
Staes
Foran mig har jeg et avisinterview, fru formand og kære kolleger, som jeg gerne vil læse et stykke af. Der står: "Jeg kan ikke tilslutte mig antislaverikonferencen i Durban. Den fremmer følelsen af at være offer hos mennesker, som allerede føler, at de har trukket det korteste strå". "Jeg er ikke tilfreds", står der videre, "med hele konferencen i Durban, for slet ikke at tale om den måde, som Mellemøsten blev behandlet på, og at en person som Castro blev tiljublet, hvilket viser, at det var et antivestligt møde." Fru formand, det er ikke mine ord, men hr. Bolkesteins ord, en europæisk kommissær. Min gruppeformand fortalte i går på gruppemødet, at hr. Nielson skal stå til regnskab over for Formandskonferencen på grund af en række uheldige udtalelser om antiamerikansk imperialisme. Ville det ikke være rimeligt, hvis De som formand for Formandskonferencen anmoder hr. Bolkestein om at forklare sig over for Formandskonferencen om disse meget uheldige og meget farlige udtalelser, især i en tid, hvor den vestlige verden skal bekæmpe terrorismen sammen med den islamiske verden?

Formanden
 Hr. Staes, jeg kan bekræfte, at hr. Nielson vil give møde for Formandskonferencen. Deres forslag tages under overvejelse.

Paasilinna
fru formand, jeg vil gerne henlede opmærksomheden på, at man har fjernet det finske program fra Parlamentets fjernsynsnet. Vi har undret os over, hvordan det kan være, men har ikke fået nogen forklaring på det. Der er altså ingen programmer fra Finland, mens der fra visse lande er endog tre eller fire kanaler til rådighed. Jeg vil bede formanden anmode den relevante instans om at rette op på denne sag, da det særligt i disse krisetider er underligt, at man uden nogen forklaring fjerner et medlemslands programsignal fra fjernsynsnettet.

Formanden
 Hr. Paasilinna, fru Banotti er desværre undtagelsesvis endnu ikke til stede. Vi skal naturligvis gerne videregive Deres bemærkninger til fru Banotti, som straks vil se, hvad der kan gøres.

Meddelelse fra formanden
Formanden
 Retten i Første Instans har netop frifundet Europa-Parlamentet i de sager, der var anlagt af medlemmer af Europa-Parlamentet, af Front National og af Bonino-Listen mod Europa-Parlamentets afgørelse af 14. september 1999, hvorved Den Tekniske Gruppe af Uafhængige Medlemmer erklæres ugyldig. I dommens konklusion anføres det, at de pågældende sager behandles samlet, og at disse vil være at afvise. Rekvirenterne bærer hver især egne omkostninger samt Parlamentets omkostninger i forbindelse med de enkelte sager, herunder, for så vidt angår sag nr. 222/99, omkostninger i forbindelse med proceduren for behandling af hastesager. Afgørelsen blev bekendtgjort under et offentligt retsmøde i Luxembourg den 2. oktober 2001. Jeg kan hermed meddele, at den suspension af Parlamentets afgørelse, der fulgte af kendelsen af 25. november 1999, afsagt af præsidenten for Retten i Første Instans efter gennemførelse af proceduren for hastesager, er ophævet med afsigelsen af dommen af 2. oktober 2001, jf. artikel 107, stk. 3, i Rettens procesreglement. Europa-Parlamentets afgørelse af 14. september 1999, som erklærer TDI-Gruppen ugyldig, finder herefter på ny fuldt ud anvendelse.
Jeg giver ordet til hr. Dell'Alba.

Dell'Alba
Fru formand, kære kolleger, de 18 medlemmer af TDI-Gruppen tager Rettens afgørelse af 2. oktober 2001 til efterretning. Medlemmerne ønsker at understrege, at denne dom til dels står i modsætning til den kendelse, der blev afsagt den 25. november 1999 af præsidenten for Retten i Første Instans, som gav os medhold og pålagde Parlamentet at anerkende vores gruppes legitime eksistens. Den afgørelse, der blev truffet i går, vil derfor selvsagt blive gjort til genstand for anke, og vi anmoder naturligvis om, at anken får opsættende virkning for så vidt angår virkningerne af den omhandlede dom.
Fru formand, for at undgå enhver misforståelse anmoder jeg Dem om, inden De foretager Dem yderligere i sagen, at konsultere den juridiske tjeneste for at fastslå virkningerne af den suspension, vi vil og har ret til at anmode Retten om.
Når dette er sagt, vil jeg gerne over for vores kolleger påpege to vigtige aspekter i forbindelse med den dom, der blev afsagt i går. For det første erklærede Retten, at vores sag kunne tages under pådømmelse, og dermed, at medlemmerne har ret til at indbringe afgørelser som denne, truffet af Europa-Parlamentet, for Retten. Parlamentet var af en anden opfattelse og havde begæret sagen afvist.
For det andet anerkender Retten gentagne gange, at der er tale om forskelle i behandlingen af Europa-Parlamentets medlemmer. Der henvises i særdeleshed til stk. 201 og 57 i gårsdagens dom. Jeg skal ikke citere dommen, men blot anføre, at Retten erklærer, at det påhviler Europa-Parlamentet at afhjælpe denne forskelsbehandling inden for rammerne af de beføjelser, der tillægges Parlamentet til at fastsætte interne bestemmelser.
Vi har, hr. Corbett, i et år ventet en afklaring vedrørende Deres udkast til betænkning om ændring af forretningsordenens artikel 29 og 30 med henblik på at bringe den omhandlede forskelsbehandling til ophør. TDI-Gruppen vil imidlertid fortsat kæmpe, være årvågne og gøre sit yderste for at sikre, at indsatsen for at få fjernet forskelsbehandlingen ikke standser med gårsdagens dom.

Corbett
Fru formand, jeg er henrykt over Parlamentets sejr ved Retten i Første Instans. Den bekræfter, at vi havde ret i den beslutning, vi traf. Hr. Dell'Alba har imidlertid også ret, når han henleder opmærksomheden på, at vi må sikre, at der ikke er nogen forskelle eller forskelsbehandling i vores forretningsorden. Det var målet for den betænkning fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, som vi har stillet i bero, indtil Domstolens dom forelå.
Nu er tiden måske inde til at forelægge denne betænkning for hele Parlamentet, men hvis sagen skulle blive appelleret, og hvis den fulde Domstol - selv om jeg personligt betvivler dette - skulle suspendere virkningen af den beslutning, der blev truffet af Retten i Første Instans, indtil den har truffet sin afgørelse, ville det bringe os i en vanskelig situation med betænkningen fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. Personligt betvivler jeg, at den fulde Domstol vil afsige en sådan kendelse, der giver suspenderende virkning, og i så tilfælde kan vi øjeblikkelig gå videre til at se på den forskel, som nogle mennesker mener findes i vores forretningsorden. Min betænkning ville, er jeg sikker på, gøre sit bidrag til at berolige folk.

Formanden
 Hr. Corbett, jeg kan forsikre Dem og hr. Dell'Alba om, at jeg selvsagt, hvis afgørelsen ankes, sammen med Parlamentets juridiske tjeneste nøje vil undersøge, hvorvidt anken har opsættende virkning eller ikke. Vi vil undersøge spørgsmålet med største omhu.

Bonde
Fru formand, dommen er meget klar, men i et retssamfund må det selvfølgelig være sådan, at man har ret til appel, og at virkningerne ikke indtræffer, før den højeste instans er nået til sin konklusion. Dommen er også meget klar hvad angår Parlamentets pligter. Præmis 157 siger udtrykkeligt, at det "tilkommer Parlamentet under overholdelse af de interne procedurer herom at undersøge, om forskellene i behandlingen af de to kategorier af medlemmer, der følger af ovennævnte interne bestemmelser, alle er nødvendige og således objektivt berettigede". Det er, for at sige det på nudansk, et "vink med en vognstang" om, at vi skal kigge vores regler igennem for at se, om de diskriminerer.
Jeg synes, at der må være fuldstændig lige muligheder for alle medlemmer i Parlamentet og for politiske enheder som det italienske radikale parti. Det skal naturligvis have de samme politiske rettigheder som de politiske grupper, bortset fra nogle helt specifikke grupperettigheder, men man må gennemgå reglerne kritisk og sikre, at politiske enheder har samme muligheder for at arbejde i Parlamentet. Derfor vil jeg opfordre Dem, fru formand, til at anmode den juridiske tjeneste om at gennemgå dommen nøje og se, hvor vi skal udbedre reglerne for at sikre fuldstændig lighed, og jeg vil opfordre til, at dommen kommer på Formandskonferencen på det førstkommende møde, efter at der er foretaget en sådan udredning af dommen, hvor vi så kan diskutere en pakke med foranstaltninger for løsgængerne og for mindre politiske enheder, som ikke er store nok til at danne en gruppe, sådan at vi kan få en retfærdig behandling af medlemmerne.

Ilgenfritz
Fru formand, jeg må på given foranledning informere Dem om, at en af mine inviterede besøgsgrupper i denne uge, nemlig den, der skulle komme i morgen, har aflyst besøget. Men jeg har også hørt, at det ikke kun er min gruppe, der er ramt af dette, men at der derimod i denne uge er ca. 50% af de inviterede grupper, som har aflyst deres besøg. Disse mennesker eller deres forældre er bange for, at sikkerhedsforanstaltningerne i Parlamentet ikke er tilstrækkeligt gode, og at børnene er i fare i forbindelse med deres besøg. Jeg anmoder Dem derfor om at informere offentligheden grundigt om, at sikkerhedsforanstaltningerne er tilstrækkeligt gode. Hvis dette ikke er muligt, bør det også overvejes, om besøg i det hele tages ikke skal udsættes. Personligt ønsker jeg også at gøre opmærksom på, at det ville glæde mig, hvis de kvoter, som nu ikke kan udnyttes, fordi besøgene aflyses, blev ophævet i fremtiden og ikke gik tabt, så disse grupper, som af forståelige grund ikke besøger Parlamentet i øjeblikket, kan komme til det på et senere tidspunkt.

Formanden
 Der afholdes møde i Præsidiet i aften. Jeg skal forelægge Deres forslag.

Wuermeling
Fru formand, vores gruppe har i spørgsmålet om grupperinger allerede ved Parlamentets konstituering tilkendegivet vores holdning meget klart. Vi er glade for, at vores retsopfattelse er blevet bekræftet i denne forbindelse. I tilslutning til et par kollegers bemærkninger vil jeg endnu en gang kraftigt understrege, at der i vores forretningsorden, som er vedtaget af Parlamentet, skelnes klart mellem medlemmer, som tilhører grupper, og deres samlede rettigheder og medlemmer, som ikke tilhører en gruppe.
Det er helt klart, at medlemmer uden for en gruppe ikke må diskrimineres, men det betyder ikke, at de som enkeltmedlemmer skal behandles på lige fod med grupper. I vores forretningsorden står der udtrykkeligt i artikel 30, at medlemmer, som ikke tilhører en gruppe, råder over et sekretariat, og at Præsidiet i øvrigt fastsætter de detaljerede bestemmelser. Dette er den retlige tilstand efter domstolens dom i første instans, og den skal man også rette sig efter i de kommende måneder.

 

Det Europæiske Råds ekstraordinære møde - Bruxelles, den 21. september 2001
Formanden
 Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om Det Europæiske Råds ekstraordinære møde i Bruxelles, den 21. september 2001 og om det forberedende arbejde med henblik på Det Europæiske Råds møde i Gent.
Jeg byder formanden for Rådet, hr. Michel, velkommen. De får straks ordet.

Michel
Fru formand, mine damer og herrer, jeg insisterede på hurtigst muligt at underrette Dem om resultatet af det ekstraordinære rådsmøde, som Unionens stats- og regeringschefer afholdt den 21. september.
Det er vigtigt, at Parlamentet inddrages i Unionens forhandlinger og beslutninger. Denne holdning har vi i øvrigt indtaget lige siden de tragiske begivenheder. Som De ved, blev Rådet samlet for at analysere den internationale situation efter terrorangrebene i USA og for at give Unionens optræden de nødvendige impulser.
Man blev hurtigt enig, og teksten blev offentliggjort allerede den 21. september om aftenen. Jeg vil derfor ikke læse hele indholdet for Dem, men jeg vil gerne behandle de vigtigste punkter.
For det første er formandskabet meget glad for, at Unionen gør bekæmpelsen af terrorisme til en førsteprioritet, og at den under alle omstændigheder vil optræde samlet. Terrortruslen er en prøve for den europæiske konstruktion. Med den enstemmighed, som blev konstateret på rådsmødet, debatternes kvalitet og de trufne altomfattende og konkrete foranstaltninger har Unionen bevist, at den kan klare udfordringen.
Det ekstraordinære rådsmøde har gjort EU i stand til at overbringe forskellige vigtige beskeder. Den første besked vedrører solidaritet og samarbejde med USA. EU har de samme værdier som USA, især med hensyn til et åbent, demokratisk og multikulturelt samfund. EU skal støtte USA i retsforfølgelsen og straffe dem, der er ansvarlige for de barbariske handlinger, og deres medskyldige.
Vi mener, at et målrettet amerikansk svar inden for rammerne af Sikkerhedsrådets resolution 1368 er berettiget. Vi - og alle medlemsstaterne i overensstemmelse med deres midler - er villige til at engagere os på den måde. Vi må ikke undervurdere sagens alvor. For at få det til at ophøre skal vi kunne støtte os til en bred koalition under FN's ledelse. Koalitionen skal især omfatte ansøgerlandene, Rusland og vores partnere i den arabiske verden.
Det andet budskab, som Unionen vil overbringe Rådet, er dens konkrete engagement i bekæmpelsen af terrorisme gennem en handlingsplan, som omfatter fem foranstaltningstyper. Den første række foranstaltninger tager sigte på at forstærke det nødvendige politimæssige og retslige samarbejde. I den forbindelse skal der udarbejdes en europæisk arrestordre og en fælles definition af terrorisme, hvilket er to af Rådets målsætninger. Rådet har endvidere konkret besluttet at træffe foranstaltninger for at fastlægge terroristers og deres støtteorganisationers identitet med henblik på at kunne udarbejde lister over terrororganisationer. I den forbindelse skal Europols rolle og samarbejdet med USA forstærkes.
Handlingsplanen omfatter for det andet en række foranstaltninger, som i øvrigt efter min opfattelse er særdeles vigtige, om udbygning af de internationale retslige instrumenter. Der eksisterer forskellige instrumenter, som kan tages i brug, og det vil utvivlsomt være nyttigt - som foreslået af Indien - at undersøge mulighederne for at udarbejde en generel konvention til bekæmpelse af international terrorisme.
For det tredje vil EU arbejde med en række foranstaltninger, som vedrører finansieringen af terrorisme. Der vil også på dette punkt blive tale om konkrete initiativer på europæisk plan, især når det gælder hvidvaskning af penge og indefrysning af aktiver. For det fjerde er der tale om en række foranstaltninger vedrørende luftfartssikkerheden. EU vil hurtigt forberede en række tekniske og konkrete foranstaltninger, eksempelvis kontrol af bagage og teknisk uddannelse af besætningerne.
Endelig, for det femte, vil jeg påpege de foranstaltninger, der vedrører den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik som sådan. Der lægges i denne forbindelse vægt på behovet for at koordinere EU's samlede indsats med det sigte at styrke den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik med øget vægt på bekæmpelsen af terrorisme, herunder systematisk revurdering af EU's forbindelser med tredjelande og vurdering af, hvorvidt disse måtte støtte terrorismen.
På mellemlangt og langt sigt kræver bekæmpelsen af terrorisme også, at EU styrker den forebyggende indsats og i øget omfang deltager i stabiliseringen af regionale konflikter. EU vil i denne forbindelse i samarbejde med USA, Rusland og partnere i de arabiske lande styrke indsatsen for at sikre en varig løsning af konflikten i Mellemøsten.
Varige resultater opnås kun ved at udvikle den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og den europæiske forsvars- og sikkerhedspolitik. EU's politikker på disse områder må ikke anvendes til iværksættelse af gengældelsesforanstaltninger, men som redskaber til iværksættelse af en forebyggende indsats. Forebyggelsen af konflikter forudsætter bl.a., at EU klart bidrager til at sikre, at alle lande integreres i et verdensomspændende system beroende på sikkerhed og varig fremgang.
Vi må endvidere være specielt opmærksomme på problemet med flygtningestrømme. Kommissionen vil fremsætte forslag om hjælpeprogrammer for afghanske flygtninge i Afghanistans nabolande.
Endelig søgte Det Europæiske Råd, når det gælder de økonomiske udsigter, med sit budskab at berolige de europæiske lande og markederne. Hertil bidrog ligeledes konklusionerne fra det uformelle møde i Økofin-Rådet, som fandt sted samtidig i Liège. Det Europæiske Råd understregede, at euroen i den aktuelle økonomiske situation vil spille en positiv rolle. Dette var, mine damer og herrer, indholdet af Det Europæiske Råds konklusioner, som blev vedtaget under mødet den 21. september. Afslutningsvis vil jeg gerne tilføje to bemærkninger.
For det første har den krise, der er opstået som følge af terrorangrebene i New York og Washington, forenet Europa, sådan som det ofte er tilfældet i krisesituationer. På Det Europæiske Råds ekstraordinære møde den 21. september blev der truffet konkrete beslutninger og udvist sandt europæisk leadership. Det belgiske formandskab vil sikre, at disse forpligtelser følges op, i særdeleshed under det kommende møde i Rådet (almindelige anliggender) i oktober og under Det Europæiske Råds møde i Gent.
For det andet må opprioriteringen af bekæmpelsen af terrorisme ikke få os til at opgive andre grundlæggende projekter med henblik på den europæiske integration. Det belgiske formandskab vil tilstræbe at overholde det fastlagte program, hvad angår forberedelsen af indførelsen af euroen, forhandlingerne om EU's udvidelse og iværksættelsen af den europæiske forsvars- og sikkerhedspolitik.
Jeg vil nu gå over til redegørelsen om forberedelserne til Det Europæiske Råds møde i Gent.
(NL) På stats- og regeringschefernes uformelle møde den 19. oktober i Gent behandles de tre emner, som det belgiske formandskab allerede havde planlagt, nemlig euroen, udvidelsen af EU og Laeken-erklæringen om Europas fremtid. I betragtning af de internationale begivenheder tilføjes der sandsynligvis et fjerde emne om bekæmpelse af terrorisme.
Med hensyn til indførelsen af euroen i 12 medlemsstater fra den 1. januar 2002 præsenterer formanden for Økofin-Rådet, hr. Reynders, den ansvarlige kommissær Solbes og formanden for Den Europæiske Centralbank, Wim Duisenberg, en detaljeret rapport om situationen med hensyn til forberedelserne i medlemsstaterne. Stats- og regeringscheferne får på den måde mulighed for at justere forberedelserne, om og hvor nødvendigt. De får ligeledes mulighed for at drøfte en række mere politiske aspekter af europroblematikken såsom spørgsmålet om anvendelsen af euroen i ansøgerlandene.
Med hensyn til forberedelserne af Laeken-erklæringen vil formanden for Rådet (almindelige anliggender) offentliggøre en rapport om de forhandlinger, som udenrigsministrene indtil nu har ført om dette emne. Nærmere bestemt vil der blive lagt vægt på det, som det belgiske formandskab allerede har kæmpet sig frem til. Det vedrører især organiseringen af konventet som et fornyende instrument ved forberedelserne af regeringskonferencen i 2004.
På rådsmødet (almindelige anliggender) den 8. og 9. oktober i Luxembourg håber det belgiske formandskab at kunne konsolidere denne fremgang og supplere den med fremskridt på to nærliggende punkter, nemlig ansøgerlandenes vedtægt inden for konventet og organiseringen af et civilt forum.
Derudover tilstræber formandskabet at indgå en aftale om den bedste måde at fastsætte konventets mandat på. Formandskabet foretrækker en udvikling eller omformulering af de fire emner fra Nice-erklæringen med det formål at opnå en bredere dagsorden.
På rådsmødet (almindelige anliggender) den 8. oktober vil formandskabet for første gang informere medlemsstaterne om Laeken-erklæringens mulige struktur. Efter det forberedende arbejde på rådsmødet (almindelige anliggender) må det efterfølgende være muligt i Gent at fortsætte den trinvise forberedelse af Laeken-erklæringen og om muligt gå videre. Det ville f.eks. være nyttigt for formandskabet i de kommende uger at overbevise de andre medlemsstater om, at Laeken-erklæringen ikke må reduceres til rene procedurespørgsmål, for det andet at antyde karakteren af de ønskede indholdsmæssige tilføjelser og for det tredje at overbevise de andre medlemsstater om, at denne indholdsmæssige fremgangsmåde ikke behøver at give særlige problemer.
(FR) Jeg vil gerne benytte lejligheden til at berolige dem, der har givet udtryk for en vis bekymring, når det gælder den indfaldsvinkel, det belgiske formandskab anlægger.
Den proces, vi forestiller os, volder ikke uoverstigelige vanskeligheder. Den frembyder endog flere fordele. Det reelle spørgsmål er efter min opfattelse ikke, hvorvidt man skal holde sig inden for de fire led, der anføres i Nice-erklæringen. Den pågældende erklæring åbner mulighed for at udvide drøftelserne med udgangspunkt i de fire anførte emner. Det er i øvrigt vanskeligt at se, hvad der skulle forhindre, at konventet motu proprio tager et hvilket som helst emne op, det måtte finde relevant. Siden mødet i Genval står det klart, at formålet med Laeken-erklæringen vil være at rejse spørgsmål, uden at disse nødvendigvis straks søges besvaret. Resultatet af konventet vil antage form af en række valgmuligheder, hvilket burde berolige dem, der frygter at miste grebet.
Om end alle er enige om, at målet for processen er at stille relevante spørgsmål, er det dog helt legitimt i videst mulige omfang at formulere disse på fyldestgørende, klar og saglig vis med henblik på at sikre, at konventets fremtidige arbejde forløber optimalt.
Hvad angår EU's udvidelse, vil Det Europæiske Råd på formandskabets foranledning behandle en rapport udarbejdet af Kommissionen om den konkrete iværksættelse af strategien på dette område. Rapporten vil være til rådighed, så snart den er vedtaget af Kommissionen. Det skal således undersøges, hvorvidt den "køreplan", der blev udstukket af Det Europæiske Råd i Nice, og som er stadfæstet af Det Europæiske Råd i Göteborg som den overordnede ramme for forhandlingerne, er overholdt.
Endelig erindrer jeg om, at formandskabet ikke har planer om at udarbejde skriftlige konklusioner fra dette møde mellem stats- og regeringscheferne.

Formanden
 Tak, hr. formand for Rådet.
Jeg giver straks ordet til hr. kommissær Barnier, som fremlægger Kommissionens redegørelse.

Barnier
Fru formand, hr. minister, mine damer og herrer, på vegne af Kommissionen og Kommissionens formand, Romano Prodi, som i dag deltager i topmødet mellem Rusland og EU i Bruxelles, vil jeg, i lighed med rådsformanden, redegøre for det seneste ekstraordinære topmøde i Bruxelles og for de perspektiver, der tegner sig i forbindelse med forberedelsen af topmødet i Gent.
Inden jeg omtaler de tre spørgsmål, som vil være på dagsordenen for mødet i Gent, og som hr. Michel bragte i erindring, vil jeg gerne anføre et par bemærkninger om Det Europæiske Råds ekstraordinære møde, som blev afholdt den 21. september, kort tid efter de tragiske attentater i New York og Washington.
Som De vil vide, gav mødet først og fremmest anledning til enstemmigt over for det amerikanske folk at give udtryk for vores medfølelse og solidaritet. Ud over at give udtryk for, at vi er dybt berørte af begivenhederne, og give udtryk for vores solidaritet, vil jeg gerne gentage, at det er min - og hele Kommissionens - holdning, at bekæmpelsen af terrorisme ikke er og ikke må blive en konflikt mellem civilisationer. Det er derimod en kamp, som føres af alle verdens nationer i fællesskab, og som ligeværdige partnere, mod de kræfter, der vil ødelægge nationerne uden hensyntagen til menneskeliv og uden respekt for de værdier, der forener alle mennesker på tværs af grænser og kulturer. Det er netop denne opfattelse af mennesker og af omverdenen, der er ledetråden i EU's indsats. Det er med denne ledetråd, vi vil nå målene for den fælles verdensomspændende kamp.
Under det uformelle møde definerede EU de overordnede retningslinjer for et fælles svar på terrortruslen, som desværre ikke er noget ukendt fænomen i visse medlemsstater. Stats- og regeringscheferne vil herefter sammen og med alle midler imødegå denne trussel.
Kommissionen vil under det uformelle møde i Gent aflægge beretning om den økonomiske udvikling og mere generelt om de forskellige aktioner, der blev truffet afgørelse om under Det Europæiske Råds møde den 21. september. Under Det Europæiske Råds møde i Laeken vil der på mere fuldstændig vis blive gjort status over indsatsen.
I de kommende måneder skal EU vise, at vi kan planlægge, handle, reagere hurtigt og selvsagt respektere de grundlæggende frihedsrettigheder, idet en sådan situation stiller fornyede krav om at forene frihed og sikkerhed. Blandt de mest påtrængende aktioner, som i øjeblikket optager især min kollega kommissær Vitorino, vil jeg nævne indførelsen af en europæisk arrestordre, som skal træde i stedet for de nuværende procedurer for udlevering staterne imellem, samt vedtagelsen af en fælles definition af begrebet terrorisme. Jeg understreger, at Det Europæiske Råd under det ekstraordinære møde gav udtryk for, at man ønskede alle foranstaltninger, som blev vedtaget under Det Europæiske Råds møde i Tampere i oktober 1999, iværksat.
Dette er også baggrunden for, at Europa-Parlamentets formand i går fik forelagt Kommissionens forslag til forordning om indefrysning af aktiver tilhørende personer eller organer, som kan have forbindelse til terrorismen.
Under Det Europæiske Råds møde i Laeken bør der således foretages en præcis evaluering af, hvor langt vi er nået, når det gælder indførelsen af et område med frihed, sikkerhed og refærdighed, som fastsat under mødet i Tampere. Indtil da vil der være flere faser, hvor Europa-Parlamentet og Rådet kan bidrage til at sikre de første fremskridt. Kommissionen fremlægger i oktober en halvårsoversigt over opfølgningen på beslutningerne fra Tampere.
Mine damer og herrer, lad mig præcisere følgende: Når det gælder disse spørgsmål, og når det gælder de øvrige foranstaltninger, der blev omtalt på mødet i Bruxelles den 21. september, det være sig den førnævnte finansiering af terrorismen, luftfartssituationen eller vores bistand til de afghanske flygtninge, har EU en forpligtelse til at nå de fastsatte mål, og i særdeleshed en forpligtelse over for de europæiske befolkninger, der forventer en sådan indsats. Lad mig gentage, at det er min overbevisning, at det såkaldte demokratiske underskud bedst afhjælpes ved at indfri borgernes forventninger og lade handling følge ord.
Jeg vil nu omtale Det Europæiske Råds næste uformelle møde i Gent og det første af de emner, der er på dagsordenen, nemlig de udfordringer, euroen og indførelsen af eurosedler og -mønter frembyder. Om mindre end tre måneder sættes euroen i omløb. Det er vigtigt til stadighed og i enhver sammenhæng at erindre om, hvorfor flertallet af medlemsstaterne har besluttet at indføre en fælles valuta. Den Økonomiske og Monetære Union er et politisk og økonomisk projekt og har nu i næsten tre år sikret kontrol med inflationen og fortsat økonomisk vækst. Euroen sikrer en bedre beskyttelse mod udefrakommende økonomiske chokvirkninger og mod internationale finanskriser. Der er grund til at erindre herom i den aktuelle situation. Det er et resultat, vi har nået. Enhver kan bedømme dets betydning. Når euroen sættes i omløb, vil enkeltpersoner og virksomheder nyde gavn af, at priserne bliver mere gennemskuelige, samhandlen lettes, og investeringsmulighederne forbedres. Man vil i højere grad forstå betydningen af et indre marked med næsten 400 millioner indbyggere og forbrugere, hvoraf 300 millioner vil anvende den fælles mønt. Fra den 1. januar 2002 vil euroen uomtvisteligt bidrage til at gøre det europæiske projekt mere konkret og synligt end nogensinde før. Og jeg tror, den omstændighed, at eurosedler og -mønter sættes i omløb, helt konkret vil vidne om, at europæerne kan virkeliggøre de fælles målsætninger. Euroen bliver dermed et tegn på stabilitet, fred og fælles identitet.
Stillet over for disse udfordringer må vi også have viljen til at sikre, at overgangen til anvendelse af eurosedler og -mønter forløber så gnidningsløst som muligt for de 300 millioner mennesker i 12 lande, når de nye betalingsmidler sættes i omløb. Det drejer sig om betydelige mængder. 15 milliarder sedler og 50 milliarder mønter. Vi skal med andre ord løse en logistisk og strategisk opgave af hidtil usete dimensioner.
Mine damer og herrer, Kommissionen har ydet en aktiv og målrettet indsats for at forberede indførelsen af euroen og har tilstræbt, at forbrugerne såvel som virksomhederne, det være sig store eller små virksomheder, modtager de fornødne oplysninger. Medlemsstaterne har med EU's støtte iværksat nationale planer for overgangen til euroen. Min kollega, Pedro Solbes, fremlægger i næste uge en meddelelse om tilførslen af eurosedler og -mønter, således at stats- og regeringscheferne i Gent kan gøre status over de igangværende forberedelser. EU's medlemsstater må i fællesskab sikre, at oplysningerne når så vidt som muligt og kan være med til at dæmpe den bekymring, der hersker, og som især påvirker prisstabiliteten. Vi må endvidere i fællesskab søge at løse de mange tekniske spørgsmål på præcis og konkret vis.
Det andet emne, som hr. Michel omtalte, og som vil være på dagsordenen, når stats- og regeringscheferne mødes i Gent, er forberedelsen af EU's udvidelse. Stats- og regeringscheferne vil tage dette emne op, i bevidstheden om at det er vigtigt på højeste niveau at fastholde den dynamiske politiske proces i forbindelse med udvidelsen, uanset hvilke tekniske vanskeligheder vi måtte møde i denne eller hin sammenhæng. I øvrigt oplever vi allerede, at vi politisk arbejder inden for en udvidet Europæisk Union. De nære kontakter, der er etableret til ansøgerlandene efter attentaterne den 11. september, vidner klart herom. I december 2000, i Nice, fastsatte regeringskonferencen som et mindstemål de parametre, der gør det muligt for EU's institutioner og organer at modtage nye medlemsstater. Det Europæiske Råd godkendte i øvrigt den strategi, vi havde foreslået for færdiggørelsen af tiltrædelsesforhandlingerne. Disse afgørelser har klart bekræftet, at udvidelsesprocessen er uigenkaldelig. Vi må nu dag for dag gennemføre den køreplan, Det Europæiske Råd godkendte under mødet i Nice, i overensstemmelse med princippet om differentiering mellem ansøgerlandene. De fremskridt, der gøres under de enkelte tiltrædelseskonferencer, skal evalueres individuelt, hvilket i øvrigt også giver de ansøgerlande, som i dag ikke er så langt fremme i processen, mulighed for at indhente de øvrige. I Gent vil Kommissionen gøre status over gennemførelsen af køreplanen for udvidelsen og fremlægge en slags midtvejsrapport om udvidelsesstrategien, hvilket vil give stats- og regeringscheferne mulighed for at udstikke retningslinjer eller bidrage med nye impulser, hvor dette er nødvendigt, med henblik på de fortsatte forhandlinger. Midt i november offentliggør Kommissionen de regelmæssigt udarbejdede rapporter om ansøgerlandenes fremskridt, når det gælder tiltrædelsesforberedelserne. Mine damer og herrer, endnu en bemærkning om dette emne. Vi ved, EU's udvidelse er et vanskeligt projekt. Men vi ønsker også, det skal være et meget ambitiøst projekt. Projektet lykkes kun, hvis det støttes af befolkningerne i alle de berørte stater. Jeg tænker i første omgang naturligvis på ansøgerlandene og disses borgere, men jeg tænker også på borgerne i EU's nuværende medlemsstater. Kommissionen har på foranledning af Günter Verheugen foreslået retningslinjer for en oplysningsindsats, som påtænkes gennemført sammen med Europa-Parlamentet over for borgerne i såvel de nuværende som de fremtidige medlemsstater, og som tager sigte på at fremlægge de udfordringer, muligheder og positive aspekter, EU's udvidelse frembyder, uden i øvrigt at skjule, at projektet også frembyder problemer og risici. Vi ønsker i denne sammenhæng at inddrage Kommissionens delegationer i ansøgerlandene og vores repræsentationer i medlemsstaterne. Men alle må engagere sig i denne indsats. Det gælder institutionerne, Europa-Parlamentets medlemmer og de nationale instanser, og det gælder mere generelt alle meningsdannere i Europa.
Fru formand, det sidste punkt i mit indlæg bliver det sidste punkt, der er på dagsordenen for mødet i Gent, som forberedelse til mødet i Laeken, nemlig spørgsmålet om Unionens fremtid.
Stats- og regeringscheferne bør arbejde videre med og bekræfte de retningslinjer, der blev udstukket under udenrigsministrenes nyligt afholdte møde i Genval. Samme emne bør og vil efter al sandsynlighed også være på dagsordenen for udenrigsministrenes møde i Luxembourg den 8. oktober. I Genval gjorde Kommissionen status og støttede den fortsatte udvikling i forberedelserne af de fremtidige institutionelle reformer. Kommissionen støtter således den nye fremgangsmåde, idet der tages højde for de begrænsninger, der kendetegnede de metoder, der blev anvendt i Amsterdam eller Nice. Europa-Parlamentet og Kommissionen har i øvrigt i længere tid, som også flere medlemsstater, udtrykt interesse for en metode, som var inspireret af forsamlingen, der forberedte og nåede et godt resultat i forbindelse med chartret om grundlæggende rettigheder. Kommissionen ønsker selvsagt, at Rådet (almindelige anliggender) under sit næste møde formelt tilkendegiver, at alle medlemsstaterne tilslutter sig denne fremgangsmåde. Jeg skal her blot kort erindre om, at Kommissionen på et tidligt tidspunkt understregede, at det var ønskeligt under forberedelsen af de fremtidige institutionelle reformer at inddrage de forskellige demokratisk legitime kilder i Europa og at afvikle forberedelsen af reformerne i større åbenhed, ja, på en så åben og gennemsigtig måde som muligt. Det er også baggrunden for, at vi ønsker, at der lægges særlig vægt på sammenhængen mellem det arbejde, der udføres af det omhandlede konvent, og den kommende regeringskonference. Vi lægger endvidere vægt på sammenhængen mellem konventets arbejde og den bredere debat, som vil fortsætte, og hvori deltager et stigende antal foreninger, interessegrupper og borgere. Der synes at være stigende forståelse for, at der er behov for et sådant forum for debat om Unionens fremtid. Forummet bør tilskynde til udveksling af idéer tæt på det civile samfund og de spørgsmål, der optager dette. Konventet bør efter min opfattelse være lydhørt over for denne debat.
Der er stadig en del spørgsmål, der skal afklares inden Det Europæiske Råds møde i Laeken, når det gælder det omhandlede konvents sammensætning. Jeg vil i den forbindelse gøre opmærksom på det særdeles grundige arbejde, der er udført af Europa-Parlamentets Udvalg om Konstitutionelle Anliggender, og i særdeleshed hr. Leinens og hr. Méndez de Vigos betænkning. I betænkningen behandles alle disse spørgsmål særdeles præcist og på kompetent vis. I betænkningen omtales også spørgsmålet om konsolidering og uddybning af EU's politikker, hvilket jeg finder særdeles vigtigt. Mine damer og herrer, jeg vil, som betænkningens forfattere, gerne afslutningsvis påpege, hvor nødvendigt det er at bevare sammenhængen mellem den institutionelle arkitektur og de europæiske projekter. Det forekommer paradoksalt, hvis man ønsker at styrke EU's institutionelle arkitektur, at styrke fællesskabsmetoden, og på samme tid ønsker at svække de væsentlige eller nogle af de væsentlige fælles politikker eller at lade disse "gå i opløsning". De fire emner, der mere specifikt blev udpeget i Nice, bør tages op. Jeg lyttede i så henseende opmærksomt til hr. Michel, som på særdeles kohærent og efter min opfattelse også ambitiøs vis påpegede ønsket om en konsolidering af resultaterne af 50 års indsats for europæisk integration. Dette kan betyde, når konteksten ændrer sig, at den europæiske integration må udvikles, uden at den af den grund mister sine kendetegn eller sin eksistensberettigelse. Vi bør fastholde et system, som sikrer, at beslutninger kan træffes på enkel og effektiv vis, men vi bør også fastholde stærke fælles politikker. Det er ikke tilstrækkeligt, at EU kan producere retsforskrifter. Europæisk integration skal også gøre det muligt, takket være den politiske union, takket være Den Økonomiske og Monetære Union, takket være visse væsentlige fælles politikker, som eksempelvis den, jeg har ansvaret for, og takket være samhørighedspolitikken at give solidariteten befolkninger og nationer imellem struktur, at sikre stabiliteten på det europæiske kontinent og sikre en afbalanceret udvikling i hele EU og i alle regioner. Det er de her anførte principper og fælles målsætninger, vi bør stadfæste, ikke mindst på et tidspunkt, hvor europæisk enhed forekommer helt nødvendig, når vi optræder side om side med vores nærmeste allierede. Når stats- og regeringscheferne mødes i Gent, vil de utvivlsomt drøfte den kommende Laeken-erklæring. Jeg ønsker derfor afslutningsvis at erindre om, at Kommissionen lægger stor vægt på den omhandlede erklæring. Laeken-erklæringen formodes i en vis forstand at anslå den tone og give udtryk for den ånd, som skal være kendetegnende for behandlingen af de institutionelle spørgsmål, hvilket skal sikre, sådan som hr. Michel også påpegede for et øjeblik siden, at vores institutioner tilpasses det, vi ønsker at nå sammen. I øvrigt, mine damer og herrer, har vi god tid til 2004. Vi har længere tid til forberedelserne end sædvanligt. Det vil derfor utvivlsomt være muligt, og efter min mening også nødvendigt, at anvende en del af den tid, der er til rådighed, til sammen at overveje, hvad det er, vi vil nå sammen. Vi må forvisse os om, at vi er enige om, hvad vi vil og kan nå sammen, ligesom vi naturligvis må se disse grundlæggende politiske overvejelser i lyset af den nye og alvorlige internationale kontekst, vi i dag står i. En kontekst, som understreger og skærper kravet om og nytten og relevansen af det europæiske projekt.
(Bifald)

Poettering
Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. Michel, hr. kommissær Barnier, kære kolleger, terrorangrebene på New York og Washington den 11. september har ændret verden, og når artikel 5 for første gang nogensinde i NATO's historie er blevet iværksat, altså bistandsklausulen, og en kollektiv forsvarssituation altså dermed er proklameret, så viser det, hvor dramatisk udviklingen er. Men det er vigtigt at gøre opmærksom på, at det i denne forbindelse ikke kun er USA og det vestlige samfund, der står over for en udfordring, men derimod hele det internationale samfund. I går fik jeg at vide af en kinesisk kilde fra Kina - ikke fra Taiwan - at der også omkom 50 kinesere i New York. Det betyder, at disse terrorangreb på World Trade Center var et angreb på næsten alle nationer i verden. Derfor er solidarisk handling nødvendig.
Bekæmpelsen af terrorismen er en åndelig, en politisk, en økonomisk og en militær opgave, og det er en langvarig kamp. Vi understreger igen, at terrorismen, hvis årsagerne til den skal findes i de islamiske lande, fordi terroristerne befinder sig der, ikke må forveksles med den fredelige arabiske og islamiske verden. Det skal vi understrege igen og igen. Jeg takker Dem, hr. rådsformand, for, at De sammen med hr. Solana og hr. Patten har deltaget i rejsen til flere stater. Vi vil nu også snart - fru formand, jeg takker også Dem for Deres initiativer - kalde Middelhavslandene sammen, så vi kan tale med kollegerne fra Middelhavsområdet. Jeg advarer imod enhver form for upassende retorik. Jeg finder hverken hr. Nielsons eller hr. Bolkesteins udtalelser passende. Vi må kunne forvente af en kommissær, at han anvender et passende, forsigtigt sprog. Vi vil ved Formandskonferencen på torsdag diskutere dette, og alt efter mødets forløb tager vores gruppe forbehold for at kræve, at kommissionsformanden og eventuelt også de to kommissærer skal tale igen her i Europa-Parlamentet.

Vi har nu mere brug for Europa. Vi kan også kun blive USA's partner, hvis vi selv er handlekraftige inden for udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitikken, men også med hensyn til spørgsmålene om Europas egen sikkerhed. Vi har brug for samarbejde med Rusland. Præsident Putin taler jo i dag med rådsformand Verhofstadt og med kommissionsformand Prodi. Det finder vi positivt. Vi ønsker partnerskab med Rusland. Men udviklingen efter den 11. september må ikke betyde, at vi lukker øjnene for krænkelserne af menneskerettighederne, hvis de fortsætter i Tjetjenien. Vi skal derimod sige ja til bekæmpelse af vold og terrorisme, hvis den udspringer i Tjetjenien, men nej til at kæmpe imod det tjetjenske folk. Vi skal fungere som advokat for det tjetjenske folks rettigheder, naturligvis i fællesskab med Rusland.
Af denne grund skal folkeslagenes identitet også anerkendes, hvilket jo er en værdi i EU. Vi skal naturligvis gennemføre verdenshandelsaftalerne som planlagt, for det er ikke værre, end hvis vi nu ikke kunne gennemføre vores normale dagsorden.
Hr. rådsformand, De talte om Gent. Vi støtter det, De sagde. Vi beder Dem signalere et nyt tæt samarbejde om bekæmpelse af terrorisme. Også Europol og Eurojust bør - jeg siger det blot for mig selv - ikke alene arbejde tæt sammen, for dette tætte samarbejde sikres bedst, hvis det også foregår ét sted. Vi beder Dem om at signalere over for ansøgerlandene, at de er velkomne i EU, hvis de opfylder forudsætningerne. Jeg siger netop også dette som tysker, fordi vi for 11 år siden, den 3. oktober 1990, kunne fejre genforeningen af Tyskland, hvilket kun var muligt, fordi de europæere, som nu ønsker at tiltræde EU, hjalp os på vej.
Det, De sagde om forberedelsen af mødet i Laeken, støtter vi. De skal have stor tak for, at Deres idéer stemmer overens med vores.
En sidste bemærkning, som er en personlig opfordring også til Dem, hr. rådsformand: Vi står alle over for en udfordring med hensyn til vores institutioners sikkerhed. Jeg må sige, at jeg føler mig - det har nu ikke noget at gøre med mødestedet - mere sikker, fordi vi ved, at der er franske politibetjente til stede. Hvis formanden for Europa-Parlamentet får det svar fra de belgiske myndigheder, at yderligere beskyttelse af Parlamentet i Bruxelles ikke er nødvendig, fordi der ikke er incitamenter til angreb eller lignende, så finder jeg overhovedet ikke denne begrundelse god nok, ...
(Bifald)
... jeg opfordrer Dem derimod til, hr. rådsformand, at vi også forstærker beskyttelsen af Europa-Parlamentet i Bruxelles med sikkerhedsfolk fra Belgien. Jeg er ikke tilhænger af panik og da slet ikke af overreaktion, men vi har også brug for beskyttelse og sikkerhed der, hvor det er muligt. Jeg beder Dem som ansvarlig rådsformand om at bruge Deres indflydelse over for den belgiske regering, så sikkerheden for Europa-Parlamentet i Bruxelles så vidt muligt varetages af Belgien.
(Bifald)

Barón Crespo
Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer, Den Socialdemokratiske Gruppe støtter konklusionerne fra Det Europæiske Råds ekstraordinære topmøde i Bruxelles, som har været et politisk set hensigtsmæssigt topmøde, der har forårsaget et spring i Unionens bevidsthed. Og jeg vil minde om, at det spring blev indledt i Parlamentet med Watson-betænkningen i begyndelsen af september.
Desværre har angrebene mod Washington og New York været nødvendige for den bevidstgørelse og aktivering af Rådet, som vi glæder os over.
Jeg vil understrege, at det er meget vigtigt for os, at denne aktion, som det påpeges i konklusionerne fra topmødet, tager udgangspunkt i FN's resolution 1368 (2001). Kofi Annans forslag om, at der skal oprettes en verdensomspændende konvention mod terrorisme, som man er begyndt at diskutere i FN-regi, er også vigtigt, og EU vil støtte det stærkt.
Solidaritet - ud over dette universelle forslag, for globaliseringen af terrorismen skal mødes med globale reaktioner - solidaritet med USA, dét er grundlaget for ibrugtagningen af artikel 5 i Den Nordatlantiske Traktat i går, og en klar definition af alle niveauer af det, der er bekæmpelse af terrorisme, som ikke er en kamp, der begrænser frihedsrettighederne, men en kamp til forsvar for menneskets grundlæggende frihedsrettigheder, nemlig retten til livet og retten til ikke at blive udsat for umotiveret vold.
I den forbindelse mener jeg, fru formand, at vi skal støtte Rådet (retlige og indre anliggender) ved at arbejde parallelt med at konsolidere Europol og Eurojust. Der skal udvikles fælles instrumenter, ikke bare på europæisk plan, men i vores respektive lande - og jeg er nødt til at sige det til Dem, hr. formand, og jeg anmoder Dem om at viderebringe det til hr. Verhofstadt som rådsformand, at Parlamentet kan blive udsat for pression fra lobbyernes side, det er allerede tilfældet, for lobbyerne ved udmærket, hvordan man øver pression og får indflydelse i Kommissionen og Rådet. Jeg mener, at vi alle sammen skal have respekt for det, de andre laver, og jeg tænker konkret på den kritik, der har været af vores optræden i forbindelse med direktivet om hvidvaskning af penge.
Men jeg vil også, hr. rådsformand, give udtryk for min gruppes bekymring over den lovbestemmelse, der blev vedtaget af det italienske Senat i går, som er helt i modstrid med det, De ønsker, og som vil vanskeliggøre det retlige samarbejde og terrorbekæmpelsen, for det er foranstaltninger, der helt afskærer muligheden for retligt samarbejde.
(Bifald fra venstre og protest fra højre) Fru formand, jeg anmoder min kollega hr. Poettering ... Jeg mener, fru formand, at vi befinder os i et civiliseret parlament, og her er der ikke plads til mennesker, der sidder og råber op.
Jeg henvender mig også til min kollega hr. Poettering, som er meget bekymret over det, nogle af kommissærerne siger. Min gruppe ønsker, at alle kommissærerne kommer og forklarer sig her. De burde også tale med deres politiske venner, og især med den italienske rådsformand, så han ikke fremkommer med erklæringer, der sår tvivl om EU's aktion her og i verden.
Ellers, fru formand, vil jeg tale om topmødet i Gent. Det, de gør med euroen, er godt, det er meget vigtigt, men vi skal styrke vores økonomiske kapacitet for at kunne imødegå verdenskrisen, og det skal Rådet gøre, for det er helt nødvendigt, at vi formulerer og fører en anticyklisk politik.
Hvad angår udvidelsen, og jeg henvender mig også til Parlamentets øvrige politiske grupper, skal vi forpligte os på baggrund af det, som De kommer frem til i Gent, og Kommissionens fremskridtsrapport. Det skal tilbage til Parlamentet, og jeg vil sige en ting, og det er, at vi taler meget om fremskridtene i tidsplanen, i ruteplanen, men vi får at se, om ruteplanen og tidsplanerne passer sammen til sidst, og om det er muligt at gennemføre det, som Parlamentet anmoder om, nemlig at disse lande kan deltage i valget i 2004.
Endelig er der, hvad angår konventionen, hr. formand, tre ting: For det første mener jeg, at konventionen allerede er blevet accepteret.
For det andet skal konventionen udarbejdes med samme sammensætning, som den, der blev brugt ved udarbejdelsen af chartret.
Og for det tredje, når De taler om muligheder, taler De så ikke om sammenhængende forslag for konventionens vedkommende? For konventionen er ikke en undersøgelse eller et seminar. Konventionen skal indeholde forslag, i visse tilfælde med to muligheder, men der er naturligvis under ingen omstændigheder tale om, at der kan vælges og vrages mellem muligheder. Det spil tror jeg ikke, at vi kunne indgå i.
(Bifald fra venstre)

Watson
Fru formand, Den Liberale Gruppe i Europa-Parlamentet bifalder de beslutninger, der blev truffet ved Det Europæiske Råds ekstraordinære møde. Vi er glade over, at det tilsluttede sig nogle forslag fra Europa-Parlamentet inden for området retlige og indre anliggender om bekæmpelse af terrorisme, ja, og at det gennemgik Unionens politikker inden for andre områder for at sikre, at der er sammenhæng i vores tilgang til dette meget alvorlige problem. Vi beklager imidlertid, at der skulle et chok som bombningen af World Trade Center og Pentagon til for at få Unionen til at gøre brug af de retlige beføjelser, den har i henhold til Amsterdam-traktaten til at agere, når det gælder bekæmpelse af terrorisme.
Den Liberale Gruppe bifalder navnlig Kommissionens forslag fra i går til Rådets forordning om indefrysning af terroristgruppers aktiver. Vi noterer os dens anmodning om uopsættelighed, og vi vil her til formiddag presse på i det udvalg, som jeg har æren at være formand for, for at få det til at forelægge en henstilling til Parlamentet om at vedtage disse forslag i eftermiddag. Jeg håber, at De Faste Repræsentanters Komité ved deres møde her til formiddag vil tilføje sin anmodning om uopsættelighed til Kommissionens.
Behovet for en indsats på dette område sætter alle EU's svagheder og indre uoverensstemmelser efter Amsterdam-traktaten i skarpt relief. De blev ikke behandlet ordentligt ved Det Europæiske Råd i Nice. Det håber jeg vil ske i Laeken og via det konvent, som vil blive etableret.
Kommissær Patten beklagede i går med rette EU's manglende evne til at agere hurtigt i situationer som denne og således nyde sine medlemsstaters tillid og samordne sine medlemsstaters politikker inden for et område, hvor en overstatslig trussel kræver en overstatslig reaktion. Det er i tider som disse, at Unionen må agere hurtigt, men finder ud af, at den ikke kan agere hurtigt. Den tredje søjles mekanismer gør, at hr. bin Laden griner hele vejen til pengeautomaten. Jeg opfordrer de nationale regeringer til at forklare vores borgere, hvorfor Europa har været ude af stand til at agere hurtigt på grund af den tredje søjles mærkelige og komplicerede mekanismer. Når vi agerer hurtigt, finder vi ud af, at vi har brug for uopsættelig behandling, og uopsættelig behandling fører hyppigt til dårlig lovgivning.
Vi kan ikke fortsætte med at vedtage de nødvendige sikkerhedsforanstaltninger for vores borgere på en måde, som er uheldig for Unionens institutioner, uforståelig for vores borgere og ineffektiv, fordi den ikke muliggør nogen ordentlig retlig, demokratisk eller administrativ kontrol med beslutningerne. Jeg håber, at det konvent, der etableres i Laeken, vil se på artikel 42 i EF-traktaten og bringe disse politiske områder fuldt ud ind under Unionens kernekompetencer.
Der vil blive brug for mange foranstaltninger i de kommende måneder. Kommissær Vitorino har forsynet os med et antiterrorismevejkort, der skitserer sådanne foranstaltninger. I forbindelse med vores overvejelser heraf har vi helt klart brug for at nå frem til en følsom balance mellem vores borgeres sikkerhedsbehov og de borgerlige frihedsrettigheder, som gør vores demokrati til det, det er. Rådsformanden sagde her til formiddag, at vi ikke bør lade os blæse ud af kurs med hensyn til vores andre dagsordener. Det er jeg enig med ham i. Disse dagsordener omfatter vores dagsorden om at konsolidere borgernes rettigheder inden for Unionen og vores ikke-forskelsbehandlingsdagsorden. Den Liberale Gruppe i Parlamentet vil sammen med rådsformanden forsvare EU-borgernes rettigheder.
Parlamentet har modtaget et forslag til forordning om indefrysning af aktiver. En sådan forordning kunne - afhængig af dens gennemførelse - få en katastrofal indvirkning på mange legitime muslimsk ejede virksomheder. Derfor vil Den Liberale Gruppe opfordre til en sikkerhedsbestemmelse i denne forordning, der giver den en begrænset anvendelsesperiode for at sikre, at den ikke bliver misbrugt i forbindelse med implementeringen. Vi glæder os til forslag fra Rådet om inddragelse af Europa-Parlamentet i fastsættelsen af de navne, der vil blive opført på listen i bilaget til denne forordning.
Jeg vil konkludere med at sige, at der i artikel 6 står, at Unionen er baseret på rettigheder. Chartret definerer disse rettigheder, og vi håber, at konventet vil nå til enighed om at indføje chartret i traktaterne.

Lannoye
Hr. kommissær, EU står over for flere udfordringer, som vi hurtigst muligt bør tage op, hvis vi vil føre en effektiv, sammenhængende og langsigtet politik til bekæmpelse af terrorismen, og i særdeleshed en politik, som tager sigte på at optrævle terroristnet.
Den første udfordring, jeg vil pege på, er allerede omtalt af flere kolleger, nemlig at vi må undgå en konflikt med den muslimske verden, en konflikt mellem civilisationer. Jeg vil i denne sammenhæng benytte lejligheden til at lykønske hr. Michel med den diplomatiske indsats, der er ydet de seneste uger. Den vil efter min opfattelse give positive resultater, når det gælder bestræbelserne for at skabe en bred koalition mod terrorismen og mod dem, der støtter den. Når man taler om en bred koalition, drejer det sig selvsagt om at sikre, at så mange stater som muligt deltager. Samtidig bør vi dog ikke glemme, at vores fjenders fjender ikke altid er vores venner. Og vi bør holde os for øje, at ingen af de deltagende stater i koalitionen er fritaget for de forpligtelser, der vedrører demokrati, beskyttelse af menneskerettighederne og respekt for mindretal. Jeg tænker i denne forbindelse især på Rusland og Kina, som afgjort er væsentlige aktører, men som også giver anledning til væsentlige problemer på dette felt.
Den anden ikke ubetydelige udfordring, jeg vil pege på, er styrkelsen af politisamarbejdet og det retlige samarbejde, hvilket skal ske uden at sætte de individuelle rettigheder og friheder over styr. I EU er den parlamentariske kontrol på dette felt helt utilstrækkelig. Jeg finder det derfor afgørende, at det retlige samarbejde og politisamarbejdet overføres til første søjle - og jeg tror, der hersker så godt som fuld enighed herom. Det vil afgjort være et muligt svar på udfordringen. På internationalt plan er det i øvrigt også påtrængende nødvendigt at etablere Den Internationale Straffedomstol. Den har været under forberedelse i adskillige år, og processen synes nu at stå i stampe. Jeg må imidlertid understrege, at vi har behov for en sådan domstol for at pådømme forbrydelser mod menneskeheden som dem, der blev begået i New York og Washington. Det drejer sig i denne forbindelse om en bred diplomatisk indsats for at overbevise så mange stater som muligt om, at de bør tilslutte sig projektet. Ikke mindst USA bør, som en afgørende aktør, overbevises herom.
Den tredje udfordring er problemet med at fratage terroristnettene deres aktionsmidler af såvel finansiel som teknisk art. Spørgsmålet om de finansielle midler har allerede været berørt. Forslaget til direktiv om hvidvaskning af penge er i øjeblikket nødlidende, og der bør efter min opfattelse ydes en indsats for at sikre, at dialogen mellem Rådet og Europa-Parlamentet hurtigt fører til vedtagelse af dette direktiv. Samtidig bør vi være os bevidste, at dette kun er første skridt. Et skridt, som under alle omstændigheder er afgørende, men ikke tilstrækkeligt. På langt sigt undgår vi efter min opfattelse ikke en mere omfattende indsats med det sigte at ophæve bankhemmeligheden og fjerne eksisterende skatteparadiser. Hvidvaskning af penge er i den forbindelse klart et vigtigt våben i hænderne på internationale terrororganisationer og internationale terroristnet.
Jeg har bemærket mig, at det er oplyst - og oplysningen er ikke dementeret - at der forud for attentaterne i New York og Washington på børserne skulle være foretaget massive salg af visse selskabers aktier. Jeg tænker især på to amerikanske luftfartsselskaber og flere forsikringsselskaber, som er ramt af attentaterne. Man kunne nærmest tale om insiderhandel, og man burde efter min opfattelse i det mindste iværksætte en undersøgelse på internationalt plan for at efterprøve de pågældende oplysninger.
Endelig de tekniske aktionsmidler - om end teknisk er en mild betegnelse for den omhandlede udrustning. EU bør afgjort skærpe kampen mod illegal og ikke-kontrolleret eksport af håndvåben og være opmærksom på et grundlæggende problem, nemlig spredningen af kemiske og bakteriologiske våben. Endelig undgår vi efter min opfattelse ikke mere langsigtede overvejelser vedrørende den sårbarhed, visse dele af vores teknologiske udstyr frembyder, når det gælder terroraktioner. Jeg tænker eksempelvis på energiområdet og de risici, der knytter sig til atomkraftværkerne, som ofte vil være særdeles sårbare over for en aktion i lighed med den, der blev gennemført i USA.

Di Lello Finuoli
Fru formand, vi gentager vores fordømmelse af enhver form for terrorisme, uanset hvor den kommer fra. Terrorisme ødelægger ikke bare menneskeliv, men også enhver mulighed for demokrati for de mange mænd og kvinder, der kæmper for at ændre de uretfærdige sociale og økonomiske forhold i denne verden. Vi fordømmer ligeledes ethvert forsøg på at fastslå, at EU's befolkninger - hvilket ikke er tilfældet - er andre befolkninger moralsk, kulturelt eller politisk overlegne.
På dette historiske tidspunkt bør EU efter vores mening bekæmpe og isolere enhver form for vold ved bl.a. at gøre en kraftig indsats for at nå målsætningen om at give Israels og Palæstinas befolkninger to selvstyrende og suveræne stater i henhold til alle de FN-resolutioner, som Israel ikke har overholdt i flere år.
Sikkerheden i EU skal styrkes - og jeg er enig i mange af de ting, som hr. Watson sagde - men det skal altid ske med respekt for de grundlæggende rettigheder og retsstatslige bestemmelser. Derfor skal enhver udvidelse af de beføjelser og funktioner, organer som Europol og Eurojust har, ske samtidig med indførelsen af et system med juridisk og ikke mindst demokratisk kontrol, og her skal Parlamentet spille en aktiv rolle. Vi bør således afvise ethvert forsøg på at bruge risikoen for terrorisme til at reducere eller fjerne - også ved hjælp af EU's eller medlemsstaternes lovgivningsinstrumenter - de vigtige demokratiske udtryksformer, der efterhånden eksisterer i hele Europa og i hele verden, og hvor man er uenige i og kæmper imod det dominerende sociale og økonomiske system. Vi bør ligeledes fordømme den lovgivningspraksis, som hr. Barón Crespo nævnte, og Italiens lovgivningspraksis med hensyn til retsanmodninger, da denne praksis reelt støtter terrorismen og den organiserede kriminalitet.
Vi håber, at bekæmpelsen af terrorisme, som er en forbrydelse mod menneskeheden, i stadig større grad bliver anset for at være hele det internationale samfunds opgave, det vil sige FN's opgave, og ikke nogle få rige og stærke landes opgave. Ofte bruger disse lande nemlig ikke deres rigdom og styrke på at bekæmpe terrorismen og dens årsager, men på at fastslå deres urokkelige økonomiske og politiske dominans.
Den kendsgerning, at størstedelen af verdens befolkning lever i desperation, fattigdom og underudvikling, kan aldrig - aldrig! - retfærdiggøre terrorismen, men det er en kendsgerning, der skal bekæmpes og fjernes med handlinger og ikke bare med højtidelige erklæringer, hvis man ønsker en verden med fred og forsoning. Man skal også sætte ind på dette område, hvis man virkelig ønsker at udrydde terrorismen.

Collins
Hr. formand, EU's ledere mødtes i Gent den 21. september for at evaluere, hvordan Unionen skulle reagere på de frygtelige terrorangreb i Amerika.
Jeg bifalder den solidaritet, som alle EU-lederne udviste over for den amerikanske regering og det amerikanske folk i deres sorgens time. Jeg bifalder også i høj grad den konkrete handlingsplan, som EU-lederne nu vil implementere i bestræbelserne på at tackle international terrorisme lige på og hårdt. Men lad mig være klar med hensyn til ét punkt. Som følge af terrorangrebene den 11. september står det nu klart for os alle, at der er folk, der er villige til at indgå i velorganiserede selvmordsmissioner for at fremme deres egne politiske mål. Det betyder kort fortalt, at vi bliver nødt til at gennemføre vidtrækkende foranstaltninger, hvis vi skal være i stand til at besejre den internationale terrorismes svøbe.
Ifølge konklusionerne fra topmødet i Tampere er EU-lederne forpligtet til at indføre en europæisk arrestordre, der skal træde i stedet for det nuværende udleveringssystem i Europa. En lettelse af udleveringssystemet, samtidig med at man beskytter de borgerlige rettigheder, er et vigtigt våben i bekæmpelsen af terrorismen og navnlig inden for Unionen, hvor man har fri bevægelighed for personer.
De Forenede Nationers konvention om bekæmpelse af finansiering af terrorisme vil også blive ratificeret i alle EU's medlemsstater. Vores finansministre vil fremsætte forslag, der angiver en tidsplan for gennemførelsen af direktivforslaget om forebyggelse af brug af finanssystemet til hvidvaskning af penge. Den finansielle ekspertgruppe under OECD vil blive udvidet til også at omfatte bekæmpelse af hvidvaskning af penge.
Der er tilslutning til at gennemføre rammedirektivet, der gør det muligt at indefryse aktiver, der hidrører fra kriminel aktivitet, inden for Unionen. Der er også enighed om at fæste sig mere ved direktivforslaget om insiderhandel for at garantere, at alle aktiviteter, der er forbundet med terrorisme, falder ind under direktivet. Efterretningsorganer inden for Unionens medlemsstater bør sammen med Europol arbejder tættere sammen, når det gælder om at udveksle efterretninger, hvis man skal have held til at knuse de terroristnetværk, der opererer i Europa.
Endelig er det vanskeligt at besejre fanatisk terrorisme, men vi må være rede til at stå fast og være energiske i de foranstaltninger til bekæmpelse af terrorisme, som vi indfører. Vi må alle samarbejde. En fælles front anført af Unionen og USA vil være det eneste middel, der kan gøre det muligt for os at besejre disse koldblodede og hensynsløse mordere.

Bonde
Hr. formand, topmødet skal nu diskutere sammensætningen af det konvent, der skal lave udkast til Unionens grundlov. Et flertal af medlemmerne ønsker Europa-Parlamentets repræsentation fordoblet fra 16 til 30. Argumentet er ligestilling med de nationale parlamenter, som hver havde 2 medlemmer i charterkonventet, i alt 30. Min gruppe hedder "Demokratiernes Europa" for at understrege, at vi ønsker demokrati i de enkelte lande og demokratisk kontrol med EU. Demokratier kan styre EU i fællesskab, men der findes ikke noget europæisk folk, som har givet Europa-Parlamentet mandat til at forhandle en ny grundlov for EU. Min gruppe og intergruppen SOS-demokrati foreslår i stedet, at vi lader hvert enkelt nationale parlament komme med forslag til den næste traktat og derefter lader repræsentanter for de nationale parlamenter udarbejde udkastet til Amsterdam-traktatens afløser. I en sådan forsamling kunne Kommissionen, Parlamentet og regeringerne blive oBSErvatører.
Vi opfordrer samtidig statsministrene til at love, at den næste traktat sendes til folkeafstemning i alle lande. Hvis en traktat skal kunne vedtages ved folkeafstemning, kan overskriften ikke være "mere Union" men "mere demokrati". Vi vil skulle skabe et slankere EU med større frihed til medlemslandene. Et åbent nært og demokratisk EU, som styres af vælgere og folkevalgte i medlemslandene. Et mere fleksibelt Europa, som åbner sig for ansøgerlandene og alle andre europæiske nationer. "Et demokratisk EU" lyder smukt, men det lader sig først realisere, når der findes en europæisk offentlighed. Levende demokrati kræver fælles sprog, kultur, sangskat, medier og indbyrdes solidaritet. Kort sagt et europæisk folk. "Demokratiernes Europa" er det muliges kunst. Sæt EU på slankekur! Fokuser på det, der går over grænserne! Det, vi ikke kan styre selv. Så har vi ikke noget demokrati at miste, men en medindflydelse at vinde. Så vil Europas folk stemme ja til den næste traktat. Vil de det i dag, hr. rådsformand? Tør De lade belgierne stemme om Nice-traktaten?

Dupuis
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru Neyts-Uyttebroeck, hr. kommissær Barnier, kære kolleger, først en bemærkning om det defensive aspekt.
Der er talt meget om luftfartssikkerheden og om en række foranstaltninger på europæisk plan. Det er imidlertid bemærkelsesværdigt, at man helt undlader at omtale efterretningstjenesterne. Der er i høj grad tale om organer, som ikke har fungeret, i alt fald ikke i de 15 medlemsstater. I dag ser vi disse tjenester arbejde med stor ildhu og opdage en række forhold. Det havde måske været bedre, om de havde opdaget nogle af disse forhold på et tidligere tidspunkt. Udgifterne til disse tjenester er betragtelige. Vi ved ikke, hvad tjenesterne egentlig laver, og undertiden må man spørge sig selv, om de overhovedet laver noget. Dette er givetvis forhold, som burde give anledning til overvejelser på europæisk plan, men også til kontrol fra Europa-Parlamentets side, eftersom der er en risiko forbundet hermed. Når vi giver tjenesterne fuld handlefrihed, handler de undertiden på uhensigtsmæssig vis.
Når det gælder det offensive aspekt, leverede rådsformanden, hr. Michel, en række informationer i går under mødet i Udvalget om Udenrigsanliggender. Rådsformanden lagde stor vægt på dialogen. Efter min opfattelse må den omhandlede dialog imidlertid være ledsaget af et politisk projekt, idet den i modsat fald risikerer at fremme visse uønskede situationer. Vi arbejder i øjeblikket på at etablere en koalition til bekæmpelse af terrorisme. Der knytter sig efter min opfattelse primært to risici hertil. Den ene blev klart understreget af hr. Poettering. Indsatsen til bekæmpelse af terrorisme kan fremkalde eller anspore til statslig terrorisme. Der er i virkeligheden ikke kun tale om en risiko, eftersom indsatsen allerede har haft en klart negativ effekt. Hr. Poettering gav klart udtryk for, at der er en risiko for, at man lader sig friste til at udnytte den omfattende kamp mod terrorismen til at få løst nogle interne problemer, det være sig i Tibet for Kinas vedkommende eller i Tjetjenien for Ruslands vedkommende osv. Jeg takker hr. Poettering for det klare budskab. Der er i hans hjemland højtplacerede personer, heriblandt hr. Schröder, som synes at give hr. Putin medhold, om end denne ikke har leveret det mindste bevis for, at attentaterne i Moskva var tjetjenernes værk, hvilket også hr. Lannoye understregede. Vi bør holde os denne risiko for øje.
Det andet spørgsmål vedrører den arabiske verden. Visse udtalelser har mødt hård kritik. Jeg tror, vi alle er enige om, at kampen ikke er civilisationernes kamp mellem islam og kristendommen, men civilisationernes kamp mellem demokratiske og ikke-demokratiske kræfter. Og den kamp bør føres på offensiv vis. Vi må støtte alle i de arabiske og muslimske lande, som kæmper denne kamp, ofte på bekostning af friheden, mod tortur og ikke sjældent med livet som indsats. Europa-Parlamentets og EU's indsats er afgjort utilstrækkelig på dette felt. Eksempler som Marokko eller Jordan viser, at der er arabiske lande, som bevæger sig i retning af demokratiet. Andre lande, som kunne være eksempler på det samme, bringer bevis for den modsatte tendens. Vi kan nævne Tunesien. Der findes i Tunesien en herskende klasse, en dannet klasse. Landet har et uddannelsessystem og anerkender kvindernes rettigheder og lige muligheder for mænd og kvinder. Der kræves så lidt for at vende udviklingen i dette land. EU's politik muliggør, opbygger, fremmer med sin støtte til hr. Ben Ali et styre, som for hver dag, der går, fjerner sig mere og mere fra retsstaten og lader sig fange i en ond cirkel af statsligt gangsteruvæsen. Vil vi føre en offensiv politik i Tunesien, må vi støtte de kræfter, der arbejder for retsstaten og for friheden.

