Strategi for forbrugerpolitikken 2002-2006
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
(A5-0023/2003) af Whitehead for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Kommissionens meddelelse "Strategi for forbrugerpolitikken 2002-2006" til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget (KOM(2002) 208 - C5-0329/2002 - 2002/2173(COS));
(A5-0423/2002) af Patrie for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Kommissionens grønbog: Grønbogens konsekvenser for forbrugerbeskyttelsen i Den Europæiske Union og dens indvirkning på den europæiske forbrugerpolitiks fremtid (KOM(2001) 531 - C5-0295/2002 - 2002/2151(COS));
(A5-0054/2003) af Thyssen for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om perspektiverne i den retlige beskyttelse af forbrugerne i lyset af grønbogen om forbrugerbeskyttelse i Den Europæiske Union (KOM(2001) 531 - C5-0294/2002 - 2002/2150(COS)).
Whitehead (PSE)
Hr. formand, det er en fornøjelse, at Parlamentet her til morgen kan få lidt afveksling fra krigen og i stedet fokusere på borgerens behov som forbruger. Der er taget højde for disse behov i handlingsplanen for forbrugerpolitikken 2002-2006 og i grønbogen og dens opfølgning på forbrugerbeskyttelse. Jeg vil fremlægge min egen betænkning og vores ærede kollega fru Patries betænkning, da hun ikke kan deltage i dag.
Vi er i gang med en større forhandling om forbrugerpolitik. Den bliver drøftet af konventet, der ligesom jeg er skeptisk over for, at forbrugernes behov tydeligt er blevet nedprioriteret af et sammenlagt Råd, som også omfatter sociale anliggender, beskæftigelse og folkesundhed. Forbrugerpolitikken afspejles i de økonomiske bekymringer i forbindelse med emnet fødevaresikkerhed, som skulle have været et selvstændigt emne og ikke længere indgå i disse generelle forhandlinger. Jeg deler bekymringerne over ESFA-finansieringen, som Parlamentet delvis er ansvarligt for, og som langt om længe er iværksat på en effektiv måde.
Forbrugerpolitikken afspejles også i vores interne uenighed i forbindelse med at finde det rammedirektiv, der bedst regulerer forbrugerrelationer, og om, hvor og hvordan urimelig praksis kan identificeres og der kan indgives klage.
Hvad angår min egen betænkning, står jeg i gæld til Kommissionen, skyggeordførerne i alle partier og alle dem, som har arbejdet sammen med mig om at udarbejde en konsensual betænkning, især min egen tidligere medarbejder Michelle Smyth, hvis formidlingsevner vores nationale forbrugerorganisation nu nyder godt af.
Jeg har altid forsøgt at forenkle og målrette handlingsplanens prioriteter. Jeg vil henvise til nogle ændringsforslag, som har skabt en vis forvirring, ved at prøve at inddrage andre forhandlinger i det, som skulle være en klar prioritetsliste. Jeg har søgt at begrænse de ændringsforslag, som bragte andre gode emner ind i vores betænkning. Derfor har jeg i mit svar i dag, ligesom i udvalgsarbejdet, ikke været i stand til at imødekomme nogen af dem til hverken venstre eller højre, som gerne vil inddrage økomærkning, fordelene ved økologiske fødevarer eller på den anden side GM-teknologiens fordele og bevislighed. Kommissæren er godt klar over, at der er andre diskussionsfora for disse emner, da han meget snart stiller forslag i den retning, hvilket vi ser frem til. 
Jeg kan dog godkende det andet nye ændringsforslag, som er stillet af fru Thyssen, hvis betænkning vi også skal drøfte, og som har spillet en meget konstruktiv rolle i disse forhandlinger. Jeg kan ikke acceptere, at vi bevæger os længere væk fra det område, som blev vedtaget under de meget langvarige forhandlinger i udvalget. 
Nogen har sat spørgsmålstegn ved et eller to andre ændringsforslag, især den oprindelige betragtning 15, der var fru Thyssens ændringsforslag til udvalget. Nogle medlemmer af hendes eget parti har undret sig over dets berettigelse. Hvis fru Thyssen kommer på talerstolen senere, er jeg sikker på, at hun vil begrunde berettigelsen, så hendes egen gruppe kan forstå det.
Jeg vil nu vende tilbage til de brede principper i den drøftede handlingsplan. De blev stillet som et forslag med tre målsætninger. For det første skal der være et højt forbrugerbeskyttelsesniveau. I alle de fremlagte betænkninger er der enighed på dette punkt og om, at der er behov for at styrke retsgrundlaget i traktaterne, så det kan ske. Der er også enighed om, at den vigtige minimums- og maksimumsharmonisering skal vurderes behørigt på ad hoc-basis. 
For det andet er vi enige om, at forbrugerbeskyttelsesreglerne skal håndhæves effektivt, selv om vores synspunkter måske er en smule forskellige. Kun fem ud af 15 lande har overholdt de mål for gennemførelsesgraden, der blev fastsat af Det Europæiske Råd i Barcelona. Vi skal vise tiltrædelseslandene, at vi kan gøre det bedre end det og hjælpe dem med at gøre det samme. 
For det tredje er det afgørende i et udvidet Fællesskab, at forbrugerorganisationerne inddrages i EU's politikker. Kommissæren skal fortælle os, hvordan de nødvendige midler fordeles i år, når de eksisterende midler til tiltrædelseslandene er sluppet op. 
Endelig har vi tilføjet et nyt princip, nemlig behovet for at mainstreame forbrugervelfærd i EU's politiske mål. Dette blev kraftigt pointeret i går af en delegation fra Kontoret for De Europæiske Forbrugerorganisationer, som mødtes med medlemmer af konventet. De næste tre år afgør, om vi kan opfylde forbrugernes behov i et udvidet Europa. Hvis det skal lykkes, skal Kommissionen og alle medlemsstaterne yde en helhjertet indsats. I øjeblikket kender kun ca. halvdelen af vores borgere deres forbrugerrettigheder. En velinformeret forbruger er en handlekraftig forbruger. Det er vores pligt og privilegium at sørge for dette.
Nu drejer det sig om fru Patries betænkning. Jeg taler ud fra hendes eget forslag og egne noter. Hvad angår grønbogen om forbrugerbeskyttelse, som blev fremlagt første gang i oktober 2001, kan vi nu endelig få en ambitiøs drøftelse af disse forslag til et ægte indre marked for forbrugerne. Gennem en omfattende høring af medlemsstaterne, virksomhederne og forbrugerorganisationerne har Kommissionen stillet spørgsmål vedrørende de bedst tilpassede juridiske redskaber til at sikre et højt forbrugerbeskyttelsesniveau, samtidig med at hindringer for udviklingen af handelen inden for Fællesskabet fjernes.
Ifølge grønbogen forhindrer opsplitningen af bestemmelserne, at det indre marked fungerer gnidningsløst. Det er vi alle enige om. Erfaringen viser, at juridiske uoverensstemmelser, men ligeledes manglende kendskab til de juridiske garantier, som forbrugerne kan nyde godt af, forklarer den manglende tillid hos flere forbrugere til handel på tværs af grænserne. Fra forbrugerens synspunkt skal hindringerne for udviklingen af international handel først og fremmest findes i den manglende sikkerhed efter kontrakternes indgåelse. Derfor ønsker vi at give forbrugerne en enkel ensartet juridisk ramme, der består af et begrænset antal væsentlige regler, der kan anvendes uanset handelstransaktionens art. Derfor bifaldes Kommissionens globale politik.
Denne politik bør ikke medføre en forringelse af det forbrugerbeskyttelsesniveau, der er opnået via forskellige nationale bestemmelser. I den henseende bør det sikres, at valget af lovgivning ikke kan fratage forbrugeren beskyttelsen i henhold til de præceptive regler, der er gældende i det land, hvor han har bopæl, forudsat at det også er det land, hvor kontrakten blev indgået og forventes at blive opfyldt. Ligeledes bør vedtagelsen af generelle regler heller ikke udelukke muligheden for at vedtage særregler. Det bliver også nødvendigt at yde særlig beskyttelse til forbrugerne i visse sektorer. 
Med henblik herpå bør der i rammedirektivet fastlægges generelle principper for økonomiske aktørers adfærd på alle stadier af deres handelsrelationer for at sikre, at forbrugerrettighederne håndhæves effektivt. En generel klausul baseret på krav om en rimelig handelspraksis synes bedre egnet til at opfylde dette mål end et simpelt forbud mod vildledende praksis på betingelse af, at definitionen er nøjagtig og funktionel.
I bestræbelserne på at skabe gennemskuelighed bør de økonomiske aktører være forpligtet til forud at give forbrugeren oplysninger om udbuddet af de foreslåede varer og serviceydelser. På dette område bør anvendelsen af disse generelle kriterier naturligvis ikke udelukke særlige bestemmelser om orientering af forbrugeren.
Kommissionens forsøg på at definere adfærdskriterier baseret på en forbruger med "gennemsnitsintelligens" er ikke særlig overbevisende. Det er en meget upræcis definition, og tanken om at måle den menneskelige intelligens kan vække anstød. Det synes bedre at definere en række utilladelige adfærdsmønstre, som skaber urimelig praksis. Kommissionen kan i denne forbindelse opstille en ikke-udtømmende "sort liste" over adfærd, der betragtes som urimelig.
Vi skal endvidere beskytte de særligt sårbare forbrugere. Det drejer sig om personer, som lider af et fysisk eller mentalt handicap, der gør dem mere sårbare over for aggressiv eller vildledende handelspraksis, og om børn, unge og ældre. Det bør være muligt at straffe de økonomiske aktører, som ikke overholder deres forpligtelse til rimelig handelspraksis, i form af forbud udstedt af forbrugerorganisationer. Det bør også være muligt at anlægge retssag som en forebyggende foranstaltning for at stoppe urimelig handelspraksis, som kan skade forbrugernes interesser, hvis den får lov at fortsætte.
Endelig tilrådes det at tilbyde forbrugeren klagemuligheder, ikke kun i tilfælde af oplagte og alvorlige overtrædelser, som Kommissionen foreslår, men også i tilfælde af direkte og betydelig skade som følge af urimelig handelspraksis. Ligegyldigt hvilke fordele der er ved de alternative måder til at finde løsninger på uoverensstemmelser, bør forbrugeren ikke miste muligheden for at anvende retsmidler. 
Kommissionen har endnu ikke stillet tilstrækkelige oplysninger til rådighed til, at man med rimelighed kan træffe afgørelse om indholdet af autoregulerings- og samreguleringsprocedurerne. I betragtning af forskellene i nationale traditioner og usikkerheden med hensyn til definition af koncepterne er det afgørende at fortsætte samrådet med medlemsstaterne og samtidig sikre, at der fastlægges en stram ramme for adfærdskodekserne inden for fællesskabsreglerne. 
Det er nødvendigt at skabe en ramme for samarbejdet mellem de nationale myndigheder, der er ansvarlige for gennemførelsen af forbrugerretten. Alt for ofte har hensynsløse operatører forsøgt at udnytte huller i den europæiske koordinering. Vi ønsker at indføre databanker, som forenkler udvekslingen af oplysninger, og at oprette et varslingsnet, der gør det muligt for medlemsstaterne at gennemføre samordnede aktioner på alle forbrugeres vegne, hvis det bliver nødvendigt. Endnu en gang anbefaler jeg disse betænkninger til Parlamentet og undskylder, at fru Patrie ikke kunne deltage.
Thyssen (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, selv om vi ikke behandler lovgivningsforslag under denne forhandling, skal deres betydning alligevel ikke undervurderes.
Grønbogen om forbrugerbeskyttelse - og i mine første fem minutter begrænser jeg mig hertil, i de resterende to minutter, som jeg har fået tildelt, vil jeg komme ind på hr. Whiteheads spørgsmål - er ikke kun af juridisk og økonomisk betydning, men også af politisk betydning. Den kan bidrage til, at vi afviser myten om, at det indre marked kun er der for erhvervslivet, og at forbrugerne egentlig ikke har gavn af det. En god forbrugerret er et af de vigtigste instrumenter, der kan bringe EU nærmere borgerne, og det er vores fælles opgave at gøre noget ved det.
En anden misforståelse, som jeg gerne vil fjerne, er den såkaldte overdrevne modsætning mellem gennemførelsen af det indre marked og tilvejebringelsen af et højt forbrugerbeskyttelsesniveau. Begge er målsætninger i traktaten, og de kan støtte hinanden. Det er vores opgave at koncentrere os herom, men jeg må desværre konstatere, at opgavefordelingen mellem Parlamentets udvalg ikke altid hjælper os her. Jeg tror, at dette er en sag, som vi må se på endnu en gang i den næste valgperiode.
Endvidere er der endnu en indgroet idé, som jeg vil af med, nemlig manges overbevisning om, at forbrugerret og regler om illoyal handelspraksis set fra et konkurrencesynspunkt er områder, som er fuldstændigt isoleret fra hinanden. Kære kolleger, i Retsudvalget mener vi, at det ofte drejer sig om to sider af samme sag, og derfor beder vi om en grundig undersøgelse af virkningerne, både af de såkaldte business to business-relationer og af business to consumer-relationer. Det vil føre til større retfærdighed, i hvert fald med hensyn til SMV'er, større retssikkerhed og større stabilitet i lovgivningen, hvilket vi alle stræber efter.
Hr. kommissær, i Retsudvalget er vi enige i Deres analyse af situationen for forbrugerretten, og vi synes også, at tiden er moden til en evaluering og eventuelt en ny fremgangsmåde. Men lad os dog ikke være overmodige. Det er jo ikke sådan, at alt, hvad forbrugeren beholder på sit eget hjemmemarked, er forhindringer for det indre marked. Der er også naturlige grænser for markedsintegrationen - de opsummeres i min betænkning - og disse må vi acceptere. Det gælder derfor om, at vi identificerer de virkelige forhindringer og koncentrerer os om disse. Så vil vi ikke forfejle vores mål.
Den nye strategi skal, hvis den gennemføres, efter Retsudvalgets opfattelse koncentreres om et højt forbrugerbeskyttelsesniveau - for øvrigt en af traktatens målsætninger - om tilstrækkelig fleksibilitet, om enkelthed og gennemsigtighed i lovgivningen og også om lovgivning af høj juridisk kvalitet. Derfor støtter vi forslaget i grønbogen om at sørge for, at der til en overkommelig pris for forbrugerne kommer en effektiv procedure for bilæggelse af tvister, for en sådan hører med.
Heller ikke tanken om et rammedirektiv afviser vi, hr. kommissær, men som ansvarlige lovgivere vil vi dog gerne på forhånd forvisse os om, at et sådant rammedirektiv med, hvad dertil hører, også virkelig fører til større enkelthed, større retssikkerhed og også til en mere effektiv forbrugerpolitik. Derfor beder vi Dem om på forhånd at forelægge os det hele, det vil sige både rammedirektivet og de dertil hørende forslag til direktiver.
På grund af retssikkerheden foretrækker vi en hovedklausul, som er baseret på et forbud mod illoyal handelspraksis. Selvfølgelig skal dette forbud være veldefineret. Vi erkender, at instrumentet maksimumsharmonisering er brugbart, men ligesom hr. Whitehead i sin betænkning for Miljøudvalget beder vi om, at vi er forsigtige, og at vi arbejder på grundlag af en bedømmelse af hvert enkelt tilfælde, for ellers risikerer vi at tage et alt for stort spring fremad. I hvert fald er også vi i Retsudvalget overbevist om, at maksimumsharmoniseringen ikke er mulig, så længe der ikke er opnået et højt forbrugerbeskyttelsesniveau, medmindre harmoniseringen er rettet mod dette.
Et højt forbrugerbeskyttelsesniveau er efter vores mening også en forudsætning for, at principperne om gensidig anerkendelse anvendes fuldt ud, og for, at princippet om oprindelsesland anvendes.
Hr. kommissær, vi siger ja til et lovmæssigt grundlag for en europæisk adfærdskodeks under forbehold af, at forudsætningerne i punkt 17 i min betænkning er opfyldt. Men da ingen har gavn af en falsk følelse af retssikkerhed, modsætter vi os under alle omstændigheder en bureaukratisk godkendelsesmekanisme, som kun kan give en tvivlsom formodning om lovlighed. At forpligtelser, som indgås i adfærdskodekserne, skal kunne gennemtvinges, er også temmelig logisk for medlemmerne af Retsudvalget.
Kære kolleger, De vil konstatere, at det, der står i Miljøudvalgets Patrie-betænkning, på mange af disse punkter afviger fra, hvad vi har sagt i Retsudvalget. Vi har i Retsudvalget gjort alt, hvad vi kunne, for at koncentrere os om sagens juridiske aspekter. Vi har foretaget valg på grundlag af nøje juridiske overvejelser. Jeg vil derfor alligevel bede kollegerne i Miljøudvalget og de andre kolleger her i Parlamentet om endnu en gang at se grundigt på det, inden De bestemmer Dem for, hvordan De vil stemme, og om at støtte disse punkter fra Retsudvalget.
Nu mangler jeg kun at takke kollegerne for det meget konstruktive samarbejde, og til hr. Whitehead kan jeg sige, at jeg i de to minutter, som jeg får om lidt, vil svare på hans konkrete spørgsmål.

Byrne
Hr. formand, lad mig starte med at takke og rose ordførerne, hr. Whitehead, fru Patrie og fru Thyssen, for deres grundige arbejde af så høj kvalitet. 
Først og fremmest vil jeg gerne sige et par ord om den nye strategi for forbrugerpolitikken, som Kommissionen vedtog sidste år i maj, og som tydeligt skal indikere den politiske retning de næste fem år.
Strategien har tre hovedmålsætninger. Den første målsætning er at opnå et højt fælles forbrugerbeskyttelsesniveau. Den anden er at sikre en effektiv håndhævelse af forbrugerbeskyttelsesreglerne. Den tredje er at sikre inddragelse af forbrugerorganisationerne i EU's politikker. 
Jeg vil gerne understrege, at disse tre målsætninger er udformet med de tre følgende gennemgående idéer for øje: at hjælpe med at indarbejde forbrugeranliggender i alle EU's politikker, herunder konkurrence, transport og retfærdighed, at øge forbrugernes fordele i forbindelse med det indre marked, hvilket bør komme både erhvervslivet og forbrugerne til gode, og sidst men ikke mindst at være klar til udvidelsen. Alle strategiens tre målsætninger om et højt fælles forbrugerbeskyttelsesniveau, effektiv håndhævelse af forbrugerbeskyttelsesreglerne og inddragelse af forbrugerorganisationerne i EU's politikker blev udarbejdet i betragtning af, at nye lande optages i EU snart og på længere sigt. 
Handlingsplanen om forbrugerbeskyttelse og grønbogen om forbrugerbeskyttelse indeholder en række muligheder for og stiller en række spørgsmål til den fremtidige forbrugerbeskyttelsespolitik i EU. Det foreslås navnlig, at der udarbejdes et rammedirektiv om urimelig handelspraksis. Endvidere foreslog Kommissionen, at der udvikles et retligt instrument for samarbejde mellem håndhævelsesmyndigheder.
Det positive udfald af høringen opmuntrede os til at arbejde videre med et rammedirektiv. Der var dog bred enighed om, at yderligere informationer, forklaringer eller høringer om indholdet af et eventuelt rammedirektiv var nødvendige. Opfølgningsmeddelelsen fra juni 2002 har fulgt op på dette behov.
Vi har også anerkendt behovet for at afslutte beviset på nuværende problemer og muligheder. Både Patrie- og Thyssen-betænkningerne anerkender dette behov. Derfor iværksatte vi tre større undersøgelser. Den første omfatter 16.000 forbrugere, hvis erfaringer med og holdninger til handel på tværs af grænserne undersøges. Den anden er en tilsvarende undersøgelse, der stiller lignende spørgsmål til knap 3.000 virksomheder, især SMV'er, som reklamerer over for og sælger til forbrugere. Det giver os en klar fornemmelse af rammedirektivets konsekvenser for SMV'er. Den tredje foretages af en uafhængig konsulent, som skal udarbejde en konsekvensanalyse af grønbogens lovgivningsmuligheder.
Konklusionerne af konsekvensanalysen og undersøgelserne kan opsummeres som følger: 80 millioner europæere ville handle mere på tværs af grænserne, hvis de følte sig lige så sikre som ved national handel. 46 % af virksomhederne forventer øget handel på tværs af grænserne i takt med harmoniseringen. Kun 1 % af virksomhederne forventer et fald. 68 % af de europæiske virksomheder svarede, at harmonisering på dette område er en effektiv måde at fremme handel på tværs af grænserne på. Konsekvensanalysen konkluderede, at et rammedirektiv, som er baseret på fuldstændig harmonisering, vil være den mest effektive måde at fjerne hindringerne for handel på tværs af grænserne på. 
Derudover har mine tjenestegrene set på de retlige hindringer, som erhvervslivet og forbrugerne støder på. For det første har vi samarbejdet med en ekspertgruppe med repræsentanter for de nationale regeringer for at undersøge og sammenligne national lovgivning om urimelig handelspraksis. For det andet har vi nedsat en videnskabelig gruppe, som er ved at lægge sidste hånd på en generel sammenlignende undersøgelse af lovgivningen. For det tredje har vi organiseret en todages workshop om forskellige vigtige emner med alle berørte parter.
Denne meget grundige hørings- og forskningsproces har givet Kommissionen en bred forståelse for de forskellige nuancer i de nationale regler om illoyal forretningspraksis og de berørte parters betænkeligheder. Jeg håber, at det også sætter os i stand til at opnå bred enighed om et brugbart rammedirektiv. 
Europa-Parlamentets holdning vejer tungt i Kommissionens overvejelser. Jeg værdsætter derfor i høj grad de konstruktive betænkninger fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik og Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, som bekræfter en øget tilslutning i det videre forløb. Jeg håber, at dagens forhandling gør os i stand til at bilægge de resterende udeståender mellem de to betænkninger. Jeg ser frem til at høre Deres mening i forhandlingen.

Glase (PPE-DE)
. (DE) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, Kommissionens meddelelse og hr. Whiteheads betænkning om strategi for forbrugerpolitikken 2002-2006 er væsentlige dokumenter. I EU-medlemsstaterne stoler man på, at Parlamentet løbende opretholder forbrugerbeskyttelsen, som de betragter som et vigtigt, ja, endog afgørende element i EU's indre marked. I vores hjemlande er standarden for forbrugerbeskyttelse en væsentlig målestok for, hvor effektivt vores arbejde er.
Adskillige udvalg har afgivet udtalelser. Budgetudvalget havde til opgave at undersøge og vurdere den finansielle redegørelse om denne strategi for forbrugerpolitikken. Selv om det vedtog Kommissionens meddelelse, foreslog det det ledende udvalg en række ændringer af den foreslåede lovgivning. Budgetudvalget beklager også, at der ikke allerede var blevet gjort forsøg på at vurdere eller mildne indvirkningen af foranstaltningerne i den foreslåede strategi på de finansielle beløb eller budgettet.
Udvalget understreger endvidere, at hvis de aktioner, der indgår i strategien, og som måtte blive inkluderet i forslaget til et nyt retsgrundlag, alligevel rækker ud over år 2006, vil de finansielle beløb skulle bekræftes enten gennem en aftale om et nyt finansielt overslag eller gennem årlige budgetafgørelser. Jeg håber derfor, at det ikke er for sent at foretage de nødvendige ændringer eller lade ændringsforslagene få indflydelse på den praktiske gennemførelse.

Radwan (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, det glæder mig, at vi i dag kan drøfte dette vigtige emne, da forårstopmødet står for døren, hvor vi hvert tredje år på ny kan overveje, hvordan vi kan gøre EU til verdens mest konkurrencedygtige og dynamiske økonomiske region.
Det er ubestrideligt, at forbrugerbeskyttelse er et vigtigt område. Vi skal imidlertid finde ud af, hvordan vi gennemfører det i praksis. Jeg vil appellere til Kommissionens strenghed og sige, at jeg trods alt er fast overbevist om, at disse kriterier ikke er i strid med forbrugerbeskyttelse. På den ene side forfølger vi f.eks. målet om at begrænse bureaukratiet i EU. Jeg har imidlertid indtryk af, at vi på den anden side skaber mere og mere bureaukrati og således efterhånden fjerner os fra målet om at begrænse det.
Jeg vil også benytte lejligheden til at omtale det billede, som vi har af forbrugerne og offentligheden. Jeg er en stor tilhænger af gennemsigtighed i forbindelse med forbrugerbeskyttelse, hvilket vil sige, at offentligheden skal have den nødvendige information, men i sidste ende må politik ikke lidt efter lidt berøve offentligheden dens rettigheder og ansvar. Jeg tænker her på et specifikt eksempel fra et område, som jeg har arbejdet med, nemlig direktivet om forbrugerkredit, gennem hvilket Kommissionen gennemfører et skift, som efter min mening ikke er helt forsvarligt, ved at gå bort fra princippet om minimumsharmonisering og gensidig anerkendelse og i stedet indføre maksimumsharmonisering. Dette opnår den f.eks. ved at indføre omvendt bevisbyrde for banker, som ikke længere behøver at foretage en streng kontrol af, om en låner er i stand til at betale et lån tilbage.
Det siger sig selv, at dette er til fordel for kreditgiverne og alle, der sælger varer på afbetaling, men i sidste ende er det et spørgsmål om den enkeltes eget ansvar. I sidste ende drejer det sig også i forbindelse med vores interesse i at blive verdens mest konkurrencedygtige økonomiske region om, hvilke kræfter vi slipper løs i økonomien og hos små og mellemstore virksomheder.
Derfor glæder jeg mig over, at Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har været i stand til at yde et bidrag i form af udtalelser, der kan være lidt modsatrettede, men som ikke er mindre vigtige af den grund, og også over, at Kommissionen fremover er enig om den linje, som den følger, for at nå dette mål.
Thyssen (PPE-DE)
Hr. formand, egentlig kan jeg være kortfattet her og takke hr. Whitehead. I Udvalget om Retlige Anliggender har vi gjort alt, hvad vi kunne for at koncentrere os om de juridiske aspekter af det strategiske dokument for forbrugerpolitikken, og hr. Whitehead og kollegerne fra Miljøudvalget har åbenbart respekteret eller værdsat dette, for jeg har konstateret, at næsten alle punkter i vores udtalelse er overtaget i Whitehead-betænkningen. Det kan jeg kun takke for.
Jeg behøver nu blot at reagere på hr. Whiteheads bemærkning eller spørgsmål for lidt siden med hensyn til punkt 15 i hans beslutningsforslag, som er baseret på et oprindeligt punkt i min betænkning. Punkt 15 drejer sig om international privatret. I min udtalelse forsøgte jeg at sige, at hvis aspekter af international privatret tages op inden for forbrugerret, må vi også kunne træffe bestemmelser om den på grundlag af artikel 95, artiklen om det indre marked. I Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik er artikel 153 tilføjet, og efter min opfattelse kan den godt blive stående. Jeg tror ikke, at der kan være mange problemer i den forbindelse, hr. Whitehead. Jeg formoder, at det snarere er et oversættelsesproblem, end at der kan være en stor principiel diskussion herom. Jeg håber, jeg hermed har skabt klarhed, og nu giver jeg gerne formandskabet et halvt minut tilbage. Således kompenserer jeg for den tid, jeg talte for længe for lidt siden.

