Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 6. juni 1996, for genoptaget.

Erklæring fra formanden
Formanden
Nogle medlemmer, specielt medlemmer fra det berørte område, har bedt mig om at fremsætte en kort erklæring om bombeeksplosionen i Manchester sidste lørdag. IRA's bombe sårede over to hundrede mennesker, heraf mange alvorligt; den forårsagede store materielle skader i centrum af Manchester. Det er næsten et mirakel, at der ikke var hundredevis af dræbte. Der er overhovedet ingen mulig eller tænkelig undskyldning for IRA's bombe.
Bomben var rettet imod ganske almindelige mennesker - mænd, kvinder og børn, der var på indkøb lørdag formiddag i en travl by. Hvilken sag skulle dog kunne retfærdiggøre en så barbarisk handling?
Der er ingen tvivl om, hvad bombemændenes mål er: At ødelægge freden; at knuse de fredsforhandlinger, som netop er indledt i Belfast efter den modige indsats, som de to regeringer, de demokratiske politiske partier og hele det nordirske samfund har gjort.
Europa-Parlamentet udtrykker sin medfølelse med de mennesker, der blev såret ved bombesprængningen i Manchester sidste lørdag, og vi håber, at de hurtigt må komme sig fuldstændig igen. Jeg er ved at skrive til Manchesters borgmester for at bede ham om at formidle dette budskab til de tilskadekomne og deres familier. Jeg er overbevist om, at jeg har hele Europa-Parlamentet bag mig, når jeg siger, at terroristernes rædselsgerninger ikke må komme fredens sag til skade.
(Bifald) De berørte samfunds og disses lederes mod og standhaftighed kan overvinde terrorismen, således at fredsprocessen fortsat kan videreføres.
(Bifald)
Newman
hr. formand, som det medlem, der repræsenterer den valgkreds, hvor denne forfærdende voldshandling fandt sted, vil jeg gerne sige Dem tak for de kommentarer, De her har fremsat på hele Europa-Parlamentets vegne. Jeg ved, at mine vælgere deler denne opfattelse, ligesom samtlige vore kolleger her i Parlamentet.
Jeg ønsker blot at tilføje en hyldest til nødhjælpstjenesternes personale, hvis hurtige og professionelle indgriben reddede mange menneskeliv. Uden denne indsats ville der uvægerligt være blevet tale om et frygteligt massemord. Denne eksplosion var den alvorligste af sin art på det britiske hovedland siden den anden verdenskrig. Vi må være meget taknemmelige for, at der i det mindste ikke var nogen mennesker, der omkom, på trods af bombemændenes handlinger. Men der er sket frygtelige skader, og vi tilslutter os alle Deres fordømmelse af denne grusomme handling.

Andrews
hr. formand, jeg vil gerne have ordet på vegne af Europa-Parlamentets medlemmer af Fianna Fáil, på alle vore vælgeres vegne og på vegne af de 99, 9 % af det irske folk, som ønsker at tilslutte sig Deres bemærkninger om de grufulde handlinger, som Den Irske Republikanske Hær har begået i Manchester. Der findes ingen undskyldning for disse ting i forbindelse med fredsprocessen, og for den sags skyld heller ikke i nogen anden sammenhæng.
Jeg er enig i Deres synspunkt om, at Europa-Parlamentet bør støtte fredsprocessen på enhver tænkelig måde. Jeg vil gerne sige Dem tak for Deres erklæring, og på vegne af de irske medlemmer af Fianna Fáil ønsker jeg at udtrykke min medfølelse med alle de sårede og hele Manchesters befolkning, og jeg ønsker dem alt godt i fremtiden. Jeg retter en appel til voldens forkæmpere og beder dem om at nedlægge våbnene og bringe deres morderiske voldshandlinger til ophør i Irland og alle andre steder.
Endnu en gang tak for Deres ord, hr. formand.

Velkomstord
Formanden
Kære kolleger, på Europa-Parlamentets vegne byder jeg de 40 æreskonsuler i den officielle loge velkommen. De er medlemmer af Sammenslutningen af Konsuler i Europa og afholder deres årsmøde i EuropaParlamentet. Hjertelig velkommen!

Arbejdsplan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen.
Det endelige forslag til dagsorden, som det blev opstillet af Formandskonferencen på mødet den 13. juni 1996 i overensstemmelse med artikel 95 i forretningsordenen, er omdelt.

Novo
Hr. formand, først vil jeg orientere om en episode, der fandt sted for nylig, og dernæst vil jeg stille Parlamentets formand et spørgsmål desangående. I fredags blev der afholdt en demonstration, som var indkaldt af metalarbejdernes fagforening, og denne demonstration passerede forbi Europa-Parlamentets bygninger i Rue Belliard. Da den omkring kl. 13 den 14. juni befandt sig under gangbroen, der forbinder Belliard-bygningen med Van Maerlant, så flere personer - ansatte i Parlamentet og/eller medlemmer fra forskellige politiske grupper -, at nogle civilklædte personer udstyret med walkie-talkies fra en af gangbroerne filmede de demonstrerende. Ifølge parlamentsbetjentenes oplysninger var det ikke Parlamentets sikkerhedspersonale, og det kunne det jo heller ikke være, da en sådan opgave ikke henhører under dem. Og det var heller ikke besøgende.
Hr. formand, hvem var de personer, som filmede på dette sted? Var det politibetjente? Og hvem havde givet dem lov til at filme demonstrationen? Kan De give mig et svar på dette spørgsmål, hr. formand?

Formanden
Hr. Novo, vær venlig at tage Deres høretelefoner på. I første omgang fik De måske med, at jeg har sat punktet arbejdsplan på dagsordenen. Så vidt jeg kan konstatere, har Deres indlæg intet med arbejdsplanen at gøre.
Det næste er, at De kan forelægge mig Deres iagttagelser skriftligt, og så vil jeg undersøge sagen. Derefter vil De så også få et svar.
Der foreligger ingen ændringsforslag for denne uge.
Mødeperioden 3.-4. juli 1996 i Bruxelles:
Til onsdag den 3. juli 1996 har jeg modtaget et forslag fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om, at betænkning af Pelttari om bioetik-konventionen udsættes. De Europæiske Socialdemokraters Gruppe anmoder om, at denne betænkning udsættes til mødeperioden i juli II. Tidspunktet skal fastsættes af gruppeformændene, det kan vi ikke træffe beslutning om her, men udsættelse kan vi naturligvis vedtage.
Da ingen ønsker ordet hverken for eller imod denne anmodning, sætter jeg den nu til afstemning.
(Forslaget vedtoges) Dermed er arbejdsplanen fastsat.

Frister for ændringsforslag og beslutningsforslag
Green
Hr. formand, som De ved, har vi en forhandling og et beslutningsforslag om topmødet i Firenze på programmet. De kommer vel efter de fleste gruppers opfattelse til at omfatte en eller anden form for udtalelse fra Europa-Parlamentet om den britiske regerings ikke-samarbejdspolitik i Europa.
Som De ved, mødes udenrigsministrene i dag for at diskutere dette, og jeg vil derfor spørge, om vi alene for denne ene sag kunne ændre tidsplanen, således at vi i vort beslutningsforslag kan tage højde for de ting, som udenrigsministrene måtte beslutte eller ikke beslutte her i aften. Vi kunne måske blot for denne ene sag forlænge fristen til klokken 11 eller klokken 12 i morgen, så vi sikrer, at vort beslutningsforslag er aktuelt og giver mening.

Formanden
Jeg går ud fra, at det er den almindelige opfattelse i Parlamentet, at vi har mulighed for at tage stilling til en sådan beslutning, og det betyder, at vi skal fastsætte fristen for dette punkt til kl. 12.00. Tjenestegrenene lader mig vide, at det er teknisk muligt. Dersom Parlamentet ingen indvendinger har, vil vi bære os sådan ad.

McMahon
Hr. formand, jeg vil blot gerne give en oplysning. Europa-Parlamentet vedtog i juli måned sidste år og igen i december måned et forslag til beslutning om udenlandske lærere i Italien. Vi koncentrerede os specielt om de problemer, som ramte de 88 lærere, der ved en krænkelse af fællesskabslovgivningen var blevet fyret i Napoli. Hr. formand, De gik selv ind i denne sag, ligesom formanden for Udvalget om Sociale Anliggender, Beskæftigelse og Arbejdsmiljø og hr. Newman fra Udvalget for Andragender. Det glæder mig meget at kunne meddele Dem, at samtlige 88 i Napoli fik deres job tilbage i fredags og samtidig fik udbetalt deres manglende løn. Det er efter min mening en meget væsentlig sejr for os her i Europa-Parlamentet.

Formanden
Mange tak, hr. McMahon! Også vi er glade for gode nyheder.

Rammeprogrammer for F&U-indsatsen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0183/96) af Linkohr for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om
I.forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse (KOM(96)0012 - C4-0092/96-96/0034(COD)) om anden tilpasning af afgørelse nr. 1110/94/EF om fjerde rammeprogram for Det Europæiske Fællesskabs indsats inden for forskning, teknologisk udvikling og demonstrationsaktioner (1994-1998); II.forslag til Rådets afgørelse (KOM(96)0012 - C4-0157/96-96/0035(CNS)) om anden tilpasning af afgørelse nr. 94/268/Euratom om et rammeprogram for Det Europæiske Atomenergifællesskabs indsats inden for forskning og uddannelse (1994-1998).
Desama
Hr. formand, med Deres tilladelse vil jeg tale på vegne af min gode ven og kollega, Rolf Linkohr, som af medicinske grunde ikke har kunnet være til stede ved dette møde, hvilket jeg vil bede de tilstedeværende undskylde. Desuden vil jeg anmode om forståelse fra Deres side, da jeg har måttet træde til med ganske kort varsel.
Vi taler her om et forslag til refinansiering af det fjerde rammeprogram. Forslaget er stillet af Kommissionen som følge af en beslutning eller rettere en fælles beslutning, som blev truffet den 26. april 1994 i forbindelse med fastlæggelsen af de overordnede retningslinjer samt de finansielle rammer for det fjerde rammeprogram. Og desværre er dette først og fremmest, hvad vor debat i aften kommer til at dreje sig om, og ligeledes den fremtidige kontakt og uundgåelige forligsprocedure med Rådet.
Afgørelsen af 26. april 1994 afsatte reelt et beløb på 12, 3 mia ecu til det fjerde rammeprogram. Der var tale om et kompromis mellem Rådet og Kommissionen, som kom i stand efter store anstrengelser, og i dette kompromis indgik en aftale om, at Kommissionen halvvejs igennem programmet skulle stille forslag om yderligere bevillinger med et beløb på maksimum 700 mio ecu. Der var tale om et vanskeligt kompromis, idet Parlamentet havde ønsket at overskride de 13 mia ecu allerede under forhandlingerne, men det må siges, at Rådet ikke havde helt den samme holdning til problemet.
I dag befinder vi os midt i gennemførelsen af et vigtigt element af den fælles beslutning, og vi vil gerne her takke Kommissionen, fordi den med det samme har stillet forslag om et beløb på 700 mio ecu, hvilket svarer præcist til, hvad Parlamentet ville have foreslået, hvis det havde haft initiativet i dette spørgsmål. Vi har således fået et udmærket grundlag at bygge videre på, og efter at have set på den finansielle side vil jeg gerne trække nogle elementer af Kommissionens forslag frem, et forslag, som er alt andet end banalt, da Kommissionen, på foranledning af kommissærerne Cresson og Bangemann, jo har valgt ikke at foretage et »løft«, men snarere en tilbundsgående ændring af retningslinjerne for det fjerde rammeprogram.
Faktisk er vi mange, der gennem tiden har beklaget, at det fjerde rammeprogram så at sige følger den slagne vej, der er banet af de foregående rammeprogrammer, og at vi står med en række særprogrammer, der således udvander midlerne.
Kommissionen har stillet et forslag vedrørende fem task forcer, som har fundet grundlag for finansiering i rammeprogrammet, eller i hvert fald mulighed for at få del i de yderligere bevillinger. Jeg kan her nævne multimediesoftware, luftfart, den rene bil, intermodal transport samt vandteknologi.
Der er tale om forslag, som er betydelige, men dog af temmelig varierende værdi, og de har ikke alle virket lige overbevisende på Europa-Parlamentet, i hvert fald ikke på nuværende tidspunkt. Jeg tvivler ikke på, at vi under det femte rammeprogram vil være på bedre bølgelængde.
Det ledsagende forslag om refinansiering af det fjerde rammeprogram, som her drejer sig om Euratom, indeholder ligeledes en række elementer, som vedrører udvikling, og mere specifikt - det vil jeg gerne gøre helt klart - udviklingen af et snævert samarbejde med de central- og østeuropæiske lande om nuklear sikkerhed.
På grundlag af Kommissionens forslag, som kendetegnedes af en særdeles innovativ ånd og uundgåeligt måtte fremkalde meget forskellige reaktioner i Parlamentet, har ordføreren, hr. Linkohr, udarbejdet sin betænkning, hvori han understreger en række ting. Den første har tydeligvis form af en kritik rettet mod Kommissionen og baseret på den kendsgerning, at der i modstrid med den fælles beslutning af 26. april 1994, som jeg henviste til før, ikke først har været udarbejdet en uafhængig evalueringsrapport. Efter henvendelser til Kommissionen er dette hul senere forsøgt dækket, men vi havde håbet, at dette dokument, denne rapport, havde foreligget på et tidligere tidspunkt i proceduren. Herefter - og her ligger måske roden til de problemer, vi har mødt - begik vi den fejltagelse helt at undlade at opstille en prioritering af task forcerne.
Ikke desto mindre har ordføreren godkendt alle Kommissionens forslag, bortset fra at han efter aftale med de største grupper i Parlamentet har udtrykt ønske om, at de finansielle bestræbelser i forbindelse med refinansieringen koncentreres om tre task forcer: for det første luftfart, for det andet vandteknologi og endelig software til uddannelsesbrug. Hvad de øvrige angår, vil vi sandsynligvis som følge af det pres, vore venner i Transportudvalget forståeligt nok lægger, være nødsaget til - i PSE-Gruppen og PPE-Gruppen - at udarbejde et kompromisforslag om intermodal transport, hvorved jeg tror, vi vil have imødekommet ønskerne hos et stort flertal af Parlamentets medlemmer.
Blandt ordførerens, hr. Linkohrs, øvrige forslag vil jeg især fremhæve det forslag, som ikke vedrører en task force, men et særligt forskningsprojekt om problemerne i forbindelse med lokalisering af miner. Det er et problem, som Rolf Linkohr er meget optaget af, og det samme gælder mange af os andre. Vi ved, hvor megen ødelæggelse og død disse miner forårsager i hele verden; derfor er det nødvendigt med et klart signal. Det har vi hermed givet takket være denne betænkning.
Til sidst den finansielle side. Hvad denne angår, ved vi med sikkerhed, at refinansieringens succes i høj grad vil afhænge af den revision af de finansielle overslag, som statslederne skal drøfte på topmødet i Firenze. For at lette statsledernes forhandlinger har jeg på vegne af Budgetudvalget, som har godkendt mit forslag, sådan som Forskningsudvalget også har gjort, foreslået at undersøge muligheden af i det foreliggende tilfælde at sprede denne refinansiering på 700 mio ecu ud over tre budgetår, dvs. 1997, 1998 og 1999, hvor 1999 deles mellem sidste del af refinansieringen og, for andet halvårs vedkommende, den første budgetbevilling til femte rammeprogram. Dette vil kunne fungere som et kompromisforslag helt fra starten.
Vi vil gerne gøre det helt klart over for Rådet, at vi ikke er indstillet på at gå under de 700 mio, men at vi er rede til at drøfte de nærmere enkeltheder. Jeg håber, Rådet forstår dette budskab. Ellers vil vi fremføre det klart og tydeligt under alle fremtidige kontakter.

