Democratizarea în Turcia (dezbatere)
Preşedinta
Următorul punct se referă la declaraţiile Consiliului şi ale Comisiei privind democratizarea din Turcia.
Diego López Garrido
Doamnelor şi domnilor, am plăcerea să mă adresez acestei camere cu privire la o problemă extrem de importantă pentru Uniunea Europeană, şi anume problema relaţiilor cu Turcia şi, mai exact, a democratizării Turciei, care pare să fie obiectivul principal al dezbaterii, problemă care este direct legată de Uniune, şi nu doar indirect, ci direct, având în vedere că Turcia este o ţară candidată.
Are statutul unei ţări candidate care de câţiva ani poartă negocieri pentru a adera la Uniunea Europeană şi, aşa cum toată lumea ştie, printre criteriile de la Copenhaga se numără şi cel care stipulează că o ţară care doreşte să adere la Uniune trebuie să aibă instituţii politice stabile şi să garanteze democraţia, statul de drept, drepturile omului şi respectul faţă de minorităţi.
Prin urmare, Turcia trebuie să îndeplinească aceste criterii. Există mai multe capitole deschise pentru posibile negocieri. Unele sunt deja deschise, altele încă nu, alte negocieri sunt în impas, dar este evident că Turcia are o importanţă strategică majoră pentru Uniune. În primul rând, pentru că este o ţară cu o perspectivă europeană şi, în plus, pentru că este o ţară mare, a cărei importanţă strategică este în continuă creştere din punct de vedere al aprovizionării cu energie şi pentru că este o ţară cu o relevanţă economică şi, desigur, politică, incontestabilă. De altfel, Turcia face parte din NATO şi, astfel, pentru unele ţări din Uniunea Europeană, Turcia este şi un partener în sfera acestei alianţe militare.
Trebuie spus că Turcia a înregistrat transformări pozitive. Perspectiva europeană i-a oferit Turciei o motivaţie specială pentru a se orienta, într-un sens pozitiv, către transformări democratice şi consolidare democratică. Actualul guvern turc a lansat chiar şi aşa-numita "iniţiativă democratică” ca răspuns la nevoia de transformări instituţionale profunde pe care trebuie să le parcurgă sistemul politic turc în evoluţia sa către democratizare. În ceea ce priveşte Uniunea Europeană, Turcia şi-a demonstrat interesul chiar în interiorul guvernului, prin numirea ministrului Bağış, cu care am avut ocazia să discut de multe ori, şi care este responsabil de negocierile cu Uniunea Europeană, acesta fiind portofoliul ministerului său.
Prin urmare, putem observa că, pe de o parte, Turcia a lansat reforme, fără îndoială stimulată de perspectiva europeană dar, pe de altă parte, încă există în mod evident deficienţe în domeniul democraţiei şi al respectării libertăţilor fundamentale, domeniu pe care este axată această dezbatere.
Considerăm ca fiind încă insuficiente nivelurile de protecţie şi garantare ale anumitor libertăţi, cum ar fi libertatea de expresie, libertatea presei sau a religiei, drepturile sindicatelor sau ale grupurilor minoritare, drepturile femeilor şi ale copiilor, lupta împotriva discriminării şi egalitatea dintre femei şi bărbaţi. Aceste aspecte ne-au determinat ca, în cadrul acestui proces, să propunem Turciei o serie de reforme constituţionale, în absenţa cărora ar fi dificil să se înregistreze evoluţii în domeniile menţionate.
Prin urmare, astfel cum s-a stabilit în cadrul negocierilor cu Turcia, Uniunea Europeană doreşte să avanseze în această direcţie şi, în plus, va ghida Turcia atunci când ba fi necesar şi când va considera că un anumit tip de măsuri deviază de la direcţia cea bună sau îngreunează progresul.
Acest lucru s-a întâmplat de altfel în momentul în care Curtea Constituţională turcă a adoptat la 11 decembrie decizia de dizolvare a DTP (Demokratik Toplum Partisi) şi de a interzice mai multor reprezentanţi ai acestui partid, aleşi în mod democratic, de a desfăşura orice fel de activitate politică. La momentul respectiv, preşedinţia Consiliului şi-a exprimat îngrijorarea cu privire la acea decizie adoptată de Curte, fapt care a constituit un semnal distinct din partea Uniunii Europene că există o voce care atrăgea atenţia cu determinare asupra preocupărilor suscitate de acea decizie. În plus, această voce încurajează reformele legislaţiei turce care sunt necesare pentru adaptarea regulamentelor de funcţionare a partidelor politice la anumite recomandări formulate de comisia de la Veneţia a Consiliului Europei şi la regulamentele relevante din Convenţia europeană pentru protecţia drepturilor omului şi a libertăţilor fundamentale care, de altfel, a fost semnată şi ratificată de statul turc şi înaintată jurisdicţiei, în acest caz, Curţii de la Strasbourg.
Voi încheia, doamnă preşedintă. Preşedinţia Consiliului va continua să acorde o importanţă deosebită acestei probleme. Fiecare aspect implicat în actualul proces de reformă din Turcia va fi monitorizat îndeaproape într-un cadru pe care îl considerăm pozitiv, şi anume cadrul de negociere şi asociere în vederea aderării. Considerăm că este un cadru strategic care trebuie continuat şi intenţia actualei Preşedinţii spaniole a Consiliului este de a deschide noi capitole de negocieri pentru ca astfel, aşa cum s-a întâmplat şi anul trecut cu Turcia, să putem purta aceste negocieri în profunzime.
Olli Rehn
membru al Comisiei. - Doamnă preşedintă, salut această dezbatere foarte importantă cu privire la democratizarea Turciei. Vă reamintesc că procesul de aderare a Turciei la UE are în continuare o importanţă strategică pentru Uniunea Europeană.
Reformele şi transformările democratice din Turcia consolidează stabilitatea şi securitatea din Turcia şi din vecinătatea UE şi a Turciei. Progresele din Turcia stimulează reformele şi acţionează ca un catalizator pentru democraţie şi apărarea drepturilor omului în toată regiunea.
Desigur, progresul nu este întotdeauna simplu şi presărat cu evoluţii pozitive. Se întâmplă ca unele evoluţii să determine îngrijorări, caz în care discutăm aceste probleme cu foarte multă seriozitate împreună cu autorităţile turce şi facem uz de instrumentele de care dispunem datorită condiţiilor impuse de perspectiva aderării la UE.
Când o societate ca Turcia trece prin transformări politice fundamentale, este puţin probabil ca în mijlocul evenimentelor să existe mereu claritate deplină sau o direcţie bine definită.
Deschiderea democratică a Turciei faţă de populaţia kurdă este un exemplu în acest sens. În vara lui 2009, guvernul turc a lansat acest proces de deschidere care vizează ridicarea standardelor democratice şi de viaţă pentru toţi cetăţenii turci. Această iniţiativă democratică a abordat problema kurdă pe calea dialogului şi în cadrul instituţiilor democratice turce. A fost realizată o serie de reforme de referinţă. În urmă cu doar câţiva ani, unele dintre acestea păreau aproape imposibile: gândiţi-vă la programele TV în limba kurdă, difuzate acum de posturi publice şi private. Sunt un exemplu grăitor de astfel de schimbări şi transformări binevenite.
Dar obstacolele recente în calea deschiderii democratice reprezintă, într-adevăr, un motiv de îngrijorare. Regretăm decizia din decembrie a Curţii Constituţionale din Turcia de a desfiinţa Partidul Societăţii Democratice (DTP). După desfiinţarea DTP, mai mulţi membri de partid - inclusiv primari aleşi - au fost arestaţi în cadrul unei anchete antiteroriste. În acelaşi timp, în sud-est, atacurile teroriste ale PKK au continuat nestingherite, punând în pericol vieţile soldaţilor turci. Climatul politic tensionat a fost alimentat şi de celebrările prilejuite de întoarcerea membrilor PKK şi a simpatizanţilor din nordul Irakului. Cercurile naţionaliste din Turcia au profitat de această ocazie pentru a ataca guvernul în privinţa politicilor sale şi a deschiderii democratice.
Salut anunţul făcut săptămâna trecută de guvernul turc de a continua deschiderea democratică în ciuda valului de reacţii împotriva acesteia. Transformarea Turciei este o mărturie puternică a subtilei influenţe pe care o exercită permanent perspectiva aderării la CE, atunci când este folosită în mod corect şi ferm, cu eficienţă şi consecvenţă.
Nu este un proces uşor, dar este un proces în care călătoria este la fel de importantă ca destinaţia. Să încercăm, aşadar, să facem ca această călătorie să funcţioneze pentru beneficiul comun al UE şi al Turciei.
Ria Oomen-Ruijten
Doamnă preşedintă, domnule comisar Rehn, îmi dau seama că această dezbatere despre Turcia, despre extindere, este poate ultimul prilej pe care îl am să vă vorbesc. Oricum ar fi, doresc să vă mulţumesc pentru informaţiile pe care aţi avut mereu bunăvoinţa să ni le furnizaţi în discuţiile cu noi, cu mine. Vă transmit cele mai călduroase mulţumiri.
Domnule preşedinte în exerciţiu al Consiliului, domnule López Garrido, doamnelor şi domnilor, dezbaterea de azi nu este despre capitole ce aşteaptă a fi deschise. Este o dezbatere despre democratizare - şi în special despre anumite aspecte ale democratizării - pentru că raportul de progrese al Turciei şi viziunea Parlamentului se află pe calendarul următoarei sesiuni de la Strasbourg. Sunt de acord cu dl comisar Rehn că este vital ca Turcia să evolueze către democraţie. Doresc să felicit Turcia pentru toate eforturile pe care le-a făcut deja în acest domeniu, inclusiv în ceea ce priveşte problema kurdă. Până la urmă, cine ar fi crezut, acum 10 ani, şi chiar acum 5 ani, că acum vor exista emisiuni de televiziune în limba kurdă?
Atunci când, la mijlocul lui 2009, Turcia a lansat ceea ce ea a numit iniţiativa "deschiderii democratice", s-a declanşat o dezbatere fără precedent - nu doar în parlament, ci şi în media. La acea vreme, am sperat că dezbaterea va conduce în sfârşit la o recunoaştere tangibilă şi adânc înrădăcinată a drepturilor tuturor cetăţenilor turci. În octombrie, i-am felicitat pe toţi colegii mei turci pentru îndrăzneala de a purta această dezbatere în ciuda opoziţiei publice. I-am invitat să însoţească această dezbatere cu măsuri specifice pentru a concretiza această deschidere. Cu toate acestea, în ciuda imensei energii pozitive antrenată în acest sens, partea întunecată a Turciei s-a făcut iar simţită, hotărârea Curţii constituţionale a Turciei determinând noi atacuri teroriste. A existat un val de arestări în rândul membrilor Partidului Societăţii Democratice (DTP), ameninţarea arestării planând încă asupra membrilor parlamentului turc. Toate aceste lucruri ameninţă deschiderea de care am vorbit, şi am un sentiment foarte prost. Regret decizia Curţii Constituţionale, dar înţeleg că aceeaşi Curte îndeamnă la implementarea recomandărilor Comisiei de la Veneţia. Această instituţie a condamnat întotdeauna violenţa şi terorismul şi a pledat pentru soluţiile politice. Până la urmă, doar dialogul din cadrul societăţii turce şi drepturile durabile garantate prin lege pot aduce pace, securitate şi prosperitate pentru cetăţenii turci, ceea ce şi pentru noi ar însemna un mare avantaj.