Oomen-Ruijten (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil tale i to minutter på Kvindeudvalgets vegne, og resten af tiden vil jeg tale om fru Patries betænkning og fru Thyssens betænkning. Det er mig en fornøjelse at begynde med strategien for forbrugerpolitikken og reagere på det, som hr. Whitehead har skrevet.
Som ordfører for Kvindeudvalget er jeg hr. Whitehead taknemmelig for, at mange af vores ændringsforslag er optaget i den - som altid, må jeg sige, Phillip - grundige betænkning, som du har udarbejdet. Hvad Kvindeudvalget ønsker, er en stærk involvering af de mest sårbare grupper i forbrugerpolitikken, og jeg synes, at dette er kommet klart til udtryk. Der skal lægges særlig vægt på forbrugerne og på forbrugerorganisationerne i de tiltrædende lande, for vi tror, at det indre marked kun kan fungere optimalt, hvis der er tale om ligeværdige eller jævnbyrdige markedsdeltagere. Det vil sige, at vi skal ruste forbrugerne til at foretage velovervejede valg.
I tiltrædelseslandene er forbrugerorganisationerne endnu ikke, hvis jeg må udtrykke det sådan, optimalt rustede til deres opgaver som forbrugernes repræsentanter. Med rette er der brug for at lægge særlig vægt på disse, og det har vi også meget ofte bedt om. Jeg kan derfor tilslutte mig hovedtrækkene i strategien for 2002-2006, nemlig et højt forbrugerbeskyttelsesniveau, effektiv håndhævelse af de forskrifter, som der i øjeblikket er, og en rolle til forbrugerorganisationerne, hvilket jeg allerede specifikt omtalte.
Jeg kommer nu til grønbogen. Formålet med grønbogen er at nå frem til et rammedirektiv for forbrugerpolitikken. Hvis en række betingelser opfyldes, går jeg ind for et sådant rammedirektiv. Den nuværende lovgivning er faktisk for splittet, og et rammedirektiv kan hjælpe med at skabe klarhed. Efter min opfattelse er det udmærket, at de oplysninger, som er nødvendige for at træffe valg inden købet af en tjenesteydelse eller et produkt, om selve købet, eftersalgsservice, klagebehandling og domstolsadgang, anbringes i et rammedirektiv. Illoyal handelspraksis skal i den forbindelse være udgangspunktet, og jeg føler mig derfor i høj grad tryg ved fru Thyssens betænkning.
Lovgivningen i dette rammedirektiv skal og må imidlertid ikke komme oven i den nuværende store mængde af regler. Det gør kun det hele endnu mere uoverskueligt. Ikke blot for forbrugerne, men bestemt også for erhvervslivet. Jeg opfordrer derfor kraftigt til, at vi, når vi forelægger dette rammedirektiv, samtidig også trækker de forskellige vertikale direktiver tilbage. Et godt eksempel herpå er rammedirektivet om vand. På den måde tror vi, at rammedirektivet vil løse nogle af problemerne. Det er efter vores mening også meget vigtigt ved sådanne horisontale rammer, at der skal gælde samme pligter overalt i Europa. Ikke kun for erhvervslivet, men også for forbrugerne. Det skaber klarhed, og det muliggør også i højere grad, at især de mindre virksomheder kan benytte de muligheder, som et indre marked giver.
Hr. formand, jeg vil også lige sige, at dette rammedirektiv bør gå ud fra et højt forbrugerbeskyttelsesniveau, men det bør også have princippet om maksimal harmonisering som udgangspunkt. Denne skal dog knyttes til det høje beskyttelsesniveau. Jeg tror, det er nødvendigt, fordi der stadig vil være uklarhed, hvis dette ikke sker. Vi vil have, at det indre marked fungerer ordentligt, at vi får god service overalt i Europa, at der sælges gode tjenesteydelser, og at alle nøjagtigt ved, hvad de har at rette sig efter. På denne baggrund kan vi stemme for et rammedirektiv. Jeg håber også, at de ændringsforslag, som vores gruppe har stillet til fru Patries betænkning, og som vil bringe denne betænkning bedre i overensstemmelse med fru Thyssens betænkning, vil blive støttet. Jeg tror, at vi på denne måde kunne nå frem til en udmærket afgrænsning. Jeg ønsker derfor Kommissionens tjenestegrene held og lykke og anmoder dem om at inddrage os, men også de deltagende parter i udkastet til den nye lovgivning.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er henrykt over, at vi her til formiddag diskuterer tre stærke betænkninger om forbrugerbeskyttelse, og at de har været omkring så mange forskellige udvalg. Sådan skal det være. Forbrugerpolitiske emner bør ikke kun forbeholdes et bestemt udvalg, men bør være grundlæggende i alt vores arbejde. 
Jeg har primært kommentarer til Whitehead-betænkningen, selv om de tydeligvis også har betydning for nogle af de andre betænkninger. Adam Smith erklærede, at forbrug er det endegyldige formål med al økonomisk aktivitet. Forbrugeren er kongen, og det gør vi i Parlamentet, og især i Kommissionen, klogt i at huske.
Kommissionens beretning "Strategi for forbrugerpolitikken 2002-2006" og især Whitehead-betænkningen er begge meget positive skridt i den retning. Jeg hører ikke til dem, der automatisk roser alle ordførere, især ikke hvis de kommer fra PSE-Gruppen, men ved denne lejlighed er jeg glad for at kunne give min ubetingede lykønskning og støtte til denne ordfører for et fremragende stykke arbejde. 
Hr. Whitehead sagde på sin sædvanlige beskedne måde, at ændringsforslag fra andre grupper og kolleger har gjort betænkningen endnu bedre, og han har virkelig accepteret ændringsforslag fra en stor gruppe kolleger fra forskellige politiske grupperinger og andre udvalg. Jeg er bestemt taknemmelig for, at han allerede har accepteret nogle af mine ændringsforslag, f.eks. at nøgleelementet i forbrugerpolitik bør være at give forbrugerne størst mulig valgfrihed, at gennemførelsen af det indre marked har høj prioritet for forbrugerne og ikke kun erhvervslivet, at det prioriteres, at pakkerejsedirektivet også tages op til revision, og at lande, der lader hånt om EU's forbrugerbeskyttelse, bør straffes hurtigere og strengere.
Jeg henleder også opmærksomheden på den række betragtninger, der begynder med betragtning 5, som hører under målsætning 1 om et højt fælles forbrugerbeskyttelsesniveau. Her udtrykker hr. Whitehead sin betænkelighed ved forslaget om at gå fra minimumsharmoniserede foranstaltninger til fuldt harmoniserede foranstaltninger. Fru Thyssen og hr. Radwan fra to andre udvalg har allerede taget dette synspunkt til sig. Jeg er helt enig i, at dette bør vurderes på ad hoc-basis, hvilket han udtrykkelig uddyber i betragtning 13 om nærheds-, proportionalitets- og nødvendighedsprincippet. Jeg håber, at Kommissionen tager højde for disse synspunkter. 
Jeg beundrer især, at betænkningen ikke kun er fyldt med gode hensigter. Der stilles krav om fornuftige, praktiske og konkrete tiltag om at skabe bedre forbrugerbeskyttelse i hele EU. Jeg håber ikke, at Kommissionen har noget imod, at jeg også henviser til betragtning 44 om farerne ved passiv rygning, selv om det er overraskende, at den nævnes i netop denne betænkning. Det er en grundlæggende forbrugerret, at forbrugerne kan indånde frisk luft. Jeg håber, at kommissæren personligt sammen med kvæstorerne vil gøre sit for at sikre dette. 
Jeg forventer, at Whitehead-betænkningen får overvældende støtte ved afstemningen her til formiddag. Det vil i høj grad være velfortjent. Jeg håber, at Kommissionen og hele Rådet tager lige så godt imod den. Forbrugeren skal regere overalt. Længe leve kongen!
Corbey (PSE).
Hr. kommissær, kære kolleger, forbrugere er med til at give EU eksistensberettigelse, hvilket netop blev sagt. Bedre og billigere produkter og større valgfrihed er de motiver, der ligger bag det indre marked. Forbrugere er hidtil ikke rigtig blevet anerkendt. Nogle forbrugerrettigheder stopper ved de nationale grænser. Et samlet initiativ, et rammedirektiv for forbrugerpolitik bifalder jeg derfor i høj grad. Jeg støtter ordførerne Whitehead, Patrie og Thyssen, og jeg giver dem også en kompliment.
Fire punkter vil jeg gerne fremhæve. For det første drejer det sig om loyal handelspraksis, en høj basisstandard, som skal gælde i hele Europa, og hvor europæiske regler ikke må forringe det, der er opnået på nationalt plan. Der er behov for information om rettigheder og for yderligere adfærdskodekser.
For det andet vedrører det retten til information. Information om produkter og om produktionsmetoden er væsentlig. Naturligvis er det ikke alle forbrugere, der går til fabrikanten for at bede om oplysning om produktionsmetoden. Undersøgelser viser, at kun 10 % af forbrugerne er interesserede, men disse 10 % er toneangivende og afgørende, i hvert fald hvis de støttes af stærke forbrugerorganisationer. Disse 10 % har forårsaget, at der er større opmærksomhed omkring f.eks. dyrevelfærd i landbrugssektoren og arbejdsvilkårene i tekstilsektoren, og disse 10 % vil også medvirke til, at globaliseringen udvikler sig i en acceptabel retning.
For det tredje skal forbrugerne have en stemme, og forbrugerorganisationerne skal støttes, netop også i ansøgerlandene, og vi skal søge nye former for at gøre forbrugerne mindre anonyme. Vi skal også eksperimentere med offentlige råd, hvor forbrugere er med til at tænke over udviklingen af nye produktionsteknikker og produktionsmetoder.
Mit sidste punkt vedrører det politiske ansvar. En stærk forbrugerpolitik skal naturligvis medvirke til, at det bliver forbrugerne, der skal være prøvestenen for den europæiske politik. Fra kemikaliepolitik til elektronisk handel.
I Europa sker der temmelig meget i forbrugernes interesse. Liberalisering af offentlige tjenester skulle give forbrugere billigere og bedre tjenesteydelser. Det er selvfølgelig glimrende, men hvad har det resulteret i? I hele Europa klager passagerer over den offentlige transports faldende kvalitet. På telefonmarkedet er priserne blevet uoverskuelige. Og der er ikke ret mange forbrugere, der ønsker at vælge mellem udbydere af elektricitet. Hvad har 10 år med det indre marked præcist resulteret i for forbrugerne? Euroen er et lignende eksempel. Gennem euroen skulle alt blive billigere. I mellemtiden ved vi, at euroen har forårsaget store prisstigninger. Naturligvis kan det falde uheldigt ud. Det forstår enhver forbruger. Men når liberaliseringen, euroen og det indre marked ikke har den ønskede virkning, hvor kan forbrugerne så henvende sig? Kan forbrugerne henvende sig til EU-politikerne, den nationale regering eller erhvervslivet? Eller egentlig ikke til nogen?
Forbrugere skal have rettigheder, men skal også kunne få politisk oprejsning. Kort sagt skal vi holde op med at give svage tilsagn om og til forbrugerne. Målsætninger for forbrugerne skal være konkrete og klare, og det skal være tydeligt, hvem der bærer det politiske ansvar. Tak.

Maaten (ELDR).
Hr. formand, der foreligger naturligvis tre vigtige betænkninger her. Det er ganske vist ingen lovgivning, men jeg ser med interesse frem til den lovgivning, som vil følge. Det gør jeg med stor tillid, for også på dette punkt har vi al mulig tillid til denne kommissær. Jeg er dog spændt på, om han kan oplyse, hvornår vi kan imødese hvilke forslag til denne lovgivning.
Udfordringen er naturligvis at afstemme forbrugerpolitikken og gennemførelsen af det indre marked godt efter hinanden. Forbrugerpolitikken må ikke være en undskyldning for at skabe handelshindringer. Jeg tror også, at de tal, som kommissæren netop nævnte om de fordele, som vi alle har af harmoniseringen, siger temmelig meget, hvad det angår.
Forbrugerne har gavn af frihandel, fordi de kan købe billigere og bedre produkter, og vi skal naturligvis opnå et højt forbrugerbeskyttelsesniveau. Tillid er drivkraften i økonomisk vækst. Forbrugerne skal have tillid til produkter, ellers køber de dem ikke. Industrien skal have tillid til det indre marked, og forbrugerne skal have tillid til deres leverandører. Vi kan slå to fluer med ét smæk. Vi skal stræbe efter, at det for forbrugerne ikke længere betyder noget, om de køber deres produkter i Nederlandene eller i Grækenland. Det er ikke nemt.
Forbrugere ved ofte ikke, hvilke rettigheder de har. Det kan forbrugerorganisationer hjælpe dem med. Forbrugerblade læses af mange, og de indeholder nyttige tip. Folk har stor tillid til sådanne organisationer. Jeg mener derfor - og jeg er glad for, at kommissæren også stræber efter dette - at Unionen i høj grad skal inddrage disse organisationer i forberedelsen af den fremtidige politik.
Desuden skader illoyal handelspraksis tilliden til markedet. En uærlig bilforhandler kan ødelægge markedet for sine konkurrenter. Derfor skal der gribes kraftigt ind over for uærlige erhvervsdrivende. Det er derfor godt, at der er valgt en europæisk strategi for at skride ind over for uønskede kommercielle metoder. Det skal dog være tydeligt, hvad en sådan uønsket handelspraksis er. For mig er det ikke blot udnyttelse af fysisk eller psykisk sårbarhed eller brug af fysisk eller psykisk tvang. Også obstruerende adfærd skal falde ind under det. F.eks. at gøre det vanskeligt for forbrugerne at skifte tjenesteyder. Kun hvis man nemt kan skifte tjenesteyder, har man optimal konkurrence, der medfører lavere priser og bedre kvalitet. F.eks. gøres det overordentlig vanskeligt for kunderne at skifte bank. Et andet eksempel er, at der ikke er nummerportabilitet. Efter min mening skaber dette kunstige grænser.
Endelig skal Kommissionen efter min opfattelse oftere bruge traktatens artikel 153 som retsgrundlag for forbrugerbeskyttelse. Det er ikke uden grund, at vi har indført denne artikel, og den vil være til fordel for både forbrugerne og det indre marked.

Caudron (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, når jeg i dag udtaler mig på vegne af GUE/NGL-Gruppen i forhandlingen om forbrugerbeskyttelse, vil jeg gerne, som flere af mine kolleger, endnu en gang påpege, at vi, hvad angår dette felt, kan tilslutte os Europa-Kommissionens målsætninger - et højt beskyttelsesniveau, effektiv håndhævelse af forbrugerbeskyttelsesreglerne og reel inddragelse af forbrugerorganisationerne - men vi må på ny konstatere, at de forslag, der er stillet, fortsat er alt for upræcise og ikke tilstrækkeligt konkrete.
Jeg er derfor i vid udstrækning enig i de forslag, der er stillet af Phillip Whitehead og Béatrice Patrie, hvad angår i særdeleshed sikkerhed, transport, kemiske stoffer, e-handel og de oplysninger, der under alle omstændigheder kræves forudgående for at sikre, at der i påkommende tilfælde udløses effektive forsvarsmekanismer og sikres behørig mulighed for appel. Endvidere vil jeg tilføje en bemærkning om læsbarheden af det økologiske mærke og ikke mindst om behovet for fyldestgørende oplysninger om GMO'er, hvilket som bekendt er et område, der giver anledning til megen debat. Jeg vil endelig fremhæve legetøjsdirektivet og kontrollen med CE-mærkningen.
Da jeg i flere år har beskæftiget mig med disse spørgsmål som ordfører, ved jeg, at der er behov for hurtigt at få revideret legetøjsdirektivet og CE-mærkningen, som i mange tilfælde har mistet enhver relevans grundet manglende kontrol. Jeg har i øvrigt flere gange skrevet til Kommissionen herom, men desværre uden at få tilfredsstillende svar. Jeg må også i denne fase af forhandlingen om forbrugerbeskyttelsespolitikken klart pege på to forhold, som jeg finder bekymrende, og dermed anføre to grundlæggende kritikpunkter. For det første finder jeg det bekymrende, at forbrugerbeskyttelsespolitikkerne, uanset at de frembyder stor interesse, er så tæt forbundet med og dermed afhængige af den regulære ilmarch hen imod det indre marked, der er sat som mål. De pågældende politikker er kun sjældent udtryk for målsætninger, men som oftest konsekvenser af den frie konkurrence. For det andet finder jeg det bekymrende, at disse politikker ofte, om ikke altid, tjener som påskud for at udradere, kvæle, ja, fjerne begrebet "forsyningspligtydelser". Dette begreb rækker imidlertid langt videre end beskyttelse af forbrugerne. Det vedrører det lange perspektiv, som også omfatter solidaritet og fysisk planlægning, især ved tariffastsættelse og adgangsbetingelser. I visse lande og i visse politiske grupper er de varmeste tilhængere af forbrugerbeskyttelse samtidig de stærkeste modstandere af forsyningspligtydelser med henvisning til den frie konkurrence og det private initiativ.
Jeg har således ønsket i dette indlæg at udtrykke anerkendelse af Europa-Kommissionens indsats og støtte ordførernes forslag, samtidig med at jeg erindrer om de her anførte meningsforskelle, ja, denne grundlæggende uenighed.

Rod (Verts/ALE).
Hr. formand, Kommissionens grønbog og de betænkninger, der fremlægges i dag, peger i den rigtige retning. Vi bør afgjort hurtigst muligt skabe forudsætninger for at sikre et højt forbrugerbeskyttelsesniveau. Forbrugerne skal kunne være sikre på, at de overalt har de samme rettigheder, og at disse respekteres fuldt ud. Et højt beskyttelsesniveau forudsætter således, at de relevante forbrugerorganisationer inddrages i udarbejdelsen af politikker på såvel fællesskabsplan som internationalt plan.
Der sker i øjeblikket betydelige omvæltninger på det kommercielle område, og det er i den forbindelse afgørende, at det civile samfund høres. Det civile samfund bør have mulighed for at deltage i drøftelserne og påvirke de beslutninger, som det i højeste grad berøres af. Forbrugeren bør spille en aktiv rolle via sit forbrugsmønster. Det er ikke længere et spørgsmål om at forbruge i blinde, men om at træffe valg på et informeret grundlag. Forbrugeren skal således beskyttes, men han skal også sikres oplysning. Han skal i den forbindelse kunne få adgang til den information, han finder væsentlig, og eksempelvis kunne skaffe sig oplysninger om fremstillingsprocesser, herunder arbejdstagernes vilkår. Det vil i den forbindelse være værdifuldt, at der på fællesskabsniveau indføres mærkningsordninger for loyal handelsadfærd eller for virksomheder, der respekterer et socialt charter. Sådanne mærkningsordninger vil være effektive værktøjer, således som det er tilfældet med de ordninger, der finder anvendelse i forbindelse med økologisk landbrug.
Hvis vi vil sikre etisk forsvarlig og loyal handelsadfærd, er der grund til at erindre om, at vi lægger vægt på kvalitetsprodukter, som ikke krænker menneskelig værdighed, på så forskellige områder som kaffe og legetøj til børn, og som opfylder de kriterier, der knytter sig til forsigtighedsprincippet. GMO'ernes sporbarhed er i den forbindelse endnu en gang en nøglefaktor. Vi bør afgjort ikke, som der i nogle ændringsforslag lægges op til, indgyde forbrugerne øget tillid til GMO'er. Tværtimod er det vores pligt at beskytte forbrugerne og sikre, at de får udtømmende og sikre informationer, som sætter dem i stand til efter overbevisning at træffe de valg, der berører dem og deres børn, på et informeret grundlag. Der er endvidere grund til at understrege, at forbrugerne som borgere bør inddrages i etableringen af en bæredygtig samfundsmodel. Vi må ikke reducere borgeren til forbruger. Borgeren skal tværtimod være fuldgyldig aktør, når det drejer sig om at fastlægge de behov, der kendetegner et egentligt bæredygtigt samfund.

Nobilia (UEN).
Hr. formand, selv om fru Patries, fru Thyssens og hr. Whiteheads betænkninger er forskellige, er de tilsyneladende alle præget af en vis skuffelse, og hvis det virkelig er tilfældet, må vi sige, at vi deler denne skuffelse, ligesom vi tilslutter os indholdet i deres arbejde. Kommissionens udtalelser om de funktionsforstyrrelser, der har ramt det indre marked, fordi EU-bestemmelserne og de nationale bestemmelser afviger fra hinanden, er nemlig ubestridelige, og det kan i øvrigt heller ikke nægtes, at mange forbrugeres manglende tillid til navnlig grænseoverskridende handelstransaktioner skyldes de juridiske forskelle og måske i endnu højere grad det ringe kendskab til beskyttelsen. Derfor bliver det lige så ubestrideligt, at der er brug for et enkelt og ensartet retsgrundlag, som udelukkende består af grundlæggende bestemmelser, der er gældende uanset handelstransaktionens karakter, og hvor beskyttelsen omfatter hele forløbet, også tiden efter kontraktens indgåelse og eftersalgsservice.
Derfor bifaldt vi Kommissionens understregelse af, at dette spørgsmål kræver en overordnet indfaldsvinkel, hvor man på den ene side fastlægger pligterne - først og fremmest en loyal handelspraksis - og hvor man på den anden side tager udgangspunkt i nogle objektive kriterier for at undgå forskellige fortolkninger fra medlemsstaternes side. Selv om alt det, jeg lige har nævnt, er fornuftigt, kan jeg ikke lade være med at bemærke, at Kommissionen ikke altid opfører sig konsekvent, eftersom den bl.a. er for længe om at behandle dette spørgsmål. F.eks. var grønbogen fra 2001 om forbrugerbeskyttelse som bekendt startskuddet til en periode med omfattende høringer og en værdifuld debat om fremtiden for EU's forbrugerret. Selv om vi ikke er nået til noget resultat, har vi i mellemtiden fået et forslag til forordning om salgsfremmende foranstaltninger i det indre marked, som dels viser Europa-Parlamentets ringe fokus på den overordnede indfaldsvinkel, og som dels giver det paradoksale indtryk, at man foretrækker at blive ved med at gå frem sektor for sektor.
Det skal tilføjes, at de forskellige indfaldsvinkler for spørgsmål, der ligner hinanden, såsom - og det er endnu et eksempel - mærkningsspørgsmålet, hvor man inden for få måneder har reguleret indholdet af samme slags stoffer på forskellige måder, stemmer dårligt overens med hensigterne. Efter vores mening bør der ikke gøres indsigelse imod, at præparater, som hovedsagelig er beregnet på sundhedspleje, benyttes til andre formål. Dette var tilfældet med kosmetik og vaskemidler for nylig.
For at blive ved dette emne lidt endnu er vi af den opfattelse, at forbrugerne skal have kendskab til de produkter, der anvendes, men også, at de i den forbindelse har brug for nyttig information, så de bliver i stand til at foretage direkte valg og også "politiske" valg. Det betyder dog ikke, at forbrugerorganisationerne ikke gør en vigtig indsats. De gør faktisk en indsats, som vi sætter stor pris på.
Hvis princippet er, at vi både skal stræbe efter et højt beskyttelsesniveau og en acceptabel harmonisering af det indre markeds bestemmelser, er der tilsyneladende to ting, som vi skal gøre efter hinanden. Først skal vi gøre det, som hr. Whitehead var inde på, nemlig foretage en undersøgelse af de enkelte sager for at finde ud af, om det er mest hensigtsmæssigt med en minimal eller en omfattende harmonisering, når vi ændrer den gældende lovgivning eller vedtager en ny. Herefter - når vi har fundet ud af dette - skal vi sørge for medlemsstaternes korrekte implementering og konkrete gennemførelse af EU-lovgivningen. Og her spiller Kommissionen endnu en gang en afgørende rolle, hvis det er rigtigt, at det generelt kun er fem medlemsstater, der har overholdt de målsætninger, som Det Europæiske Råd i Barcelona opstillede for gennemførelsessatserne.

Bernié (EDD).
Hr. formand, når vi taler om retlig beskyttelse af forbrugeren, tager vi fat på et vidtfavnende og ambitiøst projekt, som skal føre til et højt beskyttelsesniveau. Et højt beskyttelsesniveau betyder ikke nødvendigvis ensartet beskyttelse. Det er efter vores opfattelse afgørende, at subsidiaritets-, trangs- og proportionalitetskriteriet overholdes.
Personlig går jeg ind for minimumsharmonisering, hvilket ikke forhindrer den enkelte medlemsstat i at indføre den lovgivning, der menes at være optimal i netop den stat. Jeg deler ønsket om systematisk at anvende traktatens artikel 151, stk. 3, som bør være eneste retsgrundlag for lovgivning på dette felt. Vi bør ikke systematisk anvende artikel 95, som kun omhandler det indre marked. Vi ønsker at sikre alle borgere universel adgang til forsyningspligtydelser af høj kvalitet til rimelige priser. Det er et af vores primære krav. Vi bør kræve, at WTO ikke nedbryder vores forsyningspligtydelser. Endvidere deler jeg ønsket om brug af mærkning i WTO som et middel til at sikre, at forbrugeren kan være informeret om varernes oprindelse og de anvendte produktionsmetoder. Til gengæld er jeg forbeholden, når det gælder oprettelsen af et europæisk forbrugercenter, som vil være overflødigt, da de nationale organisationer løser deres opgave på udmærket vis og kunne styrkes ved at arbejde i netværk.
Indholdet i fru Thyssens betænkning giver ligeledes anledning til bekymring. Det forekommer urealistisk at opfordre Kommissionen til at gennemføre en konsekvensundersøgelse af anvendeligheden af maksimal harmonisering. Der bør endvidere sikres en samordning af bestemmelserne om forbrugerbeskyttelse og forordningen om salgsfremmende foranstaltninger. Hvad angår etableringen af adfærdskodekser, finder jeg ikke, det er nogen farbar vej i den aktuelle situation. Hvorpå skulle legitimiteten af sådanne kodekser bero? Og hvordan skulle man kunne sikre en varig beståen af sådanne kodekser? Der rejser sig en række spørgsmål, hvorfor det ikke findes rimeligt at fortsætte ad dette spor.

Ilgenfritz (NI). -
Hr. formand, det siger sig selv, at vi skal beskytte forbrugerne mod dårlig markedsføringsskik, da det er på den måde, at vi skaber et tillidsklima, men i denne forbindelse må vi ikke ramme ved siden af målet ved at beskytte forbrugerne mod dem selv og erklære dem ude af stand til at klare deres egne anliggender. Direktivet om forbrugerkredit er et eksempel på dette. Med dette i tankerne skal vi støtte alle salgsfremmende foranstaltninger og gennemførelsen af det indre marked. Virksomhederne må under ingen omstændigheder blive indviklet i mere bureaukrati, da det først og fremmest hæmmer de små og mellemstore virksomheder. Vi skal sætte os som mål at skabe mere tillid, samtidig med at vi skal undgå øget bureaukrati.

Formanden.
Mange tak, hr. Ilgenfritz. Jeg har en anmodning om at få ordet fra det medlem, der har en plakat foran sig, men som Præsidiet har bedt vedkommende fjerne. Det handler om at vise respekt for Præsidiet og for de øvrige medlemmer, som jeg mener må gå forud for enhver anmodning om at få ordet.
Præsidiet har allerede bedt Dem fjerne plakaten. Det er praksis i denne forsamling, at når Præsidiet beder medlemmerne om at fjerne plakater eller flag, at de så straks fjernes i respekt for Præsidiet og i respekt for forsamlingen. Hvis De ønsker ordet for en bemærkning til forretningsordenen, som er det eneste, forretningsordenen giver Dem mulighed for, må De først vise respekt for Præsidiet og for forsamlingen og fjerne den plakat, som De har foran Dem.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Hr. formand, der afholdes i øjeblikket demonstrationer overalt i Baskerlandet ?
(Formanden afbrød taleren)

Formanden.
Hr. Gorostiaga, De havde bedt om ordet for en bemærkning til forretningsordenen. Præsidiet kan ikke tillade noget indlæg, der ikke er en bemærkning til forretningsorden.

Grossetête (PPE-DE).
Hr. formand, der er efter min opfattelse grund til at glæde sig over denne forhandling om grønbogen og Kommissionens forslag til strategi for forbrugerpolitikken. Vi glæder os herover, da det set i lyset af udvidelsen og dermed udvidelsen af det indre marked er vigtigt at sikre øget harmonisering af fællesskabsbestemmelserne om forbrugeranliggender. Det er endvidere en kendt sag, at forbruget spiller en vigtig rolle for økonomien. Og ingen er vel i tvivl om, at vi har hårdt brug herfor i den aktuelle situation!
Undersøgelser viser imidlertid, at den europæiske forbruger ikke, når vi ser bort fra grænseregionerne, forstår at udnytte de fordele, EU frembyder. Hvorfor? Ganske enkelt fordi forbrugeren fortsat mangler tillid, fortsat ikke har de relevante oplysninger om produkter og tjenesteydelser, og fordi forbrugeren ikke altid er i besiddelse af de fornødne redskaber til at sikre sig viden om produkternes kvalitet og prishenvisninger, og endelig fordi forbrugeren i tilfælde af tvister savner viden om den kompetente retsmyndighed. Alle disse forhold bevirker, at forbrugeren ikke udnytter de muligheder, EU giver, skønt han har behov for viden og information, og skønt han er parat til at vise borgersind og eksempelvis respektere den økologiske mærkning.
For at råde bod herpå er der således behov for harmonisering af lovgivningen, således at der skabes en egentlig europæisk forbrugerret, samtidig med at den fornødne smidighed sikres, hvad angår gennemførelsen heraf i de enkelte medlemsstater. Vi ser med andre ord gerne, at forbrugeren sikres bedre informationer, affattet klart og på forbrugerens modersmål, således at forbrugeren kan træffe sine valg på et informeret grundlag. Udviklingen af en rammestrategi for forbrugerpolitikken indebærer også retlig beskyttelse af forbrugeren, og at der sættes en stopper for tvister, der vedrører illoyal handelspraksis, samtidig med at virksomhederne beskyttes.
Vi tilslutter os med andre ord ønsket om et højt forbrugerbeskyttelsesniveau og gennemsigtighed takket være forbrugerorganisationerne, og vi forventer os meget af Kommissionen. Vi kan forsikre, hr. kommissær, at vi står bag Dem, når det drejer sig om opfølgningen på det forbrugerpolitiske område.

McCarthy (PSE).
Hr. formand, i verden af i dag er det klart, at forbrugerne er bedre informeret og mere krævende. De har større forventninger og går ikke altid efter den billigste vare. De ønsker kvalitet og service efter salg, og de vil kende deres rettigheder og klagemuligheder.
I den ideelle verden ville ansvarlige virksomheder reagere på forbrugernes behov. Nogle vil sige, at de fleste gør det i dag, og hvis det var tilfældet, ville det ikke være nødvendigt at indføre lovgivning herom. Vi skal dog beskytte forbrugeren mod ulovlig erhvervsudøvelse, smarte tricks og fupmageri. Lovgivernes dilemma er at indføre god og effektiv lovgivning, som beskytter forbrugeren og samtidig giver erhvervslivet mulighed for at blomstre i et dynamisk og konkurrencedygtigt miljø. 
Den aktuelle forhandling om virksomhedernes sociale ansvar giver erhvervslivet mulighed for at forbedre sin forbrugerbeskyttelse som en god forretningsmodel og et godt salgsargument og hjælper erhvervslivet med at få konkurrencemæssige og handelsmæssige fordele, mens den samtidig giver merværdi til forbrugeren. 
Hvis vi ønsker, at det indre marked skal fungere, skal vi indføre foranstaltninger for at øge forbrugertilliden, især i forbindelse med handel på tværs af grænserne. Vi ved, at forbrugere, der handler online, stadig har tendens til at købe på deres eget hjemmemarked. 
Hvis vi indfører en generel regel om rimelig handelspraksis, er detaljerne i direktivet afgørende, hvis det skal gavne forbrugerne og ikke betragtes som mere bureaukrati af erhvervslivet. Vi har brug for simpel og mere præcis lovgivning, som er lettere at håndhæve. Som De ved, hr. kommissær, er opfattelsen af begrebet rimelighed forskellig i medlemsstaterne afhængig af deres forskellige retssystemer. De lande, som har en generel regel, anvender den også forskelligt. Derfor skal De håndtere udfordringen med at finde en fælles metode. Jeg ved, at De som erfaren advokat går ind for at sikre såvel erhvervslivet som forbrugerne retssikkerhed. Vi skal sikre os, at virkningen af et eventuelt kommende direktiv fremmer og ikke opsplitter det indre marked, da medlemsstaterne fortolker, gennemfører og håndhæver et sådant direktiv, så det er i overensstemmelse med deres egne forskellige nationale metoder. Forbrugeren står allerede over for mange forskellige bestemmelser og varierende håndhævelse. 
Konklusionen er, at forbrugerne skal kende deres klagemuligheder, hvis de udsættes for smarte tricks og fupmageri, mens erhvervslivet skal kunne drive forretning i en konkurrenceverden. Virksomhederne skal vide, hvilke standarder og hvilken praksis de skal stile efter for at være i overensstemmelse med dette direktiv. Jeg mener personligt, at det er bedre at slå ned på vildledende praksis end at forsøge at opstille en fælles definition af rimelig handelspraksis. 
Jeg bifalder Kommissionens forslag om at oprette adfærdskodekser og autoregulering, som ikke er en let løsning eller en erstatning for lovgivning, men en metode til hurtigere at kunne slå ned på smarte tricks, når de sker i et tempo, som lovgivningen ikke kan følge. 
Som kommissær Prodi sagde, skal alle europæiske institutioner leve op til deres forpligtelser til at forenkle bestemmelserne, så forretningsomkostningerne i Europa mindskes og borgernes retssikkerhed øges. I Thyssen-betænkningen har Parlamentet klart tilkendegivet, at det ønsker en grundig konsekvensanalyse på dette område. 
Hr. kommissær, de har omtalt tre undersøgelser, og De har opridset direktivets fordele meget tydeligt. De har ikke været så direkte omkring direktivets eventuelle omkostninger for erhvervslivet. Det er vigtigt, at vi forklarer erhvervslivet dets forpligtelser, og hvad det skal gøre for at opfylde Deres målsætninger i forbindelse med forbrugerbeskyttelse.
Wallis (ELDR).
Hr. formand, jeg vil gerne kommentere Thyssen-betænkningen, som jeg bifalder, og jeg lykønsker fru Thyssen med det afbalancerede stykke arbejde. Vi kender dilemmaet ved at udarbejde en betænkning, som skal varetage både erhvervslivets og forbrugernes interesser.
Vi sidder med nogle meget gode innovative idéer fra Kommissionen til en overordnet politik, et rammedirektiv, som vi har brug for, hvis vi virkelig skal få det indre marked til at fungere og gøre eEurope til en succes. Vi er dog nødt til at få forbrugernes tillid, hvis vi skal opnå alt det. Jeg er især bekymret for betragtning 17 i betænkningen, som jeg giver min fulde støtte til. Betragtningen omhandler forbindelsen mellem adfærdskodekser, retssikkerhed og håndhævelse, og hvordan vi får de tre områder til at gå op i en højere enhed for at beskytte forbrugerne. 
I år skal jeg udarbejde en betænkning om overvågning af fællesskabslovgivning, og derfor mener jeg virkelig, at vi skal sikre, at retssikkerheden og håndhævelsen bevares, hvis vi skal gå over til adfærdskodekser, ellers bliver det, vi faktisk har opnået på det indre marked, spredt for alle vinde. 
Jeg vil prøve at illustrere dette med et eksempel. I går modtog jeg et brev fra en vælger, som havde købt en ejendom i en anden medlemsstat. Der var gået noget galt med købet, da der forkert var fratrukket beløb fra det beløb, han havde betalt. Han klagede til det relevante overordnede brancheorgan. Han skrev på sit modersmål, engelsk. Han modtog et brev på deres sprog, hvori der stod, at de ikke kunne håndtere hans klage, medmindre han skrev til dem på deres sprog. Hvis vi virkelig ønsker at gøre forretninger i hele Europa, skal vi være rimelige over for hinanden. Adfærdskodekser skal håndhæves ordentligt.