Quisthoudt-Rowohl
Hr. formand, jeg forelægger her udtalelsen på vegne af min kollega, hr. van Velzen. Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik kan gå ind for task forcer som et instrument, der kunne bevirke, at forskningen kom nærmere på markedet, dersom dette sker på forsøgsbasis for at styrke metodikken til det femte rammeprogram; dette må dog ikke betyde en fastlæggelse på forhånd. Udvalget opfordrer Kommissionen til at oprette task forcer på tværs af sektorer og discipliner og til i videst muligt omfang at inddrage den europæiske industri i formuleringen af forskningsansøgningerne for at undgå en »top-down«-strategi.
Kriterier og data for udvælgelsen af task forcer skal gøres gennemskuelige; der bør navnlig efter en vis tid, hvor der samles erfaringer, forelægges en sammenligning af nytten af de enkelte task forcer. Udvalget opfordrer Kommissionen til i forbindelse med udarbejdelsen af det femte rammeprogram ikke kun at udnytte de erfaringer, der indtil nu er gjort med task forcer, men tillige at benytte kriterierne for »best practices« i grønbogen om innovation.
Udvalget opfordrer endvidere Kommissionen til at tage hensyn til de former for samarbejde med andre europæiske partnere og små og mellemstore virksomheder, som erhvervslivet går ind for og dermed øge chancerne for, at task forcerne bliver en succes.
Kort sagt anser vi task forcerne for at være et positivt tiltag, men først og fremmest for at være et forsøg, som kun vil lykkes, hvis samtidig den tid, der medgår til behandling af ansøgningerne, reduceres, små og mellemstore virksomheder i højere grad inddrages og gennemskueligheden i udvælgelsen af emnerne sikres.

Ferber
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Europa-Parlamentets Udvalg om Transport og Turisme var oprindelig ret begejstret for Kommissionens forslag om oprettelse af disse task forcer, navnlig fordi der på fremragende vis også var taget hensyn til transportområdet: det flytekniske område, FTU-aktiviteter inden for bilindustrien, intermodal transport og transportteknisk interoperabilitet, den maritime industri og fremtidens tog. Ifølge Kommissionens forslag skulle jo da 55 % af de 700 mio ecu, nemlig 385 mio ecu, gå til det store område transport.
Så meget desto mere forbavsede blev vi i Udvalget om Transport og Turisme over resultatet af afstemningerne i Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi, fordi i sidste instans kun det flytekniske område blev tilbage af alle disse transportprojekter. Medlemmerne af Udvalget om Transport og Turisme har derfor stillet deres eget ændringsforslag, ændringsforslag nr. 60, som i det mindste fastsætter task forcen intermodal transport med dertil hørende bevillinger. Vi bliver nemlig nødt til klart at erkende, at netop interoperabilitet er et europæisk tema. Vi har således f.eks. fem forskellige spændingssystemer blandt jernbanerne i Europa og undres over, at vi spilder mange timer med at skifte lokomotiver. Dette tidsspilde har lastbilerne ikke. Der er også her tale om at øge konkurrenceevnen i Den Europæiske Union, medens f.eks. bilindustrien udmærket kan behandles nationalt.
Jeg anser netop interoperabilitet for at være det europæiske tema. De to store grupper har jo fremsat et kompromisforslag med noget reducerede bevillinger. Udvalget om Transport og Turisme ønsker, at dette kompromisforslag fra de to store grupper får Parlamentets tilslutning. Jeg ved, at vi bliver nødt til at tage emnet penge op særskilt, men ved at vi har taget denne overskrift med, har vi klart angivet den retning, vi har brug for i den europæiske transportpolitik.

Adam
Hr. formand, det er virkelig en skam, at Rolf Linkohr ikke er til stede her sammen med os ved forelæggelsen af denne betænkning. Jeg ville gerne komplimentere ham for det fine arbejde, han her har præsteret. Begrundelsen er et yderst værdifuldt dokument, og jeg håber, at medlemmerne vil gøre sig den ulejlighed at studere den nærmere.
Vi er stødt på en række vanskeligheder i forbindelse med denne betænkning angående den beløbsstørrelse, vi bør satse på og spørgsmålet om perioden, samt med hensyn til den rolle hver task force skal spille. Da vi vedtog det oprindelige fjerde rammeprogram, var det ikke tanken, at dette skulle blive en form for forløber for det femte rammeprogram, men det er på sin vis en af de tendenser, der er kommet til udtryk under vore drøftelser. Der er jo ting med hensyn til Kommissionen, som vi må lære her i Parlamentet: Når vi prøver at fastsætte, hvor mange penge der skal bruges til forskning, hvordan disse beløb skal bruges, og hvilken rolle de forskellige task forces skal spille, så skal der et langt grundigere forarbejde til her i Parlamentet. Jeg vil gerne have lov til på Den Socialistiske Gruppes vegne at sige, at det er den vej, vi mener, vi bør følge.
Betænkningen er underlagt medbestemmelsesproceduren, og der skal et flertal til her i Europa-Parlamentet. Jeg håber, at vi vedtager den, selv om de fleste af os har forbehold over for betænkningen, som den så ud, da den kom fra udvalget. Vi står over for den opgave at sikre, at vi kan tale med overbevisende vægt til Rådet for at opnå en forøgelse af forskningsaktiviteterne på europæisk plan. Måske er den væsentligste sætning i hele hr. Linkohrs betænkning udtalelsen om, at selv om vi godkender bevillingen på ECU 700 millioner, så er det ikke nok til, at vi kan hamle op med det arbejde, der er i gang i De Forenede Stater og i Japan. Vi sakker stadig agterud, og jeg håber, at vi virkelig lægger os dette på sinde her i dag - om ikke andet - således at vi får sikret, at vi møder Ministerrådet med argumentationen helt i orden i denne sag.
Der er blot et par enkelte ting, jeg gerne vil nævne. For det første er der forhøjelsen af midlerne til BSEforskningen. Dette emne er jo uhyre aktuelt, og om ikke andet viser det, hvor vigtigt det er, at vi får gjort vore budgetter noget smidigere. Det ville virkelig være tragisk, hvis vi var nødt til at vente tre, fire eller fem år, før vi var i stand til at dirigere en del af vor forskning i en ny retning, blot fordi vi er låst fast af et stramt femårsprogram. Det er en ting, vi må lægge os på sinde.
Vi skal også have set på spørgsmålet om sikkerheden ved atomreaktorerne. Vi er alle enige om, at der skal en større indsats til, når det gælder dekontaminering af berørte områder og strålingsbeskyttelsesprogrammet. Jeg håber, at Europa-Parlamentet vil støtte disse ting stærkt i morgen.

Scapagnini
Hr. formand, også jeg vil gerne tilslutte mig hr. Adam, når han takker hr. Linkohr for det store arbejde, han har udført, og alle vore kolleger har påtaget sig at nå til grundlæggende enighed om dette, som er et emne af usædvanlig vigtighed naturligvis hvad angår genfinansieringen af det fjerde rammeprogram, men især hvad angår retningslinjerne for fremtidige aktioner.
Det er vigtigt for mig at understrege, at vor gruppe er enig og derfor vil stå ved det kompromis, som blev opnået herom, men jeg vil personligt gerne understrege to aspekter: de emner, vi har koncentreret os om, idet vi har udvalgt dem blandt dem, Kommissionen har foreslået, er vi bestemt interesseret i, men det tema, der er foreslået, det særlige emne, der er fremlagt af hr. Linkohr, er bestemt vigtigt, det er ikke kun vigtigt fra et humanitært synspunkt, men også på grund af vort ansvar for de videnskabelige retningslinjer, som ikke kan adskilles fra de mest påtrængende emner, der i øjeblikket beskæftiger os. Netop i den forbindelse bør vi bruge et par ord på at understrege et andet vigtigt emne, som blev nævnt af hr. Adam, nemlig muligheden for delvist, omend på en meget beskeden måde, at forøge midlerne til biomedicin og bioteknologi for at udvikle for at udvikle forskningen i det, som utvivlsomt vil blive det næste århundredes onde: de nye virussygdomme og især sygdomme overført fra dyr.
Afslutningsvis tror jeg, at vi ved i morgen at vedtage Linkohr-betænkningen vil give Rådet et tydeligt signal om Parlamentets vilje til lade den fremtidige europæiske forskningsstrategi tage denne retning.

Plooij-Van Gorsel
Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, jeg har allerede adskillige gange sagt, at Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe ikke er tilhænger af den af Kommissionen udviklede task force-model.
Selv om det kan være nyttigt at identificere teknologiske prioriteter i nogle industrisektorer, synes task forcemodellen at tilføre et ekstra management- og koordinationsniveau til en struktur, som netop har brug for mere gennemsigtighed og større forenkling. Desuden forstyrrer den den nuværende programstruktur.
Min gruppe kan dog acceptere et begrænset antal sager, som er vigtige for Europa og navnlig for dets borgere. Informations- og kommunikationsteknologier er af stor betydning for Europas fremtid. Forandringerne inden for disse teknologier går overordentligt hurtigt. Fremtidige arbejdstagere bør have telematikanvendelser med i deres pensum. Task forcen vedrørende multimedier til undervisningsbrug er derfor et godt initiativ. Det er nødvendigt, at multimedieprodukter udvikles til undervisningsbrug og bruges i disse omgivelser. Britiske skoler kan i denne forbindelse tjene som eksempel. De er allerede meget længere fremme med brugen af informationsteknologier i undervisningen end andre EU-lande.
Mit andet punkt: De små og mellemstore virksomheder bør kunne deltage fuldgyldigt i det fjerde rammeprogram. Jeg bliver ved med at komme tilbage til det, frem for alt med henblik på beskæftigelse, men Kommissionen er meget tvetydig med hensyn hertil. På den ene side skaber den task forcerne med henblik på den store industri. På den anden side skriver den i hvert program udtrykkeligt »fri bane for de små og mellemstore virksomheder«.
Gennem rammeprogrammet har industrivirksomhederne i Europa lært at samarbejde. Det må vi ikke lade gå tabt. Samarbejde er jo det allerbedste middel til at sprede ny viden i Europa. Det ville derfor være bedre at adskille disse ting, for at store og små virksomheder optimalt og effektivt kan drage nytte af rammeprogrammet.

Marset Campos
Hr. formand, i forbindelse med flytningen af den europæiske produktion til andre steder som følge af globaliseringen af økonomien, spiller forskningen og den teknologiske udvikling en afgørende rolle. Linkohr-betænkningen kommer med et meget mere relevant og positivt modforslag til Kommissionens forslag om en forhøjelse af bevillingerne på 700 mio ecu og etablering af task forcer.
Vores gruppe, Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre, er ikke enig i Kommissionens forslag, men er derimod enig i hr. Linkohrs forslag, selv om vi erkender, at den har visse mangler. Vores gruppe er ikke enig med Kommissionen, for det første fordi man ændrer det fjerde rammeprogram uden en forudgående evaluering af de horisontale kriterier, der er gået forud for dette rammeprogram, og fremsætter vertikale forslag, der koncentrerer aktiviteterne på få lande og få virksomheder.
For det andet fordi disse forslag koncentrerer sig om de store multinationale koncerners interesser samt interesserne i f.eks. atomenergi-, automobil- og luftfartsindustrien, dvs. pressionsgruppernes interesser, uden at tage hensyn til de europæiske borgeres sociale interesser. Derfor er vi taknemmelige for, at hr. Linkohr har medtaget vores ændringsforslag vedrørende den tredje alder og sundheden, som bliver de mest presserende problemer i de kommende år. Der vil også blive behov for at beskæftige sig med den bæredygtige udviklingsmodel.
Og for det tredje fordi Kommissionens forslag med henblik på det femte rammeprogram fremmer en vertikal filosofi, som vil forøge ulighederne inden for forskningen i Europa, eftersom der er lande, der bruger 0, 5 % af deres BNP på forskning, og andre, der bruger 2, 7 %.
Af alle disse grunde går vi imod Kommissionens forslag og går ind for hr. Linkohrs forslag, idet vi anerkender den indsats, der er ydet.

Bloch von Blottnitz
Hr. formand, i tider med økonomisk nedgang skulle man jo egentlig være for forhøjelsen på 700 mio ecu til det fjerde forskningsrammeprogram. Forskning og Udvikling skal støttes økonomisk, men retningen skal passe. Og efter vor mening passer retningen ikke mere. Jeg vil illustrere det med nogle eksempler. På den ene side skal der igen gå 105 mio ecu - vi har ganske vist stillet et ændringsforslag, men jeg er bange for, at det ikke bliver vedtaget - til Euratom og dér bruges til fusion. Dvs. en energiform, som blev støttet med 895 mio ecu allerede i det fjerde forskningsrammeprogram og som måske i år 2030 eller 2050, men bestemt ikke her og nu løser vore problemer.
På den anden side skal der bruges penge til den såkaldt inhærent sikre reaktor, altså til noget, der ikke eksisterer og ikke kan eksistere og som heller ikke accepteres af befolkningen. Desuden går, således som hr. Scapagnini allerede meget rigtigt sagde, forskningspengene altid til storindustrien og ikke til SMV, for hvem de ville være af betydning. Yderligere et eksempel: til programmet SAVE II skal der ifølge Kommissionens forslag stilles 150 mio ecu til rådighed. Rådet har så dristet sig til at nedskære bevillingerne til 45 mio ecu. Dvs. at et femårsprogram, det eneste program, vi i dag stadig har til så nogenlunde at leve op til vore forpligtelser fra Rio og Berlin, bare bliver slået i stykker. Men til rumfart og fusion og slige mærkværdigheder bruges der masser af penge!
Næste eksempel: THERMIE. Der er ikke mere nogen, der taler om THERMIE II. Også et program, som i mellemtiden er blevet livsvigtigt for os. Vi hører hver eneste dag, at forureningen med CO 2 øges. Nu siger nogle, som er meget snu, at det jo skyldes, at De er imod atomkraftværker. Det er noget vrøvl! Jeg har set på OECD's statistikker og konstaterer, at i de lande, som har særlig mange atomkraftværker, er forureningen med CO2 ikke mindre. Den stammer nemlig for størstedelens vedkommende fra transport, hvilket overhovedet ikke bliver taget til efterretning.
Sammenfattende kan vi ikke stemme for denne forhøjelse, fordi vi mener, at retningen er forkert og at vi ikke dermed løser vore aktuelle påtrængende problemer, selv om, det må indrømmes, der er mange små punkter i forslaget, som fortjener støtte.