Richard Howitt
în numele Grupului S&D. - Doamnă preşedintă, deschiderea democratică anunţată anul trecut a alimentat speranţa într-un progres real în ceea ce priveşte asigurarea respectului pentru drepturile lingvistice, culturale şi umane ale kurzilor din Turcia şi închiderea capitolului marcat de ani de terorism şi violenţă.
Cu toate acestea, în această seară, Parlamentul se alătură Consiliului şi Comisiei pentru a-şi exprima profunda îngrijorare cu privire la faptul că ceea ce s-a închis de fapt odată cu decizia din decembrie a Curţii Constituţionale este partidul politic care deţine majoritatea voturilor în acele zone din ţară cu populaţie majoritar kurdă şi care, după cum afirmă asociaţiile pentru drepturile omului din Turcia, reprezintă "negociatorul natural” în numele populaţiei kurde.
În urmă cu doi ani am participat personal, în calitate de observator, alături de alte 20 000 de persoane la congresul partidului şi am văzut şi auzit personal legitimitatea lor în ochii propriilor susţinători.
Ştiu că primul ministru turc s-a opus închiderii partidelor politice în declaraţia sa făcută după anunţarea deciziei şi ştiu că presa turcă vorbeşte despre intenţia anunţată a partidului de guvernământ de a preveni viitoare închideri nejustificate prin alinierea constituţiei la dispoziţiile articolului 11 din Convenţia europeană a drepturilor omului. Aceste promisiuni trebuie înfăptuite.
Dar ne este greu să împăcăm apelul de pace al Turciei către trupele de guerrilla cu faptul că vedem alţi membri ai aceleiaşi comunităţi care a ales calea democraţiei aliniaţi în cătuşe şi duşi la închisoare. Cifrele arată că între 700 şi 1000 de membri de partid sunt închişi, mulţi dintre ei pentru simplul fapt că au vorbit în public în limba lor maternă.
Ca deputaţi în Parlamentul European regretăm în special arestarea a nouă dintre primarii aleşi ai partidului şi interzicerea a doi dintre parlamentarii săi.
În Parlamentul nostru, ca şi în al lor, ne bucurăm de imunitate pentru ca astfel, în calitate de reprezentanţi ai poporului, să putem vorbi fără teamă. Aceia dintre noi care doresc aderarea Turciei la Uniunea Europeană trebuie să lupte împotriva fricii prezentă, din păcate, în rândul unor categorii din populaţia majoritară că, într-o ţară multietnică, ceea ce noi numim drepturile minorităţilor reprezintă o ameninţare la adresa unităţii statului. Ceea ce, într-o Europă modernă, nici nu intră în discuţie.
Aşadar, a dispărut un partid al cărui nume turc înseamnă "Partidul Societăţii Democratice", dar scopul său de a face posibilă o societate democratică nu trebuie să dispară.
Sophia in 't Veld
Doamnă preşedintă, în primul rând, doresc să mă alătur dnei Oomen-Ruijten în a-i mulţumi călduros dlui comisar Rehn pentru toate eforturile sale din ultimii ani. Salut, de asemenea, noul suflu de energie adus de Preşedinţia spaniolă în problema negocierilor cu Turcia.
Doamnelor şi domnilor, la rândul meu regret hotărârea Curţii Constituţionale din Turcia. Este evident că această decizie reprezintă un pas înapoi, dar să sperăm că este un singur pas înapoi, care va fi urmat de mai mulţi paşi înainte, căci trebuie să recunoaştem eforturile clare depuse de actualul guvern turc pentru a construi o societate democratică şi a le conferi kurzilor locul lor de drept în societate şi sistemul politic. Subliniez, însă, că dacă dorim să sprijinim acest proces de democratizare, dezvoltare şi reformă din Turcia, trebuie să ne asumăm un angajament clar de susţinere a aderării Turciei. Cred că trebuie să dăm un impuls nu doar clasei politice turce - ci şi cetăţenilor turci - şi că nu trebuie nici să ezităm, nici să discutăm soluţii intermediare sau să mutăm porţile în timpul jocului. Trebuie să ne asumăm un angajament clar. Acelaşi lucru este valabil şi pentru partidele politice din Turcia, pe care doresc să le invit să îngroape securea războiului în această privinţă şi să facă eforturi concertate pentru a înfăptui reforma.
Cu ocazia unei recente vizite în Turcia, efectuată în calitate de membru al Comisiei parlamentare mixte UE-Turcia, am remarcat progresul imens din interiorul societăţii civile. La urma urmei, Turcia înseamnă mai mult decât politicienii şi negociatorii; Turcia înseamnă şi poporul. Şi văd că poporul turc acceptă într-adevăr provocarea şi se străduieşte să reformeze propria societate. Trebuie să sprijinim necondiţionat aceste eforturi. Prin urmare, doresc să îndemn la consolidarea pilonului asupra căruia s-a convenit: nu doar negocieri, ci şi încercări de a ne cunoaşte reciproc. S-a stabilit în mod explicit că aceasta este cea de-a doua componentă. Sper că şi această instituţie îşi va asuma angajamentul clar de a sprijini procesul de aderare.
Hélène Flautre
Doamnă preşedintă, domnule comisar Rehn, vă mulţumesc că aţi rămas alături de noi la această oră târzie pentru a discuta democratizarea Turciei, un subiect în care v-aţi implicat foarte mult, motiv pentru care vă mulţumesc.
Cred că în momentul în care guvernul şi-a anunţat iniţiativa democratică, deschiderea democratică, mulţi dintre noi au recunoscut îndrăzneala gestului şi, în acelaşi timp, au crezut că această ambiţie imensă însemna un drum lung de parcurs, un drum probabil presărat cu multe capcane; capcane care nu s-au lăsat aşteptate prea mult.
Aşa cum aţi spus, actul întâi a fost dizolvarea DTP dar observ că, pe lângă interzicerea DTP, interzicerea angajării în activităţi politice, care afectează mai mulţi membri aleşi ai acestui partid, elimină şi unele dintre figurile cele mai implicate în dialogul democratic şi politic care urmărea rezolvarea problemei kurde. Astfel că asupra acestei decizii planează un mare semn de întrebare.
A urmat apoi valul de arestări care efectiv, în prezent, înlătură lideri politici şi odată cu ei purtătorii de cuvânt ai chestiunii kurde. Însă problema kurdă este esenţială pentru procesul de democratizare a Turciei! În primul rând, pentru că este o problemă sistemică, pentru că poartă cu ea mulţi ani de suferinţe, violenţă, conflict şi război, ale căror cicatrice sunt încă nevindecate azi; şi aceste cicatrice sunt şi economice, sociale, culturale şi politice.
Problema kurdă îngreunează procesul de democratizare. Îngreunează drumul către libertatea de expresie, libertatea presei, drepturile cetăţenilor şi lupta împotriva torturii. Şi, când constat că legislaţia antiteroristă serveşte drept paravan pentru represalii politice, nu îmi rămâne decât să spun că a sosit într-adevăr momentul să sprijinim guvernul şi să aşteptăm să ia din nou o iniţiativă extrem de ambiţioasă pentru a ieşi cu fruntea sus din această situaţie pentru că, după cum ştim foarte bine, nu toate grupurile constituite în Turcia sunt interesate de o soluţionare democratică a problemei kurde. Ştim foarte bine acest lucru şi l-am ştiut de la bun început.
Prin urmare, în acest proces de democratizare, Turcia are nevoie de sprijinul nostru, de sprijinul nostru neezitant. Colega mea, dna 't Veld, are dreptate când spune că acest sprijin neezitant trebuie să includă reiterarea promisiunii de aderare în momentul finalizării procesului de democratizare; este esenţial să afirmăm acest lucru.
În cele din urmă, guvernul va trebui să înfăptuiască reformele necesare care să conducă la un nou proiect de constituţie. Reformele imediate vizează evident legislaţia privind partidele politice. Vizată este, de asemenea, reforma electorală - care este extrem de urgentă - şi independenţa sistemului juridic. Aceşti piloni fundamentali pentru statul democratic din Turcia trebuie promovaţi cu curaj şi determinare de către guvernul turc.
Şi, în plus, acest guvern trebuie să lanseze iniţiative pentru a încuraja consensul şi reconcilierea, pentru că polarizarea societăţii şi a forţelor politice în Turcia ar avea un efect dezastruos asupra eforturilor de a ajunge la consensul necesar pentru adoptarea unei noi constituţii pe care o aşteptăm cu toţii.
Charles Tannock
în numele Grupului ECR. - Doamnă preşedintă, sistemul politic al Turciei este suficient de matur pentru a putea fi considerat o democraţie pluralistă. Dezbaterea politică este intensă, iar alegătorii au o alegere reală. În plus, Turcia este membră a Consiliului Europei ceea ce, desigur, obligă guvernul să respecte standardele comune ale democraţiei, drepturilor omului şi ale statului de drept.
Evident, o democraţie permanentă şi stabilă este o condiţie prealabilă pentru o eventuală aderare la UE. Cu toate acestea, par să existe două motive de îngrijorare.
Primul este istoria Turciei de intervenţie militară în procesul politic. Deşi armata este fără îndoială un garant important al laicităţii şi stabilităţii, orice tentativă de a submina un guvern ales ar periclita definitiv ambiţiile Turciei de aderare la UE.
Al doilea motiv de îngrijorare este poziţia dominantă a AKP în peisajul politic, unii observatori temându-se de trecerea graduală la un stat unipartidic de facto. Dacă acest lucru se întâmplă în mod democratic, nu putem obiecta, chiar dacă există voci care şi-au exprimat îngrijorarea cu privire la faptul că pragul relativ ridicat de 10 % care condiţionează reprezentarea parlamentară în Turcia va elimina partidele mici din procesul parlamentar.
La rândul lor, tendinţele uşor islamiste ale AKP ridică motive de îngrijorare pentru unii şi popularitatea partidului pare să indice o schimbare fundamentală de paradigmă în natura societăţii turce. Până acum, tradiţia laică kemalistă a servit foarte bine aplecărilor euro-atlantice ale Turciei, dar declinul treptat al acesteia, cauzat de transformările demografice, par să indice că cei care au crezut orbeşte în forţa viziunii lui Ataturk s-au cam înşelat. Pentru binele societăţii turce, democraţia trebuie să fie pluralistă, laică şi construită pe temelia solidă a respectului pentru drepturile omului, inclusiv pentru cele ale minorităţilor kurde.