Berthu
Hr. formand, medlemmerne af den franske delegation tilhørende partiet Mouvement pour la France anerkender den handlingsplan til bekæmpelse af terrorisme, der blev vedtaget under Det Europæiske Råds ekstraordinære møde den 21. september, både hvad angår afsnittet om solidaritet og samarbejde med USA, og hvad angår afsnittet om en EU-politik til bekæmpelse af terrorisme. Ganske vist finder vi de praktiske konsekvenser af indførelsen af en europæisk arrestordre og den fælles definition af begrebet terrorisme en smule overvurderede. Og måske er det i teorien interessant at udvide Europols kompetence. Enheden fungerer imidlertid ikke tilfredsstillende, og det ville i første omgang være hensigtsmæssigt at begære en uafhængig og objektiv undersøgelse af, hvordan Europol fungerer. Alle disse forhold er dog sekundære. Generelt tilslutter vi os Rådets konklusioner. Vi glæder os ikke mindst over, at Eurojust nu virkeliggøres og vil udvikle politisamarbejdet og det retlige samarbejde, således at der opnås en synergieffekt mellem de eksisterende systemer, i stedet for at dette samarbejde søges nedbrudt. Vi tilslutter os endvidere Rådets opfordring til at ratificere internationale konventioner hurtigst muligt, herunder konventionen om finansiering af terrorisme, som har været alt for længe undervejs.
Hr. formand, disse bemærkninger til trods er vi fortsat ikke tilfredse. Hvorfor? Det skal jeg forklare i det følgende.
Rådet vedtager ganske vist en lang række aktioner, der skal iværksættes. Disse er imidlertid punktuelle og giver ikke anledning til en mere omfattende selvransagelse i EU. Man kan vanskeligt undlade at omtale den igangværende undersøgelse efter attentaterne den 11. september. Disse koncentrerer sig i øjeblikket om Europa og viser, at Europa i årevis har været arnested for terroristernes forberedelser og har tjent som base for disse. Det er ikke en tilfældighed. Umiddelbart efter attentaterne interviewede et fransk dagblad den nuværende formand for Eurojust, fru Coninsx, og spurgte, om den islamiske terrorbevægelse er solidt etableret i Europa. Formanden for Eurojust svarede, at Europa i logistisk henseende kan tjene som tilbagetrækningsbase for terroristerne. Det er relativt nemt at passere grænserne på grund af Schengen-reglerne.
Hr. formand, alle ved, det er tilfældet. Det gælder for terroristerne, men det gælder også fissilt materiale, det gælder stjålne kunstgenstande, det gælder illegale indvandrere osv. Så sent som i går påtalte jeg over for Kommissionen, at man alt for ofte skjuler problemerne i forbindelse med den illegale indvandring. Europol oplyser, at 500.000 illegale indvandrere hvert år finder vej til medlemsstaterne. Tallet forekommer mig at være lavt sat, men under alle omstændigheder betyder det, at millioner af udlændinge permanent befinder sig illegalt i medlemsstaterne. Jeg må derfor spørge, om medlemsstaterne kan hævdes at have kontrol over deres territorier, når de lader millioner af udlændinge rejse ind i landene uden at registrere disse og lader dem leve illegalt i landene. Alle må selvsagt svare benægtende på dette spørgsmål.
Det er nu Rådets opgave at give klare instrukser og rette roret op. Rådsformanden sagde for et øjeblik siden, at indsatsen til bekæmpelse af terrorisme ville være global og varig. Vi bør drage alle konsekvenser heraf, forkaste alle forældede holdninger, prioritere sikkerheden højt, revidere hidtidige strategier, som ikke længere er hensigtsmæssige, og ikke mindst erkende, at kontrol ikke er en hindring for den frie bevægelighed, men derimod en hindring for kriminelle og dermed tjener til beskyttelse af borgerne.
Rådet bør således straks foranledige, at der udarbejdes en oversigt over de tekster, der skal revideres ud fra et sikkerhedsmæssigt synspunkt, herunder den ulykkelige artikel 62, stk. 1, i Amsterdam-traktaten, som lover, at enhver form for personkontrol ved de indre grænser vil være fjernet fem år efter traktatens ikrafttræden.
Hr. formand, der er behov for en samlet plan for den omhandlede revision. Rådet må i den forbindelse påtage sig den direkte ledelse heraf. Det betyder, at artikel 67 i Amsterdam-traktaten skal revideres ...
(Formanden afbrød taleren)

Thyssen
Efter angrebene den 11. september lever verden i spænding. Folk er chokerede. De føler med ofrene og deres efterladte og føler sig mindre sikre end nogensinde før. Folk forventer, at staten garanterer deres sikkerhed. De er klar over, at det ikke er absolut muligt, men de kræver med rette en tilstrækkelig og effektiv optræden.
De, der i dag er ansvarlige for sikkerheden, står over for en meget kompleks opgave. Det er mere end nogensinde før nødvendigt med en reel europæisk integration og international koordination, både i handling og i ord. Jeg håber meget, hr. formand, at De kan gennemføre Deres handlingsplan af 21. september effektivt, og at det belgiske formandskab kan træffe konkrete beslutninger i den forbindelse.
Hr. formand, vi har alle påpeget, at angrebene ikke var rettet imod de uskyldige ofre, men imod symbolerne på frihed, demokrati og menneskerettighederne såsom retten til liv. Der er ingen, der benægter, at Parlamentet også er et symbol herpå. Vi vil naturligvis ikke udpege os selv som mål og heller ikke skabe panik, men mange kolleger - gruppeformand Poettering har allerede sagt det - er foruroligede. I Strasbourg overvåges indgangene og omgivelserne omkring bygningen af politiet. Men i Bruxelles mister vi endog illusionen om sikkerhed. Når vi endvidere kan læse mellem linjerne, at den belgiske indenrigsminister her siger, at han ingen anvisninger har, der gør dette nødvendigt, så har vi virkelig grund til at være foruroligede. Terrorister giver ingen tegn på forhånd, og det burde en indenrigsminister være klar over. Derfor, hr. rådsformand og udenrigsminister, anmoder jeg om, at De får Deres indenrigsminister og politiet i Belgien på andre tanker. Ikke kun af hensyn til de 15 medlemsstaters folkerepræsentanters sikkerhed, men tillige af hensyn til deres medarbejdere og besøgende, af hensyn til byens sikkerhed, som er Europas hovedstad, og af hensyn til de værdier, som vi alle forsvarer.

Hänsch
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hvilke opgaver har Europa i denne tid? For det første skal Europa stå ved den angrebnes side imod angriberen. Vi står ved vores forpligtelser i NATO. Vi er glade for den faste og velovervejede holdning, som udtrykkes af regeringen i USA. Vi er også glade for det, Det Europæiske Råd har sagt om solidariteten med USA. Sørg nu for, hr. rådsformand og alle andre, at Europa ikke bliver delt op i duer og falke.
For det andet skal EU bidrage til at smede en verdensomspændende politisk alliance mod terrorismen sammen. Vi bifalder Deres aktioner, hr. rådsformand, og også hr. Solanas og hr. Pattens i de arabiske lande, men også i Rusland. Vi beder Dem om at fortsætte mæglingsindsatsen i Mellemøsten, frem for alt mellem palæstinenserne og Israel. Det er i alles interesse.
For det tredje skal vi styrke den indre sikkerhed i fællesskab. Det er beklageligt, hr. rådsformand, at Det Europæiske Råd og også Rådet (indre anliggender og justitsministrene) først nu halvvejs er nået til at realisere planer, som har været fremlagt og udarbejdet. Vi forventer aktioner mod terrorisme, ikke reaktioner på terrorangreb. I den forbindelse skal Europa være et eksempel på ligevægten mellem individets frihedsrettigheder og den fælles sikkerhed.
For det fjerde ønsker vi, at europæerne i fællesskab skal kæmpe urokkeligt for en mere retfærdig verdensorden, hvor volden fra de få skal erstattes af rettigheder for alle. Vi yder ikke denne indsats, fordi vi tror, vi kan bekæmpe terrorismen på denne måde. Nej, vi ønsker en mere retfærdig verdensorden, fordi det er i overensstemmelse med vores værdier og vores værdighed som europæere - en værdighed, som vi deler med alle mennesker på jorden.
For det femte kan EU - hvis verden ikke længere er den samme efter den 11. september - heller ikke længere være den samme. Vi bifalder Deres hensigt, hr. rådsformand, hvad angår Gent og Laeken. Vi håber, at det ikke kun bliver ved hensigten, men at det, De har fremlagt her, også rent faktisk kommer til at være en fælles holdning fra alle 15 lande, og at vi kan arbejde videre på dette grundlag.
Europa kan brække midt over på grund af den krise, verden er i. Men Europa kan også komme styrket ud af denne krise. Det er skillevejen, som De og vi alle står ved i Gent og Laeken. I denne krise kan og - jeg tilføjer - skal Europa vise borgerne, hvad EU virkelig er værd. Det vil De, det vil vi alle blive målt på.

Dybkjær
Hr. formand, den 11. september vil gå over i historien. Den vil danne en ny ramme for vores daglige liv og vores politiske arbejde. "Amerika er i krig", har der i lang tid stået på CNN i underteksterne. Europa har prøvet det. Europa har været i krig. Europa har erfaringen med at være krigsskueplads. USA har hjulpet os tidligere, og derfor skal vi selvfølgelig også hjælpe USA nu. Men Europa ved også, at krige ikke vindes alene med våben. Konflikterne kan ikke forhindres med våben. Krigen kan ikke vindes alene med våben, og freden kan frem for alt ikke opbygges med våbenhjælp alene. Det kan være, det er nødvendigt med våben, men vi skal gøre os klart, at der skal andre ting til.
Jeg vil gerne tage to ting frem, som er nødvendige i den europæiske dagsorden. Det første er det uopsættelighedsforslag, vi behandler nu. Det er jo beklageligt, at vi først nu behandler et sådant forslag. Jeg vil tilslutte mig det, andre talere har sagt. Jeg vil gerne understrege, at der selvfølgelig er en grund til, at vi først behandler det nu. Alt for mange har alt for mange økonomiske interesser i denne her sag. Der er alt for mange, der ikke har lyst til at vise, hvad der står på deres skjulte konti, og derfor har det ikke været muligt for Europa at gøre noget før, og det skal nok også vise sig, at det kan blive ganske besværligt nu. Det andet jeg vil sige er, at hvis vi ikke skaber en folkelig opbakning i det videre europæiske samarbejde, har vi ikke det nødvendige fællesskab, der gør os robuste over for terrorister.

Frahm
Hr. formand, i går stod Nielson her og redegjorde for situationen i Afghanistan. Afghanistan var på listen over glemte lande før den 11. september. Men nu er situationen nærmest blevet katastrofal. Verdensbanken har lavet en rapport, der viser, at mellem 20.000 og 40.000 børn vil dø af sult om dagen på grund af den økonomiske tilbagegang, som den 11. september forårsagede. I EU's medlemslande har vi fået en rapport om, at udlændinge og flygtninge bliver chikaneret. Det viser overvågningscentret for racisme i sin rapport. Vi er selvfølgelig alle forfærdede over det, der skete den 11. september, men det, det først og fremmest viste os, var jo, at verden er rykket tættere på, at ingen er sikker. Det amerikanske missilskjold ville ikke have hjulpet i denne her situation. Alt det amerikanske militære isenkram hjalp heller ikke.
Nu taler vi så om, at vi skal styrke demokratiet og dialogen. Men den terrorpakke, vi har behandlet -ikke den, der vedrører økonomien, men den anden - oser af mistillid. Ambitionen om at styrke politi og efterretningstjeneste overskygger fuldstændigt kampen for at styrke menneskerettigheder, demokrati og retssikkerhed. Vi vil ikke acceptere øgede beføjelser, hverken til Europol eller til efterretningstjenester, før vi har fået dem under demokratisk kontrol. Bekæmpelse af terrorisme må ikke overskygge ytringsfriheden og forsamlingsfriheden. Jeg vil gerne spørge, om der er nogen, der tror, at vores verden bliver mere sikker, når vi forbyder en række foreninger. Terror, drab, røveri, ødelæggelse af ejendom skal være forbudt. Det er forbudt. De skyldige skal fanges, og de skal straffes. Jeg vil ikke forsvare antidemokratiske organisationer, men spørgsmålet er, om vores verden bliver mere sikker, hvis de går under jorden og bliver illegale.
Der er grænser for, hvilke problemer man kan løse med lovgivning alene, og jeg synes, den første pakke viser, at "hastværk er lastværk". Opgaven for os må være at fjerne grundlaget for terror. Derfor synes jeg, at Trojka-initiativet var et initiativ i den rigtige retning. Et initiativ for dialog. Et initiativ for at skabe en bred alliance, der kan bekæmpe terror. Men der er problemer i alliancen. Når Kina som betingelse for at være med i det her, kræver, at vi lukker øjnene for, hvad der foregår i Tibet, når Rusland kræver, at vi lukker øjnene for Tjetjenien, når Tyrkiet kræver, at vi lukker øjnene for kurderne, og når Israel kræver, at vi lukker øjnene for palæstinensernes situation, så har vi ikke en sikker verden. Der skal være sikkerhed for alle, også for de undertrykte folk, og også for de mellem 20.000 og 40.000 børn, som vil dø næste år af sult.

Muscardini
Hr. formand, der er følgende indskrift på generalens grav: "Her hviler en mand, der var en engel. Følg ham langsomt. Hans navn er Massoud." Lad os følge og forsvare dem, der bekæmper terrorismen for at kunne genindføre deres folks frihed, demokratiet og menneskerettighederne. Men vi hjalp ikke Massoud, da han var i Strasbourg i april for at gøre opmærksom på Taleban-styrets forbrydelser. Så lad os i det mindste hjælpe det afghanske folk og civilbefolkningen nu med at bekæmpe terroristerne og fundamentalisterne.
Vores fordømmelse skal dog følges op af konkrete handlinger, for ord alene er ikke nok. Vi spørger således os selv, hvorfor man først spærrer terroristernes bankkonti i dag, hvis regeringerne og efterretningstjenesterne allerede kendte til disse konti? Hvorfor anmeldte og lukkede man ikke de internetsteder, der fortsat fremmer terroristvirksomhed og har forbindelse til revolutionære grupper i hele verden, og som bliver ved med at rekruttere nye terrorister?
Vi beder om, at man straks indefryser EU-midlerne og EU-finansieringsprogrammerne til de regeringer, der ikke er med i koalitionen mod terrorisme, og som under alle omstændigheder lader terrorister bo på deres område.

Belder
Hr. formand, i debatten om Unionens fremtid får den eventuelle oprettelse af et konvent størst opmærksomhed. Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på et andet punkt, nemlig tidsskemaet for forberedelserne af den kommende regeringskonference.
Det er forståeligt, at Parlamentet ikke ønsker en regeringskonference i 2004. I det år er der valg, og Kommissionen går desuden af. Er 2003, som Parlamentet slår til lyd for, et godt alternativ?
I Nederlandene siger vi "hastværk er lastværk". Når man ser, hvilke vigtige emner der står på dagsordenen, er det berettiget, at man tager sig mere tid. Desuden er emnerne på regeringskonferencen interessante nok til at være genstand for valgkampen. Derudover er det nødvendigt, at de kommende medlemsstater også deltager i denne vigtige debat.
Kort sagt, 2003 er alt for tidligt, og i 2004 har man for travlt. Kan Rådet ikke beslutte at afholde regeringskonferencen i 2005?

Oostlander
Hr. formand, EU har ved angrebene i New York og Washington også mistet mange af sine borgere. Det betyder, at der er tale om mere end solidaritet fra vores side. Vi deler skæbne med hinanden. Det er derfor logisk, at NATO-pagtens artikel 5 er trådt i kraft, hvilket tyder på, at vi på alle stadier af NATO-handlinger er involverede i, hvad der sker. Vi bærer det fulde ansvar og er derfor nødt til at vide, hvilke reaktioner der er på vej.
Terroristerne ville kun kaos og ubegrundet hævn. Svaret skal være afstemt herefter og specielt rettet imod de ansvarlige personer og organisationer. Sikkerhedsmidlerne skal forstærkes bredt. Derfor er det godt, at Europol og Eurojust får større albuerum og indpasses i en struktur, der passer til en retsstat.
Den europæiske arrestordre, den fælles definition af terrorisme og organiseret kriminalitet og en enklere udlevering er alle nødvendige midler. Ministre i medlemsstaterne, som kommer med indvendinger, vil eventuelle terrorister betragte som - og jeg bruger et ord fra den kolde krig - "nyttige idioter".
Hvor meget skal der endnu til, før vi kan gøre fremskridt med hensyn til den fælles interne sikkerhed på en sådan måde, at medlemsstaternes suverænitet anvendes til fordel for borgerne og ikke på en måde, som er i strid mod borgernes interesser.
Alle medlemsstater skal gøre sig klart, at de også selv kan blive ofre, hvis de giver friheder til kriminelle, som søger den nødvendige ro til at forberede deres forbrydelser. Forbedring af internationale forbindelser styrker også den internationale sikkerhed. Derfor skal vi gøre god brug af de eksisterende strukturer såsom Middelhavsdialogen og FN. Kontakt med dele af den afghanske befolkning er nødvendig, især for at hjælpe de trængte.
Beslutningsforslaget, som er udarbejdet under hr. Collins' gode ledelse, får vores fulde støtte. Vi vil kun overtage et enkelt ændringsforslag fra det gamle socialistiske beslutningsforslag og erstatte artikel 26 om Gibraltar med vores formulering. Med hensyn til det øvrige støtter vi det fælles resultat fuldt ud.

Michel
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg skal kort besvare nogle af de spørgsmål, der er rejst. Jeg beklager, at svaret bliver temmelig kortfattet, da jeg ikke har mulighed for at deltage i hele mødet.
Som det første punkt vil jeg gerne tilføje nogle oplysninger om konventet. Flere af Parlamentets medlemmer har været inde på dette emne. Det er efter min opfattelse vigtigt at påpege, at princippet om, at forberedelsen af regeringskonferencen varetages af et konvent, er fastslået. Det er et af de spørgsmål, man har stillet mig. Det er ligeledes fastslået, at konventet vil omfatte repræsentanter for regeringerne, for Kommissionen, for de nationale parlamenter og for Europa-Parlamentet, at der med andre ord bliver tale om en firesidet konstruktion. Man kan tænke sig følgende sammensætning: Et antal repræsentanter for regeringerne - tallet 15 har været nævnt - 16 medlemmer fra Europa-Parlamentet, 30 medlemmer fra de nationale parlamenter og en repræsentant for Kommissionen. Jeg skal imidlertid ikke indlede en drøftelse om de konkrete tal. Det er blot vigtigt at holde sig for øje, at antallet af deltagere i konventet børe være relativt begrænset. Det bør ikke være eksponentielt stigende. Vist kan man vælge den løsning, og dermed vække glæde, men man kommer i så fald til at stå med et konvent, som ikke er operationelt. Dette bør man efter min opfattelse holde sig for øje.
Som billedet tegner sig i øjeblikket, vil Det Europæiske Råd i Laeken efter al sandsynlighed udpege en formand for konventet. Denne bistås af et præsidium, som er sammensat af mindst et medlem fra hver af de komponenter, der tilsammen udgør konventet. Præsidiet bistås af et sekretariat. Konventet får ikke mandat til at vedtage en endelig tekst. Det var vist hr. Barón Crespo, der spurgte, om der vil være tale om forslag eller valgmuligheder. På nuværende tidspunkt synes man at være mest stemt for, at der skal være tale om valgmuligheder og ikke forslag, idet de berørte instanser selvsagt må foretage et valg mellem de pågældende muligheder. Valgmuligheder er nu engang altid kun varianter af forslag.
Jeg gør mig ikke til fortaler for dette eller hint synspunkt. Jeg fremlægger blot tingene, som de er. Stod det udelukkende til mig, gik man langt videre end til at stille forslag, kan jeg forsikre. Der ville blive tale om mere radikale løsninger. Men jeg må tilpasse mig formandskabets rolle ... Jeg fremlægger derfor de forhold, jeg føler bør fremlægges for at sikre åbenhed om arbejdet. Det er det bedste, jeg kan gøre.
Konventet bør snarest muligt påbegynde arbejdet, altså under det spanske formandskab i første halvår 2002. Jeg vil omtale to forhold vedrørende dette konvent, som De bør have for øje, men også have mulighed for at drøfte og give Deres mening til kende om.
For det første er spørgsmålet om ansøgerlandenes deltagelse særdeles vigtigt. I Genval syntes der at være bred enighed om, at ansøgerlandene burde inddrages i konventet. Om end man således har til hensigt at sikre landene en vis status og ret til at få ordet i konventet, står stadig tilbage at få fastlagt de præcise betingelser for disses repræsentation. Formandskabet fremlægger i denne forbindelse tre mulige løsningsmodeller. Enten en repræsentation, som fra første færd er identisk med medlemsstaternes, og som altså omfatter en repræsentant fra de enkelte regeringer og to medlemmer fra hvert af de nationale parlamenter. Det ville være en mulighed. En anden mulighed ville være at lade en repræsentant for hvert ansøgerland deltage under hele konventets arbejde. En tredje mulighed ville være at lade repræsentationen udvikle sig, således at denne var begrænset til en enkelt repræsentant, indtil tiltrædelsestraktaten var undertegnet, hvorefter repræsentationen blev bragt i overensstemmelse med medlemsstaternes. Man kunne ligeledes invitere en repræsentation fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionaludvalget til at deltage med observatørstatus. Det er de tanker, der er fremme.
Hvordan inddrages så det civile samfund? Delegationerne har generelt set positivt på tankerne om et civilt forum. Der blev dog rejst visse spørgsmål. Om sammensætningen af det pågældende forum, eller med andre ord om udvælgelsen af dem, der skal repræsentere det civile samfund. Om forummets struktur, om dets forbindelse til konventet - man kunne tænke sig høringer og en række andre forbindelsesmuligheder af lignende art.
Forummet kan efter formandskabets opfattelse antage to former. Enten en bredere forsamling, hvis præcise sammensætning, rolle og funktion i så fald skal fastlægges. Eller et struktureret net af organisationer, som repræsenterer det civile samfund, og som etableres på europæisk plan. De organisationer, der i så fald indgår i det omhandlede net, vil modtage officiel underretning om konventets arbejde, og deres skriftlige bidrag vil indgå i den officielle dokumentation, der tilgår konventets medlemmer. Konventet vil høre de pågældende organisationer i henhold til en nærmere defineret procedure, og konventet vil i påkommende tilfælde kunne konsultere organisationerne om specifikke spørgsmål. Vælger man den løsning, vil det sandsynligvis være hensigtsmæssigt at udpege en koordinator på politisk plan. Denne kunne udpeges enten af Det Europæiske Råd under mødet i Laeken eller af konventet selv.
Det var de oplysninger, jeg ønskede at tilføje vedrørende konventet, idet jeg selvsagt gerne hører, hvilke tanker De gør Dem herom. Det er netop hensigten med denne form for udveksling af idéer. Jeg er således åben for bemærkninger, idéer og forslag af enhver art desangående.
Flere af Parlamentets medlemmer har omtalt sikkerheden i Bruxelles. Jeg tilslutter mig den bekymring, der er kommet til udtryk. Jeg tror kun, der er et enkelt aspekt, som frembyder principielle vanskeligheder. Jeg skal tage sagen op og vurdere spørgsmålet nærmere. Det drejer sig om problematikken vedrørende fri adgang til belgisk territorium. Jeg er ikke sikker på, at det ikke indebærer visse problemer. Bortset fra dette spørgsmål føler jeg mig overbevist om, at vi hurtigt kan nå til enighed om en løsning. Jeg lover, at jeg, så snart jeg er tilbage, skal drøfte spørgsmålet med indenrigsministeren og justitsministeren, således at De snarest kan få svar på, hvorledes der konkret følges op på de spørgsmål, De har rejst.
Jeg vil understrege et forhold, som er kommet frem i debatten, og som jeg afgjort selv er meget opmærksom på. Vi må ikke lukke øjnene for, at iværksættelsen af en række foranstaltninger til effektiv bekæmpelse af terrorisme uundgåeligt indebærer en risiko for, at der iværksættes frihedskrænkende foranstaltninger. Hr. Barón Crespo påpegede dette. Det samme gjorde hr. Lannoye. Jeg har allerede hørt udsagn her i Parlamentet, som viser, at ikke alle har forståelse herfor. Skulle jeg omsætte hr. Berthus program til handling, ville det klart føre til et frihedskrænkende samfund, som - undskyld jeg siger det - ville være et samfund uden den livskvalitet og uden de demokratiske værdier, der kendetegner vores samfund i dag. Det er min opfattelse. Jeg tror, vi bør være opmærksomme herpå. Det er et særdeles vigtigt anliggende. Vi må ikke under påskud af at ville bekæmpe terrorismen vække for længst glemte samfundstanker til live. Det ville være særdeles farligt efter min opfattelse, og jeg kan ikke tilslutte mig disse tanker. Jeg tror, vi til stadighed står over for den vanskelighed netop at skulle foretage en bestandig vurdering af vores råderum. Lad os dog ikke forfalde til en sikkerhedsfobi. Det vil før eller siden gå ud over os selv, og det vil kun skade demokratiet.

Hr. Lannoye - og andre med ham - understregede et særdeles vigtigt forhold vedrørende vores udenrigspolitik, som jeg fuldt ud kan tilslutte mig. Vores fjenders fjender er ikke nødvendigvis vores venner. Heri er jeg selvsagt enig. Der er skabt en slags konsensusbaseret koalition, som nødvendigvis beror på den aktuelle situation, og som forståeligt nok i en vis udstrækning også må karakteriseres som følelsesbaseret. Man kan i en sådan situation selvsagt være fristet til at skjule, lukke øjnene for eller glemme visse aspekter.
I går blev jeg eksempelvis spurgt i Udvalget om Udenrigsanliggender, om jeg over for mine samtalepartnere havde rejst spørgsmålet om statslig terrorisme. Jeg mener afgjort, vi bør holde os dette forhold for øje, når det gælder vores indsats, når det gælder Europas engagement og vores værdier. Det er korrekt, at vi også bør være opmærksomme på dette forhold. At vi med andre ord ikke må glemme, at der er lande, aktører, enheder, som indgår i koalitionen, og som i en vis udstrækning burde stå til regnskab for visse handlinger, visse skridt, visse politikker. Vi skal ikke tro, at alle er engle i denne sammenhæng, det medgiver jeg. Vi må ikke glemme den fortsatte kamp til fremme af et demokratisk samfund og vores indsats for i denne kamp at vinde tilhængere overalt i verden. Jeg tilslutter mig således ønsket om at styrke Den Internationale Straffedomstols rolle. Som tiden går, bliver det stadig mere tydeligt, hvor afgørende det er at have dette vigtige redskab til rådighed.
Jeg bliver spurgt, om jeg er tilhænger af, at EU's charter om grundlæggende rettigheder indskrives i en forfatning. Alle kender mit synspunkt i så henseende. Desværre er tiden næppe moden hertil. Det er imidlertid min holdning, at debatten bør videreføres, og alle argumenter skal fremføres. Før eller siden lykkes det.
Endnu et vigtigt aspekt skal påpeges. Man har rejst spørgsmålet om faren for frihedskrænkelse. Når der træffes en række foranstaltninger - man har talt om indefrysning af aktiver og en række andre foranstaltninger - må man sikre, at disse hasteforanstaltninger gøres til genstand for en systematisk evaluering, helst kort tid efter vedtagelsen og uanset foranstaltningernes art. Det er efter min opfattelse afgjort nødvendigt, at hasteforanstaltningerne tages op til vurdering regelmæssigt og forholdsvis hurtigt efter vedtagelsen. Vi bør undgå, at hasteforanstaltninger fortsat består 50 år senere, sådan som det ofte er tilfældet i visse lande, eksempelvis i Belgien, hvis praksis jeg kender bedst. Jeg tilslutter mig således dem, der kræver garantier i så henseende. Såfremt der træffes hasteforanstaltninger, bør der etableres et system, som sikrer, at disse foranstaltninger regelmæssigt tages op til vurdering.
Hvad angår de øvrige emner, er jeg generelt enig i de tanker og bekymringer, der er kommet til udtryk. Hr. Dupuis omtalte efterretningstjenesterne. Jeg må sige, at jeg ikke ved meget om efterretningstjenesterne, eftersom det netop er hemmelige tjenester. Hvad det aspekt angår, må tjenesterne således efter min opfattelse siges at være effektive. Jeg er i denne henseende fortaler for mere regelmæssig udveksling af informationer, for øget integration og bedre koordinering af indsatsen. Herom hersker der vist ikke uenighed.
Hr. Dupuis, jeg har svaret på spørgsmålet om risikoen for at tilskynde til statslig terrorisme eller i alt fald til, at man skjuler visse forhold om visse lande. Jeg er enig i, at vi ikke bør opgive den indsats, den vedholdenhed og argumentation, der har præget arbejdet for at sikre en demokratisk udvikling i visse lande. Vi bør ikke lægge skjul på dette aspekt, eller negligere, at problemet fortsat eksisterer i en række arabiske lande. Vi bør fortsat gøre opmærksom herpå. Personlig er jeg af den opfattelse, at vi overalt, hvor det er muligt, bør styrke den politiske dialog. Og vel at mærke en politisk dialog uden tabuer. Det er efter min mening afgjort muligt at stille krav herom i vores relationer. Det er en minimumsbetingelse, og under mit besøg i Iran blev vi eksempelvis enige om at oprette en gruppe med repræsentanter for EU og Iran, som udelukkende skal have til formål at drøfte menneskerettighedsspørgsmål. Det accepterede man, og der bør afgjort tages flere initiativer af denne art.
Mine damer og herrer, hr. formand, jeg tror, jeg har givet et så fyldestgørende svar som muligt. Jeg kan selvsagt have glemt et eller andet. Generelt deler jeg i vid udstrækning den bekymring, der er kommet til udtryk. Jeg har hørt de budskaber, der er kommet frem, og jeg lover at videregive dem på rette sted. Jeg skal gøre mit yderste for loyalt at videregive de oplysninger og idéer, den kritik og de forslag, som Europa-Parlamentet har gjort mig bekendt med i dag.

Beres
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Det Europæiske Råd påbegyndte den 21. september arbejdet med at revidere de grundlæggende begreber. Siden den 9. november 1989 har det stået klart for Europa, at den kolde krig er afsluttet. Men siden den 11. september 2001 står det klart for verden, at den kolde krig er slut, og at det nu er tid til globale alliancer mod terrorismen.
I dag er det dem, der klart viser solidaritet med USA og uden forbehold engagerer sig i bekæmpelsen af terrorismen, der har ordet. Vi må samtidig afvise alle former for yderligtgående tendenser. I bekæmpelsen af terrorismen er hverken fanatisme eller obskurantisme gangbare våben. Vi må også spørge os selv, hvad der er årsagen. EU ved, at terrorismen ikke altid er et resultat af fattigdom, men at frustrationer og ydmygelser giver næring til terrorisme. Vi må derfor tage vores udviklingspolitik op til fornyet overvejelse. Vi bør eftergive udviklingslandenes gæld. Vi bør genoptage arbejdet vedrørende illegal handel med håndvåben. Vi bør forpligte alle parter til at udfylde deres rolle i de multilaterale strukturer. Vi må internt sikre, at vi råder over de nødvendige midler til forebyggelse af konflikter, idet disse også giver anledning til spændinger. Det vil efter min opfattelse være forkert, hvis vi i den aktuelle situation opgiver et af Europa-Parlamentets initiativer, nemlig centret for konfliktforebyggelse, som hævdes at være truet. Det Europæiske Råd viste sig i stand til at drage konsekvenserne af den kamp, der forestår. Vi kan pege på kapitlet om finansieringen af terrorisme, for blot at nævne et enkelt kapitel. Ja, EU var med forordningen af 4. juli 2001 i stand til at sætte ind over for Taleban-styrets penge og indefryse deres aktiver. I nogle medlemsstater - i Frankrig, Tyskland og Storbritannien - er der allerede foretaget en sådan indefrysning af aktiver. Kommissionen stillede i går forslag om et nyt initiativ. Vi spørger os selv, og måske kan kommissæren give svaret, på hvilket grundlag det omhandlede bilag påtænkes revideret. Spørgsmålet er vigtigt, fordi Europa-Parlamentet for første gang høres om bestemmelser af denne art. Endvidere kan nævnes bekæmpelsen af hvidvaskning af penge og skatteparadiser. På alle disse fronter, hvor EU har iværksat initiativer, bør indsatsen nu intensiveres.
Disse omvæltninger indtræffer på et tidspunkt, hvor EU iværksætter sidste fase i forbindelse med indførelsen af euroen. De indtræffer på et tidspunkt, hvor afgørende projekter er under udførelse i EU. Det gælder udvidelsen, men det gælder også fastlæggelsen af en egentlig fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, en fælles forsvarspolitik og indførelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Alle disse projekter vil tage fart, omstændighederne vil fjerne den hidtidige tøven og fremme en afgørelse. Vi forventer os meget af mødet i Gent og håber, det vil sætte os i stand til at gribe denne chance for Europa. Vi glæder os over planerne om at nedsætte et konvent. Henvendt til Rådets repræsentant vil jeg imidlertid understrege, at Rådet ikke skal forvente Europa-Parlamentets støtte til en løsning, der resulterer i valgmuligheder. Til gengæld kan De utvivlsomt regne med Europa-Parlamentets støtte til en udvidelse af konventets mandat og til at rejse en række nødvendige spørgsmål. Skal søjlestrukturen fastholdes? Og hvad skal der ske med EU's formandskab?

Malmström
Hr. formand, det er naturligt at spørge, om der bliver plads til emnet bekæmpelsen af terrorisme på mødet i Gent. EU har handlet med en imponerende enighed og beslutsomhed. Vi kan se frem til en langsigtet kamp på flere fronter, bl.a. den politiske og den retlige, med den følsomme balance, hvad angår respekten for retssikkerheden. På langt sigt kan vi måske politisk og økonomisk også opnå et bedre retssystem med et styrket FN.
Det er glædeligt, at USA har indset De Forenede Nationers betydning og betaler sin gæld til organisationen. Måske kan EU også få USA til at ratificere protokollen om Den Internationale Straffedomstol. Vi skal selvfølgelig også arbejde langsigtet for at få fred og demokrati i hele Mellemøsten.
I Gent vil udvidelsen også blive diskuteret. For ELDR-Gruppen er det overordentligt vigtigt, at hvert land bedømmes for sig, at differentieringsprincippet virkelig overholdes. Det er et budskab, jeg gerne vil sende til formandskabet.
Endelig, hvad angår konventet, vil jeg gerne takke rådsformanden for konkretiseringerne. Området er dog stadig præget af en vis uro. Konventet er ingen diskussionsklub, hvor man kan tale lidt generelt om forskellige alternativer i forbindelse med Europas fremtid. Konventet er ikke noget alibi for Rådet, men derimod en seriøs og demokratisk partner i diskussionen. Konventet vil, uanset dets sammensætning - jeg håber, at ansøgerlandene kommer til at spille en stærk rolle i denne forbindelse - omfatte en lang række hårdt arbejdende parlamentsmedlemmer, som skal vide, at det arbejde, der udføres, bliver taget yderst alvorligt.

Alyssandrakis
Hr. formand, krig er ikke nogen løsning. Vores medfølelse med ofrene må ikke give sig udtryk i et krigsråb. Det var tusinder af amerikaneres slagord, da de sidste lørdag demonstrerede i Washingtons gader.
På vores side af Atlanterhavet har mange tusinder demonstranter i Athen, Rom, Berlin, Paris, Amsterdam, Prag, Barcelona, Stockholm, Konstantinopel og andre steder hævet stemmen mod de amerikanske og europæiske imperialisters krigsliderlige planer.
De, der øver statsterrorisme, de, der skaber bin Laden'er og andre fanatikere, og de, der dømmer hele folkeslag som terrorister, har efter det afskyelige angreb på USA virkelig fundet den bedst tænkelige anledning til at gøre regnskabet op med dem, der gør modstand mod deres herskervælde.
Samtidig accelererer politiet sine repressive foranstaltninger internt i EU's lande og USA for at lukke munden på alle dem, der gør modstand mod eller sætter spørgsmålstegn ved deres folkefjendske politik. USA's præsident har udtalt, at krigen mod "terrorismen" bliver langvarig, men lige så langvarig bliver de fredselskende, folkelige styrkers modstand. Vi er overbeviste om, at fredens retfærdighed vil sejre over den imperialistiske krigs grusomhed.

Musumeci
Hr. formand, kære kolleger, den fulde enighed om konklusionerne fra det ekstraordinære topmøde i Bruxelles må ikke få os til at glemme, at terrorproblemet først blev en konkret hovedmålsætning for EU på et meget sent tidspunkt.
Der skulle flere tusinde dødsofre til, før man nåede til enighed om indførelsen af det europæiske arrestmandat. Der skulle flere tusinde uskyldige ofre til, før man fik fastlagt en fælles strategi mod terrorismen. Først nu kræver man, at EU deltager mere aktivt i forebyggelsen og stabiliseringen af regionale konflikter.
Men vi spørger os selv, hvor EU var, dengang Middelhavet blev betragtet som grænsen mellem to verdener, der står i kontrast til hinanden, nemlig islamisk fundamentalisme og religiøs tolerance. Nu må man da endelig være blevet klar over, at man ved fastlæggelsen af EU's sikkerheds- og forsvarspolitik er nødt til at tage udgangspunkt i Middelhavsområdet!
Jeg bor på det sidste stykke europæisk jord, før Middelhavet begynder, og det er kun få meter fra den mest avancerede NATO-base - den i Sigonella - og få minutters flyvning fra Mellemøsten. Jeg ved, hvor stor den gode vilje er i den moderate arabiske og muslimske verden. Jeg mødtes med borgmesteren i Jerusalem og borgmesteren i Gaza sidste år. Derfor er jeg overbevist om, at det nu er op til EU virkelig at begynde at omsætte det, der hidtil kun har været gode intentioner, til konkrete handlinger.

Krarup
Der findes flere foruroligende budskaber fra topmødet i Bruxelles. For det første springer det i øjnene, at topmødet afspejler en chokerende ringe selvforståelse, som også præger USA's regering. Der er ingen forståelse for, at der er en politisk baggrund for disse grusomme massakrer den 11. september. Og i tråd med den lave selvforståelse, som modsiges af internationale konfliktforskere, indgår man alliancer for at bekæmpe terrorismen og verdens mest effektive statsautoriserede terrorister. Man legitimerer russernes folkemord i Tjetjenien og allierer sig med oligarkier i Pakistan, Usbekistan, Tjetjenien, for ikke at tale om Saudiarabien. Dette legitimerer ethvert indgreb, og samtidig afmonterer man tilløbene til international konfliktløsning i FN-systemet, herunder den internationale retspleje. Og vedtagelserne om politimæssige foranstaltninger er bygget over samme læst og samme lave selvforståelse. Det er hensigten, der helliger midlet. Midlerne vil skaffe os af med de demokratier, som vi skulle forsvare. Jeg tror, at man efterfølgende vil kunne sige: "Operationen lykkedes, men patienten døde".

Pirker
Hr. formand, hr. kommissær, ærede medlemmer af Rådet, jeg håber, at terrorvoldshandlingen den 11. september har fået Rådet, det vil sige indenrigs- og justitsministrene, til at vågne, så de indser, at de nationale fordomme og fjendtligheden i kampen mod den internationale terrorisme ikke er på sin plads. Jeg vurderer alle beslutninger som positive. Men vi må dog forvente, at de bliver gennemført hurtigt. Jeg forventer også, at Unionen langt om længe realiserer de muligheder, som den jo allerede har og havde, at medlemsstaterne opfylder sine forpligtelser og giver de nødvendige informationer til Europol i Haag, og at konventionerne mod terrorisme nu kommer til at træde i kraft.
Jeg forventer også, at Europol får det nødvendige personale og den nødvendige teknik, og at Europol får mulighed for at udarbejde en situationsrapport i Europa om terrornetværk, og at en fælles undersøgelsesgruppe hurtigt bliver oprettet.
Jeg forventer af topmødet, at der også sættes aktioner i værk som f.eks. det intensive samarbejde mellem Europol og de tilsvarende tjenester i USA og integrationen af efterlysningsfiler fra Europol over OLAF og til Schengen for at udnytte dem i bekæmpelsen af terrorismen, at Eurojust realiseres, som hr. Poettering netop sagde, i tæt samarbejde med Europol, og at Europol udvides i retningen af første søjle, at Europol får undersøgelseskompetence, og at det interparlamentariske niveau tilsidesættes til fordel for det europæiske niveau på snævert definerede områder af den organiserede kriminalitet.
Det vil betyde, at Europa med dette eksempel på sikkerhedspolitisk samarbejde har en meget stor mulighed for at få EU's fordele tæt på borgeren. Denne mulighed skal vi udnytte her og nu.

Napoletano
Hr. formand, de tragiske begivenheder den 11. september understregede endnu en gang den afstand, der er mellem virkelighedens EU og det EU, der er nødvendigt. Chokket over det utænkelige niveau, som terroristernes vold har nået, bør i dag afløses af en reel indsats for at give EU de politiske og institutionelle instrumenter, der gør det muligt for EU at spille en rolle på verdensplan med at bekæmpe terrorisme og kæmpe for fred og retfærdighed. Derfor er vi tilfredse med de beslutninger, der blev truffet på Det Europæiske Råds ekstraordinære møde den 21. september, når det gælder retssamarbejdet, de indre anliggender og bekæmpelsen af hvidvaskning af penge.
Under disse dramatiske omstændigheder virker beslutningen fra den italienske regering og det flertal, der støtter den, om at medtage nogle ændringer af Italiens straffeproceslov i retssamarbejdsaftalen med Schweiz - ændringer, der går i den stik modsatte retning af de løfter, der blev givet på det ekstraordinære Råd og Rådet (retlige og indre anliggender) - endnu mere alvorlig og uansvarlig. Med denne lov kan man ikke bruge udenlandsk bevismateriale til procesformål, og på grund af sin tilbagevirkende kraft bringer denne bestemmelse hundredvis af igangværende retssager i fare ved at gøre allerede indhentet bevismateriale ugyldigt. Disse beslutninger fik Genèves statsadvokat til at udtale følgende - og jeg citerer: "Denne lov er en katastrofe for international ret. I 12 års retssamarbejde med lande i hele verden har jeg aldrig set sådan nogle bestemmelser før". Og eftersom jeg ikke mener, at det er Parlamentet, der skal udtale sig om dette, anmoder jeg Kommissionen, Rådet og Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder om at vurdere, om denne bestemmelse er i tråd med de beslutninger, der blev truffet på det ekstraordinære topmøde.

Costa, Paolo
Hr. formand, kære kolleger, sådan som New Yorks borgmester, Rudolph Giuliani, sagde på FN's møde, var terrorangrebet den 11. september et angreb på selve idéen om et frit, altfavnende og civilt samfund og dets åbenhed og tolerance. Kun hvis vi forstår at styrke og ikke svække disse karakteristika vil angrebet ikke have været en succes for terroristerne.
Vores første reaktion og handling skal således være, at vi kommer ud af den psykologiske katastrofetilstand og tager hånd om vores dagsorden. Derfor er det en god idé, at vi i Gent skal fortsætte med at drøfte euroen, udvidelsen og opbyggelsen af det politiske Europa ved hjælp af topmødet i Laeken og forsamlingen.
Ud fra denne tankegang skal også bekæmpelsen af terrorisme finde sted via strukturelle interventioner. Når det gælder luftfartssikkerhed, er det f.eks. nødvendigt at gøre en indsats på to felter. For det første er det tvingende nødvendigt at revidere forordningen om oprettelse af et europæisk luftfartssikkerhedsagentur, så dets kompetenceområde også kommer til at omfatte forebyggelsen af ulykker og, om man så må sige, forebyggelsen af terrorisme. Og for det andet skal man i Organisationen for International Civil Luftfart gøre en kraftig indsats for, at de regler, vi forsøger at vedtage i EU, bliver bindende for hele verden.
Det er nødvendigt, at EU er i stand til at tage et initiativ på dette lille område - og på mange andre områder - så vi giver udtryk for det store fredspotentiale og demokratiske potentiale, som er vores styrke, og som skal blive hele verdens styrke.

Nassauer
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg mener, at vi som europæere skal gøre os det klart, at vi bliver målt og vejet i den kommende tid. USA og også den øvrige verden vil observere, om vi i lyset af de nu meget synliggjorte nye udfordringer med den internationale terrorisme er i stand til at vise handlekraft og solidaritet. Europæisk handlekraft er hidtil ofte strandet på den nationale suverænitets indvendinger. Under påberåbelse af national suverænitet er effektiv fælles handling ofte blevet blokeret. Nu er national suverænitet dog ikke et mål i sig og da slet ikke på et tidspunkt, hvor den snarere står i vejen for i stedet for at støtte bevarelsen af national uafhængighed imod terrorister og den effektive beskyttelse af borgerne mod terrorangreb. Derfor er vi for fremtiden nødt til at udvikle effektive redskaber på fælles plan, og vi skal undersøge, om den nationale suverænitet i denne forbindelse hjælper os, eller om den snarere er skadelig.
Solidaritet med USA er et påbud, som bekræftes fra alle sider. Det er også rigtigt, fordi dette angreb ikke kun ramte USA, men derimod vores grundværdier, og det var også ment som et angreb på vores grundværdier. Derfor er det så skæbnesvangert, når et medlem af Kommissionen, nemlig hr. Nielson, tager afstand fra europæernes fælles solidaritet. Hans udtalelser er skæbnesvangre, fordi de udvisker ansvaret for terrorhandlingerne og samtidig skyder skylden over på ofrene, og fordi de er en hån imod den solidaritet, som vi bekender os til i den beslutning, som vi skal stemme om. Derfor skal disse udtalelser dementeres. Det turde kunne forventes, at hr. Nielson kommer med en undskyldning.

Lage
Hr. formand, Europa synes at være faldet i søvn. Dets eneste drøm syntes at være komfort og fred. Med ét rystede chokket over de brutale terrorattentater i New York det dybt i dets tillid og dets hedonisme. Europa følte sig pludselig sårbart og overrumplet. Dets hårdt tilkæmpede grundlæggende frihedsrettigheder var truet af mystiske terroristnetværk, hvor dog islamistisk religiøs aktivitet synes at være en fremherskende bestanddel. Denne voldelige og antimoderne aktivitet er, pr. definition, antivestlig. Dette retfærdiggør dog ikke kulturel idioti og historisk uvidenhed, som forsøger at sætte islam lig med attentatmændenes afvigende, irrationelle og sekteriske adfærd.
Det er ikke kun USA, målet for de afskyelige attentater, der er blevet stillet på en prøve. Europa er ligeledes blevet stillet på en prøve, og EU må foretage en omhyggelig ransagning af sin samvittighed. I første øjeblik, endnu under chok, var EU på højde med begivenhederne på topmødet i Bruxelles. EU svarede hurtigt, klart og præcist. Men nu, hvad så? Europa må ikke herefter overfladisk rette sig ind efter det, der blot opportunistisk ligger lige for. Europa må ikke lade sig blive gjort til offer for skæbnen, for en skæbne, som andre bestemmer. Det, der må stå på dagsordenen i Gand og Laeken, er, at Europa gentænker sit projekt og sin rolle i den nye internationale sammenhæng, og at det finder en klar linje at følge i de kommende kaotiske tider. Uden at forfalde til nogen pessimisme om menneskets lod må Europa blive mindre naiv i forhold til de farer, der tegner sig i fremtiden. Europa må forene sig stærkere økonomisk, politisk, militært og med hensyn til sin indre sikkerhed. Det siger sig selv. Men hvordan skal det ske? Hvilke prioriteringer skal Europa have, ud over den uophørlige kamp mod terrorismen? Hvad er det europæiske projekts nye mål? Skal udvidelsen gennemføres på de samme vilkår? Vil det ikke nu være nødvendigt at sætte mere fart i f.eks. Tyrkiets optagelse i EU? Vil det ikke være helt elementær sund fornuft at give Middelhavsstrategien absolut førsteprioritet og give partnerskabet med de muslimske lande en ny impuls?

Katiforis
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, vores støtte til de antiterrorforanstaltninger, som formandskabet har meddelt os, er naturligvis et faktum, og det gælder både dem, og hvad der ellers må blive nødvendigt. Vi mobiliserer i fællesskab med USA i den globale kampagne for at få udryddet terrorismen. Vi her i Parlamentet er ikke i stand til at tilbyde megen visdom om, hvilke tekniske, politimæssige eller militære tiltag der skal iværksættes.
Men det ligger inden for vores område at tale - og det med større autoritet - om visse politiske forudsætninger for succes. Ingen kampagne af denne art, ligesom ingen krig, i hvert fald ingen krig, som demokratierne har deltaget i, har kunnet skabe den nødvendige alliance mellem befolkningerne - for det er denne alliance, der er kritisk, ikke alliancen mellem regeringerne - medmindre den indeholder visioner om den bedre verden, der vil opstå efter kampagnens afslutning.
Politisk bør vi endnu en gang betone vores støtte til alle de demokratiske systemer og frem for alt vores afvisning af tyranniske regimer, som måske i dag nok lover at samarbejde mod bestemte terrororganisationer, men som sammen med de efterretningstjenester, de samarbejder med, på langt sigt kan komme til at fungere som rekrutteringssteder for terrorister.
På det sociale område må vi erkende, at miljøkatastrofer, hurtigspredende epidemiske sygdomme, fattigdom og elendighed er trusler mod sikkerheden i verden og bør bekæmpes som trusler på lige fod med terrorisme. Vi må se i øjnene, at i det globaliserede samfund kan gennemsnitsmennesket ikke opnå sikkerhed gennem vores rigdom eller vores militære styrke. Den eneste realistiske løsning er at finde måder til at formindske spændingerne i de sociale og nationale kampe, til samkvem mellem alle reelle mennesker uafhængigt af nationalitet, religion, social placering eller ideologi, mellem alle dem, der er besluttet på at sætte en stopper for de svøber, der hærger menneskeheden, som, selv om de måske ikke direkte fører til terrorisme, så dog gøder jorden for terrorisme. Og denne grobund er vi nødt til at fjerne for at kunne sikre borgernes sikkerhed.

Tajani
Hr. formand, en stor italiensk forfatter, Oriana Fallaci, har brudt flere års frivillig tavshed og givet et vigtigt bidrag for at ruske op i mange europæeres samvittighed, når det gælder bekæmpelsen af terrorisme, og for at gøre værdier som frihed, demokrati og tolerance fremherskende i hele verden. Såfremt der rettes nye trusler mod amerikanske mål i Italien, er det EU's pligt at spille en hovedrolle i beskyttelsen af disse værdier, som tilhører alle borgerne. Derfor er vi enige i de beslutninger, der blev truffet af Rådet i Bruxelles, og derfor er det efter min mening nødvendigt, at vi foruden de uundgåelige og målrettede militære initiativer styrker de politiske og økonomiske initiativer.
Jeg kan dog ikke lade være med at give udtryk for min holdning til en problemstilling, der blev taget op her i Parlamentet. Fru Napoletanos krav om, at det italienske parlament skal kontrolleres af Rådet, kan ikke komme på tale og har ikke noget som helst juridisk grundlag. Jeg vil gerne minde fru Napoletano og hr. Barón Crespo om, at det italienske parlament er suverænt, sådan som det er tilfældet i ethvert konsolideret demokrati.
Udtalelserne fra Socialdemokraternes gruppeformand er efter vores mening meget alvorlige og uacceptable, fordi han med disse udtalelser blander sig i de interne anliggender i en af EU's medlemsstater. Jeg vil foreslå gruppeformanden, at han læser artikel 3 i den europæiske konvention om gensidig retshjælp, der netop er underskrevet her i Strasbourg, før han begynder at tale om lovgivningstilfælde, som han tydeligvis ikke kender til, nemlig internationale retsanmodninger. Denne konvention giver ham svaret på hans ubegrundede bekymringer. Jeg vil ligeledes anbefale fru Napoletano at læse denne artikel, som hun tydeligvis heller ikke kender.
Det ville dog være hensigtsmæssigt, om formanden for en parlamentsgruppe og en person, der bestrider et ansvarsfuldt hverv i EU-institutionerne - og her tænker jeg på den belgiske minister, hr. Michel, som ikke er til stede - lod være med at beskæftige sig med en medlemsstats interne anliggender her i Parlamentet og lod være med at give udtryk for, hvorvidt de bifalder disse eller ej. Vi kunne til gengæld godt tænke os at vide, hvilke initiativer den belgiske regering i den sidste ende har til hensigt at vedtage for at garantere sikkerheden for de tusindvis af mennesker - ikke mindst de ansatte - som arbejder i Europa-Parlamentet i Bruxelles. Vi ville gerne have, at de teoretiske udtalelser blev fulgt op af handling.

Van den Berg
Hr. formand, konklusionen og handlingsplanen fra det ekstraordinære rådsmøde giver et godt grundlag for en målrettet, afpasset og koordineret reaktion på angrebene den 11. september. Udvikling af internationale retsmidler, indefrysning af finansieringen af terrornetværk og informationsudveksling i samarbejde med USA gennem en antiterrorenhed, som oprettes under Europol, er kun et udsnit af de forslag, som får min fulde støtte.
Vi er samtidig tilfredse med, at Rådet, Kommissionen og Parlamentet har talt med én stemme i de forløbne tre uger, bortset fra pinlige fejltrin af hr. Bolkestein og hr. Berlusconi. Det viser, at det europæiske samarbejde på indenrigs- og udenrigsområdet er ved at blive voksent i et fremskyndet tempo.
Den nye terrorismes våben er angst, forstyrrelser og en higen efter magt. En effektiv fremgangsmåde til at beskytte den internationale retsorden skal komme fra en verdensomspændende koalition imod terrorisme i FN-regi og på grundlag af FN-resolutionerne. Det skal imidlertid være en koalition på grundlag af internationale retsordensprincipper og ikke som tidligere ved at finansiere fremtidige fjender, sådan som det er sket med Taleban-styret, for det er forkert realpolitik. Jeg forsvarer et modsvar støttet af hele verden, uanset race, nationalitet eller tro, på juridisk, politisk, diplomatisk, finansielt, militært og økonomisk område, i hvilken forbindelse der kræves en optimal indsats for at undgå uskyldige civile ofre.
Samtidig må vi netop nu ikke glemme perspektivet på langt sigt. De direkte årsager til terrorisme er ikke trosbekendelse eller fattigdom, men i den globaliserede verden er der en sammenhæng mellem økonomisk udvikling, fattigdomskonflikt og handel. Verdensbanken forventer, at terrorangrebene vil få den økonomiske vækst i udviklingslandene til at falde fra 5 til 2%. De forventede følgevirkninger er katastrofale med yderligere 10 millioner mennesker under fattigdomsgrænsen, og der vil dø yderligere mellem 20.000 og 40.000 børn under fem år. Hvis vi ikke har et tilstrækkeligt svar på denne hårde realitet, er Europa også dobbeltmoralsk. Investering i verdensomspændende sikkerhed betyder, at der skal træffes sikkerhedsforanstaltninger, men det betyder også international solidaritet, der er basis for internationalt samarbejde og dermed basis for den verdensomspændende koalition imod terrorisme.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, terrorismen er en svøbe, der angriber og rammer vores samfund. Den benytter sig af vold og terror for at forsøge at påtvinge sine holdninger med magt, og samtidig angriber den rygraden i de demokratiske systemer, som er systemet med vores individuelle og kollektive frihedsrettigheder.
Terroristerne ved, at vores samfund, de demokratiske samfund, er mere åbne og dermed mere sårbare samfund, og de udnytter de fordele, som globaliseringen giver. Derfor skal svaret på terrorfænomenet også være et globalt svar.
På den baggrund vil jeg lykønske Rådets formandskab med, at det indkaldte til det ekstraordinære rådsmøde i Bruxelles, og med, at det har opført terrorfænomenet på dagsordenen for det kommende rådsmøde. Jeg mener også, at det er på sin plads at lykønske Europa-Kommissionen med de forelagte initiativer.
Med udgangspunkt i at der ikke eksisterer god og dårlig terrorisme, mener jeg, at terroristerne på de fem kontinenter bør være på det rene med, at der vil være en international opposition, som ønsker at blive denne svøbe kvit. Jeg mener, hr. formand, at det er vigtigt, at vi alle sammen forstår, at der ikke må ske et brud på den ligevægt, der bør være mellem retten til individuel sikkerhed og principperne om lovlighed og individuel frihed, som udgør vores system af værdier, og det er også meget vigtigt, at vi forstår, at de grusomme attentater, der blev begået den 11. september, ikke til sidst kan føre til en begrænsning af frihedskulturen i de demokratiske lande.

De Rossa
Hr. formand, jeg ønsker at koncentrere mine bemærkninger om terrorspørgsmålet. Jeg bifalder, at vi er ved at opbygge en verdensomspændende alliance mod terrorisme, men jeg vil hævde meget stærkt, at vi også må opbygge en verdensomspændende alliance mod fattigdom, udnyttelse og undertrykkelse.
Kampen mod terrorismen er frem for alt en kamp for værdier og en kamp for idéer. Vi vil ikke besejre terrorismen - det være sig national terrorisme, hvad enten den er drevet af fundamentalisme af enhver art - medmindre vi bekæmper de idéer, der ligger til grund for denne terror. Vi må atter erindre om, at intet land nogensinde er blevet besejret af terrorisme, og jeg har helt bestemt tillid til, at den terrorisme, som vi nu står over for i en international målestok, ikke evner dette, medmindre vi lader den gøre det ved at undlade at tage kampen op mod de idéer, der ligger til grund for den.
Dette er ikke et argument for, at alt skal gøre, som vi altid har gjort. Det er et argument for at undgå den fælde, som terrorismen har sat for os. Vi må også være forsigtige med ikke at falde i den fælde at se muslimer som en fjende. Udtalelser fra vores europæiske leder og kommissionsformand Prodi er meget velkomne i denne henseende.
Jeg fordømmer fuldt og helt ministerpræsident Berlusconis udtalelser. Det er en skandale, at et land i EU bliver ledet af en mand, der kan fremkomme med sådanne idéer i vores tid, og navnlig når landet er Italien, som efter min mening altid har gået i spidsen, når det gjaldt moderne idéer. Jeg vil gerne tilføje min røst til andres fordømmelser.
Spørgsmålet er: Hvordan reagerer vi? Den allerbedste reaktion bortset fra de helt åbenbare sikkerhedsforanstaltninger er at forsvare vores idéer om frihed, demokrati, retfærdighed og at gøre en ende på udnyttelsen. EU har en nøglerolle at spille på den europæiske arena med at lede den kamp og ikke følge trop bag dem, som kun ser sikkerhed som et svar på dette forfærdelige problem.

Martin, Hugues
Hr. formand, alt er sagt og skrevet om dramaet og forbrydelsen den 11. september. Jeg skal begrænse mig til tre betragtninger, som vedrører terrorismen, Europa og verden. Ja, vi bør afgjort erklære krig mod terrorismen i alle dens afskygninger, hvad enten den hidrører fra IRA, fra ETA, fra dem, der dræbte præfekten Erignac på Korsika, fra bin Laden og hans tilhængere, eller den kommer fra anden side. Og vi må undgå ukloge og selvmorderiske sammenblandinger. Det er uacceptabelt, at vi giver ly til terrorister. Det er således sandsynligt, at attentaterne den 11. september blev forberedt i Europa. Lad os derfor ikke tøve, lad os samordne midlerne, aktiviteterne, viljerne, når det gælder efterretningsvæsenet, retsvæsenet, sikkerheds- og forsvarsanliggender. Og lad os være uforsonlige, når det gælder terroristerne, terroristnettene og dem, der støtter disse, herunder bidrager til hvidvaskning af penge. Hr. kommissær, De talte om en forpligtelse til at nå det fastsatte mål. Og hvor har De ret!
Solidaritet med vores venner, med vores allierede, USA, er ikke ensbetydende med, at vi enfoldigt følger trop. Europa har et indgående kendskab til verdens brændpunkter og både kan og bør løse sin del af opgaverne på den internationale scene. Vi mødes med håb og forventninger. Man anmoder om vores bistand, om end vi beklageligvis alt for ofte undlader at efterkomme sådanne anmodninger. Lad os ikke længere så skuffelse. I Mellemøsten, som bestandig giver næring til spændinger, bør problemerne løses ved at etablere to suveræne stater, Israel og Palæstina, hvis sikkerhed garanteres. Selv USA taler, som noget nyt, om denne indlysende løsningsmodel. Det er vores opgave at sætte gang i den proces, der skal åbne dørene. Endelig må vi forstå, at den verdensorden, der fremstod efter Jalta-konferencen, må ændres, så der tages højde for den utrolige udvikling, vi har oplevet siden Anden Verdenskrig. Nye atommagters opståen, officielt eller uofficielt, Berlinmurens fald, mere end 1 milliard muslimer verden over, i desperat søgen efter anerkendelse og agtelse, nye stormagter som Indien, en grænseløs teknologisk udvikling på alle områder, en udvikling, som kun er tilgængelig for nogle, den stadig større afstand mellem rige og fattige. Lad os tage højde for denne udvikling, om den så er positiv eller foruroligende, og skabe en verdensorden, hvor den enkelte anerkendes og agtes, ikke ringeagtes, associeres og ikke ignoreres. Det er en uomgåelig forpligtelse.

Díez González
Hr. formand, attentaterne den 11. september kræver, at vi reagerer på en måde, der viser, at vi tager den store udfordring op, at vi vil udøve retfærdighed og afværge nye attentater.
Det europæiske svar kan ikke bare være et solidarisk svar, som det er blevet sagt her. Det skal være et aktivt svar, et forsvar af værdier, ikke af vestlige værdier eller af den kristne civilisations værdier, som Berlusconi ville sige, men af demokratiske værdier de steder, hvor der er frihed til at beskytte dem, og de steder, hvor der ikke er det, skal de fremmes og indføres. Kun en langvarig samarbejdsaktion mellem de regeringer, der er engageret i denne kamp, kan sikre, at det lykkes.
Denne terrorisme, denne trussel mod menneskeheden, skal få os til at handle og ramme rigtigt. Handle med respekt for regler mod mennesker, der ikke har regler, og ramme rigtigt, men at ramme rigtigt er i denne forbindelse ganske givet i strid med opsigtsvækkende operationer. At ramme rigtigt er det samme som at identificere og udslette de skyldige. At ramme rigtigt er det samme som at nedbryde deres net, at forhindre, at de opretter nye net, og det kræver tid, internationalt samarbejde mellem politi og domstole og politisk tillid mellem regeringer. Det er en lang og meget snoet vej, men tro mig, mine damer og herrer, det er den eneste effektive vej, den eneste, der gør det muligt for os at beskytte demokratiet mod fanatisme og grusomheder.
EU har brug for en ægte fælles udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitik. Et område for retlige og indre anliggender, som også er fælles, hvor det europæiske mandat for eftersøgning og pågribelse er et grundlæggende element, men ikke det eneste.
Hele den fælles europæiske aktion kræver naturligvis, at vi stiller store krav til os selv, at ingen af de europæiske ledere sætter den fælles aktion på spil, som Berlusconi-regeringen netop har gjort det ved at fremme en lovgivning, der er i direkte modstrid med Parlamentets anbefalinger og Rådets beslutning fra den 21. september, som vi alle har bifaldet her.
Jeg vil spørge Rådet og Kommissionen: Hvad vil Rådet gøre for, som hr. Michel sagde i formiddag, at tale med én stemme og fjerne den sten i skoen, som Berlusconi-doktrinen har anbragt?

Pacheco Pereira
Hr. formand, efter det alvorlige terrorattentat den 11. september er der adskillige vigtige spørgsmål, der skal diskuteres og afklares i forhold til ønsket om konkret at bekæmpe terrorismen.
Det første spørgsmål drejer sig om at finde effektive midler til bekæmpelse af terrorismen, der ikke blot består i at styrke sikkerhedslovgivningen. Det er vigtigt at erindre, at det i et demokrati ikke er effektivt, og at det aldrig har været effektivt, at begrænse friheden for at bekæmpe demokratiets fjender. Vi mener i øvrigt også, at problemet er et andet. Det drejer sig ikke blot om manglende lovgivning på nationalt eller europæisk plan eller om manglende international koordinering af den politimæssige indsats. Problemet er langt mere dels den tøven og svaghed i kampen mod terrorismen, der er kommet til udtryk i en slap holdning over for terrorhandlinger, hvor man har håbet, at sådanne handlinger altid snarere ville ske i nabolandet, dels den fortløbende svækkelse af forsvars- og sikkerhedsinstrumenterne, politi, efterretningstjenester og de væbnede styrker. De regeringer i Europa, der har troet, at det én gang for alle var slut med krig, og som derfor ofte har skåret midlerne til forsvar og sikkerhed ned, kan naturligvis ikke tillade sig at hæve stemmen, når det gælder terrorismen.
Det andet spørgsmål drejer sig om den politiske bevidsthed, der råder nu. Hvis vi kun fordømmer det, der skete i New York og Washington som en kriminel handling, begrænser vi allerede i udgangspunktet rækkevidden og betydningen af og effektiviteten i kampen mod terrorismen. Det, der skete, er en krigshandling, utvivlsomt en krig forskellig fra de foregående, men desværre er alle krige forskellige fra de foregående. De er normalt mere dødbringende, de rammer flere civile, og der viges ikke tilbage fra noget ødelæggelsesmiddel, og krigene er blevet stadig mere totale.
At benævne det, der skete, som en krigshandling, er ikke blot et rent semantisk spørgsmål. Det har vigtige konsekvenser, hvoraf den første er den eller de ramte nationers ret til om nødvendigt at svare igen med militære aktioner over for det land eller lande, der måtte bære ansvaret for at have støttet eller udført terrorhandlingerne. Det er i dette tilfælde en afgørende betingelse for effektivt at bekæmpe terrorismen, der ikke kan nå det omfang, som angrebet den 11. september havde, uden støtte fra en eller flere stater. Dette punkt er desværre kun blevet diskuteret temmelig lidt, men det er vigtigt at få afklaret, hvad der er Rådets, Parlamentets og Kommissionens holdning til nødvendig militær indgriben over for stater, der udøver eller støtter terrorhandlinger.

Carlsson, Gunilla
Hr. formand, da civile fly med mennesker på vej til at møde andre blev gjort til bomber mod verdens borgere i metropolen New York, hvor mennesker i starten af deres arbejdsdag inden for service eller økonomi blev uskyldige ofre for fanatisme og en djævelsk velorganiseret terrorisme, som ikke skyr nogen midler i sit had til det åbne, civiliserede og mangesidede samfund, vi lever i, da forstod vi alle, hvor skrøbeligt vores samfund er.
Samtidig indså alle demokrater i hele verden imidlertid, at dette åbne samfund er værd at forsvare, og at vi sammen skal kæmpe for frihed og mod terrorisme. Derfor er det lykkedes USA's præsident George W. Bush at skabe globale frihedskoalitioner, og det har han fortjent. FN, NATO og EU har handlet kraftfuldt i den fælles kamp. EU's fælles vilje skal manifestere det åbne samfunds idealer. Lad os ikke i panik udarbejde en lovgivning, som sætter retsstatsprincippet ud af spillet! Lad ikke beskyttelsen af menneskerettigheder stå i modsætning til bekæmpelsen af terrorisme! Lad ikke stemningen blive udnyttet til at lukke grænserne eller øge fordommene mellem mennesker! Fru rådsformand, sørg for, at mødet i Gent anvendes til at styrke EU's evne til at fremme det åbne samfund!
Handel øger samhørigheden og forståelsen mellem Europas og verdens folk. Derfor er det meget skammeligt, at visse EU-lande nu står uden for den fælles mønt, som er et af vores bedste værktøjer til at øge samhørigheden. Derfor er det også meget dumdristigt af det belgiske formandskab at gå antiglobaliseringens ærinde ved at tage Tobin-skatten op, som direkte modvirker økonomisk genopretning og øget handel.
Fru rådsformand, hr. kommissær, Europas bedste langsigtede bidrag til en mere åben, mere fredelig og mere sikker verden er konkrete resultater netop nu i genforeningen af Vest- og Østeuropa gennem udvidelsen. De skal ikke bare håndtere en akut krise og en mere og mere tydelig trussel, De skal også udføre EU's vigtigste og historiske opgave! Held og lykke i Gent!

Brok
Hr. formand, jeg mener, at det efter dette terrorangreb er tydeligt, at vi har brug for en meget mere integreret politik, og netop såvel på europæisk plan som på indholdsmæssigt plan. Vi skal kombinere udenrigspolitik med indenrigspolitik på en sådan måde, at det tilgodeses, at modstanderen er en global modstander, som samtidig bor i vores byer. Fru Carlsson har fuldstændig ret i den forbindelse, vi må ikke gøre det på bekostning af den liberale retsstat.
Hertil kommer spørgsmålet om bekæmpelsen af årsagerne. På alle disse punkter ved vi ganske udmærket, at nationalstaten ikke længere kan bekæmpe dette, men at vi kun kan gøre dette på fælles europæisk plan og til dels også kun i fællesskab med NATO, med vores venner i Nordamerika. Jeg mener, at vi ikke kun må lade dette være tomme ord, fru rådsformand, i Gent og i Laeken skal vi derimod via en fremskyndelse af udvidelsen og dermed også udvidelsen af stabilitetszonen og via post-Nice-processen skaffe oplysninger, instrumenter og forudsætninger for, at dette ikke kun forbliver tomme ord. Og for, at der på langt sigt skabes et stabilt fundament, så vi kan opfylde disse forudsætninger. Derfor er forberedelsen af Laeken med et fornuftigt mødeudkast af så afgørende betydning. Vi skal indse, at teknikken også er overordentlig vigtig på disse områder. Vi skal gennemføre - og det er Deres opgave som belgisk rådsformand, og jeg er sikker på, at De vil slå ind på rette kurs - et møde, hvor der vises handlekraft, og hvor der findes den pågældende beføjelse til på dette grundlag at præsentere stats- og regeringscheferne for et dokument, som gør en gennemgribende reform af EU mulig, også ud over Agendaen fra Nice.
Tillad mig til sidst at komme med en bemærkning til formanden for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe. Der er forskel på, om en person er ministerpræsident eller kommissær som hr. Nielson og dermed er omfattet af Europa-Parlamentets kontrolret. Hvis en person er omfattet af Europa-Parlamentets kontrolret, så skal det også være muligt utvetydigt at kritisere ham og at drage ham til ansvar, hvis han siger noget vrøvl, som han har gjort.

Van Velzen
Jeg må sige, at situationen i Afghanistan er dramatisk, især for de afghanske flygtninge. Hvis vi tænker på de følger, som denne situation vil få for millioner af mennesker, så skal EU virkelig til at foretage sig noget. Det er meget vigtigt, at Rådet - jeg henvender mig til fru Neyts - sammen med Parlamentet undersøger, hvad vi kan gøre for at stille flere midler til disposition.
Hr. formand, hvis den humanitære hjælp ikke forløber optimalt, skaber vi en ny grobund for bin Laden-lignende personer osv. Det er derfor utrolig vigtigt, at vi gør det godt.
Jeg vil gerne distancere mig fra hr. Bolkesteins udtalelser. Det er 117. gang, hr. Bolkestein går over stegen. Han kommer med udtalelser og giver en analyse i Volkskrant af 29. september, hvori han angiver, at den arabiske verden er forarget, føler sig svag i forhold til Vesten, bl.a. på grund af Golfkrigen, men den må gerne levere olie, siger han. Hr. formand, hr. Patten er ikke enig i analysen. Efterfølgende siger hr. Bolkestein, at Unionens asylpolitik ikke bliver til noget. Det er et direkte angreb på Vitorinos politik.
Jeg vil gerne anmode hr. Barnier om sammen med hr. Prodi at drøfte, at hr. Bolkestein skal holde sig til sin portefølje. Det er det indre marked. Vi må ikke ende i en situation, hvor Kommissionen skades som helhed, fordi den bedømmes ud fra hr. Bolkesteins udtalelser. Det er ikke godt under disse omstændigheder. Det ville være nyttigt, og det er nødvendigt, at der finder en god samtale sted mellem kommissionsformand Prodi og hr. Bolkestein, så sidstnævnte koncentrerer sig om sin egen opgave.

