Förberedelser för Europeiska rådet (29-30 oktober 2009) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är uttalandet av rådet och kommissionen om förberedelser inför Europeiska rådet.
Cecilia Malmström
rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman! Vi står inför ett möte med Europeiska rådet nästa vecka. Det är en omfattande dagordning och många frågor som berör allas vår välfärd. Vi ska diskutera frågor om att bekämpa klimatförändringarna, hitta vägar för att leda EU ur den finansiella och ekonomiska krisen, främja energisäkerhet och hantera problemet med irreguljär migration.
Europeiska unionen kommer att vara bäst förberedd för att ta itu med alla de här frågorna om vi får klarhet i fördragsfrågan. Det är viktigt att Lissabonfördraget kan träda i kraft så snart som möjligt så att vi bl.a. kan fortsätta arbetet med att utse den nya kommissionen. Det är därför Europeiska rådet också kommer att titta på de här frågorna.
Jag ska börja med dessa frågor som jag vet att det finns ett stort intresse för i Europaparlamentet. I slutet av nästa vecka ska stats- och regeringscheferna försöka få klarhet i ratificeringen av Lissabonfördraget och hur den processen fortskrider. Det överväldigande ja-resultatet på Irland och den polske presidentens underskrift har gett arbetet förnyad kraft. Men som ni alla vet kan fördraget inte träda i kraft förrän alla medlemsstater har ratificerat det - 26 av 27 har gjort det, men Tjeckien återstår. Landets underhus och senat har godkänt fördraget, men därefter har 17 senatorer lämnat in en begäran till den tjeckiska författningsdomstolen för att den ska pröva om Lissabonfördraget är förenligt med Tjeckiens författning.
Vi måste naturligtvis respektera den demokratiska processen i Tjeckien. Den 27 oktober, alltså nästa vecka, ska landets författningsdomstol hålla en offentlig utfrågning i frågan. Vi tror att domstolen kommer att ge sitt utslag mycket kort därefter, men vi har ännu inget datum. Som bekant har också president Vaclav Klaus ställt vissa villkor för att skriva under fördraget. Vi avvaktar och försöker få besked om exakt vad dessa krav och villkor innebär. Därför kommer diskussionen på Europeiska rådet vara mycket beroende av vad som sker i Tjeckien. Den tjeckiska författningsdomstolens uttalanden och den fortsatta hanteringen blir avgörande för när Lissabonfördraget kan träda i kraft.
På Europeiska rådet kommer vi också att diskutera de förberedelser som hittills har gjorts för att fördragets ikraftträdande ska bli så smidigt som möjligt. Här kommer ordförandeskapet att presentera en rapport där vi beskriver var vi står i alla de här frågorna. I den här rapporten framför vi medlemsstaternas syn i frågor som rör till exempel den europeiska utrikestjänsten - en fråga som vi ska diskutera här i eftermiddag - dess omfattning, rättsliga ställning, personalförsörjning och finansiering. Jag har läst Elmar Broks betänkande som antogs i utskottet för konstitutionella frågor i måndags. Vi kommer som sagt att gå djupare in på den i eftermiddag.
Jag kan redan här nämna att till nästa veckas möte så kommer detta betänkande att ligga som vägledning för den höge representantens överväganden så att han eller hon, när väl fördraget har trätt i kraft, mycket snabbt ska kunna lägga fram ett formellt förslag på hur den europeiska utrikestjänsten ska fungera. Det förslaget bör rådet kunna anta mycket snart, förhoppningsvis någon gång under de närmaste månaderna. I många av dessa frågor har vi haft diskussioner och dialog med Europaparlamentet och vi hoppas att detta kommer att fortsätta de närmaste veckorna.
Den stora frågan på Europeiska rådets möte kommer att bli klimatförändringarna. Vår ambition är att rådet ska fatta lämpliga beslut, även i finansieringsfrågan, så att EU kan fortsätta att ta den ledarroll som är nödvändigt och därigenom bidra till ett lyckat resultat i Köpenhamn.
Vid Ekofin-mötet igår hölls en lång och djupgående diskussion i finansieringsfrågan. Ordförandeskapet gjorde sitt yttersta för att nå en överenskommelse, men bedömde till slut att frågan måste avgöras av Europeiska rådet. Det behövs ytterligare diskussioner i några medlemsstater för att vi ska kunna komma vidare. Det är oerhört viktigt att vi kommer överens så att den här processen inte halkar efter. I det här skedet av de internationella förhandlingarna är vi väl medvetna om vilka svårigheter som vi står inför. Därför kan EU och en överenskommelse om finansieringsfrågan innebära en rejäl knuff framåt i förhandlingarna.
Europeiska rådets möte kommer mycket lägligt, kort före FN:s klimatpanels förhandlingssession i Barcelona och mötet med G20-ländernas finansministrar i St Andrews. Det är endast om alla parter agerar som vi kan komma överens i Köpenhamn. Just nu träffas EU:s miljöministrar för att diskutera slutsatserna om klimatförändringarna. Syftet är att kunna ge en heltäckande bild av EU:s ståndpunkter i de aktuella förhandlingsfrågorna.
Viktiga delar i miljörådets slutsatser kommer att vara att klargöra EU:s strategi för långsiktiga utsläppsminskningar och försöka få till stånd en överenskommelse som kan underlätta vårt beslut om att höja vårt mål för utsläppsreducering från 20 till 30 procent jämfört med nivåerna 1990. I miljörådets slutsatser kommer man även ta upp frågan om beslut om EU:s bud i förhandlingarna om utsläppsminskningar för internationell luftfart och sjöfart, utveckla EU:s strategi för åtgärder i utvecklingsländerna när det gäller mätning, rapportering och kontroll av satsningar och sektoriella mekanismers roll, och vidare utveckla EU:s strategi mot avskogning och skogsförstörelse för att påskynda förhandlingarna.
Europeiska rådet kommer också att utvärdera framstegen med att ta fram ett nytt ramverk för EU:s tillsyn av finansmarknaderna. Som ni vet slöt stats- och regeringscheferna i juni en mycket ambitiös överenskommelse med målet att inrätta ett särskilt organ som ansvarar för makrotillsyn över EU:s finansiella system, och tre europeiska tillsynsmyndigheter för bank-, försäkrings- och värdepappersmarknaden. I slutet av september lade kommissionen fram sitt paket med lagstiftningsförslag. Detta är en av ordförandeskapets allra främsta prioriteringar och vi har satt upp en ambitiös tidtabell. Vårt mål är att i slutet av året ha en överenskommelse om hela paketet.
Jag är därför mycket glad över att Ekofinrådet igår kunde ta ett stort steg framåt och nå en bred politisk överenskommelse om att inrätta det nya organet för makrotillsyn, utan att föregripa behandlingen i de nationella parlamenten. Det svenska ordförandeskapet fick också i uppgift av finansministrarna att fortsätta dialogen med Europaparlamentet. Vi har mycket goda erfarenheter av denna dialog och tycker att den fungerar bra.
Det är nu viktigt att vi tar tillfället i akt och driver arbetet framåt så snabbt som möjligt. Vi måste visa att vi gör vårt yttersta för att förhindra framtida kriser och att vi tar vårt gemensamma ansvar genom att se till att konsumenterna och investerarna får tillbaka förtroendet för det finansiella systemet.
Några ord också om sysselsättningen i Europa - en fråga som jag vet att Europeiska rådet kommer att diskutera. På senare tid har vi märkt försiktiga tecken på en återhämtning i ekonomin. Men situationen på arbetsmarknaderna förväntas bli allt sämre och vi kommer fortfarande att behöva stimulans- och stödåtgärder.
En fråga som är viktig för Europeiska rådet att lyfta fram är hur man ska kunna hantera krisens konsekvenser, samtidigt som vi lever upp till vårt långsiktiga mål om att öka arbetskraftsutbudet. Det krävs en hög sysselsättningsnivå för hållbara offentliga finanser. En hög sysselsättningsgrad är en förutsättning för ekonomisk tillväxt, för människors välfärd och ett socialt mer sammanhållet Europa.
I detta sammanhang vill jag också påminna om vad vi sagt när det gäller exitstrategier. Finansministrarna konstaterade att återhämtningen är verklig, men bräcklig. Därför är det viktigt att den expansiva finanspolitiken fortsätter. Samtalen på rådsmötet ledde fram till en överenskommelse om att utforma strategier utifrån de principer som finansministrarna diskuterade vid sitt informella möte i Göteborg.
Jag skulle också vilja säga något om energisäkerhet. I linje med slutsatserna från juni 2009 kommer Europeiska rådet i nästa vecka att bedöma vad som har uppnåtts i fråga om energiinfrastruktur (interconnections) och krismekanismer. Vi har förberett en rapport om den utveckling som har skett sedan januari. Den kommer att uppmärksammas av Europeiska rådet.