O altă îngrijorare suplimentară este, desigur, generată de faptul că Turcia este membră a Organizaţiei Conferinţei Islamice (OCI), în cadrul căreia valorile occidentale pe care le împărtăşim în Uniunea Europeană nu sunt recunoscute pentru că OCI invocă legea sharia ca fundament pentru drepturile omului în lumea islamică. După părerea mea, acest lucru poate genera şi conflicte de interese grave, în cazul în care într-o bună zi Turcia va adera la Uniunea Europeană.
Takis Hadjigeorgiou
Doamnă preşedintă, în calitate de deputat cipriot în Parlamentul European, întotdeauna când vorbesc de Turcia mă simt obligat să exprim sprijinul nostru pentru aderarea acestei ţări, desigur sub rezerva condiţiilor prealabile stabilite şi a democratizării ample.
Cum ne putem implica în democratizarea Turciei? Aceasta e marea întrebare. Cred că pasul esenţial este să îi spunem Turciei adevărul. Da, Turcia face progrese. Multe dintre ele remarcabile. Trebuie să îi spunem acest lucru.
Turcia a devenit un cimitir pentru partidele politice. Treisprezece partide au fost îngropate de hotărârile Curţii Supreme. Recent, a fost interzis DTP; 200 de membri de partid, nouă primari, şase foşti primari şi doi foşti lideri de partid se află în închisoare. Într-un astfel de stat putem vorbi de o tendinţă spre democratizare doar pentru că există programe de televiziune în limba kurdă? Suntem vecinii Turciei şi o invităm să înveţe din experienţele noastre ca vecini, nu din punctele noastre slabe. Turcia se va democratiza daca vom vorbi clar şi ferm.
Nikolaos Salavrakos
Domnule ministru, salut analizele reţinute şi - dacă pot spune aşa - înţelepte ale dlui López Garrido şi ale dlui comisar Olli Rehn, pe care îl felicit şi căruia îi doresc mult succes în noua sa funcţie.
Fără nicio îndoială, Turcia este într-adevăr o mare ţară islamică cu o importanţă strategică imensă. N-aş vrea să repet ceea ce au spus deja ceilalţi vorbitori, ale căror păreri le împărtăşesc. Cu toate acestea, analizele informaţiilor legate de această ţară îmi dau impresia că există numeroase centre de putere aflate în discordanţă şi incapabile să acţioneze concertat. Astfel, în timp ce guvernul Erdoğan încearcă să se prezinte ca moderat, forţele armate ale ţării îşi manifestă agresivitatea la adresa Greciei, violând constant spaţiul aerian grec, şi hărţuind în permanenţă Frontex.
În acelaşi timp, recent s-a putut observa că sistemul judiciar din această ţară a manifestat în mod clar o tendinţă repetată către demiterea guvernului, după modelul evenimentelor de acum doi sau trei ani cu Erbakan.
În cele din urmă, în prezent, guvernul turc pare incapabil să garanteze suveranitatea populară care caracterizează o democraţie şi planifică un nou tip de imperiu otoman, astfel cum reiese din punctele de vedere exprimate de dl Davutoglou şi reiterate de dl Erdoğan cu ocazia recentei vizite în Liban.
La fel de bizară mi s-a părut atitudinea guvernului turc în ceea priveşte deschiderea către Iran şi programul nuclear al acestei ţări, care contravine poziţiei comunităţii internaţionale, în special în Uniunea Europeană şi SUA.
În plus, contravenind foii de drum de la Ankara şi acordurilor internaţionale, Turcia permite şi, poate încurajează, chiar, tranzitul imigranţilor ilegali pe teritoriul său către ţările Uniunii Europene şi nu îşi respectă obligaţiile de a acorda drept de andocare şi aterizare navelor şi aeronavelor cipriote.
În acelaşi timp, arhiepiscopul Bisericii ortodoxe, patriarhul Bartholomeu, liderul spiritual incontestabil al sute de milioane de creştini ortodocşi, s-a implicat personal în luptă şi a subliniat sincer şi clar situaţia Patriarhiei, denunţând încălcările libertăţilor religioase şi ale drepturilor minorităţilor. Consider, prin urmare, că Turcia are de parcurs un drum lung până la aderarea la Uniunea Europeană.
Barbara Matera
(IT) Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, în aceeaşi tonalitate cu observaţiile făcute de câţiva dintre colegii mei, consider că procesul de democratizare din Turcia este o călătorie fundamentală care va permite apropierea ţării de Uniunea Europeană şi că în cadrul Uniunii Europene convieţuirea noastră trebuie să se întemeieze pe valori şi principii inalienabile şi că recunoaşterea acestora este o condiţie necesară pentru aderarea oricărui stat.
Acelaşi lucru este valabil şi în cazul Turciei, care trebuie să pună în aplicare toate reformele care sunt necesare pentru a garanta democraţia, statul de drept şi protecţia drepturilor omului şi ale minorităţilor. Fundamentele unei societăţi democratice sunt constituite în principal de pluralismul cultural, religios şi politic, dar recunoaşterea lor este un proces dificil, corelat cu determinări de ordin istoric, etnic şi religios. Evenimentele determinate de interzicerea de către Curtea Constituţională a Partidului Societăţii Democratice, un partid apropiat de minoritatea kurdă, constituie un exemplu în acest sens. Interzicerea partidelor şi demiterea din funcţii a reprezentanţilor aleşi reprezintă mereu evenimente grave pentru că încalcă libertăţile individuale şi principiile democratice.
Procesul de democratizare din Turcia depinde fără îndoială de soluţionarea problemei kurde. Uniunea Europeană trebuie să îşi asume un angajament politic ferm cu autorităţile ţărilor implicate şi trebuie să întreprindă acţiuni comune cu Organizaţia Naţiunilor Unite. Nu poate exista democraţie în absenţa pluralismului, fapt repetat în numeroase ocazii de Curtea Europeană a Drepturilor Omului de la Strasbourg.
Sper, prin urmare, că sistemul politic turc va putea evolua rapid către respectarea acestor principii. Dacă Turcia reuşeşte, intrarea sa în Europa nu poate decât să însemne o mare şansă pentru noi.
Raimon Obiols
(ES) Cred că putem afirma cu tărie că, de la începutul negocierilor de aderare cu Turcia, lansate pe baza acordului unanim al Consiliului, întregul proces merită o evaluare pozitivă per ansamblu. Acesta a contribuit la democratizarea şi modernizarea Turciei. Cu toate acestea, este evident că există în continuare o serie de probleme, că asistăm la paşi înainte urmaţi de paşi înapoi, că, din când în când, primim veşti proaste - recenta interzicere a partidului kurd, DTP, este un exemplu - şi că avem de parcurs un drum lung extrem de complex.
Aici, în acest Parlament, ne-am obişnuit să spunem ce ar trebui să facă ceilalţi. Cred că ar fi bine dacă, în vederea viitoarelor negocieri cu Turcia, am declara care este poziţia noastră majoritară. Cred că aceasta este reflectată în raportul dnei Ria Oomen-Ruijten, care s-a bucurat de o majoritate largă şi care nu susţine stabilirea de criterii cu două măsuri în procesul de negociere, care pledează pentru o atitudine fermă şi clară şi pentru a nu transmite semnale contradictorii, pentru că ar alimenta astfel un cerc vicios în care reticenţa europeană, ambiguităţile şi contradicţiile ar furniza muniţie reacţionarilor sau celor care se împotrivesc aderării Turciei la Europa, grupurilor naționaliste sau altor grupuri care sunt împotriva integrării în Europa.
În acest sens, doresc să îmi exprim mulţumirea faţă de intervenţiile din partea Consiliului şi Comisiei. Propun să facem un pariu cu noi înşine. Nu ştim care va fi rezultatul, dar trebuie să ne respectăm cuvântul dat: pacta sunt servanda.
Ne aflăm într-un proces de negocieri pentru aderarea Turciei la Uniunea Europeană şi trebuie să fim clari şi fermi dar, bineînţeles, şi circumspecţi.
Sarah Ludford
Doamnă preşedintă, multe dintre reformele pe care le solicităm în mod constant în Turcia se înscriu în saga desfiinţării repetate a partidelor politice kurde, cea a DTP de luna trecută nefiind decât cea mai recentă.
Eşecul continuu de a reforma constituţia, legea privind funcţionarea partidelor politice şi a sistemului juridic, precum şi implicarea permanentă a armatei în politică influenţează contextul în care se sabotează în mod repetat reprezentarea politică democrată a kurzilor. Aceste desfiinţări sabotează şi deschiderea democratică lansată anul trecut de guvernul Erdoğan şi care, pe bună dreptate, s-a bucurat de ecouri foarte favorabile. Singura modalitate de a soluţiona în mod durabil problema kurdă este printr-o soluţie politică, metoda cea mai bună şi pentru a combate PKK.
Comisarul Rehn a vorbit despre arestarea mai multor primari şi politicieni ai DTP dar, din informaţiile mele reiese că în închisori se află aproximativ 1200 de activişti, inclusiv membri ai partidului BDP, care a urmat DTP. Nu îmi este deloc clar cum intenţionează guvernul să intensifice deschiderea democratică în acest context. Cine este responsabil de aceste arestări? Am auzit că s-a spus - cred ca de dl Richard Howitt - că primul ministru Erdoğan a condamnat desfiinţarea DTP, deşi mărturisesc că nu eram la curent cu această evoluţie. Un cinic ar putea spune că, din punct de vedere electoral, interzicerea DTP nu face decât să servească intereselor AKP, având în vedere că în sud-est aceste două partide sunt rivale electorale.
Sunt de acord cu poziţiile exprimate de dna 't Veld şi dna Flautre că cea mai bună pârghie de care dispunem pentru a contribui la democratizarea Turciei este să îi oferim asigurarea fermă şi responsabilă că va adera la UE dacă va îndeplini criteriile de la Copenhaga - deşi îşi datorează această democratizare şi lor inșilor. Turcia este o ţară importantă cu multe atuuri. Merită şi are nevoie de democraţie.
În cele din urmă, îi mulţumesc şi eu dlui comisar Rehn pentru tot ce a făcut pentru extindere în ultimii cinci ani, nu doar în privinţa Turciei, ci şi - de asemenea o zonă la care ţin mult - pentru Balcanii de Vest. Aştept cu nerăbdare să pot saluta numirea sa în noul portofoliu.
