Statsejede investeringsfonde (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen under ét er
mundtlig forespørgsel af Pervenche Berès for Økonomi- og Valutaudvalget til Rådet om EU's håndtering af udfordringen med de statsejede investeringsfonde - B6-0164/2008) og
mundtlig forespørgsel af Pervenche Berès for Økonomi- og Valutaudvalget til Kommissionen om EU's håndtering af udfordringen med de statsejede investeringsfonde - B6-0165/2008).
Pervenche Berès
ordfører. - (FR) Fru formand, fru formand for Rådet, hr. næstformand i Kommissionen! Tak for muligheden for at afholde denne debat med de to berørte institutioner. Jeg håber, at De, hr. Verheugen, vil få mulighed for at rapportere tilbage til kommissær Charlie McCreevy om debattens karakter.
Vi har i lang tid haft aktive statsejede investeringsfonde i Europa, først og fremmest den norske fond, og indtil nu har ingen af aktiviteterne i fonden skabt problemer for os. To nye begivenheder har dog vendt op og ned på den nuværende situation. Den første er en tilsynekomst af store midler fra oliemonarkier og lande med store handelsoverskud, som giver næring til disse statsejede investeringsfonde. Den anden begivenhed er naturligvis subprimekrisen, der har kastet lys over den strategiske rolle, de statsejede investeringsfonde kunne spille.
Tidligere, da disse fonde blev brugt til at investere hist og her, blev der rejst tvivl om deres strategiske karakter, særligt i USA. Når vi nu ser på den rolle, som statsejede investeringsfonde har overtaget fra investeringsbankerne, hvad angår tilførsel af likviditet eller egne fonde, indser vi, at de i sidste instans i stedet er blevet investorer.
Under forhold som disse er der mange følelser i spil, og det er derfor, at vi ville stille dette spørgsmål. Det er uden tvivl også grunden til, at formanden for Kommissionen, i modsætning til kommissæren som er ansvarlig for det indre marked, selv følte, at det var nyttigt og nødvendigt at offentliggøre et dokument den 27. februar, der ligger til grund for vores diskussion her i dag.
Vi løber den risiko, at hver enkelt medlemsstat iværksætter deres egen strategi, som i sidste ende ikke vil hjælpe med til at tackle virkeligheden, som er, at statsejede investeringsfonde i dag har påtaget sig et ansvar, en aktiv rolle på kapitalmarkedet. Det resulterer i, at denne nye situation i et vist omfang forpligter dem og os i den dialog, som vi ønsker at få med lederne af disse fonde.
Vi vil derfor i dag på vegne af Økonomi- og Valutaudvalget stille fem spørgsmål.
For det første har vi indtryk af, at Kommissionens svar indtil nu har været: "Lad hver medlemsstat iværksætte deres egen strategi, hvad angår krav om gennemsigtighed og styring i forbindelse med disse fonde, og på lokalt plan vil vi ganske simpelt verificere, om kravene fra hver enkelt medlemsstat overtræder bestemmelserne i traktaten eller reglerne om det indre markeds funktion".
Det virker ikke som den rigtige strategi efter vores mening. Vi mener, at vi i en sag som denne i stedet skulle arbejde for en proaktiv tilgang og for indførelse af koordinering på lokalt plan: på den ene side for at forhindre illoyal konkurrence mellem medlemsstaterne - for det er tydeligt, at der i en vis grad er et kapløb mellem medlemsstaterne for at se, hvem der kan få mest ud af den sikre, langsigtede investeringskapacitet i disse statsejede investeringsfonde - og på den anden side for at definere og samarbejde om strategiske eller følsomme sektorer, som skal bevares.
Det andet spørgsmål vedrører problemet med registrering af disse fonde. Vil det være muligt at forestille sig en registrering af disse fonde på lokalt plan, akkurat som vi for tiden overvejer at gøre med kreditvurderingsinstitutter?
Det tredje spørgsmål handler om fortolkningen af artikel 58, som fastlægger restriktioner for de frie kapitalbevægelser ud fra de almindelige retsprincipper. For Rådets og Kommissionens vedkommende er der i dag én fortolkning, som burde tage præcedens på dette område? Vi vil gerne have yderligere information om dette.
Det fjerde spørgsmål er følgende: Er dette ikke en debat, som har internationale dimensioner? Efter vores mening ville EU være langt bedre rustet og bedre forberedt til at tackle den internationale dimension af denne debat, hvis vi i en vis udstrækning havde defineret vores grundlæggende holdning, EU's holdning frem for en medlemsstats holdning, eller en anden som, tiltrukket af de finansielle muligheder, måske har forhastet sig ind i dette kapløb.
Det sidste spørgsmål vedrører valutakursen. Hvad er Deres holdning til den nuværende situation, hvor oliemonarkier investerer i eurodenominerede aktiver med midler fra salg af olie i dollars, og dermed forværrer den anspændte valutakurssituation, der påvirker vores handelsbalancer?
Fru formand, hr. næstformand! Disse er spørgsmål, som Økonomi- og Valutaudvalget gerne vil stille, og vi ser frem til svarene fra Rådet og Kommissionen.