Maes
Hr. formand, hr. kommissær, fru formand for Rådet, jeg vil gerne tilslutte mig det, som hr. van Velzen sagde om hr. Bolkestein. Med hensyn til debatten om terrorisme støtter jeg hr. van den Berg, De Rossa og andre, som har slået til lyd for den brede fremgangsmåde. Men fordi jeg ikke var til stede ved den forrige debat, vender jeg et øjeblik tilbage til den.
I tilslutning til debatten om terrorisme mener jeg, at det også i Europa skal undgås, at der opstår eller fortsat eksisterer grund til frustration. Det vedrører endvidere udvidelsen. Det er absolut nødvendigt, at de politiske kriterier demokrati, menneskerettigheder og mindretalsrettigheder respekteres lige så meget, hr. kommissær, som udvidelsens kvantitative aspekter. Udvidelsen vil ske med flere mindre lande såsom Tjekkiet, Slovakiet og de baltiske stater.
Spørgsmålet er derfor, hvilken plads og hvilke rettigheder de konstitutionelle regioner vil få i fremtiden, hvoraf en række betragter sig selv som nationer, som er ligeværdige med andre, der råder over en egen stat. De skal have deres egen plads. Jeg tænker ikke kun på Flandern, men ligeledes på Skotland, Wales, Baskerlandet, Galicien og andre. Jeg tænker på alle de konstitutionelle regioner, som kunne føle sig forpligtet til at tilstræbe status som medlemsstat, fordi man nu engang i Europa kun respekterer medlemsstater. Med andre ord, hvis vi i en fremtidig debat ikke giver regionerne og folkeslagene en plads i Europa, så fremmer vi separatisme, og det ønsker jeg ikke. Jeg slår til lyd for, at regionerne kan hjælpe med at opbygge et føderalt Europa, som ofte bremses af medlemsstaterne. Jeg anmoder derfor indtrængende om, at der medtages et punkt om regionerne.

Barnier
Hr. formand, vi nærmer os afslutningen af denne forhandling, og jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke for alle indlæggene, om end jeg ikke på de få minutter, der er til rådighed, kan svare de enkelte talere. Jeg har på vegne af Kommissionen opmærksomt lyttet til medlemmernes tilkendegivelser om den indsats, vi yder i denne vanskelige og alvorlige situation, side om side med Rådet og Europa-Parlamentet.
Hvad angår det vigtigste spørgsmål, bekæmpelsen af terrorisme, som også optog langt den største del af medlemmernes indlæg, vil jeg gerne erindre om, hvad der er ledetråden i vores indsats. Vi, og i særdeleshed min gode kollega António Vitorino, tager i vores arbejde hensyn til den særdeles vigtige indsats, der er ydet af Europa-Parlamentet og i særdeleshed af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender under ledelse af hr. Watson. Vi gennemgik i øvrigt i formiddags sammen med dette udvalg den sidste af de tekster, der forelægges Parlamentet, nemlig teksten om indefrysning af aktiver tilhørende organer med tilknytning til terrorismen. Jeg vil gerne slå fast, at Kommissionen, som også Rådet, tilstræber i videst mulige omfang at tage hensyn til Europa-Parlamentets bemærkninger eller forslag.
Jeg vil til imødegåelse af hr. Poetterings bekymring gentage, hvad jeg anførte i mit indlæg i morges om bekæmpelsen af terrorisme. Kampen berører alle stater og kan under ingen omstændigheder reduceres til at være et spørgsmål om en konflikt mellem forskellige civilisationer. Der er, som også påpeget af fru Berès og hr. Salafranca, tale om en global alliance og en global kamp mod terrorismen.
Jeg erindrer ligeledes om, at vi i arbejdet tilstræber at finde den optimale balance mellem kravet om frihed og kravet om sikkerhed. Flere af talerne har understreget dette aspekt, herunder hr. Lannoye, hr. Michel og hr. Di Lello. Måske vil det være hensigtsmæssigt, som anbefalet af hr. Michel, at der regelmæssigt foretages evalueringer for at sikre, at vi er på rette vej.
Jeg har lyttet opmærksomt til henstillingerne om beslutsomhed og ubøjelighed, som er fremført af flere talere, herunder hr. Collins, og jeg har med interesse hørt hr. Berthus opfordringer. Der er tale om henstillinger om og opfordringer til at fortsætte det arbejde, som ligger i forlængelse af Amsterdam og Tampere. Det drejer sig om indsatsen for at indføre et fælles område i retslig henseende, med det fornødne samarbejde medlemsstaterne og alle tjenesterne imellem - og jeg understreger, hr. Dupuis, at samarbejdet må omfatte alle tjenester - og med den fornødne harmonisering, idet der i visse henseender må være tale om fællesskabsanliggender. Jeg glemmer heller ikke, og Europa-Parlamentets medlemmer må ligeledes være opmærksomme på, at arbejdet i forlængelse af Amsterdam og Tampere også omfatter kontrol med den illegale indvandring.
Endelig må vi, når det gælder terrorismen, i den fælles indsats, der ydes af Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet, virkeliggøre den fælles udenrigspolitik ved politisk dialog, ved forebyggelse og stabilisering af regionale konflikter, ved markant støtte til udvikling. Flere af talerne har omtalt disse aspekter som en del af den langsigtede indsats. Jeg tænker på hr. McMillan-Scott og hr. van Velzen. Og på kort sigt gælder det selvsagt indsatsen for ved støtte og samarbejde at bistå flygtningene.
Når det gælder bekæmpelsen af terrorisme og den store udfordring, vi står over for i så henseende, vil jeg generelt henholde mig til, hvad hr. Hänsch og til en vis grad også hr. Nassauer sagde for et øjeblik siden. Dette er sandhedens time, EU kan meget vel komme styrket ud af krisen, hvad angår det europæiske projekt, dets eksistensberettigelse og de værdier, det beror på. Som jeg selv påpegede, er det også sandsynligt, at vi må sætte øget fart på projektet og tilføje nye begrundelser for at gå videre med dette.
Mine damer og herrer, om end det er vanskeligt at forklare disse synspunkter på dette tidspunkt af dagen og med den betragtelige støj, der er i Parlamentet, er der efter min opfattelse en sammenhæng mellem på den ene side den lære, vi må drage af den aktuelle krise og af tragedierne i New York og Washington, en politisk lære om at fremme og styrke det europæiske projekt og på ny bevise dets eksistensberettigelse, og på den anden side den brede debat, der er indledt efter mødet i Nice, og som skal afsluttes i 2002. Der er en sammenhæng med det arbejde, konventet skal i gang med. Når det drejer sig om konventet ...

Formanden
Kære kolleger, efter min mening er det helt uacceptabelt, at vi tvinger kommissær Barnier til at afslutte forhandlingen om terrorisme på denne måde. Det er et spørgsmål om ansvarsfølelse og høflighed, og derfor vil jeg gerne opfordre alle til at indtage deres pladser og lytte i tavshed. Jeg beklager, at jeg er nødt til at bruge dette tonefald, men det er helt uacceptabelt!

Barnier
Hr. formand, jeg har desværre ikke valgt tidspunktet for mit svarindlæg. Jeg har prøvet at give så præcise svar som muligt og holde mig inden for taletiden. Jeg slutter meget snart.
Når det gælder konventet, vil jeg i lighed med hr. Michel påpege sammenhængen mellem den politiske debat, der indledes, og den nye dimension, den nye alvor, der tilføjes denne, som følge af den lære, vi må drage af de tragiske attentater. Ansøgerlandene må efter min opfattelse have plads i konventet og inddrages på optimal vis. Jeg mener ligeledes, at Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget bør have plads i konventet som aktive observatører. Jeg mener, at vi, som også påpeget af hr. Belder, må fremme konventets arbejde mest muligt og sikre, at dette afsluttes senest med regeringskonferencen i begyndelsen af 2004. Vi bør efter min opfattelse sikre en sammenhæng mellem forummet for det civile samfund og konventets arbejde. Endelig mener jeg ikke, konventet bør begrænse sig til at præsentere valgmuligheder. Det bør have mandat til at stille forslag, eller selv sætte sig dette som opgave.
Endelig, hr. Bonde, deler jeg ikke Deres frygt for det omhandlede konvent. Jeg ser ingen grund til at frygte resultaterne af konventets arbejde. Vi må drage konsekvenserne af de utilstrækkelige eller fejlslagne resultater, vi hidtil har set. Jeg tænker på den mellemstatslige metode, der har vist sig utilstrækkelig, og hvis begrænsninger kom til udtryk under konferencerne op til møderne i Amsterdam og Nice. Det rummer muligheder, at vi har god tid til 2004. Det rummer muligheder at få lejlighed til at arbejde mere åbent med de fire institutioner, de fire legitime repræsentationer, med henblik på at sikre, at den kommende regeringskonference bliver en succes. Topmøderne i Gent og senere i Laeken vil således efter min opfattelse i kraft af det omhandlede konvent stadfæste såvel de politiske ambitioner som ønsket om en mere åben metode.

Formanden
Hr. kommissær, jeg vil gerne endnu en gang undskylde de betingelser, som De måtte holde Deres tale under.

Grossetête
Hr. formand, vi skylder efter min mening kommissær Barnier en undskyldning. Det er uacceptabelt, at Europa-Parlamentet, når så alvorlige spørgsmål er på dagsordenen, som tilfældet er i dag, ikke optræder høfligt og lytter opmærksomt til et særdeles vigtigt indlæg. Jeg beklager dybt denne optræden og anmoder mine kolleger om at udvise ansvarlighed.

Vi har oplevet situationen tidligere. Men når det drejer sig om en forhandling om et så vægtigt og alvorligt emne, må alle medlemmerne efter min opfattelse som minimum tie, vise kommissæren respekt og lytte til hans indlæg. Hr. formand, dette er efter min mening et reelt problem for Europa-Parlamentets arbejde.
(Bifald)

Formanden
Der er ikke bare tale om en funktionsforstyrrelse, men også om uansvarlighed!

Patakis
Hr. formand, mit stemmekort er forsvundet. Det lå her på sin plads, og da jeg kom tilbage, var det væk. Nogen har taget mit kort. Så jeg kan altså ikke stemme.

Formanden
Hr. Patakis, De bliver nødt til at få fat i et andet stemmekort.

Muscardini
Hr. formand, de beskyldninger, som nogle af Parlamentets medlemmer rettede mod det italienske parlament, udgør et meget farligt fortilfælde både for demokratiet her i Parlamentet og for dets beslutningers troværdighed over for befolkningen i de europæiske lande. Et parlament, der er skueplads for beskyldninger og politiske fejder over for et andet demokratisk valgt parlament, bliver til et sted med intolerance, politisk racisme og bevidst misinformation.

Formanden
Jeg har i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 37, stk. 2, modtaget syv beslutningsforslag.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00.

Sakellariou
Hr. formand, hele ugen har det været umuligt at høre originallyden med dette anlæg. I Parlamentets mødesal er akustikken rigtig dårlig. Men det er der ikke noget nyt i. Desuden har vi hele dagen i dag haft frygtelig støj i højttaleren, hvilket generer alle. Vi kan ikke høre noget på grund af støjen i højttaleren. Nogen må gøre noget ved dette anlæg.

Formanden
Jeg tror, at Deres bemærkning ikke bare er blevet hørt af mig, men også af alle dem, der skal løse dette problem. Det håber jeg, at de gør snarest muligt, så vi ikke skal lytte til flere indlæg om samme emne i morgen.

Meddelelse fra formanden
Formanden
Jeg meddeler, at Parlamentet er blevet anmodet om at godkende en forlængelse af fristen for udnævnelsen af medlemmer til Revisionsretten. Rådet har fremsendt navnene på de foreslåede kandidater ved to skrivelser dateret henholdsvis den 22. og 28. juni 2001, som blev modtaget henholdsvis den 27. og 28. juni 2001, det vil sige umiddelbart før sommerpausen. Af praktiske grunde og for at give både de foreslåede kandidater og medlemmerne af det kompetente udvalg mulighed for at forberede de relevante høringer, er disse høringer planlagt til den 11. september og den 8.-10. oktober 2001.
I henhold til forretningsordenens artikel 35, stk. 3, finder Parlamentets afstemning sted inden for to måneder fra modtagelsen af forslaget, medmindre Parlamentet efter anmodning fra det kompetente udvalg, en politisk gruppe eller mindst 32 medlemmer bestemmer andet.
Da Parlamentets forhandling og afstemning herom er planlagt til den anden mødeperiode i oktober, det vil sige efter udløbet af de to måneder, der er fastsat i artikel 35, har det kompetente udvalg fremsat en anmodning om at forelægge forlængelsen af denne frist til Parlamentets godkendelse.
Er der nogen, der gør indsigelse?
Det er hermed vedtaget.
Vi går nu over til afstemning.

Afstemning
Watson
Hr. formand, den første afstemning på vores dagsorden i dag vedrører anmodningen fra Kommissionen om uopsættelighed med hensyn til den foranstaltning, som De har skitseret.
Under exceptionelle omstændigheder efter angrebet på World Trade Center og Pentagon mødtes Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender her til formiddag og godkendte - uden betænkning - det forslag, der var blevet forelagt for os. Jeg forstår, at vi også efter COREPER's møde her til formiddag vil modtage en anmodning om uopsættelighed fra Rådet ud over den anmodning, vi har modtaget fra Kommissionen. Det udvalg, jeg har æren at være formand for, anbefaler, at vi accepterer dette ændringsforslag.
Hvis det godkendes af Parlamentet, håber jeg, at De vil bekræfte, at det vil give de politiske grupper tid indtil kl. 18 til at komme med ændringsforslag til den foreslåede foranstaltning.

Formanden
Er der nogen, der gør indsigelse?

Di Lello Finuoli
Hr. formand, jeg deltog i udvalgsmødet her til morgen, og derfor vil jeg gerne tilføje noget til det, som gruppeformanden, hr. Watson, sagde. Der var en betydelig usikkerhed med hensyn til den uopsættelige forhandling netop på dette punkt - der var således tre, som stemte imod, og tre, som undlod at stemme - fordi uopsætteligheden ikke så meget drejer sig om et system til at finde dem, der hvidvasker penge, men i højere grad om en liste. Og det var det, som vi absolut var modstandere af.
(Uopsættelig forhandling vedtoges)

Marinos
Hr. formand, jeg vil også gerne fremføre min voldsomme protest mod den uro, man kunne iagttage, mens kommissær Barnier talte, og dele min vrede med fru Grossetête, der som den første påpegede det. Men det er ikke første gang, det sker, hr. formand, så jeg vil gerne foreslå, at der gøres noget i praksis for at løse problemet, for ellers kommer der ikke til at ske andet, end at vi må undskylde over for kommissærerne. Efter min mening skal der gå et kvarter mellem forhandlingernes afslutning og afstemningen.

Formanden
Hr. Marinos, fru Grossetête har allerede sagt de ting, De siger nu. Der er ingen grund til at gentage dem. Hvis De har et præcist og konkret forslag, kan De skrive et brev til formanden, og det vil så blive behandlet af formanden og Præsidiet. De kan ikke forelægge dette spørgsmål for Parlamentet nu, hvor vi skal til at stemme, og hvor vi ikke skal til at indlede en debat om plenarforsamlingens tilrettelæggelse. Jeg takker Dem dog for Deres forslag, og jeg beder Dem om at fremsende det til formanden.
Forenklet procedure - Initiativ fra Kongeriget Sverige med henblik på Rådets vedtagelse af et udkast til afgørelse om ændring af afgørelse 1999/C 149/02 af 29. april 1999 om udvidelse af Europols mandat til at omfatte bekæmpelse af falskmøntneri og forfalskning af betalingsmidler (10528/2001 - C5-0360/2001 - 2001/0822(CNS)) (Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender)
(Initiativet vedtoges)
 Forenklet procedure - Initiativ fra Kongeriget Sverige med henblik på vedtagelse af Rådets rammeafgørelse om ændring af rammeafgørelse 2000/383/RIA om styrkelse af beskyttelsen mod falskmøntneri, ved hjælp af strafferetlige og andre sanktioner, i forbindelse med indførelsen af euroen (10527/2001 - C5-0361/2001 - 2001/0823(CNS)) (Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender)
(Initiativet vedtoges)
Betænkning (A5-0312/2001) af Miller for Europa-Parlamentets Delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om særlige bestemmelser for køretøjer, der anvendes til personbefordring og har flere end otte siddepladser ud over førerens plads, og om ændringer af direktiv 70/156/EØF og 97/27/EF (C5-0278/2001 - 1997/0176(COD))
(Det fælles udkast vedtoges)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0296/2001) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (6660/1/2001 - C5-0245/2001 - 2000/0194(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om vurdering og styring af ekstern støj (Ordfører: de Roo)
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0298/2001) fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Rådets fælles holdning (6760/1/2001 - C5-0246/2001 - 2000/0033(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om et fællesskabsprogram for energieffektivitetsmærkning af kontorudstyr (Ordfører: McNally)

McNally
Hr. formand, jeg havde regnet med at anbefale, at Parlamentet vedtog dette forslag til forordning uden ændringer ved andenbehandling. Det afhang imidlertid af en udtalelse fra kommissæren i går aftes. Desværre var fru de Palacios udtalelse utilstrækkelig.
Men jeg vil nu atter spørge Kommissionen, om den vil træffe foranstaltninger, der kompletterer denne aftale, i de første tre måneder af næste år. Dette er det eneste tilsagn, som vi vil acceptere som rimeligt, for ellers vil jeg bede Parlamentet om at stemme for ændringsforslaget og indlede forligsproceduren.
Jeg beder derfor Kommissionen om at afklare dens holdning til supplerende foranstaltninger.

Formanden
Fru McNally, jeg burde under alle omstændigheder have bedt Kommissionen om at udtale sig om de ændringsforslag, der er stillet. Jeg giver således ordet til kommissær Barnier.

Barnier
Hvis mikrofonen heller ikke virker, bliver det en dag, jeg sent vil glemme.
Ja, jeg skal prøve at lette medlemmernes beslutningstagning ved straks at besvare fru McNallys spørgsmål og bekræfte min kollega Loyola de Palacios udsagn. Mine damer og herrer, vi har forståelse for Deres begrundelse for at stille det omhandlede ændringsforslag 1. Vi kan dog ikke støtte ændringsforslaget. Vi ønsker afgjort at undgå, at der indledes forligsprocedure. Som anført af fru de Palacio forbereder Kommissionens tjenestegrene imidlertid i øjeblikket et forslag, som tager sigte på at kræve produkter, som ikke er energieffektive, fjernet fra markedet. Lad mig understrege, at det pågældende forslag snarest - i første halvår 2002 - vil blive forelagt Europa-Parlamentet.
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)
Fælles beslutningsforslag om ulykken på fabrikken AZF i Toulouse og omlægning af Unionens miljøbeskyttelsespolitikken
(Forslaget til fælles beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0304/2001) af Robert J.E. Evans for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, Retlige og Indre Anliggender om Kommissionens meddelse "På vej mod en fælles asylprocedure og en ensartet status, som gælder i hele EU, for dem, der indrømmes asyl" (KOM(2000) 755 - C5-0101/2001 - 2001/2048(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0305/2001) af Pirker for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, Retlige og Indre Anliggender om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om en indvandrerpolitik i EU (KOM(2000) 757 - C5-0100/2001 - 2001/2047(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0309/2001) af Titley for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Rådets anden årsberetning udarbejdet i henhold til punkt 8 i de operative bestemmelser i adfærdskodeksen for våbeneksport i Den Europæiske Union (13177/1/2000 - C5-0111/2001 - 2001/2050(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0288/2001) af Langenhagen for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om GALILEO (Hughes-proceduren) (KOM(2000) 750 - C5-0110/2001 - 2001/2059(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0234/2001) af Rübig for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om innovation i en videnbaseret økonomi (KOM(2000) 567 - C5-0740/2000 - 2000/2336(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0311/2001) af Hans-Peter Mayer for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om problematikken omkring konsumption af varemærkerettigheder (SEK(1999)2033 - C5-0354/2000 - 2000/2187(COS))

Bernié
Hr. formand, ved afslutningen af gårsdagens forhandling modsagde kommissær Bolkestein, med henvisning til en undersøgelse, der er gennemført på området, klart dem, der hævder, at priserne er steget efter indførelsen af bestemmelserne om konsumption af varemærkerettigheder. Tværtimod har man i visse tilfælde konstateret faldende priser.
De, der hævder, at de forsvarer forbrugerne, forsvarer i virkeligheden parallelimporten og de hertil hørende kredsløb, som udgør en trussel mod kvalitet, innovation og beskæftigelse og fremmer plagiering. Det er baggrunden for de tre ændringsforslag, jeg har stillet. De synes at bekymre ordføreren. PPE-DE-Gruppen har således anmodet om afstemning ved navneopråb om alle de ændringsforslag, vi har stillet, for at kunne kontrollere medlemmernes stemmeafgivning og overholdelsen af de forpligtelser, visse koordinatorer har påtaget sig. Jeg frygter, at pression og studehandler endnu en gang får overtaget, således at der træffes en uhensigtsmæssig afgørelse.

Formanden
Hr. Bernié, De bad om ordet, fordi De skulle fortælle mig, om De trak ændringsforslagene tilbage eller ej. De skal ikke begynde på en politisk argumentation eller afgive stemmeforklaring, men ganske enkelt fortælle mig, om De trækker ændringsforslagene tilbage eller ej.

Bernié
For at undgå unødig forøgelse af omkostningerne som følge af afstemningen ved navneopråb trækker vi de to første ændringsforslag tilbage og fastholder kun det tredje, ændringsforslag 3, som efter vores opfattelse er tilstrækkeligt til at påvise de triste kendsgerninger.
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Fælles beslutningsforslag om konklusionerne fra FN's konference om racisme
(Forslaget til fælles beslutning vedtoges)Stemmeforklaringer
Betænkning af Miller (A5-0312/2001)

Raschhofer
Hr. formand, kære kolleger, i den europæiske lovgivning skal man koncentrere sig om grundlæggende spørgsmål og ikke fortabe sig i meningsløse detaljer. Det har kommissionsformand Prodi skrevet i en gæstekommentar i avisen Frankfurter Allgemeine Zeitung den 27. juli i år. Budskabet trænger godt igennem, blot mangler jeg troen på det. Miller-betænkningen er et bevis på det modsatte. I den defineres selvfølgeligheder, f.eks. hvad et gulv er, hvad for og bag er, passager skal være udformet således, at to koaksiale cylindre kan komme igennem. Det hele er egentlig absurd, så - og jeg tilslutter mig hermed Romano Prodis ord - borgerne i Europa spørger med rette, om vi ikke har vigtigere ting at beskæftige os med. Jeg har derfor deltaget i denne korte afstemning om Miller-betænkningen med ærgrelse.
På mange områder er fantasien i forbindelse med lovgivning ligefrem uudtømmelig. Ved mange virkelig højaktuelle retlige emner mangler der dog faktisk politisk vilje. Det er i hvert fald ikke på denne måde, vi skaber mere nærdemokrati for borgerne i Europa.

Howitt
Den frie bevægelighed, som er grundlaget for EU, bliver dagligt nægtet vores kontinents 37 millioner handicappede borgere. Der findes ikke noget vigtigere spørgsmål i kampagnen for omfattende menneskerettigheder for handicappede end forfølgelsen af målet om tilgængelig offentlig transport.
Det direktiv, som man endelig nåede til enighed om i dag, er et historisk fremskridt i denne kampagne. Det viser, at prisen for adgang for branchen er overkommelig, når blot principperne om befordring for alle er medtaget fra begyndelsen. Det viser, at europæisk lovgivning kan gøre en forskel, når det gælder om at gennemtvinge rettigheder for handicappede. Det viser frem for alt, at 11 års utrættelig kampagne fra handicapbevægelsen, fra "Buses for All" i mit eget land, Det Forende Kongerige, absolut var umagen værd, nødvendig og i sidste ende førte til sejr.
Jeg vil gerne lykønske alle. Jeg er stolt over, at Europa-Parlamentet har været med til at imødekomme Deres krav.
Betænkning af de Roo (A5-0296/2001)

Isler Béguin
Hr. formand, den foreliggende betænkning, udarbejdet af vores kollega i Gruppen De Grønne, Alex de Roo, vil utvivlsomt være skelsættende i EU's miljølovgivning. Hidtil har støjforurening stort set ikke været omtalt i fællesskabsretten. EU's institutioner vender det døve øre til, men dette er ikke i overensstemmelse med den virkelighed, der møder EU's borgere. Mere end en fjerdedel af EU's borgere, 100 millioner mennesker, føler, de er ofre for støjgener, og de økonomiske følgevirkninger af denne overlast på grund af ekstern støj beløber sig til mellem 10 og 40 milliarder euro. Vi kan derfor kun hilse de pionerforanstaltninger, betænkningen foreslår, velkomne. Der er behov for en kortlægning af støjgenerne. En sådan er lige så påkrævet og nyttig som en kortlægning af udsatte steder. Sidstnævntes vitale nødvendighed ser vi demonstreret i den aktuelle situation, om end for sent. Sådanne oplysninger er kun interessante, hvis de åbent lægges frem for offentligheden. De giver kun mening, hvis de løbende ajourføres med hensyn til såvel geografien som de anvendte indikatorer. Lokalisering af støjgener har kun betydning og er kun effektiv, hvis den ledsages af straffeforanstaltninger og tvangsmidler, som kan pålægges dem, der forvolder støjen, det være sig civile, offentlige eller militære personer. Til disse uomgængelige praktiske krav skal føjes, at bekæmpelsen af støjforureningen i EU kun er realistisk, såfremt den iværksættes på fællesskabsplan. Vi argumenterer til stadighed for fælles europæiske standarder. Støjen kender ikke grænser. Lyden trænger gennem alle mure, og ekkoet forplanter sig til hele det europæiske rum. Vi har således opfordret vores kolleger i Europa-Parlamentet til at støtte denne betænkning, og vi glæder os over resultatet. Støjforurening når os på diffus, sporadisk og uhåndgribelig vis. Ofte er den en del af det daglige miljø. Støjen er ikke sort som brændselsolie eller ætsende som kemisk affald, men den er lige så skadelig som disse. Måtte kravene ikke blot lyde som teatertorden. Måtte EU forstå at lade ekkoet af disse forplante sig.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi har stemt for alle ændringsforslag, som tager sigte på at begrænse støjgener forårsaget af transportmidler, hvad enten det drejer sig om landevejs-, jernbane- eller lufttransport, eller som tager sigte på at fastsætte bindende og ensartede grænseværdier gældende for hele EU.
Vi må derfor afvise transportvirksomhedernes argumenter om konkurrenceevne. Det afgørende aspekt er sikkerheden og begrænsning af generne, ikke konkurrenceevnen.
Vi har ligeledes stemt for de ændringsforslag, der fastsætter en snarlig frist for gennemførelsen af disse foranstaltninger. Hvad nytter det at vedtage foranstaltninger, som tjener samfundets interesser, hvis fristerne for disses gennemførelse ligger så langt ude i fremtiden, at det giver mulighed for at finde smutveje, som tjener særinteresser?

Grossetête
Vi ved, i hvor høj grad støjgener kan have betydning for borgernes hverdag og helbred. Men EU må ikke rykke ud for at slukke en brand, som er antændt af fejlslagen fysisk planlægning.
Jeg sætter ikke spørgsmålstegn ved målsætningen som sådan, men skal vi yde en effektiv indsats, må vi handle pragmatisk, som det har været tilfældet i forbindelse med indsatsen til forbedring af luftkvaliteten.
EU bør ikke ensidigt indføre standarder og pålægge alle i EU at overholde disse uden hensyntagen til særlige lokale forhold. EU har allerede taget initiativer med hensyn til dæk, flymotorer, vejbelægning osv.
Det er vigtigt, at bestemmelserne tager højde for regionale forskelle. EU skal i højere grad ansvarliggøre medlemsstaterne, tilskynde disse til at træffe de nødvendige foranstaltninger i overensstemmelse med de lokale forhold og ikke træffe afgørelser på medlemsstaternes vegne. Jeg lægger i denne sammenhæng stor vægt på subsidiaritetsprincippet.
Lad os tage lufthavnene som eksempel. Vi yder ikke en effektiv indsats ved at fastsætte ensartede støjgrænser gældende for samtlige lufthavne. Vilkårene varierer meget fra lufthavn til lufthavn. Hver enkelt lufthavn har sit særkende (banernes indbyrdes placering, trafikfordelingen osv.). Generne forårsaget af flystøjen varierer fra lufthavn til lufthavn, og en støjbegrænsende indsats vil være mest målrettet, hvis den iværksættes på nationalt, regionalt og lokalt plan. Det forekommer endvidere usandsynligt, at der ikke skulle være behov for at skelne mellem indenrigs- og udenrigslufthavne!
Vi må heller ikke glemme, at lufthavnene spiller en vigtig rolle for det omgivende samfund. Infrastrukturerne i tilknytning til luftfarten er en vigtig faktor for virksomhederne, når de vælger deres geografiske placering, og dermed en afgørende faktor for beskæftigelsen.
Jeg erindrer endvidere om, at direktivets titel lyder "Vurdering og styring af ekstern støj". Forud for styringen går med andre ord en vurdering. Hvordan kan man fastsætte grænseværdier uden en forudgående nøje, tværgående undersøgelse, som beror på enighed om fælles vurderingskriterier? Første skridt må derfor være etableringen af et system, som gør det muligt at vurdere støjniveauet i de forskellige medlemsstater og udarbejde nøjagtige støjkort over de enkelte regioner. Først når vi råder over disse oplysninger, kan vi tilskynde medlemsstaterne til at iværksætte effektive handlingsplaner i samråd med departementer og kommuner og i samråd med de folkevalgte.

Meijer
I tætbefolkede byområder er trafikstøjen og især larmen fra lufttrafikken omkring lufthavnene en katastrofe. Folks nattero kommer i stadig større fare på grund af den konstante larm. Desværre handler Rådet og Kommissionen stadigvæk ud fra den første del af det 20. århundrede, som var en tid, hvor byer, trafik og økonomi havde et langt mindre omfang end nu, og hvor vækst var velkommen. Det viser sig bl.a. gennem de nye forsøg på at beskytte luftfartsselskabernes stilling. I stedet for at gøre noget ved overkapaciteten ved hjælp af en afgift på brændstof, som fjerner konkurrencefordelen ved mere miljøvenlige former for transport, har man på ny taget sigte på en byrdebegrænsning til fordel for en fortsat vækst i luftfarten og lufthavnene. Hr. de Roo foreslår ganske rigtigt også ved andenbehandlingen at fastholde Parlamentets tidligere beslutning med hensyn til nedbringelse af nattestøj, korte perioder, klare definitioner af støjgener og datterdirektiver om støj fra lastbiler, busser, motorcykler, sporvogne og fly. Nu er det kun det nødvendige flertal på 314 stemmer for at bryde modarbejdelsen, som er en risiko for, at disse problemer ikke vil blive løst foreløbigt.

Patrie
Jeg vil gerne forklare, hvorfor jeg har stemt for den foreliggende ændrede betænkning.
Betænkningen er efter min opfattelse udtryk for en afbalanceret holdning, som tager hensyn til borgernes sundhed og velfærd, idet disse i stigende omfang udsættes for støjgener.
Grundlæggende deler jeg Kommissionens ønske om at harmonisere støjindikatorerne og metoderne til vurdering af den eksterne støj. Takket være de omhandlede fælles indikatorer og vurderingsmetoder kan man således samle oplysninger om eksponeringsgraden i form af støjkort uden på nuværende tidspunkt at fastsætte grænseværdier for støjgener gældende for hele EU.
Endvidere ønskede jeg fortsat militære lufthavne friholdt. Det glæder mig derfor, at der ikke under andenbehandlingen af rammedirektivet er stillet ændringsforslag, som tager sigte på at udvide direktivets anvendelsesområde til også at omfatte disse.
Tidsplanen for direktivets gennemførelse i national ret (senest 30. juni 2003) og tidspunktet for udarbejdelsen af forslag til afledte direktiver (tre år efter rammedirektivets ikrafttræden) forekommer ligeledes passende.
Jeg ønsker imidlertid at understrege, at subsidiaritetsprincippet fuldt ud bør respekteres, og medlemsstaterne bør på grundlag af fælles indikatorer og metoder sikres råderum til at tage højde for særlige forhold (eksempelvis forskellige geografiske forhold), især når det gælder lufthavnene.
Fælles beslutningsforslag om ulykken på fabrikken AZF i Toulouse

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi er oprørte over ulykken på fabrikken AZF i Toulouse og dens forfærdelige følger. Vi udtrykker solidaritet med ofrene og deres familier. Men vi har ikke stemt for det fælles beslutningsforslag, idet vi ikke ønsker at blive taget til indtægt for den hykleriske holdning, der kommer til udtryk, når man taler om denne katastrofe, uden at drage ejeren af virksomheden, TotalFinaElf-koncernen, til ansvar.
Der er tale om en koncern, som prioriterer rentabiliteten, og dermed overskuddet til aktionærerne, højest, også på bekostning af sikkerheden. Koncernen tog ikke de fornødne forholdsregler for at undgå ulykker og under alle omstændigheder undgå, at disse fik så dramatiske følger for virksomhedens medarbejdere og den omkringboende befolkning, som tilfældet var.
Vi kan heller ikke tilslutte os den anerkendelse, der lyder til de franske myndigheder. Myndighederne, fra byens borgmester til landets regering, har netop ikke forstået eller ikke ønsket at udøve en effektiv kontrol med fabrikken AZF i Toulouse, og i øvrigt utallige andre farlige virksomheder, ligesom man har undladt at pålægge TotalFinaElf-koncernen og lignende virksomheder at træffe de helt nødvendige sikkerhedsforanstaltninger.
Man taler om, at der blev ydet behørig hjælp til befolkningen efter ulykken. Vi finder ikke, hjælpen var tilstrækkelig. Regeringen har bevilget 1,5 milliard til formålet, hvilket kun svarer til en fjerdedel af den forvoldte skade. Hvor længe skal de, der har mistet deres bolig, leve i utryghed?
Ikke alene er hjælpen utilstrækkelig, man vil også lade skatteyderne betale regningen. Hvorfor skal skatteborgernes penge finansiere udbedringen af skader, TotalFinaElf-koncernen er ansvarlig for? Koncernen bør bære alle omkostningerne, herunder selvsagt fuld løn til de arbejdstagere, der nu er arbejdsløse, både hos AZF, hos underleverandører og i alle virksomheder i området, som har måttet indstille aktiviteterne.

Papayannakis
Den katastrofe, der er sket i Toulouse, og som jeg gerne vil udtrykke min uforbeholdne medfølelse for, må anspore os til en generel revision af fællesskabsdirektivet om højrisikoanlæg og til en strengere anvendelse af dem. Vi ved, at det reviderede Seveso-direktiv ikke anvendes af alle EU's medlemslande, selv om det skulle være implementeret i 1999. Endnu værre er det, at det tydeligt fremgår, at det oprindelige Seveso-direktiv ikke anvendes tilfredsstillende i ret mange lande.
Jeg er særdeles tilfreds med, at vi i vores fælles forslag til afstemning kræver, at Kommissionen inden tre måneder skal offentliggøre en liste over alle de industrianlæg i EU, der udgør en høj risiko og befinder sig inden for bebyggede områder, og som i tilfælde af en ulykke kan forårsage skader af samme dimensioner som dem, ulykken i Toulouse har forårsaget.
Et sådant anlæg, Petrola Ellas A/S, ligger i umiddelbar nærhed af de tætbebyggede områder Eleusina, Aspropyrgos og Mandra, og det har allerede søgt om tilladelse til at ekspandere på et 130.000 m2 stort område i den frie sikkerhedszone mellem Petrolas eksisterende anlæg og militærindustrien Pyrkal.
Jeg vil også gerne understrege, at ifølge oplysninger fra arbejdere på omtalte fabrik har ledelsen af virksomheden, sådan som den er forpligtet til ifølge Seveso-direktivet, endnu hverken fremlagt nogen sikkerhedsrapport eller nogen nødplaner for offentligheden, så man kan træffe de fornødne foranstaltninger i tilfælde af en ulykke. Tilsvarende fremgangsmåder (mangelfulde planer, manglende orientering af de lokale myndigheder og borgere) anvendes også af andre industrier i området. Som regel sendes der blot en utilstrækkelig sagsmappe til ministeriet uden nogen yderligere anvendelse af bestemmelserne i Seveso-direktivet. De ansvarlige græske myndigheders interesse og omsorg for at forebygge store ulykker og begrænse følgerne af dem kommer tydeligt til udtryk i miljøkommissærens svar på mit spørgsmål. Jeg citerer svaret i sin fulde ordlyd: "Kommissionen har 7. juni 2000 sendt en anmodning til de græske myndigheder, hvori den udbeder sig oplysninger om udvidelsen af Petrolas anlæg". De græske myndigheder har endnu ikke svaret på omtalte anmodning!

Sudre
Jeg vil i forlængelse af de udtalelser, vores kollega Christine de Veyrac, der er viceborgmester i Toulouse, fremsatte i mandags på vegne af den franske delegations medlemmer af PPE-DE-Gruppen give udtryk for vores medfølelse og solidaritet med vores landsmænd, der er ramt af katastrofen på fabrikken AZF i Toulouse, og i særdeleshed med ofrene og deres familier. Jeg vil ligeledes udtrykke min anerkendelse af den indsats, der er ydet af de mange, der viste usædvanligt mod og kom de mange ofre til undsætning med nødhjælp, lægehjælp og anden bistand.
På baggrund af de foreliggende oplysninger formoder man, der var tale om en ulykke, om end det endnu ikke er muligt at fastslå dette med sikkerhed. Såfremt det viser sig at være tilfældet, må vi undersøge, om fabrikken, der var klassificeret som højrisikovirksomhed, havde truffet de foreskrevne sikkerheds- og beskyttelsesforanstaltninger.
Det afgørende spørgsmål er, om Seveso-direktiverne fra 1982 og 1986 og disses bestemmelser, som omfatter alle nødvendige procedurer og alle farescenarier, overholdes på de berørte virksomheder i EU. Vi må endvidere undersøge, om risikoanalyserne jævnligt ajourføres.
Vi bør ligeledes sikre os, at planerne er operationelle og afprøvet, at de nationale myndigheder råder over de fornødne midler til at sikre inspektion af samtlige anlæg, og at kravene om afstand til bebyggede områder overholdes.
Vi bør først og fremmest lade det drama, som har ramt beboerne i Toulouse så hårdt, være os en lære. Vi må ubetinget sikre, at EU's befolkning fremover ikke rammes af eksplosioner af denne art.
Betænkning af Robert J.E. Evans (A5-0304/2001)

McKenna
Jeg stemte for denne betænkning, men jeg er skuffet over, at nogle af de vigtigste aspekter heri blev forkastet. Det ser ud, som om Parlamentet ikke accepterer den fælles definition af en flygtning, der er baseret på den rummelige definition, der omfatter kønsbetinget forfølgelse, både statslig og ikke-statslig forfølgelse, og som tager højde for ansøgernes frygt for yderligere forfølgelse. Jeg kan ikke forstå, hvordan nogen kan begrunde, at de stemmer imod sådanne principper.
Hvad angår spørgsmålet om et sikkert oprindelsesland, tror jeg ikke, at der findes noget sådant som et sikkert land nogen steder. For visse mennesker i bestemte afsnit af samfundet er der en fare i et hvilket som helst land.
I Irland har vi indgået en bilateral aftale med Rumænien og Nigeria, og vi har planer om at indgå flere sådanne aftaler i fremtiden, så vi kan få sat gang i deportationsproceduren. Dette lever ikke op til det, der kræves i international ret. Individer behandles ikke som individer. De behandles som grupper, der kommer fra det pågældende land. Idéen om et sikkert land, idéen om, at regeringer rent faktisk kan hævde, at visse lande er sikre, er ikke særlig troværdig. Vi må huske på, at der ikke findes noget sådant som et sikkert land for visse mennesker.

Berthu
Vi har stemt imod Evans-betænkningen, idet de overordnede holdninger, der kommer til udtryk i denne, ligger i direkte forlængelse af Kommissionens, når det gælder den fælles asylprocedure. Det drejer sig om at ændre proceduren, således at flere asylansøgninger imødekommes, idet ansøgerne er "desperate mennesker, der har udsat sig selv for mange risici for at komme i sikkerhed".
Vi kunne allerede under sidste mødeperiode, i forbindelse med behandlingen af Kommissionens forslag om minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af flygtningestatus, fastslå, hvilke praktiske konsekvenser en sådan politik vil have. Den indebærer, at man ikke ser den realitet i øjnene, at svig og udnyttelse af asylretten er en af de primære, om ikke den primære kilde til illegal indvandring.
Hvor mange ansøgninger er åbenbart grundløse? Sandsynligvis ni ud af 10. Kommissionen glemmer disse tal, ligesom Kommissionen bagatelliserer det samlede antal ansøgninger, der anslås til 200.000 for hele EU i 2000, om end det korrekte tal ifølge de oplysninger, vi sidder inde med, er 375.440, hvilket kun omfatter 10 af de 15 medlemslande! Denne undervurdering er ikke uskadelig. Den indebærer en bagatellisering af problemet. Der er i virkeligheden tale om et særdeles omfattende problem.
Medlemsstaterne bør ikke acceptere Kommissionens forslag, som binder disse til en fælles procedure. Denne er i begyndelsen fleksibel, men bliver tiltagende unuanceret, som det klart fremgår af Kommissionens meddelelse, jf. side 8 i denne. Proceduren vil indebære, at der uhæmmet indrømmes asyl, ligesom begrebet "flygtning", der defineres i konventionen af 1951, udvides til at omfatte andre former for midlertidig beskyttelse. Dette er klart uacceptabelt.
Kommissionen skulle hellere stille forslag om iværksættelse af en politik for hjemsendelse af afviste ansøgere. Den skulle hellere stille forslag, som tog sigte på primært at fremme bistand til flygtningene i de områder, de kommer fra.

Bonde, Krarup, Okking og Sandbæk
Betænkningens detaljerede opfordringer til Kommissionen og Rådet bygger på en sympatisk ambition om at højne retssikkerheden for asylansøgere i forhold til de gældende konventionsrettigheder, særlig med hensyn til proceduren for asylsagers behandling; forslagene vil således kunne indebære en tiltrængt styrkelse af retssikkerheden i vores hjemland. Desuden finder vi det positivt, at forslaget efterlyser "årsagerne til, at flygtninge forfølges".
Selv om vi kan tilslutte os langt de fleste af betænkningens anbefalinger, har vi ikke kunnet stemme for betænkningen, dels fordi flere af forslagene er for luftige, dels - og især - fordi forslagene bygger på, at asyl- og indvandringspolitikken defineres overnationalt af EU. Disse politikområder er en del af medlemsstaternes eget ansvarsområde og bør ikke (mis)bruges til opbygningen af et overnationalt politi- og retssystem.

Darras
Indledningsvis vil jeg gerne takke ordføreren for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, Robert Evans, og udvalgets øvrige medlemmer for det solide arbejde, de har leveret, og for de ganske modige samfundspolitiske valg, de i dag opfordrer os til at træffe.
En stemme til fordel for denne betænkning er for mig først og fremmest udtryk for støtte til den ambitiøse linje, der blev udstukket af Det Europæiske Råd i Tampere, som fastslog, at fællesskabsbestemmelserne "på længere sigt bør [...] føre til en fælles asylprocedure og en ensartet status, som gælder i hele EU" for personer, der indrømmes asyl, ligesom Det Europæiske Råd gav tilsagn om, at der skulle satses på en "fuldstændig og inklusiv" anvendelse af Genève-konventionen.
Ved at stemme for denne betænkning støtter vi med andre ord tanken om, at en fælles asylpolitik skal fastholde en høj standard for beskyttelsen af flygtninge, omfatte en fælles definition af begrebet "flygtning" og sikre fuldstændig anvendelse af Genève-konventionen, der omfatter forfølgelse af enkeltpersoner både fra statslige og ikke-statslige aktørers side og ligeledes tager hensyn til asylansøgernes frygt for fremtidige forfølgelser.
Jeg finder det således vigtigt at henlede opmærksomheden på, at en "fuldstændig og inklusiv" fælles anvendelse af Genève-konventionen bør omfatte muligheden for at indrømme asyl i sager, hvor der er tale om "ikke-statslig" forfølgelse. Der er på dette punkt markante forskelle i medlemsstaternes synspunkter. Udvikling af en fælles politik vil med andre ord kræve yderligere harmonisering af procedurer overalt i EU.
Det skal imidlertid understreges, at det ganske vist er vigtigt at fremme en sådan fælles procedure, men denne må ikke begrænse den enkeltes muligheder for at opnå flygtningestatus i henhold til Genève-konventionen.
Ved at stemme for denne betænkning ønsker jeg også at understrege, at anvendelsen af begreber som "sikkert tredjeland", "sikkert oprindelsesland", "fremskyndede procedurer" og "procedurer til behandling af åbenbart grundløse ansøgninger" bør begrænses til de situationer, hvor det er berettiget, og omfatte retligt bindende garantier.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137)

Korakas
De to betænkninger om henholdsvis asylprocedurer for flygtninge og om EU's indvandringspolitik forsøger i virkeligheden at behandle det samme problem. Problemet med massetilstrømning til EU's lande af forfulgte mennesker, der er i fare i deres eget land - enten på grund af politisk forfølgelse eller af økonomiske årsager.
I betænkningerne såvel som i EU's øvrige dokumenter om dette emne findes der altid et afsnit om behovet for aktioner til bekæmpelse af årsagerne til, at personer flygter og udvandrer. Selvfølgelig nævner man ikke med et ord imperialismens forbryderiske ansvar, selv om den i århundreder har udnyttet naturrigdommene og de menneskelige ressourcer i den tredje verdens lande og ikke har tøvet med at indsætte eller fjerne som oftest autoritære regeringer for bedre at tjene sine egne økonomiske interesser. De imperialistiske magters rasende kamp for at vælte socialismen, krigen, som de har antændt på Balkan, og det nuværende tragiske eksempel med en planlagt krig mod deres egne talebanere og mod bin Laden har resulteret i og vil stadig resultere i, at millioner af stakkels mennesker vil søge mod EU's lande og andre steder i håbet om en plads i solen. Derfor må vi ikke nære noget selvbedrag om, at så længe imperialismen hersker, vil der altid eksistere flygtninge og indvandring.
Følgelig taler man om en bedre forvaltning af problemet. Inden for disse rammer indeholder Evans-betænkningen om asyl positive påpegninger og forslag. Men den er stadig en liste over fromme ønsker. F.eks. påpeger den rigtigt nok, at terminologien "sikkert" oprindelsesland eller "sikkert" tredjeland er meget flydende og indebærer risiko for, at mennesker udvises til lande, hvor de er i fare, altså at vi bogstaveligt talt sender dem i "løvens gab". Et karakteristisk eksempel er Tyrkiet, et land, der forhandler om optagelse, og om hvilket EU vurderer, at der sker en stabil bedring af menneskerettighederne. I virkeligheden ved alle, at man i Tyrkiet fængsler mennesker for deres ideer, sultestrejkende og andre, der kæmper for demokratiet, myrdes, partier, der repræsenterer millioner af kurdere, eller som bekæmper styret (såsom kommunistpartiet), er forbudte, fagforeningsfolk arresteres osv. Og alligevel findes der lande i EU, bl.a. Grækenland, der udviser modstandere af regimet til dette "sikre" land.
I forbindelse med flygtningenes levevilkår er Grækenland et karakteristisk eksempel. Her lever tusindvis af kurdere i ghettoagtige lejre i Laurio, afghanere og andre flygtninge sover i papkasser i Athens parker og mangler de mest elementære fornødenheder.
Ligeledes påpeger betænkningen på rigtig måde de kolossale forsinkelser i behandlingen af asylsager og staternes modvilje mod at tildele asyl. F.eks. er den gennemsnitlige godkendelsesprocent i Grækenland 5% om året, og det er først i år, at man er kommet op på 7%.
Vi vil stemme for Evans-betænkningen, fordi den indeholder forslag til forbedring af det eksisterende system til beskyttelse af flygtninge. Men vi er af den mening, at det kun er såvel flygtningenes som EU's lønarbejderes solidaritet og fælles kamp for opnåelse af værdige livsbetingelser for alle og på længere sigt for fjernelse af årsagerne til flygtningestrømmen og fattigdommen, der kan føre til en endelig løsning på problemerne.

Meijer
Store forskelle mellem rige og fattige i verden medfører migration, men det er kun en løsning for enkeltpersoner og ikke for menneskeheden som helhed. Det er for det meste de bedst uddannede og de mest chancerige, som har succes med at komme til Europa, ofte på bekostning af nyttige opgaver i deres oprindelsesland. Sådanne individuelle løsninger er imidlertid nødvendige for dem, der kun kan overleve ved at flygte fra krige og undertrykkelse. Det kan ikke være rigtigt, at vi sender mennesker i døden ved at fastsætte kvoter og nægte andre adgang. Det er tillige uforsvarligt at sende mennesker tilbage, før problemerne i deres oprindelsesland er løst. En række flygtninge vil i øvrigt gerne blive, fordi deres børn og børnebørn i mellemtiden er vokset op i det nye land. Enkelte EU-medlemsstater giver mange flere flygtninge adgang end andre medlemsstater. Det er bemærkelsesværdigt, at både tilhængerne af begrænsning og af udvidelse i årevis har slået til lyd for en mere centraliseret og ensartet europæisk politik. Det kan jeg kun støtte, hvis det betyder, at EU-medlemsstaterne skal anvende mere lempelige minimumsstandarder end dem, der er aftalt i Genève-konventionen. Beskyttelsen af flygtninge kan organiseres og kontrolleres bedre på et lavere niveau end af et fjernt bureaukrati.

Vachetta
I henhold til Genève-konventionen defineres en flygtning som en person, der "som følge af velbegrundet frygt for forfølgelse på grund af sin race, religion, nationalitet, sit tilhørsforhold til en særlig social gruppe eller sine politiske anskuelser befinder sig uden for det land, i hvilket han har statsborgerret, og som ikke er i stand til - eller på grund af sådan frygt ikke ønsker - at søge dette lands beskyttelse" (jf. konventionens artikel 1).
Det er på tide, EU's medlemsstater sikrer fuldstændig gennemførelse af denne konvention.
Frankrig optræder hyklerisk og nægter at indrømme flygtningestatus til algeriske flygtninge. Og EU nægtede midt under Kosovo-krigen at indrømme flygtningestatus til serbiske desertører eller forfulgte kosovoalbanere. Hvor mange bosniere befinder sig fortsat i flygtningelejre i Tyrkiet, fordi EU nægter at modtage dem? Og hvor mange afghanske flygtninge er samlet i Sangatte i håb om at nå til England, vel vidende at de ikke har muligheder inden for Schengen-området?
Disse forbehold til trods har vi stemt for betænkningen, fordi den indeholder forslag om minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere. Det drejer sig om et mindstemål af bistand i form af eksempelvis fuld juridisk bistand til enhver ansøger betalt via offentlige midler, eller krav om, at myndigheder eller domstole, som afviser en begæring om flygtningestatus, skal begrunde dette afslag, ligesom der sikres særlig bistand til sårbare personer.
Betænkning af Pirker (A5-0305/2001)

McKenna
Jeg stemte imod denne betænkning. Den udsender de forkerte signaler. Den foreslår, at Europa skal modtage de folk, det ønsker, de folk, det har behov for. Med andre ord bliver mennesker klassificeret som varer, som visse medlemsstater ønsker. Dette er i modstrid med alle de internationale principper for grundlæggende menneskerettigheder. Den foreslår, at mennesker inden for et særligt fag eller en særlig profession kan komme ind, mens andre mennesker, som har desperat brug for at komme ind, ikke kan få lov til det. Hele denne politik er fuldstændig restriktiv.
Når man i betænkningen taler om, at vi alle må dele kvotebyrden, at indvandrere er en byrde, at vi alle må sprede denne byrde, at indvandrere slet ikke er mennesker, at de grundlæggende er problemer, er det fuldstændig forkerte signaler, der udsendes. Den skaber et billede af et fort Europa, hvis døre vil være åbne for nogle få privilegerede.

Evans, Robert
Hr. formand, jeg er enig i nogle, om ikke alle, af fru McKennas forbehold vedrørende Pirker-betænkningen. Men jeg stemte for denne betænkning om en fælles indvandringspolitik, men med et meget tungt sind. Jeg gjorde det, fordi der, selv om der hverken er hoved eller hale på betænkningen med dens ændringer - nogle punkter stemmer ikke overens med andre, og der er selvmodsigelser overalt - er nogle få (og jeg er sikker på, at fru McKenna vil se på dem), men betydelige positive aspekter i betænkningen. F.eks. anerkender den, at statsborgere fra tredjelande med opholdsret i EU har ret til fri bevægelighed i Europa. Den giver ligeledes stemmeret ved lokalvalg.
Der er imidlertid visse negative aspekter. Jeg betvivler, at alle de, der stemte for stk. 35, kan have læst det, for det begrænser retten til ophold, bolig og uddannelse. Det er ifølge sagens natur racistisk, og vi bør gå imod det. Men at have forkastet betænkningen ville have bragt de positive punkter i fare. Derfor støttede jeg den om end med de forbehold, jeg har udtrykt klart her.

Borghezio
Hr. formand, hr. Pirkers betænkning er meget vigtig, fordi den indeholder nogle principerklæringer, der efter vores mening er grundlæggende, og som slår nogle ting fast. Det gælder navnlig princippet om, at det forventes af indvandrerne, at de respekterer de fælles værdier, sådan som det stadfæstes i EU's charter om grundlæggende rettigheder, og at de har et reelt ønske om at blive integreret i medlemsstaternes samfund.
Eftersom det er blevet sørgeligt aktuelt, forstår vi i dag til fulde, hvor farligt det kan være med anderledes "værdier", som er i strid med de fælles værdier for vores samfund og vores traditioner, og som f.eks. indføres og udbredes via den illegale indvandring, der er knyttet til den islamiske fundamentalisme i vores samfund.
Blandt disse værdier vil jeg gerne minde om dem, der har at gøre med familiens forhold og rettigheder, og jeg vil benytte lejligheden til at gøre opmærksom på det drama, som en italiensk mor og hendes datter har været igennem. De blev nødt til at søge tilflugt hos den italienske ambassade i Algier, og de har henvendt sig til Parlamentet for at anmode om beskyttelse af deres grundlæggende rettigheder, som netop krænkes af dem, der bekender sig til disse modstridende principper i islamisk ret.
Desuden er der et andet princip, nemlig anerkendelsen af, at enhver stat har ret til ...
(Formanden afbrød taleren)

Alavanos
Justeringen af reglerne for indvandringsstrømmen til EU, beregningen af modtagerlandenes behov, procedurerne til integration af statsborgere fra tredjelande i EU's samfund er under alle omstændigheder positive handlinger. Men i Kommissionens meddelelse om en "indvandringspolitik" findes der nogle mørke punkter og yderligere målsætninger til opfølgning. Nærmere bestemt er der tale om følgende:
Sondringen mellem termerne "arbejdstagerindvandrer" og "økonomisk indvandrer" og undgåelsen af risikoen for at skabe nye former for diskrimination på grundlag af arbejdsmarkedets snævre interesser i de europæiske lande;
Behovet for, at familiesammenføring bliver generelt accepteret og ikke kun er et særligt kendetegn for visse grupper af indvandrere;
En forøget mobilitet inden for EU for de indvandrere, der har lovlig opholdstilladelse;
Bekæmpelse af slavehandlere;
En strategi til at gøre det lettere for kvalificerede indvandrere at vende tilbage for at styrke oprindelseslandenes produktionsevne;
Fjernelse af forskelsbehandling mellem indvandrerne på grundlag af køn, alder, seksuel orientering eller handicap;
Skabelsen af et europæisk netværk for indvandring som observationsorgan og registreringsmekanisme.
Ud fra denne betragtning stemte jeg imod.

Berthu
Pirker-betænkningen om en fælles indvandringspolitik er forværret med vedtagelsen af ændringsforslag 17, der kræver stemmeret for tredjelandsstatsborgere ved kommunalvalgene. Under alle omstændigheder, og til trods for hr. Pirkers prisværdige indsats er betænkningens formuleringer tvetydige. Man vover ikke klart at tilkendegive, at Kommissionens indfaldsvinkel, som den kommer til udtryk i Kommissionens meddelelse om indvandringspolitikken i EU, er forkert.
Først og fremmest ignorerer Kommissionen i vid udstrækning problemerne i forbindelse med den illegale indvandring og foreslår halve eller indirekte løsninger. Princippet om at sikre samaktion i udviklingen, når det gælder forholdet til oprindelseslandene, er givetvis interessant på længere sigt, men det fritager os ikke for aktuelt at styrke grænsekontrollen.
Kommissionen lægger op til en væsentlig udvidelse af mulighederne for legal indvandring, idet den erklærer, at EU's indvandringspolitik bør være baseret på anerkendelse af, at indvandringspresset vil fortsætte (jf. side 14 i Kommissionens meddelelse), og Kommissionen konkluderer på baggrund heraf, at lovgivningen bør fremme og ikke forhindre økonomiske indvandreres adgang til EU (jf. side 19 i Kommissionens meddelelse). Vi drager en ganske anden konklusion. Vi mener tværtimod, at vi bør føre en politik, som beror på kvoter. Den enkelte medlemsstat bør fastsætte egne kvoter, og disse bør i øvrigt efter vores opfattelse først og fremmest komme statsborgere i de østeuropæiske lande, som snart er medlemmer af EU, til gode.
Når det gælder integration af indvandrere, opfordrer Kommissionen os til at anerkende, at integration er en dobbeltsidet proces, som stiller krav om tilpasning fra såvel indvandrerens som det modtagende samfunds side (jf. side 21 i Kommissionens meddelelse). Heller ikke dette synspunkt deler vi. Udlændinge, som banker på vores dør, kommer som oftest fra lande, som helt og aldeles har spillet fallit, når det drejer sig om at sikre befolkningen et anstændigt liv eller blot brødføde denne. Disse indvandrere har således klart interesse i at tilpasse sig vores levevis og vores værdier. At hævde andet ville være at gøre dem - og dermed også de europæiske lande - en bjørnetjeneste.

Figueiredo
Betænkningen behandler en meddelelse fra Kommissionen, vedtaget i november 2000, om indvandring, som ses i et primært økonomisk perspektiv i forbindelse med beskæftigelsesudsigterne, hvilket kan føre til, at der indføres indvandringskvoter i EU. Det synes, som om EU kun interesserer sig for at bruge tredjelandenes arbejdskraft til at tilfredsstille den europæiske kapitalismes behov uanset de hindringer, som dette måtte betyde for disse landes egen udvikling, når de bliver tappet for vigtige menneskelige ressourcer.
Det er afgørende, at samarbejds- og udviklingspolitikken får et andet perspektiv navnlig i forhold til tredjelande, så den i højere grad kommer til at bidrage til disses udvikling og til, at deres befolkninger kan forblive, hvor de er, under anstændige levevilkår, hvilket betænkningen desværre ikke lægger vægt på. Hvad indvandrerne angår, må alle deres rettigheder sikres og respekteres. Derfor har vi stillet forslag om lovliggørelse af alle indvandrere, og derfor har vi insisteret på, at de skal have borgerlige og politiske rettigheder, herunder valgret til lokale og europæiske valg, og behandles lige, hvad angår økonomiske, kulturelle og sociale rettigheder.

Hortefeux
Jeg har stemt for hr. Pirkers betænkning, og jeg vil gerne udtrykke min anerkendelse af det solide arbejde, ordføreren har leveret. Det glæder mig, at Europa-Parlamentet omsider vedtager et beslutningsforslag om dette afgørende emne.
I næsten 20 år har indvandringsspørgsmål i den offentlige debat kun været behandlet på følelsesladet og urealistisk måde. Sådan måtte det i øvrigt være, i betragtning af at emnet i alle medlemsstaterne er blevet en af de største indenrigspolitiske udfordringer. Vi må også give den offentlige mening medhold og erkende, at den politik, der er ført, har været både ineffektiv, når det gælder bekæmpelsen af den illegale indvandring, og uretfærdig, når det gælder den legale indvandring, som er til gavn for samfundsudviklingen.
Det er i dag afgørende at foretage en klar skelnen, både i retlig henseende og i praksis, mellem legal og illegal indvandring, ligesom det er afgørende at definere kriterierne for denne skelnen og håndhæve disse. Vi er i en situation, hvor en række såvel internationale som europæiske organisationer påpeger den truende mangel på kvalificeret arbejdskraft på det europæiske kontinent. Vi bør forstå at tilpasse os denne situation og i lighed med flere angelsaksiske lande give adgang for de indvandrere, vi i flere sektorer har så hårdt brug for, eksempelvis når det gælder områder som informationsteknologi og ny teknologi.
Afslutningsvis skal det understreges, at den kamp, som for alvor kræver en helhjertet indsats, er kampen for en grundlæggende ændring af verdensordenen. Retfærdighed og etik fremmes langt bedre ad denne vej end ved moraliserende ekstremisme, hvad enten denne indebærer krav om fuldstændig fri etableringsret på kontinentet, eller den indebærer en opfattelse af Fællesskaberne som en ukrænkelig helligdom.

Lang
Set i lyset af de dramatiske begivenheder den 11. september 2001 i USA er der mere end nogensinde før behov for at opprioritere bekæmpelsen af illegal indvandring i Europa.
Det må være slut med at give alle tænkelige illegale indvandrere passerseddel og tilbyde fri bevægelighed i EU for såvel smuglere som terrorister. Vi må reagere for at overleve.
Man har på det seneste blandt illegale indvandrere identificeret terroristgrupper i flere af EU's medlemsstater, herunder Frankrig og Belgien. Schengen-konventionen og de åbne grænser har medført, at visse indvandrersamfund har organiseret sig på mere systematisk vis i netværk med religiøst og etnisk islæt, hvilket danner grobund for udvikling af ikke blot terrorisme, men også kriminalitet, illegal handel og voldshandlinger af enhver art.
Hvilken politik fører man i Bruxelles i den anledning? Man lukker øjnene og ignorerer ondet. I bedste fald retter man opmærksomheden mod den internationale kriminalitet, som til stadighed griber om sig. Og hvilke løsninger foreslås? At fremme indvandringen. At legalisere de illegale indvandrere. At tilbyde alle, der illegalt har fundet vej til vores lande, de påkrævede papirer. At oprette friområder som eksempelvis Sangatte-centret i Frankrig. Det er i øvrigt i vid udstrækning også den løsning, den foreliggende betænkning foreslår. Vi må sikre befolkningstilvækst. Europa mangler arbejdskraft, og for at overvinde disse mangler må vi føre en samlet og målrettet indvandringspolitik.
Medlemmerne af partiet Front National har i flere år råbt vagt i gevær over for EU's uansvarlige og selvmorderiske politik på dette felt. Bekæmpelsen af den illegale indvandring kræver ubetinget, at der ikke vises tolerance. Illegale indvandrere skal sendes tilbage til deres hjemlande. Vi må retablere de indre grænser. Schengen-tilhængerne har fået et definitivt bevis for, at disse er en afgørende forudsætning for medlemsstaternes sikkerhed. Inden vi forpligter os til en fælles indvandringspolitik, bør vi langt hellere iværksætte en fælles sikkerhedspolitik!

Malmström, Paulsen og Olle Schmidt
Vi forholder os kritisk til dele af betænkningen. Efter vores mening understreger den i alt for høj grad, hvad der bør gøres for at begrænse indvandring, i stedet for at fremhæve det positive og nødvendige ved øget indvandring og indvandring af arbejdskraft. Vi vil i flere tilfælde gå længere, når det handler om at åbne for øget indvandring af arbejdskraft.
Vi forholder os navnlig kritisk til punkt 15, hvor det konstateres "at indvandrerne forventes at respektere værdifællesskabet - som fastlagt i EU-chartret om grundlæggende rettigheder - og være villige til at integrere sig i medlemsstaternes samfund". Vi kræver ikke i dag, at Europas borgere skal respektere det værdifællesskab, der tales om i betænkningen.
Spørgsmålet er, hvordan dette punkt egentlig skal tolkes. Der går i dag en bølge af antimuslimske følelser gennem Europa. I Sverige og i flere andre medlemslande er muslimer blevet chikaneret. Politikere i enkelte medlemslande er efter vores mening kommet med nogle bestyrtende udtalelser.
Vores bekymring er, at vi med formuleringen i punkt 15 riskerer at give yderligere anledning til intolerance og xenofobi. Europas mangfoldighed risikerer at gå tabt.

Souchet
De drøftelser, vi har haft i denne mødeperiode om Pirker-betænkningen, og i øvrigt også om Evans-betænkningen, bryder i to henseender markant med de hidtidige drøftelser om samme emne i Europa-Parlamentet.
Vi oplever som det første brud, at formandskabet og sågar Kommissionen anslår en fast og beslutsom tone. Begivenhederne den 11. september har sat sig spor i så henseende. Den hidtidige tankegang, der fokuserede på stadig mindre kontrol, er afløst af en realistisk konstatering af, at terrorismen får næring ved vores overdrevent forsonlige holdning. Det er ikke en tilfældighed, at undersøgelserne vedrørende attentaterne den 11. september peger i retning af EU som det foretrukne tilholdssted under opbygningen, planlægningen og forberedelsen af de attentater, der ramte USA.
Rådsformandens og Kommissionens gode hensigter må nu udmøntes i handling og fastholdes også på længere sigt. Det er på tide, at vi tager bekæmpelsen af den illegale indvandring og bekæmpelsen af misbrug af asylproceduren alvorligt og gennemfører vores politik på disse områder med beslutsomhed.
Det andet brud er mere smerteligt. Vi oplever en åbenbar afstand mellem på den ene side den nye tone, der anslås af Rådet og Kommissionen, som betegner en positiv besindelse, og på den anden side den vedholdende ideologisk begrundede holdning, der har kendetegnet de fleste taleres indlæg. Medlemmerne sætter fortsat lighedstegn mellem kontrol og krænkelse af friheder, og de ønsker en udvidelse af garantierne til fordel for dem, der misbruger vores modtagelses- og asylprocedurer på bekostning af sikkerheden og beskyttelsen af borgerne og på bekostning af dem, der bør indrømmes asyl i vores lande, fordi de reelt er forfulgt.

Terrón i Cusi
Hr. formand, med dette indlæg vil jeg gøre det klart, at min gruppe vil stemme for Pirker-betænkningen. Det er meget vigtigt for os, at Kommissionens meddelelse bliver modtaget positivt. Rådet i Laeken har politisk forpligtelse til at genoptage den proces, der blev indledt af Det Europæiske Råd i Tampere.
Borgerne mener ifølge oplysninger fra Eurostat, at EU bør have en fælles indvandringspolitik.
Vores gruppe har bl.a. inkluderet valgret ved lokalvalg for permanent bosiddende indvandrere og har kunnet inddrage klare beføjelser for EU.
Derfor, og for at give udtryk for vores stærke støtte til meddelelsen, har vi stemt for, til trods for at vi er helt uenige i nogle af ordførerens synspunkter. Vi håber, at Det Europæiske Råd i Laeken vil modtage meddelelsen positivt.
Vi beklager, at nogle medlemmer fra højre under forhandlingen har blandet terrorisme og indvandring sammen, for det giver anledning til mistro til muslimske indvandrere og flygtninge.
Betænkning af Robert J.E. Evans (A5-0304/2001) og Pirker (A5-0305/2001)

Blak, Lund og Thorning-Schmidt
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for Evans-betænkningen og Pirker-betænkningen. Vi er enige i, at EU på længere sigt bør udvikle en fælles asylprocedure og en ensartet status for personer, der indrømmes asyl. Endvidere bør EU's indvandringspolitik tilpasses udviklingen i verden. Vi er dog opmærksomme på, at meddelelserne vedrører et område, der er omfattet af EF-traktatens afsnit IV og ikke gælder for Danmark, jf. protokollen om Danmarks stilling.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi har stemt for Evans-betænkningen, fordi den i flere henseender betegner et fremskridt, når det gælder flygtningenes situation, og fordi det burde være indlysende, at EU's medlemsstater på dette felt må anvende samme procedure. Den fælles status bør imidlertid indrettes efter det land, som har de gunstigste procedurer for flygtningene, hvilket langtfra er tilfældet. Teksten åbner i øvrigt på flere områder mulighed for, at stater, som måtte ønske det, kan gennemføre mere restriktive bestemmelser, hvilket svækker de foranstaltninger, som ellers peger i den rigtige retning.
Vi har til gengæld stemt imod Pirker-betænkningen om indvandringspolitikken, idet denne er et forsvar for en indvandringspolitik beroende på kvoter, som fastlægges på grundlag af arbejdsgivernes interesser i de berørte lande. Betænkningen forsøger at etablere et retsgrundlag for vore dages slavehandlere, der således kan hente den arbejdskraft, de måtte have behov for, i de fattige lande, og samtidig har ret til at sende disse tilbage, når der ikke længere er behov for arbejdskraften.
Betænkning af Titley (A5-0309/2001)

Alavanos
Terrorangrebet på USA tvinger os til at anskue problemet med våbeneksport i et nyt perspektiv. Selv om Titley-betænkingen rummer nogle positive, men generelle anbefalinger, mener jeg ikke, at den på nogen måde lever op til tidens krav. EU må ikke som kriterium for en adfærdskodeks for våbeneksport sætte "den europæiske industris behov", for så omgås enhver vigtig foranstaltning, man kunne nævne. EU skal fungere på en måde, så USA, Rusland, Kina og alle de andre store våbeneksportører også vedtager bindende adfærdsregler - og deres uvilje må ikke være grund til, at EU slækker på sine krav, eller være et alibi for en mangelfuld aktion fra EU's side. Samtidig skal der på EU-niveau være et observationsorgan, der skal være registrering og åbenhed omkring våbeneksport, så der straks kan blive sat en stopper for de skandaløse våbensalg til forbryderiske og destabiliserende magter, som gennem terrorisme ikke tøver med at vende våbnene mod EU selv og dets borgere.
Af disse grunde anser jeg afstemningsforslaget for utilstrækkeligt og har undladt at stemme for det.

Eriksson, Frahm, Herman Schmid, Seppänen og Sjöstedt
Tanken om politisk regulering af produktion og eksport af våben har vores fulde opbakning, men vi afviser Titleys betænkning med følgende begrundelse:
Betænkningen afspejler ikke den fundamentale konflikt mellem våbenindustriens interesser og en ideel fredelig verdensorden. At indlede en betænkning om adfærdskodekser for våbeneksport med i punkt 1, litra d), at udråbe EU's våbeneksportpolitik til at skulle "opfylde den europæiske forsvarsindustris behov og tage dens udfordringer op", er selvmodsigende. Ligeledes vender vi os mod ambitionen om, at våbeneksportpolitikken skal gøres til instrument for udviklingen af en fælles forsvarspolitik, som det tilkendegives i punkt 1, litra e). Vi anerkender, at der er sket positive ændringer, og støtter endvidere en række af de enkelte formuleringer.

McKenna
De Grønne kan tilslutte sig, at Titley-betænkningen om en EU-adfærdskodeks for våbeneksport er en væsentlig forbedring i forhold til hans tidligere betænkninger om samme emne. Vi kan fuldt og helt støtte størsteparten af denne betænkning, og vi bifalder mange af dens henstillinger. Vi beklager imidlertid, at mange af vores medlemmer har følt sig foranlediget til at afholde sig fra at stemme ved den endelige afstemning, fordi ændringsforslaget om at slette punkt 1 (d) "... understreger endnu en gang, at det mener, at EU's våbeneksportpolitik skal: (d) opfylde den europæiske forsvarindstris behov og tage dens udfordringer op" ikke blev vedtaget.
Hvis dette afsnit var blevet fjernet, kunne vi have støttet den endelige betænkning. Men at beholde dette mål i betænkningen er i fuldstændig modstrid med, hvad vi anser for en etisk våbenpolitik. Vi mener ikke, at en etisk adfærdskodeks for våbeneksport bør dikteres af den europæiske forsvarsindustris behov.