Franziska Keller
Doamnă preşedintă, mă alătur celor care au afirmat că deschiderea democratică a permis genul de progrese pe care le aşteptam de mulţi ani şi a generat evoluţii în zone în care, cu câţiva ani în urmă, nu le-am fi crezut posibile.
Mă alătur, de asemenea, celor care au afirmat că aceste deschideri şi reforme sunt continuate şi consolidate. Aş adăuga, de asemenea, că trebuie să fim atenţi la modul în care sunt aplicate reformele - nu doar la cum sunt formulate pe hârtie în lege, ci la modalitatea în care sunt puse în practică în realitate.
Din moment ce se pare că suntem cu toţii de acord că este bine că aceste reforme există, trebuie să depunem eforturi şi pentru a sprijini aceste reforme. Ceea ce nu funcţionează dacă nu facem decât să cerem reforme, pentru ca apoi să spunem că în continuare Turcia nu are nicio şansă să aibă parte de un proces de aderare corect. Dacă vrem să asistăm la reforme, trebuie să demonstrăm că introducerea de reforme va fi într-adevăr încununată de anumite succese şi va conduce la un proces de aderare corect, scopul acestui proces fiind, prin natura sa, aderarea.
În acest sens, este foarte regretabil că, în chiar momentul preluării Preşedinţiei, dl Zapatero şi-a moderat considerabil angajamentul anterior pentru un proces de aderare corect.
Din moment ce UE prin vocea noastră şi-a asumat acest angajament, cred că trebuie să îl respectăm: trebuie să fim parteneri de încredere în politica noastră externă. Astfel, doresc să ştiu dacă reprezentantul Preşedinţiei ne poate spune azi dacă Zapatero îşi menţine angajamentul şi, în aceste condiţii, dacă ne poate clarifica modul în care intenţionează să îl susţină în Consiliu, membri acestuia fiind mai curând sceptici.
Jan Zahradil
(CS) Vorbesc din poziţia unui susţinător al aderării Turciei la Uniunea Europeană ca membru cu drepturi depline, şi nu ca un fel de partener privilegiat sau alt fel de substitut; şi doresc să adaug câteva critici la propria noastră atitudine. Noi percepem Turcia din perspectiva unei organizaţii care i-a promis acestei ţări integrarea deplină în Uniunea Europeană dar care, în acelaşi timp, este incapabilă să-i garanteze că dacă îndeplineşte toate condiţiile pe care i le impunem, va putea adera într-adevăr pe deplin.
Poziţia Parlamentului European în această privinţă este clară. Instituţia şi-a exprimat aprobarea fără echivoc; poziţia Comisiei Europene este, de asemenea, clară şi, în această privinţă, nu pot decât să mă alătur elogiilor adresate dlui comisar Rehn pentru obiectivitatea sa şi pentru realizările sale din ultimii cinci ani în acest domeniu. Poziţia Consiliului European nu este însă la fel de clară, pentru că încă mai există guverne ale unor state membre care refuză pur şi simplu să spună clar că dacă Turcia îndeplineşte toate condiţiile pe care i le impunem, poate deveni membră cu drepturi depline în Uniunea Europeană. În acest caz, înseamnă că nu suntem corecţi şi nu suntem demni de încredere: şi este greu să cerem ceva de la cineva căruia nu putem să îi garantăm că ne vom îndeplini propriile promisiuni.
În al doilea rând, democraţia turcă este pur şi simplu aparte. Când îndemnăm această ţară, în mod justificat, să-şi apropie standardele de cele ale Europei, când solicităm, în mod justificat, ca rolul armatei să fie limitat, ar trebui să realizăm în primul rând ce presupun aceste lucruri şi ce impact vor avea asupra structurii societăţii turce şi asupra întregii naturi a democraţiei turce. Mi-e teamă că în cele din urmă evaluarea mecanică a criteriilor de democratizare va face mai mult rău decât bine şi aş pleda pentru mai multă sensibilitate, mai multă reciprocitate şi mai multă empatie pentru Turcia în această privinţă.
Søren Bo Søndergaard
(DA) Domnule comisar Rehn, în traducerea pe care am auzit-o în căşti aţi spus că parcursul este la fel de important ca destinaţia. Trebuie să spun că nu sunt deloc de acord. Nu putem sprijini decât acel traseu care conduce către o Turcie democratică. Dimpotrivă, trebuie să ne exprimăm dezacordul faţă de orice parte din această călătorie care duce într-o direcţie greşită. Cuvintele trebuie însoţite de fapte. Aş vrea să ştiu cât timp va tolera Comisia ca o parte din ajutorul de aderare acordat Turciei să fie folosit pentru a recompensa aliaţii politici ai partidului de guvernământ în timp ce minorităţile etnice şi religioase sunt discriminate, după cum au arătat anchete recente. UE ar trebui să facă ceva!
Eram la sediul DTP la 29 decembrie când a venit poliţia să-l aresteze pe Ahmet Türk - unde erau Comisia şi Consiliul? Vor recurge Comisia şi Consiliul la procedurile legale pentru a lupta pentru drepturile omului?
În cele din urmă, o întrebare legată de primarul din Diyarbakir, dl Baydemir, pe care autorităţile turce l-au împiedicat să vină în acest Parlament: se va lansa un protest la adresa Turciei?
Gerard Batten
Doamnă preşedintă, Turcia organizează alegeri dar nu este o democraţie în sens occidental. Partidele politice pot fi interzise; există corupţie în sistemul juridic; există abuzuri la adresa drepturilor omului; libertatea de expresie şi de asociere nu există la fel ca în ţări cum ar fi Marea Britanie sau majoritatea statelor europene.
Minoritatea creştină este persecutată în mod constant, aspect din ce în ce mai pregnant - din nefericire - în majoritatea ţărilor islamice.
Reformele lui Kemal Ataturk din anii 1920 au fost lăudabile, prin încercarea de a se despărţi de antichităţile Imperiului Otoman şi de cea mai neagră perioadă a practicilor islamice pentru ca Turcia să evolueze în lumea secolului 20.
Chiar şi acele realizări sunt ameninţate în prezent de influenţa tot mai mare pe care o exercită mişcările fundamentaliste islamice în întreaga lume, finanţate de ţări ca Arabia Saudită - prin curtoazia banilor plătiţi de Occident pentru petrol - şi sprijinite de capitularea nepăsătoare a civilizaţiei occidentale.
Prezenta dezbatere nu este decât un alt mic pas în drumul către acceptarea Turciei în Uniunea Europeană. Aderarea Turciei la Uniunea Europeană este sprijinită cu entuziasm de partidele Conservator, Laburist şi Liberal Democrat din Marea Britanie. Sunt nerăbdătoare să primească sute de mii, sau chiar milioane de imigranţi turci care vor migra în Marea Britanie dacă Turcia va adera la UE.
Şi încercaţi să vă imaginaţi cum va fi dacă Turcia va adera la Uniunea Europeană şi va utiliza procedurile legale comune, cum ar fi mandatul european de arestare. Alegătorii britanici ar trebui să-şi imagineze potenţiala călătorie gratuită cu Expresul de noapte turc prin curtoazia liberal-democraţilor, a laburiştilor şi a conservatorilor şi să voteze în consecinţă.
Din păcate, Turcia vrea să adere la Uniunea Europeană pentru că speră că îşi vor putea umple buzunarele cu sumele mari de bani proveniţi de la contribuabilii europeni pentru subvenţii şi pentru că văd în aderare posibilitatea de a diminua excesul de populaţie şi de a scăpa de milioanele de şomeri şi săraci exportându-i în Occident, în ţări ca Marea Britanie, unde vor lucra pentru salarii mici sau vor intra în sistemul de ajutor social.
E departe de a fi o viziune pozitivă pentru o naţiune mândră. Le doresc numai bine turcilor şi sper să reuşească să construiască o democraţie cât mai repede, dar în acelaşi timp sper că vor urma sfatul independenţilor britanici şi nu vor adera la Uniunea Europeană ci îşi vor păstra libertatea şi independenţa.
Anna Maria Corazza Bildt
Doamnă preşedintă, doresc să încep prin a saluta declaraţiile Comisiei şi ale Consiliului şi prin a-i mulţumi, a-l felicita şi a-l saluta pe dl comisar Olli Rehn pentru angajamentul personal pe care şi l-a asumat pentru aderarea Turciei la Uniunea Europeană.
Relaţiile dintre Turcia şi UE au o istorie îndelungată şi sunt benefice pentru ambele părţi. La fel ca alte ţări candidate, Turcia trebuie să respecte principiile democraţiei, libertăţii şi ale drepturilor omului şi să îşi adapteze sistemul juridic la acquis communautaire. Doresc să mă alătur colegilor mei care au salutat progresele înregistrate de Turcia până în prezent, dar în acelaşi timp trebuie să remarc câteva obstacole în drumul Turciei către aderare: libertatea de expresie şi drepturile minorităţii kurde, descrise deja de colegii mei, sunt câteva exemple.
Doresc, de asemenea, să-mi exprim îngrijorarea cu privire la decizia Curţii Constituţionale din Turcia de a desfiinţa Partidul Societăţii Democratice şi de a interzice activitatea politică a reprezentanţilor acestuia aleşi în mod democratic, dar acest lucru nu ar trebui să fie un motiv pentru a întârzia negocierile de aderare cu Turcia. Perspectiva europeană este forţa motrice a reformelor democratice. Lipsa unui angajament ferm din partea noastră ar transmite un semnal negativ poporului turc. Nesiguranţa noastră are un preţ. Ar putea submina procesul de democratizare. Politica UE nu trebuie să fie niciodată determinată de frică. Noi, europenii, trebuie să sprijinim reformele. Acestea necesită timp, vor fi complexe şi vor exista obstacole, dar nu va trebui să avem niciodată ezitări în ceea ce priveşte criteriile de la Copenhaga. Nu va trebui să avem niciodată ezitări în ceea ce priveşte aderarea Turciei. Trebuie să existe o lumină clară la capătul tunelului.
De aceea invit Turcia să continue procesul de reforme democratice. Cred că trebuie să ne angajăm să îi sprijinim pe acest drum.
Maria Eleni Koppa
(EL) Domnule preşedinte, am sprijinit perspectivele de aderare ale Turciei în speranţa că vor contribui în primul rând la realizarea unei ample reforme democratice. Din nefericire, rezultatele după mai mulţi ani sunt foarte slabe. Reformele au ajuns într-un punct mort iar cele deja implementate sunt practic literă moartă. Chiar şi progresele în rezolvarea problemei kurde, care au generat un val de speranţă imens, par să se fi oprit.
Pentru a adera la Uniune, Turcia trebuie să demonstreze că respectă într-adevăr drepturile omului, drepturile minorităţilor, libertăţile religioase şi partidele politice şi reprezentanţii acestora aleşi în mod democratic. Parlamentul European a salutat deschiderea democratică anunţată de guvernul turc. Cu toate acestea, reprimarea libertăţii de expresie şi arestarea a mii de cetăţeni şi a zeci de reprezentanţi politici sunt inacceptabile şi distrug credibilitatea oricărei declaraţii despre continuarea reformelor.