Fiebiger (GUE/NGL).
Hr. formand, enhver beslutning om forbrugerbeskyttelse skal tage behørigt hensyn til de 425 millioner forbrugeres forventninger og håb, men også frygt, i det udvidede EU. Parlamentet har i retsakterne pligt til at tage højde for kompleksiteten i og de fremtidige virkninger af forbrugerbeskyttelse samt de dermed forbundne risici.
Betænkningerne om den fremtidige EU-forbrugerbeskyttelsespolitik opfylder dette krav, samtidig med at man også opfordrer til, at der gøres en ende på den manglende disciplin i forbindelserne med forbrugerne. Mange mener, at bestemmelserne for fødevaresikkerhed, tjenesteydelser samt sundhed og sikkerhed allerede har mistet deres moralske uskyld i forbindelse med markedsudviklingen.
Der er et stort behov for handling for f.eks. at gøre en ende på misbruget på telekommunikationsområdet og for en reform af konkurrencelovgivningen og på området for finansielle tjenesteydelser for at beskytte forbrugerne, idet man bør imødekomme initiativretten i forbindelse med forbrugernes krav om, at der skal findes en permanent plads til forbrugerbeskyttelse samt til uddannelse, men først og fremmest information, i det offentlige rådgivnings- og konsultationssystem.
Forbrugerbeskyttelse skal beskytte mod bedrageri, sundhedsfarer og økonomiske tab. Princippet om effektivitet gælder i lige så høj grad for forbrugerbeskyttelse som for alle andre områder, men effektiviteten må ikke forbedres på bekostning af eller til ulempe for forbrugerne. Jeg tilslutter mig derfor opfordringen til at begrænse en fuldstændig harmonisering af lovforskrifterne til helt klare særlige tilfælde, men på betingelse af, at dette princip ikke misbruges, og at minimumsstandarderne dereguleres.

Breyer (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, der manglede noget væsentligt i kommissærens tale i morges, nemlig behovet for at genindføre en klar prioritering, hvor det vigtigste selvfølgelig skal være sikkerhed og forbrugerbeskyttelse, men også gennemsigtighed, der efter min mening generelt har spillet en for lille rolle i morgenens debat. Hr. kommissær, jeg vil indtrængende opfordre Dem til at gøre en reel indsats for at få vedtaget et direktiv om forbrugerinformation i lighed med direktivet om fri adgang til miljøoplysninger. Hvis der f.eks. er problemer, bør der foreligge reelle tilgængelige oplysninger, således at alle kan se, hvilke virksomheder der er skyld i dem. Vi skal også bruge dette til at indføre incitamenter, der kan få iværksættere til at udarbejde en egentlig sikkerhedsplanlægning.
Vi har brug for alt dette. Parlamentets beslutningsforslag indeholder mange retningslinjer for strategier til gennemførelse af lige netop et sådant direktiv om forbrugerinformation. Det er ikke tilstrækkeligt blot at opfordre til større valgfrihed eller mere information. Her er jeg enig med dem, der allerede har kritiseret den idé. Det drejer sig ikke om at iværksætte en hel masse kampagner til støtte for gensplejsningsindustrien, men om at udarbejde et direktiv om forbrugerinformation, der klart og tydeligt fastlægger ikke blot forbrugernes ret til information, men også virksomhedernes pligt til med det samme at offentliggøre overtrædelser. Jeg opfordrer Dem derfor til at få vedtaget legetøjsdirektivet en hel del tidligere som en hastesag.
Jeg kan ikke lade være med at komme med en afsluttende bemærkning i forbindelse med advarslen fra et medlem af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forskrifterne om kreditbevilling. Det siger sig selv, at jeg går ind for et højt niveau af minimumsharmonisering, men så længe der findes skandaler som i Tyskland med Berliner Bank, hvor medlemmer af CDU på uhyrlig vis modtager ulovlige donationer, vil der efter min mening være behov for, at der findes særlige regler for kreditinstitutter. Ingen skal forsøge at fortælle mig, at det er indlysende!

Blokland (EDD).
Hr. formand, ved gennemgangen af de tre betænkninger om forbrugerbeskyttelse spurgte jeg mig selv, om det ikke snarere drejer sig om at fremme forbrugerisme. Det indre marked er allerede en konsekvens af buddet: "Du skal forbruge". Åbenbart er der nu behov for at tilføje et nyt bud: "Du skal forbruge i hele Europa". Hr. formand, De vil forstå, at jeg har en temmelig kritisk holdning til dette. Vi kan ikke benægte, at sprog, afstand og kulturforskelle udgør de vigtigste barrierer for forbrugerne. Det ser man fuldstændig bort fra ved at søge årsagen i manglende kendskab til reglerne i andre EU-lande. Desuden forudsætter vi hermed, at forbrugerne er orienterede om reglerne i deres egen medlemsstat.
Hvis vi vil investere i forbrugernes tillid, må vi først og fremmest investere i produkters og tjenesteydelsers pålidelighed. Jeg mener, at en velinformeret forbruger selv kan vælge. Her bør der være en balance mellem beskyttelse af forbrugerne og deres ansvar. Jeg synes ikke, at ensartede juridiske rammer er nødvendige. Lad os begynde med minimumsstandarder i de tilfælde, hvor der virkelig er problemer. Det er forceret at udarbejde lovgivning på grundlag af artikel 153, fordi dette retsgrundlag kun er anvendt én gang i praksis. Frygten for, at vi diskriminerer artikler i traktaten ved at anvende dem mindre end andre artikler i traktaten, deler jeg ikke.

Borghezio (NI).
Hr. formand, jeg er ikke helt enig i alle aspekter af hr. Whiteheads betænkning. Der er nemlig nogle af prioriteringerne i forbindelse med forbrugerbeskyttelse, som jeg ikke kan tilslutte mig, mens der er andre prioriteringer, som man efter min mening ikke lægger tilstrækkelig vægt på, eller som endda ikke er medtaget i de betænkninger, vi behandler.
I den henseende vil jeg gerne stille nogle forslag, som efter min opfattelse er tvingende nødvendige for at få en politik, hvor man reelt beskytter forbrugernes generelle interesser. For det første er det nødvendigt at oprette et europæisk observatorium for udviklingen i forbrugerpriserne og priserne på offentlige tjenesteydelser, så man kan kontrollere stigningernes størrelse og omfang, ikke mindst efter euroens indførelse. For det andet er det med hensyn til det vanskelige spørgsmål, der hedder offentlige tjenesteydelser, banktjenester og forsikringstjenester, efter min mening absolut nødvendigt med en linje, hvor bestyrelserne for de statsejede virksomheder, der administrerer disse tjenester - institutter, som yder banklån, forsikringsselskaber og selskaber, der leverer offentlige tjenesteydelser - repræsenterer forbrugernes generelle interesser på en passende måde. Hvis vi ønsker et sandt økonomisk demokrati, skal EU vedtage de foranstaltninger, der er nødvendige for forbrugernes inddragelse i administrationen af disse aktiviteter.
Desuden er de forslag, der tager sigte på at beskytte navnlig de unge mod tobaksmisbrugets alvorlige risici, hverken hensigtsmæssige eller tilstrækkelige. Dette fænomen, som især er udbredt blandt unge, ledsages af nogle virkeligt foruroligende og stadig større tal for den geometriske stigning i lungekræfttilfælde, og det kræver, at EU gør en meget større indsats i forbindelse med de aktioner, der allerede er planlagt. Det er på tide, at EU erklærer rygningens farer krig ved hjælp af nogle mere hensigtsmæssige informationskampagner og ved at tilpasse medlemsstaternes lovgivning, så vi får det højest mulige beskyttelsesniveau mod tobaksmisbrugets farer.

Santini (PPE-DE).
Hr. formand, tre betænkninger om forbrugerproblematikker i en forhandling under ét er virkelig en sjælden og værdifuld lejlighed, efter at Parlamentet og Kommissionen i flere år ikke har været særlig opmærksomme på den gruppe, som forbrugerne udgør. Den første betænkning omhandler som nævnt grønbogen om forbrugerbeskyttelse i EU, den anden betænkning drejer sig om strategien for forbrugerpolitikken 2002-2006, og den tredje betænkning, hvis tekst er meget vidtrækkende, vedrører den retlige beskyttelse af forbrugerne. I den strategi, som Kommissionen foreslår, angiver man disse tre målsætninger på mellemlang sigt, og de skal nås ved hjælp af et program, der skal gennemføres med det samme, men som skal kontrolleres regelmæssigt med kommissionsdokumenter, hvor programmets forløb bekræftes.
At skabe et fælles forbrugerbeskyttelsesniveau betyder, at man ikke blot skal harmonisere varers og tjenesteydelsers sikkerhed, men også og ikke mindst de forskellige juridiske aspekter, som gør, at forbrugerne kan udøve deres rolle som garanter i handelstransaktionerne på det indre marked. Udgangspunktet for forbrugerpolitikkens reelle gennemførelse er, at forbrugerne tillægges samme betydning som dækningen på hele EU's område.
I programmet er der ligeledes angivet en handlingsplan med prioriterede handlinger, som takket være et egentligt samarbejde på det administrative område giver forbrugerne mulighed for at indgå aftaler med medlemsstaterne om kontrol- og eventuelt også klageprocedurerne. Forbrugerne og deres forskellige repræsentanter skal have mulighed for og de nødvendige ressourcer til at handle og gribe ind på lige fod med det indre markeds andre aktører. Dette gælder i enhver henseende, både over for virksomhederne og de forskellige producentsammenslutninger.
Princippet om en minimal harmonisering af forbrugerbeskyttelsespolitikken er i øvrigt medtaget i traktaten. Nu er det vigtigt, at denne minimale harmonisering kommer til at gælde for alle, og at dette sker ved hjælp af en mere effektiv, overordnet og fuldstændig politik. For at dette kan lade sig gøre, er det nødvendigt med nye bestemmelser, som der er enighed om, og som ikke mindst ophæver de tidligere bestemmelser.

Myller (PSE).
Hr. formand, jeg vil takke alle tre ordførere. Det er blevet sagt her i Parlamentet, at det ikke er et spørgsmål om lovgivning, men efter min mening skal disse emner behandles netop nu, mens vi drøfter med Kommissionen, hvad vi forventer af fremtidig lovgivning. Derfor ønsker jeg at koncentrere mig om de principper, som jeg mener skal indarbejdes i EU-lovgivningen om forbrugerbeskyttelse.
Hovedprincippet, som ofte er blevet diskuteret her i Parlamentet, er, at forbrugerbeskyttelsesniveauet skal være så højt som muligt. Jeg kan derfor, når Kommissionen foreslår lovgivning, der harmoniseres mest muligt i EU, kun tilslutte mig dette grundlæggende standpunkt, hvis det betyder, at det højeste forbrugerbeskyttelsesniveau gennemføres ved hjælp af harmonisering. Jeg går imidlertid ikke ind for harmonisering, hvis det betyder, at blot en enkelt medlemsstat skal opgive et højere forbrugerbeskyttelsesniveau. Derfor glæder jeg mig over det synspunkt, som hr. Whitehead giver udtryk for i betænkningen om, at den enkelte retsakt skal undersøges i hvert enkelt tilfælde.
Det samme princip skal gælde for gensidig anerkendelse. Der skal også her tages højde for, at ikke en eneste medlemsstat, hverken en nuværende eller en kommende, skal blive nødt til at reducere sine standarder for forbrugerbeskyttelse. Fordelen ved minimumsharmonisering i det mindste set ud fra et forbrugerbeskyttelsessynspunkt er, at man på nationalt niveau kan gå længere med lovgivningen, hvis EU ikke når det pågældende niveau. Det er også nødvendigt at gennemføre den nuværende forbrugerbeskyttelseslovgivning fuldt ud, således at forbrugerne virkelig kan have tillid til, at de kan deltage i handelstransaktioner og realisere deres muligheder som forbrugere på hele det indre markeds område.
Den fremtidige lovgivning skal også være tilstrækkelig klar og skal tage højde for principperne om subsidiaritet, nødvendighed og proportionalitet. Jeg synes også, at det er vigtigt, at vi ikke vedtager for megen detaljeret lovgivning, men koncentrerer os om at gennemføre målet, som er det højest mulige forbrugerbeskyttelsesniveau. Hvis vi indfører for megen detaljeret lovgivning, vil de, der ikke ønsker at vedtage de nævnte principper, bruge deres energi på at finde smuthuller, hvilket vil skabe problemer under retsmøder.

Paulsen (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, man kunne sige uhyre meget om EU's fremtidige forbrugerpolitik, men i den korte tid, jeg har til rådighed, vil jeg forsøge at holde mig til et enkelt punkt, som vedrører fru Patries betænkning.
Vi er alle enige om, at forudsætningen for et frit og fair marked er, at forbrugerne har adgang til god og korrekt information. Dette er relativt enkelt at opfylde, når det gælder de "gamle" forbrugerkrav, nemlig forbindelsen mellem pris og kvalitet. Det er også o.k., når det handler om indholdsdeklarationer, vaskeanvisninger osv. Nutidens forbrugere er dog en anden type borgere. Det gælder først og fremmest også i købssituationen. Det betyder, at dagens forbrugere stiller krav til mange forskellige typer information. De vil have svar på spørgsmål, som gælder etiske, økologiske og sociale aspekter, når de er ude at handle. Dertil kommer en række forskellige mere eller mindre mærkelige sundhedskrav.
Hvordan skal det lykkes for os at sikre en lovgivning, som opfylder alle disse behov for underlige mærkninger, som dog er en del af debatten, og som skal respekteres? Vi må uden tvivl benytte os af det princip, som i svensk juridisk sprogbrug kaldes for ærlighedsprincippet, hvilket vil sige, at man kan fremsætte udtalelser om varerne, men at man fuldt ud skal kunne redegøre for, at udtalelserne er sande. Jeg tror, at det er den eneste vej til at overkomme denne nye type mærkning. Det er en generel regel: Gør, hvad du vil, men du må under ingen omstændigheder lyve.
Piétrasanta (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg glæder mig over det grundige arbejde, der er udført af vores kolleger, hr. Whitehead, fru Patrie og fru Thyssen, om indvirkningen af grønbogen om forbrugerbeskyttelse. Vi tilslutter os ønsket om enklere og mere målrettede lovgivningsforanstaltninger, som vil gøre det nemmere at gennemføre den lovgivning, som finder anvendelse på det indre marked, og som efter vores opfattelse mangler gennemsigtighed og er for fragmenteret til at vække forbrugernes tillid. Vi konstaterer med tilfredshed, at begrebet "forbrugerborgere" introduceres, og jeg erindrer om, at disses grundlæggende rettigheder er retten til sikkerhed, til information, til frit valg, til repræsentation, til retsmidler, til tilfredshed og et rent miljø.
Det fremtidige forbrug bør tage hensyn til tre aspekter, hvad angår bæredygtig udvikling: det økonomiske, det økologiske og det sociale aspekt. De to sidstnævnte overses alt for ofte. Jeg foreslår, at man overvejer, om der kan udarbejdes et generelt direktiv om produkters og tjenesteydelsers miljøkvalitet under hensyntagen til ikke mindst et europæisk miljømærke og et højt forbrugerbeskyttelsesniveau. Forbrugerborgeren skal efter vores opfattelse være det bærende element, ikke kun som forbruger, men også som beslutningstager, som engageret forbruger, der bekymrer sig om de etiske kvaliteter, der kendetegner det produkt, som forbruges. Forbrugeren bliver dermed en væsentlig og uomgængelig aktør, når vi taler om bæredygtig udvikling.

Hager (NI).
Hr. formand, jeg vil omtale grønbogen om forbrugerbeskyttelse. Der kunne enten siges meget om den, eller også kan det gøres kort, men den taletid, som jeg har til rådighed, får mig til at vælge sidstnævnte mulighed. Jeg synes, at der allerede er tilstrækkelige bestemmelser om de væsentlige dele af det, som grønbogen dækker. Jeg tænker derfor kun på direktiverne om vildledning og sammenlignelig reklame, eller at alle medlemsstater har love om tvang og brug af magt. Hvad angår den praktiske gennemførelse, og hvis man tager rækkevidden af de ændrede direktiver om fjernsalg og den foreslåede forordning om salgsfremmende foranstaltninger på det indre marked i betragtning, ville de eneste forbrugere, som dette ville gælde for ved grænseoverskridende handel, være turister. Det giver ikke rigtigt mening.
Jeg kan derfor ikke se, at der er behov for et rammedirektiv på dette område. For at kaste lys over denne jungle i forbrugerbeskyttelsens interesse ville det være vigtigere at afklare samspillet mellem de direktiver, der gælder på dette område. Ulig talerne før mig forventer jeg ikke, at man kan opnå dette med et supplerende rammedirektiv.

Schnellhardt (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, vi har i mere end 25 år arbejdet med beskyttelse af de europæiske forbrugere, og der går ikke en mødeperiode her i Parlamentet uden, at der diskuteres forbrugerspørgsmål. Jeg ved, at jeg er uenig med nogle af talerne her i dag, når jeg siger, at de regler, der har været gældende i årevis, har vist sig at fungere og stadig virker, selv om de endte som en lovpakke, som ingen havde overblik over, og der stadig er smuthuller. Kommissionen gør derfor ret i ved hjælp af forslagene om forbrugerbeskyttelse at forsøge at finde vej ud af forvirringen og komme med forslag til, hvordan det kan gøres.
Jeg går ind for et rammedirektiv med en bred bestemmelse, der er baseret på principperne om god markedsføringsskik. Det indre marked bliver i stigende grad hæmmet som følge af manglende bestemmelser, eller de spillerum, som direktiverne efterlader. Der bør især på baggrund af udvidelsen træffes foranstaltninger til at finde en løsning på dette så hurtigt som muligt, og det er nødvendigt at bekæmpe ikke kun dårlig markedsføringsskik, der har indvirkning på forbrugerne, men også den markedsføringsskik, som alle deltagerne i det indre marked anvender på hinanden.
Sidstnævnte kategori omfatter en række medlemsstaters forsøg på at bruge beskyttelsen af forbrugerne eller deres sundhed som et skjold til beskyttelse af de nationale markeder og industrier mod konkurrence. Der er også de såkaldte forkæmpere for forbrugernes rettigheder, der engagerer sig i sagen og hjælper med at fordrive konkurrenter fra markedet. Derfor er det efter min mening nødvendigt i højere grad at gøre brug af en forordning som lovgivningsform for at opnå større retssikkerhed. Det vil også føre til harmonisering, og det er det, som vi har brug for i det indre marked. Kommissionen har udarbejdet en omfattende liste og vedføjet den som bilag. Alle punkter på listen er vigtige, men de nye prioriteter i hr. Whiteheads betænkning har tilføjet andre punkter, hvoraf nogle er vigtige og andre mindre vigtige. Det, som hr. Whitehead har sagt i dag, går rent faktisk imod denne prioritering.
Forbrugerne kan kun benytte sig af deres rettigheder, hvis de ved, hvilke rettigheder de har. I arbejdet med forbrugerbeskyttelse skal informationspolitik prioriteres. Forbrugerorganisationerne spiller en vigtig rolle i denne forbindelse, og regeringerne skal støtte dem. Det er på grund af deres manglende støtte, at vi er nødt til at etablere forbrugercentre i medlemsstaterne, hvis vi skal gøre fremskridt på dette område.

Koukiadis (PSE).
Hr. formand, Kommissionens nye strategi for forbrugerpolitikken er en meget ambitiøs strategi, som symboliserer livskvalitet for forbrugerne ved at beskytte dem mod dårlig markedsføringsskik og ved at begrænse uberettigede prisforskelle mellem forskellige lande, ligesom den giver forbrugerne mod til at gå ind på et marked med 350 millioner mennesker og sikrer forbrugerorganisationernes troværdighed.
Kommissionen fortjener vores lykønskninger med den udførlige undersøgelse, ligesom ordførerne skal lykønskes med ændringsforslagene. Vejen er imidlertid ikke bestrøet med roser. Der er mangfoldige hindringer og tekniske vanskeligheder. Vi skal først og fremmest overbevise erhvervslivet og en række af vores kolleger om, at en juridisk ramme ikke er uforenelig med det konkurrencemæssige etos, og at den er en grundlæggende forudsætning for en sund konkurrence.
For det andet skal alle indse, at blot det at forbinde erhvervslivet med forbrugerforbindelser eller erhvervslivet med forretningsforbindelser ikke er det samme som integreret forbrugerbeskyttelse, især ikke hvis det fælles mål er et mere effektivt marked og bedre forbrugerbeskyttelse. Grønbogen skal f.eks. også tage den foreslåede forordning om salgsfremmende foranstaltninger op.
Hvad angår strategien, hvor man går ind for at prioritere et kohærent rammedirektiv indeholdende en række principper såsom et forbud mod umoralsk praksis samt princippet om god tro og god markedsføringsskik, er det den rigtige strategi. Strategien begrænser rent faktisk behovet for detaljerede bestemmelser og gør det muligt at reagere hurtigt på de stigende tilfælde af dårlig markedsføringsskik og det stigende antal foranstaltninger. Selv lovgiverne i Centraleuropa, som er vant til detaljerede bestemmelser, henholder sig i stadig højere grad til generelle bestemmelser for at tilpasse lovgivningen til de ændrede forhold. Det har vist sig at være hensigtsmæssigt og har gjort det muligt at ajourføre lovgivningen.
Vi er i sidste ende ikke i stand til at undgå specifik lovgivning, men den skal spille en supplerende rolle. Endvidere er den fleksible strategi i et rammedirektiv også på linje med den øgede selvreguleringspolitik, der bør prioriteres, men på to betingelser. For det første skal der fastsættes en generel tidsramme, som de berørte parter skal tilslutte sig, og for det andet skal der etableres en fælles ramme til fastsættelse af, hvem der har ansvaret for at opfylde forpligtelserne i selvreguleringen.
Et andet problem er valget mellem maksimums- og minimumsharmonisering. Det er et svært valg, fordi vi ikke ønsker, at en harmonisering fører til et lavere beskyttelsesniveau, og fordi forslag om maksimumsharmonisering normalt lægger hindringer i vejen for forsøg på harmonisering. Jeg mener, at vi skal gå videre med maksimumsharmonisering og skal vælge kun at anvende minimumsharmonisering i individuelle tilfælde.
Jeg vil slutte med et par ord om den særlige opmærksomhed, der skal ofres forbrugerorganisationer. Vi skal sørge for, at de er repræsentative og gennemsigtige, fordi forbrugerorganisationer for tiden i sig selv udgør et forbrugerbeskyttelsesproblem.

Flemming (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, det glæder mig meget, at det er lykkedes for mig at få et par af mine ændringsforslag vedtaget. Jeg håber, at kommissæren også er tilfreds.
Et af ændringsforslagene til Patrie-betænkningen drejer sig om beskyttelse af konkurrenter mod dårlig markedsføringsskik uden, at det går ud over forbrugerbeskyttelsen, og således at det gavner en ensartet juridisk ramme. Hr. kommissær, dette er efter min mening yderst vigtigt, særlig for små og mellemstore virksomheder.
Det glæder mig især at have fået udarbejdet to ændringsforslag, som jeg betragter som vigtige for hr. Whiteheads betænkning. Det ene har til formål at sikre fastsættelse af optimale sundheds- og sikkerhedsregler i forbindelse med den løbende evaluering af kemiske stoffer, samtidig med at man sikrer størst mulig brug af in-vitro forsøgsprocedurer. Det er et grundlæggende princip, men hvis det indarbejdes i lovgivningen vil det være et stort fremskridt.
I det andet ændringsforslag opfordrer vi Dem, hr. kommissær, til at arbejde for at fremme brugen af mærkning i WTO som et middel til at sikre, at forbrugeren kan være informeret om varernes oprindelse og de anvendte produktionsmetoder. Hvis jeg må komme med et enkelt eksempel. Det betyder noget for forbrugerne, om æg stammer fra høns, der er blevet pint i tremmebure, eller fra glade høns, som har kunnet gå frit omkring, selv om man skal betale lidt mere for dem. De får bedre æg, som smager bedre. Da jeg ved, at De er en meget venlig mand, hr. kommissær, er jeg sikker på, at De også vil være tilfreds med ændringsforslagene.

Scheele (PSE). -
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, selv om debatten nærmer sig sin afslutning, vil jeg ikke tale uden at takke specielt hr. Whitehead, særlig for den målrettede strategi, som han omtalte ved debattens begyndelse, og som har sat os i stand til at se bort fra en række emner, der ellers bestemt ville have været på dagsordenen.
Den hidtidige diskussion har vist, at vi er enige med hensyn til målet om at opnå et ensartet højt forbrugerbeskyttelsesniveau. Det er sværere at blive enige, når det drejer sig om at afgøre, hvor dette mål rangerer blandt de andre politiske mål, og der var et parlamentsmedlem, som sagde, at vi skal støtte alle salgsfremmende foranstaltninger. Når vi drøfter strategi for forbrugerpolitikken, kan vi efter min mening kun sige, at vores ærede kollega er afsporet i det mindste, når det drejer sig om forbrugerpolitik. Forbrugerpolitik drejer sig om at informere forbrugerne og derved give dem valgfrihed og beskytte dem.
Det er allerede blevet sværere at nå til enighed om, hvilken form minimums- eller maksimumsregulering skal have. Her står jeg bag ordføreren, hr. Whitehead, og hans strategi, og jeg vil understrege, at undersøgelsen af bestemte tilfælde selvfølgelig skal omfatte en undersøgelse af, om der i de enkelte medlemsstater findes afprøvede foranstaltninger, som ville blive fjernet ved en harmonisering. Det fremgår tydeligt af betænkningerne, og hvad der er blevet sagt, at vi er langt fra målet om at opnå et ensartet højt forbrugerbeskyttelsesniveau i EU, og at dette gør det konsekvent og logisk at spørge, om princippet om oprindelsesland og om gensidig anerkendelse stadig skal gælde fremover. Jeg vil slutte med at sige, at jeg tillægger stk. 18 i hr. Whiteheads betænkning, som drejer sig om universel adgang til forsyningspligtydelser af høj kvalitet til rimelige priser, stor betydning.

Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg gerne sige tak til de tre ordførere. Det er godt, at Parlamentet har medlemmer, som er eksperter på deres områder. Det afspejles i kvaliteten af deres arbejde.
Jeg anlægger samme perspektiv som ordføreren for strategien for det indre marked og taler på vegne af Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked. Jeg er glad for, at mine kolleger godkendte denne betænkning så massivt i den sidste mødeperiode. Vi er alle af den opfattelse, at trygge, informerede forbrugere, der er i stand til at vælge, er grundlaget for et succesfuldt indre marked. Vi ønsker disse valg for at belønne virksomheder, der yder kvalitet og god kundeservice, og vi ønsker at sikre, at reguleringen ikke hindrer nytænkning. Den skal derimod motivere innovative virksomheder.
Vi ønsker også at motivere ansvarlige og succesrige virksomheder til at indføre regulering for at hjælpe sig selv, til at se på adfærdskodekser, til at tvinge uansvarlige virksomheder ud. Det er de rammer, Deres forslag skal bedømmes i. Jeg håber, De er enige med mig i, at det ikke tjener forbrugernes interesse overhovedet at straffe succesrige og ansvarlige virksomheder med urimelige bureaukratiske omkostninger, når fidushandlerne bare ignorerer lovgivningen og slipper ustraffet. Regulering skal være noget, De vil overveje.
Jeg er glad for, at De har redegjort for de undersøgelser, som De har sat i gang, bl.a. konsekvensanalysen. Jeg vil gerne i dag have Deres tilsagn om, at konsekvensanalysen vil omfatte de omkostninger, der pålægges virksomhederne, og sikre, at resultatet står i et rimeligt forhold hertil, samt give forbrugerne regulære fordele.
På vegne af mine kolleger i Udvalget om det Indre Marked vil jeg gerne til slut sige, at vi er meget interesserede i forbrugerpolitik. Vi vil gerne se Dem oftere i Udvalget om det Indre Marked, fordi vi finder, at nogle af de forslag, De har sendt til os, ikke giver forbrugerne fordele på den måde, vi ønsker det.
Jeg indbyder Dem til at komme og tilbringe mere tid sammen med os, og lad os sammen skabe et virkeligt forbrugerorienteret indre marked.
Moreira da Silva (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg takker først de tre ordførere for det fremragende arbejde og konstaterer samtidig, at der inden for de seneste år er gjort enorme fremskridt i EU, hvad angår forbrugerbeskyttelse, og dét naturligvis med særligt henblik på fødevaresikkerhed. Det er rigtigt, at det først krævede alt for mange fødevareskandaler, men alligevel har vi lov til at være stolte over EU's lovgivningsarbejde på dette felt.
Nu da vi tager fat på at skitsere løsninger på de andre forbrugerbeskyttelsesproblemer, har mange udtrykt tvivl om, hvor vidt der overhovedet er behov for fælles løsninger i EU. Det er vigtigt at erindre, at succesen for EU's fødevaresikkerhedspolitik med hensyn til både beskyttelse af forbrugeren og balance på det indre marked ikke kun er et resultat af, at der er indført strengere regler for fødemidler til mennesker og dyr. Det er også et resultat af, at disse regler er fællesskabsregler. I forhold til den enorme opsplitning og sågar uforenelighed, der er mellem medlemsstaternes erhvervsretlige regler og forbrugerbeskyttelsesregler, som blot tjener til at forvride konkurrencen, sænke kvalitetskravene og underminere borgernes tillid, er jeg tilhænger af, at al forbrugerbeskyttelseslovgivning bliver så harmoniseret som muligt.
Med henblik på denne harmoniseringsindsats mener jeg, at EU bør begynde at udforme et rammedirektiv om handelspraksis, der klart definerer de økonomiske aktørers pligter i forhold til forbrugerne. Jeg mener dog også, at der er andre områder, hvor EU og Kommissionen bør sætte ind, og det gælder særlig lovgivning om beskyttelse af den menneskelige sundhed mod påvirkning fra elektromagnetiske felter, navnlig fra mobiltelefoner. Det forhold, at de største mobiltelefonvirksomheder er europæiske, bør ikke afholde os fra at gøre det.