Anne-Marie Idrac
formand for Rådet. - (FR) Fru formand, hr. næstformand i Kommissionen! Spørgsmålene om statsejede investeringsfonde er blevet godt sammenfattet af fru Berès. Jeg vil gerne tilføje en række andre grunde til, hvorfor de bliver diskuteret. Selvfølgelig har de for alvor taget fart i de seneste år: ifølge Den Internationale Valutafond genererer de på nuværende tidspunkt mellem 2.200 og 300.000 milliarder euro. Vi skal dog også kigge på deres investeringsstrategier, deres gennemsigtighed, disse strategiers klarhed og muligvis en stiftelse af nye fonde.
I oktober 2007 bad G8-landenes finansministre IMF og OECD om at undersøge disse spørgsmål. Som svar på denne opfordring gik begge institutioner i arbejde. IMF fokuserede på de lande, der er ansvarlige for statsejede investeringsfonde, mens OECD koncentrerede sig om modtagerlandene. IMF undersøgte fondenes gældende praksis, organiserede en rundbordskonference, der primært fokuserede på disse emner, og nedsatte en international arbejdsgruppe bestående af 25 lande, der besidder sådanne fonde med henblik på at udfærdige en rapport, som skulle offentliggøres i slutningen af oktober i år. Formålet er at opstille bedste praksis, som de statsejede investeringsfonde frit kan anvende, navnlig vedrørende gennemsigtighed, investeringsstrategier og styring. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at mange har fremhævet den norske regerings pensionsfond som reference på dette område.
OECD lagde vægten på bedste praksis for modtagerlandene, og OECD's ministre vedtog en erklæring for få uger siden. Arbejdet vil nu fortsætte i investeringsudvalget, som vil fokusere på overvågningen af udviklingspolitik og afholde en bredere debat om investeringer, der er kontrolleret af udenlandske regeringer.
Jeg vil nu gå videre til fællesskabsdimensionen. Som I ved, forelagde Kommissionen i februar 2008 en meddelelse med titlen "En fælles europæiske tilgang til statsejede investeringsfonde". I sin meddelelse fremhæver Kommissionen, at de nye lovgivningsmæssige foranstaltninger på fællesskabsplan er unødvendige, men den går ind for en fælles europæisk tilgang baseret på et samarbejde mellem de lande, der modtager de statsejede investeringsfonde, fondene selv, og dem, der er ansvarlige for dem, med henblik på at fastlægge, og jeg citerer, "et sæt principper, der vil sikre gennemsigtigheden, forudsigeligheden og ansvarligheden i de statsejede fondes investeringer".
Den fælles tilgang, der er anbefalet af Kommissionen, skulle baseres på fem principper: tilsagn om et åbent investeringsmiljø, støtte til multilateralt arbejde, anvendelse af eksisterende instrumenter, overholdelse af EU's traktatmæssige og internationale forpligtelser, og til sidst proportionalitet og gennemsigtighed. Det er vigtigt at bemærke, at Kommissionens meddelelse anbefaler, at den fælles europæiske tilgang skal ses som et supplement til medlemsstaternes beføjelser med hensyn til retten til at anvende deres nationale lovgivning.
Den 4. marts undersøgte Rådet denne meddelelse og forelagde en rapport på Det Europæiske Råds forårsmøde. Sidstnævnte overtog de forslag, Kommissionen havde fremsat, og præciserede særligt to principper. På den ene side foretrak Det Europæiske Råd, frem for at udtrykke dets støtte til multilateralt arbejde generelt, at udtrykke dets holdning særligt om det arbejde, der er undervejs i IMF og OECD, og som jeg netop har omtalt. På den anden side fandt Rådet det mere hensigtsmæssigt at vedtage anvendelsen af nationale instrumenter og EU-instrumenter som et grundlæggende princip, hvis det bliver nødvendigt, frem for at henvise til anvendelsen af de eksisterende instrumenter og endnu en gang påtage en mere generel tilgang.
For ikke at udelade noget er det vigtigt at bemærke, at spørgsmålet om statsejede investeringsfonde ligeledes blev diskuteret på mødet i Det Transatlantiske Økonomiske Råd, som blev holdt i Washington den 9. november 2007, og som kommissær Verheugen er meget fortrolig med.
Med hensyn til nationale initiativer, er det sandt, at visse medlemsstater allerede har taget nogle initiativer eller planlægger at gøre det. Dette gælder også for andre lande, der er store modtagere af statsejede investeringsfonde uden for EU. Sådanne nationale foranstaltninger bør ikke være i modstrid med den fælles europæiske tilgang, som Kommissionen går ind for på grundlag af de principper, jeg netop har nævnt, og som er støttet af Det Europæiske Råd. De nationale foranstaltninger må ses i sammenhæng med den fælles europæiske tilgang, som de bør supplere. Jeg mener, at dette svarer til de bekymringer, som fru Berès har givet udtrykt for.
En af hjørnestenene i den fælles europæiske tilgang, der er foreslået af Kommissionen, er samordningen af de nationale foranstaltninger. Som De foreslår, vil en analyse af de eksisterende initiativer i medlemsstaterne højst sandsynlig være nødvendig for effektivt at fastlægge en sådan samordning og sikre, at nationale beføjelser og kompetencer vedrørende beskyttelse, ikke krænkes. Denne analyse af de europæiske praksisser kunne være inspireret af resultaterne af en faglig evaluering, som vil blive udført af OECD's Komité for Investeringer, som jeg nævnte for et øjeblik siden.