Meijer
Der kan tjenes mange penge på at sælge midler til at gøre det nemmere at dræbe mennesker. Siden terrorangrebene den 11. september i USA er udbytteforventningerne i våbenindustrien steget. Den eneste berettigede grund til at producere våben er til forsvar mod fjender udefra, som vil dominere, undertrykke eller udrydde os. Produktionen af våben som økonomisk aktivitet, for at tjene penge ved hjælp af eksport til områder, hvor man vil købe våben, betyder, at penge anses for at være vigtigere end menneskeliv. Rådet ophævede sidste år, imod Parlamentets ønske, våbenembargoen imod Indonesien, til trods for volden i Østtimor, på Molukkerne, Atjeh og Vest-Papua. Hr. Titleys forslag omfatter kun en ikke-lovgivende konsultation, men indeholder med hensyn til den nuværende situation en række forbedringer, såsom at adfærdskodeksen for våbeneksport bliver juridisk bindende, og at ansøgerlandene forpligter sig til at overholde denne adfærdskodeks. Han kræver med rette, at medlemsstaterne skal give tilladelse, hvis europæiske virksomheder overdrager licenser til produktion af militært udstyr uden for Europa. Jeg støtter hans stræben efter en verdensomfattende aftale, årlige beretninger om anvendelse af adfærdskodeksen og forbud mod våbenleverancer til lande, som ikke giver oplysninger til FN-registeret for konventionelle våben.
Betænkning af Langenhagen (A5-0288/2001)

Bordes, Cauquil og Laguiller
Galileo-programmet bliver fremlagt som et program, der giver mulighed for fremskridt på mange områder (forvaltning af land-, luft- og søtransport og biltrafik samt organisering af redningsaktioner til søs) takket være satellitradionavigation.
Galileo, fortæller man os, vidner om den vilje, der er til at sikre Europas uafhængighed i forhold til USA, der med GPS har stillet et tilsvarende program på benene. Faktisk drejer det sig især om at forære de europæiske virksomheder en gigantisk afsætningsmulighed, det vil sige en ny kilde til indtjening for deres ejere og aktionærer. For det er dem, der bliver og allerede er de første, der nyder fordel af Galileo, både på telekommunikations-, transport- og rumfartsområdet, eftersom Galileo indebærer iværksættelse af et netværk på omkring 30 satellitter.
Der er allerede blevet afsat en offentlig finansiering på næsten 2 milliarder euro på budgettet, og beløbet er også delvist bevilget af EU og Den Europæiske Rumorganisation. De private investorer protesterer mod at skulle betale det mindste, og det på trods af at EU kun har planlagt at anmode om deres begrænsede økonomiske deltagelse i den sidste fase af projektet, efter at det er startet og garanteret via offentlige midler. Men de private investorer, som man har lovet forvaltningen af Galileo og således "eventuelle indtægter fra alle Galileo-tjenester", vil ikke løbe nogen "økonomisk risiko", skriver ordføreren. De venter på "et positivt signal fra det politiske niveau" i Europa, og sagt på anden vis, at Europa påtager sig alle udgifterne, mens investorernes eneste bekymring er at høste overskuddet.
Hvis de europæiske myndigheder svælger i de såkaldte fortjenester af det private initiativ, lader kapitalisterne sig til gengæld ikke spise af med tomme løfter. De vil have garanterede overskud, uden risiko, og ved, at de kan stole på såvel de europæiske som de nationale myndigheder til at give dem det.
Vi har derfor stemt imod denne betænkning.

Caudron
Jeg er tilfreds med at få lov at udtale mig om Galileo-projektet på et tidspunkt, hvor begivenhederne den 11. september henleder vores opmærksomhed på vores krisestyringskapacitet. Lad os lige gøre opmærksom på, at Galileo-projektet sigter mod at sende et antal satellitter i kredsløb ca. 20.000 km fra jorden. Samtlige satellitter vil blive forbundet med et netværk af jordbaserede kontrolstationer. Man råder således over en verdensomspændende dækning, der giver mulighed for at forbedre forvaltningen af luft-, sø- og landevejstrafikken betydeligt og at yde støtte til eftersøgnings- og redningsaktioner.
Denne teknologi eksisterer allerede i USA (GPS-systemet) og i Rusland (GLONASS-systemet). Den finansieres og kontrolleres for øjeblikket af de militære myndigheder i de to lande. Kvaliteten og kontinuiteten i civil anvendelse af systemerne afhænger af sidstnævnte, der til enhver tid kan stoppe eller ødelægge signalet. I Europa bliver Galileo-programmet til gengæld forvaltet og kontrolleret af civile. Dets udvikling er foreslået gennemført i fire etaper, det vil sige definition af projektet i 2000, udvikling og godkendelse indtil 2005, iværksættelse indtil 2007 og derefter drift. Galileo-systemet burde således, om alt går vel, være operationelt fra 2008, hvilket svarer til de ønsker, der blev givet udtryk for på Det Europæiske Råds møde i Stockholm, og til EU's presserende behov på dette område, hvilket i øvrigt stemmer overens med konklusionerne fra Transportudvalgets betænkning.
Hvad angår finansieringen, mener jeg, at det er vigtigt at klarlægge omstændighederne herfor, før man godkender en endelig beslutning. Jeg beklager i øvrigt, at visse medlemsstater tøver med at støtte dette projekt. Jeg opfordrer således Kommissionen til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at få nedbrudt denne modstand. Efterfølgende får den til opgave at udarbejde en overordnet finansieringsstruktur inden den 15. november 2001, hvis vi skal være nogenlunde i stand til at overholde 2008-fristen. Kommissionens forslag skal til høring i Europa-Parlamentet. Når forslaget først er vedtaget, skal det kunne formå europæisk industri til at deltage i finansieringen af de kommende etaper, på mellemlangt og langt sigt.

Darras
Frem for alt vil jeg gerne takke både vores ordfører for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, fru Langenhagen, og det samlede udvalg for det kvalitetsarbejde, vi er blevet forelagt, men også for deres kraftige understregning af såvel fordele som vanskeligheder ved iværksættelsen af Galileo-projektet om satellitnavigation.
Lad os først kort gøre opmærksom på, at Galileo-projektet om satellitnavigation er et ambitiøst projekt, der planlægger at sende et netværk af satellitter i kredsløb ca. 20.000 km fra jorden og forbinde disse med et netværk af jordbaserede kontrolstationer.
Vi forstår af denne definition, hvor vigtigt det er at stemme for en sådan betænkning, hvilket jeg også vil gøre. Gennemførelsen af Galileo-projektet giver os mulighed for at få en verdensomspændende dækning, der kan bruges ikke blot til forvaltning af luft-, sø- og landevejstrafikken, men også til støtte for eftersøgnings- og redningsaktioner.
Dog er det vigtigt, selv om det af ovennævnte årsager er nødvendigt at stemme for en sådan betænkning og således give EU mulighed for at udvikle et system, som Det Europæiske Råd i Stockholm fandt vigtigt at lancere "øjeblikkeligt", samtidig at holde sig de punkter for øje, der i fremtiden kan vise sig problematiske, og som betænkningen understreger.
Faktisk er det yderst vigtigt at være årvågen, når det gælder muligheden for militær anvendelse af et sådant system. Der er nemlig mulighed for misbrug af systemet, og det er op til os at være bevidste herom og sørge for, at et sådant misbrug ikke kan finde sted.
Endvidere er det vigtigt at bemærke, at finansieringen af et sådant projekt ikke for øjeblikket kan gennemføres uden at skabe visse problemer. Medlemsstaterne eller i hvert fald nogle af dem tøver med at yde finansiel bistand til gennemførelsen af Galileo, og de private investorer synes heller ikke at være specielt ivrige efter at deltage i et sådant projekt. Sagt på en anden måde skal EU's budgetmyndigheder have en nøjagtig idé om denne finansiering, før man træffer en endelig beslutning, det vil sige, at det er nødvendigt, at Kommissionen stiller nogle forslag til forvaltningsstruktur for Galileo-projektet.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137)

Figueiredo
Vores stemmeafgivning er udtryk for den overbevisning, at det er indsatsen værd at have et europæisk projekt, der fungerer godt, og som er uafhængigt af militære og forsvarspolitiske formål, herunder tredjelandes, hvilket ikke er tilfældet nu på grund af den europæiske afhængighed af USA.
Det er imidlertid afgørende, at dette projekt gennemføres under respekt for borgernes rettigheder og friheder, herunder til privatlivets fred. Oprettelsen kan være en fordel for de mobile telekomunikationstjenester, der kan anvende det til brugerrekvireret positionsbestemmelse, hvis prisen ikke gør dette umuligt. Det er ligeledes vigtigt at se på dets finansieringsomkostninger, navnlig den del, der skal erlægges af de lande, der ikke direkte deltager i dets opbygning, således at dets anvendelse i de forskellige medlemsstater ikke vanskeliggøres.

Meijer
Galileo kommer først, når de amerikanske konkurrenter har erobret det europæiske marked. Det er for sent. Et sådant satellitnavigationssystem kunne have været en del af en strategi for at gøre Europa mindre afhængig af USA. Det er der gode grunde til. USA truer os med en yderligere opvarmning af jorden, et missilskjold, som er et levn fra den tidligere star wars-periode, med hormonkød, larmende fly, monopol på patenter og med en dollar, der som internationalt betalingsmiddel i årtier har læsset underskuddet på den amerikanske betalingsbalance over på omverdenen. En begrænsning af adgangen for amerikanske produkter, som er produceret under dårlige arbejds- og miljøforhold, til det europæiske marked kan tvinge USA til at være mere opmærksom på arbejde, miljø, sundhed, dyrplageri, menneskerettigheder og fred. Galileo er kun nødvendig ved en sådan konfrontation. Så længe den udebliver, er Galileo-projektet kun et bidrag fra de europæiske skatteydere til elektronik- og rumfartsindustrien, og den er for en væsentlig del underlagt militære interesser. Det er bedre at anvende pengene til Galileo til miljøpleje og nyttige EU-foranstaltninger.
Betænkning af Rübig (A5-0234/2001)

Bordes, Cauquil og Laguiller
Idet betænkningen beklager EU's sendrægtighed i forhold til USA og Japan, foreslår den en række tiltag, der foregiver at "fremme innovation" og gøre fremskridt inden for forskning. Alle forslagene kredser om den idé, at det er de offentlige myndigheders opgave enten direkte eller indirekte at finansiere forskningen, men at det er de private interesser, der skal høste fortjenesten.
Dette gælder støtte til det, som betænkningen kalder "innovative virksomheder", og til tilskyndelser til "samvirke mellem erhvervsliv og universiteter", hvilket betyder, at sidstnævnte underlægges førstnævnte, hvad angår forskning.
Betænkningen hylder i sin begrundelse ikke blot fremme af "iværksætterånd på uddannelsesplanet", men ønsker også, at "hindringer for mobilitet fjernes fra de sociale sikringssystemer".
Betænkningens titel er "innovation i en vidensbaseret økonomi". Det ville være mere korrekt at tale om underordning af viden, forskning og offentlige midler under arbejdsgiverinteresser i en økonomi, der er baseret på profit.
Eftersom vi er modstandere af både ånd og bogstav i betænkningen, har vi stemt imod.

Caudron
Modtagelsen af Kommissionens meddelelse om "innovation i en vidensbaseret økonomi" blev overvejende positiv.
Den udgør det europæiske bulletin board for innovation, som er udarbejdet ved hjælp af disponible statistikker på europæisk niveau.
Analysen viser, at Europas resultater på trods af medlemsstaternes bestræbelser på at fremme innovationen står tilbage for dets nærmeste konkurrenter. På trods af at innovation er en af de strategiske prioriteringer, der blev fastlagt af Det Europæiske Råd i Lissabon i marts 2000.
Kommissionen udformer derfor nogle henstillinger til medlemsstaterne med henblik på at forbedre deres politikker til fremme af innovative virksomheder og innovationsstøtte i hele den økonomiske og sociale struktur. Medlemsstaterne opfordres til at forbedre deres politikker til fremme af innovative virksomheder, fjerne hindringerne for innovatorernes initiativer, fremme private investeringer i forskning og innovation og forbedre lovgivningen for anvendelse af resultater, der er opnået via offentligt finansieret forskning.
Jeg støtter selvfølgelig disse forslag. Jeg mener, at projekter, der følger denne filosofi, kan opnå støtte under det sjette rammeprogram for forskning og udvikling.
Ordføreren navngiver på sin side tre nøgleområder, hvor fællesskabsintervention og medlemsstaternes engagement er påkrævet, nemlig ved skabelse af en virksomhedskultur i uddannelsessystemet, fremme af efteruddannelse og tilskyndelse til innovation i de små og mellemstore virksomheder. Endvidere understreger han nødvendigheden af at tage hensyn til de små og mellemstore virksomheders behov set i forhold til, at de er 60 millioner virksomheder og udgør 60% af EU's arbejdspladser. Innovationen kan ikke eksistere uden de små og mellemstore virksomheder. Jeg er selvfølgelig enig med ham, men jeg må indrømme, at vi har hørt på de samme diskurser om de små og mellemstore virksomheders centrale rolle i den europæiske økonomi og om nødvendigheden af at fjerne de utallige hindringer for deres udvikling i årevis. Desværre er der ikke sket mange fremskridt på området!
Jeg har taget hensyn til dette faktum ved udarbejdelsen af min betænkning om det sjette rammeprogram for forskning og udvikling, og jeg har så vidt muligt forsøgt at sikre, at de små og mellemstore virksomheder får adgang til Den Europæiske Fond for Forskning og Udvikling!

Titley
Fru formand, jeg bifalder varmt min kollega Paul Rübigs betænkning, som sigter på at fremme forskning og innovation og bakker op om et initiativ fra Kommissionen om at fremme innovation. Atter og atter er EU blevet kritiseret for ikke at være på forkant med den teknologiske udvikling, og den sakker beklageligvis agterud i forhold til sine amerikanske sidestykker inden for dette område. EU bør gøre mere for at udnytte sit potentiale for innovation inden for dette område, og det blev, som betænkningen angiver, anerkendt ved det såkaldte dot.com-topmøde i Lissabon. EU-medlemsstaterne bør være i hemmelig forståelse og forene deres forskellige specialer og skabe et benchmarkingsystem. For at supplere disse foranstaltninger opfordrer betænkningen med rette til mere uddannelse af høj kvalitet. Dette vil i væsentlig grad bidrage til at sætte gang i EU's Lissabon-strategi.
Sidst, men ikke mindst, kan disse innovationer ikke komme videre, medmindre der bliver slækket på de bureaukratiske bestemmelser. Hvis vi mindsker mængden af de bureaukratiske regler, der for nærværende hæmmer europæisk innovation, vil vi komme et stykke på vej til at blive bedre i stand til at konkurrere med USA. Dette vil føre til flere virksomhedsetableringer og nye initiativer.
Betænkning af Hans-Peter Mayer (A5-0311/2001)

Bernié
I går aftes ved forhandlingens afslutning modsagde kommissær Bolkestein klart og med støtte i konkrete undersøgelser dem, der påstår, at priserne er steget siden indførelsen af Fællesskabets konsumptionsordning. Tværtimod har man i visse tilfælde registreret prisfald.
De, der foregiver at forsvare forbrugeren, beskytter i virkeligheden de parallelimportkredse, der truer kvaliteten, innovationen og beskæftigelsen, og som fremmer falskneri.
Derfor har jeg stillet tre ændringsforslag, som synes at bekymre ordføreren. PPE har faktisk anmodet om navneopråb ved alle vores ændringsforslag for til det sidste at sikre sig kontrol over sine medlemmer og deltagelse fra visse koordinatorer.
Jeg frygter endnu en gang, at lobbyvirksomhed og studehandler får overtaget, og at der bliver truffet en forkert beslutning.
For at undgå en unødvendig stigning i omkostningerne til disse navneopråb trækker vi vores to første ændringsforslag tilbage og beholder kun ændringsforslag 3, som vi mener er tilstrækkeligt til at vise den sørgelige virkelighed.

Lulling
Den internationale konsumption af varemærkerettighederne har været debatteret indgående i de sidste par måneder, hvilket betænkningen, der har været trukket i langdrag i måneder, og som er ændret væsentligt i forhold til det første udkast, viser. Konsumptionen af varemærkerettighederne vedrører alle markedsprodukter. Som formand for den interparlamentariske vingruppe vil jeg dog koncentrere mig om konsekvenserne for denne sektor.
Den internationale konsumption af varemærkerettighederne vil på ingen måder give forbrugeren i EU fordele på fødevare- og drikkevareområdet. Dette bekræftes af NERA-analysen, som er blevet bestilt af Kommissionen. På længere sigt kan de europæiske forbrugere endda komme til at opleve ulemper, fordi vores industri får frataget muligheden for at udvikle nye produkter og tilbyde forbrugerne nye tjenesteydelser. Hvis udbyttet af parallelimport fra tredjelande falder afgørende, vil der også være manglende motivation til at investere i nye markeder.
Desuden vil det på grund af de mere komplekse distributionsnetværk, som vil opstå i tilfælde af den internationale konsumption af varemærkerettighederne, blive sværere at forhindre piratmærker. Dette vil uden tvivl medføre ulemper for forbrugerne og for producenterne af mærkevarer, bl.a. også med hensyn til forbrugerens sundhedsbeskyttelse.
Jeg går derfor ikke ind for en international konsumption af varemærkerettighederne. I betragtning af udviklingen siden udkastet vil jeg dog ikke stemme imod betænkningen.
Fælles beslutningsforslag om konklusionerne fra FN's konference om racisme (B5-0605/2001)

Kirkhope
De britiske konservative stemte imod dette forslag til beslutning, eftersom det gentager fejlene fra Durban-konferencen. Vi kan ikke støtte den overdrevne vægt, der lægges på Mellemøsten, og er ikke overbeviste om, at det ikke ville have været bedre, hvis konferencen ikke var nået frem til en konklusion. I mange henseender tilhører Durban-konferencen en tidsalder, der sluttede den 11. september.

Muscardini
Der er tre grunde til enhver racistisk holdning. Den første grund er uvidenheden om det andet menneske, og denne uvidenhed kan skabe frygt og således medføre en afvisning. Den anden grund er arrogance kombineret med ond tro hos dem, der under alle omstændigheder ønsker at føle sig overlegne, hvilket måske netop skyldes et ubevidst mindreværdskompleks. Og den tredje grund er den politiske, økonomiske og religiøse vilje hos dem, der vil have stadig mere magt ved at dominere over andre.
Det er således tydeligt, at det er nødvendigt med en kraftig og udbredt kulturel indsats, der lærer den enkelte at respektere og acceptere andre, men det er lige så tydeligt, at det civile samfund med alle midler skal bekæmpe de politiske, kulturelle, økonomiske og religiøse systemer, som får racismen til at opstå, og som er baseret på racisme.
Respekten for forskelligheden må dog ikke hindre det civile samfund i at gøre en konstant og oplysende indsats for, at man i alle dele af verden når målsætningen om respekt for menneskerettighederne og den menneskelige værdighed. Derfor må man ikke betragte det som racisme, når sådanne civile kulturer - hvad enten de er vestlige eller ej - f.eks. kæmper mod religiøs eller rituel praksis, der krænker et menneskes fysiske integritet eller tilintetgør dets personlighed. Med denne praksis betragter man endnu ikke kvinder som personer, der kan udøve alle rettigheder, men som objekter, der er underlagt skikke, som forhindrer eller begrænser deres deltagelse i det sociale og politiske liv.
Hele menneskehedens historie har desværre været præget af kollektiv og individuel racisme. Når vi med vores politik i dag fordømmer tidligere tiders racisme, må vi ikke begå den fejl at skabe nye former for racisme. Vi kan nemlig ikke se bort fra, at der i vore dage også eksisterer en form for politisk racisme, nemlig racismen hos dem, der fordømmer andres idéer, bare fordi de er et udtryk for en anden politisk holdning. Derfor opfordrer vi Parlamentet, Kommissionen og Rådet til både i deres interne handlinger og i deres handlinger uden for Fællesskabet at gøre en meget mere effektiv indsats end hidtil for at fremme en kultur med gensidig respekt hos befolkningerne og regeringerne. Og hvis det skal være en kultur med gensidig respekt, må man ikke tolerere holdninger, opfattelser og handlinger, der nægter mennesket sin værdighed, uanset om de har rod i en religion, en kulturel teori eller et økonomisk eller politisk projekt.
Når det er sagt, stemmer jeg for beslutningsforslaget.

Souchet
Medlemmerne af partiet Mouvement pour la France har valgt hverken at stemme for eller imod beslutningsforslaget om Durban-konferencen, idet vi ønsker at give udtryk for vores misbilligelse af den særdeles tvetydige optræden, vi har været vidner til fra EU's repræsentanters side.
Der var tale om en konference i FN-regi. Imidlertid lykkedes det en konstellation af islamiske ngo'er at dominere og styre denne, idet de fandt aktiv støtte eller mødte velvilje især i en række arabiske og muslimske stater, herunder stater, der sædvanligvis betegnes som "moderate". Konferencen gik så langt som til at foreslå en helt uacceptabel sammenblanding af zionisme og racisme. Alligevel deltog EU's repræsentanter uanfægtet i konferencen.
Mens USA og Israel forlod konferencen og dermed klart tilkendegav, at de fandt, grænsen for det tilladelige var overskredet, risikerede EU - uagtet at man i dag benægter dette - ved at deltage i konferencen at blive taget til indtægt for skandaløse sammenblandinger og uacceptable vildfarelser. Disse sammenfattes af filosoffen Alain Finkielkraut, der har udtalt, at antiracismen i Durban tog både antisemitisme og afvisning af medmenneskelighed på sin kappe.
EU's repræsentanter burde have optrådt anstændigt og værdigt og have forladt konferencen, hvilket ville have sendt et stærkt og velkomment signal til FN og FN's generalsekretær. Det ville være en opfordring til at fatte nyt mod over for dette forsøg på ideologisk dominans fra muslimsk side og en opfordring til FN om klart at tegne det internationale samfunds interesser og værdier. Enhver form for forsonlighed over for den sammenblanding af begreber, der kendetegnede Durban-konferencen, kan udlægges som tegn på svaghed fra vores side og som en opmuntring til de kræfter, der har som mål at nedbryde vores værdier.

Sumberg
Jeg stemte imod forslaget til beslutning om verdenskonferencen om racisme i Durban for at gøre det klart, at denne konference har gjort målet om at fremme gode relationer mellem racerne den største bjørnetjeneste. Konferencen blev kapret af dem, hvis eneste mål var at angribe staten Israel og ignorere, at det er den eneste nation i Mellemøsten, der er baseret på demokrati. Israel blev udskilt af lande og organisationer, som har en rystende rekord, hvad menneskerettigheder angår. Hvad der er endnu værre, er, at sproget og tonen i angrebene havde mere til fælles med der Stürmer i Adolf Hitlers Tyskland.
Og dog til trods for dette ingen fordømmelse af FN eller konferencen for at lade dette ske. USA gjorde det klart, at man ikke ville tage del i disse forhandlinger.
EU burde have indtaget en lignende holdning. At den undlod at gøre dette var et beklageligt ekko af dens manglende evne til at tage ved lære af historien.

Formanden
Afstemningen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.39 og genoptaget kl. 15.00)

Velkomstord
Formanden
Mine damer og herrer, jeg vil indlede med at give udtryk for Parlamentets formandskabs glæde over tilstedeværelsen af delegationen fra det marokkanske parlament ledet af Brahim Rachidi, som besøger Parlamentet for niende gang.
Samtidig med at jeg byder hr. Rachidi og medlemmerne af hans delegation velkommen, vil jeg gerne give udtryk for, hvor vigtige vi mener, at disse møder er, for de giver de to parlamenter mulighed for at bekræfte deres fælles forpligtelse over for de overordnede demokratiske principper. Som De ved, kære kolleger, har Marokko ligesom os fordømt de kriminelle attentater, der for nylig fandt sted i USA, og landet har utvetydigt givet udtryk for sin solidaritet med USA og med alle frihedselskende nationer og for sit engagement i den globale kamp mod terrorisme.
EU bestræber sig sammen med sine naboer i de sydlige Middelhavslande på at bidrage til opbygningen af en stabil, demokratisk og velstående region inden for rammerne af Barcelona-processen, som er en helt nødvendig proces for Europas og dets kæreste og nærmeste naboers fremtid.
I denne periode, som tegner til at blive vanskelig, vil jeg, hr. næstformand for Marokkos parlament, understrege, at vi er forpligtede over for disse fælles værdier, og at vi på det kraftigste afviser ethvert forsøg på at sætte lighedstegn mellem terrorisme og den arabisk-muslimske verden. I denne sammenhæng har vi forpligtet os til at handle målrettet for at bekæmpe enhver nationalistisk, racistisk eller fremmedhadsk tendens.
Hr. næstformand, jeg håber inderligt, at de samtaler, som De skal have med medlemmerne af Delegationen for Forbindelserne med Maghreblandene og med andre kolleger, kan bidrage til yderligere at styrke enhver forbindelse mellem EU's lande og Kongeriget Marokko, og at de gør det muligt for os fortsat at gøre fremskridt i vores fælles forsøg på at opnå fred og velstand for alle lande på begge sider af Middelhavet.
(Bifald)

Stabilitets- og vækstpagten - Uformelt Økofin-møde (Liège, den 22. og 23. september 2001)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens redegørelser om stabilitets- og vækstpagten og om det uformelle Økofin-møde i Liège den 22. og 23. september.
Jeg giver først ordet til fru Neyts-Uyttebroeck, som taler på vegne af Rådet.

Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, kære kolleger, tillad mig at give udtryk for den bevægelse, også jeg føler ved at kunne hilse på en delegation fra den marokkanske regering i logen. Tilfældighedernes spil gjorde, at jeg på sorgens dag, den 11. september, opholdt mig i Casablanca som formand for en belgisk økonomisk mission i Marokko. Jeg deltog i en middag sammen med 10 medlemmer af den marokkanske regering og deriblandt Marokkos premierminister, og vi modtog de sørgelige nyheder sammen. Vi var også sammen om den forfærdelse, som vi følte ved disse skrækkelige begivenheder, og om de reaktioner, som De senere er blevet bekendt med. Så jeg vil gerne på egne vegne byde velkommen til delegationen, som er hos os i dag.

(NL) Allerede ved indførelsen af den fælles mønt besluttede man at opbygge en styrket økonomisk koordinering mellem de dengang 11 og i mellemtiden 12 medlemsstater, som tilhører euroområdet. Koordineringen blev konkretiseret via Euro-Gruppen, som Belgien er formand for hele året, og som omfatter finansministre fra de medlemsstater, som deltager i euroen, den europæiske kommissær, som har kompetence i økonomiske og monetære anliggender, samt formanden for Den Europæiske Centralbank.
Den styrkede koordinering har, som De ved, både en uformel og strukturel karakter og er ikke i strid med de kompetencer, som traktaterne tildeler Økofin-Rådet. I den fælles mønts første leveår, 1999 og 2000, tog aktiviteterne især sigte på udarbejdelsen af den styrkede økonomiske koordinering mellem de medlemsstater, som deltager i euroområdet, samt at blive fortrolig med koordineringen.
Koordineringen står over for den prioriterede udfordring om, efterfølgende og med overholdelse af nærhedsprincippet, at forene gennemførelsen af alle involverede medlemsstaters økonomiske kompetencer i praksis med det fælles valutaprojekt, som medlemsstaterne støtter.
Den Europæiske Centralbanks opgave består i at føre en uafhængig valutapolitik, hvis første målsætning er at fastholde prisstabiliteten.
Decentraliseringen af den økonomiske politik og centraliseringen af beslutninger på valutaområdet er ØMU'ens grundlæggende paradoks. Euro-Gruppens første opgave i den styrkede økonomiske koordinering er at fastsætte hovedlinjer for euroområdets økonomiske politik.
Det budskab, som stats- og regeringscheferne formulerede i Nice sidste år, går i øvrigt helt i samme retning. Rådet glæder sig i konklusionerne både over Euro-Gruppens forbedrede effektivitet og styrkelsen af koordineringen af medlemsstaternes økonomiske politik i euroområdet.
Euro-Gruppens belgiske formandskabs indsats tager helt sigte på yderligere styrkelse af Euro-Gruppens rolle, gennemskuelighed og troværdighed.
Det belgiske formandskab arbejder endvidere på udarbejdelsen af referencerammen og arbejdsmetoden for de kommende år, især med hensyn til koordineringen af den økonomiske politik i de forskellige medlemsstater.
De vigtigste midler i en makroøkonomisk politik, især valuta- og budgetpolitikken, skal blandes til en optimal kombination, et optimalt policy mix, for at gennemføre de planlagte målsætninger såsom fremme af prisstabiliteten og støtte til de økonomiske aktiviteter.
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer, hvad angår Euro-Gruppen, er det først og fremmest nødvendigt at udarbejde en effektiv og bæredygtig budgetpolitik for hele området, men også for hver enkelt medlemsstat for sig. Og det med hensyntagen til nationale krav og særkender. Denne budgetpolitik skal være det optimale supplement til Den Europæiske Centralbanks pengepolitik.
Indkøringen af denne optimale budgetpolitik er imidlertid ikke nogen nem opgave, bl.a. fordi virkningerne af enhver budgetpolitik skifter, alt efter hvilken tidshorisont man regner med. Således er det f.eks. på kort sigt vigtigt at undgå procykliske budgetpolitikker. På mellemlangt sigt skal stabilitets- og vækstpagtens målsætninger om at skabe balance eller overskud i de offentlige finanser fastholdes. På langt sigt er det altafgørende at sikre de offentlige finansers bæredygtighed, idet der tages hensyn til de forskellige komponenter i denne ligning, bl.a. den betydningsfulde og vanskelige problematik omkring konsekvenserne af de aldrende befolkninger.
Mine damer og herrer, ovenstående viser tydeligt, hvor store udfordringer vi står over for. Er det nødvendigt at understrege, i hvor høj grad de begrebsmæssige og metodologiske vanskeligheder samt den uundgåelige økonomiske usikkerhed gør det vanskeligt og komplekst at definere og iværksætte budgetpolitikker? De statistiske vanskeligheder, den usikkerhed, der karakteriserer de økonomiske prognoser selv på kort sigt, de utallige problemer, man er stødt på, og det faktum, at budgetpolitikkerne ikke er mærkbare før efter et stykke tid, gør en forudgående definition af budgetpolitikken besværlig. Den langsigtede analyse af budgetpolitikken er også et vigtigt element i strukturpolitikkerne. Når det drejer sig om den demografiske aldring, består den vedtagne strategi af en kombination af tiltag, der på en gang sigter mod en hurtigere reducering af den offentlige gæld, vedtagelse af foranstaltninger til fremme af beskæftigelsen, samtidig med at de gradvist udrydder de beskæftigelsesmæssige faldgruber, f.eks. via en lavere skat på arbejde, og endelig mod en omfattende reform af pensionssystemerne for at sikre deres bæredygtighed.
Det belgiske formandskab har intentioner om at udvide undersøgelsen af de offentlige finansers langsigtede bæredygtighed, og især i forhold til stabilitets- og konvergensprogrammet. Medlemsstaterne og de andre interesserede parter er enige om de langsigtede målsætninger og værktøjer, der skal iværksættes. På kort og mellemlangt sigt har den seneste konjunkturnedgang derimod skabt en vis forvirring. Det står klart, at der skal føres en indgående forhandling for at definere og grundfæste en solid fælles holdning. Og denne forhandling skal finde sted under vores formandskab.
Mine damer og herrer, lad os sige tingene ligeud: Stabilitets- og vækstpagten skal respekteres. Under det uformelle Økofin-møde i Liège den 21. og 22. september blev denne forpligtelse stadfæstet af medlemsstaterne. Der kan således ikke være tale om, at medlemsstaterne konfronteres med overdrevne underskud, der overskrider konvergenskriteriet på 3%. Det Europæiske Råds ekstraordinære møde den 21. september har ligeledes endnu en gang fastslået sin forpligtelse til at respektere rammen, bestemmelserne og den fulde gennemførelse af stabilitets- og vækstpagten.
Imidlertid skal det heller ikke være sådan, at de behandlede budgetsaldi bliver defineret for snævert. I stedet for en rent nominel indfaldsvinkel er det nu nødvendigt at overveje at korrigere for konjunkturudsving. De overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker for 2001, som blev vedtaget i Göteborg i juni, er i øvrigt meget klare på dette punkt. Princippet accepteres uden diskussion i en periode med højkonjunktur. Derfor skal højere økonomisk vækst end forudset nødvendigvis føre til en mere omfattende forbedring af de nominelle budgetværdier, og det er på den måde, man undgår en procyklisk budgetpolitik med en lempelse af forbruget og en deraf følgende eventuel overophedning.
Spørgsmålet er nu, hvorvidt denne hensyntagen til cykliske udsving kan ske på samme måde i perioder med lav vækst eller afmatning. Vores formandskab er overbevist om, at det faktisk er tilfældet, og behandlingen af de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker for 2001 bestyrker os i vores holdning.
I et mindre favorabelt økonomisk miljø bør de saldi, der stadig behandles inden for rammerne af pagten, også være korrigeret for konjunkturudsving. De nominelle saldi kan således være berørt af et konjunkturfald, men de kan imidlertid kun svinge i forhold til konjunkturudsvingene.
Under disse omstændigheder skal en procyklisk politik ligeledes undgås. Man skal fremover ikke kompensere for et fald i indtægter med et tilsvarende fald i udgifter. For at foretage en korrekt analyse af budgetstillingerne er det bydende nødvendigt, at de cykliske korrektioner er troværdige. Derfor står udarbejdelsen af effektive metoder til udregning af produktionsgabet i forhold til den potentielle vækst på det belgiske formandskabs dagsorden. De skal bruges i de fremtidige stabilitetsprogrammer.
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, jeg tvivler ikke et øjeblik på, at alle disse temaer vil lede til lange, men interessante drøftelser på de følgende møder i Euro-Gruppen.

Solbes
Hr. formand, jeg vil også gerne byde den marokkanske delegation, der ledsager os i dag, velkommen, og jeg skal forsøge at analysere de to problemer, som vi står over for: stabilitets- og vækstpagten og det uformelle Økofin-rådsmøde, som jeg samlet vil redegøre for i mit første indlæg.
Det Råd, der fandt sted i Liège den 22. og 23. september 2001, diskuterede især den økonomiske virkning af terrorangrebene i USA.
Jeg vil gerne nævne tre aspekter af denne virkning, som blev diskuteret af Økofin-Rådet: for det første den økonomiske situation, og her blev lejligheden benyttet til at tale om stabilitets- og vækstpagten.
For det andet finansieringen af terrorismen.
Og for det tredje luftfartsselskabernes forsikringsproblemer.
Jeg vil også knytte nogle kommentarer til to andre vigtige spørgsmål, som blev diskuteret i Liège, nemlig forberedelsen af overgangen til euroen og spørgsmålene i forbindelse med globaliseringen.
Hvad angår det først punkt, vil jeg gerne påpege, at terrorangrebene i USA har bestyrket os i vores overbevisning om, at internationalt samarbejde på økonomiske og finansielle områder er helt påkrævet, og at det er nødvendigt at styrke samordningen af de økonomiske politikker i EU.
EU er siden sidste år blevet påvirket mere end forventet af afmatningen i den økonomiske aktivitet i USA og resten af verden. De tragiske begivenheder i USA har forøget usikkerheden og også de negative forventninger til den almindelige vækst. Vi kan ikke lade som om, der ikke er sket noget, men samtidig er det meget vanskeligt nøjagtigt at vurdere den potentielle virkning af disse handlinger.
Væksten i EU vil i år være markant under 2%, men vi håber stadig på en gradvis stigning i den indenlandske efterspørgsel i de kommende kvartaler som følge af en række faktorer: den faldende inflation, de seneste skattenedsættelser og de gunstigere valutaforhold. Risiciene bør derfor være til at håndtere. Vi skal naturligvis følge den økonomiske udvikling nøje for at kunne justere de økonomiske politikker i det nødvendige omfang, såvel i Unionen som i de enkelte medlemsstater.
Efter begivenhederne den 11. september har de ansvarlige politikere vist, at de er besluttet på at handle hurtigt og rationelt for at fjerne risiciene ved en længerevarende afmatning, og derfor er det også nødvendigt at fastholde vores mål på mellemlangt sigt, fremskynde vores dagsorden og især, jeg tænker på dagsordenen fra Lissabon, modernisere vores økonomier hurtigt for at overvinde afmatningen hurtigst muligt og forøge vores vækstkapacitet.
Som tidligere nævnt indeholdt erklæringen fra det uformelle Økofin-Råd en bekræftelse af medlemsstaternes forpligtelse over for stabilitets- og vækstpagtens ramme, regler og iværksættelse. Det er rigtigt, som formandskabet har sagt, at den mindste vækst vil få indflydelse på den nominelle værdi af budgetstillingerne, men afvigelsen i forhold til målene bør modereres.
Stabilitets- og vækstpagten er en passende ramme for budgetpolitikken både i perioder, hvor økonomien går godt, og i perioder, hvor den går mindre godt. I den forstand gør den det muligt at iværksætte en hensigtsmæssig budgetpolitik til enhver tid. Alle de muligheder, som pagten frembyder, kan udnyttes. De automatiske stabilisatorer vil få større effekt, hvis afmatningen er alvorligere end forudset. Måden hvorpå og graden hvormed disse stabilisatorer kan sætte ind, afhænger af situationen i de enkelte medlemsstater. De, der er tættest på balance i budgettet, vil naturligvis få større spillerum.
De nuværende budgetsituationer, som skyldes, at de eksisterende budgetregler er blevet overholdt, har gjort det muligt for Den Europæiske Centralbank at gennemføre en elastisk monetær politik, og især har de betydet, at Centralbanken har kunnet træffe en rationel og hurtig beslutning om at sænke renterne med 50 basispoint den 17. september. En stigning i underskuddene, der går ud over det, som stabilisatorernes indflydelse kan retfærdiggøre, ville reducere Centralbankens muligheder for eventuelt at sænke renterne i fremtiden.
Det Europæiske Råd anmodede Kommissionen om på Det Europæiske Råds møde i Gent den 19. oktober at forelægge en analyse af den mulige udvikling i den økonomiske situation og dens eventuelle anbefalinger. Rapporten skal betragtes som en vedvarende og systematisk indsats, som gør det muligt at justere vurderingen af udviklingen i risiciene og deres mulige følger.
Jeg har endnu en kommentar til aktionerne til bekæmpelse af finansieringen af terrorisme. Økofin fremhæver i sin erklæring en række konkrete aktioner. For det første revisionen af direktivet om hvidvaskning af penge, der, som De ved, er under behandling. Jeg vil igen på vegne af Kommissionen og på linje med Økofins erklæring fra Liège understrege den politiske betydning af, at vi bidrager til, at den kan afsluttes hurtigt. Det vil være et utvetydigt signal om, at Unionen forpligter sig til at slå ned på kriminelle aktiviteter forbundet med hvidvaskning af penge.
Ligeledes vil jeg også gerne fremhæve Kommissionens godkendelse af forslaget til forordning om specifikke foranstaltninger til indefrysning af formuer tilhørende personer eller foretagender med tilknytning til finansiering af terroraktioner, som vi håber, at Rådet og Parlamentet kan behandle uopsætteligt, så den kan træde i kraft omgående. Det er et klart bevis på vores politiske beslutning om ikke at give dem, der angriber den politiske sameksistens og borgernes frihedsrettigheder, et pusterum.
Økofin-Rådet blev også enige om nogle generelle vejledende retningslinjer for regeringerne, hvad angår de forsikringsproblemer, som luftfartsselskaberne har. I Økofin-erklæringen opfordres Kommissionen til at udvide arbejdsområdet for den ad hoc-gruppe, der blev oprettet inden for rammerne af Rådet (transport), så den også beskæftiger sig med forsikringsproblemer. Det fremgår også af erklæringen, at enhver foranstaltning, som regeringerne træffer, inklusive finansielle beløb, skal meddeles Kommissionen. På den måde får Kommissionen mulighed for at udøve sit ansvar for at sikre, at disse foranstaltninger er i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen, og foranledige, at der er sammenhæng i medlemsstaternes reaktion.
Kommissionen er i gang med at udarbejde en rapport om den indflydelse, som attentaterne den 11. september har på luftfartsindustrien.
Det uformelle Økofin-rådsmøde fik også mulighed for som så ofte før at diskutere forberedelserne til indførelsen af euroen. Kommissionen udarbejder en rapport om det til Det Europæiske Råd i Gent den 19. oktober.
I Liège bad jeg medlemsstaterne om at være særligt opmærksomme på tre aspekter, som jeg finder afgørende i øjeblikket. For det første problemet med forhåndsudsendelse til de små handlende. Det er vigtigt, at de er oplyst og overbevist om de kommercielle fordele ved forhåndsudsendelse, men det er også vigtigt at finde måder, hvorpå de kan arbejde sammen med bankerne, og at bankerne tilbyder rimelige debetbetingelser for de beløb i euro, som de små handlende modtager før den 31. december 2001. Det er også af største nødvendighed at gennemføre en specifik uddannelse af små handlende og af alle, der er ansvarlige for pengebeholdningen i en hvilken som helst forretning.
Endelig er det tredje problem, der bekymrer os, overvågningen af priser på varer og tjenesteydelser i perioden omkring overgangen til euroen. Vi kan ikke, og det giver heller ingen mening at gengive beregningen af det harmoniserede forbrugerprisindeks hver uge, men vi kan på en gennemsigtig måde informere borgerne om udviklingen i nogle nøglepriser. Det faktum, at det er statslige organer, der udfører denne opgave, vil være en garanti for gennemsigtighed og objektivitet, og for, at den valgte vareprøve er passende.
Det uformelle Økofin-Råd var også enigt i Kommissionens forslag om at etablere et fælles europæisk net for at organisere udvekslingen af information i den periode, hvor sedler og mønter sættes i omløb. Dette net vil blive iværksat i begyndelsen af december i snævert samarbejde med Den Europæiske Centralbanks Valutaombytningsudvalg.
Det sidste punkt, som jeg vil tale om, er debatten om globalisering. Kommissionen har opmærksomt fulgt den offentlige debat om globalisering, herunder debatten om den såkaldte Tobin-skat. Vi har mærket os Økofins interesse for at få en rapport om disse spørgsmål. Denne diskussion afspejler to helt relevante mål, som skaber en bekymring hos mange af deltagerne i debatten om globalisering, som vi deler.
For det første at undgå overdreven ustabilitet i valutakurserne, som kan bremse den ønskede økonomiske vækst i udviklingslandene, og for det andet at finde supplerende finansieringskilder til fattigdomsbekæmpelse.
Vi kan ikke opfylde disse mål med et enkelt instrument. Både Unionen og andre lande, internationale institutioner og andre grupper har udviklet en række instrumenter og politikker i et forsøg på at nå disse mål. Der kan og skal naturligvis gøres mere og på en bedre måde, og Kommissionen er rede til at udforske nye muligheder.
Professor Tobins idé om at lægge skat på transaktioner i udenlandsk valuta havde i henhold til definitionen til formål at kaste lidt grus i maskineriet på de internationale valutamarkeder. Det blev foreslået som den næstbedste løsning for at bremse spekulationsbevægelserne på kort sigt.
Kommissionen har allerede givet udtryk for sin holdning ved adskillige lejligheder. En skat på valutatransaktioner er ikke nogen effektiv løsning på problemer forårsaget af overdreven ustabilitet i kapitalstrømmene eller på uligheden mellem lande. Det er nødvendigt at iværksætte en lang række instrumenter. Tobin-skatten er ikke et mirakelinstrument, som gør det muligt at klare alle disse udfordringer.
Vi skal overveje en række instrumenter for at opnå finansiel og monetær stabilitet. Det er nødvendigt med en samlet strategi for den finansielle struktur, såvel på EU-plan som på internationalt plan, herunder forskriftsmæssige rammer, institutioner og problemet med hvidvaskning af penge.
Det er også nødvendigt med en bred strategi for finansiering af udviklingen. Fattigdom, gældsforvaltning, levering af internationale offentlige goder og miljøbeskyttelse kan behandles med forskellige instrumenter. Kommissionen - og jeg er sikker på, at vi på det punkt kan regne med Parlamentet og Rådet - er rede til at bidrage aktivt til debatten om de instrumenter, der kan gøre det muligt at sikre sammenhængen mellem globalisering, bæredygtig udvikling og verdensstyre.
Disse spørgsmål rækker naturligvis ud over Unionens afgrænsede område, og vi skal tage fat på dem sammen med de øvrige lande og institutioner. Kommissionen er rede til at efterkomme Rådets opfordring til at fortsætte arbejdet med at opnå de primære mål, som jeg har nævnt. En del af arbejdet er i hvert fald allerede i gang i Kommissionen, da vi er ved at udarbejde en rapport til januar næste år om det eksterne aspekt af bæredygtig udvikling med henblik på Rio+10-konferencen, som afholdes til næste år i Johannesburg.
Det er de grundlæggende ting, som jeg ville dele med Dem.

Von Wogau
Hr. formand, ærede kolleger, min gruppe har krævet, at denne forhandling om stabilitets- og vækstpagten skulle finde sted i eftermiddag, fordi vi var urolige over et par ændringer, som vi har hørt tale om fra rækken af socialistiske regeringer i de forgangne uger og måneder. Hr. Eichels, hr. Jospins, hr. Fabius' og andres udtalelser havde alle den samme drejning. For det første blev det krævet, at det i den nuværende situation er nødvendigt at opbløde bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten. Det blev for det andet også krævet, at man skulle give stats- og regeringscheferne lov til hvert år at stille krav om stabilitetsmål til Den Europæiske Centralbank. Vi mener, at disse to forslag er yderst farlige. For Den Europæiske Centralbanks uafhængighed og stabilitets- og vækstpagten er de to søjler, som valutasystemet i EU hviler på. Vi må ikke få disse søjler til at vakle. Min gruppe vil altid gå ind for at videreføre både Den Europæiske Centralbanks og stabilitets- og vækstpagten i deres nuværende form.
Men nu til de beslutninger, som vi står over for. Vi har sammen med Den Liberale Gruppe fremsat et beslutningsforslag. Vi har forhandlet med Socialdemokraterne, som har sagt, at de ikke er enige i vores beslutning. Men hvad er det da, der er så forfærdeligt i vores beslutning? Der står jo ordret, at man skal "bevare" stabilitets- og vækstpagten. Hvorfor kan man ikke gå ind for det? Desuden vil vi anvende deres principper fuldt ud. Hvorfor kan man ikke gå ind for det? Vi har brug for initiativer mod hvidvaskning af penge. Hr. kommissær, det kom De ind på. Vi har brug for initiativer for at ødelægge den finansielle baggrund for terrorhandlinger. Hvorfor kan man ikke gå ind for det? Og vi har endvidere konsekvent brug for at nedbryde monopoler for at styrke konkurrenceevnen for vores europæiske erhvervsliv. Hvorfor kan man ikke gå ind for det?
Nu til det andet spørgsmål. Hvilke beslutningsforslag har oppositionen? Det er i grunden altid de samme forslag. Den Europæiske Centralbank skal sænke renterne. På den anden side skal stabilitets- og vækstpagten eller finanspolitikken i medlemslandene blødes op. Det er det socialistiske policy mix. Det er denne gudedrik, som brygges sammen, og som har til formål at rette op på alle ubehageligheder i økonomien ganske pludseligt og uden besvær. Det ville være dejligt, hvis det var på den måde, kære Christa. Men det fungerer ikke i praksis. Se dog engang på Japan, hvor det er blevet anvendt, og hvor det ikke fungerede. Se på børserne i dag i USA, hvor man ser, at det ikke fungerer. Se på den økonomiske historie, hvor vi kan slå fast, at det aldrig tidligere har fungeret. Derfor vil jeg gerne opfordre Dem til at afvise disse krav og stemme for vores beslutning.

Goebbels
Hr. formand, hr. kommissær, fru formand, kære kolleger, verdenssituationen er alt for alvorlig til, at jeg vil stå her og polemisere dumt med min kollega hr. von Wogau. Hr. von Wogau har netop beskyldt socialisterne for at have de værste hensigter. Det er i hvert fald ikke den politik, vi går ind for her.
Man må gøre sig klart, at attentaterne den 11. september har skabt ikke alene meget store menneskelige dramaer, men også risikerer at få kolossale konsekvenser for både de offentlige frihedsrettigheder og den verdensøkonomiske situation. Før den 11. september var nedgangen allerede åbenbar i USA, og Japan befandt sig under alle omstændigheder i en dårlig position. Men før den 11. september var der også allerede en vis nedgang at spore for EU, det har været nødvendigt at nedjustere visse prognoser, og man kan i dag konstatere, at tredje kvartal helt sikkert ikke bliver lige så godt som andet kvartal for Europa og resten af verden.
Det, vi må gøre i dag, er at undgå afmatning. Økonomisk afmatning er, som alle ved, defineret ved negativ vækst i to på hinanden følgende halvår, og hvis man skal lytte til min kollega hr. von Wogau, skal vi nu vente seks måneder med at finde ud af, om vi virkelig oplever en afmatning. Jeg tror for mit eget vedkommende, at det er nødvendigt at reagere allerede nu med en pragmatisk politik. Jeg tror, at Europa skylder sig selv at reagere på denne trussel om en nedadgående spiral med en voluntaristisk økonomisk politik. Denne skal inden for Unionens grænser formidles via en bedre koordinering af de økonomiske politikker, som repræsentanten for Rådet fortalte os, og også via et større politisk samarbejde mellem EU og alle dens økonomiske partnere, inklusive udviklingslandene. Vi ønsker en pragmatisk politik som den, der føres i USA, der, så vidt jeg ved, ikke har en socialistisk regering ...
Vi skal selvfølgelig tage hensyn til stabilitetspagten. Vi må derfor ikke tilskynde til at øge budgetunderskuddene og i særdeleshed referenceværdien på 3%. Men, som repræsentanten for Rådet sagde, må man bedømme de offentlige finansers bæredygtighed på langt sigt, og stabilitetspagten siger, at de offentlige finanser skal være i balance eller tæt på en balance. Men vi bør også reagere på kort sigt. De økonomiske stabilisatorer kan spille ind. Vi står over for en chokerende, udefrakommende påvirkning, og stabilitetspagten fastlægger, at vi i sådanne tilfælde har pligt til at reagere. Jeg ønsker ikke en ideologisk debat. Hr. von Wogaus billede af stabilitetspagten er ganske enkelt teologisk. Vi beder ikke om statsstøtte, og vi beder ikke om en generel budgetstigning, vi beder om punktforanstaltninger til støtte for de kriseramte sektorer.
Mine damer og herrer, jeg vil slutte af med at sige, at det er absolut nødvendigt at understrege, at vi ikke befinder os i en krig mellem civilisationer. Terrorismen er ikke nogen civilisation, terrorismen er fornægtelse af alt, hvad der er menneskeligt. Vi må danne en koalition mod terrorismen, men også mod fattigdommen. Verdensbanken har netop belyst konsekvenserne af New York-attentaterne for verdens udviklingslande. Vi kommer ikke blot til at begræde nogle tusinde ofre i New York og Washington, vi kommer også til at begræde titusinder af ofre blandt børn i verdens fattige lande. Og det er det, vi skal handle imod.

Huhne
Hr. formand, på Den Liberale Gruppes vegne vil jeg gerne sige, at vi mener, at stabilitets- og vækstpagten er en væsentlig søjle for økonomisk stabilitet i euroområdet og i Unionen som sådan, og at den bør respekteres i både bogstav og ånd. Vi anerkender ikke det synspunkt, der øjensynligt har sin oprindelse i Den Socialdemokratiske Gruppe, om, at stabilitets- og vækstpagten for nærværende omfatter unødvendigt restriktive skatteregler.
For de 11 lande, hvis budgetter er bæredygtige - de lande, som med andre ord kan klare en normal økonomisk afmatning med et fald i skatteindtægterne og fortsat kan overholde 3%-grænsen for budgetunderskuddet - er der ingen grund til at hæve skatterne eller nedskære de offentlige udgifter, og de automatiske stabilisatorer kan og bør have lov til at have et frit spillerum. Desuden er dette for mange af disse lande den første økonomiske afmatning siden den første oliekrise i 1973, hvor de automatiske stabilisatorer har været i stand til at fungere fuldt ud. Tidligere har bekymringer på finansmarkederne været en alvorlig begrænsning for regeringerne. Så Den Monetære Union, stabilitets- og vækstpagten og skattemæssig konsolidering har givet medlemsstaterne en nyttig policy-løftestang, der har været ude af policy-kassen i alt for lang tid.
For de fire medlemsstater i euroområdet, hvis budgetter endnu ikke er fuldt ud i overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagten - Frankrig, Tyskland, Italien og Portugal - er det helt rimeligt, at de bør fortsætte processen med at bringe orden i deres underliggende budgetsituation. Dette betyder at tillade nogle virkninger af den økonomisk afmatning at gøre sig gældende på underskuddet, men bestemt ikke alle.
I vores fælles forslag sammen med PPE-DE-gruppen opfordrer vi til en passende respekt for stabilitets- og vækstpagten. Vi peger på, at det ville være særligt nyttigt i et år som dette - hvor mange stabilitetsprogrammer blev udarbejdet i forventningen om en vækst på 3%, men det faktiske resultat bliver sandsynligvis under 2%, som Kommissionen har sagt - hvis der var en fælles foranstaltning indgået mellem Den Europæiske Centralbank, Økofin-Rådet og Kommissionen for den underliggende budgetbalance, der fjerner den økonomiske afmatnings indvirkning på skatterne og de konjunkturbestemte udgifter og måske også renterne. Sådan en underliggende budgetbalance ville muliggøre en bedre overvågning af skattesituationen i de mellemliggende år og understøtte stabilitets- og vækstpagtens disciplin og berolige finansmarkederne om, at skatterne ikke bliver nedsat, selv om de nominelle underskud uundgåeligt er noget større.
På samme måde ville en sådan underliggende budgetbalance få finansministrene fra at lette skatterne ved opsving i økonomien, som alene skyldes cyklisk stigende indtægter.
Jeg tilskynder inderligt til overholdelse af stabilitets- og vækstpagten og til en forøgelse af dens evne til at kontrollere finansministrenes disciplin.

Jonckheer
Hr. formand, fru formand, hr. kommissær, jeg synes allerede, at der er blevet sagt meget om stabilitetspagten.
Jeg tror, at det, der hovedsageligt skiller de to forslag til fælles beslutning, der er stillet Europa-Parlamentet, er, at vi i det beslutningsforslag, som vi har stillet sammen med Den Socialdemokratiske Gruppe, lægger mere vægt på muligheden for at føre en kontracyklisk politik, det vil sige fastholde væksten, inden for rammerne af stabilitetspagten. Hvis jeg har forstået formandskabets redegørelse rigtigt, ser det ud til, at formandskabet støtter den tanke, at stabilitetspagten på europæisk niveau skal gøre det muligt at føre en kontracyklisk politik i form af at fastholde væksten.
Når det er sagt, tror jeg ikke, at vi skal være alt for optimistiske. Vores bevægelsesfrihed inden for penge- og budgetpolitik er relativt begrænset, og jeg vil gerne tilføje et punkt til forhandlingen, som endnu ikke er blevet nævnt, men som jeg under alle omstændigheder finder bekymrende. Som De ved, hr. kommissær, fru formand, er praktisk taget alle medlemsstater i færd med en strukturel sænkning af de offentlige indtægter udtrykt i procent af BNP via skattelettelser, og det i en situation med skattemæssig konkurrence mellem medlemsstaterne, særligt via selskabsskatten, og med lav vækst. Denne form for politik risikerer at føre til et nedadgående pres for en strukturel reducering af de offentlige udgifter, der enten fører til et utilstrækkeligt udgiftsniveau i henhold til den solidaritetsmodel, som vi forfægter, eller til en ulige fordeling af finansieringen af disse offentlige udgifter. Derfor er drøftelserne om udvikling af de andre skattepligtige grundlag så vigtige, hvilket jeg også mener formandskabet har hentydet til og er opmærksomt på. I den henseende er også Tobin-skatten et element, der kan bidrage til at udvide de skattepligtige grundlag, men, fru formand, hr. kommissær, jeg vil gerne spørge Dem, hvor langt man er nået med undersøgelserne i Prima Renault-koncernen og med drøftelserne om selskabsskatten, for jeg fornemmer, at det haster med at komme ud af det dødvande, som de 15 medlemsstater befinder sig i. Vores Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål bliver ikke længere informeret om, hvor langt man er nået, og når vi hører ting ad omveje, kan vi kun konstatere, at der ikke er sket noget. Men nu, hvor vi befinder os i en situation med vækstnedgang, mener jeg, at det er vigtigt, at EU genvinder fatningen og koordinerer selskabsskattens udvikling.
Det andet, jeg ville snakke om, er terrorisme og hvidvaskning af penge. Vi har først og fremmest den finansielle ekspertgruppe vedrørende hvidvaskning af penge, FATF, og spørgsmålet om direktivet om hvidvaskning af penge. Efter eksperters udsagn er de hidtidige fremskridt i det internationale samarbejde begrænsede og ikke særligt effektive. FATF har udarbejdet en række henstillinger, hvis iværksættelse henhører under de ratificerende stater. Allerede i oktober 1996 anmodede Genève-appellen, der var underskrevet af europæiske dommere, om ratificering af et vist antal internationale konventioner samt om ophævelse af bankhemmeligheden i undersøgelsessager. En af disse dommere gentog endnu en gang for nylig denne appel under sit besøg på en international konference, der efter sigende havde et tredobbelt formål, nemlig at definere nogle regler om økonomisk gennemsigtighed inklusive ophævelse af bankhemmeligheden og et forbud mod skattely, retligt samarbejde mellem staterne og endelig en sanktionsmekanisme over for de stater, der ikke overholder disse bestemmelser. Jeg beder formanden og Kommissionen om at sørge for, at disse anmodninger fra dommerne, som er blevet gentaget af den ansvarlige for FATF - det læste jeg i avisen så sent som i morges - bliver taget under behandling af det belgiske formandskab, således at processen fremskyndes, og FATF's henstillinger gøres bindende.
EU kunne gøre gavn i sin egenskab af både formand og betydningsfuld pol i FATF. Jeg mener, at også vi set fra den synsvinkel kan gå fra tale til handling. Jeg mener også, at hvad angår skattepakken, som ligeledes indeholder bindende bestemmelser for EU's egne skattely eller privilegerede skatteordninger, er sammenkoblingen af bekæmpelsen af økonomisk kriminalitet og skatteprogrammet for opsparinger på europæisk niveau en politisk chance, vi må gribe for at fremme processen. Desværre har det uformelle Økofin-Råd endnu en gang måttet konstatere, at vi ikke gør nogen fremskridt i sagen.

Herzog
Hr. formand, kære kolleger, den dogmatisme og passivitet, der hersker på det økonomipolitiske område i Unionen er alarmerende. Arbejdsløsheden stiger, recessionen truer, og betingelserne for en bæredygtig vækst er ikke til stede, men indtil videre har Rådet, Kommissionen og Centralbanken talt deres teknokratsprog og levet efter Coué-metoden. Euroen beskytter os ganske vist mod pengespekulationer, men den beskytter os på ingen måde mod finansielle kriser, og vi sidder i til halsen i den økonomiske globalisering.
Passiviteten bunder for en stor dels vedkommende i visse gruppers hårdnakkede modstand mod offentlige indgreb. De er opsat på at fremme skattekonkurrencen, som Pierre Jonckheer sagde, og bekæmper derfor de offentlige udgifter, men de har været glade for det generelle overmod på børsmarkedet og dets krav om økonomisk rentabilitet. Resultatet er en alvorlig mangel på offentlige og private investeringer.
Passiviteten bunder også, kære kolleger, i en vis svaghed i den socialdemokratiske opfattelse af Europa. Jeg mener, at det er på tide at indrømme det. De forfægter en styrket koordinering af de nationale politikker. Jeg er for, men vi må indrømme, at koordineringen i bund og grund følger stabilitetspagten, hvilket De bekræfter. Forhandlingen må altså ikke begrænse sig til en diskussion mellem de hårdnakkede fortalere for stabilitetspagten og pragmatikerne. Vi foreslår derfor et handlingsprogram, der skal få os ud af den sædvanlige skure.
For det første skal vi øjeblikkeligt i et fællesskab mellem de europæiske og nationale folkevalgte blive enige om at støtte en stimulering af de europæiske økonomier og give meddelelse herom på Det Europæiske Råd i Gent og til Kommissionen. Stimuleringen kræver, at man prioriterer flere offentlige udgifter og lån over en skattesænkning, og at der oprettes en konjunkturpolitisk fond.
For det andet beder vi om en omfattende revision af stabilitets- og vækstpagten, som ikke er blevet ændret siden 1992, på trods af at verden er forandret, og euroen er kommet til. Jeg sætter pris på den begyndende åbning i fru Neyts' forslag, men vi ønsker meget andet og mere end det, nemlig en reform. Vi skal følge to principper. Valg af en europæisk stats- og blandingsøkonomi skal afbalancere markedsreglerne. Behøver jeg at understrege, at hr. Bush praktiserer keynesianisme for at stimulere den amerikanske økonomi, efter at hr. Clinton har modsat sig al demagogi om skattesænkninger? På den anden side skal kriterierne for offentlig intervention give mulighed for både mangfoldighed i de nationale valg og solidaritet. Konvergenskriteriet om maksimum 3% offentligt underskud har på ingen måde forhindret en skærpelse af modsætningerne.
I den forbindelse vil en ny pagt komme til at hvile på fælles effektivitetskriterier både på skatte- og udgiftsområdet. Skatten skal bruges til at bekæmpe de finansielle markeders og rentens volatilitet ved at beskatte varer og finansielle indtægter. Udgifterne skal fremme betingelserne for bæredygtig udvikling, mennesker og aktivitet, sikkerhed og fællesfølelse. Men samtidig beder vi om, at pagten bliver forsynet med nogle skatte- og budgetværktøjer, der er Unionens egne værktøjer, som det belgiske formandskab heldigvis også har foreslået.
For det tredje er det altafgørende, at forpligtelsen til at oprette en fællesskabskompetence på det makroøkonomipolitiske område bliver indskrevet i Laeken-erklæringen.

Hyland
Hr. formand, jeg bifalder den lejlighed, jeg har fået til at komme med nogle få, men vigtige argumenter om stabilitets- og vækstpagten. Der er en rolle for samordningen af den økonomiske politik, men den må spilles på en fornuftig og afbalanceret måde i alle medlemsstater. Der er imidlertid alvorlige forskelle i politikkerne mellem det, Kommissionen nu foreslår, og det, man nåede til enighed om ved Økofin-Rådets møde i Helsinki i 1999, hvor det blev vedtaget, at medlemsstaterne skulle fastsætte deres budgetpolitikker i overensstemmelse med traktaten, men at denne forpligtelse skulle give plads til nationale politiske valg.
Kommissionen offentliggjorde i denne uge en velkommen hvidbog om nye styreformer i EU, hvis bemærkninger afspejler behovet for, at EU-institutionerne lytter frem for at diktere. Der kommer et klart signal fra EU's borgere om, at de, samtidig med at de fortsat støtter integrationen i EU, ønsker, at den skal foregå på en måde, der afspejler hver enkelt medlemsstats og dens borgeres uafhængighed og integritet. Der er medlemmer her i Parlamentet, ja, og i regeringen, som blindt skynder på for at skabe et føderalistisk Europa. De gør efter min mening Europas grundlæggeres vision en bjørnetjeneste og vil, forudser jeg, blive stoppet i deres forehavende af borgernes reaktion. Begivenheder i den virkelige verden kan sjældent håndteres ved hjælp af et forudbestemt foreskrevet regelsæt. Overregulering kvæler initiativ og således også fremskridt og velstand.

Abitbol
Hr. formand, endnu en gang er EU ikke på højde med situationen i Europa, når den vil holde de europæiske økonomier i et jerngreb af en stabilitetspagt, hvis kriterier, som alle her ved, er fuldstændigt forældede.
Stabilitetspagten er død, hr. von Wogau, og det var ikke i New York, den døde. Det er Den Europæiske Centralbank, der har slået den ihjel med en politik, der altid halter bagud i forhold til virkeligheden, med legendariske prognosefejl og med en komisk angst for inflation. Resultatet er velkendt. Vi har de højeste rentesatser i verden, en stadig lige vaklende euro og direkte udsigter til økonomisk afmatning. Det stod klart, og det er vi for øvrigt mange i udvalget, der kraftigt har understreget, hver gang vi har talt med - hvis man kan sige det sådan - hr. Duisenberg, at regeringerne med Centralbankens opførsel i pengepolitiske henseender, der ville være enhver forskræmt gammelfar værdig, før eller senere ville blive tvunget til skattestimulans, og det ville være latterligt at give dem skylden.
Endnu en gang har EU vist sig uværdig til de beføjelser, som den foregiver at varetage på vegne af de retmæssige regeringer, ved ikke at anmode - og her er der tale om en eufemisme - Centralbanken om at stille de midler, som medlemsstaterne har betroet den, til rådighed for Euroland-økonomierne. Centralbanken ejer, så vidt vi ved, ikke den europæiske valuta, og den skal ikke have samme forhold til den, som Harpagon har til sin pengekasse. Det er for øvrigt - sagt i forbifarten - uacceptabelt, at Centralbanken træffer beslutning om, hvorvidt euroen skal eller ikke skal distribueres før den 1. januar. Jeg indrømmer, at jeg ikke forstår, hvorfor de lande, der ikke selv ønsker at fremrykke denne distributionsdato i deres egne lande, er så medgørlige.
Endnu en gang er EU ikke på højde med sine egne ambitioner, eller prætentioner skal jeg nok kalde dem, når den ikke stiller sig forrest i den eneste kamp, der gælder i europæernes øjne, nemlig for økonomisk vækst og beskæftigelse.
Tillad mig til slut at tilføje, hr. kommissær, fru formand for Rådet, at det hykleri, der har været omkring Tobin-skattesagen, på ingen måde højner EU's intellektuelle niveau, på trods af at Unionen for en gangs skyld havde en mulighed for at vise, at den havde tænkt sig at gøre sig gældende i internationale anliggender på anden vis end blot ved at være det, den viser sig at være, nemlig en brik i puslespillet om den liberale globalisering.

Della Vedova
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, de radikale parlamentsmedlemmer fra Italien tilsluttede sig PPE-DE-Gruppens og ELDR-Gruppens beslutningsforslag, da det efter vores mening er absolut nødvendigt, at Parlamentet slår gyldigheden af stabilitetspagten og dens principper fast.
Efter min mening er strenge budgetpolitikker og monetære politikker ikke uforenelige med vækst, når blot man er modig nok til at gribe ind via strukturreformer, privatiseringer, liberaliseringer af markederne - ikke mindst af arbejdsmarkedet - og de offentlige udgifter, og når blot man er modig nok til f.eks. at løse problemet med sikringsudgifterne, som overbelaster mange europæiske landes budgetter, og som på grund af selve systemernes tilrettelæggelse skaber nogle meget uretfærdige forhold over for de unge generationer af arbejdstagere.
Jeg er udmærket klar over, at de europæiske lande - og her tænker jeg navnlig på mit eget land, Italien, men også på andre lande, f.eks. Tyskland - ikke tænkte på fremtiden under perioden med højkonjunktur og således udsatte de reformer, der skulle have været foretaget for at styrke de offentlige budgetter og gøre virksomhederne konkurrencedygtige. Man gav efter for presset fra fagforeningerne og brancheforeningerne, som krævede større statsstøtte. Ved at handle på denne måde foreberedte man ikke de europæiske økonomier på det øjeblik, hvor der uundgåeligt ville komme en negativ fase i forløbet, og slet ikke på den alvorlige krise efter begivenhederne den 11. september.
Hr. formand, efter min mening er skatten i Europa stadig for høj. Selv om der har fundet en lille nedsættelse sted, viser tallene, at skatten i Europa stadig er betydeligt højere, end den f.eks. var i begyndelsen af 1990'erne.
Hvis vi i Europa i dag ikke holder os til stabilitetspagtens bestemmelser og i stedet benytter os af deficit spending, får vi nye skatteforhøjelser i de kommende år, og det kan Europas økonomi, arbejdstagere og arbejdsløse efter min opfattelse absolut ikke klare.
Der er en risiko, som jeg gerne vil gøre opmærksom på - hr. Goebbels henviste til, at der blev vendt op og ned på situationen med begivenhederne den 11. september - og det er risikoen for, at Europa bruger den aktuelle økonomiske krise og krisen i USA som et alibi for at vende tilbage til de ekspansive politikker med deficit spending, som Europa og de europæiske borgere oplevede i de tidligere årtier. Det er ikke den rigtige måde at reagere på.
Når man siger, at også USA reagerer med en ekspansiv politik, og at USA har til hensigt at foretage en manøvre på 1% af BNP, glemmer man dog, at de kan gøre dette med en vis effektivitet, fordi de har nogle sunde og positive offentlige budgetter. Det ville ikke være det samme at iværksætte lignende politikker i Europa, og det ville heller ikke være det samme at støtte statslige luftfartsselskaber, der har modtaget offentlige midler og forhindret en liberalisering af de europæiske markeder.
Jeg kommer nu til det sidste punkt, og det drejer sig om bekæmpelsen af terrorisme og af terrorismens finansiering. Der er et aspekt, som i stadig større grad understreges af erfarne analytikere - senest også af nobelpristageren i økonomi, Gary Becker - og det er finansieringen af de multinationale terroristgrupper via narkotikahandel, navnlig for Afghanistans og Pakistans vedkommende.
Jeg vil gerne sige til Parlamentets formand og til kommissæren, at vi også bør overveje muligheden for at fjerne grundlaget for denne form for finansiering af terrorismen ved at iværksætte nogle liberale narkotikapolitikker.

