordineres på europæisk plan, og garantere fortsat sikker produktion af kerneenergi i fremtiden. Det japanske folks adfærd er eksemplarisk og bør være en reference for os. Det er min faste overbevisning, at det fortjener al tænkelig støtte.
Edit Herczog
(HU) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! I dag er vi alle lidt japanske. Selv midt i en naturkatastrofe må vi indrømme, at nuklear sikkerhed har et menneskeligt ansigt. Planlægning, drift, nedlukning og, som nu i Fukushima-kernekraftværket, tackling af ulykker er en prøve på styrken af den menneskelige viden og beslutsomhed. Den europæiske stresstest er et vigtigt skridt for os i retning af at planlægge for fremtiden, hvad vi hidtil ikke har kunnet forestille os. Vi kan bedst hylde arbejderne på Fukushima-atomkraftværket, hvis europæiske eksperter inddrages i europæiske faglige og politiske beslutninger. Disse atomarbejdere, hvis engagement og viden er uundværlig, bør inddrages.
Det er meget vigtigt, at den nukleare viden holdes ved lige og udbygges på mellemlang sigt, da den er den virkelige garanti for sikkerhed. Endvidere vil jeg gerne på ny fremhæve, hvad fru Ulvskog sagde. Den nukleare forskning og udvikling skal i højere grad end nu give svar på, hvordan vi kan håndtere nukleart affald, sådan som vi har gjort i affaldets 60-årige historie.
Paul Rübig
(DE) Hr. formand! Jeg vil gerne takke kommissær Oettinger for at tackle dette spørgsmål på så seriøs og ansvarlig vis.
Vi bør overveje, om De Vesteuropæiske Nukleare Tilsynsmyndigheders Sammenslutning (WENRA) bør opgraderes til at være europæisk reguleringsorgan for de 27 medlemsstater. Vi bør overveje, om Den Internationale Atomenergiorganisations (IAEA) standarder bør gøres retligt bindende, og om dette nye reguleringsorgan bør have beføjelse til at kræve en øjeblikkelig nedlukning, hvis standarderne ikke er opfyldt. Vi bør også overveje at reformere Euratomtraktaterne med fokus på sikkerhedsbestemmelser samt spørgsmålet om dækningen af omkostningerne i forbindelse med nedlukning og slutdeponering, der skal løses nu.
Jeg tror, at dette er et følsomt emne. Vi må her i Europa benytte denne lejlighed til at gennemføre en peerevaluering og indføre de seneste standarder, sådan at befolkningens sundhed ikke bringes i fare.
David Martin
(EN) Hr. formand! Jeg hilser naturligvis den hurtige bistand, vi har ydet japanerne i nødens stund, velkommen og deler også den sympati, vi har udtrykt over for dem. Jeg kan dog ikke lade være med at tænke på, at vores bemærkninger om solidaritet måske ikke er helt så oprigtige, når man ser på, hvordan nogle af medlemsstaterne har optrådt.
Ved læsning af vores aviser konstaterer jeg, at den spanske regering indtrængende har opfordret til, at varer fra Japan undersøges omhyggeligt for stråling, at den nederlandske regering har indskærpet over for havnearbejderne, at de skal behandle containere fra Japan med forsigtighed, at den franske regering har opfordret til kontrol af al import, og at de tyske myndigheder har krævet stikprøvekontrol af alle varer, der importeres fra Japan, herunder biler. Det drejer sig om varer, der forlod Japan for to eller tre uger siden og i nogle tilfælde for to eller tre måneder siden, dvs. før jordskælvet.
Der er ikke meget udtryk for solidaritet og sympati i en sådan handling, og jeg vil gerne anmode Rådet og Kommissionen om at forsøge at sige til medlemsstaterne, at hvis de virkelig ønsker at vise solidaritet, bør de ikke komme med sådanne skrækhistorier.
Fiona Hall
(EN) - Hr. formand! Jeg er overrasket over, at kommissæren er så optimistisk med hensyn til at bringe situationen i Fukushima under kontrol på nogle få dage, når nukleare eksperter har talt om uger eller måneder. I mellemtiden udsender værket fortsat stråling, der fortsætter med at trænge ind i fødevareforsyningskæden og ud i vandforsyningsnettet.
Jeg hilser kravet om stresstest velkommen, men de besvarer ikke de store spørgsmål. Spørgsmålet er, om vi vil acceptere de voksende risici ved kernekraft i en verden, hvor der i stigende grad forekommer komplekse naturkatastrofer og ekstreme vejrforhold. Kerneenergireaktorers sikkerhed kan ganske enkelt ikke garanteres fuldt ud i tilfælde af en hvilken som helst form for storstilet katastrofe, hvor der opstår forstyrrelser på mange forskellige niveauer, og hvor adgangen til elektricitet, vandforsyning og kommunikation samt den fysiske adgang er afbrudt. Spørgsmålet er, om vi virkelig ønsker at løbe denne risiko, når vi har andre alternativer.
João Ferreira
(PT) Hr. formand! Vi vil gerne her give udtryk for vores fuldstændige solidaritet med det japanske folk, og også vi kondolerer over for ofrene for den katastrofe, der har ramt landet.