Hvad angår artikel 58, som De nævnte fru Berès, fastslår den, at medlemsstaterne har ret til at indføre restriktioner, der vedrører de almindelige retsprincipper eller offentlig sikkerhed. Så vidt Rådet er klar over, er denne artikel imidlertid aldrig blevet gjort gældende i sammenhæng med statsejede investeringsfonde. Med hensyn til nødvendigheden for at præcisere denne bestemmelse vil jeg blot påpege, at den ikke blev ændret i Lissabontraktaten.
Rådet ønsker afslutningsvist at undersøge EU's rolle inden for de internationale organer. Kommissionens meddelelse viser tydeligt, at vi deltager og fortsat vil deltage aktivt i arbejdet med IMF, OECD og andre organer. Eftersom de statsejede investeringsfonde har et internationalt virkefelt, er det tydeligvis vigtigt for EU at samarbejde med andre modtagerlande på den ene side og med de statsejede investeringsfonde og deres ansvarlige på den anden. Unionen burde derfor spille en aktiv rolle for at sikre, at arbejdet i de multilaterale organer, som jeg har nævnt, skrider fremad frem for bare at følge diskussionerne som en tavs observatør. Det er derfor, at Det Europæiske Råds forårsmøde støttede de forslag, der var fremsat af Kommissionen. Navnlig angiver Rådet udtrykkeligt sin støtte til det nuværende arbejde for at opnå en international aftale bygget på adfærdskodeksen, som de statsejede investeringsfonde har mulighed for at vælge, og som vil angive de principper, der gælder på internationalt plan for modtagerlandene. Det Europæiske Råd tilføjede ligeledes, at Unionen skulle bestræbe sig på at bidrage til den nuværende debat på en koordineret måde og den opfordrede Kommissionen og Rådet til at fortsætte arbejdet i den retning. Rådet har bestemt til hensigt at fortsætte ad denne vej.
Med hensyn til Deres sidste spørgsmål om forbindelsen til finansielle olierelaterede spørgsmål er vi alle i G8, som det er anført her i dag, klar over vigtigheden af de spørgsmål, der omhandler en reducering af de globale ubalancer. Visse vækstlande, især olieeksporterende lande, har store overskud. Det er afgørende, at der bliver foretaget justeringer, særligt gennem en væsentlig revaluering. Disse spørgsmål bliver naturligvis meget nøje overvåget af G7/G8-landene, men selvfølgelig også af IMF med deltagelse af EU-medlemsstaterne.
Günter Verheugen
næstformand i Kommissionen. - (DE) Fru formand, fru formand for Rådet, mine damer og herrer! Statsejede investeringsfonde spiller i dag en betydelig rolle i det globale finanssystem og har for nylig med god grund vakt øget offentlig opmærksomhed. I sin ovennævnte meddelelse fra februar har Kommissionen derfor fremsat, hvordan Europa, efter Kommissionens mening, skal tage denne udfordring op.
På sit forårsmøde støttede Det Europæiske Råd uforbeholdent den tilgang, der er foreslået af Kommissionen. Den nuværende situation er simpel: EU er verdens største eksportør af direkte investeringer, og på samme tid tiltrækker EU på den anden side også meget investeringskapital. Alt dette bliver budt meget velkommen. Investeringer og gennemsigtighed er to af de vigtigste drivkræfter for vækst og beskæftigelse i Europa. Vi kan ikke trække os væk fra vores forpligtelse om at sørge for et åbent miljø for investeringer.
Statsejede investeringsfonde er ikke noget, der lige er kommet til investeringsscenen, men de har rent faktisk investeret i Europa i omkring 50 år. Disse ansvarlige og pålidelige investorer har fulgt en langsigtet stabil politik, som ydermere unægteligt har bestået prøven ved den seneste tids finansielle uro på finansmarkederne. Disse fonde har indskudt kapital, netop da det var allermest nødvendigt.
Vi har på dette tidspunkt heller ingen grund til at antage, at statsejede investeringsfonde har en negativ indvirkning på valutakurserne. Der findes ingen indikationer på, at sådanne fonde skifter fra amerikanske dollars til euro, og desuden er deres størrelsesorden endnu ikke på et niveau, der kan gøre det muligt for dem at have en navneværdig indflydelse på udviklingen på de internationale pengemarkeder.
Antallet af og størrelsen på disse fonde vokser på nuværende tidspunkt stærkt. Investeringsmønstrene ændrer sig. Selv det geopolitiske kort over de lande, der opretter disse fonde, ændrer sig. Virkefeltet og kvaliteten af den information, som fondene stiller til rådighed for markedet har tilbøjelighed til at afvige meget fra fond til fond, og derfor opstår frygten for, at investeringer af disse midler kan give de implicerede udenlandske regeringer overdreven politisk indflydelse, og det er en bekymring, som vi må tage seriøs.
Hvis investeringsfondene er gennemsigtige og efterkommer de klare regler om ansvarlighed, så burde det faktum, at de er statsejede investeringsinstrumenter ikke give grund til bekymring. Hvad vi har brug for, er tillid til deres måls kommercielle karakter, som betyder, at gennemsigtighed og virksomhedsstyring er nøglefaktorer.