Quisthoudt-Rowohl
Hr. formand, tak for denne undtagelse. På min gruppes vegne vil jeg gerne fremhæve tre væsentlige punkter, for det første forhøjelsens omfang: 700 mio ecu. Selv om der nu i alle stater og på unionsplan hersker en generel tvang til at spare, mener vi alligevel, at det er påtrængende nødvendigt at investere i fremtiden. Og det kan kun lade sig gøre gennem innovationer, hvis grundlag nu engang er forskning og udvikling. Derfor har vi stemt for dette samlede beløb.
For det andet er vi i overensstemmelse med grønbogen om innovationer af den mening, at udbredelsen og udnyttelsen af resultaterne skal forbedres. Det har vi taget hensyn til med vort ændringsforslag om fordelingen af midlerne. Selv om der til dette formål ikke kun er brug for penge, hjælper de dog meget!
For det tredje befinder vi os ret beset på et mellemstadium i midten af det fjerde rammeprogram. Alligevel er drøftelserne til dels blevet ført med uvant heftighed. Det skyldes, at nye retningslinjer i forskningens indhold er blevet besluttet for hurtigt. Vi går ud fra, at samarbejdet om udarbejdelsen af det femte rammeprogram kommer til at forløbe mere smidigt og afslappet.
Til sidst vil jeg gerne sige tak til Kommissionen, fordi samarbejdet har været åbent og fair, og til kommissæren, fordi hun efter nogle vanskeligheder i begyndelsen alligevel søgte og fandt ind i en dialog med Parlamentet. For øvrigt har en, der havde ordet før mig, hr. Gordon Adam, allerede sagt, at vi her har brug for absolut flertal. Derfor har også i Parlamentet presset for at nå til enighed været stort, hvilket er kommet til udtryk i vore kompromisforslag.

Tannert
Hr. formand, mine damer og herrer, i Kommissionens forslag og i Linkohr-betænkningen om tilpasning af det fjerde rammeprogram for Det Europæiske Fællesskabs indsats inden for forskning og i bilag I, fodnote 5, i betænkningen samt i betænkningen om tilpasning af Euratom-forskningen i bilag II, punkt 1 og 2, henledes opmærksomheden med rette på forskningen til forøgelse af sikkerheden i forbindelse med den fredelige udnyttelse af kerneenergien.
Navnlig for staterne i den tidligere østblok og for Kina spiller forøgelsen af sikkerheden i de atomkraftværker, der ligger dér, en stor rolle. Men også for os kan en ny Tjernobyl-ulykke blive yderst farlig. Derfor er vi både ud fra synspunktet solidaritet og vor egen sikkerhed forpligtet til at stille vore muligheder for og vor viden om forebyggelse af tekniske fejl til rådighed og forøge dem.
Det er imidlertid ikke acceptabelt, at den snigende eller åbenlyse udbygning af udnyttelsen af kerneenergi forceres ad denne vej. Mange går nemlig ind for, at vi skal forlade denne teknologi, der principielt ikke kan beherskes, og vi ønsker, at vi skal gå over til solenergi. Derfor burde det være klart, at europæisk støtte til forskning ikke må bruges til udarbejdelse af nye reaktorer, men kun må sættes ind på forbedring af sikkerheden i allerede eksisterende atomkraftværker herunder bortskaffelse af radioaktivt affald. Men det er også grænsen for, hvad der kan accepteres, og selv dét koster nogen overvindelse, for også de sikkerhedstekniske udbygninger begunstiger strukturelt, at farlige atomanlæg fortsat holdes i drift. Principielt skal nemlig dermed den konventionelt planlagte materielt-tekniske levetid for et atomkraftværk forlænges ud over 40 år.
Hvad angår Central- og Østeuropa, spiller følgende ping-pong-effekt en ved første øjekast skjult, særlig rolle: På grund af den kroniske mangel på valuta i disse lande skal udbygningerne dér finansieres ved hjælp af såkaldte modforretninger. Således refinansieres f.eks. ikke kun, at Sosnovy Bor omstilles til den nye nuklearteknologi, men derigennem skal det også forhindres, at f.eks. det tyske atomkraftværk Grafenrheinfeld nedlukkes. Jeg anmoder Dem derfor om, mine damer og herrer, da denne quasi juridiske og appellable option fortsat drift skal forhindres, i lighed med det store flertal i min gruppe at støtte de stillede ændringsforslag 53, 54 og 62.

Cresson
Hr. formand, mine damer og herrer, først og fremmest vil jeg gerne takke alle for det arbejde, de har gjort: hr. Linkohr - som ufrivilligt har måttet afstå fra at være til stede her, og som jeg ønsker god bedring - og medlemmerne af Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi, hr. Desama, hr. van Velzen, hr. Ferber, hr. Collins og fr. Ahlquist. Desuden medlemmerne af Budgetudvalget, medlemmerne af Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, medlemmerne af Udvalget om Transport og Turisme, Medlemmerne af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse samt medlemmerne af Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier.
Adskillige medlemmer har været involveret i behandlingen af Kommissionens forslag om yderligere bevillinger til fjerde rammeprogram for forskning (1994-1998). Resultatet af deres anstrengelser er et afbalanceret og konstruktivt beslutningsforslag, som vil kunne højne kvaliteten af drøftelserne mellem institutionerne og fremme afgørelsen.
Jeg skal ikke lægge beslag på Deres opmærksomhed mere end højst nødvendigt. I betragtning af emnets betydning vil jeg imidlertid gerne fremsætte nogle bemærkninger til en række punkter. Jeg vil derfor først gøre rede for baggrunden for Kommissionens forslag til supplerende bevillinger, herefter kommentere nogle af punkterne i hr. Linkohrs betænkning for Forskningsudvalget og til sidst meddele Dem Kommissionens holdning til de forskellige ændringsforslag, der er stillet, med præcise begrundelser for vor accept hhv. afvisning.
For at begynde med baggrunden vil jeg gøre opmærksom på, at princippet om supplerende bevillinger til det fjerde rammeprogram blev vedtaget i forbindelse med beslutningen om indførelsen af dette program; dette gjorde hr. Desama så udmærket rede for i sit indlæg. Denne refinansiering er væsensforskellig fra den tekniske justering, der fandt sted sidste år i forbindelse med EU's udvidelse med tre nye lande. Den hænger sammen med Rådets og Parlamentets politiske forpligtelse til om nødvendigt at tilpasse det fjerde rammeprogram til den udvikling, der er sket efter dets iværksættelse. Dette var en meget klog beslutning. I betragtning af, at det blev iværksat for over to år siden, lever fjerde rammeprogram ikke længere op til nutidens behov.
Mens vi venter på det femte rammeprogram, som ikke vil blive iværksat før 1999, giver muligheden for yderligere bevillinger os en enestående lejlighed til at forbedre EF-forskningens svar på samfundets behov. Disse behov kommer tydeligst til udtryk inden for bestemte områder, og Kommissionen har derfor valgt at koncentrere sine bestræbelser om visse prioriterede sektorer. Forskningsudvalget har sammen med de andre rådgivende udvalg tilkendegivet sin accept af et sådant selektivt princip, som tager hensyn til de stærke sociale forventninger og til perspektiverne med hensyn til jobskabelse og bevarelse af arbejdspladser.
Prioriteterne ændrer sig hele tiden. Hr. Adam omtalte forskning i BSE. I denne forbindelse vil jeg gerne gøre opmærksom på, at det var et EF-forskningsprogram, der gav et Edinburgh-forskerhold mulighed for at påvise en eventuel forbindelse mellem Creutzfeldt-Jacobs sygdom og kogalskab.
Hr. Linkohrs fremragende betænkninger fremhæver specielt to punkter, som jeg gerne vil vende tilbage til. Det første er opfordringen til at forbedre metoder og teknikker til forvaltning af programmerne. Jeg ved, at det er et spørgsmål, der optager mange af de ærede medlemmer, og jeg deler Deres bekymring. Især fr. QuisthoudtRowohl har været inde på dette. Selv om der er sket fremskridt i løbet af de sidste år, er forbedringer på dette område stadig mulige og nødvendige.
For at opnå yderligere forbedringer vil der meget snart blive afholdt et seminar med deltagelse af de ansvarlige inden for Kommissionen og repræsentanter for EF-forskningen og industrien. Jeg kan i denne forbindelse forsikre de medlemmer, som er bekymret over de små og mellemstore virksomheders utilstrækkelige deltagelse i programmerne, om, at dette seminar blandt andet har til formål at lette deres adgang til forskningsprogrammerne, sådan som flere også har opfordret til, især fr. Plooij-Van Gorsel.
Det andet punkt drejer sig om evalueringen af fjerde rammeprograms gennemførelse. Dette spørgsmål, som tages op i et af ændringsforslagene, behandles desuden indgående i hr. Langes betænkning vedrørende årsberetningen om rammeprogrammet 1995, som De skal behandle i næste måned.
Som jeg har haft lejlighed til at meddele Forskningsudvalgets medlemmer, er Kommissionens tjenestegrene netop i færd med at udarbejde et omfattende dokument om situationen med hensyn til gennemførelsen af det fjerde rammeprogram, som meget snart vil blive forelagt Parlamentet.
Generelt set er jeg meget lydhør over for Parlamentets ønske om en stærk inddragelse i forberedelsen og gennemførelsen af Unionens initiativer inden for forskning. Jeg kan i denne henseende gøre Dem opmærksom på, at Kommissionen inden udgangen af juli vil fremlægge et foreløbigt politisk dokument om det femte rammeprogram med angivelse af de overordnede retningslinjer, som den agter at fastlægge i sit officielle forslag i begyndelsen af 1997. Tidspunktet for offentliggørelsen af dette dokument vil give Parlamentet lejlighed til at udtale sig i en tidlig fase, så det vil kunne forbedre og påvirke de retningslinjer, der foreslås.
Som aftalt vil jeg nu meddele Dem Kommissionens holdning til de forskellige ændringsforslag, der er stillet til dette forslag.
Generelt kan jeg sige, at Kommissionen accepterer alle ændringsforslag, der indebærer hensigtsmæssige præciseringer eller bidrager til at styrke dens forslag. Det drejer sig konkret om ændringsforslag 9 (sidste del) om en vejledende fordeling af de 700 mio ecu; ændringsforslag 15, 16 og 39 om forskellige aspekter af aktiviteterne på multimedieområdet, samt - med visse omformuleringer - ændringsforslag 1, 2, 3, 6, 11 og 12 om task forcernes aktionsformer og om fremlæggelsen af refinansieringen.
Specielt hvad angår ændringsforslag 2, er Kommissionen villig til at henvise til sit forslag om revision af de finansielle overslag, men vil ikke kæde afgørelsen om de supplerende midler sammen med den endelige vedtagelse af overslagene.
På samme måde kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 1, 2 og 5 til Euratom-forslaget, som indeholder hensigtsmæssige præciseringer af teksten i dens nuværende form, samt 3. del af ændringsforslag 6, på den betingelse at ideen om beskyttelse mod stråling indføres i fjerde rammeprograms 2. aktion, «internationalt samarbejde«.
Ændringsforslag 9 foreslår, at der stiftes en Descartes-pris, som uddeles hvert år for at belønne og fremhæve særligt fremragende forskningspræstationer i Europa.
Jeg har allerede gjort medlemmerne af Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi opmærksomme på, hvor fremragende jeg finder denne idé, og Kommissionen er i øvrigt netop nu i færd med at undersøge, hvordan den vil kunne føres ud i praksis. Der er dog ikke grund til at tilføje en ny artikel, eftersom bilag II i afgørelsen om det fjerde rammeprogram allerede giver mulighed for at uddele videnskabelige priser; det vil være nok at ændre det pågældende afsnit.
Derimod finder Kommissionen det ikke hensigtsmæssigt at fastholde de ændringsforslag, der vedrører selve essensen af forslaget, dvs. forslag vedrørende ændringer af det totale beløb, såsom første del af ændringsforslag 9, vedrørende ændringer af prioriteringen, såsom ændringsforslag 4 og 7 samt 17-21, 23, 24, 29 og 36, forslag om nye emner ved siden af de allerede fastlagte, såsom ændringsforslag 8, 10, 40 og 41, 22, 25-28, 31-38, eller forslag om nye forskningsemner inden for allerede fastlagte prioriteter, såsom ændringsforslag 13 og 14.
Ændringsforslag 5 og den del af ændringsforslag 9, der foreslår, at EKSF-forskningen indføjes i fjerde rammeprogram, kan heller ikke optages i forslaget, da de aktiviteter, der er gennemført inden for EKSF, faktisk allerede er en del af programmet. Det samme gælder, med den samme begrundelse, for ændringsforslag 3, 4, 6 og 7 til Euratom-forslaget.
Til hr. Tannert, som talte om det nukleare spørgsmål, vil jeg gerne svare, at Kommissionen er lydhør over for opfordringen til at udvise omtanke, hvad angår det nukleare område, men gerne vil understrege, at der er absolut sammenhæng mellem de tekniske bilag til forslaget til Euratom-rammeprogrammet og særprogrammet for nuklear sikkerhed.
Faktisk nævner Euratom-rammeprogrammet klart »arbejde med de nye sikkerhedsmæssige karakteristika for den nye type reaktorer«. Særprogrammet for nuklear sikkerhed omtaler »forbedringen af de eksisterende anlægs driftssikkerhed, samtidig med at kendskabet til fremtidens reaktorer fremmes«.
Den grundliggende ide er, at medlemsstaterne skal arbejde aktivt henimod anvendelsen af bedre konstruerede reaktorer, mens det er Unionens opgave at støtte den nødvendige forskning for at garantere sikkerheden.
Kommissionen foretrækker ligeledes ikke at udtale sig om de ændringsforslag, der er stillet i plenum, og som går ud over simple præciseringer, og som Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi ikke har haft lejlighed til at udtale sig om. Den ser også med interesse på den prioritet, som visse medlemmer i deres indlæg har tildelt intermodal transport, det drejer sig især om hr. Ferber, Fr. Quisthoudt-Rowohl samt hr. Desama i deres kompromis-ændringsforslag.
I denne forbindelse vil jeg gerne understrege et vigtigt punkt. Kommissionen fastholder princippet om supplerende bevillinger på 700 mio, men er principielt åben over for de holdninger, som danner grundlag for flere af de stillede ændringsforslag.
Kommissionen vil for eksempel ikke gå imod en ligelig fordeling af bevillingerne mellem de foreslåede prioriterede emner, der er tilknyttet task forcernes aktiviteter, og visse mere specifikke emner, der er genstand for særprogrammernes aktiviteter. Den er ligeledes åben over for politisk vigtige emner, såsom lokalisering af miner og forslaget om at sprede de supplerende midler ud over tre år.
Kommissionen foretrækker imidlertid at undlade at indføje de relevante ændringsforslag i teksten på nuværende tidspunkt. Man bør ikke glemme, at de supplerende bevillinger skal vedtages ved fælles beslutningstagning, hvor der kræves enstemmighed i Rådet. Enhver formel ændring af vigtige punkter i Kommissionens forslag vil derfor risikere at gøre det endnu vanskeligere at opnå et globalt kompromis mellem institutionerne.
Og dette bør være vort mål. I bund og grund, og også på mere specifikke punkter, ligger Parlamentets og Kommissionens holdninger meget tæt på hinanden, sådan som det i øvrigt ofte er tilfældet. Nu må vi få Rådet til at tilslutte sig disse holdninger. Den 25. juni finder en uformel trilog sted som optakt til rådsmødet (forskning). Vi må sørge for, at den forløber således, at Rådet hurtigt vil kunne indgå en politisk aftale om de supplerende bevillinger.
Via den fælles beslutningstagning angående fjerde rammeprogram har Parlamentet og Rådet forpligtet sig til at tage stilling til de supplerende bevillinger inden udgangen af juni 1996. Det ville være kedeligt, hvis de ikke overholdt denne forpligtelse.
De europæiske borgere forventer konkrete EU-aktiviteter på de områder, hvor forskning kan bidrage til at forbedre livskvaliteten, styrke den økonomiske dynamik og skabe flere arbejdspladser. Vi må ikke svigte dem.
Jeg vil slutte med denne bemærkning og med en tak til alle dem, der er bidraget til at gøre denne forhandling om de supplerende bevillinger til fjerde rammeprogram til en forhandling af høj kvalitet.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Energieffektivitetskrav til elektriske husholdningsapparater
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0194/96) fra Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af EuropaParlamentets og Rådets direktiv om energieffektivitetskrav til elektriske køleskabe, dybfrysere og kombinationsskabe til husholdningsbrug (C4-0203/96-94/0272(COD)) (Ordfører: Macartney).