Vi ved, at katastrofen har medført alvorlige uheld i Fukushima-kernekraftværket, hvis konsekvenser stadig ikke kan vurderes fuldt ud. Uheldene i dette værks reaktorer skyldtes ganske vist kombinationen af højst usandsynlige faktorer, men de blev kombineret, og det kunne potentielt ske igen i et andet kernekraftværk.
Vi må derfor drage en vigtig lære af, hvad der sker i Fukushima. Der er et øjeblikkeligt behov for at revidere og om nødvendigt tilpasse redundansen med hensyn til værkets sikkerhedssystemer, navnlig for så vidt angår kølesystemerne.
Det er nødvendigt at revurdere placeringen af eksisterende kernekraftværker, navnlig i forhold til risikoen for, at der vil indtræffe jordskælv og tsunamier. Der er imidlertid også et behov for, at vi som samfund tager en bred diskussion om energispørgsmålet, vores nuværende og fremtidige behov og om, hvordan disse kan opfyldes, hvordan vi på et objektivt og informeret grundlag tackler risici, konsekvenser samt muligheder og begrænsninger i de forskellige energikilder.
Oreste Rossi
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil først og fremmet gerne udtrykke min solidaritet med det japanske folk, der er blevet ramt så hårdt af katastrofen. Det var en overraskelse at konstatere, at japansk teknologi ikke havde holdt trit med de begivenheder, der hele tiden indtræffer i disse områder. Den omstændighed, at man havde holdt et teknologisk forældet kernekraftværk i drift, er helt sikkert ikke et spørgsmål af ringe betydning, og disse forhold burde få os til at gøre os overvejelser om det europæiske atomenergiprogram.
Vi kan ikke tillade os at blive ofre for frygt og foretage forhastede valg i dag. Vi har behov for en general aftale om, at de eksisterende kernekraftværker skal sikres, og om, at de værker, der er under opførelse, skal undersøges. Europa kan ikke afstå fra at hjælpe det japanske folk, ikke kun fordi der er tale om en nødsituation, men også på grund af den sandsynlige finansielle krise, der er knyttet til den forfærdelige katastrofe.
På kort sigt må der tages skridt til at tackle en økonomisk nedtur i Tokyo og de sandsynlige konsekvenser for de lande, der er tættest knyttet til Japan. Vi må ikke glemme, at regeringen allerede var svag før katastrofen og ikke havde flertal i Overhuset, hvilket kunne betyde, at en regeringskrise var under opsejling.
Angelika Werthmann
(DE) Hr. formand! Jeg vil gerne indlede med at udtrykke min sympati med alle dem, der er berørt af denne ødelæggende situation. Den tragiske ulykke i Japan har ført til en atomkatastrofe, som vi nu alle er bekendt med. Europa har reageret forholdsvis hurtigt og enigt, selv om alle, der støtter kerneenergiteknologien, forhåbentlig deler bevidstheden om, at radioaktivet ikke kender nogen nationale grænser, og at naturen ikke anerkender sikkerhedsstandarder, uanset hvor høje de end måtte være. Vi har været vidne til Tjernobyl - en mislykket såkaldt stresstest - og vi har nu Fukushima. Tiden er inde til, at de, der går ind for atomkraft, sætter menneskenes velbefindende og sundhed og det naturlige miljø over alle finansielle interesser. Vi bør overveje en udfasning på europæisk plan og fremme vedvarende energi.
Alajos Mészáros
(HU) Hr. formand! Tsunamien efter jordskælvet i Japan var den direkte årsag til ulykken på kernekraftværket, der først og fremmest blev et spørgsmål om sikkerhed for såvel kerneenergisektoren som offentligheden. Derfor traf man den korrekte beslutning om at underkaste vores fungerende kernekraftværker en streng test. Det er blevet klart, at vi har behov for en generel indgående debat for at nå til en rationel beslutning om atomenergiens fremtid. Vi må også være klar over, at folk efter en forfærdelig tragedie af denne art vil blive mere bange, og det er præcis derfor, vi må sikre, at der gives objektiv og reel information, og at sikkerhedsforanstaltningerne strammes.
Jeg vil dog gerne understrege, at kernekraftværkerne i Europa er underlagt helt andre miljøfaktorer end dem, der gælder i Japan. Europa er ikke truet af hverken tsunamier eller et så voldsomt jordskælv, hvorfor der ikke bør drages direkte konklusioner af denne ulykkelige tragedie. Vores anlæg er forberedt på de potentielle påvirkninger, de kan blive udsat for, og kerneenergi kan fortsat være en integrerende del af vores energiressourcer også i fremtiden. Til slut vil jeg gerne give udtryk for min medfølelse og agtelse for vores japanske venner.
Günther Oettinger
medlem af Kommissionen. - (DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg har lyttet opmærksomt til Deres indlæg og vil gerne takke Dem for den objektivitet, De har vist, både i relation til katastrofen og til dens konsekvenser. Vi har hørt tilkendegivelser af solidaritet og medfølelse samt tilbud om hjælp. Der er ikke noget yderligere at tilføje på dette punkt. Dette opmuntrer os i det arbejde, der skal udføres af Rådets formandskab og Kommissionen.