Meddelelsen fra Kommissionen opstiller nogle af de muligheder, der er til rådighed. Regulering er næppe det bedste svar. Alle investorer på det indre marked burde overholde de samme bestemmelser, da de gælder for konkurrence, det indre marked og beskæftigelse. De forskellige instrumenter til udenlandske investeringer, som medlemsstaterne vedtager for at beskytte den offentlige sikkerhed, lov og orden, må holde sig til fællesskabets retningslinjer.
Jeg vil dog gerne pointere, fru Berès, at medlemsstaterne har ret til at vedtage sådanne foranstaltninger og må bestemt have gjort det i nogen tid. Kommissionen vil overvåge dette nøje, selv om der endnu ingen planer er for at udføre en detaljeret revision. Kontrol af investeringer i følsomme sektorer på EU-plan skal ligeledes undersøge alle investeringskilder, ikke kun statsejede investeringsfonde. Vi er bestemt enige om, at der er andre typer fonde, som giver mere anledning til bekymring end statsejede investeringsfonde, og her er det ikke så ligetil at tale om gennemsigtighed og virksomhedsstyring.
Det er helt korrekt at sige, at vi ikke kan tackle et globalt problem ved at vedtage en snæver europæisk tilgang, vi har snarere brug for at søge en international og global løsning. Kommissionen mener, at det bedste svar vil være en adfærdskodeks, som vil blive udviklet på globalt plan i fællesskab af modtagerlandene og fondene selv. En frivillig adfærdskodeks, som fastlægger de grundlæggende standarder for styring og gennemsigtighed, vil sikre større klarhed i fondenes måde at fungere på.
Siden der på Det Europæiske Råds forårsmøde i marts blev vist støtte til denne tilgang, har Kommissionen været aktivt involveret i IMF's og OECD's arbejde med at definere bedste praksis. Der er blevet gjort fremgang i begge institutioner. Jeg kan sige med sikkerhed, at en løsning nu begynder at tage form, og vi har en veldefineret og integreret europæisk tilgang, som vi nu benytter.
Vi må ikke glemme, at dette er en bilateral proces. Det er i alles interesse at opnå klarhed. For fondene selv vil dette betyde stabilitet og reducering af risikoen for tilbagegang. For de nationale økonomier, hvori fondene investerer, vil en stabil, forudsigelig og ikkediskriminerende struktur eliminere risikoen for, at disse vigtige investorer stemmer i med fødderne, med andre ord at de forlader Europa og investerer andetsteds.
Vi har til hensigt at føre IMF's og OECD's arbejde videre. Vi oplever en stærk enighed inden for Unionen, og det betyder, at vi har en fælles tilgang. Medlemsstaterne har ikke valgt at stå alene. Faktisk er der ikke én eneste medlemsstat, som ønsker at gøre det hele alene. Dette styrker vores argument, og det er vigtigt, at vi fastholder dette, hvad end der sker. Med denne form for støtte kan vi forvente, at vores politikker tillægges stor betydning, og Kommissionen har tillid til, at vi vil have konkrete resultater af positiv karakter at rapportere til Parlamentet ved slutningen af dette år.
Piia-Noora Kauppi
på vegne af PPE-DE-Gruppen. - (FI) Fru formand! Jeg er fuldstændig enig med Kommissionens og Rådets vurdering af statsejede investeringsfonde. De er det 21. århundredes store tendens, og denne debat bydes meget velkommen.
Disse fonde er igen blevet mere synlige i en tid med finansiel krise, der involverer store banker og investeringsvirksomheder, eftersom de greb ind og skaffede de stærkt tiltrængte kapitalinjektioner til nogle af disse virksomheder.
Statsejede investeringsfonde er spået til, i nær fremtid, at vokse med en øget hastighed, som ikke bør skræmme os. Det er en naturlig del af markedsudviklingen. Der er behov for den kapital, som de statsejede investeringsfonde tilfører det globale marked for at opretholde strømmen af investeringer. De har kapaciteten til at tilføre det finansielle marked og virksomheder likviditet. Dette er i nogle tilfælde livsvigtig for deres overlevelse.
På grund af deres størrelse og deres ressourcer er de statsejede investeringsfonde i stand til at investere der, hvor midlerne nogle gange er stærkt tiltrængte, men hvor andre ikke kan eller ikke vil investere.
I teorien søger statsejede investeringsfonde, som enhver anden investeringsfond, også et godt udbytte fra sunde investeringer, som ydermere har tilbøjelighed til at være langsigtede. De udgør ikke a priori en trussel for de globale finansielle markeder eller den europæiske økonomi, de er snarere meget fordelagtige.
Mens der for tiden er en vis bekymring at spore med hensyn til nogle olierige landes stigende økonomiske magt såvel som bekymringer om lande som Kina, og hvad det medfører, skal svaret på denne uro ikke være en eksklusion af disse lande fra de globale finansielle markeder og investeringsmarkederne. Tværtimod skulle Europa byde valutatilførslen fra disse stater og deres investeringsfonde velkommen.