Byrne
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at sige, hvor meget jeg bifalder den konstruktive og livlige debat, og hvor meget jeg glæder mig over omfanget af støtten fra alle sider i Parlamentet til Kommissionens synspunkter. Ikke kun jeg, men også mine medarbejdere og samarbejdspartnere, har arbejdet hårdt med dette forslag, vær sikker på det.
Jeg vil indlede med de punkter, der har relation til rammedirektivet, og derefter tage fat på nogle punkter i handlingsplanen.
En række medlemmer nævnte fuld harmonisering. Som De ved, er Kommissionen fast besluttet på at gennemføre det indre marked, og at få det indre marked til at fungere for virksomheder og producenter er bare én side af sagen. Regler om det indre marked bør også fremme forbrugernes tillid til at købe varer og tjenesteydelser uden at blive afskrækket af landegrænser mellem køber og sælger.
Jeg mener ikke, at man kan have det ene uden det andet. Traktatens krav om forbrugerbeskyttelse og det indre marked er fuldstændig kompatible.
Historisk set handler EU's forbrugerbeskyttelse i høj grad om minimumsharmonisering, som stiller medlemsstaterne frit med hensyn til at gå længere end den grundlæggende harmonisering, hvis de ønsker det. Det har ført til juridisk splittelse. Det har også skabt forhindringer i forbindelse med at få det indre marked til at fungere smidigt.
Nye undersøgelser afslører, at kun 13 % af forbrugerne i EU har foretaget grænseoverskridende indkøb i de seneste 12 måneder. Som jeg antydede før, anførte 68 % af virksomhederne harmonisering af forbrugerbeskyttelsesbestemmelserne som en af de mest effektive muligheder for at lette grænseoverskridende salg.
Vi skal derfor stræbe efter enklere og mere generelle regler og foranstaltninger for at understøtte forbrugernes tillid i grænseoverskridende transaktioner. Vigtigheden heraf forstærkes yderligere af udvidelsen. Hvis der ikke gøres noget, vil forbrugerbeskyttelsesbestemmelserne splittes yderligere.
Mere specifikt er vi nødt til at overvinde de reelle hindringer, der opstår på grund af national lovgivning og national retspraksis vedrørende urimelig handelspraksis. Tag f.eks. standardforbrugeren, over for hvem vildledende reklame vurderes. Det er ifølge EF-domstolens retspraksis, f.eks. Clinique-dommen, gennemsnitsforbrugeren, rimelig velinformeret og forsigtig.
Men det er ikke konsekvent i hele EU. F.eks. i Saint-Brice-sagen, hvor den belgiske kassationsdomstol i 2000 afgav kendelse om, at standardforbrugeren, over for hvem vildledende reklame skal vurderes, er den sårbare forbruger. I sagen om Scanner-reklamen afgav Tysklands højesteret kendelse om, at standardforbrugeren er den tilfældige observatør i stedet for den rimeligt forsigtige forbruger. Det er derfor vores hensigt at sørge for fuld harmonisering af regler om urimelig handelspraksis og systematisering af testen af gennemsnitsforbrugeren og således fjerne betydelige hindringer.
Derefter en kort kommentar om gensidig anerkendelse. Rammedirektivet vil indebære fuld harmonisering af lovgivningen vedrørende urimelig handelspraksis. Denne konvergens og den opnåede effektive forbrugerbeskyttelse bør fastsætte de politiske betingelser, som gør principperne for gensidig anerkendelse og oprindelsesland acceptable.
Forbrugerbeskyttelsen vil generelt blive bedre i EU, eftersom en række medlemsstater ikke i øjeblikket har omfattende bestemmelser om urimelig handelspraksis.
Vi er naturligvis klar over, at rammedirektivet skal give et effektivt højt niveau af forbrugerbeskyttelse. Det betyder ikke den laveste fællesnævner i de gældende nationale systemer. Det betyder heller ikke en samling af alle de skrappeste nationale bestemmelser. Vi er nødt til at finde balancen mellem forbrugernes interesse i at blive beskyttet mod fidusmagere, når de handler på tværs af grænserne, og virksomhedernes interesse i at reducere omkostningerne til markedsføring og overholdelse af lovgivningen.
En række medlemmer har rejst spørgsmålet om forenkling. Kommissionen vil indarbejde så meget som muligt af fællesskabsretten i et rammedirektiv. De elementer fra fællesskabsretten, som indføres i et rammedirektiv, vil blive ophævet. Det omfatter naturligvis ikke bestemmelser om aftaleret, som vil blive behandlet i forbindelse med den handlingsplan, som Kommissionen for nylig har vedtaget. Rammedirektivet vil forenkle de lovgivningsmæssige rammer for urimelig handelspraksis ved at ophæve bestemmelserne om forholdet mellem virksomheder og forbrugere i direktivet om vildledende reklame og ved f.eks. at ophæve bestemmelserne om levering uden forudgående anmodning i direktivet om fjernsalg. Disse områder, som i øjeblikket er underlagt regler om minimumsharmonisering, vil blive fuldt harmoniseret med rammedirektivet. Desuden vil den generelle klausul i direktivet erstatte alle de forskellige generelle klausuler i medlemsstaterne og på den måde skabe mere ensartede lovgivningsmæssige rammer. Jeg ved, at folk forlanger det. Det er et vigtigt aspekt i dette forslag og vil gøre det generelt mere acceptabelt for både virksomheder og forbrugere.
I spørgsmålet om "rimelig og urimelig" vil rammedirektivet afhænge af en generel klausul, der forbyder urimelig handelspraksis. Det centrale spørgsmål er selvfølgelig, "Hvad er urimeligt?" Det var et af hovedemnerne i høringen. Resultatet af høringen, vores samarbejde med nationale regeringseksperter og den juridiske undersøgelse, vi gennemførte, gjorde det klart, at det vil være lettere at definere, hvad der er urimeligt end, hvad der er rimeligt.
Definitionen af, hvad der udgør urimelig handelspraksis, bør føre til øget retssikkerhed. Virksomheder, der handler rimeligt, skal ikke ændre deres handelspraksis. For at opnå denne juridiske sikkerhed skal en ikke-udtømmelig liste med kategorier af urimelig praksis og en liste med eksempler på handelspraksis, der er nedlagt forbud mod, supplere den generelle klausul.
En række medlemmer omtalte adfærdskodekser. Forskellige synspunkter er kommet frem i forbindelse med EU-høringen vedrørende idéen om godkendelse af kodekser på EU-plan. Nogle har været for, og andre har været imod. Betænkningerne fra Béatrice Patrie og Marianne L.P. Thyssen afspejler disse forskellige synspunkter. Jeg vil gerne opfordre ansvarlige virksomheder til at behandle deres kunder rimeligt og anerkende, at frivillige adfærdskodekser kan spille en vigtig rolle i at nå dette mål i deres sektor. Enhver godkendelsesproces bør være frivillig. En kodeksindehaver kan vælge at ansøge om godkendelse, og en virksomhed kan derfor vælge, om den ønsker at tilslutte sig dette kodeks.
Hvad angår spørgsmålet om sårbare kunder, så er det et komplekst emne. Vi ser på det. Der er en række forskellige aspekter. Vi beslutter os, før vi udarbejder lovforslaget, som jeg håber vil blive fremlagt meget snart.
Jeg går nu over til Phillip Whiteheads spørgsmål om finansiering. Jeg vil gerne understrege, at det er lige så vigtigt at forbedre udgiftskvaliteten som kvantiteten. Det er også et synspunkt, vi tager i betragtning.
Endelig vil jeg gerne igen takke medlemmerne for deres konstruktive kommentarer og ordførerne for deres betænkninger. Jeg ser frem til at arbejde videre med de synspunkter, der er kommet til udtryk her i dag, i udformningen af det endelige lovforslag, som jeg ser frem til at forelægge Parlamentet meget snart.
Formanden.
Mange tak, hr. kommissær Byrne.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Knolle (PPE-DE).
Hr. formand, der er noget, som jeg gerne vil have gjort her i Parlamentet. Jeg bemærkede i dag, at der hænger bannere i Parlamentets indergård. Jeg ønsker ikke at diskutere, hvad der er på bannerne, men de har intet at gøre her i Parlamentet. Hvis de danner præcedens, vil Parlamentet snart komme til at ligne en reklamesøjle eller et plankeværk fuld af plakater, og det ville skade Parlamentets ære. Jeg anmoder derfor om, at de bliver fjernet.
Formanden.
Jeg har noteret mig Deres bemærkning og skal underrette de ansvarlige tjenestegrene.

Evans, Robert J.E. (PSE).
Hr. formand, det er mig en glæde at se, at kommissær Byrne er til stede her til formiddag, for som formand for Europa-Parlamentets Tværpolitiske Gruppe om Dyrebeskyttelse var jeg meget skuffet over at modtage et brev fra ham, hvori der stod, at han de næste tre, fire, fem eller seks måneder er forhindret i at mødes med den tværpolitiske gruppe og drøfte spørgsmål i forbindelse med dyrs velfærd, navnlig transport af levende dyr. Jeg håber, at kommissæren vil overveje det igen og finde tid i sin åbenbart meget hektiske dagligdag.

Formanden.
Kære kollega, De kan vist få vanskeligt ved at henvise til den artikel i forretningsordenen, der åbner mulighed for en sådan bemærkning til forretningsordenen. Jeg håber imidlertid, at alle kolleger nu er nået på plads, idet jeg gerne vil fremsætte en erklæring.

Formanden.
Jeg vil gerne oplæse en meddelelse fra Europa-Parlamentets formand, Pat Cox, foranlediget af drabet på premierminister Zoran Djindjic.
"Jeg har med den største beklagelse modtaget meddelelsen om drabet på den serbiske premierminister Zoran Djindjic, og jeg fordømmer klart denne handling. Det er mit håb, at gerningsmændene snarest vil blive stillet for retten.
Zoran Djindjic var i mange henseender et symbol på den nye, demokratiske republik Serbien. Man vil især huske hans personlige engagement i indsatsen for demokratiske reformer i Serbien og hans rolle i forbindelse med arrestationen af Slobodan Milosevic og dennes udlevering til Krigsforbryderdomstolen i Haag.
På vegne af Europa-Parlamentet ønsker jeg at give udtryk for vores dybe medfølelse med Zoran Djindjics familie og venner og med det serbiske folk."
Kære kolleger, jeg anmoder Dem om at iagttage et minuts stilhed.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)

Von Wogau (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gøre opmærksom på en bemærkelsesværdig egenskab ved den igangværende afstemning. Fra den 1. april overtager EU fra NATO ansvaret for den fredsbevarende mission i Makedonien. Det bliver den første militæroperation ledet af EU. Jeg vil understrege, at spørgsmålet om demokratisk kontrol er af endnu større betydning i dette tilfælde end i andre, at det er nødvendigt med et mandat fra et parlament, og især fra Europa-Parlamentet, og at princippet om, at lignende operationer skal være underlagt demokratisk kontrol, skal indarbejdes i den kommende europæiske forfatning.

Formanden.
Hr. von Wogau, det var ikke en bemærkning til forretningsordenen.
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)

Beslutningsforslag (B5-0187/2003) af Hernández Mollar for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Europa-Parlamentets beslutning om videregivelse af personoplysninger fra luftfartsselskaber i forbindelse med transatlantiske flyvninger

Whitehead (PSE).
Hr. formand, Parlamentets Juridiske Tjeneste fortalte os her til formiddag, at hvis vi beholder formuleringen "herunder bestemmelser af international privatretlig karakter" i punkt 15, kan vi ikke nævne de to traktatartikler, som er formålet med dette ændringsforslag. Jeg foreslår derfor, med støtte fra fru Thyssen og hr. Bushill-Matthews, der oprindeligt i fællesskab stillede ændringsforslag i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, at formuleringen slettes.
Formanden.
Er der kolleger, der modsætter sig det mundtlige ændringsforslag, der er stillet af ordføreren?
(Parlamentet gav sin tilslutning til fremsættelse af det mundtlige ændringsforslag)
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)

Betænkning (A5-0423/2002) af Patrie for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Kommissionens grønbog: Grønbogens konsekvenser for forbrugerbeskyttelsen i Den Europæiske Union og dens indvirkning på den europæiske forbrugerpolitiks fremtid (KOM(2001) 531 - C5-0295/2002 - 2002/2151(COS))
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)

Betænkning (A5-0054/2003) af Thyssen for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om perspektiverne i den retlige beskyttelse af forbrugerne i lyset af grønbogen om forbrugerbeskyttelse i Den Europæiske Union (KOM(2001) 531 - C5-0294/2002 - 2002/2150(COS))
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)
Stemmeforklaringer
Lulling (PPE-DE)
Jeg har ikke stemt for Avilés-betænkningen, som er udarbejdet for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder. Det skyldes dog ikke, at jeg ikke er enig i hovedtrækkene i betænkningen. Jeg er eksempelvis enig i, ja, overbevist om, at det er afgørende, at såvel nuværende som kommende medlemsstater i fuldt omfang udnytter de eksisterende programmeringsmuligheder som led i forskellige former for strukturfondsinterventioner for at fremme integrering af ligestillingsaspektet og støtte konkrete ligestillingsaktioner. Det er ligeledes min holdning, at strukturfondene kan komme til at spille en vigtig rolle i forbindelse med den økonomiske og sociale omstrukturering i kandidatlandene, især hvad angår følgerne af denne omstrukturering for kvindernes beskæftigelsessituation og udbuddet af omsorgs- og pasningsfaciliteter for børn og andre, der ikke kan klare sig selv.
Jeg har stemt imod denne betænkning, fordi jeg ikke er enig i de formuleringer, der lader formode, at økonomisk omstrukturering, altså overgang fra det kommunistiske system til markedsøkonomi, kun har negative konsekvenser. En sådan posthum glorificering af den kommunistiske ideologi bryder jeg mig ikke om. Jeg søgte at få teksten ændret og foreslog en mere nuanceret formulering. Jeg havde ikke held hermed i udvalget, og det blev besluttet ikke at stille ændringsforslag i plenarforsamlingen. Det beklager jeg, og jeg har derfor ønsket at præcisere min holdning på dette punkt.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Marques (PPE-DE)
Jeg takker fru Avilés Perea for den fremragende betænkning om "målsætningen om ligestilling af kvinder og mænd ved anvendelse af strukturfondene", som jeg giver min støtte særligt med hensyn til fremme af målet om lige muligheder for mænd og kvinder i de aktioner, der medfinansieres af fondene (i henhold til forordningen om generelle bestemmelser for strukturfondene, der finder anvendelse på programmerne under de tre fonde og på de fire fællesskabsinitiativer).
Jeg vil også gerne fremhæve, at ESF-aktionerne ikke kun bør være koncentreret om at forbedre kvinders deltagelse på arbejdsmarkedet, uddannelse og erhvervsuddannelse, men at der også bør udfoldes bestræbelser på at mindske den horisontale og vertikale opsplitning på arbejdsmarkedet, reducere lønforskelle og i højere grad inddrage kvinder på områderne informations- og kommunikationsteknologi, iværksættervirksomhed, nye beskæftigelsesmuligheder og beslutningsprocessen. ESF-aktionerne og de øvrige fonde og fællesskabsinitiativer bør udformes på en sådan måde, at de inden for den enkelte stat får effekt ikke blot nationalt, men også på lokalt og regionalt plan.

Meijer (GUE/NGL)
Med rette ser Udvalget om Kvinders Rettigheder også på de muligheder og de forpligtelser, som eksistensen af EU's strukturfonde kan skabe for at fremme lige muligheder. Også Amsterdam-traktaten og forordningerne om strukturfondene nævner det. I praksis sker det ikke ret ofte, når det drejer sig om infrastruktur, transport, miljø, byudvikling, udvikling af landdistrikter, fiskeri, erhvervspolitik, informationssamfund, forskning, teknologisk udvikling, uddannelse og efteruddannelse. Ordføreren anmoder om støtte til bedre børnepasning, ældreomsorg, bedre tilrettelæggelse af arbejdstider og fordeling af opgaverne i familierne. Desuden beder hun om en lige deltagelse af kvinder i organer, som beskæftiger sig med udvælgelse af og beslutningstagning i forbindelse med projekter på lokalt, regionalt og nationalt plan og om sanktioner over for projekter, som ikke opfylder disse kriterier. Jeg tilslutter mig dette forslag, fordi alt, hvad der står i det, er retfærdigt og sympatisk. Alligevel tror jeg ikke, at det vil løse eksisterende problemer. Strukturfondenes rolle vil for de nuværende EU-medlemsstater blive mindre eller helt forsvinde til fordel for projekter i de nye lande. For disse nye projekter er det godt, at feministiske kriterier fra begyndelsen tæller kraftigt med.

Patakis (GUE/NGL)
Hvad angår ?U, skyldes arbejdsløshed og fattigdom blandt kvinder ikke kapitalistisk udnyttelse, men at kvinder er dårligere kvalificerede og har større ansvar for familien samt reaktionære holdninger, der giver anledning til kønsdiskrimination. I stedet for at skaffe stabil fuldtidsbeskæftigelse foreslås det i betænkningen at skabe flere deltidsjob samt at udarbejde specialprogrammer, der giver et hurtigt fix og modvirker uddannelse samt gør kvinder til billig, fleksibel arbejdskraft.
Det mislykkes ikke kun med den tredje EF-støtteramme at give kvinder magt, men der gives også tilskud til arbejdsgiverne, således at de kan underminere retten til beskæftigelse, og de fleste bevillinger går til at opbygge infrastrukturer, der giver store virksomheder magt.
Mainstreaming af kønsdimensionen i forskellige politikker i ligestillingens navn har fejet aftaler om positiv særbehandling af bordet, og kvinder er blevet gjort til en del af den skrappe økonomiske politik, som går imod græsrødder, med det resultat at kvinderne nu er endnu dårligere stillet. Forslagene omfatter yderligere nedskæringer i de statslige sociale ydelser til familier og anvendelse af programmer og strukturer i den private sektor til at dække sundheds- og uddannelsesydelser samt andre sociale ydelser.
Vi går ind for aftaler om positiv særbehandling for kvinder på arbejdsmarkedet, hvis de er gebyrfri. Vi går ikke ind for at fremme fleksible arbejdstider under påskud af, at man vil forene arbejds- og familielivet. Vi går ind for stabil fuldtidsbeskæftigelse og for at styrke retten til beskæftigelse og de sociale rettigheder.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg tilslutter mig denne betænkning, fordi jeg mener, at ligestilling af kvinder og mænd forudsætter lige adgang til strukturfondenes muligheder. Hvad konkret angår kønsaspektet, udsender Europa-Parlamentet som privilegeret mødested og borgernes repræsentative organ - også når det ikke lovgiver - retningslinjer både til medlemsstaterne, som er adressaterne for nogle af betænkningens foranstaltninger, og til borgerne i almindelighed. Det må derfor være i stand til at formidle og repræsentere de forskellige synspunkter.
Denne betænkning udgør en god anledning til at fremme yderligere ligestilling af kvinder og mænd og - det er vigtigt ikke at glemme - også større ligestilling af kvinders og mænds univers. Den enkeltes frie personlige valg må ikke ignoreres, og det er vigtigt at afbøde ulighed i respekt for disse personlige valg, der netop må sikres respekteret.
Særlig interessant er betænkningens forslag om at fremme en omlægning af arbejdstiden for mænd og kvinder og bevidstgørelsesforanstaltninger til gavn for en ligelig fordeling af opgaverne i familien. I denne sammenhæng mener jeg da, at det er særdeles påkrævet at beskytte og påskønne den høje værdi, som husarbejde og arbejde inden for familien har. Ellers vil vi forlænge og uddybe uligheden.

Vairinhos (PSE)
Selv i EU-landene er det særdeles vigtigt, at strukturfondene bidrager til bekæmpelse af de forskelle, der er mellem kønnene inden for udviklingspolitikken.
Bekæmpelsen af de negative følger, som den økonomiske og sociale omstrukturering får for kvinderne, må tage hensyn til kvindens særlige dobbeltrolle, og både de nuværende og de kommende medlemsstater må gennemføre foranstaltninger til gavn for børn og ældre.

Berthu (NI)
Friedrich-betænkningen er i dobbelt forstand korrekt. Det er korrekt, når det anføres, at det efter udvidelsen af eurozonen vil være umuligt at håndtere de nuværende afstemningsregler i ECB's Styrelsesråd ("et medlem, en stemme"). Det er endvidere korrekt, når det tilføjes, at den reform, der nu er bragt i forslag af ECB selv (et system, hvor landene inddeles i grupper, og hvor der er tale om et differentieret rotationssystem), er uklar, kompleks og vanskelig at anvende i praksis.
To vigtige forhold overses imidlertid i betænkningen. For det første blev "et medlem, en stemme"princippet bevidst indskrevet i Maastricht-traktaten som et vidnesbyrd om den model, vælgerne formodes at foretrække, nemlig en monetær union, som beror på lighed. For det andet fungerer denne model allerede i dag, inden udvidelsen, særdeles dårligt, hvilket i vid udstrækning forklarer den inerti, der kendetegner ECB's håndtering af problemerne i eurozonens økonomisk set største medlemsstat, Tyskland.
Den reform, ECB foreslår, er således, når vi går bag de tekniske detaljer, langtfra ubetydelig. Det alternativ, hr. Friedrich foreslår (indførelse af stemmevægtning beroende på befolkningstal), stiller til gengæld spørgsmålstegn ved det helt afgørende lighedsprincip, som borgerne formelt har vedtaget. Vi ønsker derfor andet og mere end en i hast gennemført forhandling.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson og Sandberg-Fris (PSE)
Vi har valgt at stemme imod betænkningen om en reform af Den Europæiske Centralbank og Det Europæiske System af Centralbanker. Vi har også stemt imod ECB's forslag.
Vi mener ikke, at det haster med et forslag om, hvordan arbejdet i ECB kan reformeres. Den Økonomiske og Monetære Union bliver tidligst i 2007 udvidet med mere end 15 medlemmer. Der er derfor ingen grund til at fremskynde et forslag allerede nu. Vi mener, at det er bedre at analysere dette spørgsmål mere indgående og give de nye medlemslande en mulighed for at sige deres mening om dette. I et kommende forslag er det vigtigt at lægge vægt på, at åbenheden i ECB skal forbedres. Åbenhed er et aspekt, som desværre glimrer med sit fravær i de forslag, som er blevet præsenteret.
Figueiredo (GUE/NGL)
Udvidelsen og behovet for at kunne træffe effektive beslutninger har tjent som retfærdiggørelse for at udvide anvendelsen af kvalificeret flertal, som i Nice, hvilket har styrket den føderale tendens og de store europæiske magters greb om beslutningsprocessen.
ECB, den fællesskabsinstitution, der i sin direktion har brudt med princippet om, at alle lande skal være repræsenteret, og som vel er den institution, der er mindst demokratisk og gennemsigtig, har forelagt en henstilling til Rådet om at "fastholde dens evne til effektiv beslutningstagning". Den foreslår, at "antallet af medlemmer med stemmeret skal være mindre end det samlede antal medlemmer i ECB's Styrelsesråd", og ønsker at indføre et rotationssystem for, hvem der skal stemme og hvornår, hvilket betyder, at direktørerne for centralbankerne mister den permanente stemmeret, ligesom at indføre repræsentativitetskriterier baseret på den finansielle sektors størrelse og størrelsen af BNP pr. indbygger og et system, der altid sikrer de store magters tilstedeværelse på bekostning af de små lande. Det er fuldstændig uacceptabelt. Derfor vores appel til den portugisiske regering om ikke at acceptere denne holdning, men tage hensyn til Europa-Parlamentets beslutning, der afviser en sådan henstilling.

Flesch (ELDR)
Hverken Den Europæiske Centralbanks eget forslag til reform af afstemningsreglerne i Styrelsesrådet eller den model, der foreslås i Friedrich-betænkningen, kan betegnes som tilfredsstillende.
ECB's forslag ville således gøre det muligt for de "store" medlemsstater at diktere den monetære politik. Den model, der foreslås i Friedrich-betænkningen, sikrer en stemme pr. medlem af Styrelsesrådet og synes således at respektere princippet om lighed medlemsstaterne imellem.
I virkeligheden er dette langtfra tilfældet, eftersom afgørelserne i alt væsentligt vil blive truffet af en direktion bestående af ni medlemmer. Ændringsforslag 3 og 4, som er stillet af min kollega Christopher Huhne, forbedrer afgjort det oprindelige forslag. 
Efter min opfattelse er der ikke desto mindre behov for, at man under regeringskonferencen når til enighed om et forslag, som sikrer en bedre balance mellem en retfærdig løsning og en effektiv løsning.
Meijer (GUE/NGL)
Jeg er enig med flertallet, som afviser forslaget, og min kritik går længere end flertallets. Hver centralbank træffer vigtige beslutninger om renteniveauer og valutakurser, med store følger for indkomst, beskæftigelse, investeringer og for det offentlige serviceniveau. Netop på grund af betydningen af disse beslutninger faldt seddelbanker før i tiden ind under statens ansvar. Derved kunne banken overlade vigtige vurderinger til regeringens og parlamentets ansvar. Den Europæiske Centralbank risikerer at blive stadig mere adskilt fra medlemsstaterne. Der er stor risiko for, at den centrale seddelbank til sidst begynder at optræde som en institution, som er helt uafhængig af samfundet, og som unddrager sig enhver kontrol. En turnusordning fører til, at medlemmer fra de enkelte medlemsstater overhovedet ikke mere involveres i beslutningsprocessen, men at deres lande må bære de negative konsekvenser af disse beslutninger. Udvidelse af antallet af medlemmer af EU og ØMU må ikke føre til, at de enkelte medlemsstater overhovedet ikke mere involveres i denne institution, som er vigtig for vores indbyggere i alle de pågældende lande. Den offentlige kontrol med ECB skal snarere øges end reduceres.

Moreira da Silva (PPE-DE)
EU's udvidelse vil gøre det vanskeligere for ECB at træffe beslutninger, ikke kun fordi der kommer et større antal stemmeberettigede i Styrelsesrådet, men også fordi der bliver mindre ensartethed i synspunkterne. Det er derfor forståeligt, at ECB har foreslået en ændring i sin statut, der skal gøre beslutningstagningen smidigere. Jeg mener dog, at den løsning, som er fundet - et rotationssystem med stemmerettigheder afhængigt af de enkelte staters BNP - ikke er acceptabel. For det første fordi den fjerner det gældende princip om "en stat, en stemme". For det andet fordi det gør det vanskeligere for offentligheden at forstå, hvordan EU's pengepolitik fastlægges. Jeg mener derfor, at der i forbindelse med den nødvendige reform af ECB's beslutningstagning bør skabes et system med dobbelt flertal, således at ethvert medlem af Styrelsesrådet altid har stemmeret, og således at de forslag, som får et simpelt flertal af centralbankdirektørernes stemmer, vedtages, såfremt dette flertal af stater repræsenterer mindst 62 % af befolkningen. Reformen af ECB's afstemningssystem bør dog først gennemføres på den næste regeringskonference i 2004.

Piscarreta (PPE-DE)
Idet Den Europæiske Centralbank benytter sig af, at Nice-traktatens for nylig er trådt i kraft, har den allerede taget sine nye beføjelser i brug og har stillet forslag til ændring af Styrelsesrådets funktionsmåde. Selv om det ikke kan betvivles, at ECB har behov for at tilpasse sin virksomhed til EU's kommende udvidelse, er der imidlertid nogle forbehold, hvad angår den nye model, som ECB har foreslået. Ligesom FN skal ECB fremover ledes af et direktorium af fem medlemsstater med permanent stemmeret. De andre medlemsstater fra eurozonen, heriblandt Portugal, skal tilhøre en af to grupper med et rotationssystem, hvor stemmerettighederne hænger sammen med BNP's størrelse.
I praksis risikerer denne reform at marginalisere de små medlemsstater, fjerne princippet om "et land, en stemme" og gøre ECB's virksomhed mere kompleks og lidet gennemsigtig. ECB skal være et stærkt organ, med større autonomi i forhold til EU's medlemsstater. Det drejer sig ikke om, hvorvidt Portugal mister mere eller mindre magt, men derimod om det afgørende spørgsmål, hvordan man ønsker at opbygge EU.

Sacrédeus (PPE-DE)
Jeg har stemt imod betænkningen, da jeg ikke kan støtte forslaget i punkt 3 om, at Styrelsesrådet i ECB skal træffe beslutninger med dobbelt flertal "i forhold til medlemsstaternes befolkninger, økonomiens samlede størrelse og den relative størrelse inden for sektoren for finansielle ydelser."
Jeg kan heller ikke anbefale Rådets forslag om, at landene i euroområdet skal inddeles i et rotationssystem med tre grupper.
I begge disse tilfælde bliver princippet om "et land, en stemme" opgivet. Det kan jeg på ingen måde støtte. I stedet er der al mulig grund til at værne om dette princip, som bygger på lighed mellem medlemsstaterne og deres fælles ansvar.
Figueiredo (GUE/NGL)
Under påskud af bekæmpelse af terrorisme er der blevet udviklet og indført en omfattende og kompleks mekanisme til begrænsning af frihedsrettighederne. Den manglende respekt for de grundlæggende rettigheder og friheder kommer til udtryk i EU-initiativer og i de skandaløst overfladiske procedurer, der er brugt til at vedtage foranstaltningerne til bekæmpelse af terrorisme, herunder rammeaftelen om den europæiske arrestordre og andre foranstaltninger mod terrorisme.
Selv om vi beklager, at forskellige ændringsforslag, som min gruppe har stillet, og som søgte at sikre respekt for grundlæggende retsprincipper, er blevet forkastet - eksempelvis det princip, der siger, at en anklaget anses for uskyldig, indtil en domstol har fastslået vedkommendes skyld, eller retten til en upartisk domstol, retten til forsvar og retten til ikke at blive dømt eller strafforfulgt to gange for den samme forseelse - indfører dette forslag til forordning ændringer, der gør det muligt at sikre, at de personer kan overleve, der figurerer på en liste over terrorister eller personer med forbindelser til terrorister, uden at der har fundet nogen rettergang sted.
Derfor har vi stemt, som vi gjorde.

Meijer (GUE/NGL)
Efter katastrofen i New York den 11. september 2001 forsøgte man at umuliggøre den internationale finansiering af terroraktiviteter. På lister blev der placeret mennesker og organisationer, som pludselig fik forbud mod at passere grænserne. For de samme mennesker og organisationer blev det umuliggjort at modtage eller bruge penge ved hjælp af bankoverførsler. Det betød endda, at folk mistede alle indtægter til deres leveomkostninger til sig selv og deres familie, uden at de blev fængslet på grund af en strafbar handling, som de kunne forsvare sig juridisk mod. Når først man står på en liste, uanset hvor uberettiget det er, er det meget besværligt at blive slettet af listen. Det er i al almindelighed ikke rigtige terrorister, som rammes af det, for de har udviklet illegale midler, som ikke kan rammes. Men det er flygtninge og demokratiske eksiloppositioner, som hades af det herskende regime i deres hjemland. Jeg har tidligere gjort opmærksom på dette problem i skriftlige forespørgsler om organisationerne af folk fra den tidligere stat Somalia og den fra Filippinerne fordrevne venstreorienterede opposition. Hvad der nu foreslås, går i den rigtige retning. De involverede mennesker kan igen betale for deres fødevarer, tag over hovedet, lægebehandling og juridisk bistand, og det er ikke længere umuligt at blive slettet af listen.

Figueiredo (GUE/NGL)
"Udskiftningen" af NATO-styrkerne med en militær styrke under ESFP præsenteres som den første militæroperation under denne EU-politik, hvilket vi er imod. Det er en militæroperation, der gennemføres i fortsættelse af EU's og NATO's erklæring om ESFP fra den 16. december 2002, hvor man erklærer sin glæde over "et strategisk partnerskab indgået mellem EU og NATO om krisestyring baseret på fælles værdier, vores sikkerheds udelelighed og vores beslutsomhed om at ville besvare det nye århundredes udfordringer".
Der er tale om en militær styrke, om end "symbolsk", med adgang til NATO's ressourcer og strukturer og ledet af NATO's næstkommanderende i Europa - en militæroperation under ESFP som NATO's europæiske søjle.
Der er tale om at videreføre en illegal og illegitim NATO-operation, som følge af den imperialistiske indblanding og aggression på Balkan. Det er således den første militæroperation, der kan berede vejen for andre, hvor "udskiftningen" af NATO's styrker i Bosnien-Hercegovina antydes at blive den næste.
Derfor har vi stemt imod.