Europeiska rådet kommer också att anta EU:s strategi för Östersjöregionen. Vi hade en mycket givande debatt om detta vid parlamentets plenarsammanträde i september. Stats- och regeringscheferna kommer att godkänna ordförandeskapets slutsatser som ska antas vid rådet för allmänna frågor och yttre förbindelser på måndag. Den här strategin utgör ett integrerat ramverk för att hantera de utmaningar som finns och bidra till ekonomisk, social och territoriell sammanhållning inom EU. Jag är övertygad om att denna strategi kan fungera som ett inspirerande exempel för andra makroregioner inom EU och på så sätt förstärka den europeiska integrationen. EU:s strategi för Donauregionen håller redan på att ta form och kommer att presenteras lagom till det ungerska ordförandeskapet 2011.
Det är med stor tillfredsställelse som det svenska ordförandeskapet nu kan presentera resultatet av detta initiativ som ju föddes här i Europaparlamentet. Vi hoppas att Europeiska rådet kan uppmana alla relevanta aktörer att snabbt komma igång med genomförandet av strategin. Det här är helt nödvändigt om vi vill komma igång med att ta itu med de akuta miljöproblemen och nå målen i strategin.
Europeiska rådet kommer också att utvärdera framstegen i genomförandet av de slutsatser som handlar om migrationssituationen i Medelhavet. Rådet kommer att välkomna de åtgärder som har vidtagits på kort sikt, till exempel lanseringen av pilotprojektet på Malta, liksom de framsteg som har gjorts för att inrätta det europeiska asylkontoret. Man kommer också att uppmärksamma att dialogen om migration mellan EU och Turkiet har återupptagits.
Vi förväntar oss att Europeiska rådet manar till ytterligare ansträngningar för att hantera den aktuella situationen i Medelhavsområdet och för att fortsätta arbetet för långsiktiga lösningar som bygger på solidaritet mellan medlemsstaterna. Vi förväntar oss också att rådet understryker behovet av ökade ansträngningar för att genomföra EU:s globala ansats för migration. Rådet kommer att uppmanas att stärka Frontex och att införa gemensamma regler för Frontex operationer till havs.
Slutligen så kommer det även att bli en diskussion om de yttre förbindelserna. I juni fick institutionerna i uppdrag från rådet för allmänna frågor och yttre förbindelser att se över hur man kan öka EU:s engagemang i Afghanistan och Pakistan. Ett första utkast diskuterades vid det informella Gymnich-mötet i september, och just nu diskuterar medlemsstaterna ett detaljerat förslag på arbetsgruppsnivå. Vid utrikesministermötet nästa vecka kommer EU att anta en plan för att stärka insatserna i Afghanistan och Pakistan. Planen fokuserar på att stärka statskapaciteten och institutionerna i de båda länderna. Det är mycket viktigt att denna plan omedelbart kan genomföras.
Omfattande internationella åtgärder behövs om vi ska kunna vända utvecklingen i Afghanistan och Pakistan. Enbart militära lösningar kan aldrig leda till en hållbar lösning. Utan säkerhet och styrning går den ekonomiska utvecklingen förlorad. Vi behöver också satsa på att bygga upp demokratiska institutioner och att stärka det civila samhället. Här har EU en oerhört viktig roll att spela i båda länderna. Det finns gemensamma problem, det finns regionala aspekter, och naturligtvis varierar insatsen mellan Afghanistan och Pakistan. Detta kommer vi att diskutera på Europeiska rådet nästa vecka och jag står naturligtvis till förfogande för att lyssna på ledamöternas kommentarer och frågor.
(Applåder)
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (EN) Herr talman! Jag håller i stort med det som Cecilia Malmström säger på Europeiska rådets vägnar. Jag vill belysa två centrala frågor: Lissabonfördraget och alla institutionella frågor å ena sidan, och kampen mot klimatförändringarna och utsikterna för Köpenhamn å den andra.
Först och främst är jag av den uppfattningen att Europeiska rådet borde kunna fatta de slutgiltiga beslut som krävs för att Lissabonstrategin ska träda i kraft. Vi har i många år vetat att ratificeringen av ett nytt fördrag inte är någon enkel fråga. Vi har upplevt många tillbakagångar och vissa besvikelser, men varje gång har det allt överskuggande argumentet för fördraget segrat - argumentet för ett demokratiskt och effektivt Europa. Jag är övertygad om att det kommer att fortsätta att vara så också under undanröjandet av det sista hindret för att fördraget ska träda i kraft efter det starka stöd som Lissabonfördraget fick av Irlands befolkning.
Efter avslutandet av ratificeringsförfarandet i Polen kan vi nu säga att medlemsstater har godkänt Lissabonfördraget på ett demokratiskt sätt. Vi måste bara avvakta ett slutförande av ratificeringsförfarandet i Tjeckien. De konstitutionella förfaranden som pågår i Tjeckien måste naturligtvis respekteras, och det måste också behovet av att svara på den demokratiska önskan om att fördraget ska träda i kraft. Denna demokratiska önskan visades tydligt av Tjeckiens parlament, så jag hoppas att inga artificiella hinder och inga artificiella förseningar kommer att orsaka fler svårigheter för en fullständig ratificering nu.
Jag har redan framhållit för Europaparlamentet hur viktigt det är att minimera förseningarna när det gäller bildandet av Europeiska kommissionen. Vi måste emellertid göra allt vi kan för att kunna bilda en kommission inom ramen för Lissabonfördraget. Vi måste kunna driva på den dagordning som parlamentet stödde när jag utsågs till ordförande för en ny mandatperiod. För att lyckas med detta och för att institutionerna ska kunna arbeta ordentligt krävs en ratificering av Lissabonfördraget för att få en stark, sammanhängande och effektiv europeisk union. Jag vill följaktligen återigen klargöra att Europeiska rådet måste ta på sig sitt ansvar, att det krävs ett erkännande av hur angeläget det är och en insikt om att den period då gemenskapsinstitutionerna inte kan arbeta ordentligt kommer att bli mycket kostsam för Europa.
Samtidigt är det rätt att driva på arbetet för genomförande nu, och att förbereda inför ett ikraftträdande av fördraget. Jag vet att parlamentet är mycket engagerat i detta arbete. Jag är glad över att få samarbeta med er för att se till att fördelarna med fördraget kommer på plats så snabbt som möjligt. På många områden har parlamentet redan påbörjat arbetet, bidragit stort och utformat idéer på områden som t.ex. det europeiska medborgarinitiativet. Jag vet att ni kommer att diskutera betänkandet av Elmar Brok om den europeiska avdelningen för yttre åtgärder i eftermiddag. I detta betänkande utgår man ifrån exakt rätt grund för att se till att åtgärderna, liksom resten av de nyskapande inslagen i fördraget, gör gemenskapssystemet ännu starkare och dugligare.
Jag vet att det har rått oro från första början för att europeiska avdelningen för yttre åtgärder ska bli ett slags mellanstatligt organ som befinner sig utanför Europeiska unionens system, men denna tjänst bör bli fast förankrad i gemenskapssystemet. Denna avdelning bör absolut samarbeta nära med alla institutioner, framför allt med kommissionen. De beslut som den förbereder kommer att fattas av kommissionen, eller av rådet i frågor som rör den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (Gusp). Jag är faktiskt övertygad om att denna avdelnings framgång kommer att vara beroende av detta för att kunna garantera att Europeiska unionens yttre åtgärder blir något mer än summan av dess institutionella delar. Om avdelningen kan arbeta med parlamentets demokratiska stöd, rådets förbindelser med nationella administrationer och kommissionens expertkunskap och europeiska vision så kan den verkligen bli ett kraftfullt redskap för Europeiska unionen när det gäller att uppnå målen på den globala arenan. En europeisk avdelning för yttre åtgärder, en tjänst som baseras på gemenskapsmetoden, kommer att vara till stor nytta för EU och ett kraftfullt redskap att använda för ett enat Europa för projektering av sitt inflytande i världen.
Samtidigt måste Europeiska rådet driva en politisk dagordning. Man måste upprätthålla styrkan i vårt arbete för att ta itu med den ekonomiska krisen, i huvudsak dess påverkan på arbetslösheten. Vi måste fortsätta att driva det arbete som vi enades om i G20-gruppen. Vi måste göra allt vi kan för att se till att Europeiska kommissionens förslag om finansiell övervakning träder i kraft så snart som möjligt. Vi måste driva på vårt program för att ta itu med energisäkerhet.
Den viktigaste politiska frågan för rådet kommer att vara Köpenhamn. Ett framgångsrikt resultat i Köpenhamn är fortfarande av central betydelse för européerna och en betydelsefull uppgift för det globala samfundet. Det är mindre än 50 dagar kvar till mötet i Köpenhamn. Framstegen i förhandlingarna går fortfarande långsamt. Det faller återigen på Europeiska unionen att visa ledarskap och bibehålla drivkraften. De mål vi har fastställt har inspirerat andra till att trappa upp sina åtgärder, men vi vet alla att vi måste ta ytterligare ett steg för att sporra till verklig, global handling. Vi måste bistå utvecklingsländerna med konkreta finansidéer, som Europeiska kommissionen föreslog förra månaden. Vi uppskattar att utvecklingsländerna kommer att behöva ytterligare omkring 100 miljarder euro per år när vi når 2020. Inhemsk finansiering, dvs. från de stora tillväxtekonomierna - utvecklingsekonomier, men ändå tillväxtekonomier - och koldioxidmarknaden bör täcka en stor del av detta, men storskaliga, internationella offentliga finanser bör också finnas tillgängliga i och med att Europeiska unionen betalar sin egen beskärda del.