Det faktum, at nogle af disse lande ikke følger de samme grundlæggende politiske principper som os, giver naturligvis anledning til en vis bekymring. Hvis det er politiske mål, der driver deres investeringsstrategier - hvilket dog ikke har været tilfældet - er der intet bevis for, at statsejede investeringsfonde ville have medført en større krise. De har arbejdet på en fornuftig måde uden politisk indblanding. Det både virker mod hensigten og er imod principperne for god regulering at diskriminere alle statsejede investeringsfonde baseret på deres herkomst.
Det grundlæggende princip om finansielle markeder og bestemmelser for virksomhedsstyring burde handle om ens behandling af alle de aktører, der er involveret i lignende aktiviteter. Adfærdskodeksen vil naturligvis være velkommen, men det skulle være baseret på denne ikkedifferentiering af indtægtskilden.
Elisa Ferreira
på vegne af PSE-Gruppen. - (PT) Fru formand! Åbning for handel og investering er et kendetegn for europæisk integration. Statsejede investeringsfonde har eksisteret længe. I den nuværende situation med seriøse økonomiske problemer, som det er blevet nævnt, er deres potentielle kapitalværdi og interessen for dette potentiale øget. Åbningen af strategiske sektorer og udpegelsen af vigtige offentlige aktiver for private initiativer er også karakteristisk for EU. Det er dog vigtigt at garantere, at alle aktører, og statsejede investeringsfonde især, retter sig efter klare og gennemsigtige regler, og at deres mål er forenelige med den egentlige måde markederne fungerer på med en fair konkurrence mellem aktørerne og med både en kortsigtet og langsigtet beskyttelse af EU-borgernes rettigheder.
Vi hilser Kommissionens tilsagn om en multilateral adfærdskodeks velkommen under Den Internationale Valutafonds auspicier. Som det imidlertid ses med hedgefonde og egenkapital, er en adfærdskodeks ikke nok. Vi vil bede Kommissionen om en uafhængig og meget stærkere garanti for, at principperne om gennemsigtighed og styring på det indre marked vil blive behørigt respekteret af alle finansielle aktører, inklusiv disse fonde, og at de er baseret på europæiske og ikke udelukkende nationale eller internationale kriterier.
Wolf Klinz
på vegne af ALDE-Gruppen. - (DE) Fru formand, mine damer og herrer! Statsejede investeringsfonde er mere og mere blevet et samtaleemne over de seneste måneder, fordi de har opereret i den europæiske og den amerikanske banksektor. Mange tror, at dette engagement kun er det første skridt, og at statsejede investeringsfonde nu vil gå i gang med de helt store indkøb, som vil ende med, at mange virksomheder i Europa og muligvis også andre steder kommer under deres indflydelse eller endda under deres kontrol. Her blander frygten for politisk indflydelse sig med angsten for, at et forsøg i hvert fald formentlig vil blive foretaget for at få adgang til teknologier, som ellers ikke ville være tilgængelige, særligt siden vi nu har at gøre med partnere og markedsaktører, som ikke tidligere har været aktive på den internationale scene, navnlig statsejede investeringsfonde fra Rusland og Kina.
Pengene er der med sikkerhed. Med mere end 3 milliarder amerikanske dollars til rådighed har disse virksomheder nu dobbelt så meget at forvalte som de internationale hedgefonde. Fra et historisk synspunkt skal det dog siges, at der ikke er noget bevis for at støtte denne antagelse. Disse fonde - som det allerede er blevet fremhævet - har indtil nu altid vist sig at være gode aktionærer. De er interesserede i en langsigtet positiv udvikling af deres forretninger og dermed i at opnå en god, langsigtet forrentning af deres investeringer.
Ikke desto mindre skal vi ikke gøre store øjne og være naive, mens vi ser disse begivenheder udvikle sig. Vi har brug for et regelsæt, men vi vil ikke have isolationisme eller protektionisme, da statsejede investeringsfonde dybest set er et eksempel på, at det frie kapitalmarked virker, og det er i vores interesse, at det forbliver sådan.
Vi, De Liberale, støtter derfor Kommissionen i dens tilgang og i dens opfordring til en adfærdskodeks, og vi håber, at sådan en kodeks virkelig vil bringe gennemsigtighed, at de grundlæggende motiver for investering af disse statsejede investeringsfonde vil blive gjort klare, og at fondene selv anvender god virksomhedsstyring og holder sig til det.
Vi har dog brug for en samlet EU-løsning - ikke 27 forskellige EU-løsninger - og vi har ligeledes brug for en international løsning. Jeg hilser derfor Kommissionens ord velkommen, navnlig om at intensive drøftelser med OECD og Den Internationale Valutafond nu er på vej.
Igennem årene har kapitalens frie bevægelighed bidraget til vækst i Europa og i verden i almindelighed. Vi må ikke bringe dette i fare i fremtiden ved overregulering og protektionisme men hellere stå fast ved vores frie markedsprincipper.
Cornelis Visser
- (NL) Fru formand! Statsejede investeringsfonde har været aktive på finansmarkedet i mere end 50 år. Midlerne i de statsejede investeringsfonde er vokset betydeligt inden for de seneste år i f.eks. Kina, Rusland og de arabiske stater.