În plus, componenta esenţială a democraţiei este separarea totală a autorităţii politice de cea militară. Nu putem avea o ţară candidată în care armata, chiar şi după atât de muţi ani, nu este încă total subordonată controlului politic.
Perspectivele europene ale Turciei sunt şi trebuie să fie angajamentul nostru, cu condiţia ca aceasta să pună în aplicare principiile şi obiectivele Uniunii.
Johannes Cornelis van Baalen
(NL) Doamnă preşedintă, Turcia merită un tratament corect. Acest lucru înseamnă că Uniunea Europeană trebuie să se privească onest în oglindă. Ceea ce contează aici sunt criteriile de la Copenhaga, cunoscute tuturor. Acestea trebuie îndeplinite. Procesul de aderare este un proces deschis, fapt afirmat încă de la deschiderea negocierilor de aderare. Ceea ce înseamnă că criteriile sunt esenţiale; sunt modalitatea prin care se va determina dacă Turcia poate adera. Democraţia este, desigur, esenţială. Acest lucru înseamnă şi că UE trebuie să depună toate eforturile pentru a sprijini democraţia din Turcia. În aceste condiţii este foarte ciudat că programul de preaderare, programul de ajutor pentru preaderare, este implementat într-un mod defectuos. Curtea de Conturi a Uniunii Europene a afirmat foarte clar că au fost stabilite mult prea multe priorităţi, ceea ce în practică înseamnă nicio prioritate, şi a subliniat în special ajutorul pentru democratizare. Doresc să aud părerea Comisiei cu privire la critica făcută de Curtea de Conturi şi ce intenţionează să facă pentru ca ajutorul de preaderare să fie organizat în mod corespunzător.
Geoffrey Van Orden
Doamnă preşedintă, nu mi-e foarte clar de ce avem această dezbatere în acest moment. Poate pentru că au trecut trei ani de la moartea lui Hrant Dink şi multe întrebări grave nu şi-au găsit încă răspunsul în legătură cu acea crimă.
L-am întâlnit pe Dink după procesul lui Orhan Pamuk. Moartea lui Dink a fost, desigur, o mare tragedie şi ca prieten al Turciei nu am ezitat să atrag atenţia asupra deserviciului pe care îl aduce Turciei îngrădirea libertăţii de exprimare şi hipersensibilitatea la orice critică adusă statului turc. Dar, desigur, este în interesul Turciei să consolideze fiecare aspect al democraţiei sale.
De asemenea, sprijin ideea unei Turcii ca ţară laică şi unită care de 80 de ani priveşte către Occident. Recunosc că Turcia are nevoie de o armată puternică şi recunosc, de asemenea, importanţa geostrategică a Turciei. Din aceste motive consider că trebuie să sprijinim Turcia cu fermitate în loc de a ne concentra mereu să găsim motive pentru a o critica şi a o lovi.
Desigur, interzicerea partidelor politice trebuie în general dezaprobată, deşi există şi excepţii de la regulă. Recunoaştem cu toţii că organizaţiile teroriste sunt sprijinite de fronturi politice şi e foarte greu de spus care este răul mai mare între a ignora respectivul front şi a-l desfiinţa. Desigur, PKK are fronturile sale politice.
Voi spune doar câteva cuvinte despre PKK, pentru că îşi continuă activitatea teroristă. Ceea ce este evident este că PKK continuă să acţioneze nu doar ca organizaţie teroristă, ci şi în cadrul reţelelor sale criminale, care nu sunt limitate doar la Turcia, ci sunt răspândite în toată Europa. PKK este ca o mafie, cu o structură care desfăşoară activităţi criminale, strânge fonduri şi caută susţinători. Este implicat în fiecare aspect al crimei organizate: evaziune fiscală, falsificare de bani, trafic de fiinţe umane - şi, desigur, traficul de narcotice care este una din principalele surse de finanţare. Cred că în loc de a lovi şi a critica în mod constant Turcia, ar trebui să ne concentrăm pe a face mai multe eforturi pentru a rezolva aceste probleme în propriile noastre ţări, pentru a ajuta astfel şi poporul turc.
Jürgen Klute
(DE) Doamnă preşedintă, doresc să atrag încă o dată atenţia asupra faptului că interzicerea Partidului Societăţii Democrate kurd înseamnă un total de 27 de partide kurde interzise de guvernul turc în ultimii ani. Iar interzicerea a fost urmată de arestarea a peste o mie de oameni - tocmai s-a vorbit despre acest lucru. Cred că într-o ţară în care interzicerea partidelor a devenit o rutină este imposibil să mai vorbim de democraţie. Interzicerea a 27 de partide kurde aproape că reprezintă o încercare de a intra în cartea recordurilor.
Nu este vorba doar despre minorităţile din Turcia - şi vreau să reamintesc acest lucru din nou. În prezent, lucrătorii de la întreprinderea de tutun Tekel se află într-o grevă generală care se extinde. Mai multe mii de lucrători au intrat azi în greva foamei pentru a lupta pentru consolidarea drepturilor lor. Simt că au fost opresaţi în repetate rânduri de guvernul turc şi de autorităţile turce. Este un aspect care trebuie avut în vedere, pentru că protecţia drepturilor lucrătorilor şi ale sindicatelor este o parte integrantă a democraţiei. Sindicatele, dar şi minorităţile, aşteaptă o reacţie clară şi neechivocă de la această instituţie.
Sari Essayah
(FI) Doamnă preşedintă, domnule comisar Rehn, aţi avut un portofoliu foarte solicitant în fosta Comisie şi nici noul post nu se anunţă foarte uşor.
Dezvoltarea democratică a Turciei a fost afectată recent de mai multe obstacole şi poziţia kurzilor nu este singurul element îngrijorător. Statutul femeilor şi al copiilor trebuie ameliorat, în special în zonele rurale. În decursul anilor, Turcia s-a dovedit a fi lentă în ceea ce priveşte protecţia minorităţilor religioase, cum ar fi creştinii şi alawitii.
Poziţia patriarhiei a fost menţionată deja. Credincioşii ortodocşi au suferit din cauza discriminării şi în prezent doar în jur de 3000 au mai rămas în Turcia. Există o lege ilogică care spune că preoţii, episcopii şi patriarhii ortodocşi trebuie să fie cetăţeni turci. Un patriarh este conducătorul unei biserici mondiale şi, prin urmare, el poate, desigur, să fie ales din cadrul oricărei biserici membră. La fel, trebuie să se garanteze protecţia proprietăţilor bisericii şi proprietăţile confiscate în mod ilegal trebuie returnate. În această instituţie s-a alcătuit o listă de nume şi s-a adoptat o poziţie în scris în favoarea deschiderii unui seminar clerical în Halki. Ultima persoană care a intervenit pentru a sprijini deschiderea seminarului la Halki a fost preşedintele Barack Obama.
Dacă Turcia ar dori să protejeze astfel drepturile minorităţii creştine, ar da un exemplu excelent celorlalte naţiuni islamice, încurajându-le să garanteze creştinilor aceleaşi drepturi pe care ţările creştine le garantează minorităţilor islamice.
Domnule comisar, ne întrebăm adesea aici dacă Turcia este pregătită să adere la UE. Cred că UE ar trebui să se întrebe cu sinceritate dacă este pregătită să accepte Turcia ca membră. Aţi mai spus, de asemenea, că parcursul este la fel de important ca destinaţia. Trebuie să ne aducem aminte că dezvoltarea democratică a Turciei este în primul rând importantă pentru cetăţenii Turciei, şi mai puţin pentru Uniunea Europeană. De aceea este important să continuăm această călătorie, chiar dacă nu suntem de acord asupra destinaţiei.
Emine Bozkurt
(NL) Doamnă preşedintă, guvernul turc a lansat iniţiativa democratică pentru a democratiza ţara şi a ameliora drepturile culturale ale kurzilor. A fost un pas curajos. Cu toate acestea, interzicerea partidelor politice este un mare pas înapoi. Un stat democrat bazat pe statul de drept trebuie să permită mereu dialogul democratic şi toţi cetăţenii trebuie să-şi poată face auzite vocile. Interzicerea Partidului Societăţii Democratice (DTP) nu încurajează succesul acestei iniţiative democratice. În urmă cu optsprezece luni, Partidul Dreptăţii şi Dezvoltării (AKP) abia a scăpat de aceeaşi soartă. Sper că Turcia îşi va modifica constituţia cât mai repede posibil în conformitate cu criteriile stabilite de Comisia de la Veneţia, pentru a elimina posibilitatea de interzicere a partidelor politice. Toate partidele trebuie implicate în acest proces; până la urmă, pot avea toate aceeaşi soartă. În plus, trebuie introdus un sistem partinic care să permită o mai bună reprezentare a populaţiei turce. Acest lucru este realizabil prin reducerea drastică a pragului electoral de 10 %. Trebuie să fie prevenit recursul la interzicerea partidului ca miză în jocul politic. Cu ajutorul Europei, Turcia trebuie să depună eforturi în acest sens fără întârziere. Nu îmi rămâne decât să îi mulţumesc comisarului Rehn pentru cooperarea lui formidabilă. Îi doresc mult succes în noul portofoliu.
Olle Schmidt
(SV) Extinderea a permis UE să încurajeze pe continentul nostru valori fundamentale cum ar democraţia şi drepturile omului şi să creeze condiţiile pentru funcţionarea statului de drept întemeiat pe instanţe independente şi autorităţi juridice cu o democraţie de piaţă funcţională - cu alte cuvinte să creeze o Europă stabilă şi paşnică.
Dezvoltarea trebuie să continue. De aceea Turcia ar trebui primită în Europa. Mult prea muţi din acest Parlament şi dintre guvernele statelor UE încearcă să se eschiveze de la promisiunea făcută Turciei ca ţară candidată. O astfel de atitudine este lipsită de onoare şi creează nesiguranţă nu numai în Turcia, ci şi în alte ţări candidate. Bineînţeles, Turcia nu poate adera la UE fără să fi îndeplinit toate criteriile. UE trebuie să fixeze criterii stricte dar, în acelaşi timp, trebuie să sprijine ţara candidată pentru ca aceasta să poată într-adevăr îndeplini aceste criterii.
După cum s-a menţionat deja, Turcia a realizat câteva progrese; din nefericire, însă, situaţia e departe de a fi clară. Există încă neajunsuri majore. Decizia Curţii Constituţionale de a interzice cel mai mare partid kurd este, desigur, inacceptabilă şi blochează aderarea.