Det generelle spørgsmål, der er tale om her, er katastrofeberedskabet. Hvis vi ser på Haiti og Pakistan og de andre steder, hvor der for nylig har fundet naturkatastrofer sted, tror jeg, at Kommissionens meddelelse om et styrket EU-katastrofeberedskab, der blev godkendt af Rådet i december sidste år, viser vejen frem. Vi må forbedre samarbejdet inden for rammerne af procedurerne for katastrofeberedskab på europæisk plan og afsætte tilstrækkelige finansielle og menneskelige ressourcer til det samt koordinere indsatsen på europæisk plan. Jeg er ikke i tvivl om, at fru Georgieva vil forelægge nogle konkrete forslag for Parlamentet og Rådet i løbet af året.
Når det kommer til energipolitikken i Europa og den lære, der skal drages af de nye oplysninger fra Japan, tror jeg, at vi er nødt til at begynde med at se kendsgerningerne og realiteterne i øjnene. Lad mig som eksempel nævne den tyske regering og dens koalitionspartier, idet jeg erindrer Dem om, at jeg selv er medlem af et af disse partier. Vores regering har bebudet en betydelig ændring i sin politik. Syv kernekraftværker er nu blevet sat ud af drift i Tyskland. Denne handling er blevet kritiseret for "ikke at vise megen troværdighed" eller for at være et "typisk udtryk for tysk angst". Jeg tror, at det er nødvendigt at huske på, at respekt for andres mening bør være udgangspunktet for vores drøftelser. Jeg vil gerne udtrykke min respekt for Parlamentet, der for nogle få år siden tilkendegav sin klare støtte til permanent anvendelse af atomkraft i det europæiske energimix, men som utvivlsomt er begyndt at tage sin holdning op til fornyet overvejelse. For det andet vil jeg gerne udtrykke min respekt for EU's lovgivningsbeføjelser. Jeg har på ny læst Euratomtraktaten meget omhyggeligt og har også set nærmere på direktivet om nuklear sikkerhed, som Rådet og Parlamentet vedtog i juni 2009. Det andet dokument indeholder mange formelle henstillinger vedrørende de myndigheder, der skal oprettes, samt oplysnings- og rapporteringsforpligtelserne og andre punkter, men det indeholder næsten ingen specifikke, materielle henstillinger vedrørende opførelses- eller driftsteknikker og da slet ikke de mest generelle specifikationer.
Hvis Parlamentet i dag foreslår, at den europæiske lovgivning udbygges, er jeg fuldt ud rede til ikke at afvente rapporterne fra medlemsstaterne i 2014, inden jeg forelægger en rapport for Kommissionen, men til at kræve, at dette direktiv bliver gennemført i national lovgivning senest i juli i år, hvilket ville være medlemsstaternes ansvar, sådan at det, efterhånden som der indsamles yderligere oplysninger fra Japan og fra de omfattende stresstest, vil være muligt at drøfte et forslag fra Kommissionen om yderligere specifikke, materielle krav til nuklear sikkerhed her i Bruxelles i løbet af det kommende år i stedet for senere.
Det er blevet fremført, at jeg skal "handle beslutsomt". Det er jeg dog uenig i. Jeg vil forholde mig konsekvent til dette spørgsmål og spørge, hvilke beføjelser de europæiske lovgivere har givet mig og ikke har givet mig. Når jeg selv i det nuværende klima hører kritik fra visse nationale regeringers side af en overdramatiseret vurdering af situationen og den lære, der skal drages heraf, mens andre siger, at det er på høje tid, at jeg handler beslutsomt, så foretrækker jeg en mellemvej. Jeg har altid følt mig godt tilpas på den gyldne middelvej. Når man kritiseres fra begge sider, kan det være, at man faktisk gør tingene rigtigt.
Mange af de 143 kernekraftværker i Europa vil stadig være i drift om ca. ti år, og medmindre de nuværende regeringer ændrer opfattelse, vil mange af dem, om end ikke alle, stadig være i drift også i det følgende årti. Derfor er det i alles interesse at kræve de højeste sikkerhedsniveauer, nye standarder og en yderligere reduktion af risiciene for de atomkraftværker, der forbliver i drift på mellemlang til lang sigt.
For det andet formoder jeg, at der vil blive opført nye kernekraftværker i Europa på medlemsstaternes, deres nationale parlamenters og regeringers ansvar. Hvis vi ser på den folkeafstemning, der skal holdes i Italien i juli, kan vi se, hvad tendensen er, og jeg noterer mig, at med undtagelse af Tyskland har ingen af de tretten medlemsstater, der har kernekraftværker, ændret deres politik på dette punkt. Jeg har nøje fulgt debatterne i de nationale regeringer og parlamenter og i medierne.
Vi må forstå, at selv om dette er et europæisk spørgsmål, har det også en global dimension. Det er i alles interesse at sikre, at de højeste standarder anvendes ikke blot på vores egne territorier, men overalt i verden, da kernekraft, når alt kommer til alt, vil være i brug i verden i årtier. Derfor hilser jeg det velkommen, at ...