Formålet med statsejede investeringsfonde er at investere overskydende statslige reserver for at give udbytte. Jeg tror, at disse lande meget vel kan være berettiget til at søge den bedste måde til investering af deres reserver i udenlandsk valuta, så jeg ser positivt på disse fondes bidrag. Fondene forbedrer likviditeten til finansmarkederne og skaber vækst og arbejdspladser. De bidrager ligeledes til langsigtede investeringer. De skaber stabilitet for de virksomheder, de investerer i. Vi bør derfor fortsætte med at give dem plads til at investere. Disse fonde kan dog også bringe risici med sig. Vi bliver nødt til at se på, hvilke slags investeringer de gør, og om de kan opfylde kravene om gennemsigtighed.
Der er stadig ikke fuldkommen klarhed om det politiske engagement i disse statsejede investeringsfonde. Ulempen ved manglen på gennemsigtighed er, at det kan resultere i tiltagende uro fra vores side omkring disse statsejede investeringsfonde. Kommissionen burde derfor skride til handling, og det er en god ting. Ellers vil landene beskæftige sig med disse statsejede investeringsfonde på nationalt plan. Jeg er imod for megen national politik på dette område. Det rigtige niveau, hvorfra der kan reageres på dette, er på EU-plan, og vi skal have et fælles svar.
Det er vigtigt at have en fælles holdning på EU-plan. Jeg er derfor glad for Rådets og Kommissionens svar om et tæt samarbejde med Den Internationale Valutafond og OECD. Jeg ser frem til at se de retningslinjer, som Den internationale Valutafond, Verdensbanken og OECD har udarbejdet, og jeg håber, at de vil inddrage gennemsigtighed, god styring og gensidighed.
Når det kommer til gensidighed, er jeg af den mening, at vi selv skal begrænse os til statsejede investeringsfonde. Vi vil altid have private investorer, men vi kan kræve gensidighed fra statsejede investeringsfonde.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Fru formand! Mere end 30 lande har oprettet statsejede investeringsfonde inden for de sidste 50 år. Deres vækst i de seneste år grunder i udenlandsk valuta fra olie og handelsoverskud, og visse lande ser endda nu på, hvordan de kan bruges til at understøtte offentlige pensionssystemer.
Statsejede investeringsfonde kan give et globalt bidrag til finansiel stabilitet, som vi har set det, samt til økonomisk vækst for at sikre solidaritet mellem generationerne.
De kan også føre til problemer og forvridninger. Det er derfor, at vi har brug for en fælles europæisk tilgang, ligeledes for at sikre at de arbejder med gennemsigtighed, forudsigelighed og sund styring. Vi må forhindre interessekonflikter, og det paradoks, hvorved europæiske sektorer, hvis effektivitet var overgivet til markedslogik, igen bliver en sag for offentlig påpasselighed. Denne gang er det dog påpasselighed med hensyn til tredjelande. Vi skal ikke blot sikre sammenhæng og gensidighed, vi skal også reflektere over dette problem og komme videre, hvad angår fastsættelse af nogle internationale regler.
Olle Schmidt
(SV) Fru formand, hr. kommissær! Jeg er en advokat med en brændende interesse for frihandel, og jeg tåler ikke protektionisme, men det betyder ikke, at jeg er naiv. Et af problemerne med statsejede fonde er deres enorme vækst. Alene siden februar i år er deres aktiver vokset med 600 milliarder dollars til ca. 4 billioner dollars, dvs. 4.000 milliarder dollars. Hvilken magt! Dette, sammen med det faktum, at mange af disse fonde ikke har en tilstrækkelig gennemsigtighed, som det er blevet nævnt med hensyn til deres investeringspraksis, og at nogle af dem kommer fra ikkedemokratiske lande, mener jeg indikerer, at vi burde være interesserede.
Der er brug for fondene, der er brug for investeringerne, men vi har brug for nogle spilleregler og reguleringssystemer, der gælder for alle, under hvilke gennemsigtighed skal tjene som eksempel. Den norske oliefond er, mener jeg, et eksempel, som skal nævnes i denne debat. Når adfærdskodeksen er udarbejdet, skal den også tjene som en model. Fru formand! Når solen skinner har vi ikke brug for paraplyer, men når det regner, kunne vi meget vel få brug for dem.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Fru formand! Jeg vil gøre mit bedste for ikke at gentage nogle af de kommentarer, som allerede er blevet nævnt. Jeg må dog pointere, at den første gang, jeg hørte om statsejede investeringsfonde, var i 1993 i Spanien under skandalen om det kuwaitiske investeringskontor som, ifølge de daværende kuwaitiske myndigheder, var skyld i mere økonomisk skade end Saddam Husseins invasion i 1991.
Andre navne er siden dukket op. Vi har allerede talt om Gazprom, kinesisk aktivitet i Afrika og Venezuelas brug af midler til at eksportere den bolivianske revolution, og vi vil tale mere i fremtiden som følge af den finansielle krise. Mange virksomheder bliver opkøbt eller modtager finansiel bistand gennem disse fonde.
Som fru Kauppi sagde på vegne af min gruppe, er det rigtigt, at fondene har nogle ubestridelige fordele: de hjælper til at forbedre ressourcefordelingen, de tilfører likviditet og reducerer omskiftelighed, og de er alle meget nyttige på dette særlige tidspunkt.