Meijer (GUE/NGL)
Det er for det meste forkert at gribe militært ind udefra. Så gøres der nemlig forsøg på udefra at pålægge de stridende parter en stormagts vilje uden disse parters godkendelse. Eller man vælger at støtte en af de stridende parter på grundlag af egne interesser eller ideologier. Det kalder man påtvunget fred. Fred, som ikke støttes af de involverede parter selv fører til genoptagelse af striden efter de nye besætteres tilbagetrækning. Mit parti, Det Socialistiske Parti i Nederlandene, afviser krige som dem omkring Kosovo, Afghanistan og Irak, og det er heller ikke tilhænger af opbygningen af en integreret EU-hær. Vi er dog tilhængere af peace keeping, bevarelse af freden, på anmodning af begge parter i konflikten. Hensigten med denne er at adskille de stridende parter og undgå nye ulykker. Derfor støtter vi en sådan militær tilstedeværelse på Cypern, i Kosovo og i Makedonien. Hvis FN ikke bærer det direkte ansvar for det, skal det hellere være EU end det af den amerikanske krigspolitik belastede NATO. Derfor afviger jeg fra flertallets opfattelse i GUE/NGL-Gruppen og stemmer for EU's overtagelse af de fredsbevarende opgaver i den nordvestlige del af Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har nogle gange den følelse, at vi er vores egne værste fjender.
Den bekymring, som dette spørgsmål har givet anledning til, er berettiget. Det er rigtigt, at procedurerne er blevet forbedret, fordi de er bragt i overensstemmelse med de almindelige bestemmelser for databeskyttelse. Efter den balance, der var opnået i den tekst, som fagudvalget vedtog - og hvorfra det oprindelige forslag stammede - er det absolut begrædeligt, at flere ændringer ødelagde denne fornuftige balance til fordel for en rabiat sprogbrug i tøjlesløs demagogisk galop.
Dette malplacerede "raseri" kan kun forklares ved et sammenstød af politiske dagsordener og ved det ubevidste ønske om verbalt at ramme amerikanerne eller alt, hvad der lugter af USA eller lyder amerikansk. Denne hysteriske sprogbrug er dog i sig selv totalt uforståelig efter de forklaringer, som Kommissionen gav i går under debatten i plenarforsamlingen.
Efter vedtagelsen af disse ændringer kunne jeg derfor ikke andet end stemme imod ved den endelige afstemning.
Jeg beklager, at flertallet har villet udstille dette triste billede for borgerne og vise, hvordan deres sikkerhed ville være ilde stedt, hvis den afhang af Europa-Parlamentet. Ved at ignorere, at alt dette begyndte med frygtelige terrorangreb begået ved almindelig civil brug af civil luftfart, rammer denne forkastelige sprogbrug politiet i stedet for terroristerne (og de virkelige, eksisterende risici) og viser et beklageligt tegn på manglende forståelse af den brutale virkelighed og ...
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137)
Lulling (PPE-DE)
Europa-Parlamentets Præsidium gav i maj 2002 Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder tilladelse til at udarbejde en initiativbetænkning om integrering af ligestillingsaspektet i Europa-Parlamentet.
Jeg erkender, at det emne, Udvalget om Kvinders Rettigheder valgte, ikke var det, jeg prioriterede højest, da der er en række andre problemer, man med rimelighed kunne behandle i en initiativbetænkning, og som berører millioner af kvinder i EU. Det drejer sig eksempelvis om uafhængig social sikring af medhjælpende ægtefæller i små og mellemstore virksomheder og inden for landbruget, disse usynlige arbejdstagere, som er ulønnede, og som udsættes for forskelsbehandling især i tilfælde af skilsmisse.
De, der finder beskæftigelse ved Europa-Parlamentet, og de, der har sæde i Europa-Parlamentet, er afgjort ikke hårdest ramt af diskrimination og heller ikke den gruppe, der er mest at beklage blandt det flertal af EU's borgere, der er af kvindekøn. Nu har vi imidlertid fået forelagt denne betænkning, som i forlængelse af en række andre, som den i øvrigt henviser til, endnu en gang gentager det, der har været skrevet i årevis, og som også, hvad angår Europa-Parlamentets personale, er forankret i direktiver og i vedtægten for tjenestemænd. Er det virkelig nødvendigt at udarbejde en initiativbetænkning for at meddele, at Parlamentet går ind for bestemmelsen i traktatens artikel 13, som forbyder enhver form for forskelsbehandling?
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Raschhofer (NI)
Vores samfund kan ikke for tiden klare sig uden foranstaltninger til fremme af mere lige muligheder for kvinder. Her kan EU-institutionerne, og særlig Europa-Parlamentet, spille en pionerrolle i arbejdsmarkedsverdenen generelt.
Ligebehandling af mænd og kvinder er indarbejdet i EF-traktaten og i EU's charter om grundlæggende rettigheder. Her er kønsmainstreaming hensigtsmæssigt på lang sigt til at indarbejde kønsspørgsmål i den politiske og administrative beslutningstagning og sikre ligebehandling på alle politiske områder og på alle niveauer.
Som kvinde vil jeg imidlertid bedømmes på mine resultater og ikke på mit køn. Begrebet "positiv særbehandling" har en iboende selvmodsigelse, da særbehandling ikke kan være noget positivt. Vi skal derfor passe på ikke at smide barnet ud med badevandet.

Berthu (NI)
Vi har stemt for Bösch-betænkningen om beskyttelse af Fællesskabernes finansielle interesser, da der er tale om en saglig og gedigen betænkning, som opregner en række eksempler på uhensigtsmæssigheder i forbindelse med Kommissionens virke og eksempler på svig, som afgjort må gøre indtryk, og som bekræfter, hvad vi længe har påpeget.
Det er i løbet af denne mødeperiode kommet frem, at der er dokumenter, som Europa-Parlamentet ikke har fået kendskab til i Andreasen-sagen (sagen om den omtvistede afskedigelse af Kommissionens regnskabsfører, der havde anfægtet en praksis, som afveg fra sædvanlige regnskabsstandarder). Vi må protestere mod en sådan hemmeligholdelse. Det er således ikke umuligt, at denne skandale vokser og dermed giver anledning til en skærpelse af de kritikpunkter, der anføres i Bösch-betænkningen.
Vi er forbeholdne, når det gælder en gentagelse af den ofte - og i Bösch-betænkningen i øvrigt diskret - fremførte opfordring til at oprette en europæisk anklagemyndighed. Jeg skal ikke på nuværende tidspunkt komme nærmere ind på denne problemstilling, men blot erindre om, at også den berørte arbejdsgruppe i konventet, sine føderalistiske præferencer til trods, fandt forslaget diskutabelt. Der kan ydes en lige så effektiv indsats med andre midler (eksempelvis Eurojust), som udmærker sig ved ikke at skabe en række institutionelle problemer.

Raschhofer (NI)
Reduktionen af tilfælde af formodet bedrageri og uregelmæssigheder i 2001 med 37 % i forhold til året før tilslører betænkningens egentlige stærke budskab. Sandheden er, at sammenlignet med tidligere år er det det andethøjeste niveau for formodet bedrageri. Disse resultater, der fremgår af betænkningen, giver anledning til bekymring. Selv om der er sket fremskridt i bekæmpelsen af svig, synes det fuldkommen umuligt at få misbrug eller uregelmæssig brug af EU's fonde under kontrol.
Jeg gentager min mangeårige kritik, der går ud på, at strukturerne betyder, at misbrug er iboende i systemet. Jeg opfordrer medlemsstaterne til at gøre en større indsats på dette område for at sætte en stopper for misbruget. Samarbejde med andre medlemsstater samt bedre kontrol nationalt er af afgørende betydning og ikke kun med henblik på den nært forestående udvidelse.

Meijer (GUE/NGL)
Beskyttelsen af forbrugernes rettigheder skal ligesom beskyttelsen af sundheden, miljøet og sikkerheden på arbejdspladsen ikke ophøre ved en landegrænse. Selv hvis EU ikke eksisterede, skulle der indgås aftaler mellem forskellige lande om en fælles støtte dertil. Men som altid drejer det sig i sidste instans om aftalernes indhold og ikke om, at der skal træffes ensartede bestemmelser om det hele. Man kan harmonisere det hele ved at træffe så få bestemmelser som muligt, fjerne eksisterende nationale regler og overlade mest muligt til de involverede virksomheders velvillige medvirken. Det passer måske godt til den stadig dominerende nyliberale ideologi, men så betyder beskyttelsen ikke ret meget, og de, der overtræder reglerne, forhindres ikke i at fortsætte med deres dårlige praksis. Ved beslutningsprocessen om strategi og grønbogen om europæisk forbrugerpolitik er det meget fristende at misbruge forbrugerbeskyttelsen som en løftestang for mere ensartede regler på EU-plan uden dermed at løse de virkelige problemer. Jeg støtter den nederlandske forbrugerorganisations advarsel imod det. Det skal dreje sig om bekæmpelse af illoyal handelspraksis. Adfærdskodekser kan ikke erstatte lovgivning, men er højst et detailsupplement. Det må kunne gennemtvinges, at alle involverede overholder dette supplement. Heldigvis går ordførerne Thyssens, Patries og Whiteheads forslag mere eller mindre i samme retning. Jeg har stemt forkert om slutningen af punkt 23.

Piscarreta (PPE-DE)
Whitehead-betænkningen udgør et væsentligt initiativ i EU's forbrugerpolitiske strategi. Det er vigtigt, at denne betænkning fokuserer på turismen, der har overordentlig stor betydning for regionen Algarve, som jeg repræsenterer, en sektor, hvor forbrugerbeskyttelse er synonym med kvalitet. I denne sammenhæng, der skal fremme kvalitetsturisme, kræver betænkningen først og fremmest et højt fælles forbrugerbeskyttelsesniveau og en mere effektiv håndhævelse af de eksisterende regler. Selv om disse prioriteringer i sig selv er vigtige, mangler de ambitioner.
Jeg er derfor helt enig med ordføreren, når han gør opmærksom på, at EU bør vedtage flere lovgivningsinitiativer af betydning for forbrugerbeskyttelsen, specifikt inden for turisme. Det gælder navnlig en hurtig vedtagelse af et direktiv om brandsikring af hoteller, revision af de nuværende bestemmelser om timeshare og en udvidelse af forbrugerbeskyttelsen inden for lufttransport.
Jeg glæder mig også over de initiativer, der skal oplyse forbrugerne om deres rettigheder. I dag er det kun er 52 % af forbrugerne, der føler sig informeret om deres rettigheder. Til det formål støtter jeg, at forbrugerorganisationerne inddrages i større omfang med at udvikle oplysnings- og informationskampagner.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt for denne betænkning, idet jeg særlig glæder mig over, at dette spørgsmål har været omfattet af så bred enighed i fagudvalget. Den forbrugerpolitiske strategi for 2002-2006 vil således betyde lovgivningsforslag, om hvilke man i forlængelse af ordførerens forslag kan forvente, at de vil leve op til de vigtige kriterier, som Kommissionens pakke om en bedre lovgivning indeholder, nemlig nærheds-, nødvendigheds- og proportionalitetsprincippet, fremlæggelse af solide beviser for behovet for en fællesskabsintervention, udpegning af eksisterende hindringer for det indre markeds udvikling, tilvejebringelse af fyldestgørende information om indvirkning på eksisterende fællesskabslovgivning og de vigtigste interesserede parter, virksomheder og forbrugere og endelig fremlæggelse af tilstrækkelige beviser og garantier med hensyn til de foranstaltningers gennemførlighed og effektivitet, der skal føre til, at de opstillede mål nås.
Ud over henvisningen til, hvor vigtigt det er, at forbrugerorganisationerne bliver hørt - også kandidatlandenes - og at deres inddragelse i forberedelsen af den fremtidige lovgivningsproces er meget ønskelig, mener jeg, at det i denne fase vil være særdeles relevant, at Kommissionen, samtidig med at den indleder debatten ud fra grønbogen om forbrugerbeskyttelse, også iværksætter oplysningskampagner direkte over for forbrugerne. Som ordføreren så rigtigt siger: "En informeret forbruger er en handlekraftig forbruger".

Ribeiro e Castro (UEN)
Ligesom jeg nævner det i stemmeforklaringen om fru Thyssens betænkning, kan det konstateres, at fællesskabsreglerne om forbrugerbeskyttelse ikke har evnet at tilpasse sig et marked under hurtig forvandling. Det er derfor meget vigtigt især at give forbrugerne en enkel, ensartet, pålidelig og effektiv juridisk ramme, der gælder, uanset hvilken handelspraksis det drejer sig om.
Jeg støtter også tanken om, at Kommissionen alvorligt overvejer at indføre databaser for at fremme udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og et harmoniseret advarselssystem, der gør det muligt for medlemsstaterne at gennemføre samordnede aktioner, når de støder på flagrante krænkelser af forbrugernes rettigheder. Eksistensen af et indre marked og af forskellige transnationale handelsaktører dér fordrer, at der indføres passende beskyttelses- og gennemsigtighedsmekanismer.
Sluttelig mener jeg også, at forbrugerorganisationernes inddragelse bør munde ud i, at der indføres en adfærdskodeks, oprettes en liste over urimelig praksis og til sin tid vedtages en juridisk ramme som udtryk for debattens slutresultater (om de foreslåede modeller "maksimumsharmonisering", "minimumsharmonisering" eller en tilgang "efter hvert tilfælde"). Det skal dog allerede nu understreges, at en sådan model altid skal respektere subsidiaritets- og proportionalitetsprincipperne.

Queiró (UEN)
I Thyssen-betænkningen ønskes fuldt berettiget enklere lovgivningsforanstaltninger, der bedre egner sig til at gennemføre de lovgivningsstrategier, som foreslås i grønbogen om forbrugerbeskyttelse, eftersom det lovgivningsapparat, der er til rådighed for det indre marked, trods fremskridt, er for uigennemskueligt og fragmenteret til at vække forbrugernes tillid.
Som bekendt har Kommissionens grønbog om loyal handelspraksis til formål at rejse en debat om mulighederne for at forbedre det indre markeds funktion, hvad angår elektronisk handel mellem virksomheder og forbrugere.
Det er vores pligt at støtte denne debat og udarbejde enkel og praktisk gennemførlig lovgivning, der effektivt beskytter forbrugerne på et indre marked under konstant og hurtig forvandling. Derfor har jeg stemt for denne betænkning.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg er enig i den opfattelse, at fællesskabsreglerne om forbrugerbeskyttelse ikke har evnet at tilpasse sig et marked under hurtig forvandling. Det er derfor, at grønbogen, hvis formål er at rejse en debat om mulighederne for at forbedre det indre markeds funktion, er overordentlig relevant.
Jeg er også enig i den opmærksomhed, der rettes mod de nye relationer mellem virksomheder og forbrugere, navnlig med hensyn til den elektroniske handel. Denne nye erhvervsvirkelighed, der er opstået som følge af den elektroniske handels eksplosion, fordrer nye realistiske foranstaltninger, der særlig afspejler principperne om større sikkerhed ved juridiske transaktioner, sikkerhed ved merkantile transaktioner, forbrugerbeskyttelse og loyal handelspraksis mellem konkurrenter. Hvis disse mål skal nås, tilslutter jeg mig det synspunkt, som Udvalget om Retlige Anliggender fremsætter, om, at den EU-lovgivning, der måtte komme ud af denne grønbog, skal være klar, utvetydig, sammenhængende og af høj lovgivningsmæssig kvalitet. Jeg finder det ligeledes særdeles vigtigt, at der, som det foreslås, gennemføres konsekvensundersøgelser, både forberedende (opadgående) og evaluerende (nedadgående), så der kan indføres og gradvist udvikles et effektivt, tilgængeligt og betalbart system for forbrugerbeskyttelse og tvistbilæggelse.

Uca (GUE/NGL).
Hr. formand, den tyrkiske forfatningsdomstol har i dag erklæret det prokurdiske demokratiske folkeparti HADEP ulovligt og har bl.a. forbudt 46 af dets medlemmer at deltage i enhver form for politisk aktivitet i de næste fem år. Tyrkiet er kandidat til medlemskab af EU, hvor man hidtil ikke har accepteret, at politiske partier forbydes. 
Hr. formand, jeg anmoder Dem om at tage et initiativ i denne sag.

Formanden.
Jeg har stor sympati for Deres kritik, og jeg forstår det heller ikke. Det vil blive noteret i protokollen. Gudskelov skal vi ikke drøfte Tyrkiets optagelse i dag.

Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil gerne forelægge Præsidiet følgende problem: I beslutningsforslaget til det spørgsmål, som vi skal diskutere om et øjeblik, om lukning af virksomheder, er den portugisiske versions punkt 8 anderledes end alle de andre versioner på diverse sprog. Jeg tror, at den portugisiske versions punkt 8 er forkert, og at punkt 8 er rigtigt i den franske, spanske, engelske osv. Jeg anmoder derfor Præsidiet om at få dette punkt rettet og derpå meddele det til plenarforsamlingen inden afstemningen.

Formanden.
Tak, fordi De gjorde opmærksom på det. Vi beder sprogtjenesten om at tage det op.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om lukning af virksomheder efter modtagelse af økonomisk støtte fra EU.
Kommissær Fischler har ordet.

Fischler
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, avisoverskrifterne omhandler oftere og oftere lukning af virksomheder, der har modtaget økonomisk støtte fra EU. Dette er ikke noget nyt problem, men der er for nylig sket en stigning i antallet af lukninger, hvilket ofte medfører flytninger. Kommissionen har derfor stor forståelse for, at Parlamentet lægger så stor vægt på dette problem og har en betydelig interesse heri, og at vores medborgere er foruroligede over det. 
Mine kolleger fra Kommissionen, fru Diamantopoulou og hr. Barnier, har bedt mig om at fremlægge Kommissionens holdning til dette komplekse problem. Den omfatter naturligvis flere forskellige aspekter, hvor det første er politikken for den økonomiske og sociale samhørighed i form af samfinansiering fra strukturfondene. Det andet er den europæiske socialpolitik, og det tredje reglerne for det europæiske indre marked, som bør give vores virksomheder mulighed for at udvikle sig i et klima med loyal konkurrence.
Jeg vil gerne fokusere på disse problemer i min redegørelse, men først vil jeg gerne drøfte to andre emner. Først og fremmest forekommer problemet med lukning af virksomheder ikke udelukkende i Europa. Det skal derimod ses i en international sammenhæng, selv om Fællesskabet berøres direkte i kraft af den tildelte økonomiske støtte. 
Det er uheldigt, at vores virksomheder ofte falder for fristelsen til at flytte produktionen til lande med lave lønninger og sommetider ser bort fra kravene om social integration og miljøintegration. Denne internationale dimension kræver, at vi er konsekvente med at finde internationale eller globale løsninger på problemet, som frem for alt omfatter et aktivt samarbejde med de fattigste lande og oprettelse af skærpede folkeretsregler, der anvendes bedre. 
For det andet giver Kommissionen dette problem særlig opmærksomhed i forbindelse med udvidelsen. Min kollega fra Kommissionen, hr. Verheugen, fastslog for nylig, at den kommende udvidelse giver Europa store muligheder fremover trods de vanskeligheder på kort sigt, der nødvendigvis er forbundet med at integrere disse lande, som i gennemsnit har et lavere BNP pr. indbygger.
På et indre marked som vores træffes beslutningen om placering af en virksomheds produktion alene af ledelsen i den pågældende virksomhed. Vi ved, at investorerne baserer deres beslutninger på en lokalitets fordele i forhold til andre. Overvejelserne omfatter arbejdskraftsomkostninger, sociale forhold, infrastrukturens kvalitet, gældende lovgivningsmæssige rammer, men også ofte offentlig støtte og gunstig skattebehandling. Investorerne forhandler frit om støtten med de offentlige myndigheder inden for rammerne af fællesskabslovgivningen og den nationale lovgivning om statsstøtte. 
Nu går jeg videre til emnet "lukning af virksomheder og EU-støtte" og minder Dem om, at målet med EU's regionalpolitik er at fremme den økonomiske og sociale samhørighed ved at stimulere udviklingen i de fattigste regioner. Den regionale støtte til produktiv investering skal derfor primært kompensere de regionalt støttede regioner, så de bedre er i stand til at klare sig i konkurrencen med de mere velstillede regioner. Dette er et område, hvor Kommissionen kun kan sikre gennemførelsen af de generelle bestemmelser om strukturfondene, som er fastsat af Rådet med Parlamentets godkendelse. Jeg kan tilføje, at dette svarer til praksis inden for medlemsstaterne, hvor hver region søger at tiltrække nye virksomheder og direkte investeringer. 
Kommissionen skal også forhindre illoyal konkurrence mellem stater, forretningsfolk og sociale aktører, for hvem strukturfondene i programmeringsperioden 2000-2006 indeholder en række forebyggende foranstaltninger, som jeg gerne vil opsummere. Ifølge retningslinjerne for national regional støtte skal modtagerne af denne støtte fastholde deres investeringer i en periode på mindst fem år. Perioden begynder på datoen for den første investering i den pågældende virksomhed. 
I forordningen om generelle bestemmelser for strukturfondene fra 1999 anvendes samme fremgangsmåde, da fondene kun fortsat støtter produktive aktiviteter, hvis lokaliteten, hvor disse aktiviteter udføres, er den samme i fem år efter strukturfondenes beslutning om at yde støtte. 
Endelig er den nye forordning om statsstøtte til beskæftigelse, som blev vedtaget i 2002, noget mere fleksibel, da det kræves, at de nyoprettede job skal fastholdes i tre år for større virksomheder og i to år for små og mellemstore virksomheder. 
Alle disse bestemmelser skal anvendes i de kommende medlemsstater fra tiltrædelsestidspunktet. For at give et helt billede vil jeg gerne bemærke, at den nævnte femårige periode kun finder anvendelse i programmeringsperioden 2000-2006. Det er muligt at reducere eller annullere støtte fra Fællesskabet for perioden 1994-1999, hvis betingelserne, som foranstaltningen støtter sig på, ikke længere er gældende. I disse tilfælde kan hverken Kommissionen eller medlemsstaten nægte at yde støtte, hvis de nødvendige betingelser er opfyldt. Hvis en virksomhed har modtaget støtte uden at opfylde fællesskabsbestemmelserne for statsstøtte, skal virksomheden tilbagebetale den støtte, som den ikke er berettiget til. 
Kommissionen er således klar til at løfte sit ansvar, såfremt en virksomhed har modtaget støtte uden at være berettiget dertil i henhold til en støtteordning, som er samfinansieret af et fællesskabsprogram. Dette forudsætter dog, at myndighederne i det land, hvorfra virksomheden er flyttet, har påvist, at ovennævnte punkter i bestemmelserne er overtrådt. 
Jeg vil også gerne kort omtale den sociale dimension i forbindelse med lukning af virksomheder. Selv om lukningen af en fabrik utvivlsomt er et anliggende for ledelsen af den pågældende virksomhed, kan vi dog ikke se bort fra, at de mange igangværende omstruktureringer i Europa ikke alle kan sammenlignes. Nogle omstruktureringer er iværksat på baggrund af en klar økonomisk beslutning og er blevet drøftet åbent med arbejdstagerne og deres repræsentanter, mens andre, som desværre er iværksat uden at tage højde for arbejdslovgivning, tvinger uforberedte folk ud i arbejdsløsheden. 
Kommissionens holdning er klar. Virksomhederne kan frit træffe økonomiske beslutninger, men de skal altid tage hensyn til den sociale dimension. Hvis arbejdspladsnedlæggelser ikke kan undgås, skal der træffes alle foranstaltninger for at gøre de berørte arbejdstagere mere beskæftigelsesegnede. Hvis dette skal lykkes, skal virksomhederne have udarbejdet en fremadrettet politik og udvise social ansvarlighed.
I denne forbindelse vil jeg især gerne fremhæve, at der ikke er nogen berettigelse overhovedet for manglende information og høring af medarbejderrepræsentanter i tilfælde af omstrukturering. Ifølge adskillige fællesskabsdirektiver skal en sådan drøftelse finde sted. Især i direktivet om europæiske samarbejdsudvalg pålægges multinationale koncerner med hjemsted i Europa præcise forpligtelser til at informere og høre medarbejderrepræsentanter. 
Sociale foranstaltninger efter omstruktureringer er trods alt også et vigtigt emne for arbejdsmarkedets parter og for det nye europæiske observationscenter for industrielle forandringer. På dette område har Kommissionen også fuld tillid til medlemsstaterne, som er ansvarlige for at sikre iagttagelse af Fællesskabets arbejdslovgivning. Kommissionen vil føre omfattende kontrol for primært at sikre, at direktiverne om information og høring af arbejdstagerne er behørigt gennemført.
Bastos (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg ville gerne takke hr. Fischler for den meddelelse, som han netop har givet Parlamentet, men det kan jeg ikke. Det kan jeg ikke, dels af grunde, der hænger sammen med det forvrængede perspektiv, som betyder en forsinket tilgang til et problem, der ikke er nyt, som kommissæren jo også lige har sagt, dels på grund af det skuffende indhold i selve Kommissionens meddelelse.
I dag kan vi højst forsøge at lappe på de skader, som misbrug af EU-støtte til multinationale virksomheder her medført. Måske - hvis Kommissionen havde været mere forudseende og opmærksom - ville de lukninger og omstruktureringer af virksomheder, der har givet anledning til denne meddelelse, ikke være foregået. På egne vegne og på vegne af PPE vil jeg gerne give udtryk for vores totale solidaritet med alle de arbejdere, særlig de portugisiske, der er ramt af de udenlandske virksomheders beslutninger om at lukke.
Tab af arbejdspladser er en katastrofe for de berørte arbejdere og deres familier. Jeg trækker to tilfælde frem, som jeg særlig kender: skotøjsfabrikken Clark og konfektionsfabrikken Bawo. I januar besluttede ledelsen i Clark uventet og ensidigt at lukke fabrikken i Castelo de Paiva i Portugal, hvorved 588 arbejdere blev kastet ud i arbejdsløshed. To år før havde man på lignende facon lukket fabrikken i Arouca i samme område, hvorved næsten 500 personer mistede deres arbejde. Virksomheden havde modtaget betydelige summer i støtte fra EU og de nationale og lokale myndigheder. Trods dette hævdede virksomheden som begrundelse for den kollektive afskedigelse, at den var nødt til at importere overlæder fra Indien og Rumænien for at kunne opretholde en konkurrencedygtig prisstruktur. Jeg har just citeret ordret fra Clarks pressemeddelelse fra den 10. januar.
I februar fjernede ledelsen af virksomheden Bawo maskinerne fra sin fabrik i Estarreja i ly af natten og uden de ansattes vidende. Ved et tilfælde blev en af dem opmærksom på, hvad der foregik, og alarmerede sine kolleger. Alle arbejderne holdt vagt ved fabriksporten dag og nat, i regn og kulde, indtil domstolene besluttede at beslaglægge udstyret.
Begge virksomheder har til hensigt at flytte til udvidelseslande og til tredjelande. Disse tilfælde er dårlige eksempler og rejser følgende spørgsmål: Hvor er balancen mellem virksomhedernes økonomiske interesser og arbejdernes og samfundets rettigheder? Og hvad skal der i så fald blive af den europæiske sociale model?
Hr. formand, hr. kommissær, vi går ind for konkurrencedygtighed, vi forbander ikke globaliseringen, vi ignorerer ikke konkurrencen på verdensmarkedet, men det, vi ikke kan acceptere, er, at økonomien ses som et mål i sig selv, ikke som et redskab for mennesket. Det, vi ikke kan tolerere, er, at de europæiske skatteborgeres penge går til at præmiere de virksomheder, der hopper fra land til land på jagt efter mere profit og billigere arbejdskraft. Uden nogen som helst sociale overvejelser hverken i forhold til de ansatte og deres familier eller - og slet ikke - de økonomiske virkninger for de ramte regioner. De tilskud, der er givet, skal skaffe beskæftigelse, ikke finansiere udflytninger. Vi har ikke til hensigt at forhindre, at virksomhederne lukker eller flytter deres fabrikker, men kan kræve, at de virksomheder, der får finansiel støtte, påtager sig forpligtelser og giver garantier for beskæftigelse på lang sigt.
EU's prioritering er beskæftigelse. Lissabon-strategien opstiller fuld beskæftigelse som et mål, der skal nås i dette årti. Parlamentet er stadig mere bekymret for, om der sker fremskridt med hensyn til ambitionen fra Lissabon. Fænomenet med fabriksudflytninger breder sig ud over flere medlemsstater og skaber arbejdsløshed, ligesom det bringer den økonomiske og sociale udvikling i fare. Som følge heraf bliver der større pres på de sociale systemer, der skal bære omkostningerne ved bistand til de borgere, der mister deres arbejde, og vi fjerner os selvfølgelig endnu mere fra drømmen i Lissabon.
Det er på høje tid, at der bliver gjort noget. Derfor appellerer vi til Kommissionen om at udarbejde en juridisk ramme, der kan knytte en moralsk dimension til virksomhedsstøtten fra Fællesskabets fonde. Det er nødvendigt at fastsætte klare regler, der forebygger og straffer misbrug fra de virksomheders side, der har fået tilskud fra EU. Kommissionen må afslå støtte til virksomheder, der ikke overholder de forpligtelser, som de har indgået med medlemsstaterne, og tvinge dem til at tilbagebetale den. Som en umiddelbar foranstaltning opfordrer vi Kommissionen til at overvåge de igangværende virksomhedslukninger og udarbejde en oversigt over de virksomheder, der ikke opfylder deres del. Et sidste ord for at udtrykke min glæde over støtten fra Parlamentets andre grupper, særlig fra de socialdemokratiske kolleger, der har forstået, hvor alvorlige konsekvenser disse virksomhedsudflytninger har inden for EU's område.

Lage (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, ærede medlemmer, hvis De tillader, vil jeg gerne skælde ud, stille krav og fremsætte en beklagelse. Jeg begynder med at skælde ud. Virksomhedslukninger, brutale og umenneskelige omstruktureringer, masseafskedigelser, pludselige udflytninger, dét er en uventet side, som jeg håber bliver marginal, ved en noget vild europæisk kapitalisme. Det sker, hr. formand, ærede medlemmer, mens der skrives bøger og oplæses erklæringer om en ny virksomhedskultur, og der tales så meget om virksomhedsetik og arbejdsgiveretik. Der tales sågar om virksomhedernes sociale ansvar, om en sociologisk etik, og - ak! - jeg har også læst noget om en kantiansk arbejdsgiveretik, men det synes snarere, som om mange af dem mere ligger under for de bandbuller, som en 1800-talstænker ved navn Karl Marx sendte ud. Der er arbejdsgivere, der opfører sig som rovdyr, ligegyldige over for de sociale kriser, som de forårsager, de tragedier for individer og familier, som de skaber, og for de kriser i den lokale økonomi, som de giver anledning til. Der er sågar en virksomhedssport, der består i at skaffe sig så mange tilskud som muligt fra EU's fonde for derefter, ved først givne lejlighed, at efterlade de støttede virksomheder på fallittens rand, hvis ikke helt fallit. Vi må reagere imod dette skændige panorama, der ikke passer sammen med et moderne virksomhedsmarked og med en velstående og socialt orienteret økonomi, som vi har i Europa.
Mit krav er, at vi, når dette er et europæisk fænomen og skal bekæmpes i europæisk skala, ikke må se bort fra den særlige dimension, som udflytning og lukning af virksomheder har antaget i løbet af de seneste måneder i Portugal, hvor flere virksomheder - de fleste multinationale - har meddelt deres hensigt om at lukke ned og overflytte aktiviteterne til andre steder. Nogle af dem har modtaget betydelige finansielle tilskud til at etablere sig i regioner som Aveiro, Coimbra eller Leiria og har undertegnet kontrakter med lokale myndigheder, ifølge hvilke de har forpligtet sig til at opretholde aktiviteterne i et vist antal år. Alt dette ender i en total fiasko for disse portugisiske byer og egne, hvor håbet steg med investeringen og nu følges af den mest smertelige skuffelse.
Beklagelsen går i samme retning, som det, Regina Bastos netop har sagt, nemlig om, hvor sent Kommissionen reagerer på dette fænomen, der allerede har vist sig for længe siden i flere europæiske lande. Jeg er også enig med hende i, at Kommissionen burde have handlet hurtigere, og ikke blot ved at bruge dens lovgivningsapparat, de forskellige direktiver, der allerede findes, men ved at udarbejde et aktionsprogram for en krisesituation som denne.
Tillad mig imidlertid også til slut at gratulere kommissæren for at have opstillet en doktrin og en strategi, der i princippet fortjener støtte, til at imødegå situationer af denne type, både på det lovgivningsmæssige, det finansielle og det sociale plan. Jeg vil også gerne gratulere Parlamentet, fordi alle de politiske grupper er gået sammen omkring denne alvorlige situation og har vist, at Parlamentet ikke vender ryggen til de problemer, som borgerne har, og at Europa-Parlamentet formår at kommunikere med samfundet og borgerne, hvilket tjener det til hæder og ære. Jeg håber derfor, hr. kommissær, at vi endnu kan nå at indgyde mod i de arbejdere, der i dag ikke ser noget håb, og at vi kan møde disse situationer med et konkret alternativ. Hvorefter jeg adlyder formandens hammer.

Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, to indledende bemærkninger. Den første til hr. Fischler for at meddele ham, at han ikke har skuffet mig, fordi jeg ikke mere nærer nogen illusioner, hvad hans indlæg angår. Den anden til vores kollega Regina Bastos, der her siger det modsatte af, hvad den portugisiske regering gør, og som jo ledes af den øverst ansvarlige for Deres eget parti, PSD. Jeg takker Dem dog for det, selv om jeg ikke kan undlade at bemærke selvmodsigelsen.
Kære kolleger, hr. kommissær, det stigende antal udflytninger af multinationale virksomheder med hel eller delvis lukning af deres fabrikker i de EU-lande, hvor de var placeret, herunder Portugal, forværrer arbejdsløsheden, kvæler udviklingen i regioner, hvor der ikke er nogen alternativ beskæftigelse, og øger fattigdommen og den sociale udstødelse.
I de fleste tilfælde flytter disse virksomheder med det ene formål at opnå mest mulig profit, eftersom det ikke drejer sig om produktivitet, effektivitet eller økonomisk levedygtighed. Nogle gør det også efter at have modtaget omfattende støtte både fra EU og fra nationale og lokale instanser, idet de ikke engang overholder de indgåede forpligtelser og helt ignorerer de særdeles alvorlige sociale og økonomiske skader, som de forårsager, sådan som det skete med C & J Clark i Arouca og Castelo de Paiva og med mange andre i Portugal.
Det er en uantagelig situation, der skyldes en nomadeagtig investeringspolitik, som ikke er styret af nogen form for etik eller socialt ansvar, men blot har det mål at få mest mulig profit og derfor altid er på jagt efter flere tilskud og mere finansiel støtte og billig arbejdskraft med få rettigheder, klar til at flytte et nyt sted hen, når der er udsigt til større fortjeneste eller mere EU-etableringsstøtte.
Denne situation er imidlertid særlig alvorlig, sådan som det også kan ses, i de økonomisk og socialt svagere lande. Her kan Portugals tilfælde ikke sammenlignes med andre, selv om det er et problem, der kræver opmærksomhed over hele EU. I Portugal er der adskillige eksempler. Jeg vil her blot nævne nogle, både lukkede virksomheder, underafdelinger, nye virksomheder og tabte arbejdspladser i multinationale virksomheder, hvor jeg fremhæver følgende eksempler: Eres, Bawo, Schuh-Union, Scottwool, Rhode, Ecco'let, Yasaki Saltano, Philips, Alcoa, Dhelphy, Alcatel, altså en temmelig lang liste, der bør analyseres nærmere. Det er mange tusinde arbejdere, der er truet, de fleste kvinder - skal man lige lægge mærke til - i tekstil-, beklædnings- og skotøjsindustrien og i virksomheder, der fremstiller elektriske artikler og elektronik. Der må derfor træffes foranstaltninger, der kan regulere denne type investeringer og beskytte beskæftigelse og lokal og regional udvikling.
Derfor vores forslag om, at der hurtigst muligt må vedtages en regulerende juridisk ramme - der ikke blot kan begrænse sig til det, som kommissær Fischler sagde for lidt siden - der lader EU's investeringsstøtte blive betinget af, at virksomhederne opfylder nogle kontraktuelle betingelser til sikring af, at befolkningens og de berørte regioners interesser varetages, og dermed også fremme af en bæredygtig økonomisk og social udvikling, hvor der skal være fuld garanti for information til og medvirken af arbejdernes organisationer i hele processen, herunder vetoret.
Det er særlig vigtigt, at alle former for støtte gøres betinget af langfristede aftaler om beskæftigelse og lokal udvikling, og at der ikke gives støtte gennem fællesskabsprogrammer til virksomheder, der ikke overholder sådanne forpligtelser, eller som misbruger deres tilskud, ligesom der heller ikke bør bevilges støtte til virksomheder, der efter at have modtaget støtte i én medlemsstat overfører deres operationer til en anden uden til fulde at have overholdt deres forpligtelser, idet det da må kræves, at de tilbagebetaler den støtte, som de har modtaget i det første land.
Med hensyn til de seneste og aktuelle tilfælde er det derfor afgørende, at Kommissionen foretager en nøje opgørelse over alle disse sager. Der må også gennemføres fortløbende kontrol af de virksomheder, der har modtaget finansiel støtte fra Fællesskabet, og denne indsats må følges op af en udtømmende undersøgelse af virksomhedslukninger efter bevilling af fællesskabsstøtte og af igangværende udflytninger i en tid som denne, hvor udvidelsen står for døren, og hvor situationen derfor giver endnu mere grund til bekymring.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg håber ikke, hr. Fischlers tilstedeværelse skyldes, at vi drøfter virksomhedslukninger. Jeg deler ikke hr. Fischlers analyse, hvad dette spørgsmål angår, idet jeg mener, EU har effektive midler, som kan sættes ind over for virksomheder, der modtager økonomisk støtte fra EU og derpå rask væk flytter til andre lande. Jeg mener også, vi må ophøre med til stadighed at skubbe globaliseringen ud på sidelinjen. Det handler i virkeligheden om Fællesskabernes fremtid i socioøkonomisk henseende, når vi rejser spørgsmålet om europæisk politik og om de retlige rammer over for de dønninger, der forårsages af globaliseringen og en grænseløs og principløs liberalisme.
Unionen er fortsat den mest relevante samtalepartner og aktør, når vi står over for disse globale fænomener. Der er grund til at påpege og tro på dette, og Deres forslag er ikke tilstrækkeligt i den nuværende situation. Der er stadig en betydelig opgave, der skal løses, når det drejer sig om at etablere lovgivningsmæssige rammer, som sikrer minimumsgarantier for investorer i Europa og dermed sikkerhed og varig beskæftigelse for millioner af borgere i Europa.
De seneste rystelser inden for den industrielle sektor, som har hærget flere regioner i medlemsstaterne, fra Portugal til min egen hjemegn, Lothringen, og som nu også berører kandidatlandene selv, bør foranledige os til at gøre rent bord, når det gælder denne lovløshed i økonomisk henseende, og etablere en ny orden mellem Fællesskabernes instanser og de private investorer. Vi, der er valgt i de pågældende regioner, kan ikke fortsat acceptere, at EU betragtes som det vilde vesten for lykkeriddere, der sikrer sig offentlige midler for at fremme investeringer i områder med rigelig arbejdskraft, hvorefter de nu amputerer industristrukturerne ved deres virksomhedsflytninger.
Virksomhedslukninger forekommer ikke kun inden for jern- og stålindustrien eller tekstilindustrien. Den tertiære sektor er nu også ramt, det samme gælder virksomheder med høj værditilvækst som Daewoo og Philips. Hvor ender vi, hvis EU ikke formår at få et fast greb om sine investeringsstrømme, hvis EU ikke formår, hver gang der forhandles om økonomisk støtte fra EU, at fastholde en kodeks beroende på rettigheder og pligter? Vi bør tage ved lære af fortidens industrielle kriser og, når det gælder beskæftigelsen, stille klare krav om kvalitet, om kvantitet og bestandighed, som står i rimeligt forhold til fællesskabsstøtten.
Der kan eksempelvis være grund til at erindre om, at Longwy i Lothringen, som i perioden 1988-1995 var hårdt ramt af sværindustriens krise, ikke krævede nogen form for sikkerhed, da man med trods alt betragtelig fællesskabsstøtte hilste Daewoo velkommen. I dag kan Daewoo frit og uden blusel blot lade arbejdstagerne i stikken. Rammerne for ydelsen af en sådan støtte er ganske vist skærpet siden da, men det er fortsat ikke tilstrækkeligt, og det er Deres forslag heller ikke, hr. kommissær, når det drejer sig om at genskabe borgernes tillid til EU's socialpolitik og skærpe fællesskabsretten med henblik på øget agtpågivenhed, således at vi sikrer rammerne i beskæftigelsesmæssig og social henseende for det Europa, vi er ved at opbygge.
EU bør ikke længere blot være en pengekasse. EU bør skarpt markere over for dem, der søger at tilrane sig økonomisk støtte fra Fællesskaberne, at vi ikke længere tolererer denne praksis. I want my money back, som en tidligere premierminister udtalte. Bæredygtig udvikling på det europæiske kontinent, som er det eneste langsigtede perspektiv, omfatter tre aspekter, nemlig en fremskridtsvenlig socialpolitik, hensyntagen til miljøet og en økonomisk politik, som er solidarisk og reguleret. Lad os sætte punktum for fortidens praksis. Det er det, De undlader at gøre, hr. kommissær. Lad os fremover kræve tilbagebetaling af de virksomheder, som ikke har overholdt de præcise forpligtelser, der er indgået. Det er Europas pris, men det er også prisen for et fremtidigt Europa.

Ribeiro e Castro (UEN).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, desværre er jeg nødsaget til at begynde med en bemærkning, der udtrykker uenighed mellem kolleger, for jeg må beklage, at Ilda Figueiredo ikke har kunnet modstå fristelsen til at gøre det sekundære til det primære. Og det sekundære er her den lille finte fra den hjemlige oppositionspolitik, som oven i købet bliver afleveret på et urigtigt grundlag, for premierministeren, regeringen, har ligesom de lokale myndigheder været vedholdende og utrættelige i denne sag. Det modsvarer jo også den samstemmende indsats fra Europa-Parlamentets portugisiske medlemmer, der er en god del af forklaringen på, hvorfor vi har denne debat, og hvorfor det er lykkedes at nå frem til den kompromisbeslutning, som vi skal have til afstemning om lidt.
Lad os så i øvrigt håbe, at Kommissionen på baggrund af det portugisiske tilfælde, der rørte os alle så dybt i Portugal, nemlig C & J Clark, endelig drager de nødvendige konsekvenser og får gjort en ende på et problem, der er så gammelt som netop problemet med jagten på EU's tilskud. Jeg kan stadig huske et eksempel, der for 10 år siden blev berømt i Portugal: Thiery Rousell, der fik en blomstrende virksomhed i gang - sagde han - i Brejão, der indgyede håb, og som så stak af med mange millioner. Endnu i dag er hele denne sag ikke fuldt belyst eller afgjort i retten. Det er gamle problemer, der en dag må blive løst.
Lukning af virksomheder efter bevilling af finansiel støtte fra EU er ligesom udflytning og omstrukturering af industriforetagender ikke nye fænomener, men deres omfang og sammenhæng har forandret sig mærkbart. Vi ved, at virksomhederne har mange forskellige grunde til at lukke og derpå flytte et andet sted hen. Vi ved imidlertid også, at udflytningerne har frygtelige følger, især når de fjerner beskæftigelse fra regioner, der ikke har noget alternativ. Det seneste tilfælde med C & J Clark i Castelo de Paiva taler for sig selv.
Sådanne beslutninger fører et stort antal afskedigelser med sig, tusinder af arbejdspladser er truet af forestående kollektiv afskedigelse af de ansatte, der er tilbage efter tidligere afskedigelser, med meget alvorlige virkninger for den regionale økonomi, hvortil kommer alle de indirekte følger i form af faldende efterspørgsel efter tjenesteydelser og manglende ordrer til underleverandører, der oftest er svage små og mellemstore virksomheder, der er opstået på baggrund af hovedprojektet og er afhængige af det. Vi kan derfor ikke forholde os ligegyldige. Vi må ikke overse eller lade, som om vi overser, at disse virksomheder i mange tilfælde, især i mål I-regioner, har modtaget finansiel støtte fra EU og direkte eller indirekte finansiel støtte fra medlemsstaterne. Vi må heller ikke overse eller lade, som om vi overser, at de virksomheder, der lukker, flytter eller ønsker at flytte, i de fleste tilfælde ikke er i vanskeligheder, men at det i stedet er succesvirksomheder med høj produktivitet og med anerkendte kvalitetsprodukter, og at beslutningen om at lukke derfor er en grusom beslutning ud fra et socialt synspunkt, men alene er dikteret af eksterne økonomiske grunde.
Vi må fuldt ud leve op til vores ansvar i bevidstheden om, at EU er den vigtigste aktør i verden på dette område, og at vi må sørge for en intern disciplin i virksomhedernes udflytninger inden for rammerne af det indre marked. Vi er solidariske med de direkte eller indirekte berørte arbejdere. Vi finder det uacceptabelt, at en multinational virksomhed, der har nydt godt af Fællesskabets finansielle støtte i den medlemsstat, hvor den har besluttet at etablere sig, kan krænke de forpligtelser, der ligger i denne støtte. Vi appellerer til Kommissionen og medlemsstaterne om at opfordre EU-omspændende virksomheder til at afholde sig fra at træffe beslutninger, der er til skade for beskæftigelsen, uden at alle mulige alternative løsninger er undersøgt inden. Vi anmoder Kommissionen om at undersøge den støtte både på nationalt og på EU-plan, som disse virksomheder har fået, og om at offentliggøre undersøgelsesresultaterne. Vi må alle vide, hvad der foregår i denne sag, og offentligheden må også kunne udøve sin kontrol og gennemføre sine sanktioner.

Sacrédeus (PPE-DE).
Hr. formand, Gislaved, Bengtsfors og Skövde er nogle af de svenske områder, hvor mange mennesker har oplevet, at tilværelsen er blevet slået itu, når et stort antal arbejdspladser er blevet flyttet til andre EU-lande. Gennem tvivlsom og nogle gange ulovlig statsstøtte er skatteindtægterne blevet anvendt til at flytte rundt på arbejdspladser i EU.
En måde at forsvare de korrekte spilleregler på kunne være, at Kommissionen - jeg henvender mig derfor især til den tilstedeværende kommissær, hr. Fischler - skulle kunne straffe medlemslandene hårdere i de tilfælde, hvor artikel 8, punkt 7, i traktaten om Den Europæiske Union overtrædes. I dag omfatter sanktionsmulighederne i henhold til denne artikel ikke noget værre, end at brancher og medlemslande kan blive forpligtet til tilbagebetaling af den ulovlige støtte. De skal dog ikke tilbagebetale mere end støttens beløb plus renter. Straffen er dermed mild i forhold til konsekvenserne. Disse begrænsede konsekvenser har sammen med den kendsgerning, at kun få krænkelser af artikel 87, punkt 1, i traktaten om Den Europæiske Union opdages, en negativ effekt på det fælles EU-marked. Det indre marked som idé skades, for konkurrencen forvrides, når visse virksomheder og visse produktioner får uberettiget støtte.
Små områder i Sverige har indtil nu været taberne i det uærlige spil om arbejdspladser, som finder sted i Europa. For områder som f.eks. Bengtsfors og området Dalsland i det vestlige Sverige har konsekvenserne været katastrofale. Medlemslandene skal ikke blot følge EU-traktatens bogstav, men også dens ånd. Det er naturligt, at tilfælde som Bengtsfors fører til, at borgernes tiltro til EU's indre marked udhules.
Jeg vil nu stille kommissær Fischler to konkrete spørgsmål. Det ene går ud på, om han mener, at de nuværende sanktionsmuligheder er tilstrækkelige og tilstrækkelig konkrete, når statsstøtten gives til virksomheder, hvilket medfører, at arbejdspladser flyttes i EU. I sådanne tilfælde skabes der ikke nye arbejdspladser, og den sociale tryghed fjernes i stedet.
Mit andet spørgsmål til kommissær Fischler gælder det svar, som Kommissionen tidligere har givet på et spørgsmål om flytning af arbejdspladser fra Bengtsfors i Dalsland til Portugal. Mener Kommissionen, at strukturstøtten fremover skal ændres, så nystartede virksomheder og nye arbejdspladser prioriteres, i stedet for at arbejdspladserne flyttes fra et sted til et andet?
Santos (PSE).
 (uden mikrofon) ... i og med, at jeg bekræfter min kultur og mit sprog, må jeg desværre i denne stund konstatere, at det er i Portugal, at de største sociale problemer mærkes, som er forbundet med udflytningsfænomenet. De mærkes i Portugal, uden at Kommissionen i tide har truffet de nødvendige modforholdsregler - og jeg er enig med mine kolleger, der har sagt det samme før mig - men især når Portugal regeres efter en fuldstændig overdreven finansfundamentalisme, der ikke ser på den virkelige økonomi eller på de mennesker, som berøres.
Hr. formand, hr. kommissær, styrkelse af lønmodtagernes kollektive og individuelle rettigheder, navnlig ved kollektive afskedigelser, virksomhedsovertagelser og betalingsstandsninger i forbindelse med industrielle forandringer, er indeholdt i direktiver, som medlemsstaterne skal overholde ved hurtigt og effektivt at overføre dem til national lov, hvilket ikke altid sker, hvorfor det bør blive genstand for en særlig indsats fra Kommissionens side. Hele denne lovgivningsmæssige disciplin og harmonisering bliver endnu mere påkrævet, når man, lykkeligvis, ser de europæiske økonomier blive stadig mere integreret, hvilket finder udtryk i en høj grad af udenlandske produktive investeringer. Det er hævet over enhver tvivl, at dette har haft overordentlig positiv betydning for udviklingen af de forskellige regioner i Europa, og der kendes mange og forskellige succestilfælde, der har bidraget til den økonomiske og sociale udvikling i regioner, som uden disse investeringer kunne have været dømt til stagnation eller tilbageskridt.
Desværre forekommer der også hyppigt situationer med urimelig udnyttelse af de materielle fordele, der er opnået uden nogen bestræbelser for at bidrage til en styrkelse af kæden af produceret værdi i regionen og især uden nogen bestræbelser af social natur. Det er klart, at en stor del af ansvaret ligger hos medlemsstaterne selv, der i ubegribeligt omfang befordrer installering og drift af visse produktive anlæg, fordi man udelukkende prioriterer øjeblikkelige interesser.
Den udflytning af industrivirksomheder, som man kan se i nogle lande i Europa, og som er ved at blive almindelig især i mindre udviklede økonomier som den portugisiske, er virkelig uacceptabel. Intet, ikke engang den aktuelle økonomiske stagnation i Europa, kan retfærdiggøre visse udenlandsk ejede virksomheders ulovlige og umoralske adfærd i Portugal. Investeringerne er blevet foretaget frivilligt, virksomhederne er blevet budt velkommen i god tro og med meget håb, den bevilgede støtte er normalt generøs og delvis finansieret over det fælles budget, og derfor er den konstante mangel på respekt for de regionale samfunds interesser, for de berørte mennesker og også for EU ikke acceptabel.
Denne støtte bør være betinget af langfristede aftaler om beskæftigelse og lokal udvikling, hvorfor der ikke bør bevilges støtte til virksomheder, der ikke overholder disse forpligtelser. Der må også, som vi siger det i beslutningsforslaget, udarbejdes en adfærdskodeks med regler for vilkårene for udflytning af arbejdspladser, og som også skal muliggøre overvågning af de virksomheders praksis, der ikke overholder denne kodeks. Derfor får et europæisk center for overvågning af industrielle forandringer en særlig betydning, da det kan bistå med at definere alternative politikker til virksomhedsflytninger. Det vil ligeledes være nødvendigt at styrke og forbedre anvendelsen af Den Europæiske Socialfond, der særlig skal fokusere på uddannelse og omskoling af de berørte arbejdstagere.
Endelig er det meget vigtigt, at især de nationale myndigheder i de truede lande fremmer og udvikler effektive programmer inden for forskning og udvikling, der drager nytte af de menneskelige ressourcer og forbedrer optagelsesforholdene i de økonomier, hvor de skal finde anvendelse. Hr. kommissær, tillad mig, at jeg benytter denne anledning til at give udtryk for vores bekymring over den forværrede sociale situation, som visse af Kommissionen støttede virksomheders adfærd afstedkommer i Portugal. Jeg er trods alt helt overbevist om, at Kommissionen er opmærksom på denne situation, og at den, i respekt for vedtaget lovgivning og i Unionens interesse, ikke vil undlade at træffe de nødvendige foranstaltninger, der kan rette op på den.

Laguiller (GUE/NGL).
Hr. formand, det betragtes i det foreliggende beslutningsforslag som en selvfølge, at EU's institutioner yder offentlig støtte til private virksomheder, om end de ønsker en vis kontrol med anvendelsen af denne støtte. Personligt er jeg modstander af, at offentlige midler anvendes til at øge indtjeningen i den private sektor. Offentlige midler, hvad enten det drejer sig om statsmidler eller EU-midler, bør være forbeholdt offentlige tjenester. Der bør afgjort stilles krav om tilbagebetaling af den støtte, der er ydet til virksomhederne, såfremt disse ikke overholder de forpligtelser, der er blevet dem pålagt, i særdeleshed hvis de foretager afskedigelser efter at have modtaget offentlige midler. Det er det mindste, man kan forlange. Ligesom man må forlange, at der ikke ydes støtte til virksomheder, som efter at have opnået støtte i en medlemsstat flytter produktionen til et andet land.
Dette er imidlertid ikke engang problemets kerne. Kernen er det stigende antal kollektive afskedigelser. Det er uacceptabelt, at en virksomhedsleder eller bestyrelse kan træffe afgørelser, som gør arbejdstagere arbejdsløse, blot for at øge en virksomheds indtjening. Det er uacceptabelt, at menneskes liv ødelægges, at regioner lægges øde for at sikre øget udbytte til aktionærerne.
Hr. Fischler, jeg må spørge, hvilke glæde vi har af EU's institutioner, hvis de står magtesløse over for dette afgørende problem. Hvilken styrke har EU's institutioner, hvis de ikke kan eller ikke vil pålægge i det mindste de største og overskudsgivende virksomheder at beholde medarbejderne og forbyde dem at skride til kollektive afskedigelser?

Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, det er meget interessant, at vores portugisiske kolleger har påpeget dette, og vi har hørt mange indlæg fra dem. Jeg vil gerne gribe sagen an fra en helt anden synsvinkel.
Jeg må understrege, at jeg ikke forsvarer ledelser, der opfører sig uansvarligt eller modtager statsstøtte og derefter ikke leverer arbejdspladser. Hvis man ser på betingelserne for statsstøtte - og jeg har set nogle af ansøgningerne i mit eget område - er der masser af procedurer, man kan benytte for at sikre, at man får noget til gengæld. Det havde de portugisiske myndigheder masser af muligheder for. Jeg vil gerne sige til næsten alle de kolleger, der har talt under denne forhandling, at de ignorerer det egentlige problem. Derfor vil jeg gerne komme med et indlæg.
Jeg kunne hver måned fortælle Parlamentet om sager, der omfatter større tab af arbejdspladser, end vi taler om i dag: virksomheder, der er nødt til at omstrukturere, virksomheder, der opererer på et globalt marked. Ingen har nævnt ordet "marked". Jeg vil gerne minde om, at vi befinder os på et marked. Virksomhederne er nødt til at producere varer, som kunderne har råd til at købe, og med fortjeneste, ellers kan de ikke blive ved med at beskæftige folk. Vi befinder os nu på et globalt marked, hvor virksomhederne er nødt til at være konkurrencedygtige. Det er helt forkert at hævde - som en række kolleger i venstre side af salen har gjort - at alle lukninger sker, fordi en virksomhed vil øge sit overskud. De lukninger, jeg har oplevet, sker, fordi virksomheden ønsker at overleve og blive ved med at beskæftige folk i gode job.
Jeg har været i virksomheder, hvor jeg har fået at vide: "Det her er den komponent, vi producerer i dag, og det her er den, vi finder i Kina eller Indonesien. De er af samme kvalitet, men jeg kan købe det helt færdige produkt for samme pris, som jeg betaler for råmaterialerne i Det Forenede Kongerige." Det er den barske virkelighed. Hvad skal vi gøre ved det?
Industrier, der står over for den slags konkurrence, er nødt til at se på, hvordan de kan omstrukturere, investere, ændre processer og gennemføre forskning og udvikling. Hr. Santos var den første, der nævnte det. Vi har midler under det sjette rammeprogram. Vi har forskningsmidler, som vi kan skyde i industrierne, så de kan udvikle nye design og forny deres processer. Industrierne og de sårbare sektorer er nødt til at samarbejde i meget højere grad.
Jeg vil gerne have, at De videregiver det budskab til kommissær Monti, som jeg synes burde have været til stede, at vi skal opfordre industrierne til at samarbejde om at forny deres processer, så de kan fremstille bedre produkter på en mere konkurrencedygtig måde til en lavere pris. Jeg var forbløffet over, at bemærkningen om at producere billigere i mit beslutningsforslag var fjernet. At producere billigere er af central betydning.
Jeg kommer fra et område, hvor vi har en traditionel industri, keramikindustrien, der er under denne form for pres. Keramikindustrien er begyndt at forny sig og samarbejde om at løse disse problemer med støtte fra den britiske regering og ved hjælp af EU-midler.
Forleden dag besøgte jeg en virksomhed, der fremstiller keramik i konkurrence med billigere portugisiske produkter. Virksomheden har investeret 55 millioner euro i fornyelse af sine processer. Som følge deraf har den været nødt til at nedlægge arbejdspladser, men den har samarbejdet med fagforeningen om det. Det er den slags grundlæggende ændringer, vi ønsker. Det er det, som Kommissionen skal opfordre til. Vi ønsker ikke flere kedelige forhandlinger i Parlamentet om statsintervention og kritik af ledelser. Hvis vi ikke griber fat om nældens rod og gør den europæiske industri konkurrencedygtig, forsvinder problemet ikke.
De Keyser (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, under Europa-Parlamentets foregående mødeperiode i Strasbourg mødte arbejdstagere fra jern- og stålindustrien op for at give udtryk for deres bekymring foranlediget af Arcelors omstruktureringer. De var målløse og opfyldt af afsky, da de forlod Parlamentet, som ikke havde lyttet til dem, og nogle erklærede, at de ville vende tilbage, men med det formål at ødelægge alt. I denne uge var det havnearbejderne, der mødte op, og de var tæt på at ødelægge alt.
Hvis EU bliver ved med at ignorere de sociale konsekvenser af den liberaliseringspolitik, der iværksættes, vil vi se stadig flere følelsesudbrud af denne art. Vist er EU ikke ansvarlig for de brutale omstruktureringer, men man kunne i det mindste forsøge at sætte rammer herfor. I øjeblikket afviser man blankt at tage initiativer i så henseende. Kommissæren for beskæftigelse og sociale anliggender, fru Diamantopoulou, har allerede erklæret, at der ikke vil blive udstedt noget direktiv om dette emne. Ligesom der heller ikke vil blive fastsat nogen europæisk adfærdskodeks for virksomhederne. Intet. Men når fortvivlelsen ikke vinder politisk genklang, bliver volden sidste udvej. I dag er de store virksomheders omstruktureringer imidlertid, med al respekt, hr. Harbour, blevet proaktive. Det drejer sig altså langtfra kun om at opfylde kravet om tilpasning til markedsudviklingen, men om ren og skær finansiel beregning, som spiller på aktiekurser og meget kortsigtede fortjenester ved radikale nedskæringer i personaleomkostningerne. Selv i tilfælde, hvor der er tale om bekostelige socialplaner, er rentabiliteten sikret, og investeringer har tjent sig ind efter gennemsnitligt to års forløb. Børsoperationer af denne art tager imidlertid intet hensyn til de mænd og kvinder, der knuses, den øgede arbejdsbyrde og det stress, der skabes hos de "overlevende". Der tages heller ikke hensyn til de omkostninger, der eksternaliseres, til offentlig støtte, arbejdsløshed osv.
Hvad har EU at gøre i dette spil, som henhører under medlemsstaternes interne anliggender, kunne man spørge. Måske har EU ikke noget at gøre her, men det er dog EU's vældige marked og reglerne om den frie konkurrence, som EU støtter, der skaber områder, hvor alt med et synes at være tilladt. Eksemplet fra Portugal, hvor firmaer flytter fra landet, er kun en dråbe i havet, men ikke desto mindre symptomatisk. EU må finde reelle svar på denne uønskede udvikling, som ikke er udtryk for, at virksomheder er i økonomisk knibe, men udtryk for en tendens, som præger de finansielle overvejelser, og som i sig bærer kimen til vold.
Fischler
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg vil gerne starte med at bemærke, at Kommissionen også i høj grad bifalder og støtter Deres initiativ til at behandle dette meget vanskelige emne. Vi kan også acceptere de fleste af de fremsatte synspunkter og støtter synspunkterne i beslutningsforslaget.
Jeg er meget taknemmelig for spørgsmålene i de forskellige indlæg, da de har medført en meget alsidig forhandling, og jeg vil gerne dele mit svar op i tre emner. For det første mener jeg, at vi trods vores struktur- og støttepolitikker ikke må glemme, at vi har en markedsøkonomi, og at den primære opgave består i at sikre, at det markedsøkonomiske system fungerer. Det har ikke noget med Manchester-liberalisme at gøre, men nærmere med overholdelse af f.eks. vores europæiske konkurrenceregler, da det vil være i fuldstændig modstrid med hele vores støttepolitik og samhørigheds- og strukturpolitikken, hvis vi ikke sikrer os, at konkurrencen virker. Det mener jeg ikke, at vi kan tillade. Konsekvensen er, at det er vigtigt at kunne bevise, at vi har en fungerende markedsøkonomi, og det må vi ikke glemme. 
For det andet skal vi spørge, hvad vi kan gøre for at sikre, at støtten ikke misbruges, men anvendes til det påtænkte formål.
Det var i denne forbindelse, at jeg i mit første indlæg opstillede betingelserne i de gældende regler, og det siger sig selv, at Kommissionen på dette område skal sikre, at manglende overholdelse af reglerne medfører refundering, f.eks. hvis et firma i modstrid med dets aftale med den pågældende medlemsstat eller med Fællesskabet flytter virksomheden til en anden lokalitet før den tilladte dato.
Jeg vil gerne sige til dem, som hævder, at der også er behov for sanktioner, at sanktionen i øjeblikket er tilbagebetaling. Der er i øjeblikket ikke andre sanktionsmuligheder. Dette burde måske drøftes i konventet, da andre sanktionsmuligheder, f.eks. økonomiske sanktioner, kræver bestemmelser herom i traktaten. En sådan mulighed foreligger ikke i traktaten. 
For det tredje vil jeg gerne komme ind på, om nye firmaer får fortrinsbehandling. Til at begynde med giver det ikke mening at insistere på, at et firma skal være nyt i denne forbindelse. Det er mere interessant at fokusere på, hvor mange nye arbejdspladser et støttet projekt kan skabe. Det er den afgørende faktor. Det handler om at øge beskæftigelsen i disse regioner. 
De har stillet en række forslag i forbindelse med fremtiden, og hertil vil jeg gerne sige en ting. I et af punkterne i Deres beslutningsforslag anmodes Kommissionen om at opstille en liste over de firmaer, som er fundet skyldige af en domstol. Dette kan give problemer i forbindelse med databeskyttelse. Det er en kendsgerning, som vi må leve med.
Bortset fra det kommer forhandlingen på det rigtige tidspunkt, da vi i dag får mulighed for at drøfte den fremtidige strukturpolitik i forbindelse med den nye samhørighedsrapport. Derfor bør forslagene omhandle forbedring af reglerne for tildeling af strukturstøtten.