(Kraftig uro)
Jeg gør virkelig mit bedste for at forblive rolig og objektiv her, hr. Turmes. Jeg foreslår, at De gør det samme. Når De siger, at jeg ikke skal stole på hr. Sarkozy, kan jeg kun sige, at jeg har fuld tillid til, at han vil forelægge dette spørgsmål til drøftelse på G20-topmødet. Dette er en stor succes i sig selv. Spørgsmålet vil nemlig blive drøftet i et forum, hvor der deltager amerikanere, kinesere, russere og andre, som allerede har kernekraftværker, planlægger at opføre nye værker eller har givet store industrikoncerner tilladelse til at opføre kernekraftværker i deres lande. Derfor tror jeg, at det er vigtigt at foretage en revurdering af risiciene og fastsætte højere sikkerhedsstandarder, uanset om man er for eller imod kerneenergi, fordi kernekraft fortsat vil være en del af vores globale fremtid.
(Kraftig uro)
Dette er ikke det rette tidspunkt til at vende tilbage til det, der var genstand for forhandlingerne for to år siden. Jeg er ikke den rette person at henvende sig til i denne sag. De er velkommen til at gøre Deres synspunkter gældende, når andre tager ordet. Jeg tror ikke, at De retter dette spørgsmål til den rette person.
Lad mig gå over til spørgsmålet om energikøreplanen frem til 2050 og den kritik, vi har hørt om, at denne ikke i tilstrækkelig grad fremmer og finansierer vedvarende energikilder. I dette tilfælde undervurderer De betydningen af Deres egne beslutninger, selv om vi søger at overvåge og sikre overensstemmelsen med sådanne afgørelser. 20 % vedvarende energi om kun ni år svarer faktisk til 35 % på det vigtige elproduktionsområde, hvor disse vedvarende energikilder hovedsageligt anvendes. Vi er godt på vej til at producere 35 % elektricitet på grundlag af vedvarende energikilder - og medlemsstaterne spiller deres rolle - samtidig med at vedvarende energikilder forventes at overhale kernekraft og kul inden for elproduktion om fire til fem år. Dette betyder, at vi er på vej til at gøre vedvarende energikilder til de vigtigste kilder til elproduktion i Europa. Vi vil fremlægge vores koncepter og scenarier til energikøreplanen frem til 2050 sidst på foråret. Der er dog andre vigtige datoer end 2050, der kan synes at ligge langt ude i fremtiden. Der er også mellemliggende mål for 2025 og 2030, dvs. for den periode, der kræver investering i infrastruktur og produktionskapacitet lige nu. Jeg ønsker ikke her at forpligte mig konkret på dette punkt, men senest i 2030 vil vi helt sikkert være nået ud over 35 % vedvarende energikilder og op på et tal på over 40 % eller endog 60 % eller et sted derimellem. Hvis dette viser sig at være tilfældet, vil ingen kunne sige, at der ikke var tilstrækkelig opbakning til vedvarende energikilder. Vedvarende energikilder vil spille en afgørende rolle i energimixet i vores levetid.
(Afbrydelse fra fru Harms)
Jeg taler om energikøreplanen, fru Harms, hvorimod De henviser til CO2-køreplanen. Det er to forskellige spørgsmål. Vi har ikke nedsat målene for 2020. De er uændrede - et selvstændigt mål på 20 % og 30 %, hvis andre lande følger efter. Dette har hele tiden været Parlamentets, Rådets og Kommissionens holdning, og det er det samlede tilbud, der ligger på bordet. Der har ikke været nogen ændringer. Det, vi taler om her, er "vedvarende energikilder", og det er på det punkt, at vi skal nå op på 40 %. Vi har derfor skabt et grundlag for at sikre, at energimixet ikke længere kun er et anliggende for medlemsstaterne, men at medlemsstaterne påtager sig 50 % af ansvaret eller lidt mere. For det andet har vi også fastsat krav om fastlæggelse af tilskudsprincipper og om, hvordan de finansielle og tekniske ressourcer skal tilvejebringes i medlemsstaterne med vores samarbejde.
De kan være forvisset om, hr. Turmes, at man i scenarierne seriøst vil undersøge noget, der er blevet foreslået af flere forskellige organer, nemlig at man skal nå op på 100 % vedvarende energikilder. De er dog nødt til at se på lovgivningen, især artikel 194, hvoraf det fremgår, at energimixet henhører under medlemsstaternes kompetence. Jeg anser ikke Lissabontraktaten for at være hugget i sten. Den indeholder imidlertid parametrene for mine aktiviteter ved at fastsætte medlemsstaternes rettigheder. Disse rettigheder vogtes nidkært, uanset om det er i Berlin, Luxembourg, Paris eller London.
Jeg har en sidste bemærkning. Jeg lyttede meget opmærksomt til, hvad hr. Davies og hr. Hall havde at sige. De tilhører begge samme parti. De kommer begge fra den samme medlemsstat. Men, som vi har hørt, har de diametralt modsatte holdninger. Det respekterer jeg. Når et lille parti i et stort land kan rumme så divergerende holdninger som dem, de to medlemmer har givet udtryk for, og når det samme parti var imod kerneenergi i dets land før valget, men kan acceptere det nu, hvor valget har fundet sted, så respekterer jeg det ikke desto mindre. Dette viser dog den økologiske, økonomiske og politiske dimension af dette spørgsmål, hvorfor der altid vil herske uenighed. En del af processen er i sagens natur altid global.