Nogle af de bekymringer, som fondene har vakt, er også blevet nævnt: mere omfattende statslig indgriben i økonomien, en indgriben, der en gang imellem måske dikteres af politiske frem for økonomiske mål - som kan føre til markedsforvridninger og trusler mod den nationale sikkerhed - og den nationale reaktion fra regeringerne, som kunne splitte det indre marked yderligere.
For at omskrive Lenins ord, hvad kan der så gøres? Vi må helt klart fortsætte med at undersøge, hvordan disse fonde arbejder og komme med en præcis vurdering af deres arbejde, og Fællesskabets rammebestemmelser må revideres. Det er sandt, at de er underlagt regler om kompetence og investorbeskyttelse, men er det tilstrækkeligt? Vi må også udarbejde en frivillig adfærdskodeks for at garantere gennemsigtighed, forudsigelighed og ansvarlighed. Endelig burde adfærdskodeksen blive eksporteret til de internationale rammebestemmelser.
Jeg vil blot byde det transatlantiske samarbejde og samarbejdet mellem organer, såsom OECD og Den Internationale Valutafond, hjertelig velkommen. Der skal gøres noget, og det skal gøres snart.
Ieke van den Burg
(NL) Fru formand! Jeg deler de bekymringer om statsejede fonde, der er blevet givet udtryk for her af mange af talerne, men jeg vil ligeledes gerne understrege, at private erhvervsfonde såsom hedgefonde og privat egenkapital er af endnu større bekymring. Det er fordi, at de ofte ikke har et langsigtet fokus, hvorimod statsejede investeringsfonde sammen med pensionsfonde ofte har dette langsigtede perspektiv og kan styrke minoritetsinteressers rolle, såvel som at besidde en positiv rolle ved at tilføre markedet likviditet.
Sagen er den, at de ofte ikke er gennemsigtige nok i deres investeringsstrategi og intentioner, og jeg håber, at Kommissionen vil fokusere på dette. Retsudvalget vedtog for nylig en betænkning her i Parlamentet om gennemsigtighed for institutionelle investorer, og da bad vi Kommissionen om at udarbejde et direktiv, der garanterer en fælles standard for gennemsigtighed. Jeg håber, at Kommissionen kan reagere på denne anmodning.
Mit sidste punkt handler om adfærdskodeksen og princippet om at "efterkomme eller redegøre". Har Kommissionen også overvejet dette element?
Harald Ettl
(DE) Fru formand! Statsejede investeringsfonde er kommet i søgelyset, særligt siden sidste år, hvor Kina erklærede sig villig til at investere 3 milliarder amerikanske dollars, kun 3 milliarder amerikanske dollars, af sine reservefonde i private holdingselskaber. Kapitalen, som de statsejede investeringsfonde besidder, udgør nu langt over 3 billioner amerikanske dollars, som er to gange så meget, som det hedgefonde besidder. Dette er for os tilstrækkelig grund til at undersøge hele denne sag. Indtil nu kender vi kun til et gennemsigtigt norsk system, som har god styring. Statsejede investeringsfonde kan dog dække over, hvem entreprenøren helt nøjagtig er, ligesom ved privat venturekapital.
Statsejede investeringsfonde kan investere strategisk og vokse hurtigt. Gennemsigtighed er derfor krævet øjeblikkeligt. Medarbejderrettigheder kan blive begrænset og ansættelsesbetingelser ændres som et resultat af virksomhedsoverdragelser, som har været påvirket af statsejede investeringsfonde. Det er derfor nødvendigt med gennemsigtighed og forskriftsmæssig meddelelse på dette område. Noget andet, der er værd at nævne, er, at IMF, USA's skatteministerium og den tysker kansler opfordrer til øget kontrol og regulering. Det virker bestemt til, at vi er nødt til at gøre noget.
John Purvis
(EN) Fru formand! Jeg vil advare mine kolleger mod at dæmonisere statsejede investeringsfonde, for ikke tale om, fru van den Burg, private egenkapitalinvestorer. Genbrug af overskud er højst ønskeligt, hvad enten det er ved forbrug eller investering. Depressionen i 1930'erne var resultatet af hamstring af lande med overskud. Det er meget bedre, at disse overskud bliver genbrugt til investeringer, hvor der er brug for dem - i vores banker med deres kapitalknaphed, til vores infrastruktur som har brug for modernisering, til ejendomssektoren med dens nuværende vanskeligheder og til vores virksomheder og industrier generelt for at skabe og bevare arbejdspladser.
Ja, vi har brug for gensidighed, men hvorom alting er, er EU den største internationale investor. Dette må ikke misbruges som en undskyldning for protektionisme for at holde andre investorer ude. Vi har da vores konkurrencepolitik til at håndtere karteller og monopoler. Vi har vores arbejdsmarkeds-, sundheds- og sikkerhedsbestemmelser for at beskytte vores medarbejdere, og som en sidste udvej har vi vores suveræne ret til at lovgive mod uacceptabel politisk indgriben. Man skal ikke være så kritisk og utaknemmelig!
Zsolt László Becsey
(HU) Fru formand! Jeg vil blot kort sige et par ting. Vi er heterogene - f.eks. kommer jeg fra en ny medlemsstat, og jeg er den første person derfra til at tale i dag - fattig på kapital med en hjælpeløs offentlig sektor og en meget ulykkelig fortid, som truer os med at vende tilbage på en imperialistisk måde. Og alle skal tage dette seriøst.