Dar doresc să ridic şi o altă problemă legată de aderarea Turciei. Colegul meu din Danemarca a adus cred deja în discuţie acest aspect. Săptămâna trecută, Radio Suedia a vorbit despre un raport de audit care a dezvăluit neajunsuri majore în privinţa utilizării fondurilor UE în Turcia. Banii nu ajung la cei care au cea mai mare nevoie de ei. Au existat, de asemenea, critici în ceea ce priveşte monitorizarea deficientă şi faptul că populaţia rurală - minorităţile kurde şi asiriene - nu primesc nici o parte din ajutorul UE. Nici femeile nu au fost tratate în mod echitabil. Normele de acordare a finanţării pentru proiecte sunt complexe şi foarte greu de înţeles. Împreună cu colegul meu, dl Färm, l-am rugat pe dl Rehn să rezolvăm această problemă în ultimele sale zile în calitate de comisar pentru extindere. Aşteptăm o reacţie rapidă. În final doresc să îi mulţumesc dlui Rehn pentru excelenta sa activitate în calitate de comisar pentru extindere şi îi doresc succes în noua sa funcţie.
Frieda Brepoels
(NL) Doamnă preşedintă, deschiderea democratică anunţată de guvernul turc a degenerat într-o negare democratică. Interzicerea Partidului Societăţii Democratice (DTP) a distrus şi, astfel, a negat, pentru a nu ştiu câta oara, libertatea de expresie, libertatea de asociere şi de participare politică a kurzilor. Lipsa de democraţie, rolul predominant al armatei şi poliţiei, pragul electoral foarte înalt de 10 %, eşecul de a reforma atât constituţia cât şi legea privind partidele politice, persecutarea şi închiderea politicienilor şi militanţilor kurzi; toate semnalele arată în mod evident că Ankara este incapabilă să rezolve cu maturitate problema drepturilor minorităţilor. De fiecare dată când Turcia deschide o uşă democraţiei, trânteşte o alta. Mă face să mă întreb dacă toată această stare de fapt mai poate fi numită deschidere democratică. Aş dori ca dl comisar să ne spună care este părerea sa şi dacă este pregătit să colaboreze cu guvernul turc pentru a elabora un calendar specific pentru înfăptuirea unui număr de reforme cruciale în conformitate cu standardele europene.
Nikolaos Chountis
(EL) Doamnă preşedintă, domnule, López Garrido, domnule Comisar, declaraţiile dvs. din această seară mi-au lăsat impresia că sunteţi gata să ignoraţi cu nepăsare faptul că cea mai recentă decizie a Curţii Constituţionale turce de a scoate în afara legii partidul pro-kurd a fost luată cu câteva ore înainte de decizia Consiliului pentru afaceri generale şi decizia întâlnirii de la nivel înalt, prin care se dă undă verde pentru continuarea procesului de integrare a Turciei în Europa, într-un moment în care Turcia este o ţară care încalcă drepturile oamenilor şi pe cele democratice, eşuează în a respecta legislaţia internaţională şi refuza să recunoască Republica Cipru. Nu aţi ajuns încă la concluzia că această indulgenţă constantă, în loc să repună Turcia pe drumul cel drept nu face decât să îi încurajeze sfidarea? Este o realitate că actuala constituţie a Turciei creează instabilitate politică, nu garantează libertăţile religioase şi politice şi oferă o justificare pentru orice intervenţie a statului.
Întrebarea este: ce măsuri veţi adopta pentru a proteja drepturile cetăţenilor kurzi? Şi, mai important: vom solicita, până la urmă, o reformă constituţională fundamentală care să creeze un cadru capabil să garanteze aceste libertăţi şi să determine statul turc să respecte toate drepturile stipulate în criteriile pe care trebuie să le îndeplinească o ţară pentru a înainta pe drumul către aderare?
Róża, Gräfin von Thun Und Hohenstein
(PL) Doamnă preşedintă, promisiunea aderării la Uniunea Europeană a constituit mult timp forţa motrice a schimbărilor democratice din Turcia. Cu toate acestea, după 2005, susţinerea Turciei pentru aderarea la UE a scăzut de la 70 % la numai 42 %. În această situaţie, continuarea procesului de democratizare din Turcia necesită, într-adevăr, o mai bună cooperare cu Uniunea Europeană.
Turcia a înregistrat multe progrese - colegii mei au vorbit deja despre acestea - care merită recunoaşterea noastră, dar există încă domenii care necesită o atenţie deosebită. S-a menţionat deja problema libertăţii presei şi a libertăţii mediei electronice. OSCE, de pildă, raportează că Turcia blochează 3700 de site-uri internet. O altă problemă importantă este accesul femeilor la viaţa publică. Constituţia turcă le interzice femeilor care poartă voalul tradiţional accesul în universităţi, în condiţiile în care 70 % dintre femei poartă astfel de voaluri. Această luptă între laicitate şi democraţie este o adevărată provocare în Turcia.
Doresc, de asemenea, să menţionez problema kurzilor, şi anume recunoaşterea lor ca minoritate naţională. Soluţiile propuse de guvernul turc nu sunt satisfăcătoare. Este adevărat că au început să recunoască limba kurdă, dar constituţia turcă conţine încă articolul 42, prin care se interzice predarea limbii kurde ca limbă maternă în instituţiile de învăţământ.
Este important să dezvoltăm cooperarea în permanenţă, atât cu parlamentul cât şi cu guvernul, dar este la fel de important să sprijinim organizaţiile nonguvernamentale, iniţiativele sociale şi parteneriatele cu administraţiile locale din Turcia. Trebuie să intensificăm cooperarea dintre instituţii dar, mai ales, atunci când vorbim despre dezvoltarea democraţiei nu trebuie să uităm că relaţiile dintre oamenii obişnuiţi sunt cele care într-adevăr schimbă lumea.
Arlene McCarthy
Doamnă preşedintă, din nefericire împărtăşesc părerile celorlaţi conform cărora decizia Curţii Constituţionale de a interzice DTP nu poate fi percepută decât ca un regres în eforturile de democratizare ale Turciei, în ciuda progreselor ferme realizate prin recentele iniţiative democratice.
Legea prin care se interzice DTP a fost utilizată - după cum s-a spus deja - din 1982 pentru a interzice în jur de 27 de partide deşi partidele politice sunt expresia voinţei oamenilor. Partidele politice sunt seva oricărei democraţii şi cred că a sosit timpul de a introduce reforme pentru a elimina practica interzicerii partidelor politice.
Pe de altă parte, toate partidele politice şi candidaţii care doresc poziţii care se ocupă printr-un proces electoral democratic trebuie să respecte principiile de bază ale democraţiei şi ale statului de drept şi trebuie să se angajeze să realizeze obiectivele politice făcând uz exclusiv de mijloace paşnice. Am crescut în Irlanda de Nord şi am văzut prea mulţi oameni mutilaţi şi omorâţi în numele obiectivelor politice. Într-o democraţie, politica se face prin urnele de votare, nu cu gloanţe şi bombe.
Astfel, la fel ca mulţi alţii, fac apel la primul ministru turc şi la guvernul său să garanteze ordinea democratică, să înfăptuiască reforma constituţiei şi să se asigure că această decizie nu va afecta evoluţia Turciei către aderarea la UE, pe care, împreună cu partidul politic din care fac parte, sunt mândru să o susţin.
Charalampos Angourakis
(EL) Domnule preşedinte, conflictul dintre susţinătorii integrării Turciei şi cei care încurajează o relaţie specială între Turcia şi Uniunea Europeană ilustrează conflictul imperialist intern din cadrul Uniunii Europene şi concurenţa cu SUA şi alte mari puteri.
Rapoartele de progrese ale Turciei prezentate Parlamentului European sunt rezultatul echilibrului dintre aceste forţe. Nu au nimic în comun cu exploatarea barbară, represiunile şi persecuţiile suferite de lucrătorii din Turcia. Sindicaliştii sunt acuzaţi şi condamnaţi în cadrul unor false procese. Asasinatele politice şi violenţa autorităţilor de urmărire penală continuă. Partidele politice sunt abolite pur şi simplu pentru că exprimă dorinţele populaţiei kurde. Reprezentanţii aleşi sunt urmăriţi în justiţie şi închişi en masse. Turcia continuă să nege drepturile fundamentale ale kurzilor şi ale celorlalte minorităţi. Ocupă ilegal 40 % din teritoriul Republicii Cipru şi evită orice soluţie la această problemă. Ameninţă Grecia cu casus belli şi invocă pretenţii teritoriale.
Cu toate acestea, Uniunea Europeană felicită Turcia pentru că aşa cer NATO şi companiile multinaţionale europene care investesc în gazoductul Nabucco şi ambiţiile lor economice şi geostrategice din această ţară şi în general în Orientul Mijlociu.
Jarosław Leszek Wałęsa
(PL) Doamnă preşedintă, sprijin aderarea Turciei la Uniunea Europeană dar doresc să condamn decizia din decembrie a Curţii Constituţionale turce de a interzice DTP. Decizia a fost justificată prin presupusele legături ale partidului cu organizaţia teroristă PKK. Ştiu că trăim într-o perioadă în care securitatea este vitală; cu toate acestea, libertăţile cetăţenilor nu trebuie să fie afectate. După cum ştim, partidul a reprezentat interesele kurzilor în parlamentul turc din 2007. Deşi a fost doar o reprezentare simbolică cu numai 20 de membri, în ultimii ani a constituit o mărturie importantă a iniţierii procesului de reglementare a problemei kurde. Prezenţa DTP în parlament nu a constituit în niciun fel vreun pericol, ci era una din condiţiile necesare pentru stabilitate politică. Cu toate acestea, nu cred că trebuie să vorbim de destabilizare, deoarece conflictul cu minoritatea kurdă este vechi şi în nici o etapă nu a zdruncinat cu adevărat Turcia. Nu cred că acest lucru se va întâmpla acum, sau cândva în viitor.
Guvernul a făcut multe gesturi încurajatoare în trecut, şi e greu să vorbim de o campanie anti-kurdă. Cu toate acestea, procesul de pace turco-kurd a suferit un regres considerabil. Interzicerea activităţilor partidului este o mişcare politică tipică. Hotărârea nu înseamnă doar un regres de mulţi ani al relaţiilor turco-kurde, ci şi un pas înapoi pentru întregul proces de democratizare.
Inés Ayala Sender
(ES) La rândul meu doresc să vorbesc despre situaţia contradictorie în care ne regăsim azi sprijinind în continuare procesul de aderare a Turciei pentru că din diferite motive avem nevoie de Turcia în Uniunea Europeană. Azi ne găsim într-o situaţie contradictorie deoarece, în urmă cu doar două săptămâni, Parlamentul European îşi exprima sprijinul şi mulţumirea faţă de evoluţiile constatate în relaţiile dintre turci şi comunitatea kurdă, pentru a ne arăta azi consternaţi de interzicerea principalului partid kurd din Turcia, fapt care, desigur, ridică încă o dată probleme grave.