På dagordningen för Köpenhamn står inte bara klimatförändringarna. Denna fråga är naturligtvis den centrala, men klimat handlar också om utveckling, och vi bör inte glömma denna mycket viktiga dimension. Detta är ett mycket viktigt åtagande, i synnerhet i en tid då offentliga budgetar redan befinner sig under press, men vi vet alla att kostnaderna kommer att bli högre ju längre vi väntar. Europeiska rådets uppgift är återigen att finna kreativa lösningar, att visa att Europeiska unionen står enad bakom behovet att bekämpa klimatförändringarna.
För det första måste det framgå i Köpenhamn att initiativet att minska utsläppen pågår, för det andra måste det framgå att vi är beredda att hjälpa dem som är redo att ta nästa steg. Det är det bästa sättet att plädera för det slags aktiva Europa som Lissabonfördraget medför - att driva en dagordning som visar att Europeiska unionen medför konkreta fördelar för sina medborgare.
För att kunna skapa en ambitiös dagordning behövs en effektiv institutionell ram, och nu är jag tillbaka vid min första punkt. Lissabonfördraget är det utvidgade EU:s första fördrag. Denna generation, i synnerhet våra vänner i Central- och Östeuropa, minns mycket väl tiden då Europa var delat, men vi kommer inte att finnas kvar för evigt. Institutioner finns kvar, och därför behövs institutioner för det utvidgade EU. Lissabonfördraget är Europas fördrag för 2000-talet, med starka institutioner som kan leverera konkreta resultat i ett EU med 27 medlemsstater, och i en europeisk union med fler medlemsstater i framtiden. Enbart institutioner räcker emellertid inte. Det krävs en stark politisk vilja för att vi ska nå våra mål, och jag hoppas att Europeiska rådet kommer att visa denna vilja i slutet av månaden, för ett kraftfullt och ambitiöst resultat i Köpenhamn.
(Applåder)
Joseph Daul
för PPE-gruppen. - (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Vi i Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) förväntar oss att man vid nästa möte med Europeiska rådet ska få ett slut på den alltför långa period av osäkerhet som rått i fråga om de europeiska institutionerna, och tillföra den stimulans som behövs för att bilda den nya kommission och utse den fasta rådsordförande och höge representant som planeras i Lissabonfördraget.
Rådet måste framför allt vida de åtgärder som krävs för att hjälpa fram en återhämtning av tillväxten och placera Europa i bästa möjliga läge för att skapa sysselsättning, eftersom krisen kommer att bestå tills en social samordning har återupprättats.
Vad gäller institutionerna vill jag först och främst påminna alla om att den polska presidentens beslut att underteckna fördraget innebär att alla länder utom ett har röjt väg för att EU till slut ska kunna gå vidare utan att förlora tid.
Den 27 oktober, två dagar före Europeiska rådets möte, kommer den tjeckiska författningsdomstolen att granska fördragets förenlighet med landets konstitution. Vi kommer naturligtvis att respektera det beslutet, hur det än ser ut.
Å andra sidan beklagar min grupp att den tjeckiska presidenten har kommit med ett nytt svepskäl, för vi vet alla att detta bara är ett svepskäl, för att skjuta upp undertecknandet, trots att hans parlament har antagit Lissabonfördraget som sådant. Jag anser att det är beklagligt att andra länder följer hans exempel och i sin tur kräver försäkringar i fråga om den ena eller andra aspekten av fördraget. Vi får inte falla för frestelsen att öppna denna Pandoras ask, och jag gratulerar ordförandeskapet till att ha uttryckt detta klart och tydligt.
Vi i PPE-gruppen förväntar oss att Europeiska rådet tydligt ska ange att Europeiska unionen inte kommer att acceptera några förseningsknep. Alla i EU har, direkt eller indirekt, gett sitt stöd till fördraget, och nu måste vi gå vidare. Vi vet alla att de verkliga politiska, ekonomiska, sociala och ekologiska frågorna inte kommer att hanteras i den takt och med det allvar som krävs så länge som den europeiska allmänna debatten monopoliseras av den institutionella frågan och så länge som EU inte har de redskap som krävs för att fatta beslut på ett både demokratiskt och effektivt sätt. Det är uppenbart att vi i nuläget befinner oss i ett dödläge.
Parlamentet måste så snabbt som möjligt kunna gå vidare med utfrågningarna av framtida ledamöter av kommissionen, och man måste kunna fatta beslut om utnämningar till alla de befattningar som finns tillgängliga i kommissionen och rådet, om möjligt före årsskiftet.
PPE-gruppen förväntar sig också att Europeiska rådet ska ge viss tydlig vägledning i fråga om ekonomisk politik genom att dra slutsatser från G20-mötet i Pittsburgh, som gav blandade resultat, och vi kan redan se i pressen att det är som om ingenting har hänt.
EU måste göra allt man kan för att företagen ska kunna återgå till en tillräcklig aktivitetsnivå för att rekrytera, men också investera i forskning. EU måste göra allt man kan för att skapa rättvisa kommersiella förhållanden.
Slutligen vill jag i fråga om klimatet säga att jag förväntar mig att Europeiska rådet ska utarbeta en strategi som lämpar sig för situationen, dvs. de bristande åtaganden som våra partner gjort hittills, mindre än två månader före Köpenhamn. Jag vill ställa följande tydliga fråga: vilka påtryckningar kommer vi att utöva på Förenta staterna, Kina och alla tillväxtländer? Måttliga och artiga påtryckningar eller maximala påtryckningar? Även om jag är glad över att Europa är banbrytare på detta område så kan vi inte vara den enda part som gör de ansträngningar som krävs för att bekämpa den globala uppvärmningen.
Det återstår bara 50 dagar till toppmötet i Köpenhamn - 50 dagar är inte mycket, men det är tillräckligt om vi vet hur vi ska övertyga, och därför ber jag er, herr rådsordförande och herr kommissionsordförande, att tala om för oss hur ni tänker använda er av dessa 50 dagar.
Europeiska rådets session i oktober kommer att utgöra ett avgörande tillfälle, och det kommer att visa huruvida Europa är medvetet om det akuta behovet att agera på områdena för ekonomi och sociala frågor och att övervinna de institutionella grälen. Min grupp, PPE, vädjar till ansvarskänslan hos var och en av EU:s 27 medlemsstater.
(Applåder)
Hannes Swoboda
för S&D-gruppen. - (DE) Herr talman, fru Malmström, herr Barroso! Innan jag tar upp de institutionella frågorna vill jag kort kommentera Köpenhamn.
Ni har helt rätt i det, fru Malmström, och José Manuel Barroso har bekräftat detta, att ett av de avgörande beslut som vi nu måste fatta rör Köpenhamn. Vi behöver bindande mål, inte allmänna uttalanden. Detta kommer inte att bli lätt att uppnå, för amerikanerna har ännu inte avslutat sin lagstiftningsprocess. Vi måste också fatta vissa beslut efter Köpenhamn, under loppet av nästa år. Det måste dock finnas bindande mål i slutet av denna process. Detta är av helt avgörande betydelse.
För det andra, vad gäller finansmarknaderna och den ekonomiska situationen, är den bonus som betalas ut i nuläget både skandalös och provocerande. Detta gäller i synnerhet för USA, men det kommer också att bli fallet i Europa. Detta är inte det centrala problemet, men det visar hur många chefer som fortfarande inte förstår vad de nya bestämmelserna på finansmarknaderna innebär och vilket ansvar de har gentemot befolkningen som helhet. Fru Malmström! Jag medger att ni har rätt i att frågan om sysselsättningspolitik måste prioriteras särskilt. Det handlar inte bara om att behålla den stimulans som sattes in som en del av den ekonomiska återhämtningsplanen. Det handlar också om att införa nya åtgärder för att stimulera sysselsättningen.
I går gav kommissionens ordförande ett positivt svar på Stephen Hughes' begäran. Det gläder mig mycket att vi åtminstone har kunnat nå enighet om att sysselsättningspolitiken befinner sig i kärnan av de kommande årens verksamhet.
Nu vill jag säga något om Lissabonfördraget. Först och främst förutsätter jag, när det gäller Václav Klaus' saknade underskrift, att författningsdomstolen kommer att fatta ett positivt beslut. Jag anser att det är oacceptabelt att Benešdekreten används på detta sätt, att denna fråga kanske kommer att återupptas och att undertecknandet kan försenas. Jag vill påminna mina tjeckiska kolleger om att vi före Tjeckiens anslutning beställde en rapport om Benešdekreten - detta borde ni komma ihåg, fru Malmström, för på den tiden var ni en av oss - i vilken man undersökte huruvida Benešdekreten utgjorde ett hinder för Tjeckiens anslutning. Vid den tidpunkten ansåg en majoritet att de inte gjorde det. Dekreten har inte några nya följder nu, utan de hade följder vid den tidpunkt då de togs upp till diskussion. När vi säger att Benešdekreten inte utgjorde något hinder för Tjeckiens anslutning innebär det att det är oacceptabelt att nu använda samma dekret för att vägra att underteckna Lissabonfördraget. Vi måste framhålla vår ståndpunkt klart och tydligt i detta avseende.