Macartney
Hr. formand, medlemmerne af Parlamentet ved jo nok, at vi allerede har været igennem de generelle aspekter ved denne betænkning under førstebehandlingen. Men blot for at genopfriske deres hukommelse vil jeg minde om, at hele formålet var at gøre en indsats for at få løst problemet med den globale opvarmning, at prøve at komme nogle skridt frem imod opfyldelsen af de forpligtelser, som Europas stater påtog sig ved topmødet i Rio, samtidig med at vi gør vort for at få sænket forbrugernes elregninger.
I Kommissionens forslag gik man frem ved at se på spørgsmålet om at forbedre køleskabenes effektivitet. Såvel Kommissionen som Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi tog så udpræget udgangspunkt i den baggrundsundersøgelse, som viste, at det i høj grad var muligt at opnå væsentlige effektivitetsforbedringer inden for Den Europæiske Union, parallelt med de forbedringer man allerede har opnået i De Forenede Stater og i Japan. Så under førstebehandlingen kom vi med nogle væsentlige redegørelser, og der skete væsentlige fremskridt.
Vi skal nu i gang med andenbehandlingen, efter at Rådet har skitseret den fælles holdning.
Blot for at genopfriske medlemmernes hukommelse kan jeg sige, at det første normsæt, som Kommissionen stillede forslag om, drejede sig om en forbedring af energieffektiviteten på 10 %; vi er imidlertid overbeviste om, at der skal en målsætning på 20 % til. Udvalget mente også, at der var behov for en strammere tidsplan med gennemførelse to år efter, at direktivet var vedtaget, samt at der fem år efter direktivets vedtagelse skulle indføres et nyt normsæt, der går videre end det første. Man foreslog ved førstebehandlingen, at gennemførelsen skulle foregå efter et fleksibelt system på basis af forbrugeroplysning, hvilket var udtryk for nytænkning.
Rådet godkendte nogle af disse forslag, mens andre ikke blev godkendt. Det første punkt er, at Rådet gik med til en målsætning for energieffektiviteten på 15 %, hvilket lå på linje med Kommissionens reviderede forslag. Rådet besluttede, at de første normer skulle gennemføres tre år efter vedtagelsen, hvor Europa-Parlamentet og Kommissionen havde foreslået to år. Man henviser i Rådets tekst til den mulighed, at der kommer et nyt normsæt, men denne mulighed omtales helt ærligt i så vage termer, at man nærmest viger udenom. Hvis der ikke nævnes et specifikt tal, så er der ingen grund til at tale om forbedringer eller for den sags skyld, som et af de ændringsforslag, jeg ikke kan støtte, om »væsentlige forbedringer«. Det er ikke det stykke papir værd, det er skrevet på. Så det er et vigtigt punkt, vi har her med fastsættelsen af konkrete mål.
Samtidig er udvalget klogeligt gået på kompromis i to sammenhænge. Det ene punkt er, at man siger til industrien, som ønsker en frivillig aftale eller mulighed for en frivillig aftale: OK. I får en vis periode efter indførelsen af det første normsæt til at nå frem til en frivillig aftale. Vi visker tavlen ren og glemmer, at der førhen ikke skete noget gennem en periode på fire eller fem år, hvor I gerne ville have en frivillig aftale, og vi tager jer på ordet nu. Men hvis denne aftale ikke bliver indgået, så må Kommissionen jo komme med et firkantet lovgivningsforslag, og så vil vi støtte det.
Det andet sted, hvor vi er gået på kompromis, er den noget kontroversielle og efter nogles mening bizarre kategori, der omfatter de subtropiske og tropiske apparater. Eksperterne har faktisk fortalt os, at hele denne kategori ikke rigtigt gav mening. Men den ekspert, som Kommissionen og Parlamentets udvalg forhørte sig hos, konkluderede, at der var grundlag for at gøre en enkelt lille undtagelse i denne kategori, og den gælder de firestjernede køleskabe - hvis De da vil have alle detaljer på bordet - som er todelte, men har én kompressor. Så der er en lille undtagelse, som gør, at vi møder Rådet på halvvejen.
Min bøn til Parlamentet skal være, at vi går videre med det faste forsæt, at der skal fastsættes nogle klare normer for den anden fase, mens vi er rede til at gøre visse indrømmelser for at kunne møde Rådet på halvvejen. Jeg vil indtrængende opfordre Parlamentet til at lade de ændringsforslag, som udvalget har udarbejdet, gå igennem uden nye ændringer, ellers har vi spildt tiden. Jeg stoler dog trygt på EuropaParlamentets visdom og på medlemmernes overblik og interesse, og jeg har fuld tillid til, at når der skal stemmes i morgen, så får vi et overvældende flertal, så Parlamentet opnår fremskridt på energieffektivitetsområdet, som vil komme både vor planet og forbrugerne til gode.

Sindal
Hr. formand, jeg skal på vegne af kollega Kirsten Jensen, som desværre ikke kan være til stede, fremsætte følgende bemærkninger: I dette forslag fremhæves det, at EU har forpligtet sig til at nedbringe CO2 -udslippene. Der gøres samtidig rede for, at køleapparater sluger megen elektricitet, og at vi her har et felt, hvor EU kan gøre noget. Forslaget vil fjerne de allerstørste energislugere fra markedet, men det vil desværre ikke have en effekt, som er større end den effekt, der kommer af den naturlige innovation inden for branchen. Teknologien er til rådighed, og branchen bør benytte sig af den.
Det vigtigste i forslaget er, at Kommissionen forpligter sig til at fremlægge forslag til et andet normtrin, der kan leve op til, hvad den moderne teknologi kan præstere. Ved det første normtrin kommer vi kun af med de allerstørste energislugere. Kommissionen forklarer, at det vil være en fordel for forbrugerne, samfundet og miljøet at få køleapparater med billigere energiøkonomi, og at det er teknisk muligt. Mens vi så venter på CO2 skatten, kan vi passende bruge det indre markeds mekanismer.
I denne uge har vi sat Unionens fremtidige klimastrategi på dagsordenen. Det vil være påfaldende, hvis vi ikke i denne forbindelse kan blive enige om dette forslag, som trods alt er et skridt på vejen. Der er jo ikke meget at glæde sig over på CO2 -området. Som det ser ud nu, kan EU ikke opfylde sin målsætning om at stabilisere CO2 -udslippet på niveau 1990 i år 2000. Som kommissær Papoutsis så rigtigt har fremhævet, er der langt mellem mål og midler. F.eks. har Rådet for nylig beskåret SAVE II-programmet fra 150 mio ecu til 45 mio ecu. Dette skaber stærk mistillid til, om der overhovedet er politisk vilje i Rådet til at gøre noget ved CO2 problematikken. IEA har lavet sammenlignende analyser over køleskabsnormer globalt set. I USA indfører man f.eks. i 1998 et tredje normtrin, der er langt mere ambitiøst end Rådets forslag, og dette i det frie liberale USA. Europa er langt bagud. Vi er jo alle bekymrede for virkningerne på klimaet, når 1 milliard kinesere og mange millioner indere sætter deres energiforbrug i vejret. Men kan vi i Vesten forlange så meget af dem, hvis vi ikke selv kan opnå begrænsninger, som vi har lovet internationalt?

Desama
Hr. formand, jeg vil ganske kort gøre rede for PSE-Gruppens holdning til hr. Macartneys ændringsforslag.
Generelt set vil PSE-Gruppen støtte hr. Macartneys fem ændringsforslag. De sidste to er temmelig formelle ændringer, hvorimod de tre første er vigtige ændringsforslag, idet man specielt i ændringsforslag 1 fastsætter et energieffektivitetsniveau på 20 % ikke kun i første, men også i anden fase, og i ændringsforslag 2 og 3 dels afkorter fristerne for lokale virksomheders markedsføring, dels træffer en række foranstaltninger vedrørende tropiske og subtropiske køleskabe.
Mere behøvede jeg sådan set ikke sige, men jeg bør dog underrette hr. Macartney om, at ikke hele PSEGruppen støtter ham. Et stærkt mindretal i gruppen agter at stemme imod de tre ovennævnte ændringsforslag af følgende årsag: Generelt set skønner vi, at Kommissionen - højst sandsynligt også Rådet - ikke vil kunne tilslutte sig forslaget, hvorfor vi sandsynligvis må indlede en forligsprocedure, og en sådan procedure finder vi under de foreliggende omstændigheder en smule luksuriøs. Vi havde gerne set, hvis man på forhånd og frivilligt kunne have skabt en form for tilnærmelse mellem de forskellige institutioners synspunkter. Under disse omstændigheder, dvs. med ovennævnte forbehold, som ikke vedrører selve indholdet af hr. Macartneys forslag, vil han få PSE-Gruppens støtte, dog kun fra et flertal af gruppen.

Malerba
Hr. formand, målet med en reduktion af drivhuseffekten er absolut fortjenstfuldt, eftersom der er mange makroskopiske tegn på, at Jorden bliver varmere, faktisk ville det være nyttigt at kunne foretage yderligere udforskning in situ for at lære mekanismerne i den infrarøde energis indespærring bedre at kende, hvis en kort digression må være mig tilladt, netop gennem flyvninger med satellitter ophængt i lange tråde, som den jeg havde lejlighed til at eksperimentere med under en rumflyvning i 1992, idet de vil gøre det muligt at udforske de høje lag af atmosfæren, hvor ballonerne ikke kan nå op, og hvor satellitterne ikke kan forblive. Det kunne måske være et velegnet tema for det femte rammeprogram, men for at komme til det direktiv, vi behandler, definerer det omtalte dokument energibesparelse som effektiv energianvendelse og anvender alene kriteriet energieffektivitet på et stort udvalg af europæiske køle- og fryseskabe.
De forskellige vaner fra region til region i Den Europæiske Union på grund af klimaet, ernæringsvanerne og også de europæiske borgeres købekraft skaber forskellig efterspørgsel, og det forudseelige resultat af dette direktiv vil derfor være at reducere antallet af køleskabe på markedet og at orientere markedet mod produkter, der er mere effektive, men samtidig af højere kvalitet og til en højere pris, især i landene mod syd. Her drejer det sig ikke om tilslutning til ideen om energibesparelse, som vi er enige om, eller om at tage stilling til fremtidige generationers skæbne, det drejer sig om at forstå, om denne foranstaltning er retfærdig og afbalanceret, eller om den favoriserer en industrisektor i forhold til en anden under påskud af - hvis jeg må sige det - forvekslingen mellem den energibesparelse, som er vort mål, nemlig ikke at producere mere CO2 , og så energieffektivitet.
For at overbevise Dem om, at energibesparelse og energieffektivitet ikke er præcis det samme, behøver jeg kun at nævne, at en Mercedes kan være mere energieffektiv end en scooter, men en scooter forbruger selvfølgelig mindre energi end en Mercedes. Den, der kører på scooter, sparer energi i forhold til den, der kører i Mercedes, men har også et mindre effektivt køretøj.
Ved en grundig analyse viser det pågældende direktiv sig ikke at være en helt afbalanceret foranstaltning, eftersom det mangler en samfundsøkonomisk undersøgelse af byrderne på forbrugerne i nord og syd. Med hensyn til det andet effektivitetstrin - der følger efter det første, som vi trods alt er enige i - vil jeg foreslå Parlamentet at støtte et ændringsforslag, som lader det stå åbent for at integrere den stramning, der er indeholdt i ændringsforslag nr. 5. Og det ikke så meget for at gøre dette trin flygtigt, men for at gøre det muligt for Kommissionen at formulere det bedre og at vende tilbage til denne undersøgelse. Dette var faktisk Kommissionens holdning i Forskningsudvalget, og det er også Rådets holdning. Jeg anbefaler derfor Parlamentet at vedtage ændringsforslag nr. 5.

Plooij-Van Gorsel
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, køleskabe og dybfrysere til husholdningsbrug er ansvarlige for 7 % af det samlede elektricitetsforbrug i Den Europæiske Union. Et energiforbrug, der er 15 % lavere, kan således medføre betydelige besparelser, nemlig 1 % mindre elektricitetsforbrug og et lavere CO2 -udslip i Unionen. Rådet har foreslået en overgangsperiode på tre år for direktivet i stedet for de af Europa-Parlamentet foreslåede to år. Dette er rigeligt, så meget mere som et køleskab nemt holder i omkring 20-25 år. Det er i den forbindelse ikke bevist, at energieffektiviteten fører til en forhøjelse af udgifterne til køleskabe. Tværtimod, der findes også køleskabe, som er mere energibesparende, og disse er ikke dyrere i anskaffelse end gennemsnitskøleskabet. Det betyder således ikke højere udgifter for forbrugeren og sandsynligvis heller ikke for producenten.
Den Liberale Gruppe støtter ordførerens forslag om at vedtage en anden serie foranstaltninger efter evalueringen af første fase. Kommissionen har i fem år forsøgt på nederlandsk initiativ at nå frem til frivillige aftaler med industrien. Dette viste sig at være umuligt, derfor dette forslag om et europæisk direktiv og hr. Macartneys ændringsforslag, som min gruppe helhjertet støtter.

Izquierdo Collado
Hr. formand, mit indlæg vil med to sætninger sammenfatte holdningen hos en betydelig del af Den Socialistiske Gruppe: En total støtte til Rådets fælles holdning, eftersom den indeholder de væsentlige målsætninger, som vil betyde energibesparelse, og en total modstand mod hr. Macartneys ændringsforslag, som har vendt det døve øre til mange af forsamlingens medlemmer og til mange lande, der har udtalt sig imod disse ændringsforslag.
Disse ændringsforslag handler ikke om energibesparelse eller om miljøet. De handler om noget andet: Om en latent og skjult handelskrig. Det kan ikke være rigtigt, at man undlader at tage hensyn til de forskellige vilkår i de forskellige europæiske lande. Det kan ikke være rigtigt, at man siger, at der er én undersøgelse - når der i realiteten er flere - der påviser og berettiger behovet for, at der skal være forskelligartede køleskabe. Helt konkret er den frist, man giver industrien til at tilpasse sig, samt accepten af tropiske og subtropiske køleskabe efter en stor del af forsamlingens mening meget afgørende, ikke kun af hensyn til energibesparelsen, men også for at miljøet ikke skal bruges som påskud for at støtte bestemte kommercielle interesser.
Selve ændringsforslag 3 fra hr. Macartney, hvori der tales om firestjernede køleskabe, er teknisk set fuldstændig ukorrekt. I dag har køleskabe ikke kun ét rum. Det firestjernede rum er beregnet til frysning, men der er andre rum, som kræver færre stjerner, som ikke har koefficienter, og som alligevel - hvis koefficienterne angives - kan opfylde direktivets betingelser.