Enikő Győri
formand for Rådet. - (HU) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg lover at fatte mig i korthed. At vise medfølelse og holde hovedet koldt er efter min mening de to ting, der bør være styrende for vores aktiviteter nu. Gennem medfølelse kan vi hjælpe japanerne med alt, hvad de har behov for. Vi kan lytte til dem og gøre en indsats der, hvor også de ser et behov, og det er nødvendigt at holde hovedet koldt for rettidigt at træffe de rigtige beslutninger om vores egen fremtid. Vi bør ikke træffe afgørelse om et så vigtigt spørgsmål med udgangspunkt i de aktuelle begivenheder. En ting, der er sikker, hvilket ingen her i Parlamentet har anfægtet i dag, er, at vi skal sætte alt ind på at opnå størst mulig sikkerhed.
Endvidere er det dog vores pligt at informere borgerne fuldt ud, for at de kan forstå, hvad der drøftes, og hvornår, om hvad og hvordan vi træffer afgørelse. Det er meget vigtigt, at vi drager konklusioner og tager ved lære. Vi bør undersøge begivenhederne uden hverken at være sendrægtige eller forhastede og ikke fremsætte udtalelser, der om nogle uger eller måneder måske viser sig ikke at være relevante. Med hensyn til stresstest vil jeg blot pointere, at disse på grundlag af den nuværende lovgivning er frivillige. Flere medlemmer har nævnt muligheden af at ændre retsgrundlaget, dvs. de rammer, der gælder i dag, og det er min faste overbevisning, at Det Europæiske Råd ikke vil udelukke dette. Der skal arbejdes videre med dette og forelægges et relevant forslag. Der er ingen grund til hastværk, men det er klart, at arbejdet skal i gang.
Kommissær Oettinger pointerede også, at energimixet henhører under medlemsstaternes kompetence. Hver medlemsstat træffer en suveræn afgørelse om, hvilke energiformer den vil anvende for at dække sit energibehov. Halvdelen af medlemsstaterne, halvdelen i henseende til størrelse, anvender atomkraft. Når vi har det rette retsgrundlag, vil vi kunne pålægge alle en sikkerhedsforpligtelse, men valgmuligheden og ansvaret ligger hos medlemsstaterne. Under alle omstændigheder glæder jeg mig over, at Kommissionen, sådan som kommissær Oettinger nævnte, vil kunne udarbejde rapporten inden juli 2011. Endelig taler vi meget om forskning og udvikling, der også er hovedhjørnestenen i Europa 2020-strategien. Det er vores opgave at skabe de bedst mulige betingelser for forskning og udvikling i EU. Der er dog stadig meget, der skal gøres på dette område. Ved hjælp af forskning og udvikling bør vi finde frem til de sikrest mulige og mest miljøvenlige former for energiproduktion. Lad os sørge for, at videnskaben kommer til at tjene menneskeheden og arbejde for at skabe størst mulig sikkerhed for den.
Formanden
Jeg har modtaget et enkelt beslutningsforslag1, der er fremsat i henhold til forretningsordenens artikel 110, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen (torsdag den 24. marts 2011).
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
János Áder
skriftlig. - (HU) Lad mig først udtrykke min dybeste medfølelse med det japanske folk og de pårørende til ofrene for den ekstraordinære natur- og industrikatastrofe. der indtraf for blot 12 dage siden. Den japanske tragedie minder os om, at natur- og industrikatastrofer kan indtræffe hvor som helst og når som helst, også i Europa. Spørgsmålet er kun, hvornår og hvor de vil ske. Netop derfor mener jeg, at det er vigtigt, at EU i tilfælde af en mulig industrikatastrofe i Europa råder over en passende finansiel facilitet til at gribe ind omgående og effektivt og mindske skaderne. EU's bestræbelser på at forebygge er naturligvis meget vigtige, men EU råder for øjeblikket ikke over en finansiel kapacitet, der kan dække ovennævnte behov. Vi behøver blot at forestille os, hvad der ville ske, hvis en katastrofe ramte en medlemsstat i en vanskelig finansiel situation. Bortset fra de chokerende samfundsmæssige og miljømæssige konsekvenser ville dette i alvorlig grad berøre et sådant lands budget samt den europæiske økonomi. Derfor har Europa efter min opfattelse brug for en ny katastrofeforsikringsordning, der på grundlag af princippet om obligatorisk ansvarsforsikring skal stille supplerende midler til rådighed i størrelsesordenen 4-5 mia. EUR om året hidrørende fra betalinger fra potentielle forurenere med henblik på at yde hurtig finansiel støtte i tilfælde af industrikatastrofer. Betalerne kan endvidere være dem, der er nyder godt af ordningen som følge af den støtte, de kunne gøre krav på ved at tilbyde at betale for investeringer i sikkerhed og miljøbeskyttelse med de uudnyttede midler.
Sergio Berlato
skriftlig. - (IT) Den stigende efterspørgsel efter energi kræver en diversificering af udbuddet af alternative energikilder til erstatning for olie, f.eks. vedvarende sol- og vindenergi samt kerneenergikilder.
Efter min opfattelse er produktion af energi fra nukleare kilder ikke et emne, der bør drøftes, når følelserne er så stærke, som det er tilfældet på nuværende tidspunkt. Jeg er faktisk bange for, at de sædvanlige modstandere af kernekraft, der ofte er finansieret af olieselskaber, vil forsøge at udnytte begivenhederne i Japan til at fremme Italiens energiafhængighed af olie og dets biprodukter. Mere end 8 000 mennesker i Italien og mere end 350 000 i Europa dør hvert år på grund af forurening fra afbrænding af biprodukter af olie.