Lissabonfördraget har två huvudsakliga mål: å ena sidan en ökad demokrati i Europa, vilket inbegriper en ökad parlamentarisk demokrati, i synnerhet i Europaparlamentet ...
(Protester)
det vill ni inte ha, eftersom ni inte ställer er bakom en ökad demokrati - och å andra sidan en större effektivitet. Nu har ni, fru Malmström, en mycket viktig uppgift, nämligen att se till att de institutionella frågorna och personalfrågorna inte står i vägen för detta under de närmaste veckorna. I går sade Barroso med rätta att vi behöver en rådsordförande som vi inte har något inflytande på, men som kan samarbeta bra med kommissionen - och jag vill tillfoga Europaparlamentet här - och som är av den uppfattningen att gemenskapsmetoden befinner sig i kärnan av beslutsprocessen. Detta är mycket viktigt. Vi behöver inte en rådsordförande som vill glänsa, som bländar alla och försöker slå blå dunster i ögonen på oss. Vi behöver en rådsordförande som kan samarbeta effektivt med oss.
Vi behöver naturligtvis en europeisk avdelning för yttre åtgärder. Inte bara av de anledningar som nämndes av kommissionens ordförande och för att den ska tillhandahålla effektiva bestämmelser i fråga om enighet och en gemensam utrikespolitik, utan också för den parlamentariska kontrollen. Det är inte acceptabelt att vissa punkter plötsligt tas bort från Lissabonfördraget, som ska leda till en ökad parlamentarisk kontroll, med som följd att vi i slutändan har mindre parlamentarisk kontroll om avdelningen för yttre åtgärder blir helt oberoende.
Jag är medveten om att vi måste nå en kompromiss. Ni måste dock vara medvetna om att vi - tillsammans med föredraganden, Elmar Brok - instämmer helt med kommissionens ordförande i att vi behöver en tydlig struktur. Den avgörande faktorn för oss är återigen parlamentarisk kontroll, inklusive kontroll över avdelningen för yttre åtgärder och den utrikespolitik som utarbetats av den höge representanten, även om vi naturligtvis erkänner rådets roll. Eftersom ni tidigare var en av oss och kämpade för detta i utskottet för utrikesfrågor så betraktar vi er som en medkämpe på detta område. Jag hoppas att vi kan genomföra Lissabonfördraget på det sätt som var avsikten för att få till stånd ökad demokrati, ökad parlamentarisk kontroll och en effektivare utrikespolitik.
(Applåder)
Zoltán Balczó
(HU) Herr Swoboda! Ni nämnde att Tjeckien vid tidpunkten för landets anslutning till EU försäkrades om att man inte behövde bekymra sig om Benešdekreten, eftersom de inte var giltiga. Är ni medveten om att de allvarliga följderna av dessa dekret fortfarande gäller? Därför har Tjeckien i detta avseende, om rättsstatsprincipen gäller för oss här och vi anser att hela Europa täcks av en sådan, fortfarande oavklarade affärer med både sudettyskarna och ungrarna.
Talmannen
Herr Swoboda! Vill ni kommentera detta?
Hannes Swoboda
för S&D-gruppen. - (DE) Herr talman! Jag har blivit starkt engagerad i denna fråga eftersom det bor många sudettyskar i Österrike, och jag erkänner deras rättigheter, problem och bekymmer. Vi måste emellertid fördriva andarna från det förflutna och se framåt. Benešdekreten är inte framtiden. Framtiden är ett fritt Europa med fria medborgare vilkas rättigheter baseras på stadgan om de grundläggande rättigheterna. Detta är min vision för Europa.
Guy Verhofstadt
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! ”Tåget har redan åkt så snabbt och så långt att det förmodligen inte går att stanna eller vända det.” Detta är ett citat av president Václav Klaus, och det är förmodligen första gången jag håller med honom: tåget har redan åkt så snabbt och så långt att det inte går att stanna eller vända det.
Detta är ett betydelsefullt citat av president Klaus, eftersom det verkar som att han har accepterat att Lissabonfördraget inte kan fördröjas längre. Enligt min uppfattning är det bara att förvänta att vi, efter att de 27 medlemsstaterna har ratificerat fördraget, nu också kan få hans underskrift.
Jag tror att hans förändrade inställning bara kan förklaras av vår och er beslutsamhet att driva hela den process vidare som framgår i Lissabonfördraget, och vi måste fortsätta med det under de kommande dagarna och veckorna. Förhoppningsvis dagar och inte veckor. Det bästa sättet att försäkra oss om president Klaus' underskrift och en slutgiltig ratificering av fördraget är med andra ord enligt min uppfattning att helt enkelt driva hela processen och genomförandet vidare. Han säger att tåget har åkt så snabbt att det inte längre går att stoppa det, så ni måste låta tåget åka vidare.
I detta avseende är det absolut nödvändigt att rådet påskyndar förfarandet för utnämningen av den nya kommissionen och så snabbt som möjligt lägger fram paketet för rådets ordförande och den höge representanten. Jag upprepar att detta är det bästa sättet att visa president Klaus att han har rätt, att tåget åker snabbare för var dag och att han inte har något annat val än att underteckna fördraget. Om ni väntar så kommer han att vänta. Om ni fortsätter så kommer han att skriva under. Det är min uppfattning.
Min andra punkt handlar om den europeiska avdelningen för yttre åtgärder. Jag hoppas att rådet kan nå en överenskommelse i denna fråga, men inte vilken överenskommelse som helst. Vi bör undvika överlappning. Jag är rädd att vi skapar två parallella strukturer för ögonblicket: en är kommissionens och gemenskapens delegationer, enligt det nya fördraget, som i dag uppgår till över 6 000 personer inklusive lokal personal som arbetar för kommissionen och kommissionens ordförande. Den andra är den nya avdelningen för yttre åtgärder, med flera tusen personer som ska arbeta för den höge representanten.
I slutändan är det absolut uppenbart och nödvändigt att vi bara har en enda struktur för yttre förbindelser och inte denna parallella struktur med kommissionens delegationer å ena sidan och avdelningen för yttre åtgärder å den andra. Jag hoppas att rådet kommer att nå en överenskommelse, men jag hoppas också att det kommer att bli en överenskommelse där det framgår mycket tydligt att det inte kan bli tal om någon överlappning i kommissionens strukturer, med kommissionens delegationer på den ena sidan och avdelningen för yttre åtgärder på den andra.
Rebecca Harms
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman, fru Malmström, herr Barroso! Vad gäller Tjeckien vill jag först och främst säga att jag anser att president Václav Klaus är en mycket dålig förlorare och att hans handlande är politiskt mycket olämpligt. Jag är mycket, mycket angelägen om att be er att inte låta er påverkas av en dålig förlorare som uppenbarligen inte ens respekterar tjeckisk lag, eftersom han inte respekterar den majoritet i enlighet med konstitutionen som röstade för fördraget i Tjeckien, och som inte tar hänsyn till den tjeckiska lagstiftningen när han kräver en undantagsbestämmelse för Tjeckien i fråga om giltigheten för Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Det skulle enligt min uppfattning vara att gå för långt i förhållande till denna tjeckiska bråkmakare. Tjeckiens invånare, som gjorde så mycket för återföreningen av Europa när tyskarna flydde dit, förtjänar bättre. Det är allt jag har att säga när det gäller president Klaus.
(Applåder)
Vad gäller klimatförändringar så har ni, herr Barroso, sällan hört mig instämma med er så mycket som jag kommer att göra i dag. Jag är mycket, mycket entusiastisk över att ni återigen har talat om hur viktigt det är för européerna att göra ett tydligt åtagande att bidra med en specifik summa till den internationella fonden för klimatskyddsåtgärder för utvecklingsländerna. I går skämdes jag när jag läste att den tyska statssekreteraren för finansiella frågor, som deltog i förhandlingar i Luxemburg, jämförde förhandlingarna med ett pokerspel. Han sade att man inte talar om för någon vilka kort man har på hand när man spelar poker. Förberedelserna inför Köpenhamn är emellertid verkligen inget pokerspel. Detta är, som Angela Merkel och andra ledande politiker i Europeiska unionen upprepade gånger har sagt, den största utmaning vi står inför. Detta är den viktigaste utmaningen för det mänskliga samfund som befolkar denna planet. Enligt min uppfattning måste detta tas på allvar.
Från och med 2020 bör 100 miljarder euro finnas tillgängliga till hjälp för utvecklingsländerna att kunna uppfylla de åtaganden i fråga om klimatskydd som de måste göra och som behövs för att de ska kunna vidta de nödvändiga anpassningsåtgärderna. Detta skulle uppgå till omkring 3 miljarder euro från och med 2020 för ett land som Tyskland. Det är småslantar jämfört med vad vi avsätter i nuläget för ekonomiska återhämtningspaket och för att rädda den finansiella sektorn. Jag skäms över att ett misslyckande i Köpenhamn och detta fruktansvärda, skamliga pokerspel accepteras. Det sätt som Europeiska unionen förhandlade på i Luxemburg i går visar att man inte är den drivande kraften. Man har inte intagit ledarrollen i fråga om internationellt klimatskydd. Man är i stället ett av de stora hindren för framgång. Ni måste vara medvetna om att alla förhandlingar som förs i Luxemburg i dag och i Bryssel nästa vecka följs över hela världen.