Papoutsis
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke hr. Macartney for hans betænkning og det bidrag, han har ydet til Parlamentets andenbehandling af dette emne.
Som hr. Macartney selv fremhævede, er dette forslag af ganske særlig betydning, fordi det er et led i Den Europæiske Unions strategi for stabilisering af CO2 -udslip. Målt i absolutte tal er forslaget ikke det største bidrag til stabiliseringen af disse emissioner; men det er et nødvendigt forslag, hvis vi ønsker at nå dette mål. Hvis vi virkelig ønsker at nå vort mål, må vi gennemføre alle de foranstaltninger, der er økonomisk effektive. Og denne foranstaltning har et costbenefitregnskab, der er fordelagtigt for hele samfundet.
Desuden vil forslaget betyde store besparelser for alle vore borgere. Jeg vil gerne fremhæve det store bidrag, Parlamentet, og navnlig Energiudvalget, under andenbehandlingen har leveret til en yderligere forbedring af teksten med henblik på formuleringen af et velafbalanceret direktiv. Vi må imidlertid ikke glemme, at tiden er en meget vigtig faktor, hvis vi skal opnå en begrænsning af CO2 -emissionerne. Og dette forslag bør vedtages så snart som muligt, så vi kan høste resultater inden år 2000.
For nylig kunne jeg sammen med Energiudvalget konstatere, at der på EU-plan er indgået mange politiske forpligtelser; men når direktiverne og de konkrete forslag kommer dertil, hvor de endelige beslutninger skal træffes, ser vi en hel del forsinkelser. Dette tror jeg, vi bør huske på også nu, hvor vi skal behandle og i morgen stemme om dette direktiv, så vi ikke tillader yderligere forsinkelser, for det, der skal til, for at give Parlamentet og de øvrige EU-organer troværdighed, er, at vi får et direktiv, som vi kan gennemføre med konkrete resultater inden år 2000.
Som De vil huske, fulgte Kommissionen efter førstebehandlingen Parlamentets opfordring til at styrke det oprindelige forslag. Derfor er den fælles holdning væsentligt styrket i forhold til vort oprindelige forslag. Det er Kommissionens opfattelse, at den fælles holdning nu skaber en passende ligevægt mellem miljøbeskyttelse, beskyttelsen af forbrugerne og naturligvis producenternes interesser. Derfor støtter vi dette.
Hvad angår de ændringsforslag, der er stillet, er ændringsforslag nr. 1 meget vigtigt, da det vedrører anden fase. Kommissionen har altid ment, at det er nødvendigt med en dynamisk strategi med en anden fase af foranstaltninger, som skal træde i kraft fem år efter direktivets udgivelse. Kommissionen glæder sig også over, at Parlamentet indtager en positiv holdning til de frivillige aftaler, der skal anvendes i anden fase. Også dette stemmer overens med den fælles holdning. Ifølge den anbefaling, som vore eksperter formulerede i en detaljeret rapport, er det på nuværende tidspunkt umuligt at afgøre, hvilket effektivitetsniveau der er det bedste set ud fra en teknisk og økonomisk synsvinkel. Kommissionen finder det vigtigt at vurdere de økonomiske og tekniske omstændigheder på det tidspunkt, hvor første fase sættes i kraft, og herefter fastlægge anden fases effektivitetsforbedringer. Kommissionen kan således acceptere det princip, der kommer til udtryk i ændringsforslag nr. 1, men kan ikke acceptere den formulering, der foreslås, hvor effektivitetsforbedringen angives konkret. Vi har ikke de nødvendige data, og det er alt for tidligt til, at vi kan acceptere et sådant ændringsforslag.
I stedet for den konkrete angivelse af effektivitetsforbedringen kunne Kommissionen acceptere formuleringen »en væsentlig forbedring« - en formulering, som Rådet også kunne acceptere, hvilket ville give os alle mulighed for at fremskynde den endelige vedtagelse af forslaget. Og jeg tror, det politiske ønske for alles vedkommende netop er en fremskyndelse af vedtagelsesproceduren for dette forslag.
Kommissionen kan acceptere ændringsforslag nr. 2, som vedrører overgangsperioden op til første fase. Og det glæder mig, at de tre institutioner er enige om en energieffektivitetsforbedring på 15 % i første fase, som er en klar styrkelse af det oprindelige forslag.
Hvad angår ændringsforslag nr. 3, drejer det sig om et meget teknisk spørgsmål, der allerede er behandlet indgående i Energiudvalget, og jeg vil ikke gå ind i en debat om dette emne igen i dag. Som det imidlertid er blevet bekræftet af eksperterne, er disse koefficienter teknisk underbyggede, i hvert fald for køleskabe med firestjernede fryserum. Derfor glæder det mig også, at Parlamentet har accepteret disse, og jeg vil gerne meddele, at Kommissionen kan acceptere dette ændringsforslag.
Ændringsforslag nr. 4 om den nye udgave af den europæiske standard EN 153 af juli 1995 kan ligeledes accepteres af Kommissionen.
Ændringsforslag nr. 5, stillet af hr. Malerba til artikel 8 om indførelsen af anden fase, ligger meget tæt på den fælles holdning. Den eneste forskel er tilføjelsen af ordene »en væsentlig forbedring«. Dette ændringsforslag ville kunne gå igennem i Rådet, hvorved en forligsprocedure kunne undgås. Derfor kan Kommissionen også tilslutte sig dette ændringsforslag.
Til sidst vil jeg anmode Parlamentet om at vedtage de ændringsforslag, som vil muliggøre en hurtig vedtagelse af dette forslag. Det drejer sig om et af de vigtigste spørgsmål af dem, vi skal tage stilling til, hvis vi virkelig ønsker at bidrage til mindskelsen af CO2 -udslippene inden år 2000. Derfor er vi nødt til at gå hurtigt frem.
Jeg vil gerne takke Dem og navnlig ordføreren, hr. Macartney, for Deres positive bidrag til bestræbelserne på at forbedre og støtte dette forslag.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Short sea shipping
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0167/96) af Sindal for Udvalget om Transport og Turisme om meddelelse fra Kommissionen om udviklingen inden for short sea shipping i Europa - Perspektiver og udfordringer (KOM(95)0317 - C4-0297/95).

Sindal
Hr. formand, ligesom mine kolleger hilser jeg Kommissionens udspil på dette område meget velkommen. Transportudvalget har arbejdet med mange maritime sager i de senere år, specielt vedrørende sikkerheden. Nu er vi nået til det afsnit, der hedder udvikling af søfarten i fremtiden. Denne betænkning relaterer sig godt nok kun til en meddelelse, men det er en glæde at få lov til at præsentere et produkt, der supplerer dette udspil.
Vi har i udvalget også konstateret, at Rådet er positivt indstillet til det maritime. Desværre går det ikke, som man siger i Danmark, som præsten prædiker i kirken. Der er - hvis jeg må gentage Pusjkins ord - langt fra ord til handling. Vi står altså langt fra det mål, som vi skriver og taler så meget om: Short sea shipping som en del af det europæiske netværk. Ja, alle ved jo, hvordan det går med forligsproceduren. Netop nu sidder man og slås i Luxembourg. Derfor er salen desværre også halvtom, idet de af mine kolleger, som kæmper en kamp for netop at få Maastricht-traktaten til at virke også på dette område, ikke er til stede. Men ønsket om at skabe et sammenhængende transportsystem i Europa er måske vanskeligere at gennemføre end en fælles europæisk forsvars- og sikkerhedspolitik. Men nok om det. Nu til betænkningen.
Der er specielt to hovedpunkter, der er vigtige. Der er to punkter, der er vigtige, hvis man vil stimulere søfarten i de europæiske farvande. Hvis man vil stimulere det, som vi i daglig tale kalder short sea shipping eller nærkysttrafik. Det er havnestrukturen, og hvad der relaterer sig til denne. Endelig er det konkurrencen mellem de forskellige transportformer. Begge områder berøres i alle udsagn og høringssvar, der er fremkommet i denne forbindelse og i forbindelse med betænkningens tilblivelse. Det er meget vigtigt, at Kommissionen og Rådet har kendskab hertil.
Punkt 1. Hvornår får vi etableret en fælles holdning på havneområdet, som alle medlemslandene vil leve op til? Punkt 2. Vil det lykkes at gøre udspillet fair pricing m.v. til en sag, Ministerrådet vil tage alvorligt? Vil vi få mere konkrete initiativer og beslutninger på bordet?
Ændringsforslagene. Jeg skal takke for bidragene fra Udvalget om Regionalpolitik, Økonomi- og Valutaudvalget og fra ØSU og Regionsudvalget. Det har været en positiv oplevelse at arbejde sammen med såvel interne som eksterne udvalg, og det betyder også, at betænkningen egentlig ikke har så mange ændringsforslag, og det er også tegn på, at den proces, vi har været igennem, har virket. Vi er nået ud i hvert eneste led af Europa. Vi er nået ud i hver havn, på hvert skib, for at diskutere dette emne.
To konkrete forslag er til behandling i dag. Det ene er fra Myller m.fl. Jeg har på et tidligere tidspunkt fundet det nyttigt at anmode Kommissionen om at vurdere den stigende mængde low-standard flodskibe, der opererer i Europa. De hidrører fra de tidligere østeuropæiske lande. Derfor er ændringsforslaget fra Myller m.fl. acceptabelt. Det andet ændringsforslag fra Wijsenbeek har jeg talt med hr. Wijsenbeek om. Jeg må sige, det hører hjemme i en anden del af denne diskussion.
Så vil jeg sige tak til sekretariatet og til Kommissionen, og håbe, at Ministerrådet, der vil planlægge den europæiske transportudvikling, opnår et godt resultat. Lad mig helt personligt understrege dels med min far og min bedstefar in mente, at fremtiden var engang søfarten. Den har været underkendt i mange år. Jeg tror, at hvis vi bruger en fornuftig fremgangsmåde, så vil det også være Parlamentets, Kommissionens og Rådets opgave at bringe søfarten frem i forreste linje igen. Hvis vi vil noget med dette, så er det på sin plads med beslutninger. Politik er at ville, at have vilje. Det er ikke at være afventende og se, hvordan markedet udvikler sig. Vi skal ikke tro, at en europæisk transportpolitik ændrer sig, hvis man ikke beslutter noget på europæisk plan.

Watts
Hr. formand, på vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe vil jeg gerne tilslutte mig ordførerens tak til Kommissionen for dette væsentlige bidrag til debatten om søfarten og dens fremtid samt i særdeleshed om den rolle, som short sea shipping kommer til at spille. Jeg vil også gerne fremhæve ordførerens pointe om, at det, som vi her har brug for, er politisk vilje, og samtidig vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Sindal, for den politiske vilje, han har lagt for dagen i forbindelse med alle Parlamentets overvejelser om denne meddelelse. Jeg vil gerne sige ham tak for den indsats, han har gjort med denne betænkning, hvormed han har sikret, at samtlige de parter, der nærer interesse for søfartssektorens fremtid, i fuldt omfang har deltaget i udarbejdelsen af vort svar.
Det ligger klart, at der er behov for yderlige udvikling af den rolle, som short sea shipping kommer til at spille. Som mange af os allerede ved, spiller short sea shipping allerede en central rolle for godstransporten i hele Den Europæiske Union; ja, det er helt op til 30 % til 40 % af vor samhandel, som foregår ved hjælp af short sea shipping. Det er klart, at denne rolle skal udvikles yderligere, og det skal ikke blot ske ud fra historiske eller sentimentale hensyn. Skønt jeg jo repræsenterer den historiske havneby Dover og er meget bevidst om, at vi må og skal huske på vor historie, så erkender jeg dog, at søfartssektoren og short sea shipping i særdeleshed kan komme til at indtage en ganske central position for den transportpolitiske udvikling i fremtiden med henblik på opfyldelsen af såvel vore økonomiske som vore miljømæssige målsætninger.
Jeg vil gerne berøre begge disse områder ganske kort. Der er for det første de økonomiske målsætninger: Udviklingen af vore havne og havnenes infrastruktur og short sea shipping kunne faktisk komme til at gå op i en højere enhed med henblik på at opfylde vor målsætning om at hjælpe Irland og de afsidesliggende egne. Man forbinder ofte en række af de dårligt stillede områder i Europa, hvor arbejdsløsheden er høj, med disse havne- og kystområder. Vi ville derfor fremme muligheden for et opsving i de nedgangsprægede, afsidesliggende områder, hvis vi støttede de foranstaltninger, som ordføreren har skitseret for os. For det andet ville vi i Den Europæiske Union generelt styrke industriens konkurrenceevne, hvis vi gjorde Europas short sea shipping mere konkurrencedygtig.
Min anden interessesfære er miljøet. Vi må ikke se bort fra det forhold, at short sea shipping-sektoren kan komme til at spille en central rolle for opfyldelsen af vore miljømæssige målsætninger. Hr. formand, ligesom sandsynligvis mange medlemmer i Det Forenede Kongerige blev De chokeret over at konstatere, at de forpligtelser, som EU påtog sig under topmødet i Rio om i år 2000 at have stabiliseret CO2 -udledningen på niveauet fra 1990, ikke blot ikke vil blive overholdt, men at man ligefrem er i gang med at overskride disse forpligtelser i betydeligt omfang. Vi står derfor med et yderst presserende behov for at sikre, at vi fremmer short sea shipping, således at vi atter kan sikre, at EU lever op til sine internationale forpligtelser.
Jeg vil gerne slutte af med at takke ordføreren for hans indsats, men vil samtidig opfordre Kommissionen til her i dag at fortælle os, hvilke former for action man nu agter at fremme såvel i Kommissionen som i Rådet for at få disse kønne ord omsat i handling.

Koch
Hr. formand, på vegne af Det Europæiske Folkepartis Gruppe vil jeg gerne gratulere hr. Sindal med hans udmærkede betænkning om meddelelse fra Kommissionen om udviklingen inden for short sea shipping i Europa. Med nogle få ændringer vil Kommissionens retningslinjer og handlingsprogram kunne gennemføres fuldtud. I den forbindelse kan ganske vist - og det fremhæver også min kollega Jarzembowski utrætteligt - den næsten i forbigående i bilaget udviklede generelle havnepolitik ikke accepteres i sin nuværende form, for den går langt videre end til at fremme nærkysttrafikken.
En i længden bæredygtig mobilitet afhænger af mere fleksible og mere effektive transportinfrastrukturer samt af, at de knyttes fornuftigt sammen. Navnlig ud fra dette synspunkt, men også af miljøpolitiske og regionalpolitiske grunde hilser jeg udtrykkelig alle de aspekter velkommen, ved hjælp af hvilke det lykkes at flytte godstransporten fra landevejen til de kystnære farvande. Dette kan kun lykkes, ved for det første at modernisere flåden, havnestrukturerne og forbindelserne mellem oplandet og havnene, ved for det andet at nå frem til større gennemskuelighed i forbindelse med udbuddet af tjenesteydelser, havnegebyrerne og havneforvaltningsstrukturerne, ved for det tredje koordineret at harmonisere finansieringen af offentlige og private infrastrukturer og ved for det fjerde at indskrænke de administrative procedurer.
Det er interessant, at nærkysttrafik omsider betragtes som en kompleks servicetransport, transportøkonomisk altså som en del af en godstransportkæde fra dør til dør. Den er dermed i direkte konkurrence med lastbiltransport. Nærkysttrafik skal derfor gøres enklere, billigere og mere transporteffektiv.
Udvalget om Regionalpolitik stillede meget tidligt ændringsforslag, som i overensstemmelse med meningen findes i Kommissionens originaltekst eller som ordføreren for størstedelens vedkommende har omsat til sproglige nuancer og indarbejdet i sin betænkning. Udelukkende af disse og ikke af indholdsmæssige grunde fremkommer forslaget om forkastelse fra vor gruppe, hvad angår flertallet af disse ændringsforslag.
Ændringsforslag 3 bringer som et nyt aspekt de virkninger, udviklingen af nærkysttrafikken vil få på skabelsen og sikringen af arbejdspladser på værfter i EU. Vi bør derfor stemme for dette forslag.