Berthu
Hr. formand, den forhandling, der foregår i dag om det formodede valg mellem stabilitetspagt og skattemæssig stimulans virker en smule surrealistisk, for i virkeligheden er forudsætningerne for de to valgmuligheder falske.
På den ene side er stabilitetspagten et alt for snævert værktøj på trods af nogle muligheder for undtagelser, for den tager meget lidt hensyn til forskydningerne i konjunkturcyklerne i de forskellige medlemslande. Det har vi hele tiden sagt. Men det er sandt, at Rådet netop på sigt har ladet os skimte muligheden for tilpasninger som følge af konjunkturudsving, som man med en smule opfindsomhed og attentaterne som undskyldning tilsyneladende kan vente sig alle former for fleksibilitet af.
På den anden side er der i de lande, der har mærket den største nedgang, som f.eks. Frankrig eller Tyskland, allerede stort set gennemført en skattemæssig stimulering på tre niveauer. Først og fremmest oplever disse lande allerede store budgetunderskud, der begrænser bevægelsesfriheden, og som allerede har en stimulerende virkning. Selvfølgelig vil man sige, at det forholder sig med dem som med narkomanerne, hvis man ønskede, at den stimulerende virkning skulle være fuldkommen, så skulle der endnu mere til. Men man må jo sige stop på et eller andet tidspunkt.
Den næste virkning af stimuleringen er, at en ekstrem undervurdering af euroen, der skyldes dennes karakter af kunstig valuta, har stimuleret vores eksport i en uretfærdig retning for vores partnere, men under alle omstændigheder til fordel for vores interne vækst. Jeg er i øvrigt ikke sikker på, at dette ikke har bidraget bare en ganske lille smule til den amerikanske afmatning i de seneste måneder.
Endelig er der den tredje virkning af stimuleringen, som ingen taler om, men som er en realitet, nemlig det private forbrug af opsparinger med henblik på den kommende omveksling af mønter og sedler den 1. januar 2002. Det er uproduktive penge, der bliver geninvesteret i økonomien for omkring 50 milliarder francs i år, i Frankrig, hvilket er meget vanskeligt at komme uden om.
Under disse omstændigheder er vi allerede i fuld gang med en stimulering. En yderligere skattemæssig stimulering ville ikke føre til andet end på langt sigt at inddrive nye skatter, der ville gøre vores fremtidige situation endnu mere umulig. Det spørgsmål, som vi i stedet burde stille os selv, er, hvordan det kan være, at vi med de tre ovennævnte stimulansfaktorer tilsammen ikke befinder os i et fuldt økonomisk opsving. Jeg kan se to grunde hertil, ud over den uheldige virkning af attentaterne, som endnu ikke er blevet konkretiseret.
Den første er vores økonomi, der er blevet overlæsset med skatter og diverse begrænsninger, hvilket den socialistiske regeringsperiode netop har forværret i Frankrig med især dens tåbelige tiltag om den tvungne 35-timers uge.
Den anden, som jeg allerede har nævnt, og som jeg vil nævne endnu en gang, omhandler en bivirkning af den fælles mønt. Euroen undgår måske nogle interne valutaudsving, som dens fortalere har for vane at gentage. Men til gengæld indfører den en fælles pengepolitik i lande, der befinder sig i forskellige situationer. Dette standardkostume, som en økonom har udtrykt det, passer ikke længere til Frankrig og Tyskland, som det har en afdæmpende virkning på. Og det synes indlysende, at den afdæmpende virkning af harmoniseringen i dag er langt større end fordelene ved at fjerne de interne valutaer. På den vis virker euroen som kriseaccelerator i stedet for kriseværn, hvis man ser på den globale situation. Skal man acceptere endnu større budgetunderskud for at rette op på situationen? Det ville sandelig være paradoksalt!
Under alle omstændigheder, hr. formand, som situationen ser ud i Europa i dag, vil der gå nogle år med vanskeligheder og spændinger, før den grundlæggende sandhed går op for regeringerne, at alle klarer sig langt bedre, hvis der føres en økonomisk politik, som er tilpasset deres behov.

Suominen
Hr. formand, fru minister, hr. kommissær, den nuværende verdenspolitiske situation, den indledte krig mod terrorismen har masser af træk, som skaber langvarig usikkerhed også for EU-landenes økonomi. Derfor har den tillidsskabende linje inden for den økonomiske politik måske en hidtil uset stor indflydelse på forbrugernes og investorernes opførsel og derigennem på varigheden af perioden med forsinket vækst. Visse ting er positive, også den moderate inflation, for stabiliteten af den fælles mønt: Prisen på råolie falder, snarere end den stiger, og Den Amerikanske Centralbank og Den Europæiske Centralbank har siden den 11. september handlet hurtigt og i samråd. Nu efter Den Amerikanske Centralbanks rentesænkning i går vendes blikkene mod Den Europæiske Centralbank. Ventetiden er det værste. Løsningmodellen bør ligge i Den Europæiske Centralbanks egne hænder, men rentepolitikkens videre skæbne bør snart være klar også i Europa.
En stram forpligtelse for det enkelte lands handlinger over for stabilitets- og vækstpagten skaber netop den tillid, som pagten stræber efter, og som økonomien nu har behov for. Man må ikke slække på budgetdisciplinen under noget påskud, end ikke på grund af eventuelle udgifter til forøgelse af den interne eller eksterne sikkerhed. Man må finde tilsvarende besparelser og ikke lade væksten på indtægtssiden bero på fantasier.
Overgangen til euroen medfører mindre ekstraudgifter for samtlige led i produktionskæden. Det kan ikke nægtes. Det er imidlertid engangsudgifter, og de hæver kun prisniveauet let. Man bør ikke lade sig forskrække af dem og forøge inflationstrykket.
Den bedste stabilitets- og vækstpolitik på langt sigt er nu at holde sig tæt til beslutningerne fra topmødet i Lissabon og gøre EU til verdens mest konkurrencedygtige område ved at fjerne de interne hindringer for konkurrence og opmuntre til europæisk innovation samt udviklings- og forskningsarbejde. Indledningen af en ny WTO-forhandlingsrunde er nu nødvendig for en styrkelse af økonomien styret af et internationalt samarbejde.

Katiforis
Hr. formand, hr. repræsentant for formandskabet, hr. kommissær, mit synspunkt er, at vores økonomiske politik er en blanding af succes og fiasko. Succesen er naturligvis euroen, fiaskoen er derimod den virkelige økonomi, der har to sammenhængende problemer, nemlig det lave væksttempo og den høje arbejdsløshedsprocent. De har begge den samme årsag, nemlig det lave tempo i anlægskapitalinvesteringerne i de sidste 10 år i sidste århundrede, der blev fulgt af et sammenbrud i de offentlige investeringer
Der er nogen, der hævder, at dette sammenbrud er fiktivt, fordi der blot er tale om et andet navn, idet det nu er den private sektor, der investerer der, hvor den offentlige sektor investerede tidligere. Men hvordan skal vi kunne tro på det, når de samlede investeringer er faldet til så lavt et niveau? Var det nødvendigt at kvæle de offentlige investeringer for at styrke euroen? Var der nødvendigt, at arbejdsløsheden skulle nå de højder, den befinder sig på i dag - den var ganske vist endnu højere for blot to år siden, men den vil nå op på det samme niveau igen - for at styrke euroen, hr. kommissær? Jeg kan ikke tro det, men uden at man indrømmer det, har det været den officielle politik indtil Det Europæiske Råd i Lissabon.
Der planlagde man linjen for en godkendelse af den nye økonomi, som på en moderne måde skulle løse Europas økonomiske problemer og igen give os fuld beskæftigelse på et nyt grundlag med mere avanceret teknologi, den mest avancerede teknologi i verden. Smukke ord, smukke ambitioner, en smuk vision. Desværre mislykkedes det, fordi det faldt sammen med den pludselige afmatning på den amerikanske børs, især inden for ny teknologi og telekommunikation, som skulle have ført os ind i en ny tidsalder, men som nu truer med at trække os med ned i afgrunden af en af de største tilbagegange i det 20. århundrede.
For mig at se sætter disse hændelser punktum for visionen fra Lissabon og tvinger os til at tænke forfra. Der er ingen, der kan fremlægge en samlet plan for Dem, specielt fordi alle de undersøgelsesorganisationer, vi har, benægter nødvendigheden af at ændre den økonomiske politik. Men visse ting siger sig selv. Den europæiske økonomi har brug for investeringer, men den private sektor foretager ikke tilstrækkelige investeringer, fordi vi fortsat hindrer det offentlige i at supplere disse investeringer for måske på den måde at genoplive den private sektors interesse. Hvorfor afviser vi at anvende de muligheder, som traktaten giver for at ikke at medregne investeringerne i fastsættelsen af underskuddet i stabilitetspagten? Jeg hørte min kollega, hr. Della Vedova, ængsteligt nævne deficit spending. Måske skete der overdrivelser i deficit spending-perioden, men vi må ikke glemme, at udviklingstempoet dengang var 5%, arbejdsløsheden aldrig oversteg 1-1,5%, og at der er langt til, at vores nuværende økonomiske politik, som baserer sig på en omfattende liberalisering af markederne, kan fremvise sådanne succeser. USA nærmede sig dette i de sidste fem år af forrige århundrede i et klima af overdreven spekulation, og se bare, hvad det har medført i dag.
Jeg vil gerne spørge Dem, hr. kommissær, nu da De giver mig den ære at kunne spørge Dem personligt: Hvad er det videnskabelige kriterium for muligheden for at bevise, at Deres indstilling er falsk, som får Dem til at fortælle os, at vores indstilling ikke er mulig, og at vi bliver nødt til at ændre den økonomiske politik? For De må vide, at uden mulighed for at bevise falskheden er det ikke videnskabeligt. Vi kører hele tiden rundt i en kæmpe tautologi, og jeg er bange for, at det netop er den økonomiske politik, som De støtter.

Papayannakis
Hr. formand, jeg vil gerne berolige både kommissæren og mine øvrige kolleger og erklære, at jeg hverken er tilhænger af underskud, stigning i det offentliges gæld eller inflation. Men det er ikke det emne, vi fører forhandling om nu. Forudser vi en afmatning, ja eller nej? Nogen fortæller os, at vi skal vente og se, om den kommer. Men hvis den først er her, er det for sent. Andre fortæller os, at vi skal afvente, at tingene løser sig selv. Nogle nærer det skjulte håb, at opsvinget i USA smitter positivt af på os, idet de helt fornægter, at under globaliseringen er det andre, der kommer til at drage fordel af dette opsving, hvis det kommer.
Alt dette sker, hr. formand, for at undgå, at det offentlige blander sig i økonomien, sådan som nogle medlemmer fortalte for lidt siden. Men jeg forstår ikke hvorfor. Hvad er det for en slags dogmatisme, når man står over for specifikke problemer med tilbagegang? Men, hr. formand, kan man ikke sagtens forestille sig forskellige scenarier med både offentlige indgreb og stabilitet i økonomien og dermed stigende indtægter, uden at det skaber den skræmmende skattekonkurrence, som nogle af os fremfører?
Hr. formand, der findes et problem med behovet for offentlige udgifter, der findes muligheder for offentlige indtægter, som ikke påvirker produktionsstrukturen eller økonomiens udvikling og dens konkurrenceevne. De skal ikke fortælle mig, at De ville have noget problem, hvis nogen et eller andet sted støttede rentierernes økonomi, de internationale spekulanter med deres varme penge fra børserne eller sågar den overdrevne rigdom og det vanvittige forbrug hos de store bedrestillede - uppermiddle kan jeg kalde dem, for at De bedre kan forstå det - lag i vores samfund. Der findes ikke noget videnskabeligt svar på dette. Der findes kun en dogmatisme. Ikke hos det offentlige eller hos et Europa, som, hvis det gennemførte disse ting, for kun Europa kan gennemføre det, ville blive føderalistisk. Jeg har aldrig hørt magen til dogmatisme!

Fitzsimons
Hr. formand, de tragiske begivenheder i USA har sendt alvorlige økonomiske chokbølger gennem verden. Intet land kan forblive immunt over for den økonomiske indvirkning, som de forfærdelige terrorangreb i USA har haft. Disse angreb var så alvorlige, at der vil gå nogen tid, før omfanget af det økonomiske udfald heraf er fuldt ud kendt. Vi ser allerede nu de første økonomiske udløbere af den 11. september - en dag, der vil stå mejslet ind i vores erindring i al fremtid.
Der er et stigende antal tab af arbejdspladser i luftfartsindustrien. De arbejdspladser, der nu tabes i mange europæiske luftfartsselskaber, vil aldrig blive besat igen. Disse tab af arbejdspladser berører atter næsten alle aspekter af økonomien. Forbruger- og investortilliden svinder, og også værdien af de globale markeder og aktiemarkederne falder.
Det eneste opmuntrende tegn er, at euroen stadig står stærkt. Vi kan nu alle se betydningen af den fælles europæiske valuta, og den kendsgerning, at der er 12 valutaer, der deltager inden for den fælles europæiske valutaordning, giver stabilitet til den europæiske økonomi. Der kunne ikke tænkes noget værre end at have 15 uafhængige flydende valutaer inden for EU på nuværende tidspunkt. Det ville være opskriften for internationale spekulanter til at komme og spille en valuta ud mod en anden.
Vi husker alle de devalueringer, der fandt sted i 1992, hvor internationale valutaspekulanter lavede ravage på de europæiske aktiemarkeder. Heldigvis er de ikke i stand til at gøre det igen nu, for vi har en stabil valuta i Europa, som overlever de seneste økonomiske nedture. Terrorangrebene vil ikke have nogen indvirkning på tidsplanen for indførelsen af eurosedler og -mønter, som vil skride frem efter planen.
Det står også klart, at Den Europæiske Centralbank og de forskellige nationale udvalg med ansvar for overgangen til euroen har gjort et fremragende stykke arbejde med at markedsføre den nye euroøkonomi. Selv om jeg ikke er i tvivl om, at der vil være visse begyndervanskeligheder, vil vi overvinde dem, og ved afslutningen af overgangsperioden vil Europas borgere være fuldt ud bevidste om værdien af de nye eurosedler og -mønter.

Blokland
Hr. formand, jeg har støttet ELDR-Gruppens og PPE-DE-Gruppens beslutningsforslag. Jeg har altid slået til lyd for en streng overholdelse af stabilitetspagtens kriterier. I denne usikre tid skal vi være ekstra opmærksomme. Flere medlemsstater kommer i farezonen. En stor fordel ved budgetdisciplin viser sig ved, at der er plads til automatiske stabilisatorer. I den forbindelse understreger jeg, at en stigning i udgifterne ikke er en løsning.
Kvaliteten heraf i kombination med de nødvendige reformer af økonomien som helhed vil være afgørende. I beslutningsforslaget konstateres det, at kompetencefordelingen mellem medlemsstaterne og Unionen medfører negativ national optræden. Det omvendte er også tilfældet. Unionens valutabestemmelser kan være ugunstige for en medlemsstat, f.eks. i form af høj inflation gennem en uvelkommen rentesænkning. Det er godt, at der er opmærksomhed om dette spændingsfelt.
Hvis den europæiske økonomi blive mere stabil, vil det have en gunstig virkning på ØMU'en. Det vil vise sig, om det står i et rimeligt forhold til medlemsstaternes tab af skræddersyede løsninger. Budgetdisciplin er af afgørende betydning for at opnå den nødvendige stabilitet.

García-Margallo y Marfil
Hr. formand, på dette tidspunkt i forhandlingen forekommer det mig, at vi nu ved tre ting.
For det første ved vi, at den krise, som den europæiske industrisektor oplever i dag, er alvorligere end den, der skyldtes finanskrisen i 1998.
For det andet ved vi, at den krise, som verdensøkonomien oplever i dag, er meget alvorligere end den, den gennemlevede i 1993 efter Golfkrigen, for den rammer for første gang i historien siden 1929 de tre store økonomier: den amerikanske, den europæiske og den japanske.
For det tredje ved vi alle sammen undtagen hr. Abitbol, at den europæiske økonomi i dag er meget bedre rustet end tidligere til at imødegå denne krise.
Vi har, som det er blevet sagt, en fælles valuta, der beskytter os mod valutakriser, vi har en politik, der beskytter os mod urimelige prisstigninger, og vi har en stabilitetspagt, som beskytter os mod offentlige forvaltningers ødselhed.
Vi ved det ikke, men vi formoder, at denne krise ikke er en efterspørgselskrise - som krisen i efterkrigstiden - eller en udbudskrise - som den, der opstod i kølvandet på Jom Kippur-krigen - men en tillidskrise. Og da det er en tillidskrise, er det, der adskiller vores forslag til beslutning fra venstrefløjens, ikke, at de ønsker vækst og vi ikke. Vi ønsker naturligvis alle sammen vækst. Sagen er, at der er planer, der skaber fremskridt, og planer, der skaber tilbageskridt. Og vi mener, at vores skaber fremskridt.
Hvorfor siger jeg det? Fordi hvis det er en tillidskrise, ville den første fejl være at slække på den monetære politik og tillade prisstigninger, for det ville være et angreb på forbrugernes tillid. For det andet fordi en revision af stabilitetspagten ville være det samme som at sende et signal om, at vi ønsker at flytte disse byrder over på de kommende generationer, og det bidrager ikke til at forøge tilliden. Og for det tredje fordi hvis vi slækker på den budgetpolitik, som stabilitetspagten foreskriver, forhindrer vi ligesom amerikanerne, at renterne kan sænkes.
Et skib vurderes ikke på, om det er uvejr eller ej, men på, hvordan det sejler i uvejr. Og i øjeblikket er der efter min mening ingen tvivl om, at vi bør ændre sejlføring. Det er muligt, at Den Europæiske Centralbank er nødt til at sænke renterne, men den må ikke glemme, at det endelige mål er at bevare grundtanken om prisstabilitet for at fastholde forbrugernes tillid.
Sandsynligvis kan nogle regeringer, som har gjort deres pligt, lade de automatiske stabilisatorer virke, uden at der er behov for at kompensere skattenedsættelsen med forøgede afgifter eller udgiftsbesparelser. Men de, der ikke har gjort deres pligt, de fortabte sønner, har ikke denne mulighed.
Og for det tredje - det har kommissæren og ingen af talerne sagt - er det på tide, at Europa tager et skridt fremad, at det tager et beslutsomt skridt fremad for at iværksætte Lissabon-processen og skabe et moderne, innovativt og konkurrencedygtigt samfund.
Kommissæren var meget mere overbevisende, hvad angår Tobin-skatten, i det interview, han gav i Vanguardia Digital - hvor han sagde, at det var et instrument, der ikke duede - end i sit indlæg i dag - hvor han sagde, at det er et blandt flere mulige instrumenter. På det tidspunkt sagde han, at det ikke var muligt, i dag begynder det at være sandsynligt. Jeg er enig i hans indlæg i avisen, ikke i hans indlæg i dag.

Randzio-Plath
Hr. formand, vi skal tage alle forholdsregler, så Europas respons på følgerne af de skrækkelige terrorhandlinger i New York og Washington er utvetydig, og til disse forholdsregler hører også, fru rådsformand, det, som allerede er iværksat, nemlig et fælles svar fra finansministrene i EU. Jeg mener, det symboliserer, at Europa kan stå sammen, når det skal. Denne politik skal efter min mening endvidere også føres med hensyn til støttepolitiken. Men den skal også give os den nødvendige fleksibilitet, så vi kan se, at Europa rent faktisk ønsker at undgå, at den økonomiske nedgang ikke forstærkes yderligere.
Vi har faktisk en stabilitets- og vækstpagt, og den giver os mange muligheder, fordi vi nemlig på den ene side ønsker, at Europa skal være et stabilt fællesskab, og på den anden side også ønsker at styrke vækst og beskæftigelse. Ikke for ingenting har det allerede ved kontrollen af konvergenskriterierne spillet en rolle, at usædvanlige omstændigheder er blevet kontrolleret og også godkendt, som tillader en afvigelse fra definitionen af et for stort underskud. Med dette ønsker jeg ikke at støtte et ustabilt fællesskab. Nej, tværtimod, jeg ønsker egentlig at opfordre det belgiske formandskab og også Kommissionen til at bidrage til en yderligere samordning på dette område, idet vi drager fordel af, at stabilitetsprogrammer kan gøres mere aktuelle. Jeg ønsker mere aktuelle stabilitetsprogrammer fra eurolandene, som understreger, at der er sket væsentlige ændringer i dataene. Det, der er behov for i denne sammenhæng - fru rådsformand, det sagde De med rette - er, at vi skal undgå procykliske politikker i Europa, både i ekspansiv og også i restriktiv forstand, men det kan vi kun gøre, hvis vi i de aktuelle finansielle tal ud over de konjunkturneutrale budgetdata også tager hensyn til de strukturelle underskud. Jeg mener, det ville være en hjælp til at mindske ophidselsen i denne forhandling i Parlamentet og frem for alt også til at opnå yderligere fremskridt både i vækstpolitikken og i stabilitetspolitikken. For EU har både brug for monetær stabilitet og for beskæftigelsespolitisk og social stabilitet.

Neyts-Uyttebroeck
Først og fremmest takker jeg for, at De har givet mig ordet nu. Grunden til, at jeg ikke kan blive længere i dette forum, er, at jeg har et møde kl. 16.30 med Deres kontaktgruppe for at drøfte udviklingen af parlamentsmedlemmernes statut. Jeg mener, at det er et vigtigt emne og et vigtigt møde, jeg har selv foreslået dette møde, og jeg skal være her tilbage kl. 17.30 for at besvare de mange spørgsmål, som De har stillet. Sådan forholder det sig. Derfor takker jeg Dem mange gange for at ville høre på mig nu. De har alle, hr. formand, mine damer og herrer, uden skygge af tvivl lagt mærke til, i hvor høj grad hvert ord i den redegørelse, som jeg er kommet med, og hvert adjektiv, som jeg har udtalt på vegne af Rådets formandskab og Rådet, er blevet vejet. De må derfor tilgive mig, at jeg ikke nu forsøger at komme med supplerende fortolkninger af min redegørelse. Jeg har kunnet tale på vegne af hele Rådet, og jeg tror derfor, at jeg har givet klart udtryk for, hvilken retning overvejelserne er i færd med at tage, jeg tror også, at jeg har påpeget, hvilke grænser Økofin og ministrene selv allerede har fastlagt, og jeg har også fortalt Dem, hvad den indledte forhandling drejer sig om, og De er helt sikkert opsat på, De er her alle sammen, at vi får nogle eksperter på området til at følge udviklingen i denne forhandling på meget nært hold.
Og selvfølgelig også konklusionerne på denne forhandling, der er så meget desto mere betydningsfulde. Jeg mener, at vi endelig er mere eller mindre enige om de målsætninger, som vi vil nå, selv om vi er knap så enige om de bedste midler til at nå dem.
Også denne debat vil ganske utvivlsomt fortsætte. Jeg vil dog alligevel gerne gøre to små personlige bemærkninger. Hr. Berthu har proklameret, og det gjorde han allerede, dengang han var min kollega, at alt gik så meget bedre, dengang hvert land havde fuld rådighed over sine egne finansielle og økonomiske værktøjer. Tillad mig alligevel, hr. Berthu, at være uenig med Dem på det punkt. Jeg har allerede befundet mig længe nok i denne verden til at vide, at virkeligheden var en helt anden, og at Europa også på dette tidspunkt oplevede nogle voldsomme finansielle og økonomiske kriser, og at man har haft store vanskeligheder med at styre dem. Det var den første ting.
Min anden personlige bemærkning er, at jeg sent vil glemme den lovprisning, der foregik i 1970'erne, af en deficit spending-politik, det var på det tidspunkt, hvor der var økonomisk afmatning i mit land, og datidens ansvarlige sang lovsange om deficit spending. Vi har brugt 15 år på at komme ovenpå efter virkningerne af denne politik. Så det ønsker jeg ikke for os, men det, jeg har hørt her, går i den absolut modsatte retning, og De vil alle sammen være opsat på at følge alt dette på meget nært hold og være yderst årvågne. Nu mangler jeg bare at takke for Deres venlige opmærksomhed.

Formanden
Mange tak, fru Neyts-Uyttebroeck. Nu, da Parlamentet ved, hvorfor De må gå, er jeg slet ikke i tvivl om, at vi ønsker Dem alt muligt held og lykke i en så vanskelig sag.

Figueiredo
Hr. formand, det forekommer stadig tydeligere, at stabilitetspagten virker som en forhindring for udvikling og økonomisk og social samhørighed. Når den monetære og nominelle konvergens prioriteres højest, og der gennemtvinges budgetbegrænsninger, forhindres de lande, der har størst vanskeligheder, i at satse på en investeringspolitik, særlig en offentlig sådan, i en fase som den aktuelle med svækket økonomisk aktivitet og overhængende international recession.
I forskellige lande og med forskellig baggrund lyder der ønsker om at ændre stabilitetspagten og den forrang, der gives nyliberalismens monetaristiske politik. Dette mærkes både i de mere udviklede lande og i dem, hvor der er større uligheder, eller hvor sociale spændinger truer.
I et land som Portugal med de laveste lønninger og pensioner i EU og de højeste tal for tidlig ophør af skolegang, arbejdsulykker og fattigdom går det ikke at gennemføre strenge tidsplaner og frister og store begrænsninger i de offentlige udgifter og i investeringerne, fordi landets udvikling forhindres, og vejen til økonomisk og social samhørighed spærres.
Tiden er derfor kommet til at straks at suspendere stabilitetspagten. EU, der giver udtryk for at bekymre sig om de sociale problemer og at ville oprette arbejdspladser og bekæmpe social udstødelse og fattigdom, kan ikke blive ved med at prioritere monetær stabilitet for enhver pris, når man ved, at følgerne er mere arbejdsløshed, lønnedgang og mere fattigdom.
Det drejer sig ikke blot om mere fleksible kriterier i stabilitetspagten og om at gennemføre stabilitets- og vækstprogrammer. Der må i stedet satses på en dybtgående revision af stabilitetspagtens mål, kriterier og grundlag, hvor det princip skal gælde, at medlemsstaternes budgetter må afspejle det enkelte folks og det enkelte lands behov og ikke de finansielle gruppers interesser, som Den Europæiske Centralbank søger at varetage.

Brunetta
Hr. formand, kommissær Solbes, vi har brug for mere EU, og stabilitetspagten er et instrument til EU's opbygning. Det er et komplekst og usædvanligt instrument, som man ikke finder i lærebøgerne eller på universiteterne, for det erstatter faktisk en egentlig økonomisk politik og budgetpolitik på føderalt plan. Men hvis et sådant instrument skal være effektivt, skal det være troværdigt, og det skal være baseret på nogle sikre regler og bestemmelser og overholdes af alle. Derfor ville det være en alvorlig fejl at ændre reglerne under det vanskelige konvergensforløb og mindre end 100 dage før euroens reelle indførelse.
Der bør således ikke slækkes eller ændres på stabilitetspagtens tidsfrister eller kvantitative målsætninger. En sådan holdning ville kun være et udtryk for en blind opportunisme, der ville få katastrofale følger for selve EU's opbygning.
Stabilitetspagten bør tværtimod styrkes, forbedres og gøres mere effektiv. Det er ikke længere nok med de kvantitative målsætninger, der udelukkende drejer sig om saldoen på budgettet. Den målsætning, der drejer sig om saldoen på budgettet, er nødvendig, men den er ikke tilstrækkelig, for det bliver stadig mere nødvendigt at satse på de offentlige udgifters kvalitet og på de offentlige finansers bæredygtighed på langt og mellemlangt sigt i de enkelte eurolande. Her behøver man blot at tænke på pensionsgælden.
Hr. kommissær, selv en stabilitetspagt, der fortolkes på den mest ansvarlige og langsigtede måde, får ingen indflydelse på vores valutas troværdighed, hvis ikke man samtidig indleder en ekstraordinær fase, som fremskynder gennemførelsen af Den Økonomiske Union, det vil sige en større reel konvergens, større social samhørighed, større udvikling, større liberalisering og større markedsdannelse på tjenesteydelses- og energiområdet.
Selv om det således er nødvendigt at overholde vækst- og stabilitetspagten og udnytte den bedst muligt, skal man være lige så opmærksom på de punkter, der var på dagsordenen i Lissabon. Desværre var Det Europæiske Råd i Stockholm et tilbageskridt i den forbindelse. Hr. kommissær, hr. minister, for EU's og euroens skyld bør vi undgå, at sådanne tilbageskridt gentager sig.

Santos
Hr. formand, hr. kommissær, Europa befinder sig teknisk set ikke i recession, men tydeligvis i en situation med nedsat vækst, og alle de økonomiske, politiske og sociale følger heraf kan endnu ikke forudses. Det er i denne sammenhæng, at mange stiller spørgsmålet om værdien af den restriktive og fundamentalistiske tolkning, der er blevet foretaget af stabilitets- og vækstpagten, og de konsekvenser, som denne tolkning kan få for Europas udviklings- og samhørighedsproces. Stabilitetspagten er en global forpligtelse, der forener et konkret, realistisk makroøkonomisk scenario med en sund vilje til balance i de offentlige finanser. Pagten skal forstås i sin helhed, hvor det selvfølgelig må være sådan, at hvis den ene side af ligningen ændres, må den anden side også tilpasses og gøres mere fleksibel.
Jeg vil ikke i polemik med vogterne af den eneste sande tro, der desværre er blevet ledende på den europæiske politiske økonomis scene, men jeg vil dog godt sige, at det ægte forsvar for stabilitetspagten i første omgang går ud på at forstå den. At forstå den indebærer så, at det er rigtigt i en ugunstig international konjunktur at justere det uundgåelige indtægtstab og deraf følgende øgede offentlige underskud, såfremt det ikke overstiger de 3%, således som formanden så udmærket har givet udtryk for. Dette hverken kan eller bør forveksles med eftergivenhed eller ineffektivitet hos skatteforvaltningerne og endnu mindre med, at en bæredygtig justeringspolitik i forhold til budgetprocedurerne og den alvorlige og kontinuerlige indsats for kontrol med de offentlige udgifter og styrkelse af administrativ effektivitet på alle niveauer skulle opgives på mellemlangt sigt. Kontrol og rationalisering af de offentlige udgifter er et korrekt mål. Stabilitetspagten skal derfor hverken revideres eller ophæves. At fastholde udgifterne betyder ikke et irrationelt krav om en lineær begrænsning af underskuddet, men derimod at budgetsaldo på mellemlangt sigt skal føre til et nulresultat.

Markov
Hr. formand, stabilitet og vækst er mål for samfundsmæssig aktivitet, som alle ønsker - uafhængigt af parti- eller gruppetilhørsforhold i Europa-Parlamentet. Dog er der med hensyn til definitionen af begreberne og for alvor måden til at opnå dette mål stor uenighed blandt os. En ren finanspolitisk fortolkning er ikke løsningen på de aktuelle problemer, som ses på den faldende økonomiske vækst og en konstant voksende arbejdsløshed.
Markedsøkonomi som økonomisk kategori - ja. Markedsøkonomi som socialpolitisk kategori - nej. Eller sagt på en anden måde, så kan og skal markedet regulere økonomien, men ikke samfundet. Vi lægger ikke vægt på en udbudsorienteret, men derimod på en efterspørgselsorienteret økonomisk politik. Vi tror ikke på, at liberalisering er løsningen på det ubehagelige. Vi har ikke kun brug for økonomisk konkurrence i erhvervslivet, men derimod for en blanding af nationaløkonomiske og samfundsmæssige kriterier for at opnå den bedst mulige sociale sikkerhed, stabilitet og retfærdighed. Budgetstramninger, ja, men ikke for enhver pris.
Jeg går i modsætning til rådsformanden ind for en anticyklisk økonomisk politik. Forøgelse af de offentlige udgifter til ekstra investeringer og til uddannelse er uundgåelige i recessionstider.
Vi har eurozonen, men ingen europæisk økonomisk, skattemæssig og socialpolitik. Det kan ikke fungere. Det går netop ikke - som det er Den Europæiske Centralbanks opgave - udelukkende at koncentrere sig om prisstabilitet, det skal derimod dreje sig om socialøkonomisk stabilitet.
En mere fleksibel fortolkning af de eksisterende konvergenskriterier løser ikke problemet, men skubber snarere problemerne over på dem, der overholder disse kriterier. Vi har brug for en ny udformning under hensyntagen til parametre som f.eks. arbejdsstyrken, den økonomiske vækst og investeringsgraden, fordi disse data afspejler den økonomiske styrke og den økonomiske udvikling.

Tannock
Hr. formand, hr. kommissær, den økonomiske afmatnings mørke skyer hænger truende i vest, hvilket delvis skyldes, at der er stukket hul i det amerikanske aktiemarkeds aktivboble, men det er blevet yderligere forværret af de tragiske begivenheder den 11. september. Den amerikanske centralbank har nu nedsat federal funds-renten til 2,5%, som er det laveste niveau i 39 år. Det er den niende rentenedsættelse i år. Den Europæiske Centralbank kan reagere i løbet af kort tid, men næsten to år efter euroens lancering er der stadig kun begrænset entusiasme med hensyn til dens fremtidige rolle som den ledende internationale reservevaluta.
Dette skyldes dels en svag valutakurs, dels at sedler og mønter endnu ikke er i omløb, så den kan endnu ikke udråbes til at være en ubetinget succes. Tiden vil vise, om "én størrelse passer alle"rentemodellen vil fungere i alle landene i Unionen, og navnlig i lande som Irland. Disse bekymringer og yderligere bekymringer med hensyn til forfatningsmæssige implikationer og suverænitetstab gør fortsat, at mit land, Det Forenede Kongerige, er glad for stadig at være udenfor for øjeblikket.
Selv om vi helt klart alle ønsker, at projektet skal gå godt, har det helt ærligt forvirret mange pessimister, herunder vores tidligere premierminister John Major. For nogle år siden konkluderede Kommissionen i sin McDougal-rapport, at der ville blive brug for centrale skatteopkrævningsbeføjelser på mindst 7% af BNP for at gøre det muligt for konjunkturudjævnende budgettering og overførsler at få et fælles valutaområde til at fungere ordentligt.
Dette ville naturligvis have været bandlyst for medlemsstaterne, så de besluttede sig i stedet for for strenge udgifts-, låne- og inflationslofter i Dublin i 1996 som et alternativ. Der er for nylig blevet opfordret til, at man gjorde disse stabilitets- og vækstpagtlofter mere fleksible. Det er efter min mening uklogt, da jeg er fast overbevist om, at en fornuftig tilgang til offentlige finanser og lån er en god ting. Den britiske økonomi er desuden forbundet og er ved at blive mere konvergerende med euroområdet, så vi har alle et incitament til at holde os til retningslinjerne, og vi må ikke lade den amerikanske krise blive en undskyldning for nye store statslige beskatnings- og forbrugspolitikker. Stabilitetspagten omfatter mekanismer, der har til formål at fungere i tider med økonomisk afmatning, og artikel 2, stk. 1, om proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud vil kunne anvendes under særlige omstændigheder for at retfærdiggøre højere forsvars- eller sikkerhedsudgifter. Men medlemsstaterne bør koncentrere sig om strukturreformer, navnlig på deres arbejdsmarkeder, som vejen frem. For ellers vil vi kun få høj inflation og voldsomme forøgelser af den i forvejen store offentlige gæld.

Alavanos
Ved et satanisk tilfælde er det flyvemaskiner, der i øjeblikket får os til at forstå verden. Det er tragedien i New York, men også de ting, der skete i går i Schweiz' lufthavne om end i et andet omfang og på et andet plan. Men i stedet for Swissair kunne det lige så godt have været Sabena, Olympic Airways eller et andet flyselskab.
Man kan påstå, at vi i EU kan være så dogmatiske, at vi ikke ser det, det sker i verden. At det er vores ret. Men at være så dogmatiske, at vi end ikke kan se det, som selv Bush-regeringen med sin ultrakonservative finanspolitik eller hr. O'Nill i USA kan se, det, synes jeg, er for meget. At vi ikke kan se de 14 milliarder., som flyselskaberne har modtaget, at vi ikke kan se, at der af politiske og økonomiske grunde et eller andet sted skal føres kontrol med de internationale kapitalstrømme for at bevare en økonomisk og politisk stabilitet, at vi ikke kan se, at regeringerne må holde op med at være de små og tage tingene i egne hænder. Derfor mener jeg, at det er en stor fejl at holde sig dogmatisk til en stabilitetspagt, der blev besluttet for 10 år siden og under andre forhold.

Peijs
Hr. formand, i foråret udtalte Rådet sig klart om stabilitets- og vækstpagten. Omkring sommerferien mente en række finansministre, at det var nødvendigt at give deres personlige mening om, at der skulle skabes mere plads i pagten på grund af en nedadgående økonomi. Det drejede sig åbenbart ikke om en officiel regeringsholdning, fordi kravene ikke blev gentaget de steder, som havde været egnede hertil, såsom Økofin-Rådet. Her talte man derimod med varme ord om pagten. På trods af disse beroligende ord var Wim Duisenberg meget bekymret over udtalelserne om lempelser. Hr. Solbes Mira talte endog et alvorsord med Italien, Frankrig, Tyskland og Portugal og anmodede dem om at omsætte aftalerne i praksis, og det var berettiget.
Det er ikke acceptabelt, at regeringer hele tiden kræver rentesænkninger af Centralbanken, når de ikke gør det, de skal i deres egne lande. Hvis alle medlemsstater, dengang den økonomiske vækst gjorde det muligt, havde truffet de nødvendige strukturelle foranstaltninger, så kunne Centralbanken have lempet rentepolitikken. I policy mix'et er der en direkte sammenhæng mellem budgetpolitikken og rentepolitikken.
Hr. formand, en række kolleger talte om den 11. september, og hr. Herzog mente sågar, at euroen ikke beskytter os imod finansielle kriser. Deri tager han fejl. Centralbanken har fungeret udmærket efter den 11. september og har beskyttet os imod en kontantkrise.
For et stykke tid siden fik Irland et rap over fingrene, da landet gav en næsten overophedet økonomi et incitament, som bl.a. bidrog til højere inflation. Irland må efter min mening være benchmark, men så skal vi også være kritiske over for større lande, især de lande, som klart fortjener kritik. Vi skal være klar over, at de finansielle markeder holder skarpt øje med, hvordan medlemsstaterne i øjeblikket forholder sig til statsbudgetterne i en nedadgående økonomi. Den nuværende situation er en prøve for at undersøge, hvor solid eurobygningen reelt er.

Karas
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, vi har i dag forhandlet meget grundigt om dette emne. Jeg får langsomt indtryk af, at denne forhandling mere og mere tydeligt beviser, hvor rigtigt og hvor vigtigt det var, at PPE-DE-gruppen tog initiativ til denne debat. Vi har 89 dage, indtil euromønterne og -sedlerne bliver en realitet, og vi står samtidig med denne udfordring midt i en usikker tid. Desuden er der reaktioner i mange regeringer - der er nævnt navne på personer fra regeringer, som ikke har gjort deres hjemmeopgaver færdige, hvad angår stabilitets- og vækstpagten - idet der drejes på stabilitets- og vækstpagtens små hjul. Det er netop i denne usikre tid og 89 dage før euroen vigtigt at signalere klarhed og slå koldt vand i blodet over for markedet, men også over for forbrugerne. Der bliver ikke rokket ved stabilitets- og vækstpagten i Europa.
Det er nødvendigt at reagere imod den idé, at man kan afhjælpe recession med en svækkelse af stabilitets- og vækstpagten. Det er ganske enkelt usandt, at inflation kan skabe arbejdspladser. Det er usandt, at stabilitets- og vækstpagten ikke giver nok spillerum i svære tider. Det er de medlemslande, som har løst deres hjemmeopgaver bedst, der har det største spillerum. Jeg kan derfor kun sige, at De ikke skal lege med ilden. En usikker fremtoning i usikre tider er uansvarlig, og stabilitetspagten er en forudsætning for euroens stabilitet.

Radwan
Hr. formand, stabilitets- og vækstpagtens mål er en vedvarende stabilisering af finansmarkederne, som helt fra ØMU'ens start har været et nationalt anliggende. Stabilitetspagten er dermed et nødvendig finanspolitisk supplement til en fælles valutapolitik og en finanspolitisk erstatning for den politiske Union, som ikke trådte i kraft samtidig med ØMU'en. Målet er at sørge for tilstrækkeligt finansielt spillerum i gode tider og at forebygge dårlige tider. Netop dette er blevet forsømt af enkelte medlemsstater i den seneste tid, og også af Tyskland.
Næppe er de første problemer opstået, før der tænkes højt om fortolkningen af kriterierne. Kritikken går på, at pagten godt nok fremmer stabiliteten, men at den virker som finanspolitisk spændetrøje, og at den derfor forstærker den monetære vækstnedgang. Denne kritik overser kendsgerningerne. Forpligtelserne sigter mod på langt sigt at udligne budgetterne og at begrænse underskuddet, og de kan således ikke udgøre en bold, der kan spilles rundt med, så snart væksten er svag.
Derfor er et klart signal fra Økofin-Rådet nødvendigt - især efter den opståede diskussion. Nøjagtig - og hr. Karas har allerede nævnt dette - tre måneder før indførelsen af euroen har vi brug for et signal om stabilitet. Problemet er, at vi har forfejlet målet fra Lissabon om at blive den mest vækststærke og bedste region i verden. Dette mål kan vi dog kun nå, hvis medlemsstaterne laver deres hjemmearbejde. De skal ikke skyde skylden over på Den Europæiske Centralbank.
Jeg vil også et stykke hen ad vejen tale hr. Tannock imod, som gav udtryk for, at Den Europæiske Centralbank i forbindelse med denne krise ikke har nået sit mål. Netop Den Europæiske Centralbank har efter den 11. september reageret fremragende, og euroen har bevaret sin værdi. Vi har dog, idet vi allerede før den 11. september diskuterede stabilitets- og vækstpagten, "leget med ilden" - som hr. Karas sagde - og skabt en usikker situation. Hvis vi ikke havde gjort dette, havde vi nu i langt større udstrækning kunnet føre en mere afslappet debat om euroens fremtid.

Cocilovo
Hr. formand, her kort før euroens indførelse bør vi efter min mening navnlig undgå risikoen for at skabe et modsætningsforhold mellem konvergens- og stabilitetspolitikkerne på den ene side og de politikker, der tager sigte på at støtte væksten og den bæredygtige udvikling i tråd med målsætningerne fra topmødet i Lissabon, på den anden side. Også når man tænker på anvendelsen af de planlagte og allerede eksisterende automatiske stabilitetsfaktorer, kan vækst- og stabilitetspagtens målsætninger efter min opfattelse ikke betragtes som hindringer for væksten eller for kravet om også at gøre en politisk indsats for at reagere på konsekvenserne af den lavkonjunktur, vi oplever i øjeblikket.
På den anden side tror jeg også, at det ville være lige så forkert at anse overholdelsen af stabilitetspagtens målsætninger for at være en tilstrækkelig reaktion eller - værre endnu - den eneste reaktion på en situation, hvor der er en klar risiko for tilbagegang. Under disse omstændigheder bør man derfor endnu en gang navnlig understrege nødvendigheden af, at stabilitetspagten hurtigst muligt bevæger sig i retning af to målsætninger. Den første målsætning er at fastlægge og forbedre analyse- og kontrolinstrumenterne for at muliggøre en konsekvent og parallel brug af de offentlige finanser til støtte for selektive investeringsprogrammer, som der opstilles nøjagtige mål for, og som derfor så afgjort er nyttige og i endnu højere grad nødvendige på grund af deres konjunkturkompenserende funktion. Den anden målsætning, som bekræfter vækst- og stabilitetspagtens hensigtsmæssighed, er at tilpasse og styrke den, så den stadig er gældende, selv om fristerne for opnåelsen af dens målsætninger er udløbet. Dette vil styrke de betingelser og instrumenter, der kan skabe en effektiv økonomisk politik i EU.

Villiers
Hr. formand, frem for at tale om stabilitets- og vækstpagten vil jeg gerne komme med mine kommentarer til et andet emne, som blev rejst ved det uformelle Økofin-rådsmøde, og som denne debat handler om, og det er medlemsstaternes ministres opfordring til, at Parlamentet når til enighed om direktivet om hvidvaskning af penge. Jeg vil gerne gentage denne opfordring både for kolleger i hele Europa-Parlamentet og regeringer overalt i Europa om at nå til enighed om dette direktiv snarest muligt.
Dette er blevet endnu mere presserende efter den tragiske begivenhed den 11. september. Terroren den dag ramte midt i det globale finanssystem. Terroristerne var helt klart rede til at bruge alle de mekanismer og redskaber, som det globale finanssystem gav dem til planlægning af dette angreb. Lad os vende disse redskaber imod dem. Mange bank- og finansfolk døde under angrebet. Lad os gøre brug af disse bank- og finansfolks hjælp til at imødegå den og forhindre en gentagelse heraf, for dette er et konkret skridt, som vi kan tage i krigen mod terrorismen. Ingen vil bede os om at tage hen og dø på en afghansk bjergskråning, andre vil imidlertid blive bedt om at betale den pris. Men også vi kan - og bør - yde et bidrag, for de bankfolk, mæglere, rengøringsassistenter, IT-teknikere, investeringsrådgivere, advokater og cateringfolk, som strømmer ud af vores tog på vej til deres arbejde i det centrale Frankfurt, Paris, London og Bruxelles er akkurat de samme som de 5.000-6.000 mennesker, der ankom til arbejde i New York dén dag, og som aldrig vil vende hjem.
Tiden er inde til at holde op med at komme med udflugter om advokaters diskretionspligt. Jeg opfordrer Europa-Parlamentet til at nå til enighed om et direktiv, som vil bidrage til at sulte terroristerne for midler. Jeg opfordrer det til at nå til enighed om at indefryse terrororganisationers aktiver, for der er en bank et eller andet sted, som forvalter bin Ladens penge. Vi kan bidrage til at sulte ham for midler, og det er en lige så vigtig opgave som den militæraktion, som vi ved snart vil komme.

Andria
Hr. formand, kommissær Solbes, kære kolleger, på baggrund af de internationale spændinger, som er særligt store i øjeblikket, kan jeg vist godt slå fast, at stabilitets- og vækstpagten er en garanti for vores ønske om at opfylde alle løfterne om sanering og de vækstprogrammer, der er grundlaget for opbygningen af et EU, som er økonomisk stærkt, solidt og reelt konkurrencedygtigt. Enhver teori om en ophævelse eller svækkelse af de fastlagte bestemmelser risikerer at fjerne fundamentet for den kommende udvikling på hele EU's område.
Som det er nu, er der også et aspekt, man skal tage behørigt højde for, nemlig justeringen af tallene på budgettet, så man ikke ser de eventuelle uregelmæssigheder, der stadig eksisterer i visse offentlige regnskaber. I den forbindelse har vi desværre konstateret i Italien, at centrum-venstreregeringen har efterladt os en sørgelig arv.
Det er en forkert indstilling, som uden tvivl er værre end det, der konstateres ved en manglende opfyldelse af de opstillede kriterier, for i førstnævnte tilfælde er der tale om svig, mens der i sidstnævnte tilfælde kun er tale om nogle vanskeligheder, som forhåbentlig er kortvarige og forbigående. Manipulation med tallene bør uden tvivl medføre retsfølgelse, og der skal om nødvendigt træffes nogle sanktioner.
Når det gælder pagten og den udbredte bevidsthed om, at den skal overholdes, må man ikke glemme, at nogle områder eller endda hele regioner - Syditalien, Sydspanien, Sydfrankrig, dele af Nordfrankrig og Østtyskland - så afgjort er længere tilbage end andre. Hvis hele medlemsstaten skal overholde de underskrevne pagter, bør man undlade at kritisere overvejelser af at indføre lempelser for disse områder - og her tænker jeg på en skattedifferentiering, på anvendelsen af de ubrugte strukturfonde ved hjælp af skattelempelser og på ny støtte efter 2006 til de medlemsstater, der ikke kommer med under mål 1 - da sådanne overvejelser må være ønskelige for alle.

Solbes
Hr. formand, mange tak til alle deltagerne i forhandlingen for deres kommentarer og bidrag.
Jeg vil indlede med at påpege de punkter, hvorpå vores økonomiske situation adskiller sig fra USA's. EU's udgangspunkt er helt forskelligt fra USA's. Vores ligevægte er ikke de samme, det, der er sket i USA, er ikke sket i Europa, vores institutionelle modeller er forskellige. At forsøge at anvende den amerikanske model på Europa er efter min mening urealistisk og lidet ønskværdigt.
For nogle af Dem gælder det især om at undgå - det er blevet sagt - at den offentlige sektor griber ind. Overhovedet ikke. Vi har på ingen måde rejst dette spørgsmål som en debat om den offentlige kontra den private sektor. Der kan ske flere offentlige investeringer, der kan ske flere offentlige indgreb, men altid inden for rammerne af de regler, der er fastsat i det system, vi har fastlagt, for at ligevægten mellem den monetære politik og skattepolitikken kan fungere bedst muligt. Et godt eksempel på en hurtig offentlig beslutning er utvivlsomt Økofins beslutning om flyselskaberne og forsikringsdækningen som følge af de opståede politiske risici.
Det er udgangspunktet for den omfattende debat om stabilitets- og vækstpagten. For nogle er holdningen hos os, der forsvarer den, fundamentalistisk, for andre er den dogmatisk, og nogle af Dem har endda foreslået, at pagten skal ophæves.
Jeg er mere enig med formandskabet og de af Dem, der har nævnt noget, som jeg finder væsentligt. Stabilitets- og vækstpagten skal være et instrument, der letter en anticyklisk aktion fra de offentlige finansers side. Det var målet med den, og det er det stadig. Derfor er der hverken tale om dogmatisme eller fundamentalisme.
Vi kan diskutere, om vi ud fra vores tidligere erfaringer, hvor pagten kun er blevet anvendt i vækstperioder, har kunnet konkludere, at den kun fungerer under de betingelser. Vi var heller ikke særlig dogmatiske i vækstperioder med hensyn til at udtømme pagtens muligheder for at nedbringe det offentlige underskud i nogle af medlemsstaterne, noget, som nu kunne være til skade for os.
Men lad os vende lidt tilbage til pagtens logik. Pagtens logik er at muliggøre anticykliske indgreb. Pagtens fleksibilitet består uden tvivl af to grundlæggende elementer, nemlig det første - de enestående situationer - at det ikke fører til noget at analysere, da vi kun taler om enestående situationer i tilfælde af dyb recession eller stærkt faldende vækst, og det andet, hvor pagten anvendes normalt ved hjælp af de automatiske stabilisatorers indvirkning.
I det konkrete tilfælde med de automatiske stabilisatorer fremgår fleksibilitetselementet af selve pagten, og jeg kan sige, at vi overhovedet ikke ændrer nogen holdning, for pagten er sådan.
I den adfærdskodeks, som Økofin-Rådet vedtog i juli i år, står der, at et af de grundlæggende elementer ved stabilitets- og vækstpagten er målet for budgetstillingen på mellemlangt sigt, og der står meget tydeligt, at der ved evalueringen af landenes mål skal tages udtrykkeligt hensyn til konjunktursituationen og dens indvirkning på budgettet. Det betyder, som nogle af Dem har nævnt, at der ikke er nogen tvivl om, at medlemsstaterne skal forsøge at tage dette forhold i betragtning, når de tilpasser stabilitetsprogrammerne.
Kommissionen har ved visse lejligheder lagt vægt på, at underskuddenes konjunkturjusterede stilling burde være inddraget i informationen om stabilitetsprogrammerne, og De ved udmærket, at vi har tekniske vanskeligheder, ikke hvad angår begrebet, men hvad angår systemet til beregning af denne strukturjusterede stilling.
Det vil naturligvis ikke give os mulighed for at være mere fleksible, men for at anvende pagten i en økonomisk virkelighed, der er forskellig fra den, der eksisterede, da de forskellige stabilitetsprogrammer blev vedtaget. Det betyder altså, at de nominelle mål efter Kommissionens mening, og det sagde jeg i mit første indlæg, ikke bør betragtes som noget, der slet ikke kan laves om på. De nominelle mål er knyttet til visse vækstskøn. Derfor er der som sagt ikke problemer, der er fleksibilitet, der er ikke dogmatisme, vi befinder os snarere i en periode, der adskiller sig fra den tidligere, hvad angår anvendelsen af stabilitets- og vækstpagten.
Ville en tese om større forbrug løse problemerne? Det tror jeg ikke. Når man tænker på de europæiske erfaringer i det seneste år med nærmest procykliske adfærdsmønstre ved denne type beslutninger, når man tænker på vanskelighederne med at få genoprettet ligevægtstilstande, når man tillige tænker på den virkning, som nogle holdninger har haft i de seneste måneder, mener vi ikke, at det er nogen god løsning. Derfor mener vi fortsat, at den gode løsning, og det sagde jeg i mit indledende indlæg - nogle af Dem har også nævnt det - er at fortsætte med mere Europa.
Mere Europa betyder Lissabon, mere Europa betyder, når vi taler om Lissabon, at forøge vores potentielle vækst, mere Europa betyder mere effektive systemer, mere Europa betyder også mere opmærksomhed på krisens virkning på de internationale markeder og på noget så vigtigt som internationale handelsforhandlinger om udviklingsbistand. Alle de elementer tilsammen vil uden tvivl gøre det muligt for os at forbedre sammenhængen.
Min sidste kommentar er, at mere Europa også uden tvivl kan betyde fremskridt på de områder, der er forbundet med den skattekonkurrence, som nogle af Dem har omtalt, og naturligvis hvad angår bekæmpelsen af hvidvaskning af penge. Alt sammen grundlæggende betingelser for at kunne gøre fremskridt med alt det, vi ønsker.
En debat som den i dag kræver egentlig et meget længere svar, men jeg er bange for, at vi desværre ikke har meget tid tilbage. Men jeg ville gerne fortælle Dem om disse idéer hurtigt, så Kommissionens holdning til dette sidste punkt er helt klar.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Jeg har modtaget syv beslutningsforslag, som er stillet i henhold til forretningsordenens artikel 37, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00.

Fjernsyn uden grænser
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0286/2001) af Hieronymi for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om Kommissionens tredje beretning til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg om gennemførelsen af direktiv 89/552/EØF om fjernsyn uden grænser (KOM(2001)9 - C5-0190/2001 - 2001/2086(COS)).

Hieronymi
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, målet med direktivet om fjernsyn uden grænser er både at sikre en lovmæssig ramme for de audiovisuelle udsendelsers frie bevægelighed i EU og interesser af særlig betydning, pluralisme, kulturel mangfoldighed, beskyttelse af unge og forbrugerne. I dag er Kommissionens beretning om gennemførelsen at direktivet for perioden fra 1997 til 2000 på dagsordenen.
I det væsentligste kan følgende resultat konstateres: Målene for direktivet er i store træk nået. I fremtiden er der behov for en grundlæggende revision af direktivet. De fem vigtigste statuspunkter er meget kortfattet for det første, at direktivet er gennemført i 12 medlemsstater, tre mangler endnu. For det andet har den audiovisuelle sektor i årene 1997 til 2000 oplevet en periode med en alt i alt kontinuerlig vækst. Dette vedrører antallet af fjernsynskanaler samt den samlede omsætning for radio-og fjernsynsstationer samt reklameomsætningen for offentligretlige og private udbydere.
Det skal alligevel bemærkes, at der i handlen med tv-rettigheder alene er et underskud i forhold til USA på ca. 2,9 milliarder dollars. Det samlede underskud i den audiovisuelle sektor er på ca. 6,6 milliarder dollars.
For det tredje er 50%-kvoten for europæiske værdier med undtagelse af Portugal overskredet væsentligt, idet den ligger på mellem 53% og 81%. For det fjerde er bestemmelserne om beskyttelse af unge alt i alt overholdt, men den bør dog koordineres bedre i fremtiden. For det femte er mulighederne ifølge artikel 3a om begivenheder af væsentlig samfundsmæssig interesse hidtil blevet udnyttet af tre lande, fire andre planlægger begivenheder af væsentlig interesse, især sportsbegivenheder. Udvalget konstaterede underskud i beretningen, hvad angår gennemførelsen i ansøgerlandene og analysen af udviklingen i mediekoncentrationen.
Vi står foran en digital tidsalder, og integrationen af tv, pc og internet kræver en substantiel revision af fjernsynsdirektivet med en europæisk retlig ramme for udsendelse af audiovisuelt indhold med trinvise reguleringsintervaller som mål. Hjørnestenene skal for det første være kontrol og smidiggørelse af reklametidsbestemmelserne og for det andet kontrol af kvoterne med henblik på, om de fortsat er et egnet støtteinstrument for europæiske produktioner. For det tredje sikringen af en åben og kompatibel standard for forskellige adgangskontrolsystemer og for det fjerde styrkelse af en effektiv selvkontrol især inden for beskyttelse af unge. For det femte analyse af udviklingen i den vertikale og horisontale mediespredning og for det sjette status for reguleringen af artikel 3, litra a), og den fremtidige håndtering. Derfor støtter jeg fuldt ud ændringsforslag 2, 3 og 4, som er blevet stillet i Parlamentet.
Forberedelsen af revisionen skal tage højde for fjernsynets og de nye tjenesters store betydning for demokratiet og samfundet også i den digitale tidsalder. Det er derfor nødvendigt med en åben meningsdannelsesproces, hvor både eksperter fra den audiovisuelle sektor og borgerne bliver hørt.
Jeg bifalder derfor i høj grad, at Kommissionen i denne forbindelse har planlagt en bred kommunikationsproces, og, fru kommissær, vi håber på grund af den digitale udviklings hastighed, at Deres forslag om revision kan stilles snarest muligt. Jeg vil dog alligevel rette en appel til os alle om at udnytte mulighederne for dialog i de næste halvandet år for at bevise, at Parlamentet, netop når det drejer sig om kulturelle emner, arbejder tæt på borgerne.

Whitehead
Hr. formand, jeg erklærer en interesse som direktør for et tv-dokumentarfilmselskab, som jeg nu ikke er særlig aktiv i, men jeg nærer stadig interesse for kvaliteten af vores udsendelser og fjernsyn.
Jeg bifalder fru Hieronymis betænkning og hylder hende for den. Den rammer kernen af den kulturelle mangfoldighed, som vi sætter så stor pris på i Europa. Vi forsvarer public service-forpligtelsen - uanset hvordan den pågældende service bliver finansieret - og principperne om adgang for alle, hvilket konstant vender tilbage i alle vores debatter nu om teknologi.
Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har bemærket sig den manglende balance på det europæiske audiovisuelle marked, og jeg håber, at kommissæren vil være i stand til at tale om dette. Siden 1999 er de europæiske tv-selskabers indtægter steget med gennemsnitligt 46,3%. I samme periode steg indtægterne for public service-radio- og tv-virksomheden på det nærmeste overhovedet ikke, og det gik trægt for den kreative tv-produktion i de fem førende producerende lande i EU, eller den faldt i nogle tilfælde. Samtidig steg salget af amerikanske programmer til Europa voldsomt - programmer, som vi ved indhøster deres tredje belønning efter allerede at have opnået deres første og anden belønning på det amerikanske marked direkte og via satellit og kabel-tv. Det er ikke nogen sund situation. Beskyttelsen af det mangfoldige marked i Europa forbliver meget vigtig. Teknologiens befalinger bør forbindes med det, forbrugerne har brug for, såvel som med det, produktionsimperierne ønsker at sælge.
Artikel 3, litra a), som ordføreren nævnte tidligere, viser, hvad der kan gøres for at bevare det størst mulige publikum i forbindelse med særlige begivenheder. Også jeg støtter fru Junkers ændringsforslag og andre om samme punkt. Det var en væsentlig forandring til det bedre, og det viste, at vi kan intervenere her og i EU.
Vi bør vende tilbage til spørgsmålet om koncentration af medier, og hvordan det relaterer til, hvad der er godt for offentligheden, ikke blot hvad angår mangfoldighed, men også i usødet politisk magt.
Endelig bør vi kunne sige til ansøgerlandene: Gør, som vi gør, og ikke kun, som vi siger. Det betyder at have regler, som overholdes, for dem såvel som for os.

Santini
Hr. formand, dette direktiv, som blev udarbejdet i 1989, har den meget lovende titel "Fjernsyn uden grænser", men der var bestemt ingen, der havde forestillet sig, at det også var uden frister. Det er nemlig tydeligt, at dette emne - som kunne være genstand for lovgivningsmæssig innovation for 13 år siden - har gennemgået en radikal og rivende udvikling. Det samme gælder for den ajourføring, vi foretog i 1997, for det hele er blevet forældet på grund af den hurtige teknologiske udvikling, men også på grund af tendenserne. Derfor bliver vi stadig mere sikre på, at revisionen af dette direktiv, som hidtil er planlagt til 2002, allerede bør finde sted i begyndelsen af næste år, så der ikke går så mange måneder.
De sidste fem år har nemlig været en sand revolution på fjernsynsområdet. Faktisk er det gamle fjernsyn efterhånden ikke andet end et redskab og et teknisk instrument for den digitale innovation, for webcastingens og internettets invasion og for det interaktive forhold mellem bruger og sender. Også alle de andre problemer, der har direkte eller indirekte forbindelse til fjernsynssektoren, taler for en overordnet og moderne revision. Det gælder f.eks. forøgelsen af netværkenes omsætning, reklamerne gradvise og stadig mere foruroligende indtrængen, mangedoblingen af private sendere og de tiltagende sociale og moralske konsekvenser af visse programmer.
Det er nødvendigt at udvide direktivets anvendelsesområde, så det ikke bare omfatter alle de førnævnte spørgsmål, men også andre spørgsmål, der allerede er medtaget, men som ikke er uddybet tilstrækkeligt, f.eks. problemerne i forbindelse med den intellektuelle ejendomsret, respekten for mindreårige som brugere, der ofte ikke kontrolleres, udsendelsernes kulturelle niveau - hvor der ikke blot skal tages hensyn til producenternes interesser og krav, men også og ikke mindst til modtageligheden hos de personer, disse produkter er beregnet på - og endelig sammenholdelsen med de amerikanske produktioner, som er et spørgsmål, der var genstand for en hed debat i 1997, og som på mange punkter forblev uløst.
Endelig må man i den forbindelse også håbe, at vi igen kommer til at drøfte den såkaldte "informationsret", som er en ret, der selvfølgelig skal gælde på samme måde for både EU-borgerne og alle dem, der ikke er med i EU, men som modtager de programmer, der er produceret i EU. Det er ikke tilstrækkeligt at sikre de store sportsbegivenheder, sådan som vi gjorde i 1997, for "mennesket lever ikke af fodbold alene", for nu at sige det på en sjov måde. Vi skal ikke bare give kulturel information, der hele tiden er ajourført, til dem, der bor i EU, men også og ikke mindst til dem, der er ringest stillet på grund af deres geografiske placering og deres sociale og økonomiske niveau. Det er ikke nok med den "parabolret", som alle har, eftersom alle, der har penge til det, kan købe en parabol. Forestil Dem, hvilke programmer man kunne sende til folk i hele verden ved hjælp af en parabol. Den mest værdifulde støtte er den støtte, der er forbeholdt produktionen af programmer, som tager sigte på at fremhæve, beskytte og fremme de regionale og lokale kulturer.
Til sidst skal der endnu en gang rettes en opfordring til medlemsstaterne. Jeg lykønsker ordføreren og støtter hendes ændringsforslag og retningslinjer, og hun mindede om, at der hidtil kun er 12 medlemsstater, som har gennemført direktivet. Lad os derfor benytte os af denne lejlighed, fru kommissær, til at gentage dette budskab til medlemsstaterne: Tro på dette direktiv, for det bliver hele tiden mere nødvendigt, aktuelt og vigtigt, og for at man kan tro på det, er det først og fremmest nødvendigt at gennemføre det!

Aparicio Sánchez
Hr. formand, revisionen af direktivet om fjernsyn uden grænser er også meget presserende for os.
For det første fordi det scenario, der er rammen om udviklingen på fjernsynsmarkedet i dag, som det er blevet beskrevet, er så forskelligt fra det, der eksisterede ved den seneste revision af direktivet, at det ikke synes muligt at beholde det 2-3 år til. Vi kan anslå, at direktivet højst berører 50% af de problemer, der er i sektoren i dag.
For det andet fordi vi har brug for at finde løsninger, som ikke blev fundet på daværende tidspunkt. Fjernsynet er stadig det vigtigste informations- og fritidsmedium for de fleste europæere, og efter min mening er de tre største problemer ved det, når man ser bort fra programmernes ringe kvalitet, følgende: den overdrevne udsendelse af reklamer uden hensyn til aldersgrupper, tidspunkter eller belejlighed, den meget sparsomme udsendelse af europæiske film, som bliver ydmygende for europæisk kultur, og den omsiggribende forretning med kodning af programmer, så man skal betale for at se dem.
Disse problemer eksisterede ganske vist allerede i 1996, men de er blevet meget alvorligere, hvilket viser, at selv om direktivet har fungeret fint til den frie bevægelighed for fjernsynstjenesteydelser i Fællesskabet, har det slået fejl på andre vigtige områder.
Ud fra Kommissionens meddelelse kan vi ikke vurdere den indsats, som staterne i de tre analyserede år har gjort for at rette op på disse forhold. Det er nok at sige, at tre af dem ikke engang gennemførte direktivet i deres lovgivning. I de øvrige har resultaterne sikkert ikke været de samme, men Kommissionen leverer ikke denne sammenlignende undersøgelse. Den går heller ikke i dybden med den nuværende situation i ansøgerlandene, som bør vurderes grundigt i det nye direktiv.
Af disse grunde har fru Hieronymi - efter min mening med god grund - ikke ønsket i sin betænkning at tage forskud på en tilbundsgående debat, som skal finde sted, når direktivet bliver revideret, og det, som hun anmoder om, er denne revision. Der fastlægges også nogle retningslinjer, som bør tages i betragtning, herunder den obligatoriske indførelse af nye tjenester baseret på ny teknologi, behovet for at stimulere og fremskynde overgangen til digital teknologi og samordning af det nye direktiv og revisionen af direktivet om elektronisk handel.
Derfor, hr. formand, vil Den Socialdemokratiske Gruppe stemme for betænkningen og stille to ændringsforslag af fru Junker, hvoraf jeg vil fremhæve kravet om, at begivenheder og forestillinger, der er af stor interesse for borgerne, ved hjælp af en fællesskabsbestemmelse skal beskyttes mod kodning og kunne tilbydes gratis til alle samfundsgrupper.

Thors
Hr. formand, fru kommissær, samtidig med at jeg på ELDR-Gruppens vegne vil takke ordføreren for betænkningen, vil jeg, ligesom de foregående talere, henlede opmærksomheden på fremtiden. I Kommissionens rapport står der, at næste rapport om direktivet også skal inddrage spørgsmål, som er vigtige for forbrugerne, såsom driftskompatibilitet, betinget adgang, og hvordan overgangen til den digitale transmissionsteknik skal ske, men når næste rapport er blevet udarbejdet, er toget måske allerede kørt.
Jeg vil gerne minde om, at Parlamentet ved behandlingen af "telekompakken" med stort flertal godkendte, at vi skulle kræve en åben fælles standard for tv-sendere og -modtagere, det vil sige den eneste, som hidtil er blevet godkendt i Europa, den såkaldte MHP-standard. Standarden skulle garantere, at alle forbrugere ved, hvad der er gældende, og tør anskaffe det påkrævede udstyr, og at der ikke opstår vertikalt opdelte markeder. Det støttede Parlamentet med stort flertal.
Men hvad er der sket siden? Kommissionen kan ikke tilslutte sig denne beslutning, og Rådet har helt og holdent ignoreret dette spørgsmål, som efter min mening er yderst vigtigt, hvis vi skal opnå en såkaldt digital update, få fart på den digitale teknologi også på alle tv-markeder. Derfor håber jeg, at Kommissionen som helhed kan begynde at tilslutte sig de krav, som Parlamentet har stillet, og som vi, fra ELDR-Gruppens side, ønsker at tydeliggøre. Ordføreren har allerede peget på dette krav, men jeg vil gerne gentage det for at tydeliggøre det for alle tjenester i Kommissionen.
Nogle har sagt, at "Fjernsyn uden grænser" er en suggestiv titel på direktivet. Der er også en særskilt problematik i denne forbindelse. Vi oplever i mange tilfælde, at direktivet ikke har fungeret efter hensigten, når det gælder videreformidling eller de enkelte forbrugere, som vil se tv fra et andet land. Kommissionen mener, at måden at håndtere ophavsrettighederne på forhindrer dette. Jeg håber, at også dette spørgsmål vil blive behandlet mere indgående i fremtiden.

Wyn
Hr. formand, der er mange, der mener, at denne betænkning ikke går langt nok i sin analyse af de potentielle problemer, der ligger foran os, når vi formentlig starter på en revision af direktivet om "fjernsyn uden grænser" i 2002, og som vi alle er klar over. Men det rejser en række meget vigtige spørgsmål, og det er vigtigt at indlede denne dialog allerede nu.
Min personlige bekymring er den rolle, som public service-radio- og tv-selskaber spiller i denne vigtige dagsorden. Det er vigtigt at erkende, at nutidens public service-radio- og tv-spredning må tilpasse sig ændringerne. Nutidens radio- og tv-sektor er konkurrencepræget, og de markedskræfter, som i det store og hele styrer den, kan ikke ignoreres. Public service- radio- og tv-selskaber laver programmer af høj kvalitet på nationale sprog, der afspejler nationale kulturer. De har også en meget vigtig rolle at spille, når det gælder om at tilskynde folk til at bruge og forstå de nye digitale medier. Jeg er enig i kommissærens udtalelse i en meddelelse for nylig om, at radio- og tv-spredning og kultur bør forblive inden for WTO's tjenesteydelseskategori, og at denne ordning bør respekteres. Når dette er fastslået, bør vi være helt sikre på, at der er et tilstrækkeligt anvendelsesområde for national og EU-lovgivning til at beskytte offentlige tjenesteydelser og kulturelle enheder. Der skal robust og målbevidst tidligt regulerende foranstaltninger til for at skabe det åbne miljø, vi alle søger, og et miljø, som er i alle Europas borgeres og økonomiers reelle interesse.
Europa skal konkurrere i den digitale verden, hvor forbrugere og borgere kan bevæge sig frit, og hvor konkurrence fører til mangfoldighed og valg. Med dens komplementære blanding af private og public service-radio- og tv-selskaber garanterer den europæiske audiovisuelle model pluralisme, hvad angår information, kulturel mangfoldighed og adgang for alle til information, uddannelse, underholdning og kunst. Jeg vil stemme for betænkningen og glæder mig meget til de forestående forhandlinger.

Zabell
Hr. formand, jeg vil indlede med at lykønske ordføreren med det arbejde, hun har udført, og Kommissionen med det gode initiativ.
Jeg vil imidlertid fremhæve tre aspekter, som jeg finder meget væsentlige. Det første er den audiovisuelle sektors betydning for sportens fremme. Og det er fordi, vi ikke må glemme, at sporten bidrager til at skabe en identitet og samle folk ud over at samle sportsudøvere og tilskuere og give sidstnævnte mulighed for at identificere sig med deres nation.
Sporten er desuden en af de aktiviteter, der påvirker og nærmer borgerne mest til EU uanset alder eller social baggrund, og derfor hverken kan eller bør sporten være diskriminerende, og alle EU's borgere bør kunne se en sportsbegivenhed. Det kan ikke være et privilegium for nogle, da det drejer sig om begivenheder, der er særdeles vigtige for vores samfund.
Det andet aspekt er nødvendigheden af at kontrollere reklamepauserne, og derfor støtter jeg fuldt ud ordføreren, når hun bifalder Kommissionens strategi om, at der skal gennemføres en undersøgelse af virkningerne på mindreårige af tv-reklamer og teleshopping.
Og det tredje aspekt, som jeg vil fremhæve, er min fulde støtte til ordførerens anmodning om, at medlemsstaterne styrker dialogen og samarbejdet om beskyttelse af mindreårige og unge. Vi kan ikke stile efter en verden uden vold, når vores fremtidige voksne tilbringer dagen med at se tegnefilm, film og nyheder, der er mere og mere voldelige.