Jag kan inte göra något annat än att återigen enträget uppmana José Manuel Barroso att se till att kommissionen håller sig till planerna. Finansieringen av denna internationella fond måste vara öppen. Vi har talat om detta i två år, ända sedan Bali. Fru Malmström! Jag anser att svenskarna gör rätt i förhandlingarna. Ni måste stå fast och respektera resultatet från omröstningen i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet. Målet är att ha minskat koldioxidutsläppen med 30 procent 2020. Om vi förlorar siktet kommer vi aldrig att uppnå målet på två grader.
Jag ställer mig mycket frågande till det svenska ordförandeskapets trovärdighet. Jag anser att ni nu äntligen måste övertala det statsägda företaget Vattenfall att inte konsekvent och oinskränkt investera i kol över hela Europa, och framför allt att inte huvudsakligen investera på platser där inga certifikat behöver köpas. Denna strategi från Vattenfalls sida strider mot ert goda rykte i förberedelserna för förhandlingarna om världens klimat. Jag vill be er att se till att den talan som Vattenfall har väckt mot Förbundsrepubliken Tyskland för att få till stånd förändringar i den tyska miljölagstiftningen till förmån för Vattenfalls koleldade kraftverk upphävs. Enligt min uppfattning har ert i övrigt fläckfria rykte olyckligtvis fått en liten, men växande, svart fläck. Ni bör se till att allt är ordnat innan ni åker till Köpenhamn.
Talmannen
Kära kolleger! Jag vill be er att inte överskrida den avsatta talartiden. Era anföranden är mycket viktiga, men jag har likväl fått ytterligare en förfrågan om en fråga med blått kort. Jag kommer inte att bevilja alla frågor med blått kort, för vi måste fortsätta diskussionen. Det kommer att komma ytterligare en förfrågan inom några minuter. Om frågan är i enlighet med artikel 149.8 kommer jag att bevilja den.
Timothy Kirkhope
för ECR-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag vill först gratulera den svenska regeringen till dess ordförandeskap i allmänhet, och i synnerhet till det sätt som det har försökt göra framsteg på i de mycket viktiga frågorna om klimatförändringar och hanteringen av den ekonomiska och finansiella kris som vi står inför. Jag anser att Fredrik Reinfeldt och hans regering förtjänar ett tack för det sätt som de har gjort detta på, men liksom har varit fallet under många ordförandeskap så har de också varit tvungna att tillgodose många interna, institutionella faktorer som orsakat oreda - i detta fall i förhållande till Lissabonfördraget.
Europas invånare prioriterar inte institutionsteologi. Vad vi har behov av är naturligtvis Lissabonstrategin, inte Lissabonfördraget.
Lissabonstrategin har ett nobelt mål: målet att skapa den mest dynamiska och kunskapsbaserade ekonomin i världen, som från och med 2010 har en hållbar ekonomisk utveckling och fler och bättre jobb, större social samordning och respekt för miljön.
Det skulle ha medfört en stor skillnad för miljontals människors tillvaro och ha gett en stabil grund för vår ekonomiska framtid, och ändå har Lissabonstrategin, liksom Reinfeldt själv har sagt, misslyckats.
Hur kommer det sig att vi aldrig kan nå resultat som faktiskt får betydelse för våra medborgare? De lovvärda målen i Laekenförklaringen genomfördes inte i praktiken, och nu drabbas Lissabonstrategin av samma avsaknad av föresatser och verkställande.
Så nära, och ändå så långt borta, och jag upprepar att initiativ som har anknytning till medlemsstaternas ekonomier måste vara helt begripliga för vanliga människor. Skapande av arbetstillfällen borde inte handla om att ordna så att tidigare premiärministrar blir ordförande för rådet eller så att resefantaster utses till höga representanter för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.
Dessa två jobb kommer knappast att hjälpa hårt pressade små och medelstora företag i någon av medlemsstaterna. De kommer inte att minska den kris som miljontals familjer befinner sig i just nu.
Och institutionella förändringar hjälper inte i frågan om klimatförändringar. De största hoten mot vår värld måste konfronteras, och vi måste finna praktiska och genomförbara lösningar. Tusentals sidor text, som till största delen är för komplicerad för att medborgarna ens ska förstå den, bidrar bara till förbrukning av de träd som vi måste skydda.
Låt oss sätta press på världssamfundet att mötas och rädda planeten för framtida generationers skull, inte på dem som inte fullt ut delar vissa personers entusiasm för de europeiska institutionerna.
Trots allt detta hoppas jag att det svenska ordförandeskapet under den tid man har på sig, och naturligtvis på toppmötet, ska kunna fästa alla europeiska ledares uppmärksamhet på de stora frågor som berör folket - de frågor som de fokuserade på i inledningen av sitt ordförandeskap beträffande ekonomi, Europa och ja, verkligen, klimatförändringarna. Jag önskar dem lycka till med den återstående tiden och tackar dem för deras arbete hittills.
Lothar Bisky
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman, fru Malmström, herr Barroso! Under de senaste tre månaderna har det förekommit många spekulationer runt personalfrågor och runt ett eventuellt ikraftträdande av Lissabonfördraget, som min grupp har förkastat av tre goda anledningar.
I förenklade drag vill vi för det första att ett socialt Europa ska prioriteras snarare än en radikal marknadsorientering. För det andra vill vi se en nedrustning i stället för en utveckling av militära resurser, och för det tredje vill vi ha en mer direkt demokrati snarare än ett Europa som består av en elit.
Vi borde äntligen ta itu med specifika innehållsfrågor. Medan vi grälar om namn och befattningar förlorar allt fler människor sina arbeten. Bankerna har naturligtvis räddats. Samtidigt uppmanar José Manuel Barroso oss att avsluta de ekonomiska återhämtningsplanerna inom kort - i går fastställdes tidsfristen till 2011 - och att snabbt reducera medlemsstaternas budgetunderskott. Detta innebär sänkta löner och pensioner, nedskärningar i offentliga tjänster och bestämmelser om social trygghet, höjd mervärdesskatt och en brist på kollektivavtal. Ett aktuellt exempel på detta står att finna inom den tyska kommersiella städsektorn, där arbetstagare har strejkat i tre dagar.
Dessa är de problem som påverkar människor i Europa och som rådet borde ta itu med. I stället ägnar man sig huvudsakligen åt att lägga till klausuler till Lissabonfördraget för att uppmuntra den tjeckiska presidenten att underteckna det. Om detta verkligen är så enkelt i praktiken som det verkar vara vill jag be regeringscheferna att mer noggrant överväga en klausul om sociala framsteg i Lissabonfördraget. Det skulle vara mycket mer på sin plats.
I början av valperioden lades en rad positiva förslag beträffande en mer social gemenskapspolitik fram. Detta hade inte bara med klausulen om sociala framsteg att göra. Det hade också att göra med en ny ekonomisk återhämtningsplan för EU för att skapa och behålla arbetstillfällen och med en ökad investering och en hållbar miljömässig tillväxt.
Man krävde en europeisk sysselsättningspakt för fler och bättre jobb, för lika lön, för fler rättigheter för arbetstagare och för bättre arbetsvillkor. En ökad solidaritet mellan medlemsstaterna och en garanti för hållbarhet inom social trygghet och pensionssystem diskuterades.
Jag har ännu inte kunnat identifiera någon strategi i medlemsstaternas eller kommissionens politik som skulle kunna hjälpa oss att uppnå dessa mål. Nu måste rådet naturligtvis överväga utnämningarna till den nya kommissionen och de eventuella förändringarna av Lissabonfördraget. Fokus måste emellertid fästas på de problem som jag har hänvisat till och på lösningar på dessa. Min grupps röst i fråga om kommissionskollegiet kommer att bero på detta.
Nigel Farage
för EFD-gruppen. - (EN) Herr talman! José Manuel Barroso sade i morse att alla medlemsstater har ratificerat detta fördrag på ett demokratiskt sätt. Detta är inte sant. Det brittiska folket har inte haft något att säga till om i denna fråga trots löften om det, och jag kommer att vägra att erkänna legitimiteten hos detta fördrag tills vi får en folkomröstning om det.
(Protester)
Nu riktas alla ögon mot president Václav Klaus och vad han kan tänkas göra eller inte göra nästa vecka, och det är intressant. Jag vet att ni alla hatar president Klaus för att han tror på nationell demokrati.
(Protester)
Men det han gör är att stå upp för och försvara Tjeckiens nationella intressen. Han fruktar tyska krav på sudettysk egendom, och efter att ha hört tyska politiker tala om detta ämne anser jag att hans fruktan är helt befogad.