Pelttari
Hr. formand, der er tre vigtige faktorer, der taler for short sea shipping. Transporten ad landevej stiger i Mellemeuropa med 5 % om året, hvilket medfører stadig større overbelastninger. Den kystnære søtransport er også en miljøvenlig transportform. Og det europæiske kontinents geografiske struktur med indhave, halvøer, bugter og transportvenlige floder og kanaler er særdeles velegnet til denne transportform.
Short sea shipping er en gavnlig og formålstjenlig transportform til betjening af Europas mere fjerntliggende områder såsom Østersøen, Middelhavet og Sortehavet. Eksempelvis er søtransporten, der foregår året rundt, og som må bistås af isbrydere i de hårde vintre, livsvigtig for eksportindustrien i min hjemegn, Den Botniske Bugt, Kemi og Tornio. Søtransporten i de indre farvande i Europa bør liberaliseres betydeligt.
Også åbningen af Ruslands indre vandveje for EU-fartøjer vil øge de økonomiske forbindelser mellem EU og Rusland. Det vil især åbne for store udviklingsmuligheder for Saimaa-kanalnettet i det østlige Finland.
Afslutningsvis lykønsker jeg hr. Sindal med en særdeles god betænkning.

Ewing
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Sindal for hans arbejde med at få sat fokus på denne oversete sektor. Vi har altid jobskabelse i tankerne, og her har vi et område, hvor vi virkelig kunne stimulere et enormt jobmæssigt potentiale. Der er i dag 600 havne, som ligger i nærheden af industricentre. Der er hundredvis af andre, der potentielt kunne udvikles med dette for øje.
Tidligere talere har nævnt hjælpen for at få nedbragt overbelastningen af vore veje, som er et frygteligt problem, dyrt på enhver tænkelig måde, og man har også nævnt, at dette er en miljøvenlig fremgangsmåde. Europæiske midler ville være godt givet ud, hvis vi kunne fremme yderligere foranstaltninger af denne art, og de må fremmes, selvom vore regeringer tilsyneladende mangler den politiske vilje dertil. Der er 90 øer i min valgkreds, og der er mange, der råder over en færgeforbindelse. Men vi har ikke længere direkte forbindelser til Nederlandene, Skandinavien og Hansestædernes havne, som vi tidligere havde fra Skotland. Det ville være så enkelt at oprette disse forbindelser, og det ville være til gavn for alle parter. Hvis vi nogensinde skulle lede efter en måde, hvorpå vi kunne støtte jobskabelsesprocessen, så ville det være dette område, vi skulle gå efter.

Van der Waal
Hr. formand, i betragtning af den forventede vækst i godstransporten og de flaskehalse, som allerede nu optræder, bør short sea shipping have en vigtigere funktion for at aflaste transporten over land. En af forudsætningerne herfor er, at short sea shipping integreres i de transeuropæiske net. Kun som led i den samlede transportkæde fra dør til dør kan short sea shipping opnå en stærk konkurrencestilling i forhold til andre transportformer. De hurtige udviklinger inden for telematik bør erhvervslivet benytte optimalt for at sikre en ordentlig tilslutning til transporten før og efter.
For det andet skal den tid, som skibene tilbringer i havnene, nedbringes. Det kan for en del opnås gennem moderne losse- og ladeteknikker. På dette område er der allerede opnået meget. Men undersøgelse af mulighederne for at vinde yderligere tid er bestemt ønskværdig.
Endvidere er short sea shipping i høj grad generet af omstændelige toldprocedurer, navnlig i forbindelse med veterinærkontrol og kontrol af, om udøvere af serviceerhverv har monopolstillinger i nogle havne. Dette problem gås der stadig for let hen over i kommissionsdokumentet. Det er bemærkelsesværdigt, fordi det netop hører ind under Kommissionens beføjelser at fremme det indre markeds gode funktion.
Endelig må det ikke glemmes, at fremme af short sea shipping ikke kan ses løsrevet fra den samlede transportpolitik. Der er jo ikke blot konkurrence indbyrdes mellem dem, der udøver short sea shipping, men også mellem short sea shipping og andre transportformer, navnlig jernbanen.
Vi tilslutter os Sindal-betænkningen. I kombination med kommissionsdokumentet udgør det en værdifuld støtte til og en supplering af Maritime Industries Forum 's aktiviteter. Lad Kommissionen nu sørge for, at de gode hensigter, som er nedskrevet, også virkelig fører til konkrete foranstaltninger.

Belleré
Hr. formand, der er ingen tvivl om, at den hurtige stigning i trafikmængden, som er en følge af den forøgede handel i det indre marked, kræver nye måder at betragte transporten på. Kommissionens anbefaling i hvidbogen om transportpolitik er derfor en indlysende, naturlig konsekvens af sektorens udvikling. Derfor er det helt nødvendigt at gå fra landtransport til andre former for transport som short sea shipping og flodtransport. Man må bemærke costbenefitforholdet, længden af den europæiske kyststrækning - 35.000 kilometer - og de mere end 600 havne, som for det meste er beliggende i nærheden af industricentrene.
Derfor bør søtransporten påkalde sig større opmærksomhed hos de ansvarlige, og man bør således skabe bestemte infrastrukturer, der kan mindske udgifterne og fjerne hindringerne. Havnene bør især levere et grundlæggende bidrag til kontrollen af personer og varer, og hvad angår veterinærkontrollen. Endvidere vil et genopsving for short sea shipping kunne sætte ny gang i økonomien i visse regioner og skabe nye arbejdspladser.
Hr. Sindals betænkning, som følger og forstærker Kommissionens og Rådets direktiver, er udtryk for en tænkepause og fortæller os, at det er muligt at gå søvejen, og at det påhviler os alle at planlægge fremtiden.

Laurila
Hr. formand, søtransporter letter og aflaster på mange måder landtransporten. Dette gælder også for Østersøregionen, hvilket hr. Sindal også nævner i sin udmærkede betænkning.
Selvom der er lange traditioner for samarbejde om søtransport i Østersøregionen helt tilbage fra hansetiden, og selvom de søtransporter, der finder sted i Østersøen, generelt kan betragtes som miljøvenlige og effektive, er det ikke desto mindre vanskeligere og langsommere at gennemføre transporterne dér end via kontinentet. I forbindelse med transporterne i Østersøen er man ofte nødt til at bruge flere forskellige transportmidler, og undervejs skal lasten losses af og omlades igen på grund af farvandene og øerne. Det må være muligt at forbinde søtransporterne bedre med andre dele af transportkæden. Et godt eksempel på dette er kombineret transport med skib og tog, som der har været stigende efterspørgsel efter.
I de baltiske lande, som er mulige fremtidige EU-medlemmer, er der et meget krævende arbejde med lovgivningen og med udviklingen af havnene og af transportinfrastrukturen. EU bør også investere i udviklingen af havnenes transportstruktur i dette område. Effektive transportforbindelser til Nordeuropa vil gavne EU's samlede handel. Østersøregionen bør have samme status i EU's transportpolitik som Middelhavsområdet.
Afslutningsvis vil jeg betone et miljøområde, hvor EU efter min mening bør tage et initiativ og træffe forberedende foranstaltninger. Jeg sigter til, at det ikke bør være tilladt at transportere olie i EU's farvande, hverken i små eller store fartøjer, medmindre de er udstyret med dobbeltskrog. På det seneste har katastrofen i Wales vist os, at det er absolut nødvendigt, at både små og store oliefartøjer har dobbeltskrog, og at det bør indføres på alle disse fartøjer.

Blot
Hr. formand, mine damer og herrer, den betænkning, vi behandler, tager sigte på at fremme godstransport til søs og rette op på ubalancen mellem søtransport og landtransport. Udmærket. I denne forbindelse rejser sig forskellige problemer, der vedrører miljø, de sociale aspekter og sikkerhedsbestemmelser.
Af hensyn til beskyttelsen af menneskeliv og respekten for miljøet bør der gælde visse minimumssikkerhedskrav. Man kunne udarbejde en liste over disse, ligesom behovet for minimumskrav til besætningens uddannelse bør tages i betragtning. For at forbedre kvalifikationerne kunne minimumskvoter med hensyn til nationalitet fungere som en løsning i mangel af faglig uddannelse hos visse søfolk fra lande uden for EU, der hyres for en dårlig løn.
I øvrigt bør der indføres standarder for konstruktion og vedligeholdelse af skibe, som inden for denne sektor ofte er små og forældede. Dette kunne være en lejlighed til at hjælpe den europæiske skibsreparationsindustri og således begunstige europæiske virksomheder på dette område.
Endelig er det yderst vigtigt med regler for håndtering af farligt gods og for forebyggelse af forurening af farvande samt bestemmelser, der fastsætter betingelserne for hurtig assistance til skibe i havsnød.
Endelig gør vi opmærksom på overensstemmelsen mellem disse behov og de europæiske skibsværfters aktiviteter, en overensstemmelse, som vi mener bør kunne udnyttes på passende vis.

Lukas
Hr. formand, ikke mindst ud fra miljømæssige overvejelser er det af stor betydning at bestræbe sig til det yderste på at flytte gods- og persontransport væk fra landevejen over til jernbanen og de forskellige vandveje. Set fra et europæisk land uden kyst ud til havet bør de indre vandveje i denne sammenhæng tillægges noget større betydning. Som udvidelsen mod øst skrider frem, må der forudses en yderligere hurtig forøgelse af øst-vest-transittransporten på de østrigske landeveje, og da vil skibsfarten på Donau være et vigtigt alternativ. En effektiv tilrettelæggelse af person- og godstransporten ad Donau vil i forbindelse med de østlige Donau-staters tiltrædelsesforhandlinger absolut få en regional dimension, og denne alternative transportkorridor skal benyttes til at aflaste de allerede nu håbløst overfyldte veje.

Papoutsis
Hr. formand, mine damer og herrer, min kollega, Neil Kinnock, har bedt mig undskylde, at han ikke kunne være til stede. Han var nødt til at deltage i trafikministrenes rådsmøde i Luxembourg og kunne derfor ikke være her i dag.
Først og fremmest vil jeg takke hr. Sindal og Transportudvalget for denne positive og konstruktive udtalelse. Jeg vil gerne understrege, at denne udtalelse støtter Kommissionens politik med hensyn til de foranstaltninger, der foreslås i meddelelsen om udviklingen inden for short sea shipping.
Jeg forstår den bekymring, der er kommet til udtryk, og ønsket om en yderligere styrkelse af søtransportens sociale dimension. Denne dimension, der er med til at beskytte de europæiske søfolks knowhow og uddannelse, støtte den faglige uddannelse og ansættelse af kvalificerede søfolk fra Den Europæiske Union, behandledes indgående i Kommissionens meddelelse om en ny søfartsstrategi, der blev offentliggjort i marts i år.
Meddelelsen stiller forslag om Unionens og medlemsstaternes fælles aktion for at fremme erhvervsuddannelsesprogrammer inden for søfart, for at tiltrække unge til søfartserhvervet og bevare faget i Unionen samt fremme et kvalitativt højt beskæftigelsesniveau i Den Europæiske Union for at tilfredsstille den aktuelle og fremtidige efterspørgsel efter veluddannede søfolk. Parlamentet vil uden tvivl kommentere de særlige foranstaltninger, der foreslås i meddelelsen, på et passende tidspunkt, og jeg er sikker på, at De vil betragte disse initiativer som positive.
I lyset heraf har Kommissionen iværksat en undersøgelse, der beskæftiger sig med søfolks erhvervsuddannelse og beskæftigelse i medlemsstaterne. Denne undersøgelse vil omfatte tre store områder:
for det første globale beskæftigelsestendenser inden for de maritime erhverv; -for det andet foranstaltninger truffet af medlemsstaterne for at fremme programmer for søfartsuddannelse og søfolks faglige udvikling, og-for det tredje andre foranstaltninger, der kan tiltrække unge til erhvervet. Det siger sig selv, at vi vil forelægge de anbefalinger, som undersøgelsen munder ud i, for Parlamentet og de øvrige EU-institutioner. Undersøgelsen vil blive drøftet med såvel redere som faglige organisationer inden for rammerne af Det Blandede Udvalg for Søtransport.Hvis jeg her skal besvare hr. Watts' spørgsmål med hensyn til, hvilke umiddelbare initiativer vi vil tage, kan jeg meddele, at Kommissionen er ved at udarbejde et forslag til Rådets forordning om udvidelse af pilotaktiviteterne vedrørende kombinerede transportformer. Det pågældende femårige forsøgsprogram afsluttes i december 1996. Det er Kommissionens hensigt, at det nye program, PACT, skal give de pilotprojekter inden for kombinerede transportformer, der omfatter short sea shipping, mulighed for at modtage finansiel støtte på lige fod med projekter, der vedrører andre transportformer.
Short sea shipping spiller fortsat en væsentlig rolle i flere af Kommissionens igangværende aktiviteter, såsom det fjerde rammeprogram for forskning og udvikling, inddragelsen af havne i det transeuropæiske transportnet og støtte til pilotaktiviteter.
Hvad angår nedsættelsen af administrationsafgiften på veterinærkontrol, som hr. Van der Waal var inde på, samt det lovgivningsmæssige spørgsmål, arbejder Kommissionen tæt sammen med medlemsstaterne, og jeg tror, vi er på rette vej. Under den videre udvikling af politikken for short sea shipping vil Kommissionen tage Parlamentets tilkendegivelser i betragtning og holde det informeret om de fremskridt, der sker. Endvidere vil Kommissionen, som det også foreslås i Parlamentets udtalelse, tage kontakt til den gruppe, der beskæftiger sig med short sea shipping inden for søfartsindustrierne, med henblik på gennemførelsen af det handlingsprogram, der indgår i meddelelsen. Denne proces er allerede indledt, og det pågældende forums syvende samling, der finder sted i Marseille den 4.-5. juli, vil komme med den første officielle vurdering af fremskridtene på området.
Til sidst vil jeg endnu en gang takke hr. Sindal for hans fremragende udtalelse og Europa-Parlamentet for dets grundige behandling af meddelelsen.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Klimaændringer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om den nuværende og fremtidige strategi i forbindelse med klimaændringer.