Junker
Hr. formand, mine damer og herrer, i 2000 var der i EU 152 millioner husstande med fjernsyn, som i alt kunne modtage mere end 580 forskellige kanaler. Det svarer til en vækst på ca. 180% på kun fire år. Disse få tal skulle være nok til at tydeliggøre, at det traditionelle fjernsynsmarked, som kun er en lille del den samlede audiovisuelle sektor, er en branche med betydelig vækst.
Kommissionens beretning beviser, at direktivet om fjernsyn uden grænser, som oprindeligt netop var ekstremt omstridt i mit land, har stået sin prøve. Det sikrer en grænseoverskridende udbredelse på kontrollerbare betingelser. I beretningens periode er der immervæk 50 kanaler, som allerede hovedsageligt har rettet deres udsendelser mod markeder uden for deres hjemsted. Med fjernsynsdirektivet er regionale lovgivningsmæssige huller blevet lukket, og der er fastsat standarder f.eks. reklamer og beskyttelse af unge, hvilket med hensyn til lige muligheder og konkurrenceevne har skabt retfærdige spilleregler.
I Hieronymi-betænkningen fremstilles dette på en acceptabel måde. Det tydeliggøres dog også, at vi hurtigst muligt skal indlede en ny debat om den nye revision af fjernsynsdirektivet for at stå mål med de hurtige ændringer i den audiovisuelle sektor i denne tidsalder med tiltagende digitalisering. Det gælder ikke kun udbredelsen af multimedietilbud af alle typer, men derimod en passende håndtering af den næsten uoverskuelige udvikling i mediekoncentrationen. At finde et modspil er nødvendigt for at sikre informationsfriheden, ytringsfriheden og pluralismen og et uundværligt grundlag for, at Europas kulturelle mangfoldighed kan blomstre i multimedieverdenen.

De Sarnez
Hr. formand, jeg vil gerne først og fremmest ønske Ruth Hieronymi tillykke med det kvalitetsarbejde, hun har leveret. Beviset herfor er den brede konsensus, som hun har opnået på et centralt og i øvrigt yderst følsomt område. Jeg tilslutter mig den overordnede filosofi i denne betænkning og de forslag, den indeholder.
Hvad angår metoden, synes jeg, det er ærgerligt, at man ikke har kunnet gennemføre en egentlig evaluering af resultaterne i forhold til de fastlagte mål. Dette ville have lettet forståelsen af direktivets reelle kulturelle og økonomiske satsninger i de enkelte EU-medlems- og ansøgerlande. Derimod forstår jeg ordførerens og Kommissionens ønske om at foreslå en revision af direktiverne og at gøre det parallelt med revisionen af andre direktiver, samtidig med indledningen af tre omfattende, forudgående undersøgelser. Faktisk er det kun et globalt tiltag, der på mellemlangt sigt kan føre til en sammenhængende og offensiv politik, et tiltag - det må vi indrømme - der ikke får tilstrækkelig støtte i direktivet. Det audiovisuelle landskab har faktisk ændret sig radikalt. Nye tjenester, der kalder på ny teknik, men også en stigning i antallet af nye sendestationer, som vender op og ned på landskabet. Derfor må vi i dag udvide direktivets anvendelsesområde, hvis vi vil sørge for, at vores audiovisuelle sektor består. Dog har jeg flere bekymringer. Vi konstaterer fortsat en vedholdende ubalance mellem den europæiske filmproduktion og importerede amerikanske film på det europæiske marked. Man ser, at de europæiske film rejser meget lidt i EU-landene: 6% af de europæiske film markedsføres uden for deres oprindelsesland, 74% af det samlede antal programmer er importeret amerikansk fiktion og kun 14% europæisk. Ud over den almindelige programeksport er fjernsynsmagnaterne i færd med at skabe en eksport til Europa af amerikanske temakanaler, der sælges til såvel operatørerne af digitale pakker som til satellit-tv, og endvidere halter Europa betydeligt bagud i forhold til USA på det digitale område.
Det er de store udfordringer, vi står over for. Og det er derfor, jeg mener, at kun en global og voluntaristisk indsats fra EU's side kan være til nogen nytte, for ud over de økonomiske og finansielle spørgsmål, som selvfølgelig er centrale, er der også ganske enkelt spørgsmålet om vores kultur, vores identitet og de værdier, som vi tror på.

Mombaur
Hr. formand, De var selv tidligere viceborgmester i Madrid. Så det vil sikkert interessere Dem og Parlamentet, at vi på gæstetribunen har en delegation af højtplacerede folkevalgte fra de tyske byer. Jeg synes, vi skal byde dem hjerteligt velkommen.

Formanden
Vi tilslutter os Deres ord. Jeg kan høre, at De er blevet informeret indgående af en af mine spanske kolleger.
Jeg giver ordet til fru Reding, som taler på vegne af Kommissionen.

Reding
Hr. formand, jeg vil først og fremmest gerne takke fru Hieronymi mange gange for kvaliteten i hendes betænkning og mere overordnet for hendes engagement på film- og tv-området. Dette engagement viser, at Parlamentet forstår betydningen af direktivet om fjernsyn uden grænser og dets anvendelse. Jeg vil gerne slå fast over for de ærede parlamentsmedlemmer, at fru Hieronymis betænkning ikke drejer sig om udvikling af fjernsyns- eller filmmediet generelt, men om Kommissionens beretning om gennemførelsen af direktivet fjernsyn uden grænser mellem 1997 og 2000. Jeg er fuldstændig enig med de parlamentsmedlemmer, der har beklaget forholdene for europæisk film i kvalitetsmæssig såvel som i økonomisk henseende, og jeg vil gerne henlede deres opmærksomhed på, at Kommissionen i sidste uge offentliggjorde sin beretning om filmmediet. Jeg er sikker på, hr. formand, at Parlamentet får lejlighed til at indlede en storstilet forhandling om filmens udvikling i Europa, en storstilet forhandling, som jeg inderligt ønsker mig. Men vi skal være klar over, at vi, hvad angår tv, er underlagt nogle lidt anderledes konsekvenser. Jeg ville blot gerne henlede opmærksomheden på, at vi med hensyn til distribution og produktion af tv-programmer - der er underlagt direktivets artikel 4 og 5 - konstaterer, at det vægtede gennemsnit af transmission af europæiske produktioner via de store kanaler svinger fra 53% til 81% med undtagelse af et enkelt land. Det er også værd at bemærke, at hovedparten af medlemsstaterne har indført en strengere lovgivning, end hvad direktivet foreskriver. Hvad angår tv, er situationen derfor lykkeligvis noget bedre end for film. Jeg foreslår således, hr. formand, at vi for en gangs skyld tager en seriøs drøftelse af filmmediet i dette forum. En sådan forhandling er meget vigtig. Flere parlamentsmedlemmer har påpeget nødvendigheden af en genforhandling af direktivet. Denne proces er sat i gang. Den blev indledt i år med en meget omfattende høring af branchen. Den vil blive fulgt op til næste år. De ved, at vi har indledt tre undersøgelser af forskellige aspekter af direktivet om den audiovisuelle sektor. Vi har lagt vægt på at få gennemført disse undersøgelser af rådgivere, der er uafhængige af Kommissionen, således at det ikke drejer sig om Kommissionens undersøgelser, men derimod om uafhængige undersøgelser, der modtager støtte fra branchen og giver mulighed for at danne sig et objektivt billede af situationen ude i marken. Rådgiverne har organiseret værksteder, der samler fagfolkene fra industrien, forvaltningen og den politiske verden. Også parlamentsmedlemmerne er blevet inviteret til at besøge disse værksteder. Andre værksteder er under forberedelse. Arbejdet med at høre de forskellige interesserede parter suppleres selvfølgelig med et analyse- og redigeringsarbejde, der vil munde ud i nogle rapporter fra rådgiverne, som vi vil modtage ved årets slutning eller i begyndelsen af næste år. Kommissionen indleder derefter sin egen høringsprocedure med offentliggørelsen af et arbejdsdokument, som alle opfordres til at svare på inden sommeren 2002. Hr. formand, Parlamentet får derfor stadig rigelig lejlighed til at genforhandle de hovedretningslinjer, som er angivet i Hieronymi-betænkningen, men også til at få indflydelse på især de fremtidige retningslinjer i det omfang, der senere og på basis af dette arbejde og i henhold til de opnåede resultater vil opstå en institutionel forhandling om direktivet med i det omfang, det er nødvendigt - og jeg deler parlamentsmedlemmernes mening om det nødvendige i at reformere direktivet - Kommissionens forslag til et nyt direktiv inden udgangen af 2002. Dette for at minde Dem om kompleksiteten i den proces, som vi har forpligtet os til at gennemføre, en proces, hvor Parlamentet vil blive hørt for hver etape. Ved at give denne genbehandlingsproces en stor plads illustrerer fru Hieronymis betænkning i øvrigt også, hvor kompleks og betydningsfuld forhandlingen er.
Hr. formand, tillad mig at understrege to elementer i teksten til den betænkning, der er blevet fremlagt af Parlamentet, og kommentere betragtning H og artikel 1, litra e). Ifølge betragtning H er direktivet i dag forældet, da det kun tager sigte på at regulere generelt, ukodet tv, som var det oprindelige formål med dets udarbejdelse. Men det er ganske enkelt ukorrekt. Direktivets anvendelsesområde er langt større. Det finder anvendelse på radiospredning i almindelighed, f.eks. på radiospredning via betalingskanaler eller temakanaler, men også på digital og analog radiospredning. Formuleringerne i betragtning H er derfor ganske enkelt forkerte og er en farlig fejltagelse, eftersom direktivet faktisk ikke finder anvendelse på internettet, fordi internettet ikke eksisterede, da det blev udarbejdet. Det er derfor nødvendigt under revisionen af direktivet at træffe nogle passende foranstaltninger. Det er i øjeblikket direkte farligt at sige, at direktivet er forældet, af den simple grund at det kan levere skyts til de nationale myndigheder, der endnu ikke har gennemført det. Deres ordfører har allerede stillet spørgsmålet: Hvorfor gennemføre et forældet direktiv? I det tilfælde bliver resultatet stilstand, og der vil ikke være flere pressionsmidler, og i sidste ende opnår Parlamentet det modsatte af det, det egentlig ønsker. Dette risikerer også at give os problemer med ansøgerlandene - hvilket jeg vil komme ind på senere - som med store vanskeligheder er i færd med at gennemføre EU's acquis i deres lovgivninger. Vil man tvinge dem til at gennemføre et acquis, som Parlamentet finder forældet? I denne sags interesse, hr. formand, er det derfor altafgørende at ændre dette punkt i teksten og sørge for hverken at sende negative signaler til de medlemsstater, der iværksætter direktivet, eller til de ansøgerlande, der overtager EU's acquis, men derimod at minde dem om, at direktivet fortsat yder en retssikkerhed til operatørerne på EU's audiovisuelle område. Nogle parlamentsmedlemmer har i øvrigt meget rigtigt understreget dette punkt.
Betænkningens punkt 1, litra e), beklager, at Kommissionen kun har medtaget få oplysninger om ansøgerlandenes bestræbelser på at overtage EU's acquis på det audiovisuelle område, og at den ikke har lagt vægt på behovet for, at de øger disse bestræbelser. Tillad mig at understrege, at den betænkning, der er udarbejdet til gennemførelse af direktivets artikel 26, udelukkende omhandler gennemførelsen af dette direktiv i EU's medlemsstater. Den omhandler ikke ansøgerlandenes overtagelse af EU's acquis. Det er således normalt, at der ikke heri findes nogen detaljer om overtagelsen af dette acquis, og endnu mindre om henstillingerne til disse lande. Når det være sagt, har jeg gode nyheder til Dem i den henseende, for situationen med hensyn til overtagelsen af EU's acquis er blevet klart bedre siden udgangen af 2000. For alle ansøgerlande undtagen Rumænien, Ungarn og Tyrkiet er kapitel 20 om det audiovisuelle område midlertidigt afsluttet, hvilket betyder, at den nationale lovgivning for en stor del af de involverede lande er i overensstemmelse med EU's acquis. Hr. formand, jeg vil gerne takke Parlamentet, som altid har bakket stærkt op om mine bestræbelser på at støtte kulturindustrien, men også den kulturelle mangfoldighed. Jeg kan fortælle Parlamentet, at vores arbejde kun lige er begyndt, for revisionen af direktivet om fjernsyn uden grænser bliver en omfattende og yderst kompleks opgave, hvortil jeg har brug for Parlamentets daglige og håndfaste støtte. Min erfaring siger mig, at jeg nok skal få denne støtte.

Formanden
Mange tak, fru Reding. Vi takker Dem også, fordi De tilskynder til, at direktiverne revideres. Jeg er sikker på, at Kommissionen og Parlamentet vil samarbejde om at få dem ajourført.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Spørgetid (Rådet)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Rådet (B5-0333/2001).
Rådet vil blive repræsenteret af fru Neyts-Uyttebroeck, formand for Rådet.

Bernd Posselt
Spørgsmål nr. 1 af (H-0689/01):
Om: Republika Srpska Hvilken politik fører Rådets formandskab over for den såkaldte Republika Srpska i Bosnien-Hercegovina, navnlig vedrørende sammenarbejde med krigsforbrydertribunalet i Haag samt de tvangsforflyttedes tilbagevenden?

Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, mine damer og herrer, Rådet har igen og igen understreget over for Den Internationale Krigsforbryderdomstol for det tidligere Jugoslavien, hvor stor betydning EU tillagde opfyldelsen af de internationale forpligtelser i de lande, der deltager i stabiliserings- og associeringsprocessen, samt en endelig afklaring på spørgsmålet om flygtninge og tvangsforflyttede. Disse elementer er en del af de retningslinjer, som EU har udstukket inden for rammerne af stabiliserings- og associeringsprocessen, og som landene i området har skrevet under på på topmødet i Zagreb. Rådet har på sit møde den 11. juni godkendt en beretning, der evaluerede de fremskridt mod europæisk integration, som var sket i landene på disse områder, og formuleret nogle konkrete henstillinger for at give dem mulighed for at fortsætte i samme spor.
Rådet har ved denne lejlighed vurderet, at Bosnien-Hercegovinas samarbejde med Den Internationale Krigsforbryderdomstol for det tidligere Jugoslavien var utilstrækkeligt, særligt hvad angik Republika Srpska. Ingen af de personer, der var anklaget for krigsforbrydelser, var blevet arresteret på initiativ fra denne republiks myndigheder. Rådet har således indskærpet Bosnien-Hercegovina at bestræbe sig på at leve fuldt og helt op til Dayton/Paris-aftalen og på at lægge sig i selen for at opnå et fuldt samarbejde med Den Internationale Krigsforbryderdomstol.
EU har ved samme lejlighed vurderet, at processen med at bringe flygtningene og de tvangsforflyttede tilbage over hele Bosnien-Hercegovinas territorium skal accelereres, og at man bør styrke de foranstaltninger, der sigter mod at opfylde betingelserne for en sikker tilbagevenden. Unionen har også til myndighederne i Bosnien-Hercegovina og Republika Srpska givet udtryk for sit ønske om at se Bosnien-Hercegovina iværksætte samtlige af de henstillinger, som de havde modtaget. Rådet vil sørge for at følge op på disse nabospørgsmål.
Undersøgelsesproceduren vil også give EU mulighed for med jævne mellemrum at vurdere opfyldelsen af de opstillede kriterier inden for rammen af stabiliserings- og associeringsprocessen for at sikre sig, at niveauet for de etablerede forbindelser og niveauet for teknisk og økonomisk bistand faktisk også er dokumenteret. Her er der helt sikkert tale om et muligt pressionsmiddel mod Bosnien-Hercegovina og Srpskas myndigheder, et middel, der kan bruges, hvis situationens udvikling kræver det.

Posselt
Fru formand for Rådet, jeg har kun to korte ekstra spørgsmål. For det første vil jeg gerne vide, om Rådet har spurgt Republika Srpska, hvor mange fordrevne og flygtninge der i mellemtiden er vendt tilbage til Republika Srpska. Findes der oplysninger om dette? For det andet ønsker jeg at vide, om samarbejdet med Den Internationale Krigsforbryderdomstol for Eksjugoslavien også får følger for Republika Srpskas finansiering.

Neyts-Uyttebroeck
Hvad angår Deres første spørgsmål, kan jeg ikke give Dem svaret nu, men vi vil kontrollere det og undersøge, om der findes nogle mere nøjagtige tal. Jeg mener, at jeg har givet Dem begyndelsen til et svar på Deres andet spørgsmål, det vil sige, at Rådet klart har markeret, at det, hvis situationen ikke blev bedre, faktisk kunne overveje at revidere de finansielle midler, som myndighederne har fået stillet til rådighed, både i Bosnien-Hercegovina og i Republika Srpska.

Formanden


Josu Ortuondo Larrea
Spørgsmål nr. 2 af (H-0690/01):
Om: Europæiske regioner, subsidiaritet og reform af traktaterne Efter de mange traktater - lige fra Rom-traktaten til Nice-traktaten - kan Europa med hensyn til borgerskab - for den enkelte eller for en samfundsgruppe - ikke mere betragtes som en "international" størrelse, men må anses for at være en kohærent helhed, i alle henseender og ikke blot i relation til økonomi og markedsspørgsmål. Vi baskere kan ikke betragte flamlændere og wallonere som udlændinge, lige så lidt som catalonierne kan betragte finnerne, skotterne eller gallicierne etc. som udlændinge. Vi er alle borgere og folk i et fælles Europa.
Kan Rådet oplyse, om det er enig i de synspunkter, som Dreze for nogen tid siden fremsatte i Belgien, og som går ud på, at der i Europa skal indføres et juridisk begreb - en eurosamfundsgruppe, således at ikke-statslige politiske enheder får juridisk status, så de selv kan etablere forbindelser med Regionsudvalget, Kommissionen, Domstolen etc. og indgå gyldige aftaler med andre såkaldte eurosamfundsgrupper og offentlige myndigheder i hele Unionen som led i udviklingen af fællesskabsretten? Mener Rådet ikke, at dette spørgsmål bør figurere som et af initiativerne vedrørende Unionens fremtid og drøftes under debatten om reformen af traktaterne, som bør endelig fastlægges på Det Europæiske Råds næste møde i Laeken?

Neyts-Uyttebroeck
På vegne af Rådet vil jeg gerne minde om, at Unionen, i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 6, stk. 3, respekterer medlemsstaternes nationale identitet, mens det i samme traktats artikel 48 fastsættes, at det er regeringskonferencens opgave i indbyrdes samråd at fastsætte de ændringer, som skal indføres i traktaterne.
Under spørgetiden i juli havde jeg mulighed for at svare på en række spørgsmål - jeg mener, at det var 10 i alt - om den eventuelle merværdi, som såkaldte eurosamfundsgruppers aktive og institutionaliserede deltagelse ville give debatterne på unionsniveau. Jeg sagde dengang, at Rådet, uden at underkende Regionsudvalgets ubestridelige politiske indflydelse, ikke kan svare detaljeret på spørgsmål om de regionale enheders rolle i Unionens struktur.
Rådet kender naturligvis de forskellige holdninger og følger meget opmærksomt udviklingen omkring emner, som direkte vedrører magtbalancen inden for de europæiske strukturer, til at starte med nærhedsprincippet. I denne fase kan jeg på vegne af Rådet kun henvise spørgerne til den i mellemtiden meget nære fremtid, det vil sige aftalen i Laeken. Det er meningen, at Rådet dér afgiver en erklæring, der kan bygges videre på for at skabe de betingelser, som vil sikre Unionens fremtid. Inden for disse rammer vil der utvivlsomt blive givet anvisninger på, hvordan forberedelserne af regeringskonferencen i 2004 skal struktureres, og hvordan deltagelsen skal udvides.
I øvrigt henviser jeg til hr. Michels meget omfattende redegørelse og svar i morges på vegne af Rådet, hvor han nævnte en række meget konkrete anvisninger i den forbindelse.

Ortuondo Larrea
Fru formand for Rådet, Ministerrådet træffer ofte beslutninger, som har indflydelse på lovgivningsmæssig enekompetence tilhørende historiske nationer som Baskerlandet, Catalonien eller Skotland, regioner som Flandern og Vallonien, forbundsstater som Bayern, Baden-Baden, Rhinlandet osv.
Mener De ikke i tilfælde af kompetencestrid på grund af beslutninger truffet i Rådet uden de berørte historiske nationers, regioners eller forbundsstaters tilstedeværelse eller samtykke, at disse forfatningsmæssige organer burde have ret til at appellere og indgive rekurs ved De Europæiske Fællesskabers Domstol, da den i henhold til traktaterne har beføjelse til at afsige dom i disse sager?
Mener De ikke, at Det Europæiske Råd i Laeken burde inddrage disse spørgsmål i den fremtidige debat om Unionen og kompetencefordelingen mellem Unionen, medlemsstaterne og de øvrige institutionelle organer?

Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, selv om jeg interesserer mig vældig meget for dette emne, tror jeg ikke, at en fortsættelse af den forhandling, der fandt sted i Parlamentet i juli, ligger lige for. Jeg gav dengang et udtømmende svar, mener jeg, dels på Rådets vegne, når der var mulighed for det, og dels på egne vegne. Jeg tillader mig derfor at henvise Dem til referatet fra dette møde, hvor De finder alle de detaljerede svar på de spørgsmål, som De netop har stillet.

Formanden


Bart Staes
Spørgsmål nr. 3 af (H-0691/01):
Om: Arbejdssprog hos Den Europæiske Patentmyndighed Torsdag den 31. maj nedfældede Rådet skriftligt en EU-fremgangsmåde med hensyn til fællesskabspatentet. Med hensyn til sprogordningen i Den Europæiske Patentmyndighed oplyste teksten kun, at oversættelsesudgifterne bør begrænses. Unionen hylder princippet om, at enhver kan henvende sig til institutionerne på ét af de 11 officielle sprog.
Erkender Rådet, at ansøgningen om et patent hos Patentmyndigheden skal være mulig på de 11 officielle EU-sprog? I bekræftende fald, hvordan sikrer Rådet, at personer og virksomheder kan anmode om patenter på de 11 officielle sprog? I benægtende fald, hvordan begrunder Rådet et sådant afvigende standpunkt? Støtter Rådet den græske regerings initiativ om at anfægte sprogordningen hos Varemærkemyndigheden i Alicante?

Neyts-Uyttebroeck
Det er korrekt, at Rådet den 31. maj i år blev enigt om en fælles holdning til fællesskabspatentet med det formål at gøre fremskridt i de videre forhandlinger om patentet. Med hensyn til sprogordningen indebærer EU-holdningen, at systemet skal baseres på en række principper, som gælder for alle, inklusive princippet om ikke-diskrimination. For at begrænse oversættelsesudgifterne skal de forskellige forslag i den forbindelse undersøges nærmere, herunder teknologisk oversættelsesbistand, uden i den forbindelse at udelukke andre muligheder på forhånd.
På grundlag af disse retningslinjer påbegyndte Rådet for nylig drøftelsen af de pågældende bestemmelser i kommissionsforslaget om en forordning om fællesskabspatentet, samt de andre løsninger, som er foreslået af de forskellige medlemsstater. Ikke desto mindre vil parlamentsmedlemmet have forståelse for, at Rådet ikke i øjeblikket ønsker at tage stilling til dette forordningsforslag, inklusive sprogaspekterne, så længe Parlamentet, som er blevet hørt i henhold til traktatens artikel 308, endnu ikke har udtalt sig.
Rådet minder parlamentsmedlemmet om, at Harmoniseringskontorets sprogordning inden for det indre marked er fastsat i varemærkeforordningen, som blev vedtaget enstemmigt af Rådet i henhold til aftalen fra regeringsrepræsentantkonferencen på stats- og regeringschefniveau den 29. oktober 1993.
Endvidere har Rådet i forbindelse med den græske regerings skridt i sag T-120/99 noteret sig Domstolens kendelse i denne sag, hvor sagsøgers anke og andragender imod Harmoniseringskontorets sprogordning blev afvist.

Staes
Fru formand for Rådet, De er som sædvanlig meget venlig over for Parlamentet. De henviser pænt til artikel 308. Vi ved alle, at artikel 308 vedrører en rådsbeslutning, som er vedtaget enstemmigt efter en udtalelse fra Parlamentet. Derfor venter De med at tage stilling. Det er forståeligt, men ikke desto mindre skal vi alle være klar over, at det åbenbart er sådan, at kun en begrænset del af medlemsstaterne, herunder Portugal, Spanien, Grækenland, Finland og Italien, er imod eksklusiv anvendelse af fransk, engelsk og tysk. Alle de andre medlemsstater, og desværre også mit eget land, er åbenbart enige i, at sprogordningen skal anvendes i et meget begrænset omfang. Er det derfor ikke bedre, fru rådsformand, at sikre, at de afgørende elementer i et sådant patent, hvilket er konklusionerne, som ikke udgør mere end 2-3 sider, i hvert fald stilles til disposition på alle sprog? Det ville øge EU-borgernes og -erhvervslivets retssikkerhed betydeligt. Så skal der ikke oversættes 20-30 sider, men kun konklusionerne. På den måde kommer Europa tættere på borgerne.

Neyts-Uyttebroeck
For et stykke tid siden havde jeg mulighed for at beskæftige mig med denne sag på tæt hold. Hr. Staes' forslag er et af de forslag, der i øjeblikket foreligger.

Purvis
Fru formand for Rådet, europæisk industri mister sin konkurrenceevne, når det gælder om at nå de mål, som De og Rådet satte for den ved Lissabon-topmødet som følge af de ekstreme omkostninger og forsinkelser, der er med at opnå patenter i Europa. Jeg forstår, at det belgiske formandskab har påtaget sig at gøre en særlig indsats for at få fællesskabspatentet op at stå og gennemført under sin formandskabsperiode. Jeg kunne godt lide at vide, hvilke fremskridt der bliver gjort, og om De virkelig løser sprogspørgsmålet hos Den Europæiske Patentmyndighed.

Neyts-Uyttebroeck
Der er bestræbelser på vej. Formandskabet for Rådet har besluttet at høre de enkelte regeringer hver for sig og i al fortrolighed på en måde, man på fransk kalder la procédure du confessional, for at se, om det er muligt at komme videre og med et fast ønske om at nå frem til en aftale inden udgangen af året, hvis det overhovedet er muligt. Denne sag hviler naturligvis ikke kun på os. Der må være enighed over hele linjen, og det arbejder vi på at skabe.

MacCormick
Jeg vil blot gerne fremhæve hr. Staes' argument om sprogspørgsmålets betydning, samtidig med at jeg ikke ønsker at ignorere betydningen af det argument, som min kollega, hr. Purvis, har fremsat om behovet for, at det sker hurtigt. Ikke desto mindre er hele spørgsmålet om at bringe forskning frem til udviklingsstadiet vigtigt. Hvis vi skal have god forskning på alle universiteter og inden for alle områder i Fællesskabet, er det virkelig vigtigt for folk, at de kan arbejde på deres eget sprog, selv om de fleste videnskabsfolk naturligvis arbejder på engelsk det meste af tiden.

Formanden
Vi noterer os Deres erklæring, som ikke er et spørgsmål. Hr. MacCormick, har De nogen tilføjelser?

MacCormick
Mit spørgsmål var implicit: Er ministeren enig?

Neyts-Uyttebroeck
Ja!

Formanden
De kender den spanske talemåde om, at det gode er dobbelt så godt, hvis det er kortfattet. Det er tydeligt for enhver.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 4.

Camilo Nogueira Román
Spørgsmål nr. 5 af , overtaget af Bautista Ojeda (H-0696/01):
Om: Det Europæiske Søfartssikkerhedsagentur Har den spanske regering forelagt forslag til placering af Det Europæiske Søfartssikkerhedsagentur? Har den foreslået dette agentur placeret i Galicia i betragtning af denne regions strategiske beliggenhed i forhold til trafikken på Atlanterhavet og dens erfaring som søfartsregion?

Neyts-Uyttebroeck
Kommissionens forslag om at etablere et europæisk søfartssikkerhedsagentur, der blev stillet ved udgangen af sidste år inden for rammerne af den anden såkaldte Erika-pakke, er stadig under behandling ved Rådets instanser, og spørgsmålet om placeringen af det fremtidige agentur står stadig åbent. Indtil denne dag har Rådet ikke modtaget noget officielt forslag fra den spanske regering om placering af dette agentur.

Bautista Ojeda
Fru formand for Rådet, De har ikke udtalt Dem, ifølge Deres eget udsagn, ganske enkelt fordi den spanske stat stadig ikke har stillet et formelt forslag. Jeg vil gerne nævne en objektiv kendsgerning: Spanien har altid været en søfartsnation og er i en privilegeret situation, hvad angår både atlanterhavssøfart og middelhavssøfart, og efter min mening er et af de spanske kystområder meget velegnet som hjemsted for dette europæiske agentur.

Formanden
Mange tak, hr. Bautista Ojeda. Jeg vil minde Dem om, at dette er en spørgetid, og ikke en lejlighed til at fremkomme med erklæringer eller tale for bestemte forslag.
Sørg for i fremtiden at stille et spørgsmål. Giv i det mindste indtryk af, at De spørger.
Jeg giver ordet til fru Korhala, som har et tillægsspørgsmål.

Korhola
Hr. formand, jeg vil gerne spørge den ærede repræsentant for Rådet, inden for hvilken tidshorisont man har planer om at oprette de planlagte agenturer som søfartssikkerheds- og specielt fødevaresikkerhedsagenturet, og om der er planer om at gøre det på én gang eller hvert agentur for sig.

Neyts-Uyttebroeck
Som jeg fortalte, er dette spørgsmål stadig under behandling. De ved, at det omfatter beslutninger om flere agenturer. I et yderst delikat spørgsmål, som De nok kan forstå, er vores målsætning at nå frem til en aftale om alle disse åbne spørgsmål inden årets udgang, og jeg håber, det vil lykkes for os.

Formanden


Manuel Medina Ortega
Spørgsmål nr. 6 af (H-0699/01):
Om: Illegal indvandring i Den Europæiske Union via Marokko Hvilke foranstaltninger vil Rådet træffe til kontrol af den illegale indvandring i EU via Marokko for at undgå en gentagelse af de dramatiske hændelser denne sommer, som har kostet flere mennesker livet i EU-farvande?

Neyts-Uyttebroeck
Rådsinstitutionerne er hele tiden opmærksomme på den illegale indvandring i EU via Marokko. I december 1998 oprettede Rådet derfor en komité på højt plan for asyl- og indvandringsspørgsmål, som har til opgave at udarbejde handlingsplaner for en række oprindelseslande for asylsøgere og/eller illegale indvandrere. Med henblik på udarbejdelsen af handlingsplanerne har komitéen fulgt en integreret søjleoverskridende fremgangsmåde, som tager hensyn til en række udenrigspolitiske aspekter, den økonomiske udvikling og forvaltningen af indvandringsstrømmene.
Marokko er et af de lande, der er udvalgt til en sådan handlingsplan. I oktober 1999 vedtog Rådet en handlingsplan, som omfatter foranstaltninger, som bl.a. vedrører bekæmpelsen af illegal indvandring. Handlingsplanerne blev derefter godkendt på rådsmødet i Tampere, hvor der endvidere blev fremsat ønske om, at de vedtagne foranstaltninger skulle gennemføres inden for rammerne af et partnerskab med de pågældende lande.
På det første møde i Associeringsrådet Marokko-EU i Rabat i februar 2001 aftalte man at oprette en arbejdsgruppe for sociale spørgsmål og indvandring. Arbejdsgruppen, som blev oprettet ved Associeringsrådets beslutning af 4. april 2001, samledes for første gang i juli og har oprettet en uformel gruppe for indvandringen mellem EU og Marokko.
På mødet fastsattes tre vigtige emner for samarbejdet på indvandringsområdet. For det første socialøkonomisk samarbejde, især bistand til meget små samt små og mellemstore virksomheder.
For det andet uddannelse om legal indvandring i EU og bekæmpelse af de illegale indvandringsnetværk, inklusive transitindvandring fra lande syd for Sahara. Om alle emner i gruppen på højt niveaus handlingsplan udarbejdes et dokument om de projekter, som man vil gennemføre i fællesskab.
Alle dokumenter skal omfatte følgende: En beskrivelse af projektet, en indikativ beskrivelse af de midler, som skal anvendes, budgetposten, samt et tidsskema for gennemførelsen af projektet. Den anden part vil blive underrettet om alle sager gennem de diplomatiske kanaler og kan efterfølgende tilføje egne forslag.
Associeringsrådet, som holder møde den 9. oktober, vil drøfte indvandring og give nye incitamenter til fortsættelsen af samarbejdet inden for området. I betragtning af de meget dramatiske begivenheder, som har fundet sted i Marokko og EU-landene i de forløbne uger, er det et meget vigtigt anliggende.
Endelig deltager Marokko, ved justitsminister Azziman, i ministerkonferencen om indvandring, som finder sted den 16. og 17. oktober i Parlamentet i Bruxelles, hvor jeg i øvrigt også selv deltager.

Medina Ortega
Fru formand for Rådet, jeg takker for Deres uddybende svar, men tillad, at jeg stiller Dem et par tillægsspørgsmål, for dette spørgsmål formulerede jeg før de dramatiske begivenheder den 11. september. Rådet er på nuværende tidspunkt bevidst om vores kontinents sikkerhedsproblem. Det første spørgsmål er derfor: Er Rådet bevidst om, at vi har en åben grænse, som gør, at vi ikke kan garantere EU's sikkerhed? Og er Rådet i den forbindelse bevidst om, at hundreder af mennesker passerer den hver dag, og at måske tusind mennesker hver måned mister livet som følge af, at denne bedragerisk åbne grænse bibeholdes, fordi mange af dem, der forsøger at passere den, mister livet undervejs? Med andre ord: Hvad kan Rådet gøre for at forhindre, at dette humanitære drama fortsætter, og for at garantere unionsborgernes sikkerhed?

Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, jeg kan kun svare det ærede medlem, at vi selvfølgelig på det menneskelige niveau såvel som på sikkerhedsniveau er bevidst om alle aspekter omkring situationens alvor. Som jeg sagde tidligere, har jeg for meget kort tid siden selv været i Marokko, i Tanger, og der så jeg tydeligt, hvad spørgsmålet drejede sig om med hensyn til strædet, som på visse tidspunkter lever fuldt op til sit navn, eftersom det næppe er mere end 12-14 km på det bredeste sted.
Vi er selvfølgelig opmærksomme på det, og det er derfor, alle disse initiativer bliver iværksat. Jeg ved også fra alle de kontakter, som jeg fik, da jeg selv var på mission i Marokko, ikke på vegne af EU, men i min egenskab af belgisk minister, at de marokkanske myndigheder også er meget opmærksomme på problemet. Heller ikke de ser uden betænkelighed på, at deres befolkning kaster sig ud i så risikable handlinger.
Det, der derimod indimellem rammer de marokkanske myndigheder, og det forstår jeg, er, at vi af og til har tendens til lidt for let at øjne en forbindelse mellem folk fra dette land og sikkerhedsrisici.

Posselt
Hr. formand, Parlamentet foreslog i 1998 på min foranledning et fælles europæisk grænsepoliti eller en grænsebeskyttelse. I begyndelsen af dette år tog den tidligere italienske og også den tyske regering dette op. Jeg vil gerne spørge, om Rådet i spørgsmålet om et europæisk grænsepoliti eller en europæisk grænsebeskyttelse er kommet videre, eller om det belgiske formandskab har planlagt noget i denne sammenhæng.

Neyts-Uyttebroeck
Det, jeg kan sige til det ærede medlem, er, at spørgsmålet om grænsesikkerhed optager os overordentligt, og at det faktisk er et af formandskabets hovedprioriteringer, ganske givet også med henblik på at udvidelsen vil udvide disse grænser tilsvarende. Det er derfor en yderst vigtig målsætning, som vi tillægger stor betydning, og som vi følger på meget nært hold.

Trakatellis
Der foregår en lignende illegal indvandring i stor skala gennem Tyrkiet til Det Ægæiske Hav og de græske øer. For det første, omfatter de planer, som de nævnte om Marokko, også Tyrkiet? For det andet, har Rådet truffet nogle foranstaltninger over for Tyrkiet, der er blevet udnævnt til ansøgerland og følgelig har større forpligtelser over for EU, for at få det til at bevogte sine grænser på en ansvarlig måde? Tusinder af illegale indvandrere kan umuligt passere ubemærket. Hvad har Rådet foretaget sig?

Neyts-Uyttebroeck
Jeg kan kun gentage det, jeg lige har sagt. Dette er et spørgsmål, som bekymrer os meget. Og det skyldes ikke mindst, at mit land er et af de foretrukne lande for ulovlig indvandring. Vi er fuldt ud bevidste om problemet i alle dets aspekter, og vi arbejder meget målrettet på det og inddrager alle tredjeparter heri.

Formanden


Antonios Trakatellis
Spørgsmål nr. 7 af (H-0705/01):
Om: Ulovlig tildeling af græsk statsborgerskab og overtrædelser af fællesskabsretten konstateret ved en administrativ undersøgelse med afhøring under strafansvar Ved en administrativ undersøgelse med afhøring under strafansvar, som blev gennemført i den græske ambassade i Moskva, er der konstateret ikke alene disciplinære forseelser, men også tegn på strafbare handlinger i forbindelse med ulovlig tildeling af græsk statsborgerskab. Det er naturligvis nødvendigt, at anklagemyndigheden gennemfører en undersøgelse for at efterforske disse overtrædelser, ikke alene på baggrund af det store antal af hjemvendende (ca. 150.000 fra ambassaden i Moskva), men også i lyset af ambassadepersonalets fortielse af væsentlige oplysninger. Det bør bemærkes, at alle disse overtrædelser har fundet sted, til trods for at Grækenland fuldt ud deltager i Schengen-regelværket. På baggrund af at personer, der ikke opfyldte forudsætningerne, stemte ved valget i 2000 og derved skabte et alvorligt politisk problem, bedes Rådet besvare følgende:
Hvad mener Rådet om de ovennævnte ulovlige tildelinger af indfødsret og omfanget af illegale hjemvendelser på grundlag af Schengenaftalen? Er Rådet bekendt med denne udvikling, eftersom den græske regering endnu ikke i henhold til svaret på den skriftlige forespørgsel (E-1438/01) har forelagt nogen som helst oplysninger om antallet af personer, der på ulovlig vis har fået tildelt indfødsret, og antallet af hjemvendte i årene 1999 og 2000, og hvilke foranstaltninger agter det at træffe for dels at få den græske regering til at udlevere disse oplysninger og dels at bringe denne praksis til ophør, sørge for gennemskuelighed og få annulleret alle de ulovlige græske statsborgerskaber?

Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, mine damer og herrer, de spørgsmål, som det ærede medlem bringer på bane, omhandler erhvervelse af indfødsret for borgere i et EU-medlemsland og disses hjemsendelse. Der blev henvist til mistanker om en praksis, der for øjeblikket er genstand for en undersøgelse ved anklagemyndigheden. Endelig peger spørgsmålet også på en formodet forbindelse med Schengen-konventionen.
Jeg skal gøre opmærksom på, at Rådet ikke har kompetence til at udtale sig om de omstændigheder, hvorunder medlemsstaterne ser eller ikke ser sig nødsaget til at give statsborgerskab i deres land. Reelt henhører politikken om indfødsret under medlemsstaternes kompetence. Anvendelsen af disse bestemmelser henhører således i førnævnte tilfælde under den græske regerings kompetence, og det ærede medlem må henvende sig direkte til den græske regering for at få svar på de spørgsmål, han stiller.
Endelig forekommer det Rådet, at det ærede medlem, hvad angår statistikkerne om indfødsret og indvandring, med held kunne søge oplysninger i det svar, som Kommissionen gav ham i juli på spørgsmål E-1438/01 for de år, der går forud for førnævnte, og anmode Kommissionen om at levere tallene for 1999 og 2000, så snart de er tilgængelige.

Trakatellis
Tak for svaret. Jeg vil følge Deres råd med hensyn til oplysningerne for 1999 og 2000, som vel at mærke ikke engang Kommissionen kunne give mig i går, fordi den endnu ikke havde dem, selv om vi befinder os i 2001, og de medlemsstater, der deltager i Schengen-samarbejdet, naturligvis må have visse forpligtelser. Jeg vil gerne spørge Dem specifikt: Hvis og såfremt en eller flere personer tildeles statsborgerskab af en medlemsstat, så kan denne person fra det øjeblik, han modtager medlemsstatens pas eller identitetskort slå sig ned hvor som helst inden for EU. Men hvis det siden hen viser sig, at dette statsborgerskab er blevet tildelt fejlagtigt, har den medlemsstat, der har tildelt statsborgerskabet, så ikke pligt til videregive disse oplysninger til de øvrige medlemsstater, så man kan lokalisere den person, der på et fejlagtigt grundlag har bosat sig i EU? Og hvis den har denne pligt over for Europol og de andre medlemsstater, så vil jeg gerne spørge Dem, om man har fået sådanne oplysninger fra den græske regering. For det er bevisligt, at der findes personer, der har opnået græsk statsborgerskab uden at have ret hertil.

Neyts-Uyttebroeck
Jeg kan kun gentage det, jeg lige har sagt. Tildeling af statsborgerskab er en kompetence, der helt og fuldt ligger hos de enkelte medlemsstater.

Trakatellis
Jeg har ikke fået noget svar på mit spørgsmål. Jeg betvivler ikke, at statsborgerskabet tildeles af medlemsstaten, men jeg spørger om, hvad der skal ske, hvis det er tildelt på forkert grundlag, og en person f.eks. befinder sig i en anden medlemsstat. Hvorledes skal man så siden hen kunne lokalisere ham? Hvilken praksis findes der for at lokalisere ham?

Neyts-Uyttebroeck
Igen er det, eftersom tildeling af statsborgerskab falder inden for medlemsstaternes kompetenceområde, sådan, at det er op til den pågældende medlemsstats domstole at afgøre, om ulovlig tildeling af statsborgerskab, hvis det bevises, giver anledning til en eventuel foranstaltning. Det er op til medlemsstaten. Det er ikke Rådets eller EU's opgave at afgøre, hvad der bør ske. Hvis man har et pas, kan man bruge det.

Formanden


Esko Olavi Seppänen
Spørgsmål nr. 8 af (H-0715/01):
Om: EU's mest føderalistiske land Ifølge oplysninger i pressen har den belgiske statsminister, Guy Verhofstadt, betegnet Finland som Europas mest føderalistiske land. Fastholder repræsentanten for formandskabet denne definition, og hvilket kendskab til finske forhold baseres synspunktet på?
Fru Neyts-Uyttebroeck, vil De besvare Esko Olavi Seppänens spørgsmål? Jeg tror, han taler om Finland.

Neyts-Uyttebroeck
Jeg er ked af det, men jeg fangede ikke det, der blev sagt. Jeg forstår en stor del spansk, men ikke alt. Nogle gange tror jeg, at jeg er så heldig ikke at forstå alt.
Jeg takker parlamentsmedlemmet for spørgsmålet, men premierminister Verhofstadt udtalte sig ikke som formand for Rådet. Derfor kan jeg ikke kommentere udtalelserne på vegne af Rådet, som jeg repræsenterer i dag.

Seppänen
Hr. formand, fru minister, da Sverige havde formandskabet, havde vi den praksis, at hvis den ærede minister ikke svarede på et spørgsmål, som vedkommende blev stillet i løbet af spørgetiden, så var der også mulighed for et skriftligt svar. Jeg kan huske, at den svenske europaminister meget ofte svarede skriftligt på de spørgsmål, som vedkommende ikke ønskede at tage stilling til som repræsentant for Rådet. Nu spørger jeg så den ærede belgiske repræsentant, om hun kan fortsætte den svenske linje i dette spørgsmål og svare mig skriftligt i egenskab af belgisk minister på, hvad svaret på spørgsmålet er, og hvilket ifølge Belgien er Europas mest føderalistiske land. Det er jo helt ubegrundet blevet hævdet, at det skulle være Finland. Denne påstand er blevet fremsat af den belgiske premierminister, nærmere betegnet ved et formandskabspressemøde.

Neyts-Uyttebroeck
Jeg kan kun gentage, hvad jeg allerede har sagt. Udtalelsen blev fremsat af hr. Verhofstadt i hans kapacitet af belgisk premierminister, og ikke i hans kapacitet af rådsformand. Derfor kan jeg ikke på Rådets vegne kommentere disse udtalelser.

Formanden


María Izquierdo Rojo
Spørgsmål nr. 9 af (H-0717/01):
Om: Samarbejdsaftale med Iran og lovreformer for kvinder Kan Rådet i forbindelse med den politiske dialog mellem Den Europæiske Union og Iran og det seneste møde i Trojkaen i september i Teheran oplyse, om dette samarbejde og denne dialog vil medføre nogen forbedring i de iranske kvinders retsstilling? Hvilke forbedringer påtænkes gennemført?

Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, mine damer og herrer, hovedmålet med EU's politik over for Iran er at tilskynde til interne reformer i dette land. Spørgsmålet om menneskerettigheder er et vigtigt emne i den politiske dialog med Iran. En eventuel handels- og samarbejdsaftale med landet skal også indeholde bestemmelser om menneskerettigheder.
På det sidste møde med politisk dialog, der fandt sted den 3. september i Teheran, berørte Unionen emnet menneskerettigheder og spørgsmål om retslige reformer og demokratiske rettigheder inklusive ytrings- og pressefrihed, dødsstraf og de seneste tilfælde af stening, som nogle kvinder har været ofre for.
Hvad angår de iranske kvinders situation, har vi et konkret mål om at forbedre kvindernes retsstilling, men også deres konkrete situation. EU har med interesse noteret sig den iranske regering og det iranske parlaments bestræbelser på at indføre ny lovgivning til fordel for kvinderne og de unge piger. F.eks. henholder jeg mig til det lovforslag, der sigter mod at hæve ægteskabslavalderen til 15 år for pigerne, og det lovforslag, der giver kvinderne betingelsesløs ret til skilsmisse.
Desværre kan Rådet kun beklage, at disse bestræbelser endnu ikke har ført til nogen resultater på grund af modstand fra andre iranske organer og især fra Vogternes Råd.
På det seneste møde i FN's Menneskerettighedskommission i Genève tog EU således initiativ til at foreslå en resolution om menneskerettighedssituationen i Den Islamiske Republik Iran. Det svenske formandskab stillede her et resolutionsforslag på vegne af EU. Denne resolution blev vedtaget den 20. april i år. Menneskerettighedskommissionen glæder sig i kraft af denne resolution over de konstaterede forbedringer på områder som kvinders uddannelse, sundhed og politisk medbestemmelse i Den Islamiske Republik Iran og over de udviste bestræbelser på at forbedre kvinders og pigers situation, især via love, der sigter mod at hæve ægteskabsalderen og forbuddet mod ugifte kvinders studier i udlandet, men erklærer sig alvorligt bekymret over, at disse tekster endnu ikke er blevet bekendtgjort i form af lovbestemmelser. En bekendtgørelse, der ville være et middel til at sætte en stopper for den systematiske diskriminering, der foregår af kvinder og piger i lovgivningen og i praksis, og til at fjerne hindringerne for kvinders og pigers fulde og lovlige udøvelse af deres grundlæggende rettigheder.

Izquierdo Rojo
Fru formand for Rådet, mange tak for dette svar, som jeg opfatter som optimistisk på et område, hvor jeg er sikker på, at der er alvorlige vanskeligheder.
Jeg vil spørge Dem, om Rådet ikke ville gå ind for at iværksætte en overvågning og endda vedtage en tidsplan for, hvornår forbedringerne i kvinderens retsstilling skal lovfæstes, for Rådet er ligesom os bevidst om, at hvis disse forbedringer ikke udmønter sig i love, vil de ikke blive konsolideret.
Derfor mener jeg, at Rådet arbejder meget seriøst og i overensstemmelse med Europa-Parlamentet på dette område, men mener Rådet ikke, at det på et tidspunkt ville være hensigtsmæssigt at blive enige om en tidsplan for, hvornår fremskridt og forbedringer i kvindernes situation skal udmønte sig i love, for det er den eneste måde, hvorpå de kan konsolideres?

Neyts-Uyttebroeck
Fru Izquierdo Rojo, jeg vil gerne sige Dem, at det selvfølgelig er et interessant forslag, De stiller. Jeg tror, at det, der betyder noget for situationens udvikling, er, at den politiske dialog nu synes at være indledt på en god og seriøs måde, og jeg tror, at vi hver især på vores eget niveau må bestræbe os på at vedligeholde, udvide og især fortsætte og fastholde dialogen for at opmuntre de iranske myndigheder, der arbejder på at gøre fremskridt i samme retning.

Formanden


Niall Andrews
Spørgsmål nr. 10 af (H-0719/01):
Om: Tilbagelevering af Mobotu-midler Kan formanden på baggrund af den udmærkede belgiske lov, der giver enkeltpersoner mulighed for at søge om at få personer mistænkt for krigsforbrydelser anholdt, når disse aflægger besøg i Belgien, oplyse, hvem der er blevet sigtet for de forbrydelser, der blev begået i det tidligere Congo, redegøre for, hvilke foranstaltninger der er truffet med henblik på tilbagelevering af de midler, der opbevares i bl.a. belgiske banker under Zaires tidligere "præsident" Mobotus navn, og angive, hvilke skridt der er taget for at konfiskere familiens tidligere aktiver i Bruxelles?

Neyts-Uyttebroeck
Mit svar er følgende: Parlamentsmedlemmets spørgsmål hører ikke ind under Rådets kompetence.

Andrews
Det belgiske formandskab har formentlig været det bedste formandskab, som jeg har været vidne til i de 18 år, jeg har været medlem af Europa-Parlamentet. Det gør en forskel hos borgerne.
Mit spørgsmål går ikke kun på de Mobotu-midler, der er spredt over hele Europa, og som ligger i dvale i banker eller måske bliver anvendt af uønskede typer. Det går også på lovgivningen i Belgien, som åbenbart muliggør anholdelse af folk, der er mistænkt for krigsforbrydelser. Der var den sag for nylig om den israelske premierminister, der blev truet med et sagsanlæg.
Mit spørgsmål går også på EU's, og herunder formandskabets, historiske ansvar for kolonialisme og for de grusomheder, der begås i forskellige stater. Vil rådsformanden f.eks. fortælle mig, hvem der indtil nu er blevet anklaget for medvirken til mordet på præsident Lumumba og indsættelsen af psykopaten Mobotu, hvilket førte til stor smerte for den tidligere koloni Congo?

Neyts-Uyttebroeck
Jeg vil gerne fortælle det ærede medlem, at jeg, da jeg sagde, at hans spørgsmål ikke faldt ind under Rådets kompetenceområde, henviste til hans spørgsmål som helhed. Spørgsmål vedrørende den belgiske regering bør rettes til denne. Jeg er her som repræsentant for formandskabet for hele EU, som De meget vel ved.
(Protester fra hr. Andrews)

Formanden
Formandens svar er klart.
Fru formand, ordet er Deres, hvis De ønsker det.

Neyts-Uyttebroeck
Det er et ret personligt punkt. Jeg er ikke bange for at svare, men minister Michel var her til formiddag. Han talte til fulde om, hvordan Durban-konferencen forløb. Hvis De havde spørgsmål om Deres og min og andre folks koloniale fortid, så var dette tidspunktet at stille dem, komme med Deres bemærkninger og formulere Deres kritik.

Formanden
Da spørgsmål 11 og 12 vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét.

Jonas Sjöstedt
Spørgsmål nr. 12 af (H-0724/01):
Om: Registrering i SIS-registeret I forbindelse med Det Europæiske Råds møde i Göteborg og G8-mødet i Genua var der omfattende demonstrationer og sammenstød mellem visse grupper af demonstranter og politiet. Både i Göteborg og i Genua forekom der vold og overgreb fra politiets side i form af mishandling, vilkårlige arrestationer og krænkende behandling af demonstranter, som ikke havde optrådt voldeligt. Flertallet af de personer, som blev tilbageholdt under de to demonstrationer, er ikke siden blevet sigtet for nogen lovovertrædelse.
Kan Rådet garantere, at demonstranter, som er blevet tilbageholdt og identificeret, men som ikke mistænkes for nogen lovovertrædelse, ikke vil blive registreret i SIS-registeret?

Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, mine damer og herrer, de ærede parlamentsmedlemmers spørgsmål henviser på den ene side til betingelserne for genindførelse af kontrol ved de indre grænser i en stat, der anvender Schengen-reglerne, og på den anden side til betingelserne for registrering i Schengen-informationssystemet og det i forbindelse med begivenhederne i Genova under G8-topmødet.
Hvad angår det første punkt, svarer denne situation reelt ikke til det, som de ærede medlemmer i deres spørgsmål har kaldt, og jeg citerer, "en ophævelse af Schengen-aftalens bestemmelser". Genindførelsen af kontroller er en udtrykkeligt fastlagt foranstaltning i konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalens artikel 2, punkt 2. Og denne artikel samt gennemførelsesproceduren for denne artikel, der er godkendt af de politiske myndigheder i de stater, der gennemførte Schengen-reglerne i 1995, er en del af Schengen-reglerne, som er integreret i EU-retten. De italienske myndigheder har vurderet, at den offentlige orden eller den nationale sikkerhed krævede, at man gennemførte nationale grænsekontroller, der var tilpasset situationen, ved de indre grænser under G8-topmødet i Genova og nærmere bestemt i perioden 14.-21. juli 2001.
Det drejer sig her ganske vist om en særforanstaltning, men en foranstaltning, der også tidligere er blevet benyttet af andre medlemsstater under begivenheder af politisk eller sportslig karakter, som kunne medføre problemer med opretholdelsen af den offentlige orden.
Hvad angår det andet punkt, gør jeg de ærede parlamentsmedlemmer opmærksom på det svar, som vi allerede gav på mødet i juni 2001 om samme emne, nemlig at Rådet ikke har kompetence til at svare på spørgsmålet om, hvorvidt visse personer, der er involveret i disse begivenheder, har været genstand for en registrering i Schengen-informationssystemet. Faktisk henhører registreringen af en person i SIS under medlemsstaternes kompetence. Der gøres opmærksom på, at Schengen-informationssystemet i henhold til artikel 94 i konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen, og jeg citerer: "udelukkende indeholder de kategorier af oplysninger, der meddeles af de kontraherende parter, og som er nødvendige til at opfylde de formål, der er nævnt i artikel 95-100. Den indberettende kontraherende part undersøger, om det pågældende tilfælde er så vigtigt, at indberetningen bør optages i Schengen-informationssystemet". Endvidere fastslår artikel 104, at, og jeg citerer: "Den indberettende kontraherende parts nationale lovgivning finder anvendelse på indberetningerne, medmindre denne konvention fastsætter strengere bestemmelser".
Endelig gør jeg det ærede parlamentsmedlem opmærksom på, at Schengen-reglerne er blevet offentliggjort i EFT L 239 den 22. september 2000.

Papayannakis
Hr. formand, tillad mig at tale fransk, så jeg kan gøre mig bedre forståelig. Tak, fru formand, for Deres svar og Deres oplysninger. Jeg vidste godt, hvordan det stod til med Schengen-reglerne, men det er godt at få det bekræftet.
Det første, jeg vil sige, fru formand, er, at jeg ikke taler om ophævelse. Deres oversættelsestjeneste tager fejl, jeg taler om udsættelse. Det er noget andet, og det er det rigtige ord. Undskyld mig mine beskedne græske skrivekundskaber.
Det andet, fru formand, er, at De talte om genindførelse af kontroller. Men i det tilfælde, jeg nævner i mit spørgsmål, fru formand, nemlig tilfældet med de 150 unge grækere, der er blevet udvist, endnu inden de har lagt til kaj i havnen i Ancona, har de ikke gennemgået nogen kontrol. Og det er derfor, jeg stiller Dem følgende spørgsmål: Når De udsætter anvendelsen af Schengen, hvilken retsstilling finder så anvendelse? Jeg går ud fra, at det drejer sig om den overordnede statut i henhold til traktaten, det vil sige fri bevægelighed med paskontrol. Man har ikke kontrolleret dem, fru formand. Og det er, undskyld mig, helt igennem ulovligt, det er jammerligt, og det er mere end det, det er en sag for EF-Domstolen. Og det er, hvad De, Rådet eller Kommissionen burde gøre ved det.

Neyts-Uyttebroeck
Hør nu her, jeg kan kun gentage det, jeg har sagt. Hvis der er sket en fejl i oversættelsen, beklager jeg. De har sat tingene på plads. Hvad resten angår, har jeg noteret mig Deres kommentarer, og jeg vil videregive dem.

Sjöstedt
Jeg synes, det er yderst alvorligt, at Ministerrådet ikke kan svare på spørgsmålet om, hvorvidt personer, som mistænkes for lovovertrædelser eller har begået lovovertrædelser, bliver registreret i EU's datasystem SIS. Det handler om, hvorvidt SIS kan opfylde de mest grundlæggende krav om retssikkerhed. Jeg tolker alligevel Ministerrådets svar således, at det er muligt, og at det ikke kontrolleres, om et medlemsland vælger at lade en person opføre i SIS-registeret, uden at den pågældende person er mistænkt for lovovertrædelser eller dømt for lovovertrædelser, men bare har deltaget i en demonstration og er blevet identificeret af politiet. Det er, i sådanne tilfælde, helt uacceptabelt og i strid med normal retspraksis. Måske kan De bekræfte, at hvis en stat lader en person registrere, som ikke har begået lovovertrædelser, så vil denne person kunne findes i SIS-registeret, og informationer om den pågældende vil kunne hentes, når han eller hun passerer ydre grænsekontroller, og når der foretages en indre Schengen-kontrol.

Neyts-Uyttebroeck
Det eneste, jeg kan bekræfte, er, at det er medlemsstaternes ansvar at registrere personoplysninger i Schengen-informationssystemet. I henhold til konventionen er de forpligtede til at se til, om den givne situation begrunder en eventuel sådan registrering i systemet. Dette er altså medlemsstaternes ansvar.

Papayannakis
Det er et egentligt indlæg til forretningsordenen, hr. formand. I sit svar sagde fru formanden, at hun har taget mit spørgsmål op til overvejelse, og at hun vil videregive det. Betyder det, at jeg får et svar engang, på et bestemt tidspunkt?

Neyts-Uyttebroeck
Det, jeg fortalte Dem, var, at vi undersøger Deres spørgsmål nærmere, og at vi, hvis det viser sig, at det indeholder elementer, der ligger inden for Rådets kompetenceområde, på det tidspunkt vil have mulighed for at svare Dem. Hvis det imidlertid viser sig, at det kun er en eller flere medlemsstater, der bærer ansvaret, vil jeg ikke have mulighed for at svare Dem på vegne af Rådet.

Formanden
Mange tak, fru formand.
Formanden har svaret, og alt efter, hvad der sker, har hr. Papayannakis mulighed for at henvende sig til Rådet.

Formanden
Da spørgsmål 13 og 14 vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét.

Lennart Sacrédeus
Spørgsmål nr. 13 af (H-0721/01):
Om: Prioriterede målsætninger på FN's ekstraordinære samling om børn Den 5. juli 2001 vedtog Europa-Parlamentet en beslutning om EU's holdninger under FN's særlige generalforsamling om børn, som finder sted i slutningen af september.
I beslutningen opfordrede Europa-Parlamentet Rådet til at aflægge beretning til Parlamentet om EU's indsats og prioriteringer på den ekstraordinære samling.
Hvor findes denne rapport? På hvilken måde har Rådet taget hensyn til Parlamentets opfordring om, at støtte tanken om, at familien skal være den grundlæggende samfundsenhed, og at emnet for samlingen, "A World Fit for Children" (en verden for børn), også bør være en verden for familien?

Dana Rosemary Scallon
Spørgsmål nr. 14 af (H-0722/01):
Om: EU's holdning på FN's særlige generalforsamling om børn Det fremgår af den beslutning om EU's holdninger under FN's særlige generalforsamling om børn, der blev vedtaget den 5. juli 2001, at "familien er den grundlæggende samfundsenhed og har det primære ansvar for beskyttelse og opfostring af børn og for deres udvikling". Kan Rådet på grundlag heraf oplyse, hvorfor EU's delegation ved FN går ind for udtrykket "familien i dens forskellige former" som den grundlæggende samfundsenhed, og hvem har godkendt denne omfortolkning siden afstemningen i juli?
I betragtning af at udtrykket "reproduktive sundhedstjenester" i FN offentligt er blevet defineret som indbefattende abort, kan Rådet da forklare, hvorfor EU's delegation ved FN går ind for et alment tilgængeligt sundhedsvæsen og -tjenester, herunder med hensyn til seksuel og reproduktiv sundhed, og hvordan det er foreneligt med Rådets svar af 14. marts 2001, hvori det hedder, at Rådet med hensyn til det særlige spørgsmål om abort gør opmærksom på, at den nationale abortlovgivning ikke hører ind under Fællesskabets kompetence?

Neyts-Uyttebroeck
Der er blevet mindet om, at EU som sådan ikke har en officiel status eller er akkrediteret i FN. I EF-traktatens artikel 19 fastsættes, at medlemsstaterne koordinerer deres optræden i internationale organisationer og på internationale konferencer, og at de forsvarer Unionens fælles holdninger. Unionens fælles holdninger, også til sager, som behandles i parlamentsmedlemmernes spørgsmål, koordineres og aftales inden for rammerne af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, og de kræver enstemmighed blandt alle EU-medlemsstater. Når medlemsstaterne har godkendt en EU-holdning, medtages den i forhandlingsprocessen med andre FN-medlemmer.
Eftersom det internationale samfund slår til lyd for at opnå enighed om dokumentforslagene til FN's særlige generalforsamling om børn, er de forskellige holdninger og formuleringen med hensyn til dokumentforslagene genstand for vedvarende forhandlinger og ændringer for at opnå en aftale om et forslag til en handlingsplan, som kan støttes af hele FN.
Desuden henvises der endnu en gang til traktatens artikel 152, stk. 5, hvori det fastsættes, at "Fællesskabets indsats på folkesundhedsområdet [...] respekterer fuldt ud medlemsstaternes ansvar for organisation og levering af sundhedstjenesteydelser og medicinsk behandling". Med hensyn til begreberne familie og reproduktive sundhedstjenester har medlemsstaterne ladet sig inspirere af det sprogbrug, som er aftalt indbyrdes på tidligere FN-verdenskonferencer, især i Kairo, Beijing og København.
Den særlige generalforsamling om børn er udskudt på grund af terrorangrebene i USA. Formandskabet informerer Parlamentet om Unionens indsats og prioriteringer inden for rammerne af den regelmæssige underretning om udviklingen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, jf. traktatens artikel 21. Jeg kan allerede nu meddele, at EU inden for rammerne af forberedelserne af den særlige generalforsamling har erklæret sig villig til at gøre alt for at opnå en verden, som reelt tager vare på børnene.
Konventionen om barnets rettigheder skal være ledetråden for vores optræden. Den er fortsat det bedste referencemiddel. De lande, som har underskrevet konventionen - konventionen om barnets rettigheder - skal gennemføre den uden forbehold, og de lande, som endnu ikke har underskrevet den, burde gøre det hurtigst muligt.
Det dokument, som vedtages på den særlige generalforsamling, skal tage sigte på handling og tilstræbe følgende målsætninger.
For det første skal der investeres i vores børn. Undskyld det materielle udsagnsord. Der skal altså være stor opmærksomhed og midler til en god opdragelse, som er børnene værdig. Der skal tages hensyn til deres sundhed, velfærd og udvikling, og det skal der findes midler til.
Derudover skal børnene beskyttes. De skal beskyttes imod følgevirkningerne af konflikter, mishandling, vold og alle former for diskrimination, udnyttelse, tvungen deltagelse i militærstyrker samt imod antipersonelminer og især imod hiv/aids. Det er alle fænomener, som rammer dem meget hårdt.
Endelig skal børnene også høres og kunne deltage i de beslutninger, som vedrører dem. Børnene skal betragtes som nøglefigurerne ved planlægningen af deres egen udvikling.

Sacrédeus
Mange tak for svaret. Jeg vil dog alligevel gerne sige, at trods alt det vigtige, som er blevet sagt her mod slutningen, så nævnte De faktisk ikke familien blandt de tiltag, De fremførte i forbindelse med barnets tarv. Er det et tilfælde?
I punkt 1 i Europa-Parlamentets beslutning af 5. juli 2001 om EU's holdning under FN's særlige generalforsamling om børn siger vi, at "familien er den grundlæggende samfundsenhed og har det primære ansvar for beskyttelse og opfostring af børn". Der står med andre ord "familien" og ikke familien i dens forskellige former. Hvilket indtryk får De af Europa-Parlamentets holdning, og hvordan vurderer De en moder og en fader, som støtter børnene i deres opfostring? Hvorfor har EU handlet på denne måde, som gør, at familiebegrebet faktisk er blevet ændret?

Formanden
Det er et meget filosofisk spørgsmål, hr. Sacrédeus, jeg vil ikke fortolke Deres udtalelser, men som formand får jeg det indtryk.
Der skal stilles konkrete spørgsmål, men jeg accepterer Deres spørgsmål, og formanden vil besvare det. Hvis De ønsker at tilføje noget, har De ordet.

Sacrédeus
Det er Deres egen bedømmelse, hr. formand. De er også næstformand for mig og alle andre medlemmer. Jeg stillede nogle konkrete spørgsmål om familiebegrebet. Sidste gang, jeg stillede et spørgsmål, valgte De også at mene, at jeg kom med filosofiske spørgsmål og udlægninger. Jeg stillede konkrete spørgsmål til det belgiske formandskab. Jeg anmoder om, at De som ansvarlig næstformand viser respekt for alle medlemmer, inklusive svenske kristelige demokrater. Jeg går ud fra, at det var sidste gang, De forulempede et medlem på denne måde. Filosofi og etik er også vigtigt for Dem, hr. næstformand.

Formanden
Hr. Sacrédeus, jeg har en enorm respekt for alle medlemmerne. Jeg har accepteret Deres spørgsmål. Men som lovlig forvalter af denne spørgetid kan og skal jeg nogle gange mene, at spørgsmålene er meget generelle. Deres spørgsmål er i orden, og jeg har overhovedet ikke kritiseret det. Jeg siger, at jeg finder det meget generelt, men formanden vil besvare det. Der er intet problem.
Og De skal vide, at jeg respekterer de kristelige demokrater meget.

Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, hvis De tillader det, vil jeg gerne svare dem alle tre på en gang. Der er også to andre, der har ønsket at komme med indlæg. Må jeg svare dem alle tre på en gang, eller skal jeg svare på spørgsmålene enkeltvis?

Formanden
Vi plejer at besvare spørgsmålene et ad gangen. Og af hensyn til hr. Sacrédeus er det bedst, at De svarer ham direkte.

Neyts-Uyttebroeck
Medmindre tolkningen har været ufuldstændig, hvilket ville undre mig, mener jeg, at jeg har givet en del af svaret.
Min personlige mening om familien er absolut uden betydning for vores forhandling. Jeg tænker selvfølgelig det bedst mulige om den, men det har ingen betydning for vores forhandling. Spørgsmålet er, hvad medlemsstaternes holdning er, eftersom det er dem, der enstemmigt skal vedtage og fastlægge deres holdning i forhold til resultaterne af FN's særlige generalforsamling om børn. Jeg har givet Dem nogle anvisninger i den forbindelse. Jeg har fortalt, at medlemsstaterne anvender samme terminologi som den, der blev anvendt på FN's verdenskonferencer i Kairo, Beijing og København. Det er den politiske indikator for, hvordan medlemsstaterne arbejder på at fastlægge en fælles holdning til FN's særlige konference om børn.

Scallon
Jeg takker rådsformanden for hendes svar. Det tog en hel del tid at få fastslået, hvordan Parlamentets holdning ville blive præsenteret ved FN's særlige generalforsamling om børn. Der blev holdt en generalforsamling, hvor ansøgerlandene - ja, og kommissæren - var til stede. Han kom med en meget konkret udtalelse om, at barnet ikke kan behandles isoleret, men må behandles i forbindelse med familien og fællesskabet. Vi holdt en generel afstemning, og der var et overvældende ønske om at komme med en særlig henvisning til barnet inden for familiens rammer. Derefter drøftede vi et forslag til holdning for Parlamentet, som der blev stemt om her i Parlamentet.
Det er derfor vores ansvar at sikre, at de ønsker, der er blevet udtrykt ikke kun af Parlamentet, men også af ansøgerlandene, som er rejst hertil, og af de repræsentanter for medlemsstaterne, som kom, om holdningen til familien, bliver repræsenteret på korrekt vis, for ellers har vi spildt vores tid. Eftersom FN's definition af sundhedsydelser i forbindelse med svangerskab i den grad er i modstrid med vores holdning, som den er udtrykt i traktaterne - og navnlig med protokollen for mit land - har Rådet så til hensigt at gøre indsigelse mod denne offentligt udtrykte definition eller ændre definitionen af sundhedsydelser i forbindelse med svangerskab inden for EU's institutioner?

Neyts-Uyttebroeck
Hvad vores personlige holdning end måtte være til dette eller hint, så må vi arbejde inden for det eksisterende retsgrundlag. Jeg indledte mit svar med at erindre Dem om, at EU som sådant ikke er medlem af De Forenede Nationer, og det nyder ikke nogen særlig status i dets relationer til denne organisation.
Jeg erindrede Dem desuden om, at medlemsstaterne har påtaget sig at samordne deres holdninger i de internationale organisationer, som de er medlemmer af, eller de internationale fora, hvor de agerer eller deltager. Det er det retsgrundlag, som forberedelsen af sådanne konferencer bygger på.
Europa-Parlamentets forslag til beslutning er bestemt af interesse for de forskellige medlemsstater, men det kan - med al mulig respekt - på ingen måde anses for at være bindende for dem.

Rübig
Hr. formand, fru formand for Rådet, De talte især om emnet folkesundhed. I denne forbindelse interesserer det mig, hvorledes De opfatter kompetenceafgrænsningen mellem FN og WHO. Hvad lægger De vægt på i denne forbindelse?

Neyts-Uyttebroeck
Jeg beklager, at jeg ikke taler tilstrækkeligt godt tysk og især ikke på et højere niveau til at svare Dem på tysk, men jeg forstår det. Alle disse spørgsmål om opbygningen af de forskellige internationale og endda verdensomspændende instanser er yderst interessante, men det ville gå alt for vidt at svare på her. Desuden har Rådet som sådant ikke nogen holdning til dette emne, som jeg kunne viderebringe her på dets vegne. Jeg kan give Dem mine personlige meninger, som måske vil interessere Dem, men som ikke vil ændre på noget, eftersom de ikke gengiver Rådets holdning. Jeg kan fortælle Dem, at jeg personligt mener, det er på høje tid, at alle de internationale instanser, ligegyldigt hvor de er placeret, samarbejder tættere og koordinerer deres respektive politikker bedre, end de har gjort hidtil.