Formanden.
Tak, kommissær Fischler.
Jeg har modtaget fem beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 37, stk. 2.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er debat om tilfælde af krænkelse af menneskerettighederne, demokratiet og retsstatsprincippet.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0170/2003 af Corbett og Swoboda for PSE-Gruppen om forberedelse af valget i Cambodja;
B5-0174/2003 af McKenna og Isler Béguin for Verts/ALE-Gruppen om situationen i Cambodja forud for det almindelige valg den 27. juli 2003;
B5-0176/2003 af Belder for EDD-Gruppen om situationen i Cambodja forud for det almindelige valg den 27. juli 2003;
B5-0177/2003 af Vatanen m.fl. for PPE-DE-Gruppen om situationen i Cambodja forud for det almindelige valg den 27. juli 2003;
B5-0180/2003 af Vinci for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Cambodja;
B5-0186/2003 af Maaten for ELDR-Gruppen om situationen i Cambodja forud for det almindelige valg.
Gill (PSE).
Hr. formand, jeg bifalder dette beslutningsforslag, der belyser den forværrede politiske situation i Cambodja. Der skal rettes op på situationen inden landets parlamentsvalg i juli.
Selv om vi som demokrater hilser disse valg velkommen, vil de være uden betydning, hvis politiske aktivister fortsat intimideres og chikaneres. Forlydender om, at vælgerregistreringsprocessen er uretfærdig og udemokratisk, giver anledning til alvorlig bekymring og kræver konkret handling.
I vores beslutningsforslag opfordrer vi kraftigt de cambodjanske myndigheder til at tillade frie og retfærdige valg og sikre ytringsfrihed, frihed for medierne, religionsfrihed osv. Men i praksis skal vi gøre mere for at udøve pres på myndighederne, så disse ændringer sker. EU skal samarbejde med FN og andre internationale organisationer på stedet om at overvåge begivenhederne og forsøge at finde nogle løsninger, inden landet mister ethvert håb om at afholde frie og demokratiske valg.
I øjeblikket bliver ytringsfriheden trådt under fode af de cambodjanske myndigheder. Udbruddet af vold i Phnom Penh er en reaktion på en thailandsk skuespillers bemærkning om, at Angkor Wat skal tilbage til Thailand. Dette må fordømmes. Indtil videre har myndighedernes løsning på volden i Phnom Penh været at arrestere de journalister, der bragte nyheden, og lukke grænserne til de thailandske naboer. Desuden blev Cambodjas eneste uafhængige radiostation lukket med den begrundelse, at den ansporede til uroligheder. Den cambodjanske regering reagerede på den antithailandske stemning i befolkningen ved at udvise hundredvis af thailændere fra landet. En sådan misbrug af frihed og klar demonstration af fremmedhad skal standses nu.
Jeg anbefaler dette beslutningsforslag og opfordrer EU som helhed til at fastholde opmærksomheden på situationen i Cambodja og gøre alt, hvad der er muligt, for at sikre demokratiske valg til sommer.
Isler Béguin (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, der er afgjort grund til at beklage, at Europa-Parlamentet endnu en gang ser sig nødsaget til at sætte et beslutningsforslag om et sydøstasiatisk land på dagsordenen med det sigte at fordømme alvorlige og tiltagende krænkelser af demokratiet og menneskerettighederne.
Cambodja er, til trods for de lovende udsigter, der tegnede sig for landet på et tidspunkt, i faretruende grad ved at lukke sig inde under indflydelse af en autoritær junta, som ligner den, der sidder på magten i nabostaterne Laos og Burma. Mens det spirende demokrati bidrager til at afværge krige, er der her tale om en forening af despotiske styrer, som udgør en alvorlig trussel mod hele denne del af det asiatiske kontinent. Hvordan kan man fortolke den krise, der er opstået mellem Cambodja og Thailand, på anden vis? Den har givet sig udslag i, at Thailands ambassade i Cambodja er blevet ødelagt og thailandsk gods røvet, og grænserne mellem de to lande er lukket. Grænsekonflikten afspejler hverdagen i det cambodjanske samfund, som er en mosaik af etniske grupper og kulturel og religiøs mangfoldighed, og som svækkes hårdt og bevidst af lederen og kupmageren Hun Sen. Staten står bag voldshandlinger og forfølgelser af enhver art, som senest kulminerede med drabet på åben gade af hr. Om Radsady, som var rådgiver for nationalforsamlingens formand.
Europa bør tage de mange til rådighed værende midler i anvendelse for at stabilisere landet og regionen som sådan, ikke mindst i forbindelse med afholdelsen af valg. Vi må ikke glemme, at Cambodja er det land, der modtager mest støtte i den omhandlede region.

Belder (EDD).
Eksternt og internt kræver situationen i Cambodja i dag vores opmærksomhed. Vedvarende spændinger med Thailand og en atmosfære med politisk intimidering præger optakten til parlamentsvalget den 27. juli. Det foreliggende beslutningsforslag er derfor hensigtsmæssigt.
Den religiøse situation i Cambodja er ligeledes foruroligende. Og det er påfaldende. For indtil nu har landet skilt sig positivt ud fra nabolandene Laos og Vietnam, hvad angår religionsfrihed. Alligevel er de kristne kirker foruroliget. Konflikter mellem buddhister og kristne øges jo. Desuden risikerer nye retningslinjer fra ministeriet for religiøse anliggender alvorligt at krænke de kristnes frihed til offentligt at vise deres tro, give kristen undervisning eller bygge nye kirker. Med rette bliver den cambodjanske regering i beslutningsforslaget bedt om at trække disse retningslinjer tilbage. Jeg håber inderligt, at Rådet og Kommissionen aktivt støtter denne opfordring.
En anden opfordring til de cambodjanske myndigheder i beslutningsforslaget støtter jeg ligeledes fuldstændigt. Disse bør træffe alle nødvendige foranstaltninger for at begrænse misbrug af børn. Sørgeligt nok er kvinde- og børnehandel under alle omstændigheder et stigende problem i Cambodja. Insidere understreger, at de nationale myndigheder kan gøre mere ved det. Denne opfattelse deler USA også. USA's udsending har derfor for ganske nylig givet de cambodjanske myndigheder en alvorlig advarsel. De får mindre bistand, hvis de udviser forsømmelighed. Netop i denne tid, hvor de transatlantiske forbindelser kølnes, bør Bruxelles her gøre fælles front med Washington.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, Europa-Parlamentet har beskæftiget sig indgående med Cambodja siden stenalderkommunisten Pol Pot, der tog en ph.d.-grad i filosofi på Sorbonne. Vi har siden da arbejdet for det cambodjanske folks frihed, også over for den vietnamesiske besættelse, der fulgte efter de Røde Khmerer. Også i diskussionen med det regime, der blev indsat af de Røde Khmerer, har vi gang på gang støttet cambodjanernes menneskerettigheder i en tilsyneladende håbløs situation.
Vi har gjort det i tæt samarbejde med en stor, gammel mand af det cambodjanske demokrati, med Son San, der ofte har besøgt Europa-Parlamentet. Derfor er det så meget desto mere bekymrende, at situationen nu igen er betydeligt forværret efter de tegn på håb, vi oplevede med sidste års kommunalvalg. Sidste års kommunalvalg dannede jo et grundlag for, i det mindste i det store og hele, indledningen på en demokratisk udvikling, der kun kan vokse frem nedefra - fra kommunerne. Og det glædelige er, at den også vokser i mange kommuner.
Derfor er det så meget desto værre, at undertrykkelsen nu vokser fra centralt hold, fra regeringens side. Det hænger sammen med regimets angst for demokratiske bestræbelser, for opposition, det hænger sammen med ustabiliteten som følge af den uafklarede situation med hensyn til en efterfølger i kongehuset, det hænger sammen med mange etniske og religiøse konflikter, og her må jeg sige i modstrid med hr. Belder, at der ikke kun er tale om konflikter mellem kristne og buddhister, men troende buddhister og troende kristne bliver forfulgt i samme omfang, og vi må gøre vores indflydelse gældende for begge parter.
Derfor vil jeg gerne sige helt klart: Vores samarbejdsaftale med Cambodja var et rigtigt skridt, men det var et løfte om tillid, og denne tillid er kun retfærdig, hvis den udvikling, der er indledt af FN, hvis retsstatsforholdene og den begyndende demokratiseringsproces fortsætter uforstyrret. Men hvis valget den 27. juli bliver brugt til at true oppositionsledere på livet, til at intimidere religionssamfund og etniske minoriteter, så er det en udvikling, der desværre er en forudanelse om et frygteligt tilbageslag, som vi ikke kan acceptere.
Derfor: samarbejde - ja! Støtte til den begyndende demokratiseringsproces - ja! Men vi må også sige klart og tydeligt til vores cambodjanske partnere, at hvis de sætter dette på spil, sætter de også samarbejdet med EU på spil!
Maaten (ELDR).
Hr. formand, jeg glæder mig meget over fremskridtene i det økonomiske samarbejde med Cambodja og andre asiatiske lande, og jeg er også tilhænger af den finansielle støtte, som EU giver Cambodja, men med et forbehold, og det vil jeg komme tilbage til om lidt. Jeg vil minde om, at af alle lande, som EU yder støtte, modtager Cambodja mest støtte pr. indbygger.
Men jeg er også meget bekymret over menneskerettighedssituationen i Cambodja. Vi ved alle sammen, at metoder som tortur af fanger, hærens og politiets involvering i handel med kvinder og børn og uforholdsmæssig lang varetægtsfængsling hører til dagens orden. I den forbindelse tænker jeg især på de seneste beretninger om mordet på Om Radsady, den forhenværende formand for udenrigsudvalget i det cambodjanske parlament, truslerne over for prinsesse Vacheahra, den nuværende formand for dette udvalg, og den vedvarende krænkelse af oppositionspartiernes rettigheder, især Sam Rainsys rettigheder og beskyldningerne mod ham for at være ansvarlig for attentatet på den thailandske ambassade i Phnom Penh.
I lyset af disse begivenheder vil jeg kraftigt opfordre til, at bistanden fra EU til Cambodja ikke skal være ubetinget, og at vores repræsentanter i Phnom Penh udtrykkeligt kraftigt skal opfordre den cambodjanske regering til at gøre en kraftig indsats for at forbedre menneskerettighedssituationen i landet. Med henblik på det kommende valg skal EU derfor kraftigt opfordre til, at der gives garantier for et frit, ærligt og demokratisk valg og for de forskellige oppositionslederes sikkerhed. Ellers må EU faktisk øjeblikkeligt ophæve sin samarbejdsaftale med Cambodja. Det ville være fuldstændig utroværdigt, hvis EU, som hele tiden arbejder på at forbedre menneskerettighederne og fremme demokratiet overalt i verden, giver så enorme beløb i finansiel støtte til et land, som hverken kan garantere det ene eller det andet.

Dupuis (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil indledningsvis gerne takke Kommissionen. Når det de seneste uger har været muligt at undgå den værst tænkelige situation, skyldes det efter min opfattelse Kommissionens og ikke mindst kommissær Pattens indsats. Jeg besøgte Phnom Penh for to uger siden. Jeg modtog en irettesættelse fra EU's ambassadører og Kommissionens repræsentant, der fandt den bekymring, vi tillige med Jules Maaten og andre gav udtryk for, da hr. Sam Rainsy måtte søge tilflugt i den amerikanske ambassade, overdreven. Nogle dage senere var kong Norodom Sihanouks søster udsat for alvorlige trusler fra premierministerens side, og to dage senere blev hr. Om Radsady, som jeg havde mødt sammen med prins Ranariddh, dræbt.
Jeg håber og tror, disse begivenheder har givet anledning til eftertanke for EU's repræsentanter i Phnom Penh. Det er trods alt paradoksalt, at vi her fra Bruxelles eller Strasbourg har haft et mere præcist indtryk af problemerne og af de farer, der truer den demokratiske proces, end personer, der bor i Phnom Penh. Der er efter min opfattelse også grund til at sætte spørgsmålstegn ved de mange samarbejdsprojekter, vi forvalter, og de finansielle ressourcer, de repræsenterer. Jeg tror, det har betydning for, hvilken type relationer repræsentanter for vores lande eller vores institutioner kan have på stedet, herunder de mange cocktailparties og møder med højtstående repræsentanter for de lokale myndigheder.
Situationen er fortsat stærkt bekymrende. Jeg synes, Europa-Parlamentets beslutningsforslag er godt, og jeg takker kollegerne herfor. Det er særdeles vigtigt, at der fremsættes en trussel om ophævelse af samarbejdsaftalen, og det er, hvad vi gør med beslutningsforslaget. Det sender et signal til myndighederne i Phnom Penh om, at valgforberedelserne skal fortsætte frem til juli. Men jeg tror ikke, det er tilstrækkeligt, og hvad angår udsendelse af valgobservatører, er det nu Europa-Parlamentet, der må spille ud. Kommissionen har stillet forslag om udpegelse af en leder af delegationen af valgobservatører. Europa-Parlamentet bør uden ophold efterkomme Kommissionens opfordring og hurtigst muligt udpege lederen af delegationen, således at den pågældende straks kan rejse til Cambodja og hyppigt kan opholde sig i landet og følge processen frem til juli. Det må ikke blot være et spørgsmål om kontrol med stemmeoptællingen i forbindelse med valget.
Den mest afgørende kamp udkæmpes i øjeblikket, nemlig kampen om adgang til medierne, som for 95 %'s vedkommende kontrolleres af myndighederne i Phnom Penh. Det er således vigtigt, at valgdelegationen går ind i denne styrkeprøve med myndighederne i Phnom Penh. Jeg opfordrer de ansvarlige i Parlamentet til at sikre, at det bliver en stærk person, der udpeges, og sikre, at den pågældende snarest muligt kan rejse til Phnom Penh.

Fischler
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, Kommissionen er helt enig med Parlamentet i, at adskillige cambodjanske politikeres voldsomme død i den senere tid, som nogle medlemmer jo har været inde på, giver anledning til stor bekymring. Kommissionen håber meget, at det politiske klima ikke forværres yderligere, netop nu hvor det handler om at forberede det forestående parlamentsvalg i Cambodja.
Kommissionen giver desuden udtryk for håbet om, at den undersøgelse af baggrunden for oprøret den 29. januar i år, der blev ledet af den kongelige regering, vil føre til øget stabilitet i landet. Jeg kan forsikre Dem, at Kommissionen vil følge den videre udvikling i Cambodja opmærksomt efter nøje aftale med EU-medlemsstaterne. Kommissionen er desuden bekymret over mediesituationen i Cambodja. Ytringsfrihed i pressen er godt nok tilladt, men de offentlige medier er stadig underlagt massiv kontrol fra regeringens side.
EU's valgobservatørkommission, der var til stede ved kommunalvalget sidste år, har allerede påpeget dette. Kommissionen har også påtalt det i sine kontakter til de cambodjanske myndigheder. En forberedende mission, der ledes af Kommissionen og består af repræsentanter for medlemsstaterne og valgeksperter, opholdt sig i Cambodja fra den 27. januar til den 4. februar. Den viden, de bragte med sig, skal danne grundlag for en afgørelse af, hvorvidt og hvordan valgprocessen skal støttes, og især om det er hensigtsmæssigt, tilrådeligt og også gennemførligt at sende en EU-valgobservatørmission til valget den 27. juli.
Samtlige forhandlingspartnere i Cambodja bifalder EU's engagement i valgprocessen og har givet udtryk for, at observatørmissionen ved sidste års kommunalvalg i høj grad bidrog til, at der opstod et klima af tillid og gennemsigtighed under valget. På grundlag af den forberedende missions resultater, der har påpeget både positive og betænkelige aspekter af valgforberedelserne, har EU-medlemsstaterne tilsluttet sig Kommissionens anbefaling af at sende en valgobservatørmission til det forestående valg. Kommissionen konstaterer med tilfredshed, at denne afgørelse også støttes af Europa-Parlamentet.
Mit næste punkt er problemet med hindringerne for forskellige kristne foreninger. Ifølge et dekret af 14. januar om forebyggelse af konflikter mellem enkelte religionssamfund er - jeg citerer - "samtlige aktiviteter i forbindelse med religiøs propaganda og proselytisme samt distribution af meddelelser og informationsblade udelukkende tilladt inden for religiøse institutioner".
Der kan dog opnås godkendelse til sådanne aktiviteter i offentligheden hos ministeriet for kulturelle og religiøse anliggender. Disse bestemmelser gælder for alle religiøse foreninger og ikke kun for kristne. De blev indført med henblik på at mindske risikoen for konflikter og sammenstød på et religiøst grundlag. I mangel af en grundig juridisk analyse ser det ud til, at dette dekret i lighed med andre foranstaltninger, der hidtil er blevet truffet af ministeriet for kulturelle og religiøse anliggender, ikke ubetinget udgør en krænkelse af menneskerettighedserklæringen og heller ikke af den cambodjanske forfatning.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter forhandlingerne.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende fem beslutningsforslag:
B5-0171/2003 af Kinnock, Veltroni og Swoboda for PSE-Gruppen om Burma;
B5-0173/2003 af McKenna og Isler Béguin for Verts/ALE-Gruppen om Burma;
B5-0178/2003 af Maij-Weggen og Van Orden for PPE-DE-Gruppen om forlængelse og styrkelse af EU's fælles holdning om Burma;
B5-0181/2003 af Morgantini for GUE/NGL-Gruppen om forlængelse af EU's fælles holdning om Burma;
B5-0185/2003 af Malmström, Maaten og van den Bos for ELDR-Gruppen om forlængelse og styrkelse af EU's fælles holdning om Burma.

Napoletano (PSE).
Hr. formand, med denne kompromisbeslutning ønsker Parlamentet at rette nogle meget præcise opfordringer til Rådet og Kommissionen på deres respektive kompetenceområder, og det gør vi også, fordi man fra alle sider har konstateret, at situationen i Burma er præget af grove krænkelser af menneskerettighederne og de politiske og sociale rettigheder.
Det er en kendsgerning, at militærstyret bliver ved med at forhindre det parlament, der blev valgt i 1990, og det parlamentsudvalg, som repræsenterer det, og som blev oprettet i 1998, i at foretage nogen demokratiske handlinger, at Aung San Suu Kyi - selv om hun ikke længere er i husarrest - er udsat for pression, trusler og chikane, og at systematisk brug af tortur, henrettelser uden rettergang og tvangsarbejde er almindelig praksis i landet.
Derfor er vores opfordringer meget klare og direkte. Vi opfordrer Kommissionen til at indbringe spørgsmålet om tvangsarbejde i Burma for Verdenshandelsorganisationen, idet vi minder om, at Verdenshandelsorganisationen selv gav udtryk for i Singapore-erklæringen, at ILO er det organ, som er ansvarligt for arbejdsrettens overholdelse. Vi opfordrer ligeledes Rådet til ikke at vise nogen tegn på åbenhed over for styret i Rangoon og til at fastholde og styrke den fælles holdning, hvor man lægger pres på landet, også ved at indstille de udenlandske investeringer.
Det er den meget klare appel, som Parlamentet retter til Rådet og Kommissionen. Vi venter nu på et svar fra Kommissionen. Desværre kan vi ikke få et svar fra Rådet, men vores opfordring er medtaget i beslutningsforslaget.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, set i lyset af den situation, der hersker i Burma, og som vores kollega netop har beskrevet, kan man forestille sig, hvilke forventninger og hvilket håb det må vække i det burmesiske civilsamfund, at Europa-Parlamentet vedtager et så stærkt beslutningsforslag om denne retsløse stat. Og hvilken frygt det må fremkalde hos den magthavende militærjunta, når blot beslutningsforslaget er bestemmende for EU's politik over for Burma.
Hidtil har EU's indsats for at forbedre levevilkårene i Burma, for at forsøge at mildne situationen for landets mange millioner indbyggere, begrænset sig til principerklæringer, politiske erklæringer, som ikke har udmøntet sig i praksis. EU har således et politisk og moralsk ansvar, og måske burde det gå så vidt som til et strafferetligt ansvar. Når medlemsstater foretager betragtelige investeringer i Burma, uden hensyntagen til hvordan det militære styre i landet udvikler sig, er der så ikke reelt tale om samarbejde, som støtter den magthavende junta? Udnytter de europæiske virksomheder ikke på kynisk vis arbejdskraften, som i forvejen er kuet i denne stat, hvor tvangsarbejde er blevet dagens orden, og borgerbegrebet ikke længere har nogen plads?
Der er afgjort stor afstand til det europæiske kontinent og europæisk lovgivning! Men selv om vi har kendskab til det burmesiske styres totalitære karakter, og selv om der fra alle sider stilles beslutningsforslag, hersker retsløsheden fortsat i Burma. EU bør med det økonomiske og erhvervsmæssige aspekt som løftestang forbyde, at medlemsstaterne foretager nogen form for investeringer i ikke-demokratiske styrer. Medlemsstaterne bør føre en moralsk erhvervspolitik. Og EU's politiske og diplomatiske handlemuligheder bør tages i brug i hele denne del af Asien, som har et historisk fællesskab med visse medlemsstater, og hvis relationer til Europa fortsat er afgørende for den videre udvikling.
Vores opfattelse af de kriminelle magthavere i Burma bør bero på den aktuelle kontekst og placeres inden for rammerne af Den Internationale Straffedomstol, som nu fungerer permanent med henblik på at retsforfølge personer, der anklages for folkemord, forbrydelser mod menneskeheden og krigsforbrydelser. Det er ikke længere tilstrækkeligt med principerklæringer. EU skylder modtageren af Sakharov-prisen og nobelprisen, Aung San Suu Kyi, de 1.200 politiske fanger og med dem millioner af burmesiske borgere andet og mere. Det foreliggende beslutningsforslag er både stærkt og fuldstændigt. Hvert eneste afsnit bør tjene som ledetråd i en egentlig fællesskabspolitik over for militærjuntaen og således til fordel for det burmesiske civilsamfund.

Van Orden (PPE-DE).
Hr. formand, vi havner ofte i et dilemma, når vi har at gøre med onde og frastødende regimer. Nogle ønsker dialog og vil gøre opmærksom på deres betænkeligheder og opfordre regimet til at ændre forholdene. Andre - realisterne - ønsker konkret handling og går ind for isolation af regimet og sanktioner. Alle situationer er forskellige og kræver forskellige løsninger.
Man kan med en vis sikkerhed sige, at tyranner sjældent lytter til fornuft og kun reagerer, når deres livsvigtige - ofte personlige - interesser er alvorligt truet. EU og det større internationale samfund har stor magt, når de handler i enighed, konsekvent og beslutsomt. Når de er splittet eller kommer med tilsyneladende tomme trusler og sender andre budskaber gennem andre kanaler, finder tyrannen det ikke nødvendigt at reagere. Det ser vi i øjeblikket med Irak. Saddam Hussein mener tydeligvis - med urette - at han kan slippe godt fra det, han gør. Nogle gange træffes der strenge foranstaltninger, men de gennemføres ikke beslutsomt, eller også arbejdes der bevidst på at undergrave dem. Det har vi set med Zimbabwe, hvor selve målet for EU's sanktioner får særlig dispensation og bliver beværtet fyrsteligt i en europæisk hovedstad.
Nu vender vi igen tilbage til Burma - et andet afskyeligt regime - og endnu et tilfælde, hvor EU's og det internationale samfunds opfordringer til at gennemføre ændringer ikke har givet mange konkrete resultater. Vi har arbejdet på det i årevis. Parlamentet har vedtaget beslutninger og Rådet fælles holdninger siden 1996. Hvad har vi fået ud af det? Hvad bruger vi dem til, og hvor er viljen til at opnå seriøse resultater? De nuværende sanktioner mod det burmesiske regime udløber den 29. april. Rådet skal forlænge sanktionerne, men bør også styrke dem, indføre nye foranstaltninger, f.eks. et investeringsforbud, og fjerne dispensationer fra rejseforbuddet og udvide det til at omfatte alle medlemmer af militærjuntaen. Sanktionerne bør håndhæves nøje. Desuden opfordrer jeg Kommissionen og Rådet til at vurdere, hvorfor foranstaltningerne hidtil har været ineffektive, og komme med anbefalinger til, hvordan situationen kan forbedres.
Morgantini (GUE/NGL).
Hr. formand, militærstyret i Burma har efterhånden foretaget systematiske krænkelser af menneskerettighederne i alt for mange år - f.eks. burde parlamentet fungere, men det gør det ikke - selv om der utvivlsomt er sket forbedringer på det politiske og sociale område, ligesom der er sket positive fremskridt med hensyn til de individuelle friheder, bl.a. frigivelsen af en fantastisk kvinde, som på en bestemt og værdig måde udøver demokratisk og ikkevoldelig modstand - jeg taler om Aung San Suu Kyi - men som stadig ikke er fri, og som stadig ikke kan bevæge sig frit.
I virkeligheden er situationen i Burma dog stadig præget af undertrykkelse af etniske minoriteter, voldtægt og vold mod kvinder. Fjernelsen af politiske dissidenter og henrettelserne uden rettergang er ikke bragt til ophør. Tortur, fængsling og tvangsarbejde hører til dagens orden. Selv om regeringen dementerer det, tror jeg, at børn fortsat bliver tvunget ind i hæren og desværre også i oprørernes militærstyrker.
Tusinder af mennesker lider, og disse sager har medierne ikke gjort opmærksom på, hvilket heldigvis var tilfældet med de 13 års husarrest, som nobelprismodtageren fik. Tænk f.eks. blot på det tragiske system med børnesoldater. En officer var så fræk at sige, at det er en fordel at rekruttere børn til hæren, fordi de gør det samme arbejde som voksne, men fjendens hær lægger ikke mærke til dem.
Tvangsarbejde er stadig almindelig praksis. Det fremgår af de seneste undersøgelser fra Amnesty International, at ca. 90 % af befolkningen i Shan-staten udsættes for tvangsarbejde. Disse mennesker har ikke noget valg, for hvis ikke de accepterer tvangsarbejdet, kommer de i fængsel. Deres arbejde - som de ikke får nogen løn for - består i at opføre militær infrastruktur, veje, bygninger og militæranlæg og også i at gøre militærtjeneste. De arbejder fra morgen til aften uden pause, og de får ikke noget mad bortset fra en lille portion ristet ris.
Selv om tvangsarbejde er forbudt ifølge Burmas straffelovgivning, har situationen ikke ændret sig, og den har heller ikke ændret sig på trods af Den Internationale Arbejdsorganisations tilstedeværelse. Også den thailandske regerings indsats for nylig var forgæves, eftersom de burmesiske myndigheder gjorde klar modstand og ikke engang gav de politiske modstandere mulighed for at forlade landet for at tale om dets økonomiske problemer. Desuden fortsætter den burmesiske hærs, efterretningstjenesternes, politiets og de andre former for ordensmagts overgreb.
Sådan som andre parlamentsmedlemmer var inde på, mener jeg virkelig, at EU dels burde fortsætte med at gøre sin indflydelse gældende, så forhandlingerne mellem de demokratiske kræfter, de etniske minoriteter og staten bliver genoptaget hurtigst muligt, og dels lægge pres på de burmesiske myndigheder ved at fastholde den nuværende handelspolitik over for Burma og ved om muligt at træffe nogle endnu mere effektive foranstaltninger, ikke mindst for at stoppe det omfattende problem med tvangsarbejde. EU skal ligeledes sørge for at gennemføre ...
(Formanden afbrød taleren)

Van den Bos (ELDR).
Generalerne i Burma kæmper til stadighed mod deres egen befolkning. De er fuldstændig ligeglade med resten af verden. Det militære regime slår stadig alle rekorder med hensyn til krænkelser af menneskerettighederne, politiske fanger, tvangsarbejde, børnesoldater, mediecensur, krænkelse af religiøse frihedsrettigheder og vold mod mindretal. Alt, hvad Gud har forbudt, sker i Burma. EU skal udtrykke sig i tydelige vendinger, når det på ny vedtager en fælles holdning. Det er på høje tid, at generalerne ubetinget løslader de 1.200 politiske fanger, som er fængslet og tortureres under elendige omstændigheder. Rådet og Kommissionen skal også udtrykkeligt tage den systematiske voldtægt af kvinder og det seksuelle slaveri op og opfordre til en international undersøgelse heraf. ILO skal have adgang til alle områder, hvor der findes tvangsarbejde. Kommissionen skal stærkt kritisere disse utilfredsstillende tilstande i WTO. Endvidere skal EU kræve af regimet, at der kommer en ende på klimaet med straffrihed. Det gælder for alle, som har gjort sig skyldig i tortur, tvangsarbejde, deportationer eller uretmæssige henrettelser.
Endelig er det meget vigtigt, at de burmesiske flygtninge i Bangladesh ikke tvinges til at vende hjem. Bevægelsesfriheden for Aung San Suu Kyis NLD er ganske vist udvidet noget, men det ligner mere pynt end en betydelig ændring i politikken. EU skal skærpe sanktionerne mod Burma. Der bør også indføres et forbud mod udenlandske investeringer. Europæiske virksomheder, som betjener deres aktionærer ved hjælp af burmesisk blod, skal sættes i gabestokken. Desværre er der stadig medlemsstater, som lader deres egne forretningsmæssige interesser veje tungere end en konsekvent menneskerettighedspolitik. Kun med bred international støtte har den underkuede burmesiske almindelige befolkning en chance for at vippe generalerne af sadlen.

Fischler
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, de ansvarlige arbejdsgrupper i Rådet arbejdet for tiden på en ny fælles EU-holdning vedrørende Burma, fordi den eksisterende udløber den 29. april.
Som parlamentsmedlemmerne er bekendt med, er den fælles holdning blevet skærpet ved flere lejligheder siden 1996. I den forbindelse har Kommissionen og medlemsstaterne især bestræbt sig på at formulere meget målrettede sanktioner, som rammer dem, vi ønsker at ramme, og at undgå en negativ indvirkning på de uskyldige borgere i landet. Det er ligeledes fastslået, at Rådet også fremover vil reagere på passende vis på både positive og negative udviklinger i Burma.
Jeg tror, at Parlamentet vil have forståelse for, at Kommissionen ikke kan foregribe resultaterne af de igangværende forhandlinger. Jeg kan dog forsikre Dem, at hele spektret af mulige aktioner vil blive undersøgt på ny ved enhver forlængelse af den fælles holdning.
Hvad angår den humanitære bistand, har Kommissionen og medlemsstaterne allerede ved forskellige lejligheder bekræftet deres vilje til at yde humanitær bistand til de mest trængende dele af den burmesiske befolkning.
Med hensyn til tvangsarbejde vil jeg gerne bekræfte, at Kommissionen ligeledes støtter FN's resolution om menneskerettighedssituationen i Burma uforbeholdent på samme måde som IAO's indsats for overholdelse af de internationale arbejdsstandarder. Den tydelige holdning til situationen i Burma har ført til, at Den Internationale Arbejdskonference har vedtaget en resolution om Burma, som nu gennemføres.
Hvad angår forslaget om at lade WTO behandle emnet tvangsarbejdere, vil Kommissionen undersøge dette nøjere, og det især under hensyntagen til de forestående diskussioner i IAO's forvaltningsråd i slutningen af måneden og på den kommende Internationale Arbejdskonference til juni. Kommissionen går uforbeholdent ind for et tættere samarbejde mellem WTO og IAO og bifalder, at der allerede finder et vist uformelt samarbejde sted. Kommissionen går også ind for en uafhængig international undersøgelse af anklagen om seksuel vold og andre militære overgreb på civilbefolkningen.
Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter forhandlingerne.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende seks beslutningsforslag:
B5-0172/2003 af Karamanou, Gröner, Ghilardotti, Prets, Veltroni og Swoboda for PSE-Gruppen om Amina Lawal, der er dømt til døden ved stening for utroskab (Nigeria);
B5-0175/2003 af Maes, Rod og Lucas for Verts/ALE-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Nigeria, især sagen om Amina Lawal;
B5-0179/2003 af McCartin, Posselt, Sacrédeus og Scallon for PPE-DE-Gruppen om sagen om den nigerianske kvinde Amina Lawal, der er dømt til døden ved stening i Nigeria;
B5-0182/2003 af Ainardi, Eriksson, Morgantini, Fraisse, Uca og Figueiredo for GUE/NGL-Gruppen om Nigeria og sagen om Amina Lawal;
B5-0183/2003 af Collins og Muscardini for UEN-Gruppen om sagen om Amina Lawal i Nigeria;
B5-0184/2003 af Sanders-ten Holte og van den Bos for ELDR-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Nigeria, især sagen om Amina Lawal.