În acest sens, doresc, desigur, să îndemn Parlamentul şi Uniunea Europeană şi să solicit Comisiei să reia sau să intensifice în continuare eforturile de a realiza reformele necesare pentru aderare din domeniile cheie, şi care au înregistrat progrese, de exemplu în aspecte legate de nevoia de consens între partidele politice, ceea ce, bineînţeles, ar trebui să conducă la un apel adresat guvernului turc să rezolve în mod satisfăcător situaţia în care se găseşte partidul politic kurd, DTP.
Theodor Dumitru Stolojan
Sunt un susţinător convins al aderării Turciei la Uniunea Europeană. Sunt de acord cu poziţiile ferme exprimate aici cu privire la necesitatea ca Turcia să respecte drepturile omului. Îmi exprim, însă, speranţa că aceeaşi fermitate va fi şi în susţinerea eforturilor pe care Turcia le face pentru aderarea la Uniunea Europeană.
Salut poziţia Preşedinţiei spaniole cu privire la dorinţa de a continua deschiderea capitolelor de negociere cu Turcia.
Doresc să vă spun că am vizitat anul trecut, ca membru al delegaţiei comune a Parlamentului European şi parlamentului Turciei, am vizitat Turcia după 20 de ani, iar progresele făcute de societatea turcă sunt impresionante
Antigoni Papadopoulou
(EL) Doamnă preşedintă, se pare că anii de violenţă şi terorism din Turcia nu s-au încheiat. Kurzii, minorităţile nemusulmane, sindicaliştii, Patriarhia ecumenică, armenii, ciprioţii, prizonierii, autorităţile locale, homosexualii, femeile, partidele politice kurde şi mass media au multe de spus atunci când îndrăznesc să rupă tăcerea.
În ciuda reformelor şi progreselor din Turcia, încă există numeroase legi care nu se aplică. Partea întunecată şi încălcările drepturilor omului sunt cât se poate de reale atunci când vorbim despre libertatea presei, egalitate de gen, libertatea expresiei şi drepturile minorităţilor. Acestea sunt de altfel şi motivele pentru care Curtea Europeană a Drepturilor Omului a condamnat Turcia ca urmare a plângerilor depuse de cetăţeni turci şi minorităţi pentru încălcarea dreptului la viaţă, tratament inuman şi degradant şi o întreagă serie de alte încălcări.
Consider că Uniunea Europeană poate juca un rol de catalizator în democratizarea Turciei dacă va solicita aplicarea deplină a acquis-ului european fără nicio derogare, fără calcule egoiste şi fără să recurgă la o politică a standardelor duble. Domnule Rehn, dacă veţi continua să flataţi Turcia şi să deschideţi noi capitole nu veţi contribui la democratizarea Turciei; veţi contribui doar la perpetuarea iresponsabilităţii şi a amoralităţii politice.
Bogusław Sonik
(PL) Doamnă preşedintă, în ciuda progreselor înregistrate de Turcia în drumul spre aderare, există în continuare numeroase probleme care încă lasă de dorit în ceea ce priveşte procesul de democratizare a acestei ţări. Într-una dintre rezoluţiile adoptate anul trecut, Parlamentul European şi-a exprimat preocuparea legată de libertatea de expresie din Turcia, precum şi regretul faţă de progresul limitat realizat în domeniul libertăţii religiei. Parlamentul a insistat atunci, şi insistă în continuare, ca guvernul turc să stabilească cadre legale în conformitate cu Convenţia Europeană pentru apărarea drepturilor omului, prin care să li se permită grupurilor nemusulmane şi aleviţilor să funcţioneze fără restricţii inutile.
Imediat după adoptarea din decembrie 2009 a rezoluţiei menţionate, îngrijorarea Uniunii a fost provocată de o decizie a Curţii Constituţionale din Turcia de a interzice DTP, sau Partidul Societăţii Democratice, reprezentat în parlamentul turc prin 21 de parlamentari. Pretextul prin care s-a justificat interzicerea partidului sunt presupusele legături pe care acesta le-ar avea cu mişcarea kurdă PKK.
Franz Obermayr
(DE) Doamnă preşedintă, hotărârea Curţii Constituţionale turce de interzicere a partidului pro-kurd ca fiind neconstituţional este un semnal clar că politica internă turcă nu are deloc o reprezentare a democraţiei care să corespundă conceptului de democraţie astfel cum îl înţelegem noi ca europeni. De asemenea, denunţă în mod clar ambalajul frumos colorat în care este prezentat raportul de situaţie al comisiei Ahtisaari.
În ciuda faptului că în mod tradiţional Istanbulul are o populaţie deschisă, educată, orientată înspre Europa, în ciuda evenimentelor excepţionale prilejuite de statutul de Capitală a Culturii pe are îl deţine Istanbul în 2010, aceste aspecte nu sunt, din păcate, reprezentative pentru această ţară ca întreg. Prin urmare, trebuie să acceptăm realitatea. Oricine interzice partidele politice şi minorităţile ca fiind neconstituţionale este în disonanţă cu valorile europene. De neînţeles este şi permanenta noastră oscilare care nu ne va ajuta să ne construim o reputaţie bună sau să facem o impresie bună partenerilor noştri de dialog turci.
Prin urmare, opriţi negocierile! Vă rog să opriţi şi plăţile pentru preaderare, pentru că oricine doreşte bani în schimbul valorilor morale, cu siguranţă nu se va lăsa convins de astfel de plăţi.
Anna Záborská
(SK) Democraţia depinde de anumite condiţii pe care nu şi le poate crea singură. Este un adevăr valabil în egală măsură pentru statele membre şi democraţia din Turcia. Deşi există mai multe aspecte problematice, voi menţiona doar unul dintre acestea.
În timp ce libertatea cultelor este respectată în Republica Turcia, în ceea ce priveşte libertatea religioasă, în ultimii ani nu s-au înregistrat progrese semnificative. Libertatea cultelor este recunoscută formal dar, în realitate, este îngrădită în ceea ce priveşte, de pildă, alegerea lăcaşelor de cult. Regret că UE nu reuşeşte să abordeze această chestiune în profunzime. În cel mai recent raport de progres, care conţine 180 de pagini, această problemă este rezumată în doar două. Nu există nicio menţiune despre restricţiile dure impuse administraţiilor autonome ale comunităţilor religioase nu doar la nivel administrativ şi economic, ci şi la nivel pastoral şi clerical.
Având în vedere că de mult timp conferinţele consiliului episcopilor europeni denunţă încălcarea permanentă a libertăţii religioase în Turcia, Uniunea Europeană ar trebui să insiste în mod constant asupra respectării drepturilor omului în contextul libertăţii religioase.
Ismail Ertug
(DE) Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, Turcia este, desigur, un subiect emoţional. În acest context trebuie să avem în vedere în permanenţă un lucru, care de altfel a fost menţionat de mai multe ori în dezbaterea de azi, şi anume că, deşi interzicerea partidului este total inacceptabilă, aceasta nu a fost pronunţată de guvern, ci de sistemul judiciar. Trebuie să operăm o distincţie dacă vrem să fim corecţi şi oneşti.
Dar nu asta voiam să spun. Ca europeni, trebuie să ne întrebăm unde dorim să ajungem de fapt. Dacă, în calitate de actori globali, dorim să transmitem nu doar valori economice - şi ca social democrat doresc să subliniez acest aspect - ci şi valori politice, şi nu doar în Europa ci şi dincolo de graniţele Europei, în întreaga lume, atunci avem nevoie şi de Turcia. Acest lucru ne va permite în acelaşi timp să ne impunem cerinţele cu fermitate şi claritate în negocierile noastre cu Turcia. Doar atunci vom reuşi să punem în mişcare un proces democratic care să ne permită succesul în obiectivul nostru major.
Diego López Garrido
În chestiunea pe care o vom numi relaţia dintre Uniunea Europeană/Turcia în vederea procesului de aderare, Consiliul va acţiona în următorul mod:
în primul rând, credem că trebuie să menţinem perspectiva europeană pentru Turcia. Considerăm că dacă într-o zi Turcia va intra în Uniunea Europeană, această aderare va face Uniunea mai puternică, nu mai vulnerabilă. Prin urmare, procesul va avea efecte benefice pentru ambele părţi.
În al doilea rând, negocierile. După cum a subliniat dl Obiols, negocierea este o armă incontestabilă pentru a evolua în acest proces şi pentru a avansa procesul de reforme interne din Turcia. Acest lucru a fost demonstrat în mod convingător. Negocierea reprezintă un element strategic şi ar trebui încurajat în forma prezentată de dl comisar Olli Rehn în discursul său.
În al treilea rând, un mesaj clar pentru Turcia. Trebuie să fim foarte clari cu Turcia. Pentru acest lucru nu a pledat doar dna Oomen-Ruijten, autoarea acestei propuneri de rezoluţie, care după părerea mea este o propunere foarte amplă, complexă şi detaliată şi poate constitui un temei excelent pentru viitoarele lucrări, ci şi mulţi dintre participanţii la dezbaterea din această seară: Dna Corazza, dna Ludford, dna Keller, dl Zahradil şi mulţi alţii au pledat pentru transmiterea unui semnal clar Turciei.
Turcia este o ţară care, dacă va îndeplini criteriile de la Copenhaga, va putea adera şi va trebui să adere la Uniunea Europeană.
Cu toate acestea, în prezent Turcia nu le îndeplineşte şi în acest context democraţia şi drepturile omului sunt cei doi factori centrali în analiza posibilei aderări viitoare a Turciei la Uniunea Europeană. În ceea ce priveşte drepturile omului, unele dintre acestea, unele dimensiuni specifice ale acestora sunt fundamentale pentru definiţia unei democraţii care îndeplineşte cerinţele numite criteriile de la Copenhaga.
Trebuie avute în vedere toate aceste elemente în problemele legate de justiţie, de egalitatea dintre femei şi bărbaţi, de tortură şi maltratare, libertatea de expresie, respectul pentru minorităţi şi pluralism. S-a demonstrat aici că în toate aceste aspecte s-au putut observa progrese evidente dar în fiecare dintre ele s-au constatat şi inegalităţi sau involuţii. Astfel se prezintă situaţia. Depinde din ce perspectivă o priviţi. Paharul poate fi pe jumătate plin sau pe jumătate gol. Prin urmare, cred că acestea sunt elementele fundamentale pe care trebuie să ne concentrăm în relaţia dintre Uniunea Europeană şi Turcia.
Consider că procesul de apropiere dintre Turcia şi Uniunea Europeană este posibil; este un proces realizabil. Din acest motiv, procesul este deschis şi Turcia are statutul de ţară candidată. Este un proces necesar care, bineînţeles, trebuie să avanseze cât mai repede posibil. Rolul Parlamentului European în acest proces este esenţial. Parlamentul trebuie să joace un rol central în dezvoltarea, analiza, evaluarea şi consolidarea acestui proces pe care cu toţii îl dorim cât mai rapid.