Så stå på er, president Klaus! Skriv inte under om de inte ger er vad ni vill ha. Om de ger er vad ni vill ha måste fördraget ratificeras på nytt i 25 medlemsstater, vilket innebär att britterna kommer att få en folkomröstning, och jag är övertygad om att ni alla, i egenskap av demokrater, skulle vilja ha en brittisk folkomröstning om detta fördrag. Det vill verkligen jag.
Och jag undrar om vi, efter detta toppmöte, faktiskt kommer att ha en ny europeisk kejsare? Kommer det att bli Tony Blair, med kejsarinnan Cherie? Jag har hur som helst kommit till slutsatsen att jag vill att det ska bli Tony Blair. Utnämn Tony Blair till denna befattning är ni snälla! Den man som gav 2 miljarder brittiska pund av Storbritanniens rabatt för ingenting. Den man som utlovade en folkomröstning om konstitutionen och sedan förvägrade oss den.
Det står helt klart att priset för landsförräderi verkligen är högt i denna europeiska union. Så jag ber er att bestämma er för Tony Blair. Det skulle avslöja sanningen för det brittiska folket, nämligen att det inte är de folkvalda företrädarna som har betydelse i Europeiska unionen, utan att personer som prioriterar Europeiska unionen framför den nationella demokratin får toppjobben. Jag ber er, snälla, utnämn Tony Blair till EU:s ordförande.
Diane Dodds
(EN) Herr talman! Det är en besvikelse - men inte en överraskning - att rådet och kommissionen är fast beslutna att driva Lissabonfördraget vidare. Jag vet att det kanske inte är populärt här i kammaren, men det är min fasta övertygelse att det borde hållas en folkomröstning om fördraget i Storbritannien. Jag förstår inte varför varken de konservativa eller Labour är villiga att hålla en sådan.
Denna förmiddag vill jag emellertid framför allt fästa er uppmärksamhet, fru minister, på den finanskris som fortfarande håller Europa i ett fast grepp. I går kväll tillkännagav Mervyn King, chefen för Bank of England, att Storbritannien har lånat ut nära 1 biljon brittiska pund till bankerna. Han sade faktiskt: aldrig har så få haft så många att tacka för ett så stort lån, och med en så blygsam verklig reform. King tillkännagav vidare att föreskrifter för bankerna inte räckte, utan att det finns ett moraliskt dilemma i kärnan av denna bankkris i och med att institutioner inom finans- och bankväsendet visste att de var för stora för att misslyckas och att skattebetalarna alltid, vare sig det rör sig om Storbritannien eller någon av de andra regionerna i Europa, skulle vara tvungna att hjälpa dem ur knipan, oavsett krisens omfattning. Detta är en mycket allvarlig anklagelse, fru minister, som kommer från en av bankvärldens egna ledande medlemmar. Det måste finnas en vilja att hantera detta moraliska dilemma vid rådets sammanträden, och parlamentet skulle vilja få reda på hur stark denna vilja är och vad man ska göra med den.
Cecilia Malmström
rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman! Tack för att jag får möjlighet att kommentera några saker redan nu, även om jag naturligtvis stannar kvar till slutet av debatten.
Jag vänder mig först till Guy Verhofstadt. Nej, jag tror inte heller att tåget går att stoppa. Jag hoppas att tåget ska komma till sin station mycket, mycket snart. Jag kan försäkra både Guy Verhofstadt och ledamöterna att det svenska ordförandeskapet har mycket nära kontakt med tjeckerna, och vi hoppas att vi mycket snart ska kunna ge mer precisa och konkreta svar på vad som ska hända med fördraget och när. Vi är precis som ni mycket angelägna om att allt ska komma på plats så snart som möjligt, både när det gäller de poster som ska tillsättas och listan över kommissionsledamöter som ska föreläggas Europaparlamentet för den utfrågning som ni ska hålla. Under toppmötet kommer vi att fatta alla nödvändiga beslut som går att fatta. Vi kommer att ha alla förberedelser klara för ett ikraftträdande av Lissabonfördraget så snart som vi har alla ratificeringar.
Jag vill också tacka för det stora stöd som ledamöter från alla grupper visar för ordförandeskapets absolut viktigaste prioritering, nämligen att nå en överenskommelse i Köpenhamn. Det är oerhört viktigt. Det vilar ett stort ansvar på Europa att få finansieringsfrågan klar, så att vi kan visa att vi tar vår del av det globala ansvaret och sänder dessa signaler.
Joseph Daul, vi har mycket intensiva kontakter med andra aktörer. Vi kommer att ha toppmöten inom bara några veckor med såväl Ryssland och Kina som USA, då klimat- och energifrågorna naturligtvis kommer att vara prioriterade frågor att diskutera med samtliga dessa länder. Vi har också arbetsgruppsmöten och Barcelonamötet om tio dagar. Dessutom kommer finansministrarna att träffas i St Andrews, så det finns många tillfällen att prata. Jag är inte nöjd med resultaten hittills, men jag är absolut fortsatt optimistisk om att vi ändå ska kunna nå en överenskommelse i Köpenhamn. Medborgare över hela världen förväntar sig att vi gör det.
Jag tror också att det är mycket bra om EU kan visa resultat när det gäller hanteringen av den finansiella krisen. Nu när det kommer vissa positiva signaler får vi ändå inte glömma att vi behöver ha de nya tillsynsorganen på plats, så att vi i fortsättningen står bättre rustade för att undvika liknande kriser, och för att i tid kunna identifiera dem. Därför hoppas jag att övervakningssystem och makrotillsynsorganet kan inrättas så snart som möjligt.
Institutionella frågor är oerhört viktiga. Det är viktigt att Europeiska unionen kan fatta beslut, och att det kan ske på ett demokratiskt och effektivt sätt. Då är Lissabonfördraget ett viktigt instrument. Samtidigt kan Europeiska unionen aldrig vinna medborgarnas förtroende om vi inte levererar resultat i konkreta frågor. Hanteringen av den ekonomiska krisen och miljöfrågorna är det som människor över hela världen, inte minst i Europeiska unionen, oroar sig för. Kan vi komma framåt och nå resultat på toppmötet och senare under hösten, tror jag att det bäddar för väldigt goda förutsättningar för ökad legitimitet och tilltro till de europeiska institutionerna.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (FR) Herr talman! Enligt min uppfattning har ordföranden för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater), Joseph Daul, och Rebecca Harms ställt några mycket viktiga frågor.
Hur kan vi garantera framgång i Köpenhamn, i synnerhet som andra partner inte gör samma ansträngningar? Det finns faktiskt svårigheter eftersom det råder en tydlig brist på ambition från några industriländers sida när det gäller ett konkret åtagande att minska utsläppen. De största ekonomierna bland utvecklingsländerna är också ovilliga att anpassa sina nationella planer för minskning efter det internationella avtalet, och det finns i nuläget ingen trovärdig ekonomisk plan.
Så hur ska vi göra?
För det första är detta enligt min uppfattning inte rätt läge för Europa att hålla tillbaka sin ambition. Det skulle ge de negativa elementen en ursäkt att inte anstränga sig. Det är följaktligen vår uppgift att fortsätta visa ambition och ledarskap, men att samtidigt, och nu svarar jag konkret Joseph Daul, säga att vårt erbjudande, framför allt det ekonomiska erbjudandet, gäller under vissa förutsättningar. Vi är beredda att hjälpa de länder som verkligen anstränger sig för att minska utsläppen. Därför är det viktigt att komma med ett villkorligt erbjudande i ekonomisk bemärkelse, men att hålla tillbaka vår ambition skulle vara ett misstag.
Jag tror att det fortfarande är möjligt att nå ett framgångsrikt resultat i Köpenhamn. Det finns också positiva aspekter. Förenta staterna har återinlett förhandlingar. Vi får inte glömma att Förenta staterna för några år sedan inte riktigt var delaktiga i processen och att de nu engagerar sig i förhandlingarna. Vi får inte heller glömma att Australien och Japan har tillkännagivit ambitiösa målsättningar - visserligen inte bindande sådana ännu, men på politisk nivå. Till och med Kina, Mexiko, Brasilien och Sydkorea har tillkännagivit ambitiösa nationella planer, men de har ännu inte gått med på att integrera dem i ett internationellt avtal.
Låt oss därför betona dessa positiva aspekter och skapa en dynamisk kraft, och jag hoppas att Europeiska rådet i slutet av månaden inte kommer att ge bränsle åt skeptikerna och olycksprofeterna, som redan säger att vi behöver en plan B. Jag har redan sagt att det inte finns någon plan B eftersom det inte finns någon planet B. Vad vi måste göra är att koncentrera oss och inte missa det historiska tillfälle som Köpenhamn innebär.
(EN) I min sista punkt vill jag uttrycka förvåning. Jag hade aldrig förväntat mig att en brittisk ledamot av Europaparlamentet skulle ifrågasätta den stora institution som det brittiska parlamentet utgör. Ett av Storbritanniens främsta bidrag till civilisationen var och är det brittiska parlamentet.
(Applåder)
Låt oss tala klarspråk. Den brittiska regeringen har förhandlat om fördraget. Den brittiska regeringen har undertecknat fördraget. Det brittiska parlamentet - underhuset och överhuset - har godkänt fördraget. Hennes Majestät Drottningen har ratificerat fördraget. De brittiska redskapen för ratificering är deponerade i Rom.