Med hensyn til udpegningen af eventuelle placeringer i området vil jeg endvidere gerne understrege, at dette valg sker på grundlag af tekniske og videnskabelige retningslinjer udarbejdet af eksperter, som vil gøre det muligt for administratorerne at træffe de mest hensigtsmæssige valg for at garantere den offentlige sikkerhed og miljømæssige bæredygtighed. Jeg håber, at drøftelserne om alternative energikilder til erstatning for olie kan ske objektivt, så man sikrer de europæiske borgere fyldestgørende og nøjagtige oplysninger med henblik på at forhindre let manipulation, der gør os endnu mere afhængige af ustabile olieproducerende lande.
Rareş-Lucian Niculescu
skriftlig. - (RO) Jeg deler følelserne hos mine kolleger, der har udtrykt deres kondolence over for Japan og det japanske folk i kølvandet på den tragedie, de oplever. EU må støtte Japan med al den kapacitet, det kan mønstre, ved at lancere og gennemføre genopbygningsprogrammer. Jeg har fulgt forhandlingen nøje, men jeg må sige, at jeg ikke kan acceptere, at en sådan tragedie skal gøres til et korstog med kernekraft. Kernekraft er en billig, grøn energikilde, og den teknologiske udvikling vil gøre den endnu mere sikker. Et flystyrt f.eks. er også tragisk, men jeg tror ikke, at dette er tilstrækkelig grund til, at vi drager fordelene og sikkerheden ved fly i tvivl. Den rigtige løsning er, at vi skal sige ja til stresstest, ja til tilsyn og nej til dæmonisering af kernekraft.
Kristiina Ojuland
Jeg vil gerne overbringe min dybfølte kondolence til det japanske folk, der har lidt under en forfærdelig naturkatastrofe i de sidste uger. Japan får støtte fra EU samt dets medlemsstater. EU vil fortsætte med enhver form for bistand, som den japanske regering anser for hensigtsmæssig, for at hjælpe den igennem denne forfærdelige krise.
Alarmerne på kernekraftværket i Fukushima har imidlertid givet anledning til en følelsesladet debat om anvendelsen af kernekraft i EU som helhed. Jeg råder alle til sagligt at overveje deres holdninger og holde sig for øje, at brugen af biler ikke blev forbudt, da en irsk videnskabskvinde, Mary Ward, blev kastet ud af og kørt over af sin kusines dampbil den 31. august 1869.
Vi bør i stedet drage lære heraf og øge investeringerne i såvel nuklear sikkerhed som innovativ forskning. Fossile brændselsressourcer er udtømmelige, og vedvarende energi befinder sig stadig i høj grad på forsøgsstadiet. Kernekraft kunne derimod være nøglen til vores fremtid. Hvis de første huleboere havde været bange for ild, ville vi stadig leve i stenalderen.
Vladimír Remek
Jeg vil først og fremmest tilslutte mig alle dem, der har tilkendegivet sympati med det japanske folk, som er blevet ramt af det ødelæggende jordskælv og tsunamien. Denne naturkatastrofe har kostet tusinder af menneskeliv, hvilket er et forfærdeligt tab. Den har yderligere berøvet titusinder af mennesker deres hjem og personlige ejendele, hvorved deres liv på dramatisk vis er blevet ændret for de kommende år. Vi må ikke glemme dette, selv om medierne i stedet koncentrerer sig om kernekraftspørgsmålene. Problemerne på det beskadigede Fukushima-kernekraftværk overskyggede næsten alt andet. Jeg vil dog i forbindelse med de negative scenarier gerne sige, at de atombomber, der blev kastet over Hiroshima og Nagasaki, stadig udgør den største nukleare katastrofe nogensinde. Den største trussel mod menneskeheden er det militære kernevåbenarsenal. Det bliver større og større til trods for mange gode intentioner, og det mangler den permanente og grundige offentlige kontrol, som vi ser i forbindelse med kernekraftværker. Endvidere vil sikkerhedsstanderne efter begivenhederne i Japan sikkert blive yderligere forbedret. Vi må derfor indtage en fornuftig holdning og undgå enhver forhastet eller endog hysterisk reaktion på begivenhederne i Japan. Der er på nuværende tidspunkt ikke noget alternativ til kernekraft, som forsyner os med tiltrængt, tilgængelig og emissionsfri energi. Jeg er glad for, at Den Tjekkiske Republik, Finland, Frankrig og andre indtager en realistisk holdning til spørgsmålet. Dette står i kontrast til lande, hvor kerneenergi er blevet en brik i valgkampen i et næsten uetisk omfang, når man tager situationen i Japan i betragtning.