Bjerregaard
Hr. formand, jeg er glad for at få denne lejlighed til at drøfte forberedelserne til den anden konference for parterne i FN's rammekonvention om klimaændring, og herunder først og fremmest den rolle, Den Europæiske Union har til hensigt at spille på den pågældende konference. Jeg skal ikke gentage her i aften, hvad jeg allerede sagde ved den udmærkede høring, der var i februar måned, og jeg skal heller ikke gentage, hvad vi alle sammen ved, nemlig at vi har de tilstrækkelige videnskabelige beviser på klimaforandringerne, og at det, vi mangler, er politisk handling. Så det, jeg skal koncentrere mig om, er, hvad der sker nu.
Den anden konference vil blive afholdt i Genève fra den 8.-18. juli. Den er et led i processen med at få konventionens parter til at gå ind på yderligere forpligtelser. Nøglespørgsmålene i dette mandat er for det første at få industrilandene til at blive enige om at sætte mål for en reduktion af drivhusgasser for årene 2005, 2010 og om muligt for 2020. Og for det andet at få industrilandene til at blive enige om fælles foranstaltninger, der sætter industrilandene i stand til at nå disse mål.
For industrilandene går dette mandat derfor langt videre end forpligtelsen i selve konventionen, der hovedsagelig fastlægger målet med at stabilisere emissionerne af drivhusgasser i år 2000 på 1990-niveau. Det forventes, at disse aftaler vil tage form af en protokol til selve rammekonventionen. Det er første gang i de internationale forhandlinger om klimaændringer, at industrilandene skal koncentrere deres indsats om konkrete reduktionsmål for de kommende årtier og om konkrete politiske foranstaltninger til at nå disse mål. Derfor er forhandlingerne selvfølgelig også vanskelige. I henhold til den tidsplan, der blev fastsat i Berlin-mandatet, skal der nås til enighed om disse spørgsmål på den næste og på den tredje konference for parterne, der vil finde sted ved udgangen af 1997.
Forhandlingerne om Berlin-mandatet er imidlertid knap nok startet. Processen er indviklet og vanskelig ikke kun, fordi der er så mange forskellige spørgsmål at drøfte, men også fordi industrilandene har forskellige udgangspunkter både i og også uden for Unionen. Nu er alle parter i gang med at finde ud af, hvilke forpligtelser de synes, de kan indgå. Derfor skal parternes anden konference betragtes som et mellemtrin med det formål at give yderligere politisk orientering om denne proces. Det er Den Europæiske Unions opfattelse, at vi fortsat skal basere os på forsigtighedsprincippet, og at den anden konference for parterne derfor fuldt ud bør tilslutte sig evalueringsrapporten fra the intergovernmental panel on climate change , som vi også drøftede tilbundsgående i februar.
Det er meget vigtigt, at Den Europæiske Union bevarer sin ledende rolle i disse forhandlinger. Både målene, vi opstiller, de politiske strategier for at nå dem og foranstaltningerne til at reducere udslippet skal være meget ambitiøse og troværdige. Hvad angår de strategier og foranstaltninger, der skal fastlægges i den fremtidige protokol til konventionen, har Unionen allerede forelagt forslag, der dækker en bred række områder såsom økonomiske instrumenter, standarder for produkters energieffektivitet, transport og vedvarende energikilder. På den anden konference vil dette EU-initiativ blive fulgt op af andre områder, og her kan jeg nævne skovbrug, landbrug og industri.
På denne baggrund vil Europa-Kommissionen fortsætte med at være en drivkraft i processen. Jeg har derfor besluttet efter parternes anden konference at bede Rådet om et mandat til forhandlinger på grundlag af traktatens artikel 228. Forslaget til dette mandat, hvis forberedelse er i fuld gang, vil både være koncentreret om at opnå ambitiøse og troværdige reduktionsmål for gruppen af bilag 1-parter, dvs. i hovedsagen industrilandene som helhed, i henhold til den i Berlin-mandatet fastlagte tidsplan og om indholdet af protokollen for politiske strategier og foranstaltninger, der skal træffes på adskillige planer.
Hr. formand, en ambitiøs og konsekvent politik for klimaændring har meget høj prioritet i Den Europæiske Union. For at gennemføre den er vi nødt til at være aktive og troværdige både internt og internationalt. De foranstaltninger, vi træffer, skal være udformet således, at de viser, at vi vil nå nogle resultater, og at vi dermed øger vores troværdighed. Kommissionen er sig dette fuldt bevidst og beklager derfor den nylige udvikling på Økofin-Rådet vedrørende den foreslåede CO2 -energiafgift, lige såvel som vi beklager reduktionen af Kommissionens forslag om budgettet vedrørende SAVE II i Energirådet. I Kommissionen er vi fast overbevist om, at det er nødvendigt med et EU-dækkende afgiftsinstrument til at støtte indsatsen for at reducere CO2 emissionerne. Kommissionen har derfor ikke til hensigt at trække det foreliggende forslag tilbage.

Kenneth Collins
Hr. formand, der er nu gået fire år, siden Kommissionen offentliggjorde sit oprindelige forslag om indførelse af en CO2 -energiafgift i hele Fællesskabet. Man betragtede det dengang som en væsentlig del af Fællesskabets indsats for at nå de internationale mål, som man jo faktisk havde fastsat i Rio. På trods af denne aftale bliver forslaget stadig - fire år senere - blokeret netop af Rådet, hvis medlemmer har vedtaget de oprindelige målsætninger.
Som kommissæren sagde, gennemførte Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse i februar i år en offentlig høring; ved den lejlighed var der en række anerkendte talere, som fortalte os om de dramatiske konsekvenser, som klimaændringer kan have. De øger sandsynligheden for, at der kommer tørke, stormskader, oversvømmelser, og præmierne for mellemlangfristede og langfristede forsikringer kan derfor komme til at udgøre en betydelig byrde for industrien og dermed hæmme jobskabelsen.
Rådet har tilsyneladende glemt, at bæredygtige job hænger sammen med et bæredygtigt miljø. Kortsigtet tænkning fra såvel industriens som regeringernes side har betydet, at Rådet stadig ikke er indstillet på at gøre noget ved denne sag. Det seneste latterlige eksempel herpå var nedskæringen af SAVE II-programmet. Har disse mennesker aldrig hørt om forsigtighedsprincippet? Tager de ikke imod råd fra deres egne videnskabsfolk? Er man da ikke klar over, at man skader europæiske borgeres velfærd og endda deres levebrød?
Man må tage ved lære af konferencen i Rom i sidste uge, hvor kommissæren, den italienske rådsformand og jeg selv deltog. På trods af en stigende arbejdsløshed forholder det sig således, at beskatningen af arbejdskraften er mere end fordoblet gennem de sidste tredive år, mens beskatningen af ressourceforbruget har ligget fast på kun 10 %. Det er på høje tid, at vi får taget fat på den økonomiske model, som er indeholdt i kapitel 10 i Delors-hvidbogen, så vi kan få ændret den balance.
Set ud fra vort synspunkt må Kommissionen fordoble sin indsats for at overbevise medlemsstaterne om, at beskæftigelsesfremmende foranstaltninger og beskyttelse af miljøet skal følges ad. Begge hensyn kræver, at vi fører en troværdig og aktiv politik for at nedbringe CO2 -udledningerne ved at kombinere gulerodsmetoden med indførelse af regler og en progressiv beskatning. Det er en politik, der er brug for jo før, jo bedre.
Jeg håber derfor, at når konferencen for de parter, der er med i konventionen om klimaændring, træder sammen i juli måned, så giver man sig ikke blot til at øge drivhuseffekten ved at udsende endnu mere tom, varm luft. Det har vi fået mere end nok af. Det er op til Fællesskabet at påvirke medlemsstaterne, så der kan blive gjort en indsats, og jeg håber da, at Kommissionen tager denne opgave alvorligt og får overbevist alle medlemsstaterne om, at de skal samarbejde hele vejen igennem for at sikre, at denne indsats bliver gjort.

Spencer
Hr. formand, jeg glæder mig over kommissærens redegørelse, og jeg glæder mig i særdeleshed over, at hun taler på Kommissionens vegne, når hun beklager den seneste udvikling i Rådet i forbindelse med CO2 -energiafgiften.
Jeg er enig med hende, når hun fremhæver, at det er et politisk problem, og hilser det velkommen, at hun opfordrer os til at spille en ledende rolle på dette felt. Men hvis vi skal spille en ledende rolle, så må vi sikre vor politiske troværdighed; og hvis vi skal sikre vor troværdighed, så må vi tage ved lære af fortiden, hvor det kun er meget små resultater, der faktisk er blevet opnået. Der er kun opnået ganske små resultater i de seneste år, fordi den politiske proces er blevet blokeret så effektivt af lobbyvirksomhed for særinteresser, som har kastet grus i maskineriet og har hæmmet de potentielle fremskridt, der ville have kunnet gøres med hensyn til de administrative problemer - ja, man har ligefrem fornægtet hele det videnskabelige grundlag.
Jeg er enig med hende, når hun giver udtryk for den opfattelse, at den relevante tidsramme løber fra nu af og til konferencen i Kyoto. Mandatet har stor betydning: Det er vigtigt, at Rådet giver Kommissionen mandat til at føre forhandlinger over et bredt felt, og det drejer sig ikke blot om forhandlinger med amerikanerne, der skal nødvendigvis også forhandles med kineserne og inderne. Det drejer sig om et globalt problem, og der skal en global løsning til. Der er behov for at puste nyt liv i debatten og ikke alene tale om den globale opvarmning, men også om beskyttelse af klimaet, for at erkende at diskussionsgrundlaget er ændret, at der er folk i forsikringsindustrien og landbrugsindustrien, som allerede nu kan mærke den fremskredne effekt af klimaændringen.
Jeg har derfor taget et beskedent forslag med til hende her i dag, og jeg håber, at hun vil støtte det. Det ville tilføre den politiske opmærksomhed en dramatisk effekt, hvis vi fortalte, præcis hvorfor dette problem er forbundet med så store, politiske vanskeligheder. Der er så store, politiske vanskeligheder, fordi den industri, der arbejder med de fossile brændstoffer, er fast besluttet på at bremse lovgivningsprocessen såvel her som i Amerika. Jeg vil derfor opfordre hende til at støtte en lille ide, jeg har, som går ud på, at vi skal begynde at navngive orkaner efter olieselskaber. Når orkanen Exxon rammer Floridas kyst, kan det meget vel tænkes, at folks opmærksomhed bliver fanget med stor effekt.

Dybkjær
Jeg vil gerne tilslutte mig det, som de to tidligere talere har sagt, og også sige tak til kommissæren for det engagement, hun har i denne sag, som jo bedst kan udtrykkes ved, at vi har viden, men at vi mangler politisk handling, og det er faktisk ikke her, der er grund til at klandre Kommissionen. Derfor skal jeg også deltage i beklagelserne over Økofin-Rådets manglende beslutninger om CO2 -afgiften og SAVE II i Energirådet, som jo viser, at når det kommer til realiteter, vil Rådet hverken have afgifter eller forskning, det vil med andre ord ingenting, når det kommer til stykket. Kommissæren snakkede om, at Unionen skal have lederskab på dette område, og her må man sige, at Kommissionen har et lederskab, men Unionen har det bestemt ikke, og det, vi risikerer i øjeblikket, er, at klimaspørgsmålet bliver et af de virkelig sørgelige, man kan næsten sige kolde kapitler i Unionens mangeårige historie samtidig med, at virkeligheden viser, at der er tale om global opvarmning.

Lannoye
Hr. formand, jeg ville gerne glæde mig over kommissærens udtalelser og sige, at Kommissionen har villet være ambitiøs og realistisk. Desværre består realismen i dag i erkendelsen af, at vi er kørt en smule fast, især hvad angår energiafgifter.
Men nu vi taler om ambitioner, tror jeg, det vil være passende at forhøre sig om, hvilken form for initiativer Kommissionen og Den Europæiske Union kunne tænkes at tage i de kommende uger i anledning af konferencen i Genève. Jeg ville gerne høre kommissærens mening om det tyske forslag, der er kommet frem, som går ud på at sætte et nyt mål i form af en reduktion af drivhusgasser på 10 % i 2005 og 15 % i 2010. Dette er et forslag, som mine politiske fæller og jeg selv finder alt for svagt, men som går i den rigtige retning. Vi finder det helt realistisk at sætte 20 % af 1990-niveauet som mål for 2005, 30 % for 2010 og 50 % for 2030. Teknisk set er det helt realistisk, og økonomisk set er det fordelagtigt. Alle argumenter taler for det, og derfor tror jeg, det er den rigtige retning.
Mit andet spørgsmål: der skulle cirkulere et foreløbigt dokument i Kommissionen, der leder frem til et forslag om en absolut maksimumgrænse for drivhusgas, eller snarere CO2 -koncentration, på 550 ppm. Jeg gør opmærksom på, at niveauet før industrialderen lå på 280 ppm, og at 550 ppm, dvs. næsten det dobbelte, vil give en temperaturstigning på 2 grader. Kan kommissæren afvise eller bekræfte eksistensen af dette dokument, og hvad mener hun om det? Jeg finder dette af stor betydning for vore videre drøftelser.

Mamère
Fru kommissær, jeg vil gerne tilslutte mig de rosende bemærkninger, De har fået for de mål og ambitioner, De bekendtgør på Kommissionens vegne; men jeg vil - med al respekt - være fræk og sige, at det ikke var Kommissionen, vi skulle have hørt her i dag, men Rådet, eftersom alle de retningslinjer, som Kommissionen lægger, systematisk nedbrydes af Rådet. Jeg tænker her specielt på Jacques Delors' CO2 direktiv, som Rådet i Essen havde meget travlt med at sylte i 1994. Og på en række forslag, som Kommissionen har stillet, men som aldrig er blevet ført ud i livet.
Vi vil sige til Kommissionen, at dens intentioner er udmærkede, men den bør gå videre endnu, navnlig med hensyn til det femte aktionsprogram, hvor den har sat som mål at integrere miljøet i alle former for politik. Men hver gang vi drøfter især transport, må vi konstatere, at miljøet slet ikke optræder. Man kan muligvis kritisere Maastricht-traktaten, men den har den fordel, at den fastsætter kriterier for konvergens, konvergenskriterier udtrykt i tal. Vi har ingen kriterier med hensyn til miljøet, heller ikke for kampen mod drivhuseffekten.
Hvorfor ikke fastsætte kriterier for miljømæssig konvergens, fru kommissær, som medlemsstaterne og Kommissionen og regeringerne skulle være forpligtede til at følge og fastholde i denne henseende. Jeg har på fornemmelsen, at vi, hvad angår miljøet og drivhuseffekten, er nødt til at løbe ind i en mur - som det er sket med krisen i forbindelse med kogalskaben - før det går op for os, at vi faktisk er nødt til at foretage en radikal kursændring.
Som hr. Spencer så udmærket sagde, bliver det tomrum, som er skabt af den manglende politiske vilje, endnu en gang udfyldt af forretningsverdenen, af liberalismen og af jagten på profit. Bør ledelsen af Europa overlades til de multinationales forgodtbefindende, som lige nu tjener penge på forbrugerne? Jeg synes ikke. Til sidst vil jeg sige, at den sidste FN-konference, «HABITAT II«, om storbyer viste, hvor vigtigt det er, at Kommissionen bliver hørt af Rådet og genvinder sin magt.