Karamanou (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, emnet kvinder dømt til døden ved stening i Nigeria, som har forarget den offentlige mening verden over, blev drøftet her i Parlamentet i september sidste år. Det var som et råb i ørkenen, hr. kommissær.
Amina Lawal, den uheldige kvinde, som begik den grufulde forbrydelse at tro, at hun kunne bestemme over sin egen krop, stilles for sharia-appeldomstolen den 25. marts. Ifølge islamisk ret er hun skyldig i landsforræderi. Hvordan kan dette ske i det 21. århundrede og blive ignoreret af myndighederne på denne jord? Det er en skam, at kommissæren ikke lytter. Kan kommissæren forklare, hvordan det kan være, at kvinders grundlæggende friheder og rettigheder overtrædes på en så grov og uciviliseret måde, og at sagen er overladt til kvindeorganisationers lobbyvirksomhed, den offentlige mening og medierne? Hvad har EU's politiske ledelse, det vil sige Kommissionen og Rådet, gjort? Hvilke sanktioner har vi indført mod Nigeria, som vi har økonomiske og handelsmæssige forbindelser til? Hvilket formål tjener klausuler om overholdelse af kvinders menneskerettigheder i Cotonou-aftalen, hr. kommissær, hvis ikke der er sanktioner? Har Nigeria et verdsligt styre, et demokratisk styre eller et teokrati? Har landet en regering, eller styres det af mullaher?

Formanden.
Fru Karamanou, jeg ved ikke, om kommissær Fischler forstår græsk. Det spørger jeg om, fordi jeg kan se, at han ikke har hovedtelefoner på.

Karamanou (PSE).
Hr. formand, jeg er næsten færdig med mit indlæg, og kommissæren har ikke hørt et eneste ord heraf og kan derfor ikke besvare de spørgsmål, som jeg har stillet ham. Mit indlæg omfattede en række spørgsmål til den europæiske ledelse, som ikke har gjort noget overhovedet for at stoppe de forbrydelser, der begås mod kvinder i Nigeria. Nigeria har skrevet under på Cotonou-aftalen, som indeholder klausuler om overholdelse af menneskerettigheder og kvinders rettigheder, og alligevel er det for Kommissionen en sag, der er ude af øje, ude af sind. De politiske ledere har absolut intet gjort, og sagen er overladt til kvindeorganisationerne og medierne, med andre ord til pres fra den globale offentlige mening. Presset er meget stærkt, og det skaber resultater, men i sidste ende bør de europæiske politiske ledere også gøre noget og insistere på, at den nigerianske regering iværksætter de nødvendige foranstaltninger for at beskytte kvinders rettigheder i Nigeria. 
Jeg vil gerne spørge Dem, hr. kommissær, hvad Nigeria er, når alt kommer til alt. Er det et demokratisk styre, et verdsligt styre eller et teokrati? Den 25. marts kommer Amina Lawals sag nemlig for sharia-appeldomstolen. Vi er meget bekymrede. Vi har ingen idé om, hvad der sker i Nigeria. For tre år siden fejrede vi demokratiets genindførelse i Nigeria og en demokratisk valgt regering. Alligevel er denne regering fuldstændig ude af stand til at gennemføre forfatningen og lovgivningen i landet. Mullaherne regerer og dømmer kvinder til døden ved stening for angiveligt at have haft sex uden for ægteskabet. 
Vi ønsker, at Kommissionen og Rådet straks griber ind. Ledelsen må tage afstand fra disse spørgsmål. Det beder vi Dem om, hr. kommissær. 
Formanden.
Fru Karamanou, jeg gav Dem en lang taletid. Det gjorde jeg for det første, fordi det efter min mening var forkert af kommissæren ikke at lytte til Dem, da De stillede ham Deres spørgsmål - jeg ved godt, at kommissæren har det skriftlige forlæg, det er blevet udarbejdet, men det er altid korrekt at lytte til spørgeren - og for det andet, fordi det var formanden for Udvalget om Kvinders Rettigheder, der talte.

Maes (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær. De har nok allerede forstået, at denne sag ligger os stærkt på sinde, og jeg tilslutter mig derfor også ikke blot fru Karamanous forargelse på grund af de individuelle samtaler på Deres bænk, som De som kommissær ikke altid er ansvarlig for, men jeg tilslutter mig også indholdet. Takket være den internationale aktion kunne vi lade Safya Hoesseini slippe for stening, efter at hun var dømt, selv om hun egentlig var voldtaget. Hun blev imidlertid skånet af proceduremæssige grunde, og det betyder, at faren absolut ikke er drevet over for Amina Lawal, som blev dømt den 19. august ved en appelret, og hvis skyld sandsynligvis kunne blive bekræftet igen den 25. marts. De har altså stadig lidt tid, hr. kommissær.
Hun er dømt i Katsina, en af disse 12 nordlige regioner, hvor sharia-loven er trådt i kraft i de sidste tre år. Dødsstraf, lemlæstelse af kvinder og piskning, og den i den forbindelse fremherskende diskriminering bliver dermed almindeligt anvende metoder. Nigerias forfatning, verdenserklæringen om menneskerettigheder og alle andre konventioner, som Nigeria har undertegnet, bliver dermed med det samme tomme ord.
I Nigeria er der præsidentvalg om et par uger. Urolighederne i forbindelse med indførelsen af sharia-loven har allerede krævet et par tusinde ofre. For nylig blev der dræbt 220 under uroligheder i forbindelse med en skønhedskonkurrence. Økonomisk krise, arbejdsløshed, manglende sikkerhed og en vidt udbredt korruption præger atmosfæren. Risikoen for en borgerkrig i dette kæmpemæssige og tætbefolkede afrikanske land er desværre overordentlig stor. Igen vil vi stemme om et beslutningsforslag. Hr. kommissær, det gjorde vi allerede den 15. februar 2001, den 11. april 2002 og i september 2002, og AVS gjorde det den 21. marts 2001. Vi vil således igen stemme om et beslutningsforslag, men ligesom fru Karamanou opfordrer jeg Dem til virkelig at gøre noget, ikke blot for at redde denne ulykkelige kvindes liv, men også for at skåne dette tætbefolkede afrikanske land for blodige konflikter, som kan kræve i tusindvis af ofre.
McCartin (PPE-DE).
Hr. formand, jeg læste om sagen sidste år og gjorde det eneste, jeg kunne. Jeg tog den op i min gruppe. Vi drøftede det inden for gruppen og med andre grupper her i Parlamentet og vedtog et beslutningsforslag vedrørende Amina Lawal. I beslutningsforslaget giver vi klart udtryk for, hvad den nigerianske regering efter vores mening skal gøre ifølge sine internationale forpligtelser og bestemmelserne i landets egen forfatning. Den skal anvende sine retmæssige beføjelser til at beskytte Amina Lawal og andre nigerianske kvinder i lignende situationer mod denne grusomme, fornedrende og umenneskelige behandling i henhold til sharia-lovgivningen.
Vi anerkender det nigerianske folks suverænitet og regering, og vi bliver mere og mere bevidste om det globale samfunds eksistens og om, at enhver borger i det globale samfund har krav på vores solidaritet og respekt. Jeg husker, at en afrikansk leder efter Berlinmurens fald beklagede, at EU nu vendte opmærksomheden mod øst som en mand, der lige har fået øje på en pragtfuld kvinde, og at Afrika nu ville blive glemt og ladt i stikken.
Når udvidelsen er gennemført, vil vi have større økonomisk og politisk magt. Så kan vi igen rette vores opmærksomhed mod Afrika, og selv om vi anerkender de afrikanske nationers suverænitet, er vi nødt til at knytte betingelser til vores udviklingsbistand. Vi skal huske denne og lignende sager og må ikke glemme, hvordan forholdene er for alle afrikanske kvinder, der er underlagt sharia-lovgivningen.
Vi prøver ikke at tvinge vores vilje igennem over for nogen suveræn stat, men de skal vide, at der er en pris. Afrika behøver vores hjælp, og den giver vi gerne i rigt mål, men til gengæld skal Afrika behandle sine borgere humant.
Morgantini (GUE/NGL).
Hr. formand, der er alt for mange beslutninger, som ikke bliver efterlevet, og undertiden er det også vi parlamentsmedlemmers ansvar, fordi vi tror, at vi kan løse problemerne ved at vedtage beslutninger. Men jeg er kvinde, og nogle af mine medsøstre var kvinder, som på grund af deres mod til at tale og deres ønske om at le eller elske blev udsat for barbarisk tortur og brændt levende i Guds navn af fromme, religiøse kristne med deres grusomme opførsel.
Men religioner, kultur og traditioner ændrer sig. Jeg kommer fra et land, hvor der også i efterkrigstiden eksisterede æresdrab, og hvor voldtægt først blev anerkendt som en forbrydelse mod individet i 1970'erne, da kvindebevægelsen var stærk. I dag bliver vi kvinder stadig diskrimineret i Europa. Vores seksualitet betragtes som en handelsvare, men retten til livet har vi da opnået. De uretfærdigheder og lidelser, som kvinder og hele menneskeheden er udsat for, lader til gengæld til at gå mere ud over vores krop og sjæl i dag. Endnu en gang er der religioner, traditioner og kulturer, hvor man i en Guds navn, som man kalder almægtig og barmhjertig, lemlæster kroppe, idømmer stening, kræver arrangerede ægteskaber og lemlæster uskyldige børns kroppe med infibulation.
Vi må forhindre drabet på Amina Lawal. Hun er en en kvinde, som turde elske, og som er blevet dømt til døden ved stening for at have født et barn uden for ægteskab. Når religion krænker menneskerettighederne - hvad enten det er mænds eller kvinders rettigheder, der er tale om - må vi forhindre, at den kan fungere som lov, også selv om den er sekundær i forhold til den statslige lovgivning. Forbundsrepublikken Nigeria har ratificeret de internationale menneskerettighedskonventioner, og de må ikke kun have en rent formel betydning, men skal også overholdes og gennemføres i praksis.
Nigeria har også vedtaget en forfatning, som sikrer retten til frihed uden tortur og straf. Præsident Obasanjo har ved flere lejligheder givet udtryk for sin modstand mod anvendelsen af dødsstraf på baggrund af sharia-lovgivningen, men han kan ikke blive ved med at følge to forskellige regelsæt. Det er rigtigt, at problemerne er komplekse, men i dag er det utroligt mange kvinders liv, der står på spil - nu er det Amina, og før var det Safiya. Men hvor mange andre kvinder og mænd er fængslet eller bliver anklaget og hængt?
Jeg mener, at EU - og det gælder også os selv - ikke alene bør påtage sig det fulde ansvar for, at Amina ikke dør, men også for, at der sker en egentlig ratificering af de internationale aftaler. Derfor skal vi kræve, at den nigerianske regering gør en indsats for at yde enhver form for assistance, for at forhindre Aminas død, og for at der aldrig mere afsiges en sådan dom.
Efter min mening er det yderst vigtigt, at man ikke bliver ved med at følge to forskellige regelsæt. Vi skal tage udgangspunkt i vores princip om, at det er grundlæggende, at vi også selv overholder menneskerettighederne - her tænker jeg på indvandrerne og mange andre - og derfor skal vi gøre, hvad vi kan, for at der ikke længere er nogen, som bliver slået ihjel.

Maaten (ELDR).
Hr. formand, i september sidste år vedtog Parlamentet et beslutningsforslag, hvori vi fordømte Amina Lawals dødsstraf. Siden da har der med rette fra alle sider været et stærkt internationalt pres for at hjælpe Amina Lawal. Hendes tilfælde er naturligvis særligt rystende, nemlig en mor, som har udsigt til dødsstraf.
Sagen om Lawal optræder som et eksempel i Nigeria og uden for. Nigeria har ikke nogen statsreligion, og sådan skal det fortsat være. Gennemførelsen af denne dødsstraf ville være et signal om, at der gælder andre rettigheder for muslimer end for kristne i Nigeria, og det kan ikke være rigtigt. Desuden må der ikke gives indtryk af, at krænkelsen af menneskerettigheder og fuldbyrdelsen af dødsstraffen er i orden. Den nigerianske regering skal sørge for, at den overholder internationale forpligtelser på menneskerettighedsområdet.
Om knap to uger kommer Amina Lawals appelsag om hendes umenneskelige straf for retten. Forhåbentlig vinder hun denne appelsag. I modsat fald vil jeg gerne minde præsident Olusegun Obasanjo om hans egne ord. Under urolighederne omkring Miss World-konkurrencen i januar i år sagde han, og jeg citerer: "I mit land er der ingen, der vil blive stenet".
Min opfordring er simpel, nemlig overhold disse ord. Den nigerianske regering har tilstrækkelige midler til at forhindre en meget tragisk afslutning af denne sag. Vi afventer efter appelsagen den 25. marts i år, hvordan den nigerianske regering handler. Her i Parlamentet betragter vi menneskerettigheder som en hjørnesten for gode forbindelser mellem EU og andre lande. Jeg udtrykker håb om, at Lawal-sagen ikke vil kaste en skygge over forbindelserne mellem Unionen og Nigeria.
Endelig har præsident Obasanjo for et par år siden, endnu inden han blev præsident i landet, taknemmelig modtaget Liberal Internationals frihedspris. Lad ham nu fortsætte med at optræde i overensstemmelse dermed.

Tannock (PPE-DE).
Fru formand, Amina Lawal, en analfabetisk 31-årig nigeriansk kvinde, er dømt til døden for forbrydelsen hor. Hun hævder, at hun blev voldtaget af en ven og derefter fødte et barn. Henrettelsen ved stening, der foregår på den måde, at hun begraves levende til halsen, hvorefter tilskuerne opfordres til at stene hende, blev udskudt til efter barnets fødsel. Nogle påstår, at medlemmer af den lokale sharia-domstol, der dømte hende, selv har haft uægteskabelige forhold, der i nogle tilfælde har båret frugt.
Sharia er for nylig blevet indført i dele af Nigeria som led i en islamiseringsproces. Kristne grupper har kritiseret den nigerianske regerings manglende bekræftelse af, at disse straffe er i modstrid med forfatningen, selv om præsident Obasanjo har udtalt, at han vil begræde det, hvis dommen udføres. Henrettelsen er blevet udskudt til 2004, så hun har tid til at vænne barnet fra.
Nigeria vil efter min mening uden tvivl handle i modstrid med en række internationale traktatforpligtelser, herunder konventionen mod tortur og FN's konvention om civile og politiske rettigheder, som Nigeria har undertegnet. Selv i Iran har der nu ikke været steninger i næsten to år, og den øverste dommer har for nylig erklæret straffen ulovlig.
Dette handler ikke om dødsstraf i sig selv, der ifølge international ret stadig er lovlig i forbindelse med de alvorligste forbrydelser. Det handler om en uforholdsmæssig og urimeligt grusom afstraffelse af en ung mor. Det er heller ikke et kvindesagsspørgsmål. Nigeria må forstå, at landets forhold til den civiliserede verden ikke længere vil være det samme, efter at dommen er udført, og jeg vil for mit eget vedkommende slå til lyd for, at landet ekskluderes af det britiske statssamfund, og at der straks indføres en række udvalgte sanktioner og rejseforbud for Nigerias ledere.
Jeg vil også opfordre Rådets græske formandskab til at indkalde den nigerianske ambassadør og gøre ham opmærksom på, at vi her i Parlamentet tager stærk afstand fra en så urimelig straf.
Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Fru formand, sagerne om stening i staterne i det nordlige Nigeria, som er anlagt i henhold til sharia-lovgivning ved de islamiske domstole, er en åbenbar overtrædelse af menneskerettighederne, som vi må tage kraftig afstand fra, hvilket fru Karamanou i høj grad gjorde her i eftermiddag på Europa-Parlamentets vegne. 
For det første fordi vi ikke kan acceptere dødsstraffen, for det andet fordi anvendelsen af sharia-lovgivning rammer forsvarsløse kvinder, der beskyldes for f.eks. utroskab, der ikke kan betragtes som forbrydelser, og for det tredje fordi Amina Lawal ikke har fået nogen retsgarantier under retssagen. 
Sagen med Amina Lawal er dramatisk og presserende, og efter adskillige udsættelser er dommen nær, nemlig den 25. marts. Denne sag er dog ikke enkeltstående, da Sarimu Mohamed, Safiya Hussaini, Bariya Ibrahima og Adama Yunusa også er blevet idømt fængselsstraf efter en række internationale kampagner, som skulle forhindre disse steninger. Ingen af mændene i utroskabssagerne er blevet straffet. 
Kvinders sårbarhed i henhold til islamisk strafferet, tortur og den nedværdigende behandling er en uacceptabel overtrædelse af menneskerettighederne, og dette bør afspejles i EU's forhold til Nigeria og til andre lande, som anvender shariaen. 
Nigeria er et af de lande i verden, der har flest analfabeter. Der foregår rituelle skamferinger, millioner af mennesker er fordrevet af religiøse årsager og i visse stater anvendes islamisk lovgivning, som klart diskriminerer mod en del af befolkningen, og landets regering reagerer overhovedet ikke.
I henhold til traktaten, som tydeligt fastlægger principper for vores forbindelser til tredjelande, skal EU trods den nigerianske olie bruge alle sine diplomatiske beføjelser på at forhindre, at der afsiges dødsstraf mod Amina Lawal og fordømme alle konsekvenserne ved den mulige stening. 
Over 1,5 millioner mennesker har protesteret mod de nigerianske myndigheder, og denne folkereaktion har forhindret andre steninger. I øjeblikket drejer det sig dog om at redde Amina Lawal, og i den forbindelse skal sharia-lovgivning ophæves og om nødvendigt nedkæmpes

Sandbæk (EDD).
Fru formand, stening af kvinder skal stoppes nu. Det er oprørende, at der stadig findes steder i verden, hvor stening af kvinder er en lovlig og accepteret form for dødsstraf. Amina Lawal-sagen gør det igen nødvendigt at tage alle midler i brug for at markere EU's afstandtagen fra sådanne barbariske og inhumane metoder. Nigeria er ikke det eneste land i verden, hvor sådanne grusomheder finder sted. Stening skal naturligvis forbydes i alle verdens lande, men lad Amina Lawals åbenlyst forfærdende tilfælde være en mulighed for at markere en klippefast holdning mod stening af kvinder. I Nigeria må den forskel, der er mellem nationalt og regionalt gældende lov, bringes til ophør. Det er rystende, at der ikke er nogen garanti for, at Amina Lawal nogensinde kommer for en national domstol, selv om den nigerianske forfatning garanterer hende hendes liv og værdighed. Det er vigtigt, at vi her i Europa-Parlamentet bruger vores mulighed for at udtrykke vores afsky og fastholde presset over for det nigerianske samfund. Det er nemlig ikke blot et spørgsmål om den fuldstændigt uacceptable forskelsbehandling af mænd og kvinder, der følger af Sharia-lovgivningen i en række lande, men et spørgsmål om almindelig menneskelighed og anstændighed. Der er fortsat en lang og sej kamp at kæmpe for, at menneskerettigheder både accepteres og efterleves i alle verdens lande.

Scallon (PPE-DE).
Fru formand, jeg glæder mig over det fælles beslutningsforslag vedrørende Amina Lawal Kurami. Det er anden gang, vi vedtager en beslutning vedrørende Amina Lawal. Jeg er ikke i tvivl om, at den første beslutning i september 2002 bidrog stærkt til den internationale appel om benådning, der har medvirket til at garantere hendes sikkerhed indtil nu. Jeg blev på daværende tidspunkt bedt om at iværksætte en appel på hendes vegne. Jeg vil gerne takke de tusindvis af mennesker, der har reageret, både i 2002 og på den nye appel i de seneste uger. Jeg vil også gerne takke det europæiske kontor for menneskerettigheder i Nigeria.
At blive dømt til døden ved stening for at få et barn uden for ægteskab er et brud på de internationale menneskerettigheder. Jeg er godt klar over, at denne henrettelse ikke er den nigerianske regerings ønske. Jeg takker i særdeleshed den nigerianske ambassadør i Irland, Hans Excellence Elias Nathan, der offentligt har anmodet om benådning på denne mors vegne.
Vi opfordrer sharia-appelretten i Katsina til at respektere og efterleve de internationale menneskerettighedsaftaler, som Nigeria har undertegnet, og til at sørge for, at sharia-love, der krænker disse rettigheder, ophæves. Den regionale lovgivning skal være i overensstemmelse med den internationale ret, der gælder nationalt i Nigeria. Jeg er klar over, at Amina Lawal hverken har været tilbageholdt eller arresteret, siden hun blev dømt i marts 2002. Det er jeg glad for. Men vi kan levende forestille os, hvilken traumatisk oplevelse det har været for hende at have en dødsdom hængende over hovedet i det forløbne år. Hun har i hvert fald været syg og indlagt til behandling adskillige gange i denne svære tid.
Selv om Amina Lawal havde ret til at appellere dommen til en ikke-religiøs domstol, har hun lidt tilstrækkeligt. Jeg anmoder om benådning og garanti for, at hun ikke bliver henrettet under nogen omstændigheder. Vi må også huske på, at hun ikke er den eneste kvinde i den situation.
Da jeg blev bedt om at iværksætte en appel for Safiya Hussaini for en lignende forseelse, fik jeg oplyst, at mindst fire kvinder afventede samme straf - Amina Lawal var en af dem - og at drenge på 12-16 år ventede på at få amputeret hånden for tyveri. Vi respekterer ganske vist den nationale suverænitet, men der er en bedre vej frem for Nigeria og dets befolkning. Vi opfordrer til en hurtig og permanent reaktion på vores parlamentariske beslutning.
Gillig (PSE).
Fru formand, endnu en gang ser Europa-Parlamentet sig nødsaget til og er dybt forpligtet til at påtale den uacceptable situation, en nigeriansk kvinde, Amina Lawal, befinder sig i, da hun er dømt til døden ved stening for at have udøvet sin frihed.
Hvad kan jeg sige, hvad kan jeg tilføje til det, mine kolleger allerede har fremført? Vi kan blot igen og igen påtale den uacceptable situation, som denne kvinde er stillet i, og som vidner om, at den kamp, der føres i forbindelse med den internationale kvindedag, fortsat er nødvendig! Der er tale om en uacceptabel situation, som må få os til endnu en gang at give udtryk for vores grundlæggende modstand mod dødsstraf. Der er tale om en uacceptabel situation, som må få os til at erindre om, at en retsinstans, uanset om den findes i Nigeria eller i en hvilken som helst anden stat i verden, ikke med henvisning til religiøse principper må kunne krænke de principper, der knytter sig til fuld respekt for menneskerettighederne og respekt for menneskers værdighed. Vi finder os ulykkeligvis hensat til den mørke middelalder, som vi også har kendt i vores lande. Der er grund til igen og igen at påtale den uacceptable situation, denne kvinde er sat i, og vi må på ny understrege, at moderne og demokratiske stater efter vores opfattelse bør bygge på et verdsligt styre.
Fru formand, hr. kommissær, vi venter, at den nigerianske regering erklærer, at en regional domstols anvendelse af shariaen er i strid med landets forfatning. Vi erindrer i den forbindelse om, at respekt for menneskerettighederne er et grundlæggende element i de aftaler, der er indgået med tredjelande. Det drejer sig ikke kun om Amina Lawal og hendes situation, og det drejer sig ikke kun om Nigeria. Alle, der verden over oplever, at grundlæggende rettigheder krænkes, forventer, at EU omsætter de gentagne beslutninger, der træffes her i Europa-Parlamentet, til praksis. Og jeg tilslutter mig fuldt ud de spørgsmål, der blev stillet af min kollega, Anna Karamanou. Hvad gør vi reelt, bortset fra at træffe beslutninger, hr. kommissær - og samme spørgsmål må rettes til de ansvarlige i Rådet?

Sacrédeus (PPE-DE).
Fru formand, det handler om at redde et uskyldigt menneskes liv og om en fuldstændig urimelig dom. Det handler imidlertid også - og jeg henvender mig hermed direkte til kommissær Fischler - om at gå til kernen i sharia-lovgivningen og om islamiseringen af dele af Centralafrika, hvor dette er en sag blandt mange andre, og hvor vi kan forvente, at dette kommer til at gentage sig den ene gang efter den anden. Det handler om med tydelighed, beslutsomhed, udholdenhed og konsekvens at stille spørgsmål ved, om sharia-lovgivnignen virkelig kan forenes med menneskeretten og med FN's konvention om menneskerettigheder.
Vi er en række parlamentsmedlemmer i Europa-Parlamentet, som har skrevet til Nigerias ambassader i EU og i verden i øvrigt og har bedt dem om at være opmærksomme på denne sag. Vi skal på alle måder påvirke højesteretten i Nigeria. Vi skal også, hvilket nævnes i forslaget, drøfte spørgsmålet om, at alle nigerianere skal kunne nyde de samme rettigheder og den samme beskyttelse i henhold til forfatningen, uanset om de er muslimer, kristne, af en anden tro eller ikke har nogen tro. Vi skal også sætte spørgsmålstegn ved det rimelige i, at en sharia-lovgivning på en så grundlæggende måde strider imod folkeretten og den menneskelige værdighed. Vi skal på alle måder stille følgende spørgsmål: Hvor er de stemmer i Afrika og Europa fra troende muslimer, som siger, at dette er uforeneligt med, hvad der bør være kernen i alle former for religiøs tro, nemlig kærlighed og tolerance?
Fischler
Fru formand, mine damer og herrer, Kommissionen deler naturligvis Parlamentets bekymring over arten af de straffe, der idømmes i Nordnigeria under anvendelse af sharia-lovgivningen. Kommissionen har i en lang række tilfælde, bl.a. også Amina Lawal-sagen, taget kontakt til den nigerianske regering, og kommissionsformand Prodi har selv henvendt sig direkte til præsident Obasanjo, der ligeledes har udtalt sig mod straffene, og som har påpeget, at alle anklagere har ret til at føre sagen for landets højesteret.
Kommissionen bifalder også udtalelsen fra den nigerianske justisminister, der sidste år erklærede, at det ikke var rigtigt at diskriminere muslimer ved, at de idømmes en anden straf for en og samme handling. I Amina Lawal-sagen er ankesagen, som forskellige medlemmer jo allerede har nævnt i deres indlæg, fastsat til den 25. marts. Amina Lawal har fået retshjælp og vil også få lejlighed til at anke sagen om nødvendigt.
Via vores delegation i Abuja forfølger vi sagen med største opmærksomhed. Vi undgår dog at henvise direkte til sager, der endnu forhandles om, og foretrækker at presse på for, at den nigerianske forbundsregering langt om længe afskaffer dødsstraffen helt.
Sharia-loven er et komplekst og kildent emne i Nigeria. Også forfatningsretligt er situationen meget vanskelig, fordi der er modsætningsforhold mellem statsshariaen og forfatningen samt de internationale forpligtelser, den nigerianske forbundsregering har indgået.
Socialt er landet opdelt i et muslimsk Nord og et kristent Syd, og desuden er emnet i år meget ladet politisk set og højst følsomt, fordi der også skal afholdes valg.
Kommissionen har finansieret en undersøgelse, der har vist, at anvendelsen af sharia-lovgivningen som strafferet problematiseres yderligere ved, at denne strafferet er dårligt forfattet og anvendes inkohærent af dårligt uddannede dommere.
Med hensyn til menneskerettighedsspørgsmålet i Nigeria har EU udarbejdet en fælles holdning, forfattet en demarche fra trojkaen om dødsstraf og afgivet en officiel udtalelse i menneskerettighedskommissionen.
Overholdelsen af principperne i Cotonou-aftalen bliver ligeledes fulgt med største opmærksomhed. Kommissionen er også selv direkte aktiv og undertegnede i juli sidste år et landestrategipapir og et samarbejdsprogram med Nigeria. Heri står menneskerettighederne og en ansvarsbevidst statsledelse opført som nøgleområder. Derudover indeholder det en støtte til civilsamfundet.
Desuden er Nigeria et af hovedlandene i det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder, og inden længe vil en række projekter til støtte for regerings- og justitsreformen blive vedtaget. På denne måde håber vi at kunne øve positiv indflydelse på forståelsen for og anvendelsen af de grundlæggende menneskerettigheder hos den nigerianske forbundsregering og hos de enkelte delstater i Forbundsrepublikken Nigeria og vende tingene til det bedre.
Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted om et øjeblik.

Santos (PSE).
Fru formand, jeg vil gerne meddele, at jeg på vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe stiller et mundtligt ændringsforslag, der går ud på til punkt 9 og 16 at tilføje navnet "EFTEC", som er navnet på en svensk virksomhed, der har samme slags problemer som de virksomheder, der omtales i det fælles beslutningsforslag.

Formanden.
Er der medlemmer, som modsætter sig fremsættelsen af det mundtlige ændringsforslag?
(Parlamentet gav sin tilslutning til fremsættelse af det mundtlige ændringsforslag)
(Parlamentet vedtog forslaget til fælles beslutning)
Stemmeforklaring
Beslutningsforslag om lukning af virksomheder (B5-0160/2003)

Stenmarck (PPE-DE)
Den moderate delegation har i dag stemt for beslutningsforslaget om lukning af virksomheder efter modtagelse af økonomisk støtte fra EU.
Vi moderate synes, det er glædeligt, at Europa-Parlamentet med dette beslutningsforslag gør opmærksom på de negative konsekvenser, som EU's strukturfonde ofte medfører. Vi mener, at strukturfondene fører til en omfattende bidragskarrusel, som er svær at håndtere, og som, når de anvendes til virksomhedsstøtte, indebærer, at arbejdsløsheden flyttes mellem EU's medlemslande, og at konkurrencesituationen for enkelte virksomheder forvrides.
Flere arbejdspladser forudsætter i stedet deregulering, lavere skatter og færre handelshindringer. Hvis EU skal have mulighed for at opfylde Lissabon-målsætningerne, bør støtten fra strukturfondene ophøre så snart som muligt.
Knolle (PPE-DE).
Fru formand, jeg bad i formiddags om, at de plakater, der hænger ud fra forskellige parlamentsmedlemmers kontorer, bliver fjernet, fordi det skader Parlamentets anseelse. Nu, kort før afstemningen, hænger der stadig adskillige plakater på væggene. Hvis vi tillader det, danner det skole, og så vil Parlamentet på et eller andet tidspunkt komme til at se ud som en plakatsøjle eller en reklameplakatvæg. Det er ikke til Europa-Parlamentets vel. Jeg anmoder på det kraftigste om, at der bliver grebet ind!

Formanden.
Hr. Knolle, vi skal kontakte de ansvarlige tjenestegrene for at sikre, at forskrifterne efterleves.

Formanden.
Europa-Parlamentet har hermed behandlet alle punkter på dagsordenen.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 17.25)