Joanna Senyszyn
Jeg vil gerne fremsætte nogle bemærkninger vedrørende situationen i Japan. Humanitær bistand til Japan er en indlysende og nødvendig reaktion fra EU's side på baggrund af den tragiske katastrofe, der har ramt landet. Jeg mener, at vi bør yde Japan og de berørte områder al nødvendig (teknisk, administrativ og organisatorisk) bistand samt finansiel støtte. Ud over nødhjælp bør vi overveje at udvikle en model for systematisk samarbejde med alle lande, der risikerer at blive ramt af forskellige former for katastrofer, herunder lande, der ikke er medlem af EU. Jeg vil gerne bede Kommissionens tjenestegrene og Rådet, der er ansvarlige for dette område, om at tage den relevante lovgivning op til revision og fremsætte forslag til forbedring af udvekslingen af effektiv praksis inden for krisestyring.
Et voksende antal lande, herunder lande i EU, lider stadig oftere som følge af naturkatastrofer. Det er derfor altafgørende med et permanent og højt udviklet internationalt samarbejde. Det er også vigtigt at foretage en gennemgang af de eksisterende juridiske og lovgivningsmæssige rammer for nukleare anlægs sikkerhed og beskyttelse. Jeg vil i den forbindelse gøre opmærksom på navnlig to ting, nemlig overvågning af den fuldstændige gennemførelse af direktivet om nukleare anlægs sikkerhed og vedtagelse af et direktiv om radioaktivt affald.
Debora Serracchiani
skriftlig. - (IT) Efter jordskælvet den 11. marts har følgerne af krisen i Japan for den nukleare sikkerhed og den globale økonomi rystet EU, der i forvejen kæmper med ustabiliteten i Nordafrika.
Jeg glæder mig over de beslutninger, der blev truffet på det særlige energiministermøde, som blev holdt for at drøfte følgerne af ulykken på kernekraftværket i Fukushima, og har tillid til, at medlemsstaterne er besluttet på at gennemføre stresstest af kernekraftværkerne i EU, der skal udvides til at omfatte ikke-EU-lande, herunder især EU's nabolande. I den forbindelse og under skyldig hensyntagen til betydningen af den beslutning om et moratorium for kernekraft, som nogle medlemsstater har truffet, og den omstændighed, at der snart vil blive holdt offentlige høringer om energiudvikling, er det vigtigt, at Kommissionen aflægger rapport om sikkerhedssituationen i de europæiske kernekraftværker, der kunne berøre medlemsstaterne tilgrænsende områder, hvis der skete et uheld.
Georgios Stavrakakis
skriftlig. - (EL) Også jeg vil gerne udtrykke min kondolence og støtte over for det japanske folk, der lider under katastrofen som følge af det jordskælv og den tsunami af massiv styrke, der krævede tusinder af menneskeliv og forvoldte betydelig skade. Videnskab og teknologi har naturligvis gjort mest muligt for at gøre de sædvanlige vigtige infrastrukturer sikre, og vi har selvfølgelig meget strenge regler for mindskelse af deres sårbarhed, men det seneste massive jordskælv og den katastrofale tsunami, der fulgte efter og krævede tusinder af menneskeliv og forårsagede skader af bibelske dimensioner, og den meget alvorlige skade på kernekraftreaktorerne i Fukushima er af et sådant omfang, at vi er nødt til revidere og ændre den fremherskende opfattelse af nukleare anlægs sikkerhed. De skal placeres og konstrueres ud fra kriterier, der er lige så strenge som de naturfænomener, de kan blive udsat for. Videnskabsfolk vurderer med stor sandsynlighed, at der kan forekomme kraftige jordskælv på mellemlang og lang sigt. Politikerne bør derfor under alle omstændigheder ikke planlægge kernekraftværker i aktive jordskælvsområder. Der findes moderne, gennemførlige, intelligente og effektive måder, hvorpå lande i jordskælvsområder kan dække deres energibehov. Ellers ville tilfældet være, at der bruges menneskeliv til at opveje energiproblemet.
Csanád Szegedi
Jeg vil først gerne kondolere over for det japanske folk på vegne af Jobbik, Bevægelsen for et Bedre Ungarn, og hele det ungarske folk. Ungarerne har altid betragtet japanerne med en hengivenhed som om de var slægtninge, hvilket gør katastrofen særlig chokerende. Det er EU's pligt at hjælp det japanske folk, og vi må yde al den bistand, Japan har behov for. Samtidig må vi tage konsekvenserne af denne katastrofe, der klart viser menneskeheden, at den globaliserede verden, der har fjernet sig fra naturen, er yderst sårbar. Et ungarsk ordsprog siger, at en klog mand lærer af andres ulykker. Europas nationer må tage ved lære af denne katastrofe, og vi må beskytte vores miljø for fremtidige generationer ved så vidt muligt at vende tilbage til naturen, til naturlige fødevarer og til naturlige energikilder.