Blokland
Hr. formand, somme tider har jeg indtryk af, at disse katastrofer allerede finder sted, men at vi endnu ikke vil erkende og anerkende, at det er katastrofer som følge af klimaændringen. Af undersøgelser bliver det stadig tydeligere, at menneskenes indgriben gennem udslip af drivhusgasser fører til klimaændring, selv de, der mest ihærdigt anfægter, at der er en årsagssammenhæng, begynder at tvivle. Hvordan denne forbindelse imidlertid præcis er, synes vi endnu ikke at vide. Derfor vil jeg gerne spørge Kommissionen, om deres specielle forskningsprogram herom kan stimuleres stærkere.
Mere kendskab til denne årsagssammenhæng forekommer mig at være nødvendigt for at lave udkast til en passende reduktionsstrategi. Hvad mener Kommissionen herom? Hvad vil Kommissionen arbejde for på den næste konference om klimakonventionen med hensyn til udviklingslandene? Hvilke bestræbelser gør vi os i Europa, og til hvilke bestræbelser fra udviklingslandenes side er vi rede til at yde vort bidrag? Er kommissæren enig med mig i, at der skal være balance mellem disse bidrag, for at Unionen fortsat kan være troværdig?

Graenitz
Hr. formand, med den øgede koncentration af drivhusgasser vokser sandsynligheden for uønskede virkninger på vort klima, i hvilken forbindelse vi altid skal være opmærksomme på, at klimaet er et ikke-lineært system, i hvilket der meget hurtigt kan indtræde overraskende ændringer, som så med ét slag får hele økosystemer til at forsvinde.
Vi ved i dag fra mange videnskabelige rapporter, hvorledes de nødvendige modforanstaltninger skal se ud samt hvor og af hvem de skal sættes ind, men indførelsen af sådanne foranstaltninger trækker i langdrag, for de mange smukke ord følges desværre ikke op af de nødvendige handlinger.
Jeg ville gerne have anført især de foranstaltninger, der betegnes som »no regrets«. Foranstaltninger, som under alle omstændigheder allerede nu bringer væsentlige forbedringer af miljøsituationen ved at reducere de skadelige stoffer og som sikkert både bevirker større energieffektivitet og skaber arbejdspladser, hvilket de, der har haft ordet før mig, allerede har sagt. Når man tænker på, at en tredjedel af co2 -emissionerne i verden opstår i forbindelse med produktion og distribution af energi, er der her ganske givet sparemuligheder, som vi slet ikke har udnyttet fuldtud endnu og som vi omsider bør tage fat på at få indført, fordi et mindre forbrug af energi jo ikke kun belaster miljøet mindre og reducerer emissionerne i atmosfæren, men tillige kan øve afgørende indflydelse på vore landes konkurrenceevne.
Jeg håber, fru kommissær, at De under drøftelserne med det mandat, De vil få, vil gøre især Rådets medlemmer opmærksom på, at afgørelser som beskæringen af SAVE II-programmet står i skarp modsætning til deres erklæringer.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, når jeg hører kommissærens redegørelse, så siger hun, at vi egentlig har sat alt ind på en formindskelse af CO2 -udslippet. Vi har ikke opnået dette ideal, og nu efter fire år tager vi igen til en konference, hvor vi forsøger at indgå nye aftaler. Og hvorfor har vi efter kommissærens opfattelse ikke opnået det: Fordi ØKOFIN ikke vil acceptere vor CO2 -afgift.
Når vi ved det, og vi har egentlig i to år vidst, at man ikke accepterer denne CO2 -afgift, så spørger jeg mig selv, hvorfor vi i Den Europæiske Union ikke begynder at undersøge, om vi også kan udvikle en række alternativer. Og så stiller man f.eks. spørgsmålet: Hvad skal man nu præcist gøre? Betyder det, at man skal omstille sig fra fossilt brændsel til bæredygtige kilder, at energiforbruget skal formindskes? Hvilke aftaler har Kommissionen indgået på dette punkt, eller har man kun jamret over CO2 -afgiften? Hvilke konkrete aftaler er der indgået?
Hvad jeg udmærket kunne forestille mig, er, at man begynder at se, hvad der på frivillig basis, i fællesskab, kan realiseres med erhvervslivet inden for rammerne af selvregulering. Hvorfor skulle dette ikke være muligt i stedet for udelukkende at vente på de resultater, som en CO2 -afgift kunne medføre, medens vi med sikkerhed ved, at denne på nuværende tidspunkt endnu ikke bliver til noget. Jeg beder således egentlig kommissæren om nu at forelægge os en plan, som kan lægges ved siden af denne CO2 -afgift, således at vi kan tage til denne internationale konference med et pænt tal. Hr. Blokland har sandelig ret, når han siger, at når vi industrilande i Den Europæiske Union åbenbart ikke er i stand til at gøre noget, kan vi vanskeligt bede udviklingslandene om at gøre noget.

Van Putten
Hr. formand, mit spørgsmål har forbindelse med den foregående talers og de andre nederlandske taleres spørgsmål. I aften beskæftiger vi os åbenbart med udviklingslandene, og Kongeriget Nederlandene har også haft indflydelse på klimaændringen på Antillerne.
Hvad jeg vil tale om, er, at jeg har et ganske konkret spørgsmål, der også har forbindelse med kollegernes spørgsmål. Der findes sådant noget som AOSIS, The Alliance of Small Island States . Hvis der er ét emne, som de er involveret i, så er det klimaændringen. Det er først og fremmest øerne i Stillehavet og Det Caraibiske Hav, som står i forreste række, hvis det går galt. En ambassadør i Stillehavsområdet sagde engang: We are the canaries of the mines . Så ved man, at hvis kanariefuglen falder død om, så skal man ud af minen, og det er de små østater.
Mit spørgsmål til Kommissionen er følgende: Disse øer er i høj grad klar over, at de befinder sig i forreste række. Der er allerede atoller i Stillehavet, som i øjeblikket skal forlades. Det omtaler den europæiske presse ikke engang. Det drejer sig kun om 200 eller 300 mennesker, som flyttes fra deres atoller, hvor de har levet i generationer. Mange af disse AOSIS-stater er AVS-lande. En tredjedel af AVS-landene, som Europa har en udviklingstraktat med, er små østater. Mit spørgsmål er: Er kommissæren rede til med den kommissær, som er ansvarlig for AVS-landene, hr. Pinheiro, at udarbejde en plan og også bruge den til sammen med dem at søge hjælp til AOSIS-landene og til også at være til stede under den høring, som AVS-Forsamlingen holder i september om klimaændringen i Bruxelles.

Virgin
Hr. formand, de betænkninger, som vi har drøftet her i aften, har i høj grad drejet sig om klimaændringer. De behandler netop det problem, som kommissær Bjerregaard er inde på. Jeg synes, Parlamentets engagement i spørgsmålet er fremgået meget klart af forhandlingen; der er vel næppe en taler, som ikke har understreget, hvor vigtigt det er at træffe foranstaltninger på dette område.
Går man tilbage til Brundtland-Kommissionens rapport om miljø og udvikling, synes jeg, det er værd at bemærke, at den angiver klimaændringer - klimaproblemet - som det højst prioriterede miljøspørgsmål. I forbindelse med den intensive debat, som vi har haft om kernekraft, er det også tankevækkende, at man i denne rapport har nogenlunde den samme holdning som den, kommissær Cresson for ganske nylig gav udtryk for, nemlig at det gælder om at forstærke sikkerhedsforanstaltningerne på dette område og på den måde udnytte kernekraften i den positive kamp for at få nedbragt kuldioxidemissionen.
Jeg vil også gerne spørge kommissæren, om man ikke, trods de hidtidige fiaskoer, alligevel kan gå videre med CO2 -afgiften og prøve at overbevise medlemsstaterne om det fornuftige i at gennemføre disse foranstaltninger. Jeg kunne måske give hende det råd nøje at studere de CO2 -afgifter, som er blevet indført i Sverige. Jeg erkender gerne, at afgifterne på visse områder er slået fejl, men på andre har de givet meget betydelige resultater. Der er al mulig grund til at markedsføre dem i andre unionslande.

Bjerregaard
Hr. formand, tak for de mange gode bemærkninger til et problem, som jeg forstår, vi er meget enige om bør tages alvorligt. Der er nogle enkelte bemærkninger, jeg gerne vil gøre til noget af det, der er blevet sagt. Jeg er meget enig med hr. Collins i, at når man støder på vanskeligheder, er der ikke meget andet at gøre end at prøve at fordoble sine anstrengelser, og det synes jeg faktisk også, vi prøver. Det er derfor, vi denne gang prøver at få et mandat i forbindelse med forhandlingerne ved udgangen af 1997, lige såvel som vi, som hr. Collins også refererede til, prøver at nå videre med anvendelsen af de økonomiske midler i det hele taget.
Jeg deler også hr. Spencers opfattelse, sådan som den også kom frem fra anden side, at vi selvfølgelig må interessere os for, hvad vi selv kan klare her i Unionen, men at det er vigtigt, at vi opnår den dialog, der er så påtrængende nødvendig i forhold til f.eks. Kina og Indien, hvis disse problemer i realiteten skal løses.
Flere var inde på SAVE II-programmet. Fru Dybkjær var det, og hr. Blokland efterlyste flere midler til målrettede forskningsprogrammer. Man må nok sige, at det, vi oplevede på Energirådet, hvor min kollega, hr. Papoutsis, argumenterede meget stærkt imod den nedskæring, der blev vedtaget, forekommer dybt urimeligt og gør jo også, at man kan være lidt i tvivl om, hvad vi i realiteten kan opnå på forskningsområdet, men det skal nu ikke forhindre os i at prøve igen at se, hvor langt det er muligt for os at komme.
Hr. Lannoye nævnte specifikt det tyske forslag og den målsætning, der lå i det. Vi arbejder for øjeblikket med flere forskellige målsætninger fra landene inden for Unionen, og vi støtter gerne en lang række af de forslag, der foreligger, fordi vi behøver nogle ambitiøse mål for overhovedet at komme videre, og vi ønsker jo at komme videre med forhandlingerne. Det er jo et generelt mål, som vi har en mulighed for at komme videre med.
Det eneste indlæg her i aften, som jeg faktisk ikke forstod, var fru Oomen-Ruijtens, og det var, fordi det fremgik af det indlæg, at vi i Kommissionen skulle have sat os ned og ventet og ikke rigtigt have foretaget os noget, fordi vi nu ikke kunne få vores CO2 -skat igennem. Jeg er sikker på, at fru Oomen-Ruijten husker, at Kommissionen, da det viste sig, at vi ikke ville kunne få skatten igennem, fremlagde nogle retningslinjer, som gav medlemslandene nogle muligheder for at komme videre, fordi vi netop ikke ville affinde os med at vente, da vi ikke kom videre med det i Økofin-Rådet, og at vi derfor igen har arbejdet videre. Der ligger et nyt mandat, som kommissær Monti er i gang med at arbejde med, og hvad angår de internationale konferencer, som vi har snakket om her i aften, så har de jo ikke noget med skatten at gøre, de har noget at gøre med målene, og så må vi vælge de midler, som vi vil anvende på området.
Vi er - kan jeg sige til fru Van Putten - i fuld gang med at hjælpe i forhold til de mindre øer og de problemer, som fru Van Putten talte om. Jeg skal gerne undersøge, bl.a. sammen med kommissær Pinheiro, om der er mulighed for at gøre mere. Vi er meget opmærksomme på det, og der foregår et udmærket samarbejde omkring det.
Lad mig så sige til hr. Virgin, at et af målene med konferencen i Rom om de økonomiske midler netop var at se på, hvad medlemslandene har gjort, bl.a. Sverige, men også andre medlemslande, når de har forsøgt at anvende de økonomiske midler, hvordan det har virket, hvilke svagheder der har været, og hvordan vi overhovedet kan komme videre i denne tankegang. Det egentlige gennembrud på dette område ligger i forhandlingerne under regeringskonferencen og drejer sig om flertalsbeslutninger på nogle flere områder, men det er - tror jeg, Parlamentet og jeg er enige om - en anden diskussion, vi må føre en anden gang.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, jeg konstaterer, at kommissæren siger, at hun ikke har forstået mig. Jeg vil lige tydeliggøre dette.
For det første ser jeg, at vi på grund af denne klimaændring har indgået en række aftaler til nedbringelse af CO2 , at vi i fire år har talt derom med hinanden, at Kommissionen i mellemtiden er fremkommet med denne CO2 -afgift, og at denne afgift ikke bliver til noget. Mit spørgsmål er: Hvad har Europa konkret opnået med hensyn til nedbringelse af CO2 ? Intet, nul og niks.
Hr. formand, når jeg konstaterer dette, så siger jeg: Hvorfor kan man så ikke foruden CO2 -kursen, den afgiftskurs, som vi har fastlagt, også forsøge at opnå noget gennem frivillig nedbringelse, frivillig omstilling - og jeg siger Dem, at det har virket godt i Nederlandene - fra fossilt brændsel til andet, bæredygtigt brændsel? Hvorfor kan De ikke gøre noget ved det? Det er egentlig det spørgsmål, som jeg stiller: I stedet for roligt at vente og se, om man endnu kan opnå noget med nye ting.

Lannoye
Hr. formand, kommissæren svarede på det ene af mine spørgsmål, men ikke på det andet. Mit andet spørgsmål drejede sig om eksistensen af et forslag udarbejdet af Kommissionens tjenestegrene, der sætter en tærskel på 550 ppm for fremtidens acceptable CO2 -koncentration i atmosfæren. Dette ville medføre en temperaturstigning på 2 grader. Eksisterer dette forslag eller gør det ikke? Er der tale om et debatoplæg?

Bjerregaard
Til hr. Lannoye vil jeg sige, at så vidt jeg kan forstå, er det ikke vores forslag, men det er indgået i nogle af forhandlingerne, men jeg skal nu ikke gøre mig specielt klog på det uden at have sat mig grundigere ind i det, så det skal jeg sørge for at give et ordentligt og grundigere svar på.
Så vil jeg gerne over for fru Oomen-Ruijten gentage, at jeg forstod udmærket det første indlæg, som adskilte sig fra samtlige andre indlæg her i aften ved at mene, at Kommissionen ikke havde foretaget sig noget som helst, siden vi ikke kunne få gennemført CO2 -afgiften. Det passer ikke. Som jeg understregede, så fortsatte vi med at fremlægge en række retningslinjer for netop at forbedre situationen. Herudover har vi meget stærkt opfordret til at få opstillet nogle mål og har i den forbindelse været aktive sidst på Berlin-konferencen. Det er nået for nogle af landene på forskellig vis. Vi har redegjort for nogle af de måder, hvorpå dette er sket. Vi arbejder selv videre. Det fremgår af vores arbejdsprogram, at der vil komme en meddelelse om frivillige aftaler med henblik på at se, på hvilken måde de kan bidrage ikke kun med hensyn til klimaforandringerne, men også på andre områder, og jeg håber meget at få autoolieprogrammet, som i allerhøjeste grad har at gøre med udstødning og med muligheden for at reducere den, igennem på kommissionsmødet i morgen. Så samtidig med at vi opretholder, at det vil være klogt og rigtigt med en CO2 -afgift, så har vi arbejdet med retningslinjer, og vi arbejder selvsagt med en lang række andre forslag, og vi opgiver ikke i forbindelse med de internationale konferencer at få sat nogle rimelige standarder i de forhandlinger, der skal foregå med de andre lande.

Formanden
Dermed er dette punkt på dagsordenen afsluttet.
(Mødet hævet kl. 19.40)