Storbritannien har alltså ratificerat Lissabonfördraget, och jag hoppas att alla - i synnerhet de brittiska ledamöterna - respekterar det brittiska demokratiska systemet.
(Applåder)
Othmar Karas
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Nu lämnar Nigel Farage kammaren. Jag hoppas att ingen här inne känner hat på grund av vad han har antytt om oss. Hat går emot den europeiska grundtanken, och egoism, protektionism och nationalism är EU-gemenskapens största fiender.
För det andra hoppas jag att det inte finns någon här i kammaren som spelar ut den parlamentariska demokratin mot medborgarna och som ser en skiljelinje mellan oss och vårt arbete som företrädare för medborgarna, som han antyder.
Vi har alla sett gnistorna flyga under upptakten till toppmötet, och vi hoppas på ett fast, friande utslag från författningsdomstolen. Vi förväntar oss att rådet ska uppfylla sitt ansvar gentemot Europa och inte låta sig hållas som gisslan av en enda person, utan fatta de nödvändiga besluten om personalen, institutionerna, tidsplanen, innehållet och finanserna.
Jag uppmanar emellertid också regeringarna att inte söka minsta gemensamma nämnare vid val och nominering av ledamöter av kommissionen, utan att i stället finna den bästa lösningen för den gemenskap som vi alla utgör en del av. Jag uppmanar regeringarna att inte spela de gamla vanliga partipolitiska spelen vid val av kommissionsledamöter utan att i stället sätta det gemensamma, europeiska ansvaret i centrum av urvalsprocessen. Jag uppmanar kommissionens ordförande att utarbeta en ambitiös uppsättning krav för kommissionsledamöterna och medlemsstaterna.
Min andra punkt handlar om övervakning av finansmarknaderna. Jag välkomnar förslagen om makroövervakning, men de går inte alls tillräckligt långt. Vi behöver mikroövervakning också, och enligt min uppfattning representerar kommissionens förslag den minsta gemensamma nämnaren, ett minimum. Vi måste gå längre. Vi måste upprätta ett tillsynsorgan för EU:s finansiella marknader, som har behörighet att vidta nödvändiga åtgärder, liknande Europeiska centralbanken.
(Talmannen avbröt talaren.)
Jo Leinen
(DE) Herr talman! Kravet från Václav Klaus på ett tillägg till stadgan om de grundläggande rättigheterna är både godtyckligt och överflödigt. Det är emellertid lätt att motsätta sig, eftersom man i stadgan bara hänvisar till gemenskapslagstiftningen och stadgan bara gäller framåt i tiden. Därför borde rådet, om så krävs, göra en politisk förklaring. Då borde den ratificering av fördraget som vi har väntat i nio år på äga rum inom några veckor.
Europeiska rådet måste göra de nödvändiga förberedelserna, men bör inte dra några förhastade slutsatser. Detsamma gäller för den europeiska avdelningen för yttre åtgärder. Den höge representanten ansvarar för att föreslå ett koncept för denna tjänst, inte rådets byråkrati. Därför ber jag ordförandeskapet för rådet att se till att denna tjänst inte hamnar vid sidan om, utan kan integreras i gemenskapssystemet, som José Manuel Barroso sade.
Med detta fördrag får vi en rättslig grund för en gemensam energipolitik och en gemensam politik för klimatskydd. Jag kan bara hoppas på att dimman lättar före Köpenhamn, för vi får inte lämna dessa frågor obesvarade fram till konferensen. Utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet har ställt tydliga krav, bland annat beträffande finansiering. Jag hoppas att man kommer att nå en överenskommelse om ett finansieringskoncept vid toppmötet nästa vecka. Vidare måste vi fördela bördan inom EU. Tyskland och andra länder måste ge med sig, eftersom det krävs en rättvis uppgörelse både inom EU och mellan EU och hela världens utvecklingsländer.
Marielle De Sarnez
(FR) Herr talman! Jag skulle vilja ställa tre frågor.
Vi har för det första frågan om klimatförändringar. Alla inser att Europeiska unionen har den särskilda uppgiften att leda världens nationer i Köpenhamn. För att kunna göra det måste vi ställa krav och vara ambitiösa i fråga om målsättningar, men vi måste också erkänna den skuld vi har gentemot utvecklingsländerna. Varje enskilt land måste gå med på att göra en lämplig ekonomisk satsning. Om vi inte kan visa solidaritet kommer detta inte att fungera.
Min andra punkt rör migrationsfrågan. Det är naturligtvis bra att förbättra Frontex' verksamhet, men om vi verkligen vill hjälpa de sydeuropeiska länderna så måste vi gå mot en harmonisering av asylrätten, se över Dublinkonventionen och, framför allt, slutligen utforma en verklig invandringspolitik. Detta är enligt min uppfattning det enda sättet att ta itu med denna fråga på ett lugnt och ansvarsfullt sätt.
Den tredje frågan är, slutligen, utrikespolitiken. Rådet ska arbeta vidare med avdelningen för yttre åtgärder. Det är bara bra! Vi kommer förmodligen att få en hög representant. Det är bara bra! Men vad som skulle vara ännu bättre vore att uppträda enat, åtminstone i fråga om de konflikter som skakar världen. Jag tänker framför allt på Afghanistan, där jag vill påpeka att antalet insatta europeiska soldater nästan motsvarar antalet amerikanska soldater.
Ett toppmöte mellan EU och USA kommer att äga rum den 3 november, och européerna har ett särskilt ansvar. Vi måste föreslå en strategi som inte enbart är en militärstrategi. Om vi inte gör det så kommer ingen annan att göra det.
Gerald Häfner
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Lissabonfördraget befinner sig på upploppssträckan, och nu är det dags att se framåt. Vi måste göra Europa mer socialt, mer miljövänligt och mer demokratiskt. Vi har mycket att ta igen, framför allt på dessa områden.
Jag vill ha ett Europa där medborgarna inte bara betraktar sig själva som åskådare eller som Europeiska gemenskapens objekt, utan som dess subjekt. Jag vill ha ett Europa som människor känner är ett medborgarnas Europa, men vi har mycket kvar att göra innan vi har uppnått detta.
Jag sade att Lissabonfördraget befinner sig på upploppssträckan, men det är just här som det lätt kan bringas ur kurs.
Det gör mig frustrerad att vi, strax före slutförandet av ratificeringsprocessen, får uppleva allt fler grova överträdelser av den europeiska grundtanken och av gemenskapslagstiftningen. En enskild europeisk president försöker utöva utpressning mot sitt folk, sitt land och hela EU. Nu hävdar han plötsligt att Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna inte skulle gälla i hans land. Om det jag hörde i går är sant så har han till och med försäkrats om detta. Detta skulle verkligen vara upprörande, och det skulle glädja mig om det kunde skapas klarhet i denna situation och om det kunde tillkännages tydligt att en sådan försäkran inte har getts. Annars verkar det som om vi har återgått till medeltiden, med despotiska styrande som bara beviljar sina medborgare de rättigheter som de är beredda att tillåta. Vi befinner oss emellertid inte i medeltiden, vi befinner oss i Europa, och Europa är en gemenskap som grundas på lagstiftning, en demokrati.
Det tjeckiska parlamentet och den tjeckiska senaten har redan röstat för detta fördrag, utan att ställa krav av detta slag. Det har de naturligtvis gjort av goda skäl, för de vill att stadgan om de grundläggande rättigheterna ska gälla i Tjeckien. Den befinner sig i kärnan av detta fördrag, och vi bör inte låta denna kärna rivas ut ur fördraget utan goda skäl.
De grundläggande rättigheterna är alla medborgares allmänt erkända rättigheter, som inte bara ska tillerkännas vissa av dem. EU är en gemenskap som grundas på lagstiftning, en demokrati. Det är ingen basar. Det innebär att vi bör förhindra att det bedrivs en sådan här fruktansvärd kohandel med stadgan om de grundläggande rättigheterna, och att vi inte under några omständigheter bör tillåta att den inskränks eller ifrågasätts. Vi bör inte låta sådana här saker bli förhandlingsbara och Europa förvandlas till en basar.
Sådana här händelser visar hur viktigt det är att vi stärker demokratin i Europa.
(Talmannen avbröt talaren.)
Oldřich Vlasák
(CS) Herr talman, fru Malmström, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag skulle vilja ge ett svar på det förra anförandet. Det står helt klart att nästa sammanträde för Europeiska rådet kommer att domineras av institutionella frågor och ratificeringsprocessen för Lissabonfördraget. I debatterna om EU:s framtida inriktning bör vi enligt min uppfattning uppföra oss med lämplig ödmjukhet mot varandra, och vi bör samtidigt lugnt respektera de olika medlemsstaternas suveräna mekanismer för beslutsfattande och deras konstitutionella aktörer.
Nu vill jag återgå till mitt eget ämne. Jag anser personligen att den makroregionala strategin inte är en mindre viktig punkt på rådets diskussionsprogram. Man enades redan under den förra mandatperioden om att Östersjöregionen lämpar sig för ett pilotprojekt som syftar till att genomföra en intern gemenskapsstrategi för makroregionen, och det gläder mig därför att just detta rådsbeslut sannolikt kommer att ratificeras.