Den anden ting, som er blevet diskuteret her, er, at disse statsejede investeringsfonde meget ofte scorer imperialistiske mål og ikke kun med mellemlange investeringer, men også med hensyn til verdens energikilder: se på Kinas indkøb i Afrika. Det er derfor ikke sikkert, at denne internationale aftale eller adfærdskodeks alene vil være nok.
Efter de relevante analyser må vi gøre os grundige overvejelser om, hvorvidt nogle medlemsstater træffer nationale sikkerhedsforanstaltninger på et ensartet grundlag, som vil forhindre udenlandske investorers misbrug af strategiske sektorer, og at det ikke vil gå imod den frie strøm af kapital, men at det stadig vil betyde en vis sikkerhed.
Margarita Starkevičiūt
(LT) Fru formand! Jeg vil gerne pointere over for mine kolleger, at vi måske ikke skulle bruge så meget tid på udenlandske fonde, men hellere skulle koncentrere os om vores egne, som hr. Purvis sagde - vi investerer for meget i tredjelande og mister penge; derfor behøver vi investeringsfondene. Måske skulle vi organisere vores økonomiske politik på en sådan måde, at vores borgeres opsparinger kan blive sikkert investeret i Europa, så behøver vi ikke bekymre os om tredjelandes investeringsfonde.
Jeg vil gerne slutte af med at takke det franske formandskab for endelig at komme og lytte til vores debat. Slovenien er et meget mindre land, men jeg kunne ikke undgå at bemærke, at dets repræsentanter altid har taget del i Parlamentets debatter. De franske repræsentanter derimod har endnu ikke været særlige aktive, på trods af at Frankrig er et stort land, og jeg håber, at disse debatter vil opmuntre dem til at deltage mere aktivt i vores møder.
Ieke van den Burg
(NL) Fru formand! Tak for at lade mig få ordet igen. Grunden hertil er, at hr. Purvis siger, at vi måske dæmoniserer statsejede investeringsfonde og privat egenkapital og hedgefonde, og jeg mener ikke, at det er tilfældet.
Vi valgte også en meget afbalanceret tilgang i det mundtlige spørgsmål, som det blev forelagt og vedtaget, og jeg tror, at det er klogt ikke at ignorere eller fornægte, at det er vigtigt for os som Parlament, at gøre rede for det, der foregår på dette område. Jeg mener, at det er vores pligt, at det er vores ret at gøre dette, og jeg vil ikke gerne se det blive henlagt som ren dæmonisering.
Anne-Marie Idrac
formand for Rådet. - (FR) Fru formand, hr. næstformand i Kommissionen, mine damer og herrer! Jeg er overrasket over den generelle mening, der viser sig ud fra Deres taler, som jeg kan opsummere til det følgende: hverken dæmonisering eller naivitet.
Vi har alle hørt kommentarerne fra parlamentsmedlemmerne, om at vi tydeligvis ikke må forhindre statsejede investeringsfonde i at blive anvendt på en god måde, og forskellige måder for europæisk fremgang er blevet beskrevet. Ikke desto mindre var der en aftale om en række politiske principper, som skulle forhindre os i at være for naive.
Det er principperne om gennemsigtighed, retfærdighed, forudsigelighed og gensidighed. Disse bidrag fra medlemmerne vil helt sikkert hjælpe os med at fortsætte arbejdet i Rådet og i Kommissionen med henblik på at udarbejde en adfærdskodeks. Det er yderst opmuntrende og vigtigt, at medlemmerne understregede nødvendigheden af et koordineret arbejde mellem medlemsstaterne, og i den forbindelse vil jeg sige, at det er meget tilfredsstillende at høre eurolandene tale med én stemme, idet de er i stand til at etablere forudgående koordinering og koordinering med Den Europæiske Centralbank.
Günter Verheugen
næstformand i Kommissionen. - (DE) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke jer endnu en gang for den store støtte, som De har givet Kommissionens tilgang i løbet af denne debat. Jeg opfattede nogle forskelle, hvad angår prioriteringer, men ikke i den politiske stilling, og det er jeg særlig taknemmelig for.
Jeg er blevet spurgt om, hvordan dette arbejde skrider frem på internationalt plan. Lad mig blot sige, at selv om aktiviteterne i IMF og OECD kører parallelt, drejer de sig ikke helt om det samme. De kunne nærmere beskrives som supplerende. Arbejdsgruppen i Den Internationale Valutafond, der mødes månedligt, forsøger at fastslå, hvordan gennemførelsen i de statsejede investeringsfonde kan blive påvirket på de måder, som vi har diskuteret. OECD-arbejdsgruppen søger på den anden side at bestemme, hvordan vi selv skal opføre os som svar på den indflydelse, som de statsejede investeringsfonde har gjort gældende.
Der bliver set på denne sag fra to sider, og endnu en gang kan jeg sige, at den udvikling, der er foregået indtil nu, har været tilfredsstillende. Vi er ret sikre på, at vi virkelig opnår noget, og - for at vende tilbage til det, som hr. Schmidt sagde - at vi bestemt har en paraply, hvis det skulle blive nødvendigt.
Formanden
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 108, stk. 5.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag den 9. juli 2008.