Vilija Blinkevičiūt
skriftlig. - (LT) For det første vil jeg udtrykke min sympati over for det japanske folk efter jordskælvet og tsunamien, der har ramt landet og kostet mange menneskeliv. I betragtning af den tragiske katastrofe på Fukushima-kernekraftværket, der fulgte i kølvandet på jordskælvet og tsunamien, opfordrer jeg EU til at overveje kernekraftens fremtid og se på andre alternative veje til produktion af energi. Endvidere skal vores vurderinger af katastrofens følger bygge på information og ekspertise fra specialister og eksperter, og vi må tage nye midler til elproduktion i betragtning ud fra en videnskabelig synsvinkel. Begivenhederne i Japan bør vække bekymring i alle medlemsstater, uanset om de har kernekraftværker eller ej, fordi strålingen, hvis der indtraf tilsvarende katastrofer, ville true hele Europa. For øjeblikket vækker Ruslands og Hvideruslands intentioner om at opføre kernekraftværker stor bekymring i de østeuropæiske lande, navnlig de baltiske stater. Indvirkningen af strålingen fra disse planlagte kernekraftværker udgør en endnu større bekymring, og der hersker usikkerhed om, hvorvidt nabolandene opfylder de internationale sikkerhedskrav. Jeg vil gerne understrege, at Tyskland straks efter katastrofen i Japan lukkede de af sine reaktorer, der var opført før 1980. Kommissionens medlem med ansvar for energi går også ind for, at Europa skal stræbe efter en fremtid uden kernekraftværker. Når vi har vurderet den potentielle strålingstrussel i Europa, bør vi derfor her i Parlamentet drøfte den risiko, der er forbundet med kernekraftværker, som er beliggende tæt ved EU's ydre grænser.
Jarosław Leszek Wałęsa
Det jordskælv og den tsunami af ødelæggende styrke, der ramte Japan og Stillehavsområdet den 11. marts 2011 og krævede tusinder af uskyldige menneskeliv, er en tragedie, som har berørt os alle. Det er vores pligt at udtrykke vores dybfølte solidaritet med det japanske folk og den japanske regering og overbringe vores kondolence, og det er også vores pligt at yde humanitær, teknisk og finansiel bistand. Jeg er glad for, at EU ydede denne væsentlige støtte næsten omgående ved at benytte sine bedste redningshold og sin erfaring inden for lindring af følgerne af katastrofer. Støtten skal ydes kontinuerligt, indtil situationen i Japan er blevet stabil. I betragtning af den forstyrrende omstændighed, at katastrofen forårsagede en yderst alvorlig nuklear ulykke, der berører kernekraftværket i Fukushima og udgør en ny trussel mod liv og helbred, bør vi kontrollere og afprøve sikkerheden på kernekraftværkerne i EU. Til trods for, at ulykken på Fukushima-kernekraftværket er en advarsel til os, mener jeg ikke, at den bør give os anledning til at gå i panik eller blive forudindtaget over for kernekraft. Japan har ofte hjulpet europæiske nationer med at lindre følgerne af katastrofer ved hjælp af sin omfattende og værdifulde erfaring på dette område. Tiden er nu inde til, at vi påtager os denne vigtige rolle. Jeg er sikker på, at et sådant samarbejde ikke kun vil indebære fordele i form af nødhjælp til ofrene, men også styrke vores forbindelser med en så vigtig ven som Japan.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska
Det katastrofale jordskælv, der ramte Japan, er et meget stærkt bevis på, at intet land, end ikke et land med en højtudviklet økonomi, selv kan tackle de omfattende tragiske følger af en stor katastrofe. Sideløbende med de sympatitilkendegivelser, som vi i dag alle udtrykker over for det japanske folk, er det vores pligt at yde bistand til ofrene for katastrofen.
En begivenhed så uforudsigelig som et jordskælv, der samtidig med den tragedie, som har ramt mange tusinde ofre, også har ført til en stor trussel om en nuklear katastrofe, kræver, at vi drager lære heraf, selv om vi ikke er direkte berørt af denne katastrofe. Vi må give et oprigtigt svar på spørgsmålet om, hvor godt forberedt de europæiske kernekraftværker er på ulykker af denne art. For at undgå potentielle trusler i fremtiden - for selv om de er usandsynlige, er de dog mulige - og for at garantere de europæiske borgeres sikkerhed er det derfor vigtigt at undersøge sikkerhedsforanstaltningerne på kernekraftværkerne i EU's medlemsstater.
RadvilMorkūnaitė-Mikulėnien
Vi bør ikke kun fokusere på nuklear sikkerhed inden for EU, men også se på dets nærmeste naboer. To nye projekter vedrørende kernekraftværker med forsøgsreaktorer er under udvikling lige uden for EU, nemlig et i Kaliningrad og et andet i Hviderusland, 23 km fra EU's ydre grænse og 50 km fra Litauens hovedstad.
Begge placeringer blev valgt på grundlag af ukendte kriterier. Manglen på gennemsigtighed i processen, de mangelfulde konsultationer og den manglende orientering af de berørte nabolande gør, at begge projekter skaber alvorlig bekymring. Arbejdet er allerede påbegyndt, selv om de internationale miljøkonsekvensundersøgelser vedrørende begge anlæg langt fra er afsluttet.
Endvidere undertegnede Rusland og Hviderusland umiddelbart efter tragedien i Japan en aftale, der giver grønt lys til opførelsen af værket i Hviderusland. Data fra tragedierne i Tjernobyl og Fukushima viser, at det område, hvor der er direkte radioaktive følger, er 50-55 km. I tilfælde af en ulykke ville en EU-medlemsstats hovedstad blive direkte berørt. EU bør kræve, at disse tredjelande tager deres ansvar alvorligt og omhyggeligt overholder de internationale forpligtelser og standarder for kernekraft. Jeg håber, at Det Europæiske Råd på sit kommende møde vil nå til enighed om at træffe de relevante beslutninger.