Olli Rehn
membru al Comisiei. - Doamnă preşedintă, mă bucur că îmi pot afirma pentru ultima dată părerea cu privire la Turcia.
Vreau să vă mulţumesc pentru dezbaterea substanţială şi responsabilă din această seară. De fapt, în ceea ce priveşte Turcia, mi-am luat deja rămas bun de la dvs. în decembrie sau noiembrie. Nu mă voi repeta acum. Sper că este ultima dată când trebuie să îmi iau rămas bun în problema Turciei în această cameră şi că putem merge mai departe pentru a începe să abordăm marile provocări economice şi de altă natură ale Uniunii Europene.
De asemenea, doresc să profit de această ocazie pentru a mulţumi Preşedinţiei spaniole şi primului ministru Zapatero pentru lansarea Alianţei Civilizaţiilor, care este o iniţiativă importantă şi pot afirma că sunt gata să mă alătur acestei alianţe. Este o iniţiativă importantă şi pentru relaţiile UE-Turcia.
Dezbaterea de azi s-a concentrat în mare măsură şi pe bună dreptate pe închiderea partidului. Este foarte important ca Turcia să realizeze reforma legislaţiei şi a întregului cadru juridic constituţional al partidelor politice în conformitate cu recomandările Comisiei de la Veneţia.
Domnii van Baalen şi Schmidt au ridicat problema recentului raport al Curţii de Conturi cu privire la Turcia. Vă pot spune că concluzia noastră din Comisie, din DG Extindere, coincide cu cele prezentate în raport în ceea ce priveşte necesitatea ca ajutorul nostru financiar să fie axat pe strategii, multianual şi corelat în mod mai clar cu nevoile care reies din calendarul de reforme politice ale ţărilor, în acest caz al Turciei.
Lucrările în acest scop sunt în curs de desfăşurare, vizând inclusiv o orientare complet nouă pentru pregătirea şi planificarea documentelor pe o bază multianuală şi pentru tranziţia de la o programare axată pe proiecte la una care se bazează pe sectoare. Această nouă abordare presupune, de asemenea, un accent mai puternic pe dezvoltarea chiar de către ţările beneficiare a strategiilor sectoriale, fapt care ar trebui să faciliteze identificarea în comun a priorităţilor politice de către Comisie şi autorităţile turce.
Voi fi bucuros să vă ofer un răspuns mai amplu şi mai detaliat în această privinţă dacă îmi trimiteţi în scurt timp o scrisoare, astfel încât să vă pot oferi aceste informaţii în mandatul actualei Comisii.
Dincolo de închiderea partidelor, cred că este important să discutăm despre transformările democratice într-un context mai amplu. Este ceea ce aţi făcut în această seară şi doresc doar să evidenţiez pe scurt trei chestiuni care, după părerea mea, reprezintă paşii cei mai importanţi în viitor.
În ultimii cinci ani am asistat la o transformare democratică extraordinară în Turcia. Comparată cu Turcia de acum cinci ani, să spunem, este o ţară foarte diferită. Dar, bineînţeles, paharul nu este încă plin şi mai există încă numeroase reforme importante care trebuie să fie implementate în Turcia.
Prima şi cea mai importantă dintre ele priveşte drepturile cetăţenilor şi libertăţile fundamentale. Dosarul Turciei în materie de libertate de expresie nu este în conformitate cu standardele UE. Mulţi autori şi jurnalişti riscă încă să fie persecutaţi şi condamnaţi pentru activitatea lor. A sosit momentul ca Turcia să adopte toate reformele legislative necesare, astfel încât această problemă să ţină de trecutul Turciei şi nu de viitorul său. Este un aspect fundamental pentru orice societate deschisă şi democratică, după cum este fundamental pentru a putea aborda problemele sensibile ca problema armenilor, problema kurzilor sau problema Ciprului.
În al doilea rând, anul trecut am asistat la evoluţii importante în relaţiile dintre civili şi armată. Ancheta Ergenekon, în curs de desfăşurare, este esenţială pentru eforturile de democratizare din Turcia şi cetăţenii turci merită, într-adevăr, ca ancheta să fie finalizată şi aşteaptă pe bună dreptate să fie luate toate precauţiile necesare pentru a li se garanta tuturor inculpaţilor un proces corect.
În al treilea rând, dar nu mai puţin important, democraţia autentică nu poate fi realizată dacă jumătate din populaţie - femeile - sunt extrem de slab reprezentate în politica naţională şi locală. Suntem aliaţii ONG-urilor care luptă pentru drepturile femeilor turce şi care, din fericire, sunt neobosite în eforturile lor de a promova acest calendar. Crearea unei comisii speciale pentru egalitatea de gen este un pas important care sper că va contribui semnificativ la consolidarea reprezentării politice a femeilor la toate nivelurile societăţii turce.
Pentru a rezuma, procesul de aderare a Turciei la UE poate fi un drum lung şi uneori plin de sinuozităţi, dar este esenţial să nu pierdem din vedere obiectivul fundamental al transformării democratice a ţării. Relevanţa acestuia nu este legată doar de interesele fundamentale ale Turciei, ci şi ale Uniunii Europene şi cea mai bună metodă pentru a-l realiza este să fim corecţi şi în acelaşi timp fermi cu Turcia, reuşind astfel să ne păstrăm credibilitatea şi puterea de a condiţiona pentru a impulsiona realizarea reformelor referitoare la libertăţile fundamentale din Turcia. În acest efort major contez pe susţinerea dvs. puternică. Este un lucru esenţial pentru ca în final acest proiect să fie o reuşită.
Preşedinta
Dezbaterea a fost închisă.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Kristiina Ojuland  
Doamnă preşedintă, raportul de dezvoltare referitor la Turcia şi elaborat de Comisia Europeană în 2009 identifică în implementarea reformei constituţionale o provocare importantă pentru continuarea procesului de democratizare. În raport se afirmă că, în ciuda susţinerii evidente de care se bucură guvernul în rândul populaţiei şi a largii majorităţii parlamentare, evoluţiile înregistrate în implementarea reformei politice şi constituţionale nu au fost satisfăcătoare, pentru că partidele nu au reuşit să ajungă la un consens. Ca în orice altă ţară democratică, poziţiile adoptate de partidele politice reflectă dorinţele electoratului. Nu trebuie să uităm că într-o societate democrată partidele sunt responsabile în primul rând faţă de electoratul lor şi, în abordarea Turciei, Uniunea Europeană trebuie să îşi concentreze atenţia pe oamenii de rând. Trebuie să fim foarte prudenţi în adoptarea unei abordări didactice pentru a ghida Turcia în procesul de democratizare. Implementarea reuşită a reformelor dorite necesită sprijinul cetăţenilor care, la rândul său, presupune un grad mai ridicat de sensibilizare generală, precum şi conştientizarea importanţei şi a motivelor care justifică reformele. Reformele care au fost implementate de sus în jos nu vor avea rezultatul dorit atâta timp cât există sentimentul că reprezintă un pericol pentru stabilitatea internă a Turciei. Presiunea exercitată asupra guvernului turc de a accelera reformele care nu se bucură de susţinerea publică ar putea conduce, involuntar, la creşterea separatismului şi a ostilităţii religioase. Sper că, împreună cu guvernul turc, Consiliul şi Comisia vor face eforturi pentru a implementa măsuri care să permită într-o mai mare măsură decât până acum implicarea populaţiei Turciei în procesul de democratizare, în scopul de a garanta, astfel, că implementarea reformelor necesare pentru aderare pe baza criteriilor de la Copenhaga se realizează pe un pământ fertil.
Pavel Poc  
Negocierile de preaderare cu o ţară candidată trebuie să vizeze aderarea respectivei ţări la Uniunea Europeană. Dar, în cazul Turciei, situaţia este mult mai complexă. Discuţiile de preaderare au fost deschise la 3 octombrie 2005. Pe lângă aderarea în sine a ţării, discuţiile trebuie să contribuie la promovarea democraţiei şi a libertăţii şi la protecţia drepturilor omului şi a drepturilor civice în Turcia. Acest obiectiv specific ar trebui realizat nu prin emiterea de declaraţii politice, ci prin transformări legislative ca parte din procesul de armonizare cu sistemul juridic al Uniunii Europene şi, în primul rând şi mai ales, prin practici politice şi sociale preluate din exemplul dat de statele membre. Argumentele împotriva aderării construite pe modelul "ţări europene” versus "ţări islamice” sunt incorecte şi greşite. Afiliaţia istorică a Turciei la Europa este incontestabilă. De fapt, în prezent Turcia este membră a Consiliului Europei şi a Organizaţiei pentru Securitate şi Cooperare în Europa. Nu există unităţi de măsură religioase pentru a evalua o ţară candidată; dimpotrivă, libertatea confesiunii este una dintre principalele valori ale Europei. De aceea, criteriul unic şi decisiv pentru aderarea Turciei la Uniunea Europeană trebuie să fie conformitatea cu principiile statului de drept, confirmarea legislativă a drepturilor civile şi ale minorităţilor şi respectul pentru toate statele membre ale Uniunii Europene.
Renate Sommer  
E bine că măcar Parlamentul European ridică problema democratizării Turciei. Comisia şi Consiliul au, în principiu, tendinţa de a minimaliza gravitatea situaţiei - oricât de dramatică ar fi aceasta. Ei numesc această atitudine "soft power”. Şi totuşi unde ne-a dus această "soft power”? Este evident că, în Turcia, de la deschiderea negocierilor de aderare, diferenţa dintre involuţii şi progresele în direcţia cea bună este considerabilă. Acum asistăm la interzicerea a încă unui partid. Dar asistăm şi la permanenta îngrădire masivă a libertăţilor civile, la oprimarea minorităţilor religioase care merge până la încercarea de a le expulza sau distruge prin vărsare de sânge, la îngrădirea libertăţii de informare a acestora şi a libertăţii presei, la încercarea de anihilare a presei de opoziţie şi a sindicatelor, şi lista poate continua. 'Pacta sunt servanda' - este mereu subliniată referitor la Turcia, şi pe bună dreptate. Dar, acest lucru este valabil şi pentru Turcia! Odată cu intrarea în negocierile de aderare, Turcia a intrat într-un acord cu UE de a respecta criteriile de la Copenhaga. Dacă va continua să refuze realizarea acestora, va trebui să se întrebe dacă doreşte într-adevăr să devină parte a Europei. Elementele "softy” din Comisie, Preşedinţia Consiliului şi Consiliu ar trebui în sfârşit să acţioneze într-un mod coerent în loc de a continua să deschidă noi capitole de negociere.