Formanden
Jeg vil ikke dømme nogen, jeg vil blot bede Dem om, når De har tid, at genlæse bilag II om afvikling af spørgetiden, som det fremgår af artikel 43, punkt A. Retningslinjer.
Jeg ønsker blot, at De alle sammen læser det, når lejlighed byder sig.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 15.

Alexandros Alavanos
Spørgsmål nr. 16 af (H-0727/01):
Om: Menneskerettighedsdomstolens nye domfældelser af Tyrkiet i sagerne om Leyla Zanna og tre andre parlamentsmedlemmer Menneskerettighedsdomstolen har truffet afgørelse i sagerne 29900/96 - 29903/96 den 17. juli 2001 og dømt Tyrkiet til at betale en bøde på 110.000 dollars på grund af den fortsatte tilbageholdelse i tyrkiske fængsler af Leyla Zanna (Sakharov-prisen) og af tre andre parlamentsmedlemmer.
Eftersom Tyrkiet systematisk lader hånt om Menneskerettighedsdomstolens afgørelser, kan Rådet da oplyse, om der er noget, der tyder på, at Tyrkiet har til hensigt at rette sig efter de ovennævnte afgørelser fra denne domstol? Kan Rådet fremlægge en fortegnelse over afgørelser fra Menneskerettighedsdomstolen, som Tyrkiet fortsat lader hånt om? Hvilke foranstaltninger har Rådet til hensigt at træffe?

Neyts-Uyttebroeck
Rådet vil gerne gøre parlamentsmedlemmet opmærksom på, at de domsafsigelser, som han nævner, er truffet af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i Strasbourg. Det er den domstol, som er oprettet af Europarådet, og ikke EF-Domstolen i Luxembourg. EU disponerer i øjeblikket ikke over konkrete oplysninger, hvoraf fremgår, at Tyrkiet ikke retter sig efter de domsafsigelser, som Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har afgivet i nærværende tilfælde. Mere generelt disponerer Unionen heller ikke over en liste over domsafsigelser fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, som Tyrkiet efter sigende ikke har rettet sig efter.
Rådet minder om, at det under ingen omstændigheder har kompetence til at lade Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols domsafsigelser gennemføre. På vegne af Rådet vil jeg gerne understrege, at EU, især inden for rammerne af den styrkede politiske dialog med Tyrkiet, griber enhver chance for at gøre Tyrkiet opmærksom på dets pligt til overholde alle internationale aftaler, som det har indgået, især med hensyn til menneskerettigheder, herunder naturligvis også Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols beslutninger.
Inden for rammerne af partnerskabet for Tyrkiets tiltrædelse har EU bestemt, at Tyrkiet skal respektere og sikre menneskerettighederne og de grundlæggende rettigheder, og at landet skal sørge for, at de gennemføres i praksis. Rådet vil nøje undersøge Tyrkiets fremskridt på det område, når Kommissionen har indgivet rapport herom.
Jeg kan derfor kun gentage, at Rådet ikke disponerer over en liste over Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols domsafsigelser, som Tyrkiet efter sigende lader hånt om.

Alavanos
Jeg forstår godt, at repræsentanten for Rådet er træt. Hun har været her siden i morges og har deltaget i mange forhandlinger, og det er den eneste forklaring, jeg kan give på hendes ringeagt for Menneskerettighedsdomstolen. Ellers kan man ikke forklare, hvorledes en repræsentant for EU's Ministerråd kan udtale, at vi ikke kender Menneskerettighedsdomstolens domme, oven i købet her i Strasbourg. Det er en skamplet, det er virkelig en skamplet!
Desuden har Europa-Parlamentet i sine sidste beslutninger om Tyrkiet bl.a. bedt Tyrkiet om at respektere og efterleve EF-Domstolens kendelser. Dette blot være sagt som en kommentar. Mit spørgsmål angår Leyla Zana. Hun har fået Sakharovprisen, hun er Deres kollega. De er medlem af det belgiske parlament. Hun er medlem af den tyrkiske nationalforsamling. Hun er kvinde, på Deres alder, men hun er i fængsel. Kan vi i forbindelse med et land, der er under optagelse i EU, lade hånt om dette spørgsmål og svare på den måde?

Neyts-Uyttebroeck
Måske er det simultantolkningen, der er årsag til problemet her. Jeg sagde ikke, at vi ikke har lister over kendelser afsagt af Domstolen. Jeg sagde, at vi ikke har en liste over kendelser, som Tyrkiet kan have undladt at overholde. Det var det, jeg sagde, og det er noget andet. Jeg var i det tidligere parlament, da prisen blev overrakt til fru Zana, og som medlem af Europa-Parlamentet tiltrådte jeg mange af de holdninger, som Europa-Parlamentet indtog med hensyn til Tyrkiet. De ved meget vel, at Rådets holdning til Tyrkiet er meget klar. Vi har gjort denne holdning klar over for Tyrkiet ved gentagne lejligheder, og det vil vi fortsat gøre.

Korakas
Ministeren sagde, at hun havde specificeret, at der ikke er tale om EF-Domstolen, men om Europarådets domstol. Men Europa-Parlamentets forhold til Europarådets højesteret er velkendt.
For det andet fortalte hun os, og gentog det, at der ikke findes nogen liste over denne domstols kendelser, som Tyrkiet har undladt at effektuere. Ud over dommene om Leyla Zana og de tre andre parlamentsmedlemmer, der er fængslet, findes der også dommen vedrørende Titina Loizidou, græsk-cyprioten, der endnu venter på den erstatning fra Tyrkiet, som Højesteretten idømte, men som Tyrkiet provokerende har erklæret, at det ikke vil efterleve. Jeg vil gerne gentage, hr. formand, at jeg er overrasket, for ministeren har både været medlem af Europa-Parlamentet og været minister i sit eget land og burde have været opmærksom på disse ting. Hvis hun ikke havde en sådan liste, kunne hun have udbedt sig den, hun har haft masser af tid, så hun ikke var kommet, og undskyld mig udtrykket, så uforberedt her i dag.

Neyts-Uyttebroeck
Jeg spekulerer undertiden på, om den tone, som nogle af medlemmerne anvender, har noget at gøre med mit køn, min alder eller noget andet.
Jeg har været meget klar i mine svar. Der er en forskel mellem Menneskerettighedsdomstolen og vores egen Domstol i Luxembourg, som De meget vel ved. Vi holder Tyrkiet ansvarligt for at overholde alle de internationale forpligtelser, som dette land har indgået, og herunder bl.a. den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder. Dette er et af de tilbagevendende elementer i den politiske dialog, som vi har med Tyrkiet. Vi gør vores hjemmearbejde. Det kan godt være, at det ikke altid fører til de resultater, som man gerne ville se, eller at vi ikke leverer dem så hurtigt, som man gerne ville have, men vi gør vores hjemmearbejde.

Formanden
Fru formand for Rådet, på vegne af Parlamentet takker jeg Dem for Deres engagement i aften og for alle Deres svar. Nogle gange kan vi lide dem bedre end andre gange, men vi takker Dem meget for Deres engagement.
Da den tid, der var afsat til spørgetid til Rådet, er udløbet, besvares spørgsmål nr. 17-23, 25 og 26 skriftligt. Spørgsmål nr. 24 af hr. Van Lancker kan ikke godtages, fordi det vedrører et punkt, som er opført på dagsordenen for denne mødeperiode.
Hermed er spørgetiden afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.05 og genoptaget kl 21.00)

Samordning af den økonomiske politik i euroområdet - Vækst og beskæftigelse: bedre kvalitet og holdbarhed
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0307/2001 af Berès for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Kommissionens meddelelse om styrkelse af samordningen af den økonomiske politik i euroområdet (KOM(2001) 82 - C5-0173/2001 - 2001/2083(COS));
A5-0306/2001 af Peijs for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om de offentlige finansers bidrag til vækst og beskæftigelse: bedre kvalitet og holdbarhed (KOM(2000) 846 - C5-0172/2001 - 2001/2082(COS)).

Berès
Hr. formand, inden mit ordførerindlæg vil jeg gerne gøre indsigelse over for Dem og bede Dem forelægge indsigelsen for Formandskonferencen. Faktisk forekommer det mig absurd, at vi har denne forhandling nu, når vi havde forhandlingen om stabilitetspagten i eftermiddag, og Formandskonferencen i mellemtiden har fundet det nødvendigt at indføje en forhandling om fjernsyn uden grænser. Dette bidrager ikke til kohærensen i vores arbejde.
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, den betænkning, som vi nu skal forhandle om, falder på et meget vigtigt tidspunkt. Det Europæiske Råd har den 21. september tilkendegivet, at det var bevidst om betydningen af de emner, som vi forhandler om, og det har ydet sit bidrag ved for første gang at bede Kommissionen om at forberede en henstilling om den økonomiske politik i området efter begivenhederne den 11. september.
Nogle kunne måske tænke, at det ville have været lettere at organisere en samordning af de økonomiske politikker i en vækstperiode. Sådan valgte vi ikke at gøre, selv om man har kunnet observere utallige heldige sammentræf, som vi i dag kan glæde os over, som f.eks. skattesænkningen i den ene eller den anden medlemsstat.
Men i dag bliver denne samordning af de økonomiske politikker, stillet over for en reel ydre trussel, på trods af at vi allerede var ramt af virkningerne af faldet i den amerikanske vækst på de grundlæggende forudsætninger for vores vækst, endnu vanskeligere og endnu mere nødvendig, eftersom Europapolitikken i den anden ende af kæden i dag er en pengepolitik, og at hr. Duisenberg efter begivenhederne den 11. september sammen med sin amerikanske kollega har indledt en samordning mellem områderne.
Tæt på overgangen til eurosedler og -mønter er det nødvendigt, at vi får lært ØMU'en at stå på begge ben. Det er det, Kommissionen opfordrer os til i sin meddelelse, og det glæder vi os over. Der er allerede blevet gjort meget, men der er også meget tilbage at gøre. Medlemsstaterne skal føre en ansvarlig og selvstændig politik. Men samordningen skal bidrage til, at denne politik bliver så sammenhængende som muligt og til glæde for alle. Det er hele essensen i overgangen til euroen.
I den betænkning, som jeg foreslår Parlamentet i kølvandet på Kommissionens meddelelse, angiver vi nogle retningslinjer, som vi finder centrale. Denne samordning hviler i første omgang på Euro-Gruppen og dens formand, som man må gå ud fra taler på hele gruppens vegne. Og dernæst skal Kommissionen spille en central rolle. For Kommissionen drejer det sig ikke om på dette område at handle som på et kompetenceområde, som jeg vil kalde klassisk. Den spiller en på en vis måde mere politisk rolle, hvor den skal vise sin evne til at stille innoverende forslag og udarbejde nogle fremtidsberegninger på mellemlangt sigt. Og Europa-Parlamentet skal være det offentlige rum for forhandling om samordningen af de økonomiske politikker.
For at opnå dette skal vi opstille tre typer målsætninger. Den første er, at vi har behov for indikatorer, standardiserede statistikker og barometre på området. Det er ikke muligt at føre en økonomisk politik for området uden et godt styreværktøj. Og jeg ved, at man i medlemslandene drøfter indikatorernes omkostningseffektivitet. Vi er klart fortalere for at betale lidt for nogle mere operationelle indikatorer.
Den anden centrale målsætning er for os informationsudveksling. Medlemmerne af Euro-Gruppen er begyndt at udveksle informationer. Vi mener, at det er vigtigt at gå et skridt videre og at udnytte alt det, som evalueringen mellem ligesindede kan bringe, med mulighed for at anmode Kommissionen om at give en vurdering af virkningen af en medlemsstats forslag til foranstaltninger inden for rammerne af dens budget-, skatte- eller strukturpolitik.
Endelig, hr. formand, er det nødvendigt at øge kvaliteten og kohærensen i forhandlingen på alle områder. I de nationale parlamenter skal man integrere samordningen af de økonomiske politikker. Det vil sige, at man skal integrere de overordnede økonomiske retningslinjer for økonomisk politik, når man fører nationale budgetforhandlinger. Det vil sige, at en national forhandling skal være styret af stabilitetsprogrammerne. Det vil også sige, at vi her, i Europa-Parlamentet, når vi forhandler om de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker, først vil høre vores kolleger i de nationale parlamenter. Og endelig, hr. formand, vil det sige, at vi håber at kunne stille spørgsmål til formanden for Euro-Gruppen lige så tit, det er nødvendigt, i vores ansvarlige udvalg.

Peijs
Hr. formand, Kommissionens meddelelse om de offentlige finanser er nu, et stykke tid efter offentliggørelsen, stadigvæk meget aktuel. Økonomien bremses autonomt eller på grund af de store medlemsstaters sløvhed, og derudover er der følgevirkningerne af de tragiske begivenheder den 11. september. Disse årsager sætter for første gang i længere tid på ny medlemsstaternes offentlige finanser under pres. Vi har lært, at store statsudgifter kan føre til stor ineffektivitet, stor belastning for kapitalmarkedet, for høje skatter og ikke altid til mere beskæftigelse. Alle de ting kan i alvorlig grad hindre en sund udvikling af den private sektor og dermed stigende beskæftigelse på grundlag af efterspørgslen på markedet.
De europæiske regeringsledere indså for snart 10 år siden, at denne udvikling fandt sted, og aftalte i Maastricht at arbejde på et mere bæredygtigt budget. Medlemsstaternes samling i et stort monetært område med samordning af den økonomiske politik, men uden en reel politisk union, kræver, at medlemsstaterne overholder de aftaler, som de indgår indbyrdes. ECB har med de midler, som banken har fået stillet til disposition, indflydelse på prisstabiliteten og dermed på levevilkårene for menneskene i eurozonen.
I anledning af en diskussion i det forberedende udvalg vil jeg gerne understrege, at prisstabilitet og dermed kontrolleret inflation bidrager til bibeholdelse af købekraften hos folk med de laveste indkomster, og det er endvidere et incitament til på ny at deltage på arbejdsmarkedet. Prisstabilitet sørger for, at pensionsberettigedes købekraft ikke udhules. Den sørger endvidere for, at lønstigninger på markedet reelt giver familier i Europa større finansielt albuerum og ikke kun sørger for at følge prisstigningerne, som det er tilfældet i mit land.
En række lande giver skattelettelser med den ene hånd og momsstigninger og større lokale byrder med den anden hånd. Dermed opnår man mistillid til politikken. Endvidere er den opgave, som Centralbanken har fået tildelt, nemlig at overvåge priserne, den mest velfungerende sociale foranstaltning, som jeg kan huske fra de seneste år.
Ud over Centralbankens bestræbelser på at opnå stabilitet er medlemsstaternes investerings- og budgetpolitik afgørende for europæernes liv og arbejde samt deres tillid til den fælles mønt. Formand Wim Duisenberg nævnte udvanding af budgetmål som et stort problem. Hr. kommissær, De har selv gjort kernelande som Tyskland, Frankrig, Italien og Portugal opmærksomme på deres pligter, og netop i disse lande tales der om at lempe stabilitetspagten.
Én ting er klart: De finansielle markeder holder nøje øje med, hvordan medlemsstaterne forholder sig til deres budgetter i en nedadgående økonomi. De lande, som ikke gjorde noget, da det var økonomisk muligt, har nu sværest ved at overholde stabilitetspagten. Det er naturligvis ikke reelt at forvente, at de forhøjer skatterne eller skærer i udgifterne, men en stigning i udgifterne er efter min mening et uforsvarligt hypotek på en uvis fremtid. Vores generation skal betale sine egne regninger og ikke sende dem videre til den næste.
Den nuværende situation er en prøve på, hvor solidt eurosystemet er, og for det finansielle marked er det helt klart, at statsbudgetterne er det svage led i hele eurobygningen. Staterne skal være klar over, at euroen er for os alle sammen, men at deres budget er et rent nationalt anliggende. Desuden er der ingen, der har kunnet forklare mig, hvilken nytte en stabilitetspagt har, som kun finder anvendelse i gode tider. Netop i en nedadgående økonomi drejer det sig om at gennemføre aftalerne i praksis.
Kommissionen vier en stor del af meddelelsen til de fremtidige demografiske forandringer. Det er et meget vigtigt emne, fordi de mange pensionister i høj grad vil påvirke de fremtidige budgetter. De mange pensionister er endnu en grund til at overholde stabilitetspagten. Det vil endvidere føre til, at, hr. formand, vi i langt højere grad end tidligere skal arbejde hen imod livslang uddannelse for at holde vores erhvervsprofil ajour, og at menneskerne sandsynligvis er nødt til at arbejde længere, end til de er 57 og et halvt år, som det nu for det meste er tilfældet, f.eks. i Nederlandene. I min betænkning anmoder jeg om, at der udarbejdes en individuel plan for alle medlemsstater, så den politiske tendens til at tænke på kort sigt ikke foregår på bekostning af menneskenes berettigede forventninger til pension og pleje.
Hr. formand, med min betænkning har jeg på ingen måde villet give indtryk af, at statsinvesteringer ikke er tilladelige. I stabilitetspagten er der allerede et råderum på 60% af BNP til at foretage de nødvendige statsinvesteringer. Det giver plads nok til dybtgående investeringer i undervisning, forskning og udvikling samt sundhedspleje. Afslutningsvis, hr. formand, er jeg glad for, at det var muligt at føre et konstruktivt samråd med Den Socialdemokratiske Gruppe, så der kunne indgås et acceptabelt kompromis. I morgen vil jeg gerne anmode om at stille et mundtligt kompromisændringsforslag under afstemningen.

Colom i Naval
Hr. formand, da det drejer sig om en forhandling under ét, vil jeg præcisere, at mit mandat begrænser sig til betænkningen af fru Peijs.
Hr. formand, de rådgivende ordførere plejer at lykønske ordføreren for det korresponderende udvalg, give udtryk for deres enighed og tilfredshed og forsøger at understrege deres bidrag og/eller i det mindste nuancere nogle punkter. Beklageligvis kan jeg ikke følge denne praksis i dag.
På vegne af Budgetudvalget, som jeg har den ære at repræsentere institutionelt, må jeg give udtryk for mit udvalgs dybe skuffelse over den behandling, som vores ændringsforslag har været genstand for i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, og De må derfor ikke på nogen måde fortolke dette som min personlige mening.
Budgetudvalget vedtog sin udtalelse enstemmigt, da jeg var fraværende på grund af sygdom. Jeg var ikke engang til stede på det afgørende tidspunkt for at forsvare mine forslag, og udtalelsen blev derfor vedtaget uden indvendinger. Der var ikke en eneste stemme imod, og der var således ikke forskel på partifarve. For os drejer det sig på ingen måde om et partispørgsmål.
Men størstedelen af medlemmerne i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har afvist vores ændringsforslag en bloc, måske er der noget jeg har overset, men det forekommer mig, at der ikke er et eneste af vores ændringsforslag, der har gjort sig fortjent til vedtagelse af dette flertal i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Og i Budgetudvalget føler vi, hr. formand, at vores konstruktive og helt igennem institutionelle bidrag rent ud sagt er blevet forsmået og ringeagtet. Det er ærligt talt svært for os at finde en forklaring på denne systematiske stemmen imod.
Mine damer og herrer, det er rigtigt, at Kommissionens dokument, som danner grundlaget for vores diskussion, fokuserede på de nationale budgetter så at sige. Men da Budgetudvalget tilføjede en fællesskabsdimension, takkede Kommissionen, og i særdeleshed den tilstedeværende kommissær, os for det og gav udtryk for, at den værdsatte, at meddelelsen var blevet udvidet med dette perspektiv. Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har altså nægtet at se denne ekstra dimension i øjnene.
Hvorfor? Hvorfor benægter Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, at Den Europæiske Unions udsultede budget, 1,07% af EU's BNP, har udvist en strenghed, som ikke står spor tilbage for medlemsstaternes? Ved at afvise ændringsforslag 7 er det det, det har gjort.
Vi har ligeledes svært ved at forstå at Parlamentets budgetansvarlige, Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, der to dage efter førstebehandlingen af budgettet for 2001 ved at forkaste ændringsforslag 5 og 6 benægter det forhold, at fællesskabsudgifterne har en multiplikatoreffekt og ofte tjener som eksempel for de nationale, regionale og lokale forvaltninger. Hvis dette er udtryk for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmåls økonomiske tankegang, så vil en naturlig følge heraf være at trække alle de ændringsforslag, det har stillet til budgetforslaget, tilbage. Dette ville være det logiske at gøre for udvalget.
Mine damer og herrer, 90 dage før euroen kommer fysisk i omløb, går man uden om enhver gisning om skattepolitik på bekostning af EU's budget. Budgetudvalget mener, at det ville være fornuftigt gradvist at styrke det europæiske budget og gå længere end en ren, men nødvendig samordning af medlemsstaternes økonomiske politikker. Vi er overbevist om, at vi en skønne dag, ligesom vi i dag har en hr. FUSP, vil få brug for en fru Euro, måske fru Peijs selv, og et større budget for EU, og til gengæld en reduktion af de nationale budgetter. Og i Budgetudvalget spørger vi os selv, hvordan Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål mener, at det bør klare de symmetriske og asymmetriske konjunkturudsving, hver for sig efter forgodtbefindende eller alle samordnet og i fællesskab ved i et vist omfang at anvende EU's budget hertil.
I Budgetudvalget, hvor jeg minder Dem om, at udtalelsen blev vedtaget enstemmigt, er vi af den opfattelse, at de ideologiske fordomme for størstedelen af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål vejede tungere end en objektiv vurdering af de økonomiske løsninger, der er på tale.
Lad mig som professor i offentlig økonomi minde Dem om, at det var selveste Milton Freedman, som sagde, at vi alle var postkeynesianere. Han glemte flertallet i Parlamentets Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål. Beslutningsforslaget er kun postkeynesiansk af kronologiske årsager, men baggrunden for dets økonomiske tankegang ligger før Keynes. Det medtager monetære elementer fra 80'erne og 90'erne uden at tage hensyn til baggrunden herfor. Da Maastricht-traktaten blev underskrevet, så vidste vi, jeg ved ikke, om det gælder alle politikerne, men i hvert tilfælde økonomerne, at det ville være fornuftigt at afvise et systematisk underskud, at det ville være fornuftigt at føre en sund finanspolitik, men vi havde også siden 60'erne vidst, at budgetligevægt kun kan anbefales under visse omstændigheder og betingelser, og at en streng budgetligevægt er tilbøjelig til at være procyklisk, det vil sige, at den er tilbøjelig til at forværre den cykliske tendens i økonomien. Allerede Kennedys rådgivere, se bare, hvor langt jeg går tilbage, viste ved hjælp af det såkaldte budgetoverskud med fuld beskæftigelse, hvordan et budget, der er i balance, og endda i visse tilfælde med underskud, kan skabe recession.
Jeg vil derfor gerne på vegne af mit udvalg, mine damer og herrer, bede Dem om at hilse det mere åbne perspektiv, som vores ændringsforslag tilbyder, velkomment, og at De derfor medtager dem i beslutningsteksten i morgen.

Karas
Hr. formand, hr. kommissær, kære ordførere, mine damer og herrer, jeg vil gerne sige lidt om begge betænkninger, men naturligvis også om det, taleren før mig sagde. Uafhængigt af gruppetilhørsforhold ville jeg aldrig beskylde andre kolleger for ikke at lade sig styre af fagpolitiske grunde og begrundelser i deres beslutninger og deres afstemningsvalg. Der kan være forskellige flertalssituationer, men i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål er der og har der, siden jeg trådte ind i den, været et meget sagligt klima mellem grupperne, som koncentrerer sig om de fælles mål i økonomi- og valutapolitikken. Derfor kan jeg ikke acceptere, og jeg må tilbagevise den beskyldning, som blev fremført i denne sammenhæng. Jeg giver Dem ganske vist ret i, at vi naturligvis i euroområdet samt på det sikkerhedspolitiske og udenrigspolitiske område i Europa skal tale med en fælles stemme udadtil og indadtil. Konkurrencen - og dermed er begge betænkninger nu omfattet - er trods alt stadigt stigende på globalt plan. Indførelsen af euroen sker om 89 dage. Den er jo allerede den næststørste valuta i verden. Med mønterne og sedlerne bliver den fælles europæiske valutas betydning synlig på verdensmarkedet. Den er en meget vigtig faktor, og vi skal meget nøje og meget stringent holde os Europas virkning udadtil på verdensmarkedet for øje.
Den globale konkurrence forudsætter naturligvis også ud over det indre marked og ØMU'en en nødvendig koordinering på euroområdet og i EU. Hvad indebærer det? På den ene side drejer det sig om koordinering, så euroområdet bliver et stærkt indre marked, og så Europa bliver mere konkurrencedygtig. På den anden side beder jeg Dem om at have forståelse for, at det også drejer sig om frihedens valuta som grundlag for konkurrencen inden for disse aftalte rammer mellem medlemsstaterne. Vi er ikke alle overbevist om, at koordinering er et vidundermiddel, fordi vi naturligvis også bliver nødt til at diskutere, hvor koordineringen begynder, hvilke mekanismer koordineringen anvender, og hvor grænserne for koordinering går. Er koordinering en begrænsning for markedet, eller er koordinering en støtte for markedet? Denne debat skal vi uden tvivl have, beslutningerne skal ikke bare træffes under overskriften koordinering.
Vi siger derfor ja til en styrkelse af den europæiske debat i nationale parlamenter, ja til koordinering af EU's statistiske oplysninger og til en forstærket integration med de nationale statistiske institutioner, ja til indbyrdes udveksling af oplysninger for at kunne løse de fælles opgaver. Men naturligvis nej til stigende bureaukrati, til nye organer, til ekstra forvaltningsomkostninger under dække af koordinering. Vi har i fælles interesse brug for større effektivitet og professionalisme inden for det eksisterende. Det skal ikke være ensbetydende med en reduktion af friheden og beslutningsfriheden i medlemsstaterne. Vi siger nej til forudgående information om skattestigninger eller anvendelse af skatteindtægter, fordi vi mener, at retsgrundlaget for dette mangler.
Jeg har kun medtaget disse to eksempler på ting, som vi skal debattere videre om. Vi vil nu stemme for betænkningen, men alle detailspørgsmål er endnu ikke afklaret med hensyn til den nøjagtige definition og de nødvendige mekanismer. Jeg vil gerne lige sige til fru Berès, at det er vigtig, at De nævnede sammenhængen mellem de offentlige finanser og inflationsreduktionen og dermed finansmarkedernes vurdering. Vi har brug for en oprydning i de offentlige finanser for at få mere investeringskapital til rådighed, og derfor appellerer jeg til alle, som er nævnt i betænkningen, om at gøre hjemmearbejdet korrekt og ikke kun lave kosmetiske ændringer.

Bullmann
Hr. formand, mine damer og herrer, kære taler før mig, jeg kan ikke lade være med at knytte en kommentar til hr. Karas' ord. Overalt, hvor vi allerede i dag på en klog måde koordinerer vores økonomiske politik i EU, har vi opnået meget stor succes. Således har der sidste år været overskud i de offentlige finanser i Unionen for første gang i årtier, og dette gælder også, fru Peijs, selv om vi ikke medregner de særlige indtægter for salget af mobillicenser.
Jeg vil ikke have, at vi forklejner dette under forhandlingen i dag. Succesen kan i det kommende år ikke blive helt så stor. Det skyldes den langsommere vækst i EU, men det er ikke nogen grund til at slå på inflationstrommen. Det er ingen grund til at gå i panik. Intet menneske kan berolige kollegerne fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater. Intet menneske - i hvert fald ikke her i Parlamentet - ønsker at trykke penge for at løse finanspolitiske problemer. Vi vil trykke penge for i god tid at forsyne borgene med vores nye valuta - med euroen - men ingen her i Parlamentet har sagt et ord om en ustabil finanspolitik.
Det ved De også udmærket godt. Det er slet ikke det, det drejer sig om. Grundlæggende drejer det sig om noget helt andet. De ved udmærket, at disse konsolideringssucceser, som jeg taler om, ikke tidligere har kunnet finde sted ved hjælp af forøgede indtægter, men derimod ved hjælp af færre udgifter. Disse færre udgifter har givet det positive resultat, men også negative resultater. Den offentlige infrastruktur ligger brak på mange områder. Det sociale net er mange steder spændt hårdt, og vi har med hensyn til vores investeringer både i den private og også i den offentlige sektor i forhold til vores konkurrenter på det globale marked afgørende strategiske huller.
Vi befinder os nu i en situation, hvor de offentlige indtægter af konjunkturmæssige grunde kommer til at falde. Nu drejer det sig så om det afgørende spørgsmål: Hvad skal vi gøre i en sådan situation? Går De virkelig i fuld alvor ind for yderligere generelle indtægtssænkninger og udgiftssænkninger i offentligt regi? De ønsker måske via finanspolitiske spærremekanismer at sørge for, at de nødvendige investeringer i al fremtid skal opgives? Ønsker De at indtræde i en yderligere procyklisk bortsmidning i EU, som hægter os af væksten i lang tid?
Jeg kan ikke forestille mig, at det er det, De ønsker. Hr. von Wogau spurgte i eftermiddags, hvad socialisterne egentlig ønsker. Jeg svarer, at vi ønsker at forhindre en sådan politik for bangebukse. Vi ønsker at gøre op med den tanke, at opsvinget i Europa kun har en begrænset levetid, fordi der med centralbankernes politik for bangebukse eller med regeringernes politik for bangebukse spildes en langfristet mulighed. Vi er kommet med ændringsforslag, som giver mening. Lad os i fællesskab finde kompromiser, så vi kan gå i samme retning. Hvis dette ikke er muligt, går vi ikke i samme retning.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne indlede mit indlæg med at tilslutte mig den klage, som fru Berès har fremsat, for det er virkelig meningsløst at have holdt en på den anden side meget interessant forhandling om stabilitets- og vækstpagten og om konklusionerne fra Økofin i Liege, at behandle fjernsyn uden grænser ind i mellem og nu diskutere det, som jeg forstår er en logisk fortsættelse af den første forhandling, nemlig betænkningerne af fru Berès og fru Peijs, som vi, hvilket jeg siger på vegne af Den Liberale Gruppe, vil give vores støtte og stemme for.
Jeg kan ikke lade være med at sætte den forhandling, vi har haft i eftermiddag, i forbindelse med emnerne for disse betænkninger, ikke mindst med henvisning til den aktuelle økonomiske situation. Det er klart, at afmatningen i den amerikanske økonomi i løbet af årets første måneder har haft mere indflydelse end oprindeligt forudset, og at de frygtelige terrorangreb i New York og i Washington har forværret disse udsigter endnu mere med deraf følgende nye, presserende og uden tvivl berettigede behov for indgreb.
Men den anstrengte situation bør ikke få os til at retfærdiggøre en større offentlig intervention, eller som rådsformanden så rigtigt har sagt det, at indefryse eller tabe behovet for at fortsætte den linje med de strukturelle reformer, som den europæiske økonomi stadig behøver for reelt at blive mere konkurrencedygtig internationalt, af syne.
Jeg sætter min lid til, at tilliden på det økonomiske område hurtigst muligt bliver genvundet, og at den nuværende særlige situation bliver overvundet, og at vi i løbet af kort tid igen vil stå over for de samme krav, som vi stod over for for tre måneder siden, det vil sige at konsolidere den europæiske økonomi, at gøre den mere konkurrencedygtig i overensstemmelse med kriterierne fra Lissabon, at styrke samordningen, og som vi har nævnt mange gange for kommissær Solbes, at råde over en troværdig linje og en troværdig økonomisk og monetær politik, som tilstedeværelsen af euroen og Valutaunionen kræver.
Mine damer og herrer, dette var en grundlæggende overvejelse, selv om der er andre detailspørgsmål, der er tilstrækkeligt forklaret i betænkningerne af henholdsvis fru Berès og fru Peijs.

Lambert
Hr. formand, jeg vil gerne komme særlig ind på spørgsmålet om offentlige udgifter, kvalitet og beskæftigelse. Begrundelsen i fru Peijs' betænkning er meget interessant, fordi den forklarer baggrunden.
Vi må passe på med at jagte efter den amerikanske økonomiske model. En af de ting, der har gjort mange mennesker i EU til modstandere af euroen, er, at de har set dens indførelse som forbundet med nedskæringer i de offentlige udgifter. Med den amerikanske økonomiske model har vi set en prioritering af den private sektor og nedskæringer i den offentlige sektor. Resultatet har været meget store forskelle mellem rige og fattige og omfattende børnefattigdom - i modsætning til de lande, som investerer i sociale udgifter og reducerer kløften mellem rige og fattige. Vi ved, at børnefattigdom er forbundet med lavere uddannelsesniveauer, ringere beskæftigelsesudsigter m.v.
Vi har også i den økonomi set en forringelse af trygheden i ansættelsen og længere arbejdstid med indførelsen af en fleksibel ansættelseskultur. I Det Forenede Kongerige betyder offentlige opgaver udliciteret til en lavere pris ret så ofte kompenserende skatteforanstaltninger for de lavtlønnede, en offentlig støtte til ringe lønninger fra ringe arbejdsgivere. Den amerikanske model udgør ligeledes et ikke-bæredygtigt forbrugsmønster, som vil have en økonomisk indvirkning på langt sigt. Min gruppe mener ikke, at fru Peijs' betænkning i tilstrækkelig grad ser på kvaliteten af de offentlige finansers bidrag. Så vi kan ikke støtte betænkningen i dens nuværende form. Det er baggrunden for de ændringsforslag, som vi har stillet.
Jeg ved, at det er meget vanskeligt at måle udbyttet af offentlige udgifter på samme måde, som vi ser på statusopgørelserne for f.eks. private virksomheder inden for sundhedssektoren. Offentlige udgifter er en investering i social samhørighed, og vi er gradvis ved at komme til at anerkende omkostningerne ved ikke at investere i den. Ja, en prioritet for EU er nu bekæmpelse af social udstødelse. Vi regner private udgifter som kompensation for manglende offentlige udgifter for at være en økonomisk succes. Enhver tyverialarm, der købes, skyldes f.eks., at vi ikke føler os trygge.
Vi er enige om at nedbringe omkostningerne ved at beskæftige folk og om at fokusere på at fjerne skatteomkostningerne for de dårligt lønnede, hvoraf mange er kvinder. Men vi bør også nedsætte arbejdstiden som en del af forbedringen af beskæftigelsesmulighederne. Det er klart for os, at et vidensbaseret samfund, som tackler social udstødelse - vi må huske på, at man også sagde dette ved Lissabon-mødet - har brug for større investeringer. Og hvor skal de komme fra, hvis der ikke er nogen videre offentlige udgifter? Arbejdsgiverne ønsker i stigende grad færdiguddannede ansatte som del af en fleksibel ansættelseskultur. Vi finder, at offentlige investeringer kan have en meget positiv værdi og kan hjælpe med til at ændre vores økonomiske kurs, når vi erkender vores økologiske ansvar.

Bordes
Hr. formand, i Peijs-betænkningen konstateres det, at de offentlige udgifter på 20 år er steget fra 35% til 50% af BNP. Men hvad skyldes denne vækst i de offentlige udgifter mon? Skyldes den forbedring af de offentlige tjenester, et øget antal hospitaler, ansættelsen af ekstra hospitalspersonale, udviklingen af den offentlige transport, undervisningssektoren og opførelsen af tilstrækkeligt med socialt boligbyggeri? Nej, på ingen måde! I de sidste 20 år har mange regeringer tværtimod privatiseret de tjenester, som før var offentlige. Alle har ført sparepolitik på de uundværlige offentlige tjenester og realiseret jernbanelinjer, posthuse eller nærhospitaler, som blev betragtet som urentable.
Hvis de offentlige udgifter er vokset, er det på grund af de ekstravagante summer, der gives til arbejdsgiverne under et hav af påskud, der går fra direkte tilskud til sænkning af skatterne og de sociale afgifter over alle former for støtte, som samtlige offentlige myndigheder excellerer i. Ordføreren er kynisk nok til at foreslå, at vi forværrer denne politik ved at reducere arbejdsgivernes sociale udgifter endnu mere og forhøje momsen. At få selv de allerfattigste til at betale for at give pengene til de rige, hvis det ikke er en direkte, umenneskelig overklassepolitik, ja, så ved jeg ikke, hvad det skulle være. Jeg stemmer selvklart imod denne betænkning.

Gallagher
Hr. formand, jeg vil indlede med at lykønske begge ordførere med forelæggelsen af deres betænkninger.
I de seneste måneder har det globale økonomiske klima været årsag til nogen bekymring. Vi i Europa er bestemt ikke immune over for økonomiske nedture i USA. De tragiske begivenheder, der fandt sted i New York, Washington og Pennsylvania den 11. september har uden tvivl rystet den økonomiske tillid yderligere. I Irland forbliver vi ligesom i alle medlemsstater forpligtet, når det gælder om at opretholde de aktuelle budgetniveauer. Den fornyede bekræftelse af denne forpligtelse i Liège vil gøre EU bedre til at håndtere konjunkturbestemte udsving.
Jeg bifalder ligeledes kommissærens udtalelse om, at regeringerne vil være i stand til at bruge automatiske stabilisatorer i forbindelse med en nedgang i væksten. I Irland har vi faktisk stadig et overskud på budgettet, hvilket giver os en vis manøvrefrihed. Det irske stabilitetsprogram er centralt for budgetprocessen i Irland. Det drøftes i Daíl Éireann og er en nøglekomponent i vores årlige budget. Det primære mål for det irske budget og stabilitetsprogram er en fortsat bæredygtig økonomisk vækst understøttet af moderat inflation og en konkurrencedygtig lønudvikling, som afspejler vores national aftale med arbejdsmarkedets parter, der går under betegnelsen "programmet for velfærd og retfærdighed".
Som Parlamentet ved, udstedte Økofin-Rådet i år på foranledning af et forslag fra kommissær Solbes en henstilling til Irland, hvori det udtalte, at Irland ikke overholdt sidste års brede økonomiske finanspolitiske retningslinjer for EU. Den irske regering hævder, at den med sin budgetpolitik søger at nå økonomisk stabilitet ved at sikre fortsættelsen af det sociale partnerskab og også ved at træffe foranstaltninger til at reducere prisinflationen, herunder indirekte skattenedsættelser. Vi må have blikket rettet mod fremtiden. Vores øjeblikkelige bekymring er den vellykkede lancering af euroen den 1. januar. Men den fælles valuta er ikke et mål i sig selv. Den har til formål at fremme et sandt fælles marked for varer og tjenesteydelser.
Det store projekt kræver en høj grad af samarbejde og samordning. De nationale regeringer må bevare deres særret til at formulere et budget, der bedst tager sig af den særlig økonomiske situation, der hersker i deres land på et givet tidspunkt.

Blokland
Hr. formand, som sædvanligt er jeg helt enig med fru Peijs. Derfor begrænser jeg mig især til Berès-betænkningen.
ØMU'en indebærer et vist omfang af samordning af budgetterne. Men samordning, som går videre, end det er nødvendigt for ØMU'en, skal vurderes kritisk. Yderligere samordning er kun berettiget på baggrund af gode argumenter. Argumentationen mangler i både Kommissionens meddelelse og i Berès-betænkningen.
Ikke desto mindre er der situationer, hvor samordning er ønskeligt. Kommissionen giver som eksempel handlekraft i unormale situationer. For nylig så vi et eksempel herpå med støtten til luftfartsselskaberne efter angrebene i USA, hvilket var et meget godt eksempel på slagfærdig indgriben af Rådet.
Samordning, som går videre end nødvendigt, vil vise sig at være kontraproduktivt. Deltagelse på arbejdsmarkedet, virksomhedspolitik og skatter er anliggender, som hører hjemme i medlemsstaterne. Indholdsmæssigt er der ikke rigtigt grund til mere europæisk samordning på disse områder.
Samordning af den økonomiske politik må ikke anvendes som afledningsmanøvre. Det er klart, at medlemsstaterne, når de er i økonomisk modvind, har vanskeligere ved at overholde ØMU'ens fundament, stabilitetspagten.
De meget nødvendige strukturelle reformer skal bidrage til at opfylde budgetkriterierne. Udsættelse af dette middel til at opnå en mere vedvarende og forsvarlig vækst er ikke forsvarligt. Denne vækst er nødvendig for at undgå, at stabilitetspagten kommer i fare. Nødvendigheden af reformer bliver derfor stadigt mere påtrængende.
Derfor er det rigtigt, at betænkningen ikke indeholder mange konkrete samordningsanliggender. Indbyrdes information om økonomiske politiske beslutninger er altid nyttigt. Beslutningernes kvalitet er endnu vigtigere.
Betænkningen lader det være usagt, hvilke motiver der ligger bag en nærmere samordning. Det gør ikke bestræbelserne på samordning mere overbevisende. Økonomierne i Europa må med ØMU'en ikke miste deres egen økonomiske politik, som er passet til deres specifikke dynamik og karakter.

Kauppi
Hr. formand, ærede kolleger, jeg vil gerne først takke min veninde Karla Peijs for hendes fortrinlige betænkning, hvori hun rammende beskriver de konstruktive saneringsforanstaltningers væsentlige betydning for vores samfunds velbefindende. Man ser sjældent så gode betænkninger. Jeg vil koncentrere mig om to emner.
Den offentlige økonomi i et land i euroområdet er ikke længere landets eget anliggende. Forstyrrelser i et enkelt, specielt et stort medlemslands offentlige økonomi, kan have følgevirkninger på stabiliteten i hele euroområdet. Derfor er den senere tids forsøg på at udvande saneringsforanstaltningerne inden for et lands økonomi foruroligende. Mange regeringer har formindsket deres finansieringsanstrengelser i de senere år og nærmest stolet på periodiske resultater som f.eks. forrentningen fra auktionerne inden for mobiltelekommunikationssystemerne. Stabilitetsprocessen er imidlertid endnu langtfra afsluttet. Målet er også fremover en offentlig økonomi, der er tæt på at være i ligevægt eller har overskud. Medlemslandene er nødt til at respektere stabilitets- og konvergensprogrammernes forpligtelser.
En afbalancering af den offentlige økonomi kræver langsigtethed og beslutsomhed. Det prisgiver os den populistiske kritik af den inspektøragtige, økonomiske tankegang og afbalanceringen af den enøjede stats økonomi. På trods af dette må vi koncentrere os om sagen. Politikerne må godt nok sluge nogle små kameler, men vores nationaløkonomier klarer ikke en venstredrejning.
For det andet har stigningen i de offentlige udgifter i de seneste årtier fået flere af medlemslandenes regeringer til at hæve beskatningen og socialsikringsbidragene, som allerede i forvejen var på et uudholdelig højt niveau i Europa. Samtidig er økonomiens vækstmuligheder hele tiden blevet svækket. Den ortodokse kommunismes sidste mohikaner, hr. Bordeskin, kunne her i det tredje årtusinde godt holde op med at tale om klassekamp og indrømme, at enhver europæers bidrag til Europas økonomi har betydning. Derfor skal arbejde være økonomisk rentabelt, og de forskellige sociale sikkerhedssystemers goder være på et plan, hvor de sikrer forudsætningerne for et normalt, godt liv, men under alle omstændigheder motiverer til aktivitet. Kun på den måde kan vi opnå de ambitiøse mål fra Lissabon.

Randzio-Plath
Hr. formand, netop udfordringerne ved globaliseringen viser os tydeligt, hvor vigtigt det er for Europa at samordne den økonomiske politik og også at integrere finans-, beskæftigelses- og socialpolitikken heri, for det lille Europa viser verden, at det er muligt at opnå fremskridt i en region, hvis man ikke kun opfatter et regionalt samarbejde som et samarbejde mellem regeringer og som en frihandelszone. Jeg mener, at forbindelsen mellem det indre marked på den ene side og visse politiske styringsmuligheder på den anden side også udgør kvaliteten i EU. For så vidt kan jeg kun bifalde Kommissionens meddelelse og fru Berès' betænkning, som understreger, at vi har brug for flere fremskridt i samordningsprocessen. Vi ved alle, at udfordringerne og kravene endda er steget endnu mere nu. Med rette har Rådet (økonomi og finans) sørget for, at der er flere integrerede tiltag nu, særlig i forbindelse med kapitalbevægelserne.
Det er helt sikkert vigtigt, at vi ikke kun handler i fællesskab og forbedrer kvaliteten af samordningen, men at vi også bliver enige om nogle retningslinjer. Her har vi heldigvis fået nogle konkrete mål af kvantitativ og kvalitativ art med Lissabon-processen, som blev videreført i Stockholm. De skal helt sikkert udbygges og forfines, men hermed kan man også gøre det klart for offentligheden, at samordningsprocessen kan føre til konkrete resultater. Hvis vi ikke havde dette, hvem ville så vurdere, om alle stater rent faktisk også opfylder de krav, som de har forpligtet sig til?
En del af de forpligtelser, som de har indgået, vedrører konsolidering af deres budgetter. Med rette har hr. Bullmann gjort opmærksom på fremskridtene på dette område. Ganske vist kan der i nogle stater ydes endnu mere, hvad angår gældsafvikling, men vi må ikke glemme, at stabilitets- og vækstpagten er der som instrument til at forhindre, at vi nogensinde igen overskrider et underskud på 3% af bruttonationalproduktet. Det er læren af konvergenskriterierne, og dette underskud skal netop støtte os i at nå frem til en fordelagtig pengepolitik, der støtter udviklingen. Jeg mener, at samordningen virkelig kan styrkes endnu mere, og at politikkerne, som kan støtte sig gensidigt og skiftevis til hinanden, alle skal inddrages i denne samordningsproces.
Jeg synes især også, at det er godt, at Parlamentet opfordrer de nationale parlamenter til at deltage i samordningsprocessen, og det vil jeg virkelig holde fast ved! Vores udvalg har også altid forsøgt at fremhæve samarbejdet med de nationale parlamenter.
Hr. formand, tillad mig at komme med en sidste bemærkning. Vi ønsker ikke en samordning af politikkerne som mål i sig selv. Vi har oplevet manglende vækst i Europa, fordi vi ikke har haft nogen samordning i de forløbne årtier. Vi har tabt, fordi vi ikke har gennemført UMTS-auktionen koordineret i Europa. Vi kunne have nået helt andre mål! Vi reagerede heller ikke sammen i forbindelse med forhøjelsen af oliepriserne fra OPEC-landenes side. Vi havde helt sikkert kunnet få mere fordelagtige udgangsbetingelser for den økonomiske udvikling, hvis vi havde foretaget en bedre samordning!

Ortuondo Larrea
Hr. formand, hr. kommissær, i de sidste årtier er europæernes BNP pr. indbygger faldet i forhold til nordamerikanernes, og herved er kløften eller afstanden mellem vores fremgang og udvikling i forhold til USA blevet større, samtidig med at vores arbejds- og beskæftigelsessituation er blevet forværret.
I den forbindelse konkluderes det, at dette skyldes, at amerikanerne ikke pålægger de private virksomheders aktivitet så mange skatter som europæerne, og at amerikanerne ikke, da de har tilpasset sig de lave niveauer for offentlige udgifter, som os har givet sig af med udarbejdelsen af handlingsplaner, indført bureaukratiske systemer eller forsøgt at styre deres økonomiske aktører, som derfor simpelthen har kunnet koncentrere sig om at arbejde og skabe rigdom.
Det forekommer mig, at man ved udarbejdelsen af denne analyse ikke har taget hensyn til den vigtige kendsgerning, at niveauerne for offentlig investering i EU i de sidste 30 år løbende er faldet, så de nu ligger på 2% af vores BNP i 2000, mens USA har holdt en støt linje og har øget de offentlige investeringer, så de udgør 3% af deres BNP. Hvis vi hertil lægger, at vores BNP pr. indbygger er på 65% af det amerikanske, viser det sig, at deres gennemsnitlige investering pr. indbygger hvert år har været 2,3 gange større end vores, og dette er en mere end notorisk forskel, som forklarer de forskellige udviklinger i vores respektive økonomier.
På kort sigt tror jeg ikke, at løsningen for Europa går ud på at sænke skatterne, men på at vi ved at holde fast i budgetter med balance og uden underskud skal tilpasse det løbende offentlige forbrug og øge den offentlige investering i rentable projekter, modernisere vores infrastrukturer, satse på forskning og teknologisk udvikling samt involvere forskningsinstitutionerne og universiteterne i det private initiativ og tilskynde til uddannelse og viden i vores samfund.
Og det, der er allermest uacceptabelt, er hr. Aznars spanske centralregerings politik, som dækker over og skjuler sit reelle budgetunderskud ved at finansiere det med de indtægter, med de bidrag, som de arbejdere, der er med i det statslige sygesikringssystem, hver måned indbetaler, hvorved den sætter den stadig mere usikre fremtid for de pensioner, som disse arbejdere, på nuværende tidspunkt skatteydere, ikke ved, om de vil modtage, når de bliver pensioneret, på spil. Det er uacceptabelt, og det skal kritiseres.

Van den Burg
Hr. formand, for to uger siden var jeg i Nederlandene på "Prinsjesdag", åbningen af det nye parlamentariske år, hvor statsbudgettet bliver præsenteret. Ikke kun på grund af begivenhederne i USA var jeg til stede med blandede følelser, men jeg havde også følelsen af, hvad det drejer sig om.
På grund af den stadig stærkere internationalisering af økonomien, især i et land som Nederlandene, mærker man, at der på nationalt plan er meget lidt plads til at styre økonomien. Man kan naturligvis fordele vægten, og det er godt, at den nederlandske regering foreslår at investere mere i den offentlige sektor. Den resterende plads til forskydninger er imidlertid forholdsvis begrænset og fastsættes på helt andre planer, som man er meget tættere på i Bruxelles.
På den anden side føler jeg mig hjemme, når det drejer sig om den måde, som Nederlandene forbereder et sådant budget på. Solide analyser og prognoser udført af det, som hos os hedder det centrale planlægningskontor (Centraal Planbureau), og omfattende udtalelser på mellemlangt sigt fra det socialøkonomiske råd, som omfatter uafhængige eksperter, arbejdsmarkedets parter og den nederlandske bank. Herigennem kan en regering lægge planer, som har et grundlag, og som er effektive.
Paradokset i den fase, som det europæiske økonomiske samarbejde befinder sig, er, at den politiske styring af den socialøkonomiske politik er flyttet til europæisk plan, men at midlerne og procedurerne fortsat er på nationalt plan. Hverken den europæiske politiske struktur eller de europæiske deltagere er så vidt. Desværre, for jeg er overbevist om, at Europa har brug for en sådan solid og bred socialøkonomisk samordning.
Jeg er derfor glad for Berès-betænkningen. Hun stiller forslag om en bedre samordning inden for Eurolandene, større engagement fra de nationale politikeres og parlamenters side og bedre afstemning mellem de forskellige deltagere på europæisk plan. I den forbindelse vil jeg gerne understrege den makroøkonomiske dialogs rolle, som skal være en meget mere udtalt rolle, også ved forberedelserne af de brede økonomiske retningslinjer. Derefter er en bredere debat, også med de nationale parlamenter, vigtig.
Det var mine bemærkninger til Berès-betænkningen. Jeg anmoder endnu en gang fru Peijs om, med hensyn til hendes betænkning, at kommentere de ændringsforslag, som vi har stillet for at kunne indgå et kompromis.

Trentin
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg kan fuldt ud tilslutte mig fru Berès' betænkning om Kommissionens meddelelse, der drejer sig om perspektiverne for Den Monetære Union.
Jeg er faktisk af den opfattelse, at vi efter de tragiske begivenheder den 11. september kraftigt skal fremskynde gennemførelsen af de foreslåede foranstaltninger og forsøg, hvis Den Monetære Union til fulde skal kunne spille den rolle, der tager sigte på at bekæmpe terrorismen, støtte EU's økonomiske vækst og konkurrencedygtighed samt stadfæste en politik for fred og internationalt samarbejde, hvor man isolerer terrorismen i udviklingslandene.
Her tænker jeg først og fremmest på, at det er nødvendigt at imødegå reduktionen af den økonomiske vækst ved hjælp af en samordning af de økonomiske og sociale politikker - en samordning, der også bekæmper lavkonjunkturen - og den skal via et forstærket samarbejde mellem euroområdets lande munde ud i en egentlig fælles styring af Den Monetære Union, hvor man er i stand til at udtale sig om Den Europæiske Centralbanks beslutninger med en autoritet, der mindst er lige så stor som den, USA's Federal Reserve lagde for dagen for et par uger siden.
Her tænker jeg også på nødvendigheden af, at der - ikke mindst i Den Monetære Union - hurtigst muligst skabes den størst mulige gennemsigtighed og et gensidigt informationssystem om kapitalbevægelser, så man ophæver bankhemmeligheden, hr. Karas, og kan slå ned på de overførsler af finansielle midler, som anvendes til finansiering af terrorismen, hvidvaskning af penge fra organiseret kriminalitet og skattesvig.
Til sidst vil jeg gerne sige, hr. formand, at jeg ligeledes tænker på en politik for internationalt samarbejde, der også gør det muligt at indgå langvarige kontrakter om leveringen af råvarer til EU i euro.

Solbes
Hr. formand, mange tak til de to ordførere. De indlæg, der har været her til aften, vil uden tvivl være en hjælp for os i vores senere arbejde.
Jeg vil indlede mine kommentarer med Berès-betænkningen, og jeg vil gerne give udtryk for min tilfredshed med Parlamentets beslutningsforslag, hvori det støtter en styrkelse af samordningerne af den økonomiske politik i euroområdet.
Vi må ikke glemme, at samordningen af den økonomiske politisk er en forpligtelse, der pålægges af traktaten. I traktaten står det meget klart, at vores model baserer sig på en fælles monetær politik og i nogle nationale, men samordnede økonomiske politikker. Dette er et centralt element i vores model.
Det er rigtigt, at samordningen stadig befinder sig i en læringsfase. Det er også rigtigt, at vi har en stadig større indbyrdes afhængighed - først og fremmest i euroområdet, men også i Unionen i almindelighed - og det kræver, at indholdet og de systemer og instrumenter, vi bruger, løbende bliver revideret. Derfor hilser jeg den betænkning, som Parlamentet har udarbejdet, fru Berès og alle dem, der i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har medvirket ved udarbejdelsen af hendes strålende bidrag, særlig velkommen. Efter min mening går det på mange områder endnu videre end Kommissionens forslag, især på et fundamentalt område, nemlig den forøgede nationale deltagelse i samordningen af den økonomiske politik.
Jeg vil gerne fremhæve to grundlæggende elementer i betænkningen - og jeg vil komme med et par bemærkninger til de forskellige indlæg, når jeg henviser til dem. Det første er behovet for at styrke samordningen, det andet er behovet for at øge den demokratiske debat og den nationale deltagelse.
Hvad angår indholdet af samordningen, synes jeg, at det er på sin plads at komme med en uddybende kommentar til enkelte punkter. Betænkningen støtter Kommissionens forslag om udarbejdelse af periodiske rapporter om økonomien i euroområdet. Jeg kan allerede nu i dag fortælle Dem, at det er vores tanke - vi har fortsat arbejdet med spørgsmålet - at vi skal have nogle detaljerede økonomiske analyser, men også nogle relevante forslag vedrørende den økonomiske politik. Vi skal gå længere end en specifik analyse.
Fru Berès har i sit indlæg fremført behovet for forbedringer på det statistiske område og med hensyn til vurdering af politikkerne. Det er rigtigt, at vi har gjort fremskridt med hensyn til de statistiske planer for Unionens euroområde, men vi må ikke stille os tilfreds hermed. Det er til dels et problem med tilpasning af de nationale statistikker til den nye virkelighed, det er til dels et pengeproblem, men i nogle tilfælde drejer det sig ikke om nogen af disse to vanskeligheder, men derimod om inden for en kortere tidsfrist at råde over de nødvendige data med henblik på at kunne komme med en ordentlig definition af den økonomiske politik. Det betyder, at vi måske fremover er nødt til at rejse spørgsmålet om behovet for at råde over vores egen statistiske information, som ikke er et aggregat af de nationale statistikker. Det er uden tvivl et centralt element for at kunne handle inden for en tidsfrist, der svarer til, hvad andre økonomiske myndigheder kan.
Hun kommer i sin betænkning med en bemærkning, som efter min mening er fundamental, om at forsøge at få et fælles overblik over konjunkturernes indflydelse på de offentlige finanser. Vi har allerede haft en del af denne diskussion her i eftermiddag - jeg vil komme med en bemærkning herom senere, når jeg også taler om fru Peijs' betænkning - men efter vores mening er det afgørende nødvendigt, at Økofin-Rådet snarest finder en metodik, der gør det muligt for os at undersøge konceptet om strukturelle underskud ud fra de samme kriterier. Og vi arbejder allerede i denne retning, som efter vores opfattelse er fundamental, netop for at gøre det muligt for disse automatiske stabilisatorer at spille med i det omfang, som budgetsituationerne i de enkelte medlemsstater tillader det, men ved i alle tilfælde at anvende de samme kriterier.
Et yderligere punkt i forbindelse med det første element, jeg omtalte, indholdet af samordningen, er forhåndsorientering. Det er et punkt, der altid giver anledning til en vis debat og en vis diskussion. Vi taler om to forskellige ting, når vi taler om forhåndsorientering. Vi taler for det første om, at de øvrige kolleger i Euro-Gruppen skal kende de store linjer i de væsentlige dele af en national økonomisk politik, som kan ende med at få indvirkning på de øvrige. Lad mig som eksempel nævne de foranstaltninger til skattenedsættelser, der blev vedtaget forrige år som følge af oliekrisen. Hvis vi dengang havde optrådt, som vi har gjort i år i forbindelse med luftfartsselskabernes forsikringsdækning, ville vi uden tvivl have nået et bedre resultat og fået et bedre oplæg set fra Unionens synspunkt.
Det samme kan vi sige om UMTS. Hvis vi, før vi traf beslutningen, havde diskuteret, hvordan vi skulle klare de muligheder og vanskeligheder, som de forskellige løsninger i mobiltelefonlicenserne af tredje generation kunne betyde, ville vi uden tvivl have undgået en del af de efterfølgende problemer. Vi taler ikke om, at vi alle skal gøre det samme, vi taler om, at vi bør diskutere indbyrdes for at forsøge at fastsætte en ramme, som de forskellige nationale beslutninger passer ind i, og som gør det muligt for os at have en mere sammenhængende holdning.
Jeg sagde, at forhåndsorientering også betyder noget andet, og det er, at ministrene skal tage EU-forholdene med i betragtning ved definitionen af deres nationale politik. Og jeg knytter dette sammen med det, som fru Berès sagde med hensyn til at styrke den nationale deltagelse i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Indtil videre har det mere eller mindre været opfattelsen, at vi havde to processer, som ikke nødvendigvis var sammenfaldende. På den ene side at nå en aftale om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik i Bruxelles og i Luxembourg og på den anden side at definere vores nationale budgetpolitikker og økonomiske politikker. Og de to processer fulgte forskellige veje. Det var ydermere opfattelsen, at det var tilstrækkeligt at opfylde stabilitetspagten for at opnå kohærens og konsistens i det system, vi har iværksat til samordning af de økonomiske politikker.
Det bliver mere og mere tydeligt for os, at de to instrumenter, vi råder over, stabilitetspagten og de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, er centrale elementer. Og de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik bør, hvis de reelt vedtages af ministrene som et egentligt kompromis, der skal anvendes i de enkelte medlemsstater, afspejle den budgetpolitik, som den enkelte minister ønsker og bør fremsætte i sit nationale parlament.
Jeg tror, at dette ville være en enorm hjælp for os til at opnå en større indbyrdes sammenhæng mellem de beslutninger, der træffes på fællesskabsplan, og de beslutninger, der træffes af de nationale parlamenter. I denne forstand mener Kommissionen, at idéen om debat er fundamental, og den har vores fulde støtte.
Det er dog korrekt - og det er det punkt, jeg også gerne ville komme med en kommentar om - at det ikke er nogen god idé at gøre procedurerne for komplicerede. Derfor har vi et vist forbehold over for nogle af de tanker, der er kommet til udtryk om den makroøkonomiske dialog. Det er utvivlsomt nødvendigt at forbedre deres effektivitet som politisk dialog, men vi synes også, at deres karakter af åbenhjertig og fortrolig udveksling bør fastholdes, og i denne forbindelse er det vigtigt at holde fast i denne uformelle ramme for drøftelserne og ikke formalisere processen for meget ved at gøre den overdrevent kompliceret og herved gøre hele den diskussionsproces, der knytter sig til dette punkt, mindre produktiv.
Jeg vil derfor gerne afslutte mine kommentarer om den første betænkning med at påpege, at Kommissionens tjenestegrene er i færd med at overveje iværksættelsen af nogle af de forslag, der er indeholdt i beslutningen, og jeg har noteret mig en række forslag, der er fremkommet her til aften, og dem vil vi naturligvis give en særlig opmærksomhed ved udarbejdelsen af vores endelige forslag.
Hvad angår fru Peijs' betænkning, vil jeg også indledningsvis takke hende for hendes oplæg og kommentarer, men jeg vil dog nøjes med at koncentrere mig om tre eller fire punkter, som efter min mening bør fremhæves.
For det første er jeg helt enig med hende i, at troværdigheden af en sund, offentlig finanspolitik, som er forenelig med euroen, er helt central i forbindelse med indførelsen af euroen. Det er rigtigt, at de offentlige finanser efter vores opfattelse - vi har sagt det tydeligt her til aften - skal tjene i såvel krisesituationer som i situationer med god økonomisk adfærd. Hun henviser i sin betænkning til de automatiske stabilisatorer - og jeg mener ikke, at vi ligger langt fra hinanden, hvad angår analysen af dette punkt. Vi synes som Dem, at de skal spille en afgørende rolle, såvel i væksttider som i tider med økonomisk afmatning.
Vi takker for Deres henvisning til skattelettelser. Kommissionen har længe understreget behovet for, at enhver skattelettelse skal opfylde visse kriterier, som er omhandlet i Deres betænkning, og som vi mener er centrale for at fastholde en logik i kvaliteten af de offentlige finanser. Hvis vi nu drøftede skattelettelser, ville elementer som forbrugsfremme utvivlsomt have større betydning end for nogle måneder siden, da det er et af de spørgsmål, der bekymrer os. Men der er ingen tvivl om, at logikken bag skattelettelserne i alle tilfælde i praksis kan indpasses i de kriterier, der er indeholdt i dokumentet, og som De støtter.
Jeg har en sidste bemærkning om de offentlige finansers holdbarhed på langt sigt. Der har været nogle bemærkninger om arbejdsmarkedet, om, hvordan vi bør komme videre, kohærens over for arbejde, pensioner osv. Efter min mening skal alle disse elementer indgå i en mere generel betragtning om arbejdsmarkedet, mens finansministrene bør være særlig opmærksomme på de offentlige finanser og i denne forbindelse på de vanskeligheder, der kan opstå med finansieringen af den sociale sikkerhed inden for de globale budgetunderskud hos alle de offentlige forvaltninger.
Den idé, vi arbejder med for øjeblikket - og med udgangspunkt i Deres betænkning er der allerede, som De ved, mine damer og herrer, taget skridt på nogle områder - er ikke, at der kommer en henvisning i form af et kort afsnit i stabilitetsprogrammerne, men at stabilitetsprogrammerne årligt medtager de nødvendige data for at kunne foretage en passende vurdering af udviklingen i de offentlige finanser med hensyn til problemerne med aldringen af befolkningen. Efter vores mening er tanken om at inkludere disse data i stabilitetsprogrammerne dog ikke begrundet i, at vi synes, at det er problemer, der skal løses med årlige beslutninger - der er behov for mere langsigtede løsninger - men fordi vi ikke syntes, at det var fornuftigt at indføre nye processer til planlægning, analyse eller opfølgning af udviklingen i de offentlige finanser.
Vores tanke er, at der i alle lande hvert fjerde eller femte år laves en mere dybtgående analyse - det kan være et bilag til stabilitetsprogramdokumenterne - af de offentlige finanser på langt sigt, hvad angår det logisk nok grundlæggende problem med aldringen af befolkningen, og som vi imidlertid kun får den nødvendige basale information om ved ajourføringen af de årlige programmer.
Jeg vil slutte med endnu en gang at takke alle for deres samarbejde, de nyttige idéer, de har givet os, og som vi vil tage størst muligt hensyn til.

Peijs
Hr. formand, jeg skylder hr. van den Burg et svar om ændringsforslagene. Jeg har ikke numrene på mig og er derfor nødt til at prøve at huske dem, men hr. Bullmann vil utvivlsomt rette mig, hvis han mener, at jeg ikke har de rigtige numre.
Hr. van den Burg, for at opnå et effektivt kompromis stemmer vi for ændringsforslag 4 og 5, 7, som går ud fra hr. Bullmanns tekst, som tilføjes en sætning - det er det mundtlige ændringsforslag, som jeg nævnte - anden del af ændringsforslag 9, som begynder med "appellerer til medlemsstaterne", ændringsforslag 10 som supplement og 12. Det var vist det hele.
Jeg skylder endvidere hr. Colom i Naval et svar. Han har vist siddet og ventet hele aftenen. Hr. Colom i Naval, jeg vil gerne understrege, at det ikke var en indholdsmæssig sag. At vi ikke kunne behandle det, inden vi stemte om ændringsforslagene, skyldes, at jeg først var i USA med delegationen - De har sikkert lagt mærke til, at jeg ikke var til stede i udvalget - og derefter i Rom sammen med min gruppe. Det har været en travl måned.
Det var ikke en indholdsmæssig sag. Det drejer sig om, at Kommissionen gik ud fra medlemsstaterne i meddelelsen. Det gjorde jeg også i min betænkning. Når De i Deres betænkning skriver om den europæiske budgetpolitiks følger for beskæftigelsen, så støtter jeg alle Deres ændringsforslag, men inden for rammerne af min betænkning blev de ikke behandlet. Jeg undskylder, at vi ikke har kunnet tale sammen om det.

Formanden
Det var en personlig erklæring, som har medvirket til forsoning!
Jeg siger også tak til Dem, hr. kommissær Solbes!
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00.

Konkurrencepolitikken (2000)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0299/2001) af Agag Longo for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Kommissionens XXX. beretning om konkurrencepolitikken (2000) (SEK(2001) 694 - C5-0312/2001 - 2001/2130(COS)).

Evans, Jonathan
Hr. formand, det er mig en ære, at min kollega, hr. Agag Longo, har bedt mig om at forelægge hans fremragende og detaljerede betænkning for Parlamentet om Kommissionens XXX. beretning om konkurrencepolitikken.
Betænkningen samler flere vigtige områder inden for konkurrencepolitikken. Ordføreren udtrykker atter Parlamentets stærke opbakning til kommissær Monti, når han understreger, at effektiv konkurrence ikke kun er en vigtig drivkraft for økonomisk vækst, men også virker til forbrugernes fordel gennem større udvalg, bedre kvalitet og lavere priser for varer og tjenesteydelser.
Vi lykønsker kommissæren med den europæiske konkurrencepolitiks succes, men vi erkender, at en sådan succes kun kan opretholdes ved konstant og streng overvågning. Vores ordfører har peget på yderligere foranstaltninger, som Parlamentet vil rette sin opmærksomhed mod i de kommende måneder. Bildistribution er et område, hvor vi ivrigt afventer Kommissionens forslag. Jeg mener, at det af vores indledende evalueringer fremgår, at forbrugerne trækker det korte strå med den nuværende undtagelse med uberettigede prisforskelle medlemsstaterne imellem. Vi afventer ligeledes konsultationen om fusionsforordningen 4064/89. Vi bifalder kommissær Montis positive tilgang til konsultation med vores udvalg, men vi gentager vores opfordring til støtte af forfatningsmæssige ændringer, som giver Parlamentet en reel fælles beslutningstagningskompetence sammen med Kommissionen.
Kommissær Monti har spillet en central rolle, når det gælder om at etablere en samlet tilgang til konkurrencepolitik og håndhævelsesspørgsmål. Vores udvalg støtter bestræbelserne på at etablere et internationalt konkurrencesystem inden for rammerne af WTO, samtidig med at det anerkender, at Europas troværdighed inden for dette område vil afhænge af et effektivt og reelt samarbejde mellem EU's egne nationale konkurrencemyndigheder.
Vi ser også på resultatet af forhandlingerne mellem Kommissionen og Rådet om Kommissionens forslag til en reform af håndhævelsesordningen i henhold til artikel 81 og 82, som blev vedtaget i sidste måned. I sin betænkning henleder hr. Agag Longo opmærksomheden på andre vigtige elementer i Rådets holdning til reformen, vores stærke støtte til artikel 3 og vores reelle bekymring over spørgsmål vedrørende retssikkerhed såvel som deling af beføjelser. Jeg ved, at kommissær Monti er klar over dette, men vi har vedholdende hævdet, at Kommissionen må værne mod faren for, at reformen kan føre til inkonsekvent anvendelse eller endog til en renationalisering af konkurrencepolitikken og således ødelægge det indre marked. Vi vil ved fortsat at rejse disse spørgsmål give udtryk for de bekymringer, der næres af mange i store dele af erhvervslivet i Europa.
Vores udvalg har også peget på andre bekymringer med hensyn til konkurrencen. Vi forventer en yderligere liberalisering af markedet, men vi ønsker en effektiv håndhævelse af allerede vedtagne politiske områder inden for gas- og elektricitetssektorerne. Kommissæren er klar over de begrænsninger, der er blevet indført med hensyn til nogle overtagelser, som er gjort af virksomheder, som ikke synes at operere på et liberaliseret hjemmemarked, og vi forventer, at Kommissionen vil undersøge, om reglerne vedrørende statsstøtte er blevet overtrådt i sådanne sager.
Hr. Agag Longo opfordrer også indtrængende til yderligere fremskridt med liberalisering inden for områder som energi, transport og posttjenester. Vi bifalder de fremskridt, som kommissæren har gjort med hensyn til kontrol med statsstøtte. Vi støtter også hans arbejde med at sikre, at ansøgerlandene fuldt ud forstår kravene i EU's konkurrencepolitik, navnlig om anvendelsen og relevansen af sådanne regler for konkurrenceforvridning.
Vores udvalg vil snarest komme nærmere ind på Kommissionens niende undersøgelse af ulovlig statsstøtte, men denne betænkning behandler også dette område. Vi bifalder fremskridtet med at indføre et offentligt statsstøtteregister og en resultattavle som vigtige instrumenter til at fremme gennemsigtigheden og den demokratiske kontrol, også selv om jeg måske sætter kommissær Monti i forlegenhed ved at sige, at hans praktiske demonstration af resultattavlen i vores udvalg blev forstyrret af tekniske problemer.
Vi finder en sådan udbredt offentlig adgang til information meget vigtig. Derfor bifalder vi også det fortsatte engagement, når det gælder om at holde endagsseminarer om konkurrence under hvert formandskab, selv om vi gerne ser en bredere offentlig viden om, og deltagelse i, sådanne arrangementer.
Endelig vil jeg gerne helt personligt udtrykke min bekymring over, at Kommissionen har gjort særligt træge fremskridt med hensyn til klager over den spanske regerings behandling af borgere fra Gibraltar med hensyn til telekommunikationsspørgsmål. Disse klager er forblevet ubehandlet af Kommissionen i over fem år, mens Kommissionen selv for nylig indledte en statsstøtteundersøgelse af Gibraltars investeringsordninger og beordrede det til at indstille dem, indtil Kommissionens undersøgelse var afsluttet. Jeg er nødt til at sige, at dette næppe forekommer mig at være en upartisk tilgang, og jeg håber, at kommissær Monti vil gå med til at se nærmere på dette. Ellers anbefaler jeg hr. Agag Longos fremragende betænkning for Parlamentet.

Konrad
Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, i den senere tid, særlig efter Det Europæiske Råd i Stockholm, har der været en vending i konkurrencepolitikken i EU. Det kan aflæses i den tiltagende konservering af strukturerne. Det omtales med rette i Agag Longo-betænkningen. Efter liberaliseringssucceserne i 1990'erne forsøger post-, gas- og elektricitetsmarkederne nu igen at unddrage sig den ubehagelige konkurrence. Først liberalisering, dernæst igen regulering, og overskriften på dette scenario lyder "af almindelig økonomisk interesse".
På regeringschefernes dagsorden for Laeken er der udtrykkeligt fastsat et punkt med diskussion af spændingsforholdet mellem konkurrence og tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. Det er spændende at se, om konkurrencen kan gøre sig gældende dér. Hvis man spørger, hvad forskellen er på vores moderne åbne samfund og et samfund, der er præget af klasser og kaster, er svaret entydigt: I vores åbne samfund er konkurrencen blevet til en kulturbærende institution, et kulturbærende princip. Konkurrenceprincippets gennembrud er altså en enorm kulturpræstation. Men staten har aldrig opstillet dette princip. Den har konstant beskyttet sit uddannelsesområde, sine banker, sin jernbane, sine flyruter, sin postudbringning, sine telefonnet og sine boligselskaber mod konkurrencens barske vind. Også mange brancher i erhvervslivet gør opmærksom på, at konkurrencen ikke fungerer hos dem, eller at det handler om at forfølge mål, som kan tage skade i konkurrencen.
Eksempler er der nok af. Kul vurderes på baggrund af forsyningssikkerheden. I sundhedsvæsenet hævdes det, at markedet er skadeligt, fordi patienterne ikke kan bedømme ydelserne. I landbruget skal markedet være uegnet, fordi landmændene angiveligt producerer endnu mere med lavere priser. Postvæsenet må ikke slippes løs i konkurrencen - i hvert fald ikke fuldstændigt - fordi det skal løse sociale opgaver. Sådan kunne man blive ved. Men alle dårlige undskyldninger har ét til fælles: Konkurrencen anerkendes i princippet af alle. Man påstår blot, at i dette ganske særlige tilfælde kan princippet nu engang ikke anvendes.
Omgivelserne i Europa er sikkert igen blevet vanskeligere for konkurrencepolitikken. Af den grund er det vigtigt - og Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål kræver det - at udvide EU's konkurrencepolitik til også at omfatte energi, transport og medicinalområdet. Lad os derfor også i fremtiden i fællesskab planlægge, reklamere og tale for frihed!

Berenguer Fuster
Hr. formand, jeg er nødt til at indlede med at sige, at jeg virkelig er forvirret. Jeg er forvirret på grund af den kendsgerning, at et britisk medlem, naturligvis, men som talte i et spansk medlems taletid, har fremført et spørgsmål, som ikke har noget som helst at gøre med konkurrencereglerne, som ikke har noget som helst at gøre med beretningerne om konkurrencen, men derimod med den utilstedelige eksistens af det eneste territorium inden for EU's område, som stadig ikke er blevet afkoloniseret. Jeg synes mildt sagt, at det er upassende at anvende et spansk medlems taletid til at fremføre disse spørgsmål.
Bortset fra det synes jeg, at det, når vi taler om den årlige beretning om konkurrencepolitikken, er en god lejlighed til at rejse en debat om de fremskridt og de retningslinjer, der bringes på banen i denne vigtige europæiske politik.
Hvis vi skal være selvkritiske, vil jeg gerne spørge Dem, om vi reelt har en sådan forhandling, eller om vi begrænser os til at vedtage en beslutning, der, hvis vi skal være ærlige, ikke er noget at prale af. Mine ord skal ikke opfattes som en kritisk holdning over for kommissæren, hr. Monti, hvis arbejde inden for konkurrenceområdet jeg har den største anerkendelse af, og som altid har vist sig rede til at afholde lige så mange forhandlinger med Parlamentet, der måtte være nødvendige, samtidig med at han altid har været tilhænger af punktligt at informere os om sin afdelings retningslinjer. Jeg ønsker heller ikke på nogen måde at kritisere ordføreren, som har udarbejdet en betænkning af høj kvalitet, og som ydermere har gjort det på en fleksibel og tolerant måde og medtaget de forskellige politiske gruppers holdninger.
Jeg mener derfor, at min overvejelse drejer sig om, hvordan Parlamentet handler, og mere grundlæggende om levnene fra den tid, hvor det blot var en rådgivende forsamling, og ikke som nu var medansvarlig for lovgivningen. Vi har derfor en tendens til at udstede dokumenter, f.eks. dette dokument om den årlige beretning om konkurrencen, og så igen reflektere over andre ting, andre spørgsmål, hvor vi allerede har medvirket som lovgivere, selv om konkurrencereglerne beklageligvis er undtaget fra den fælles beslutningspro-cedure. Og den er ikke altid i overensstemmelse med det, vi siger på andre tidspunkter.
Idet jeg nu vender tilbage til betænkningen og endnu en gang takker hr. Agag for dens indhold, som vi for størstedelens vedkommende er enige i, vil jeg gerne komme med en bemærkning. Når først Kommissionen har truffet sin beslutning, så mener jeg, at afsnittet om forbuddet mod, at offentlige virksomheder deltager i kapitalen i virksomheder i liberaliserede sektorer - nærmere bestemt konflikten mellem Electricité de France og Hidrocantábrico - som hr. Agag medtager i sin iver efter at gå i brechen for visse af den spanske regerings holdninger, er overflødigt, unødvendigt og kan fjernes.

Riis-Jørgensen
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne takke ordføreren - som nu er repræsenteret ved Evans - for en virkelig god betænkning. Jeg vil gerne takke for det samarbejde, jeg har haft med Longo i udarbejdelsen af betænkningen. Jeg vil også gerne takke kommissær Monti for hans stærke engagement i konkurrencepolitikken i EU.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at understrege, at kampen for den fri konkurrence er en kamp, der skal kæmpes uafbrudt. Der er for tiden flere gode eksempler på, at den den fri konkurrence trues, så snart der åbner sig en mulighed for at sætte den ud af spil. Det første meget sigende eksempel er det forslag, som Kommissionen har fremsat om indførelse af en midlertidig støtteordning for visse typer af skibsbygning. Baggrunden for forslaget er, at vi i Europa mener os udsat for unfair konkurrence fra Sydkorea. Det er givet, at mange interesser forsøger at udnytte situationen til at indføre meget mere støtte, end realiteterne berettiger. Jeg vil derfor opfordre Europa-Parlamentet og mine kolleger her i salen til, at vi i denne sag står fast på Rådets beslutning fra sidste år om at afskaffe al direkte støtte til skibsbygning.
Det næste eksempel på, at man prøver at udnytte situationen, er flyindustrien, som netop i disse dage og uger oplever megen turbulens. Det har fået mange til at agitere for indførsel af støtte. Jeg vil gerne minde om, at de problemer, som en del selskaber er kommet i, ikke primært skyldes de tragiske begivenheder den 11. september, der er snarere tale om, at flyselskaberne nu bliver mødt med de barske realiteter før end forventet. Hele sektoren har længe haft brug for en grundlæggende omstrukturering, og vi må som politikere sørge for, at den nuværende hektiske og tumultagtige situation ikke bliver brugt til at indføre en masse støtte, som vi skatteydere skal betale, og som holder liv i en masse urentale selskaber og ruter, hvor vi forbrugere oven i det, vi har betalt over skattebilletten, oven i købet skal betale overpris.
Afslutningsvis vil jeg gerne vende tilbage til et par konkrete punkter i betænkningen. Jeg synes, det er vigtigt, at vi holder Kommissionen fast på, at de nye konkurrenceregler ikke betyder en renationalisering af konkurrencepolitikken. Det er ligeledes vigtigt, at Kommissionen fortsætter med at lave sin årlige statsstøtterapport, også selv om den nu har indført det scoreboard, som bl.a. jeg selv længe har presset på for at få indført, og som jeg er meget glad for. Dernæst er det mit håb, at Kommissionen vil lytte til ønsket om, at man snarest muligt går i gang med at se på reglerne for tilbagebetaling af ulovligt tildelt statsstøtte - et område, der lader meget tilbage at ønske. Og endelig håber jeg, at Kommissionen vil følge opfordringen op til at se nærmere på en forbedring af de skadesramte virksomheders retssttilling og på muligheden for en større inddragelse af tredjeparter, når Kommissionen behandler konkrete sager.

Monti
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Agag Longo, og hr. Evans for hans indlæg. Jeg er yderst tilfreds med kvaliteten af hr. Agag Longos betænkning, og jeg værdsætter de mange konstruktive betragtninger, der fremsættes i den. Jeg lagde mærke til, at betænkningen også indeholder nogle kritiske bemærkninger, og jeg kan forsikre Dem for, at selv om det ikke er muligt at tage endeligt stilling til alle bemærkningerne i betænkningen her og nu, vil de alle blive undersøgt meget nøje. Jeg vil også gerne takke de andre talere under denne forhandling - hr. Konrad, hr. Berenguer Fuster og fru Riis-Jørgensen - for deres politiske og jeg vil endda sige kulturelle støtte til EU's konkurrencepolitik.
I den 30. årsberetning gennemgås den udvikling, der er sket i løbet af 2000. Man behøver blot at kaste et hurtigt blik på denne udvikling for at blive klar over, at der fortsat har været hektisk aktivitet på konkurrenceområdet, idet der var 1.206 nye sager i alt, 564 tilfælde af statsstøtte, 345 fusioner og opkøb og 297 karteldannelsessager. Hvad lovgivningsarbejdet angår, foretrak vi at foretage en reform af vores basislovgivning. Det gav os mulighed for at vedtage de nye gruppefritagelsesforordninger for de horisontale aftalers vedkommende. Foruden den nye gruppefritagelsesforordning fra 1999 blev der vedtaget nye retningslinjer for de vertikale begrænsninger. I disse nye retningslinjer lægges der som bekendt større vægt på det økonomiske aspekt.
Grunden til, at antallet af karteldannelsessager er faldet, er de nye bestemmelser om vertikale begrænsninger. De har gjort pligten til at anmelde sådanne aftaler betydeligt mindre, og det giver tjenestegrenene mere overskud til at koncentrere sig om de mere alvorlige og vanskelige tilfælde. Man har gjort store fremskridt i retning af en reform af konkurrencelovgivningen, og Parlamentet gav et betydeligt bidrag i den forbindelse, da det for en måned siden vedtog hr. Evans' betænkning med et meget bredt flertal.
Hvad virksomhedssammenslutningerne angår, har vi vedtaget en meddelelse om korrigerende foranstaltninger og en forenklet procedure for visse uproblematiske kategorier af operationer, og derfor kan vi i dag behandle ca. 40% af virksomhedssammenslutningssagerne på denne måde. Når det gælder kontrollen med statsstøtte, har Kommissionen for første gang indført tre slags fritagelsesforordninger for anvendelsen af de minimis-reglen, støtten til små og mellemstore virksomheder og uddannelsesstøtten. Jeg er enig i fru Riis-Jørgensens udtalelser om tilbagebetaling af ulovlig statsstøtte, for jeg mener også, at det har stor betydning for troværdigheden i sin helhed.
Med hensyn til støtteniveauerne bekræftes den generelle tendens til en reduktion, men det forhindrer dog ikke støtten i stadig at være meget høj. Tillad mig at understrege, hr. formand, at Kommissionen for statsstøttens vedkommende - til forskel fra det, der står i punkt 2 i Deres forslag til beslutning - faktisk allerede har indledt søgsmål på grund af statsstøtte i form af skattelettelser, og den 11. juli nåede antallet af disse søgsmål op på 15. Vi er desuden i gang med at styrke indsatsen for at få tilbagebetalt de uretmæssigt udbetalte beløb i form af statsstøtte.
Her vil jeg gerne komme ind på tre punkter, hvor vi gør en særlig indsats, ikke bare i den sidste årsberetning, men også i vores daglige arbejde. Det første og vigtigste punkt er konkurrencepolitikkens konsekvenser for forbrugerne. Jeg ved, at Parlamentet deler vores opfattelse af, at konkurrrencepolitikken i den sidste ende er rettet mod forbrugeren. Der er ingen tvivl om, at det er nødvendigt at gøre forbrugerne mere bevidste om konkurrencepolitikkens fordele og at informere borgerne om vores aktiviteter og disse aktiviteters indflydelse på deres dagligdag.
Som De sikkert har bemærket, nævner man i beretningen nogle beslutninger som eksempel og viser de fordele, de har for forbrugerne. Et godt eksempel er beslutningen i OPEL Nederland-sagen, da denne beslutning tog sigte på at beskytte forbrugernes ret til uhindret at købe bil i en medlemsstat, hvor priserne er lavere. Andre og nyere eksempler er en tilsvarende beslutning truffet i Volkswagen-sagen og iværksættelsen af en undersøgelse af de priser, som roamingoperatørerne tager for mobil telekommunikation. Hvad bilerne angår, vil jeg gerne tage det emne op, som hr. Evans var inde på. Kommissionen arbejder energisk på at udarbejde et forslag for perioden efter den 30. september 2002, hvor gruppefritagelsesforordningen for aftaler om distribution af biler udløber. Jeg har til hensigt at stille et forslag til en ny forordning ved årets udgang, og i betragtning af den meget store interesse, som Parlamentet hidtil har udvist for dette emne, er jeg sikker på, at De med glæde vil afgive udtalelse om dette forslag.
Når det gælder informationen af forbrugerne, vil jeg minde om et initiativ, der i grunden er opstået under forhandlingerne her i Parlamentet, nemlig de europæiske konkurrencedage. De har været afholdt i Lissabon, Paris og Stockholm, og de næste konkurrencedage finder sted i Antwerpen den 11. oktober under det belgiske formandskab og drejer sig om konkurrencen på det farmaceutiske område.
Den anden vigtige retningslinje, som vi følger i vores arbejde, og som der var flere, der henviste til her i aften, er statsstøtten. Her gælder det ikke bare om at gøre kontrollen strengere, men også om at gøre dette område mere gennemsigtigt via initiativer som registeret og resultattavlen. Resultattavlen er dog let tilgængelig på internettet.
Det tredje hovedpunkt i vores arbejde er netop globaliseringen og konkurrencepolitikkens bidrag til en styring af globaliseringen ved hjælp af en bedre samordning mellem de forskellige dele af verden. Ud fra denne synsvinkel har vi - selvfølgelig ud over de meget tætte forbindelser med de nationale konkurrencemyndigheder i EU - knyttet nogle tætte bilaterale arbejdsforbindelser uden for EU og indledt et meget velfungerende og nært samarbejde med ikke mindst USA's konkurrencemyndigheder. Vi havde et meget intenst arbejdsmøde i Washington i sidste uge, hvor vi planlagde en yderligere udvikling af dette bilaterale samarbejde.
Jeg mener dog ikke, at den bilaterale dimension er tilstrækkelig, og med EU's store overbevisning på dette område er vi nu ved at udvikle to former for multilateralt samarbejde. Den ene består i, at der i Verdenshandelsorganisationen bør indføres nogle bindende grundregler på konkurrenceområdet, og den anden er det nye initiativ, der tager sigte på indførelsen af et globalt konkurrenceforum, som giver konkurrencemyndighederne i hele verden mulighed for at drøfte forskellige spørgsmål.
En af prioriteterne i den nærmeste fremtid er den igangværende modernisering af konkurrencelovgivningen, og den foretager vi med en om muligt endnu større overbevisning efter den afstemning, hvor Europa-Parlamentet så beslutsomt stemte for. Inden årets udgang agter vi desuden at afslutte revisionen af de minimis-meddelelsen, der fastlægger, hvilke virksomhedsaftaler der er tilladt i henhold til artikel 81, stk. 1, og som dermed gør det muligt at reducere de udgifter, som virksomhederne - og navnlig de mindste virksomheder - har i forbindelse med tilpasningen til lovgivningen.
Eftersom jeg allerede har henvist til gruppefritagelsesforordningen for biler, vil jeg med hensyn til den politik, der skal bekæmpe karteldannelse - og som er en grundpille for enhver konkurrencemyndighed - gerne minde om, at vi inden årets udgang vil udvikle og ajourføre den tolerancepolitik yderligere, som er baseret på straffritagelse eller reduktion af bøderne, såfremt virksomhederne medvirker til at optrævle kartellerne. Dette er endnu et punkt, hvor der er overensstemmelse mellem den amerikanske indfaldsvinkel og den europæiske indfaldsvinkel. Når det gælder kontrollen med virksomhedssammenslutninger, er Kommissionens prioritet for 2001 at fortsætte med at revidere forordningen om virksomhedssammenslutninger. I den forbindelse agter jeg inden årets udgang at udarbejde et formelt høringsdokument om dette spørgsmål.
Hvad angår behandlingen af nye tilfælde, koncentrerer vi os i vores arbejde navnlig om de markeder, som er blevet liberaliseret for nylig, og som bl.a. hr. Konrad og hr. Evans særligt var inde på, nemlig energi, lufttransport, telekommunikation og posttjenester, og det er netop for at forhindre de tidligere monopolindehavere i at misbruge den dominerende stilling, de havde før.
Jeg vil gerne endnu en gang takke alle for deres støtte og forslag til Kommissionen på konkurrenceområdet. De ved, hvor vigtig Parlamentets støtte er for Kommissionen og for mig personligt i vores daglige arbejde, og hvor alvorligt vi også tager Deres kritik, som vi vil tage til efterretning.

Formanden
Mange tak, hr. Monti.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Elektronisk handel og finansielle tjenesteydelser
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0301/2001) af Huhne for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om elektronisk handel og finansielle tjenesteydelser (KOM(2001) 66 - C5-0257/2001 - 2001/2119(COS)).

Huhne
Hr. formand, de finansielle tjenesteydelser burde blive den store vinder, når det gælder e-handel, for denne sektor har ikke problemer med fysisk levering, som boghandlere eller dagligvaresupermarkeder har. En finansiel tjenesteydelse er, hvad enten der er tale om en opsparing såsom en pension eller en investeringsforening, eller blot en simpel bankkonto, af karakter æterisk og immateriel.
Mange bank- og fondsbørstransaktioner finder allerede nu sted online. UNICE, EU-arbejdsgiverforeningen, anslår, at næsten en femtedel af alle banktransaktioner i Europa nu gennemføres via internettet, ved brug af direkte opkald, mobiltelefon eller digitalt tv, næsten dobbelt så stor som andelen i USA. I de nordiske lande i Unionen er den samlede andel over en tredjedel. Langt størstedelen af disse transaktioner sker inden for en EU-medlemsstat. Grænseoverskridende e-handel med finansielle tjenesteydelser er i sin barndom, og den har ikke fået priserne til at falde til niveauet i den billigste medlemsstat. Ja, det fremgår af den seneste undersøgelse, at bankgebyrerne varierer mere omkring gennemsnittet, end de gjorde i midten af 80'erne ved indledning af det indre marked. Der mangler stadig at blive gjort en hel del.
Det e-handelsdirektiv, der blev vedtaget sidste år, havde til formål at tilskynde til grænseoverskridende handel ved at nedfælde princippet om oprindelsesland. Dette er et af de væsentligste markedsåbningsprincipper i det indre marked. Hvis det er for vanskeligt at harmonisere regler, så anerkend i det mindste virksomhedernes ret til at gøre forretninger hvor som helst i Unionen, når de først er blevet autoriseret i én medlemsstat. Den væsentligste vurdering var, at forbrugerne ville drage større fordel af øget konkurrence, end de kunne tabe i forbindelse med det større besvær, der er med at søge retlig regres fra en fjern og kriminel leverandør. Det skyldes ganske enkelt, at oprindelseslandsprincippet sikrer en maksimal ekstra konkurrence, og ekstra konkurrence er i sidste ende forbrugerens bedste ven.
E-handelsdirektivet muliggør godt nok undtagelser, der stadig er genstand for nationale bestemmelser om udefrakommende tjenesteydelser, navnlig forsikringer i investeringsforeninger. Generelt var størstedelen af det liberalt sindede broderskab, der går ind for en åbning af markedet, glade for, at der blev indført lovgivning om det. Efterhånden som dets fulde implikationer er begyndt at slå igennem, har nogle medlemsstater i det stille forsøgt at begrænse dets anvendelsesområde og slå bak med hensyn til dets implikationer. Dette er den reelle betydning af Kommissionens hvidbog om e-handel og finansielle tjenesteydelser. Den har til formål at afklare de ting, der ikke er med i e-handelsdirektivet, og den betænkning, vi drøfter her i aften, har til formål at støtte Kommissionens beslutning om at åbne det indre marked - om fornødent ved at insistere på bestemmelserne i e-handelsdirektivet til trods for nogle medlemsstaters forbehold.
Vi må bevare den liberale fremdrift i e-handelsdirektivet. Det betyder også at fastsætte en klar tidsplan, der omfatter både forsikring og reklame for investeringsforeninger i den generelle oprindelseslandstilgang. Forsikringsydelser er f.eks. særlig egnede til e-handel. Dette betyder også, at man bør basere en eventuel vejledning fra Kommissionen til medlemsstater om forbrugerbeskyttelse på reelt dokumenterede problemer og ikke på fiktive problemer. Der er naturligvis virkelige vanskeligheder. Kommissionen er nødt til at se omhyggeligt på disse vanskeligheder og forsøge at foretage en klar kortlægning, der gør det muligt for e-handel med finansielle tjenesteydelser at blomstre. Forbrugerne er bekymrede over sikkerheden, navnlig hvad angår grænseoverskridende transaktioner.
Bløde juridiske bestemmelser og alternative tvistprocedurer bør effektiviseres, således at det er muligt at behandle størstedelen af de problematiske sager, og vi har bedt om en regelmæssig rapport om dette. En vis konvergens i de nationale bestemmelser vedrørende forbrugeraftaler er helt klart ønskelig, selv om det ikke bør bruges som en undskyldning for at forsinke gennemførelsen af det indre marked. En række standardtræk i forbindelse med ordinær bankvirksomhed såsom anvendelse af bestemmelserne med hensyn til hvidvaskning af penge ved at se indlåneren i øjnene og spørge, hvor hans eller hendes penge kommer fra, kræver nytænkning i en e-indlånsverden. Det er også sådan, at transaktioner med finansielle tjenesteydelser sjældent udelukkende er online uden nogen offlineelementer, så vi må så vidt muligt arbejde på at sikre sammenhæng.
Prisen for at få styr på disse rammer er meget stor. E-handel og euroen kan gøre grænseoverskridende finansielle tjenesteydelser til en realitet, ikke kun for erhvervslivet, men også for sparerne, og den ekstra konkurrence vil, som den altid gør, bringe langvarige og reelle fordele. Så jeg indstiller til Parlamentet, at det holder sig til den linje, som vi har udstukket tidligere, ved at anmode om en åbning af dette marked.

Harbour
, rådgivende ordfører for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked. (EN) Hr. formand, det er mig en stor fornøjelse på vegne af Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked at præsentere vores udtalelse her til aften om noget, som er en fremragende betænkning. Vi indledte vores arbejde med den fordel at råde over den fulde tekst til ordføreren, hr. Huhnes betænkning, så vores rolle var i høj grad at komme med forbedringer til noget, som vi mente allerede var en fremragende tekst.
I Retsudvalget, som også var ansvarligt for e-handelsdirektivet, føler vi, at ordførerens udfald - som han fremhævede lige nu og i relation til oprindelseslandsprincippet - er på linje med vores udtalelse. Vi vil slutte vores røst meget stærkt til det, vi har hørt fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, når det gælder om at tilskynde Kommissionen til at vælge denne kurs.
Jeg vil gerne tage et par punkter om vores ændringsforslag op. Vi er ordføreren meget taknemmelig for at acceptere alle Retsudvalgets ændringsforslag, og udvalget for at stemme dem med i den endelig betænkning. Vi lægger særlig vægt på spørgsmålet om betaling og betalingssystemer. Det fremgår ret klart af de seneste undersøgelser foretaget over hele EU, at en af de ting, der holder forbrugerne fra at handle i den elektroniske alder, er bekymring over sikkerheden i forbindelse med deres betaling. Dette vil blive absolut væsentligt, hvis de finansielle tjenesteydelser skal komme videre. Så vi foreslog en række metoder til forbedring af sikkerheden i forbindelse med elektroniske betalinger. Vi har tilskyndet bl.a. Kommissionen til at se nærmere på nye former for elektronisk betaling. Mens en meget stor del af forbrugertransaktionerne for nærværende foregår ved hjælp af kreditkort, mener vi, at nye formater vil dukke op, og at Kommissionen må tage højde for dette.
Endelig må lovgivningen muliggøre indgåelse af aftaler ved hjælp af elektroniske underskrifter i forbindelse med transaktioner med finansielle tjenesteydelser. Vi pegede på dette som et særligt område, som burde tages op.
Dette er en meget god betænkning. Jeg tilskynder Parlamentet til at give den dets fulde støtte, når vi stemmer om den i morgen.

Radwan
Hr. formand, hr. kommissær, kære hr. Huhne, jeg vil også gerne tilslutte mig lykønskningerne fra den foregående taler, Malcolm Harbour. Dette er en fremragende betænkning, og det var også en fornøjelse at arbejde sammen. Jeg kan allerede nu meddele, at vi vil støtte linjen i denne betænkning fuldt ud i morgen.
Vi har for øjeblikket to udviklinger, der løber parallelt, og som er meget vigtige for dette område. Internettet får større og større betydning. Handlen via internettet tiltager mere og mere. Og på den anden side er vi ved at gennemføre det indre marked for finansielle tjenesteydelser i Europa. Målet er 2005.
Netop finansielle tjenesteydelser, der ikke er materielle, egner sig fortrinligt til at blive udbudt grænseoverskridende via internettet. Jeg tror, at vi i nær fremtid vil befinde os i en situation, hvor forsikringer eller bankydelser via internettet ikke indkøbes af kunden i den lokale bank, men tværs over grænserne i nabolandene, og at man via internettet også udmærket kan foretage sammenligninger på dette område.
Men det er også vigtigt, at vi vinder forbrugerne for denne type handel. Her taler jeg om forbrugerbeskyttelse, konkurrencen er jo allerede blevet nævnt. Forbrugeren vil dog kun kunne hjælpe den elektroniske handel med finansielle tjenesteydelser med at få succes, hvis han har tillid, hvis de kontraktlige eller ikke-kontraktlige bestemmelser, der støtter ham i hans ret, og som hjælper ham i tilfælde af klager på tværs af grænserne, er til stede. Her støtter jeg Kommissionens initiativ med hensyn til at etablere alternative tvistbilæggelsesordninger som FIN-NET. Kun hvis forbrugeren er overbevist om, at han fremover kan få ret i tilfælde af problemer, vil han benytte nettet i fremtiden.
Den foregående taler omtalte det tredje punkt, nemlig de tekniske systemer. Mange er stadig bange for og betænkelige ved at bruge internettet. Sådan har jeg det stadigvæk. Jeg ville ikke uden videre bruge mit kreditkort på internettet. På det område er der stadig betænkeligheder og barrierer hos forbrugeren. Online- og offlinehandlen rykker tættere og tættere sammen, og derfor gælder det også her om at standardisere de retlige bestemmelser. Jeg kan egentlig kun støtte den foregående taler i, at vi, hvad angår princippet om oprindelsesland, fortsat skal være hårde, at Kommissionen fortsat skal være hård. Parlamentet vil også udtale sig i overensstemmelse hermed i morgen.
Men også på mindre områder som fjernelse af nationale markedsførings- og reklamebestemmelser, som hindrer internettes udvikling - dette blev heldigvis optaget i betænkningen - gælder det om at gå forrest for ikke at hæmme udviklingen. Til sidst vil jeg gerne sige, at den elektroniske handel på dette område vil opleve en positiv udvikling, selv om vi i de seneste måneder måske har fået et andet indtryk på børserne, men det vil opleve et opsving, det vil fortsat udvikle sig positivt. Her handler det om at gøre Europa fit til den globale konkurrence, således at de finansielle tjenesteydelser også tilvejebringes i Europa. Derfor er denne betænkning efter min mening retningsgivende og et godt skridt fremad, også hvad angår støtte til Kommissionen.

Skinner
Hr. formand, også jeg vil gerne lykønske ordføreren med den betænkning, han vil forelægge for os i morgen. Vi ved, at han har lagt et meget stort arbejde i denne betænkning, og at han har arbejdet meget tæt sammen med andre her i Parlamentet for at sikre dens succes.
Forandringerne inden for den finansielle tjenesteydelsesindustri lægger helt klart op til brug af de ny teknologier, der er dukket op, og som fortsat dukker op over hele verden. Forbrugernes evne, hvor forvirrende det end må være, til at vælge sådanne teknologier og vælge en lang række finansielle tjenesteydelser i de enkelte medlemsstater har eksisteret i nogen tid nu. Men valget af finansielle tjenesteydelser på tværs af grænserne inden for Europa er en noget nyere ting. Dette betyder, at tjenesteydelser frem for fysiske produkter - og forbrugernes ret til at have tillid til disse tjenesteydelsers præstationsevne - er lige så vital her, som den er for fremstillede produkter. Markedsføring af og reklame for tjenesteydelser og leverandørers påstande og pral må kontrolleres på baggrund af behovet for at dulme frygten for risiciene for forbrugerne og for at garantere deres køb og handler via elektroniske medier. Det er derfor, min gruppe sætter forbrugersikkerhedselementet så højt.
Oprindelseslandsprincippet er ganske enkelt den bedst mulige måde, hvorpå man kan håndtere processen med harmonisering af standarderne for at opnå en EU-dækkende anvendelse af vejledningen om disse standarder, som må forventes i disse lande. Samtidig er også Bruxelles mere end blot et element, der skal overvejes af Kommissionen i denne proces. De ændringsforslag, De har liggende foran Dem, giver den nødvendige fleksibilitet, der gør det muligt at fortsætte med det spændende nye teknologiske medium, og det samme gør teksten.
Jeg vil bl.a. gerne anerkende hr. Herzogs bekymringer, hvor han i sine ændringsforslag med rette peger på, at vi har brug for at fremme den teknologiske udvikling for at mindske mulighederne for kriminalitet, svig og hvidvaskning af penge. Min gruppe mener, at så længe forbrugerinteresser kan fremhæves og opretholdes som et væsentligt element i bestemmelserne i denne betænkning, så vil den helt klart være villig til at tilbagetrække eventuelle ændringsforslag, der kan lægge op til fravigelser eller fjernelse af oprindelseslandsprincippet.
Frigivelsen af e-handel er elementet for enhver dynamisk fremtidig europæisk økonomi. Den modvægt, der skal findes, og som må gennemføres fuldt ud, er de virkninger, den har på dem, som vil bruge den som forbrugere. Jeg anbefaler denne betænkning for Parlamentet.

Blokland
Hr. formand, oprindelseslandsprincippet må være svaret på udfordringen om elektronisk handel med finansielle tjenesteydelser. Jeg har en enkelt bemærkning.
For det første mulighederne for national politik. Oprindelseslandsprincippet respekterer den nationale lovgivning. Derudover kan medlemsstaterne lave en undtagelse fra oprindelseslandsprincippet. Det er kun tilladt, hvis det klart kan begrundes. Ordføreren skulle derfor have motiveret virkningen af princippet på den nationale politik meget mere omfattende i betænkningen. Derved kunne man have undgået en række uheldige socialdemokratiske ændringsforslag.
Betænkninger bygger endvidere på den antagelse, at forbrugerne kun har fordel af mere konkurrence. Forbrugerne skal vide, hvilke regler udbyderen opfylder, for ellers vil tilliden til elektronisk handel ikke vokse. Ordføreren skulle derfor have behandlet forbrugerbeskyttelsen på europæisk plan mere konkret.
Hvis der opstår problemer, kan det være svært at gennemføre undtagelser, fordi ikke alle medlemsstater vil støtte dem. Derfor er det vigtigt at følge, om praksis er tilfredsstillende for både udbyderne og forbrugerne.

Berger
Hr. formand, jeg vil også gerne starte med at gratulere ordføreren hjerteligt med hans betænkning. Min kollega, hr. Skinner, har allerede antydet, at vores gruppe kan trække de fleste ændringsforslag tilbage, hvis vi kan nå frem til en afklaring på et punkt, som er særligt vigtigt for os, og hvor det også handler om forbrugerbeskyttelse - og her har ordføreren også allerede vist imødekommenhed.
Jeg vil også gerne acceptere, at medlemmer af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, som har et særligt ansvar netop også for området for finansielle tjenesteydelser, naturligvis vægter de centrale punkter lidt anderledes end mange medlemmer af Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked. Som jurist og Europa-lovgiver kigger jeg ofte i EU-traktaterne. Måske skulle man ikke længere gøre det så ofte. For når jeg slår op under artikel 50, hvor det handler om tjenesteydelser, såfremt de ikke er harmoniserede, kan jeg læse noget om princippet om bestemmelsesland og ikke om princippet om oprindelsesland. Det er klart for os alle, at disse bestemmelser i dag skaber meget store problemer. Hr. Harbour har derfor også på vegne af Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked stillet et forslag om at ændre traktaten. Det kan vi, hvis vi er heldige, i bedste fald gøre i 2006. Indtil da er vi dog nødt til at finde ud af, hvordan vi skal tackle dette problem. Efter min mening har vi fundet et meget velafbalanceret koncept i direktivet om elektronisk handel. Jeg var selv skyggeordfører for min gruppe dengang, og jeg står ved, at vi på grundlag af en blanding af harmonisering, princippet om oprindelsesland og enkelte undtagelser har fundet en meget fint afbalanceret løsning, som vi måske også kan bruge på andre områder. Jeg tror ikke på mirakelmidler, på patentløsninger. Vi har nu endelig fået Rådets fælles holdning til fjernsalg af finansielle tjenesteydelser. Vores fælles fantasi sættes på prøve, for at vi kan finde en fornuftig løsning på, hvordan vi tackler de problemer, som medlemsstaterne også har set. Jeg tror, at det er lettere for os, når det handler om pragmatisk lovgivning, end når vi strides om principper i tørdokken.

Bolkestein
Kommissionen føler sig opmuntret over den brede støtte, der er for dens mål inden for området e-handel og finansielle tjenesteydelser - en støtte, som betænkningen fra Deres Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål er et bevis på. Jeg bifalder denne betænkning for at være meget afbalanceret og konstruktiv. Jeg føler mig styrket ved Parlamentets klare engagement over for oprindelseslandsprincippet, der, hvis jeg ikke tager fejl, er blevet støttet af alle dem, der har talt om dette emne her i aften.
Jeg bifalder navnlig betænkningens forkastelse af ethvert forsøg på at drive e-handelsdirektivet tilbage, hvad angår finansielle tjenesteydelser. Det er en holdning, som Kommissionen i høj grad deler, og som den har forsvaret stærkt under forhandlingerne om direktivet om fjernsalg, der, som medlemmerne måske ved, resulterede i en politisk aftale ved sidste torsdags møde i Rådet (det indre marked). Vi vil følge denne linje i forbindelse med fremtidige forslag og forhandlinger.
Jeg vil gerne komme ind på nogle væsentlige punkter, der er nævnt i betænkningen. Det er punkter, som også er blevet rejst af forskellige medlemmer under debatten.
Hvad angår behovet for et vejkort, der skitserer, hvad der bør gøres hvornår, offentliggjorde Kommissionen i maj måned en rapport, der var udarbejdet af en policy-gruppe om finansielle tjenesteydelser for Økofin-Rådet. Den indeholder netop et sådant vejkort og vil forhåbentlig give en bedre afklaring af vejen frem. Dette vejkort skitserer bl.a. konkrete skridt, der skal tages for at gøre det muligt at anvende oprindelseslandsprincippet over hele linjen og også omfatte de finansielle tjenesteydelser, der for nærværende er undtaget, og som skal anvendes på andre traditionelle fjernundervisningsmetoder.
Bredt sagt ville dette betyde en yderligere konvergens mellem de nationale bestemmelser om forbrugerbeskyttelse, bl.a. ved at ajourføre den EU-lovgivning, der går forud for e-handelsdirektivet.
Hvad Kommissionens vejledning angår, hvor det er vores mål at tilføje gennemsigtighed til situationer, hvor der kan gøres brug af artikel 3, stk. 4, vil jeg gerne informere Parlamentet om, at dette arbejde blev indledt i juli. Vi er nu ved at modtage de første svar fra medlemsstaterne. Jeg vil gerne forsikre Parlamentet om, at det ikke er Kommissionens hensigt, at vejledningen skal udgøre en de facto yderligere afvigelse fra oprindelseslandsprincippet, og at vejledningen vil blive gennemgået for at tage højde for fremskridt og yderligere harmonisering af forbrugerbeskyttelsesbestemmelser med det formål, at den skulle blive overflødig ved den frist, der blev fastsat i Lissabon, og som er 2005 for et integreret europæisk marked for finansielle tjenesteydelser.
Hvad dette punkt angår, vil jeg bl.a. gerne sige til hr. Radwan, at Kommissionen tidligere på året var med til at etablere et netværk til håndtering af grænseoverskridende klager inden for finansielle tjenesteydelser, som skulle være med til at øge tilliden hos de forbrugere, der vover sig ud på internettet, yderligere. Jeg håber, at dette vil falde i hr. Radwans smag.
Må jeg yderligere bifalde Parlamentets opfordring til et fælles betalingsområde, hvor det vil være nemt og billigt at overføre penge på tværs af grænser. Jeg vil gerne erindre om, at Kommissionen i juli måned vedtog et forslag til en forordning, der skal bringe omkostningerne i forbindelse med grænseoverskridende betalinger på linje med dem, der foregår på nationalt plan.
Jeg kan også informere Parlamentet om, at Kommissionen for at gøre betalinger mere sikre i februar vedtog en meddelelse om forebyggelse af svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter, hvori der er angivet en treårig handlingsplan. Dette punkt blev også rejst af hr. Harbour, og jeg vil gerne tilføje, at Kommissionen ser på muligheden for godtgørelser. Jeg vil senere informere hr. Harbour om udviklingen i denne henseende.
Endelig noterede jeg mig Parlamentets interessante forslag om, at Kommissionen burde søge at forhandle aftaler om gensidig anerkendelse med tredjelande, i det mindste med de tredjelande, som tilbyder et niveau for tilsyn og beskyttelse af investorer, der svarer til EU-niveauet. Kommissionen anser dette for et meget værdifuldt forslag, og vi vil gerne overveje det yderligere.
Jeg vil slutte af med at bifalde udkastet til betænkning, som det nu ser ud. Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Huhne, for hans stærke støtte til oprindelseslandsprincippet. Ja, alle talere her i aften har udtrykt denne stærke støtte. Jeg vil ikke desto mindre udtrykke bekymring over en række af de ændringsforslag, der for nylig er blevet stillet af nogle ærede medlemmer. Flere af ændringsforslagene kan desværre ikke accepteres af Kommissionen. De ville ændre balancen i denne betænkning i negativ retning og underminere den stærke støtte, som Parlamentet tidligere har ydet Kommissionens e-handelsstrategi. Den støtte var så klar og så vital ved vedtagelsen af direktivet om elektronisk handel sidste år, da medlemmerne enstemmigt stemte for direktivet og den underliggende oprindelseslandstilgang, og det er netop den tilgang, som Kommissionen ønsker at fortsætte med Parlamentets støtte.

Formanden
Mange tak, hr. Bolkestein.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Strategi for tjenester i det indre marked
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0310/2001) af Berger for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om meddelelse fra Kommissionen om en strategi for tjenester i det indre marked (KOM(2000) 888 - C5-0103/2001 - 2001/2052(COS)).

Berger
Hr. formand, lad mig først benytte lejligheden til at berolige hr. kommissær Bolkestein. Vi har i begge indlæg vedrørende Huhne-betænkningen meddelt, at de fleste af vores ændringsforslag allerede er trukket tilbage. Det har vi begge to understreget her. Så vidt jeg ved, er der to ændringsforslag tilbage. Det vil Kommissionen kunne leve helt fint med, og det håber jeg også, at ordføreren kan. Vi stemmer om ændringsforslagene i morgen.
Men nu til min egen betænkning. Vi kender det her i Parlamentet, at dagsordenen meget ofte bliver ændret. Vi er tit mere eller mindre glade for det. Denne gang er der virkelig en mening med det - min betænkning blev udskudt, således at vi i går kunne føre forhandling om den humanitære situation i Afghanistan. Det er i hvert fald endnu vigtigere end den ekstra forfinelse, vi ønsker at opnå i det indre marked. Det gør det også muligt for os i dag at føre en slags fælles forhandling. Området for finansielle tjenesteydelser, tjenesteydelser generelt og også Radwan-betænkningen, som kommer til sidst i forhandlingen, passer jo meget fint sammen.
Vi er sikkert alle enige om, at tjenesteydelser generelt samt finansielle tjenesteydelser og informationstjenesteydelser fortjener en helt speciel opmærksomhed. De betegnes i dag med rette som nøgleområdet i den europæiske økonomi. To tredjedele af de beskæftigede i Europa er ansat i den tertiære sektor. Det er først og fremmest dynamikken og innovationskraften, der gør denne sektor så vigtig, således at vi også kan nå Lissabon-målene.
Når der nu er enkelte meningsforskelle på grund af min betænkning, handler det aldrig om målet, men kun om, hvilke midler vi betragter som de mest velegnede til at nå dette mål. Vi skal helt sikkert støtte Kommissionens tiltag til at fjerne alle barrierer i en første fase, registrere alle de hindringer, som opleves af tjenesteyderne, og dernæst foreslå egnede midler i en anden fase. Vi bør dog ikke spilde tiden. Der er nu det middel, der hedder traktatbrudsprocedure. I mange tilfælde kunne bedre information af myndigheder, kamre og lignende institutioner om den nuværende retsstilling måske bidrage til, at den ene eller den anden uretfærdige hindring fjernes.
I forbindelse med de lovgivningsmæssige hasteforanstaltninger, som Kommissionen har oplistet, har Parlamentet med én undtagelse - det må jeg indrømme, det er reformen af det offentlige kontraktområde - ikke medvirket til nogen utilbørlig forsinkelse. Appellen om fremskyndelse af bestemte lovgivningsmæssige foranstaltninger bør i givet fald overvejende rettes til Rådet. Jeg har allerede nævnt, at vi nu endelig har fået den fælles holdning til fjernsalg af finansielle tjenesteydelser. Drøftelserne i Rådet har dog varet meget længe. Jeg håber, at vi i Parlamentet kan gøre noget godt igen, og at vi kan arbejde videre meget hurtigt.
En sag, der ligeledes har ligget meget længe i Rådet, er de to direktiver om situationen for tredjelandsstatsborgere ved levering af tjenesteydelser - arbejdstagere på den ene side og selvstændige på den anden side, hvor der ved indførelse af et tjenestelegitimationskort kan ydes vigtige bidrag til gennemførelsen af den frie udveksling af tjenesteydelser. Jeg er også ked af, at Kommissionen i meddelelsen i dag selv ikke længere oplister disse foranstaltninger som prioriterede foranstaltninger.
Vores meningsforskelle vedrører hovedsageligt de egnede lovgivningsmæssige instrumenter. Vi bør ikke udelukke noget instrument. Vi har brug for en fortsat harmonisering. Vi vil på grundlag af medlemsstaternes harmoniserede, koordinerede, i høj grad tilnærmede retsregler sikkert også kunne anvende princippet om oprindelsesland. På nogle resterende områder vil artikel 50 i EF-traktaten sandsynligvis også fortsat finde anvendelse.
Jeg har dog et problem, hvis harmonisering automatisk betegnes som overregulering, og hvis princippet om oprindelsesland så at sige skal anvendes som den mirakelkur, som den patentløsning, som med ét slag løser alle problemer. Sådan er det desværre ikke. Vi er nødt til at gå den besværlige vej, det er at finde et adækvat instrument til at løse det pågældende problem. Jeg vil gerne endnu en gang gøre opmærksom på, at det heller ikke ved direktivet om elektronisk handel - så vigtigt dette princip om oprindelsesland er, og jeg bekender mig fuldt ud til indholdet i dette direktiv - kun er lovprincippet, der finder anvendelse.
Ændringsforslagene, der er indgivet med henblik på i morgen, følger to principper: at bevare friheden til at vælge lovgivningsmæssige instrumenter, det vil sige ikke at begrænse os til et enkelt instrument, og ikke at foretage sektorspecifikke ændringer. Det er også i Kommissionens ånd, som jo bevidst ønskede at fremlægge et sektoroverskridende dokument.

Grönfeldt Bergman
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at takke ordføreren og mine kolleger hr. Harbour og hr. Beysen, som i det ansvarlige udvalg på glimrende vis har indarbejdet og taget hensyn til de synspunkter, vi fremførte i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi i denne sag.
Det glæder mig meget, at Europa-Parlamentet nu skal træffe beslutning om støtte til Kommissionens foreslåede strategi om at skabe et indre marked for tjenester. Behovet for dette er stort. Det samme gælder for økonomisk vækst, for fremme af virksomheder, for beskæftigelsen og for forbrugerne. Et indre marked for tjenester er et længe savnet element i en europæisk vækstpolitik, en politik, som også skal suppleres med foranstaltninger til fremme af liberaliseringsprocessen i sektorer som posttjenester, elektricitet, energi - noget, som ikke kan siges tit nok.
Kommissionens generelle fremgangsmåde er god. Vi må ikke fortsætte en sektorvis regulering af tjenester, noget, som hidtil har vist sig snarere at vanskeliggøre end at fremme skabelsen af et indre marked. 99% af de europæiske virksomheder er små og mellemstore. De beskæftiger 66% af de ansatte og genererer 55% af omsætningen. Med tanke på disse virksomheders betydning for Europas økonomi er det nødvendigt, at de fuldt ud kan drage nytte af det indre marked for tjenester, et marked, som helt enkelt ikke kan fungere godt uden dem. Det er også vigtigt, at ansøgerlandene inddrages hurtigst muligt. Det såkaldt udvidede marked for tjenester skal forberedes godt.
Afslutningsvis vil jeg sige, at Kommissionen ikke må lades i stikken, hvis dette arbejde skal lykkes. Vi har et stort ansvar i Parlamentet, men medlemsstaterne har også et stort ansvar med at engagere sig i processen og på politisk, lovgivningsmæssigt og administrativt plan at arbejde for at fjerne hindringer for udveksling af tjenester. Uden politisk vilje på alle niveauer kan målet ikke nås.

Harbour
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Berger mange gange for hendes klare støtte til dette forslag her i aften. De af jer, som har set på betænkningen, vil vide, at hun trak sin oprindelige begrundelse tilbage. Jeg var meget glad for at høre her i aften, at hun har bekræftet sin fulde støtte.
Denne betænkning har nu med støtte fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi og min kollega, hr. Beysen, og også med fru Bergers bistand fundet den rette balance ved at give Kommissionen en klar angivelse af vores og andre udvalgs støtte til dette vigtige initiativ. Jeg er glad for, at fru Berger følger dette, for mange af os følte, at hendes oprindelige betænkning ikke øvede fuld retfærdighed over for noget, som vi synes er et fantasirigt forslag, et vidtrækkende forslag og et forslag, som er af meget stor betydning for EU's fremtid.
Vi må ikke overse de fortsatte strukturændringer, der sker inden for verdensøkonomierne og navnlig inden for udviklede økonomier som EU. Vi oplever nu, at tjenesteydelser og produktionsvirksomheder er begyndt at konvergere. Vi oplever mere integration af traditionelle tjenesteydere, der søger at fokusere på forbrugerne på en meget anderledes måde. Derfor vil en åbning af det indre marked for tjenester være af stor betydning.
En ting, som jeg navnlig bifalder i Kommissionens analyse - noget, som den har angivet i rapporten, at den vil arbejdere mere på - er, at den fremhæver betydningen af en meget konkurrencedygtig tjenesteydelsesinfrastruktur inden for den europæiske industris samlede konkurrenceevne. Så mange virksomheder er afhængige af effektive tjenesteydelser af høj kvalitet og til en lav pris for at kunne levere deres ydelser. Ja, hele det e-handelsområde, som vi talte om inden for de finansielle tjenesteydelser tidligere, fremmer og åbner denne form for markeder. Derfor er denne meddelelse yderst velkommen. Derfor glæder vi os i Retsudvalget såvel som i Udvalget om Industripolitik til at samarbejde med Kommissionen og til at komme videre med det nødvendige retsgrundlag og de andre foranstaltninger, der vil være nødvendige for at nå det.
Jeg vil gerne støtte det, som fru Grönfeldt Bergman sagde om de små og mellemstore virksomheders rolle i denne sektor. Igen ser vi kombinationen af tjenesteydelsernes øgede betydning og elektronisk handel og de elektroniske midler til at levere disse tjenesteydelser. Dette er et område, der er særlig vigtigt inden for business-to-business-sektoren, hvor små og mellemstore virksomheder har en meget vigtig rolle at spille i den europæiske økonomi. Igen vil disse bestemmelser hjælpe. Jeg vil gerne atter nævne oprindelseslandsprincippet. Jeg er enig med fru Berger i, at vi ved et heldigt sammenfald har et sæt af betænkninger her i aften, som der løber en rød tråd igennem.
Jeg anser ikke oprindelseslandsprincippet for at være en tryllestav, hvormed vi med ét slag kan opnå markedsintegration. Der er helt klart meget arbejde at gøre. Men ved energisk og konsekvent at bruge oprindelseslandsprincippet vil vi rent faktisk hurtigere kunne opnå konkurrence og højere standarder for forbrugerne end ved andre midler. Forbrugerne vil være velinformerede og intelligente nok til at vide, hvor de finder de bedste standarder for forbrugerbeskyttelse. De vil kræve dem fra andre lande. Dette er ikke et spørgsmål om at harmonisere nedad. Det er et effektivt middel til at få markedet til at fungere i forbrugernes interesse, og det er netop det, kommissær Monti fortalte os, da han behandlede konkurrenceberetningen tidligere.

Beysen
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, gennemførelsen af et reelt indre marked for tjenester vil fremme innovationen for de små og mellemstore virksomheder endnu mere - hvilket allerede er blevet understreget i debatten - forbedre det europæiske erhvervslivs internationale konkurrenceevne samt give flere fordele til forbrugere, som tilbydes en lang række konkurrerende tjenester af høj kvalitet.
Det er efter min mening endvidere meget vigtigt, at strategien om det indre marked bygger videre på styrken i direktivet om elektronisk handel og princippet om indbyrdes tilnærmelse. Indbyrdes tilnærmelse danner grundlaget for EU og mere bestemt for det europæiske indre marked. Der kan kun være tale om indbyrdes tilnærmelse, hvis forbrugerne i hele EU beskyttes på samme måde. Det betyder, at harmonisering kun er påkrævet, hvis denne ensartede beskyttelse ikke eksisterer. Desuden sikrer man en i EU etableret virksomhed fuldstændig fri grænseoverskridende handel med tjenesteydelser.
Derfor mener jeg, at betænkningen, sådan som den er blevet godkendt af Retsudvalget og efter tilføjelse af bl.a. en række ændringsforslag, som jeg har stillet, gengiver og samtidig støtter Kommissionens afbalancerede holdning.
Endelig er jeg glad for at høre, at Kommissionen i går godkendte en forordning om salgsfremme. Det viser, at Kommissionen reelt vil udbygge det indre marked. I den nuværende økonomiske situation er det ikke forsvarligt at forbigå denne hastighedsforøgelse mod et rigtigt indre marked.

Bolkestein
Hr. formand, Kommissionen vil gerne først understrege den økonomiske og politiske betydning ved dens meddelelse om en ny strategi for tjenester i det indre marked, som jeg håber for fremtiden vil nyde Europa-Parlamentets fulde støtte.
Et fungerende indre marked for tjenester, der langtfra er en realitet, forbliver et mål at stræbe efter. Det er et mål, som bør anses for en prioritet, hvis vi virkelig ønsker, at den europæiske økonomi skal blive den mest konkurrencedygtige i verden inden udgangen af dette årti - og det var den ambition, vi satte os i marts 2000 i Lissabon. Blot for at nævne en enkelt ting tegner tjenesteydelsesområdet sig for to tredjedele af den europæiske økonomi, og derfor vil ethvert fremskridt, vi gør på denne front, være til stor gavn for borgerne på dette kontinent.
At nå dette mål er gjort så meget vigtigere af informationssamfundets voksende dynamik med hele dets potentiale for grænseoverskridende handel og ved den nært forestående indførelse af euroen, som vil øge omkostningernes gennemsigtighed og tilskynde virksomheder og forbrugere til at kaste et blik uden for deres nationale grænser efter levering af tjenesteydelser.
Desværre er der stadig for nærværende alt for mange retlige og administrative hindringer til, at vores virksomheder og forbrugere betragter hele Det Europæiske Fællesskab som deres sande hjemmemarked. Dette betyder, at vi mangler at udnytte dette enorme vækstpotentiale og etablere rammerne for skabelse af millioner af nye arbejdspladser.
På intet andet tidspunkt i vores nyere historie har det været så vigtigt at tilskynde til iværksættervirksomhed, innovation og til at benytte lejligheden. Ligesom 1992-kampagnen gjorde det muligt for os at fokusere på - og i vidt omfang nå - et indre marked for varer, er det nu meget vigtigt for os at koncentrere os om at nedbryde barriererne for handel og tjenesteydelser. Denne nye strategi søger frem for alt at gøre det muligt for to grupper - nemlig de små og mellemstore virksomheder og forbrugerne - at høste det fulde udbytte af det indre marked.
I mange tilfælde vil små og mellemstore virksomheder - hvilket hr. Harbour og hr. Beysen også har nævnt her i aften - ikke have midlerne til at etablere sig i alle eller flere medlemsstater. Hvis de forsøger at gøre det, vil de komme til at opleve et behov for at udvide deres infrastruktur og få yderligere finansielle og administrative byrder. Derfor bør det gøres muligt for dem at tilbyde deres tjenesteydelser frit over hele Fællesskabet fra deres virksomhed.
Hvad forbrugerne angår, er denne strategi frem for alt udtænkt for dem. Vores forehavende vil ikke være en succes, før de europæiske forbrugere har større adgang til og et bredere valg af sikre og pålidelige tjenesteydelser til mere konkurrencedygtige priser, og det betyder, at vi må have mere konkurrence mellem tjenesteyderne. Strategien er det første forsøg på at anvende en horisontal tilgang til handel og tjenesteydelser på fællesskabsplan, siden det generelle program for fjernelse af barrierer for tjenesteydelser blev indført for næsten 40 år siden i 1962. Det henstiller til samarbejde og støtte fra de nationale myndigheder, deltagelse af alle interessenter og fællesskabsinstitutionernes aktive engagement.
Betænkningen fra Parlamentets Udvalg om Retlige Anliggender og Det Indre Marked har fremhævet mange af de vanskelige spørgsmål, der forhindrer et effektivt indre marked for tjenester i at fungere. Jeg er meget glad for, at Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked deler Kommissionens filosofi og støtter dens ambitiøse tilgang. Jeg håber også at kunne regne med Europa-Parlamentets fulde støtte i forbindelse med gennemførelsen af både den første og anden fase af strategien. Den første fase er nu ved at blive gennemført. Dette betyder, at de eksisterende restriktioner for friheden til at levere tjenesteydelser og for etableringsfriheden er ved at blive identificeret og evalueret. I anden fase vil de retlige og operationelle instrumenter til eliminering af barriererne blive etableret, og vores tilgang vil være baseret på harmonisering, sikring af et højt niveau af forbrugerbeskyttelse kombineret med de principper om oprindelsesland og gensidig anerkendelse, der er nedfældet i traktaten.
Kommissionen kan derfor ikke bifalde de nyligt stillede ændringsforslag. Disse ændringsforslag synes at være i modstrid med principperne om gensidig anerkendelse og oprindelsesland, og de vil efter Kommissionens mening underminere den positive og velafbalancerede tilgang, der er i betænkningen, og som Kommissionen med rette er taknemmelig for. Jeg vil gerne takke fru Berger på Kommissionens vegne for at have udarbejdet denne betænkning. Kommissionen finder, at de nyligt stillede ændringsforslag i betydelig grad vil svække Europa-Parlamentets støtte til det foreslåede princip om det indre marked.
Jeg vil konkludere med at henvise til den tidligere diskussion mellem fru Berger, hr. Harbour og hr. Beysen om de forskellige fordele og ulemper ved harmonisering, gensidig anerkendelse og oprindelsesland. Omfattende harmonisering kan være tidsspilde, vise sig at være unødvendigt bureaukratisk og aflede god politisk vilje og opmærksomhed fra de hovedspørgsmål, som medlemsstaterne skal nå til enighed om. Den kan også være i modstrid med subsidiaritetsprincippet i traktaten.
På den anden side må det erkendes, at harmonisering kan være nødvendig, hvis der er behov for at etablere et højt beskyttelsesniveau, navnlig for forbrugerne. Gensidig anerkendelse kan på den anden side komme til at fungere mere tilfredsstillende, hvis det gennemføres via sekundær fællesskabslovgivning, som klart identificerer de områder, hvor gensidig anerkendelse skal accepteres. Begge principper har deres fordele og ulemper, men i det store og hele er jeg tilbøjelig til at være enig i hr. Harbours synspunkt om, at den hurtigste måde at opnå et passende forbrugerbeskyttelsesniveau på er at vælge oprindelseslandsprincippet.
Jeg vil slutte af med at takke hr. Beysen for hans venlige bemærkninger om direktivet om salgsfremstød, der blev vedtaget af Kommissionen i denne uge. Til slut vil jeg undskylde over for fru Berger for at have undladt at takke hende på Kommissionens vegne for at have trukket næsten alle sine ændringsforslag til det foregående spørgsmål tilbage.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Oplysninger forud for indgåelse af kontrakt om boliglån
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0290/2001) af Radwan for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Kommissionens henstilling om oplysninger forud for indgåelse af kontrakt, der skal gives til forbrugerne af långivere, der tilbyder boliglån (C5-0256/2001 - 2001/2121(COS)).

Radwan
Hr. formand, hr. kommissær, vi er nu kommet til sidste punkt på dagsordenen, og jeg går ud fra, at tilstrømningen af parlamentsmedlemmer er beskeden nu.
Hvad handler betænkningen om? Den handler om oplysninger forud for indgåelse af kontrakter om boliglån. Vi er jo ved at oprette et indre marked i EU inden 2005, og dér er det også et mål, at boliglån fremover netop skal tilbydes og accepteres af kunder på tværs af grænserne.
I den forbindelse er der indgået en aftale på europæisk plan mellem forbrugernes og pengeinstitutternes organisationer. Vi har brug for en relativ hurtig gennemførelse. Hvis det sker på mindre end 12 måneder, ville det være glædeligt. Jeg vil gerne eksplicit fremhæve den positive rolle, som Kommissionen har spillet, idet det er lykkedes den i denne vanskelige moderationsproces at skubbe de to sider frem igen og igen og til sidst at nå frem til et resultat.
Dette kan blive det første positive eksempel på selvregulering i EU. I den forbindelse skal der dog stadig gøres noget. Først og fremmest skal vi betragte selve moderationsprocessen. Den har stået på i ca. fire år og har ifølge nogle af deltagerne ikke altid været lige gennemskuelig. Vi anmoder Kommissionen om at informere Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om de erfaringer, der er gjort i denne moderationsproces, og om de konklusioner, der kan drages med henblik på fremtidige selvreguleringsprocesser. Som jeg allerede har nævnt, kan det være et positivt eksempel. Skulle det imidlertid ikke være noget positivt eksempel på selvregulering, er Kommissionen helt sikkert nødt til selv at udarbejde et direktivforslag. Her er der stadig nogle uafklarede punkter.
For det første er det naturligvis ikke kun pengeinstutternes organisationer, der skal forpligtes, vi har også brug for en forpligtelse fra pengeinstitutterne selv i hele Europa. Her står det åbent, hvorvidt pengeinstitutterne deltager.
For det andet bør det register, som udarbejdes i den forbindelse, naturligvis også være tilgængeligt på internettet. Desuden har vi brug for sammenlignelige formularer i Europa. Man kan allerede nu gennemskue, at nogle medlemsstater, som især pressede på i begyndelsen for, at der skulle udarbejdes en standardiseret formular, ønsker at gå deres egne veje og fremover muligvis afviger. Her skal der i hvert fald skabes mulighed for en sammenligning, netop i kundernes interesse. Vi bør forsøge at udvide denne aftale til også at gælde ansøgerlandene. Det forligsorgan, som De netop har nævnt, hr. kommissær, bør vi også udvide til dette område. Vi bør ikke beholde det interne forligsorgan, som er fastsat i aftalerne, men derimod tage Kommissionens initiativ til os.
Vi har også brug for at kunne sammenligne data. Den effektive årlige rente er af stor betydning især for forbrugeren. Det er ikke kun det tal, der står til sidst, men især også beregningsgrundlaget, der er vigtigt. Her er der stadig tale om forskellige beregningsgrundlag for den effektive årlige rente i Europa. Vi bør arbejde hen imod at få en standardiseret beregningsmetode.
Jeg ville sætte stor pris på, at dette ikke udgik fra Kommissionen, men at pengeinstitutterne selv arbejdede på at fastlægge en metode i nær fremtid. Vi bør så også anvende denne metode på alle tjenesteydelser, der tilbydes via internettet. Vi har lige gennemgået Huhne-betænkningen, hvoraf det også fremgik, at vi ønsker at fremskynde dette. Også fremover skal vi modtage disse informationer dér. Og endelig bør retssystemet ifølge Huhne-betænkningen fremover afstemmes med de juridiske begreber i denne kodeks.
Til sidst vil jeg gerne understrege, at jeg sætter meget stor pris på, at denne selvstændige aftale er blevet indgået. Nu handler det om at vurdere og følge den kritisk. I udvalget ser vi frem til en snarlig beretning fra Kommissionen om, hvorvidt denne kodeks er vellykket, og om vi kan fortsætte på denne måde, eller om vi skal foretage os noget rent lovgivningsmæssigt.

Andria
Hr. formand, jeg vil gerne give udtryk for min store tilfredshed med hr. Radwans betænkning om oplysninger forud for indgåelsen af kontrakter om boliglån.
Der er ingen tvivl om, at vi er begyndt at arbejde på at skabe orden og system i et noget forvirret område, hvor det desværre ikke har skortet på tvivlsom og ligefrem kritisabel adfærd fra nogle af de europæiske kreditinstitutters side.
Det udførte arbejdes vigtighed ligger hovedsagelig i, at det er første gang, at en samling retningslinjer og regler ikke er et resultat af en selvregulering, sådan som det ofte har været tilfældet tidligere. Her tænker jeg på bankernes indbyrdes aftaler om betingelserne, hvor bankerne i højere grad opstillede nogle regler for at undgå uhæmmet konkurrence end for at skabe nogle gennemskuelige kontraktudkast til deres kunder, men det skete trods alt som følge af en aftale - der ganske vist var frivillig - mellem bankerne og forbrugersammenslutningerne.
Vigtig er også den gennemsigtighed og offentlighed, der er taget højde for i kodeksens artikel 21, 22, 23 og 24, og som der navnlig er taget højde for i artikel 25, hvor der står, at når der tilbydes boliglån via internettet, skal det ske i henhold til den standardiserede europæiske model og i henhold til alle de fastlagte bestemmelser og retningslinjer.
Som noget af det sidste vil jeg gerne gøre opmærksom på, at det bliver nødvendigt med yderligere tilføjelser og rettelser til denne kodeks. Det får vi de nødvendige fingerpeg om i den praktiske fase. Jeg beklager blot, at udvalget ikke godkendte det ændringsforslag, som jeg havde stillet, og som tog sigte på at sætte en begrænsning - et loft - for det opførte lånebeløb. Min begrundelse for dette ændringsforslag var, at i nogle medlemsstater tredobler kreditinstitutterne det opførte lånebeløb i forhold til det beløb, der reelt bliver bevilget, og det har to ulemper for forbrugeren. For det første viser det et forkert billede, eftersom folk uden forkundskaber kunne tro, at deres gæld er tre gange større, end det reelt er tilfældet, og for det andet bliver udgifterne - navnlig notarudgifterne - beregnet ud fra det opførte lånebeløb. Jeg håber, at man vil tage dette aspekt op til fornyet overvejelse i fremtiden.

Ettl
Hr. formand, tak til ordføreren og tillykke med betænkningen, tak for samarbejdet! Gennemførelsen af det indre marked for finansielle tjenesteydelser, som giver forbrugerne et højt beskyttelsesniveau, er en af Fællesskabets prioriteringer. Underskrivelsen af en kontrakt om boliglån er ofte den vigtigste og største finansielle forpligtelse, som en forbruger indgår i sit liv. Det skal derfor hilses velkomment, at der på europæisk plan er indgået en frivillig aftale mellem pengeinstitutternes og forbrugernes organisationer om oplysninger forud for indgåelse af en kontrakt om boliglån. Det er også positivt, at kodeksen og det register over långivere, som Kommissionen fører, skal være tilgængeligt på internettet.
I den forbindelse skal der af hensyn til en bedre sammenligning af forbrugerinformationer i det standardiserede europæiske informationsblad optages en snævert formuleret definition på en fælles effektiv årlig rente for boliglån, som skal fastsættes ensartet på fællesskabsplan og være orienteret efter forbrugerkreditdirektivet. Dette informationsblad skal udformes således, at man kan finde alle de data, der gør det muligt at efterregne lånene. Det vedrører først og fremmest for- og efterberegning af renter. Det er en af de vigtigste forbrugerpolitiske tiltag i denne sektor.
Det er også ønskeligt, at Parlamentet fremover inddrages ved forhandlingerne om frivillige aftaler, således at der kan garanteres absolut gennemsigtighed ved udarbejdelsen af kodeksen. Jeg håber, at dette eksempel på en frivillig aftale mellem markedsdeltagerne og forbrugernes organisationer står sin prøve, således at det også kan overføres til andre områder af de finansielle tjenesteydelser.
Det kan være et væsentligt bidrag til en hurtig gennemførelse af det indre marked for finansielle tjenesteydelser. Da forbrugersiden imidlertid har relativt få ressourcer til rådighed, skal der følge konkrete foranstaltninger ved ikke-overholdelse af den frivillige aftale. Ellers kan man frygte, at instrumentet frivillig aftale - et i sig selv godt instrument - viser sig ikke at være målrettet, og at det i sidste ende kun er de personer, der ikke ellers skaber problemer, der holder sig til denne aftale. Det alene ville være for lidt og ville ikke tjene sagen.

Bolkestein
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at sige, at Kommissionen befinder sig i en meget bekvem situation, for den er helt enig i indholdet i det forslag til beslutning, der blev vedtaget næsten enstemmigt den 28. august i år af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål.
Den frivillige adfærdskodeks, som ligger til grund for Kommissionens henstilling, er det allerførste eksempel på en aftale indgået mellem pengeinstitutternes og forbrugernes organisationer om standardisering af de oplysninger, der skal stilles til forbrugernes rådighed, inden der indgås en kontrakt. Dens eksistens beviser, som det med rette bliver understreget i forslaget til beslutning, at markedet er bedst til at forhandle de rigtige løsninger og sikre en passende balance mellem de kontraherende parters interesser. Men uanset hvor velplacerede de måtte være, bør markedsdeltagerne have en neutral og utrættelige mægler til at ledsage og undertiden give dem fornyet motivation under de lange og vanskelige forhandlinger om denne kodeks. Ordføreren har hyldet Kommissionens rolle, og Kommissionen værdsætter og er med rette ordføreren taknemmelig for denne anerkendelse.
Som alle parter er enedes om og har opfordret til, vil mægleren, det vil sige Kommissionen, nu omdanne sig til en notar og om fornødent til en dommer. Som notar vil Kommissionen i overensstemmelse med beslutningsforslaget føre et register over långivere, der tilbyder boliglån, som tilslutter sig kodeksen. Dette register vil blive holdt ajour og stillet til rådighed online. Dette er særlig henvendt til hr. Radwan, som ønskede kodeksen på internettet, og det vil den komme. Den vil blive stillet til rådighed online på Kommissionens websted, og der vil derved blive sørget for passende gennemsigtighed. Mangelen på behørig gennemsigtighed i forhandlingsfasen blev beklaget i betænkningen. Det er et punkt, som Kommissionen har taget til sig, men gennemsigtigheden vil i det mindste være genetableret, når registeret kommer på nettet. Det er med Kommissionen som notar.
Som dommer vil Kommissionen overvåge overholdelsen af dens henstilling og vurdere dens effektivitet. Kommissionen gjorde det klart i sin henstilling, at den vil overveje at fremsætte bindende lovgivning, såfremt betingelserne i dens henstilling ikke overholdes fuldt ud. Parlamentet vil, som det med rette krævede i beslutningsforslaget, blive nøje informeret - det var også et punkt, der blev rejst her i aften - om vores arbejde med overvågning og vurdering af overholdelsen.
Jeg er overbevist om, at kodeksen og vores dertil hørende henstilling vil spille en meget betydelig rolle i forbindelse med gennemførelsen af det indre marked for finansielle tjenesteydelser, som Parlamentet regelmæssigt gentager i sin betænkning. Jeg er ligesom ordføreren også fuld af forhåbning om, at dette foregangsinitiativ, der igen er det første af sin art, ikke vil være en engangsforeteelse. Dets succes vil imidlertid afhænge af alle parters engagement - og det glæder mig at kunne underrette Parlamentet om, at antallet af virksomheder, som har meddelt deres tilslutning til kodeksen, allerede nu er betydeligt, selv om det ikke er helt tilfredsstillende i nogle medlemsstater. Jeg kan forsikre Parlamentet om, at Kommissionen vil gøre et stort stykke arbejde for at sikre den samlede sektors tilslutning.
Som konklusion vil jeg nævne, at hr. Ettl har fremsat visse ønsker. Kommissionen tager disse ønsker til efterretning, men vil gerne pege på, at denne sag er begrænset til oplysninger forud for kontrakters indgåelse, og derfor ligger oplysninger om rentesatser m.v. uden for dette instruments anvendelsesområde. Så Kommissionen tager det, som hr. Ettl lige har sagt, til efterretning, men den kan ikke se, hvordan den skal kunne opfylde disse ønsker.

Formanden
Mange tak, hr. Bolkestein, for Deres indsats her til aften i Parlamentet.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 23.50)