Samtidigt tror jag att det är dags att börja tänka på hur denna pilotstrategi ska reproduceras. Om vi betraktar en karta över Europa i detta sammanhang ser vi att de största skillnaderna, vare sig det rör sig om ekonomiska, sociala eller kulturella skillnader, fortfarande består längs gränserna mellan de tidigare socialistiska länderna och de västeuropeiska kapitaliststaterna. Dessa skillnader framgår också i Europaparlamentet. 20 år efter Berlinmurens fall talar vi fortfarande om de gamla och de nya medlemsstaterna. 20 år efter sammetsrevolutionen tillämpar vi fortfarande undantag för den fria rörligheten för personer när vi använder oss av övergångsperioder för den fria rörligheten för arbetstagare. Dessa är klart tydliga hinder som borde avvecklas systematiskt ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Georgios Toussas
(EL) Herr talman! Rådets och kommissionens uttalanden om Europeiska rådets toppmöte signalerar en upptrappning av anti-gräsrotspolitiken inom Europeiska unionen och medlemsstaternas regeringar, med en ny allomfattande attack mot arbetarklassen. Det främsta målet för Europeiska unionen och medlemsstaternas regeringar är, vare sig de tillhör mittenhögern eller mittenvänstern, att trygga en fortsatt lönsamhet för monopolen genom att lägga över bördan av den kapitalistiska ekonomiska krisen på arbetarklasserna över hela Europeiska unionen.
Eftersom Europeiska unionen har stött de enorma monopolen med ett paket på hundratals miljarder euro och man inte kan utesluta en ny finansieringsomgång till dem under denna nya fas så gynnas ett snabbare främjande av kapitalistiska omstruktureringar som planerats inom ramen för Lissabonstrategin. I epicentrum för denna attack mot arbetarna ligger ett avskaffande av åtta timmars arbetsdag och kollektivavtal, och en allmän tillämpning av flexicurity samt tillfälliga, dåligt betalda flexibla jobb genom en förstärkning av inrättandet av lokala anställningsavtal och praktikplatser. Social trygghet, hälso- och sjukvård, välfärd och utbildningssystem läggs på prokrustesbädd medan radikala förändringar genomförs till nackdel för arbetarna för att man ska bana väg ytterligare för monopolgrupperna inom dessa sektorer som frambringar välstånd för kapitalismen. Samtidigt har massuppsägningar, över fem och en halv miljoner förra året, ett arbetsgivarskräckvälde och en intensifiering av arbetet skapat medeltida förhållanden på arbetsplatserna. Ett typiskt exempel är det brott som länge begåtts mot arbetstagarna inom France Télécom, där 25 arbetstagare har drivits till självmord genom oacceptabla arbetsvillkor och en intensifiering av slaveriet.
William
- (EN) Herr talman! Det stora problemet för medlemsstaterna är, som Lothar Bisky sade tidigare, arbetslöshetskrisen. Ungdomsarbetslösheten ligger nu på 24 procent i Frankrike, 25 procent i Italien och 39 procent i Spanien.
Vi kan hur som helst vara övertygade om att Europeiska rådets möte kommer att genomdränkas av ett kolossalt segerjubel mot bakgrund av massarbetslösheten. Detta segerjubel är olämpligt och smaklöst, och det kommer att uppstå eftersom eliten utgår ifrån att man har fått sitt Lissabonfördrag.
Alla åtgärder hittills i riktning mot er europeiska superstat har skett genom stöld eller manipulation, och när det gäller Lissabonfördraget har manipulationen varit så skamlös och så grov att fördraget saknar demokratisk legitimitet. Det kommer att få konsekvenser. För att citera: ”De ringer i klockorna nu. De kommer mycket snart att vrida sina händer.”
Csanád Szegedi
(HU) Herr talman, fru Malmström, mina damer och herrar! Alla debatter om undertecknande av Lissabonfördraget är överflödiga fram tills vi har klargjort för varandra vilka de mest grundläggande värderingarna är. Jag ska ge er några exempel i samband med den största minoritet i Europa som berövats sina medborgerliga rättigheter, nämligen den ungerska folkgrupp som lever utanför Karpaterbäckenet. Är ni t.ex. medvetna om att ett territoriellt självbestämmande för den ungerska folkgrupp som består av två miljoner människor som lever i en av Europeiska unionens medlemsstater än i dag saknas på dagordningen, trots att vi alla vet att territoriellt självstyre är en gemenskapsrättslig institution?
Är ni medvetna om att flera tiotusentals Csango-ungrare i samma land, Rumänien, än i dag inte får förrätta sin andakt eller undervisas på sitt modersmål? Dessutom finns det en stat som är yngre än jag, Slovakien, med en språklag som vi med rätta kan säga drar vanära över EU. Till råga på allt finns det föraktliga politiker som använder de omänskliga Benešdekreten som förhandlingsgrund. Vilket slags diktatoriskt, rasistiskt Europa lever vi då i, om Benešdekreten kan betraktas som en förhandlingsgrund? Vi har fått nog av diktaturer, som alltid påtvingats oss under sken av demokrati.
Vi parlamentsledamöter som tillhör Rörelsen för ett bättre Ungern (Jobbik) vill leva i ett Europa utan Benešdekreten, utan en slovakisk språklag och utan Lissabonfördrag, där inte en enda ungrare förföljs på grund av sitt etniska ursprung och modersmål. Jag vill därför fråga Hannes Swoboda följande: om han anser att Benešdekreten är ogiltiga, när fick offren sin ersättning?
Marian-Jean Marinescu
(RO) Det finns vissa talare i Europaparlamentet som, oavsett vilket ämne som diskuteras, alltid talar om samma ämne, och inte alltid på ett lämpligt sätt.
Den främsta prioriteringen under Europeiska rådets möte måste naturligtvis vara att finna en lösning så att Tjeckien kan slutföra ratificeringsförfarandet för Lissabonfördraget. Denna lösning måste dock också vara rättvis för alla andra medlemsstater.
Samtidigt får vi inte glömma den befintliga ekonomiska kris som vi fortfarande befinner oss i och som vi också måste finna omedelbara lösningar för. Den ekonomiska och finansiella krisen och de särskilda finansiella åtgärder som vidtogs förra året har på ett oroväckande sätt destabiliserat de offentliga finanserna i majoriteten av Europeiska unionens medlemsstater. Hittills håller kommissionen 17 av de 27 medlemsstaterna under uppsikt på grund av alltför stora underskott, och beräkningar visar att ytterligare tre medlemsstater snart kommer att befinna sig i samma situation.
Oavsett ekonomisk makt har medlemsstaterna överstigit de siffror som fastställts eftersom krisen har orsakat en dramatisk minskning av inkomstdelen av budgeten och tillväxten, långt över vad man räknat med i offentliga utgifter. Förhållandena för en ekonomisk återhämtning inom kort är faktiskt mycket bra, vilket är anledningen till att vi kan inleda diskussioner om en reducering av ekonomiska stimulansåtgärder på vissa områden.
Vi måste emellertid ta hänsyn till den specifika situationen i varje enskild medlemsstat, och de europeiska institutionerna måste erkänna att vi ännu inte befinner oss i ett sådant läge att offentligt stöd helt kan åsidosättas inom alla ekonomiska sektorer. Medlemsstaterna måste enas om att fortsätta med återhämtningsstrategin och om lämpliga instrument för stöd av denna, inbegripet en upptrappning av strukturreformer som på medellång sikt kan minska skatteunderskottet och av sig själva bidra till en ekonomisk återhämtning.
Om medlemsstaterna inte förvaltar perioden efter återhämtningen ordentligt skulle Europeiska unionens inre marknad kunna destabiliseras. Därför måste beslutet för och tillståndet att fortsätta tillhandahålla offentligt stöd fattas och ges utifrån de särskilda förhållandena inom de enskilda staterna.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Herr talman! Jag instämmer med Marian-Jean Marinescu i att man vid rådets kommande möte bör finna en lösning på två frågor. Den ena är ett slutförande av ratificeringen av Lissabonfördraget och den andra är nya botemedel för den ekonomiska och finansiella krisen. Vi genomgår för närvarande den största krisen i Europas ekonomiska historia. Denna kris kommer att innebära en grundlig omvälvning av människors möjligheter, inkomst, pension och sysselsättning, och det måste vi vara medvetna om.
Europeiska unionen inledde återhämtningen på ett mycket bra sätt. Det borde vi tacka kommissionen för. Kommissionen och Europeiska centralbanken agerade till och med så snabbt att Förenta staterna följde Europas exempel. Sedan började saker och ting bromsas upp på ett besynnerligt sätt, och människor började säga att krisen var över. Krisen ligger dock faktiskt framför oss, eftersom en giljotin med fyra blad hänger över Europeiska unionen i form av stigande arbetslöshet, nationalekonomier i skuld, en åldrande befolkning och en enorm strukturell förändring som kommer att äga rum inom skogsindustrin, bilindustrin osv.
Det enda positiva med denna ekonomiska kris är faktiskt att det krävs politik för att lösa problemen. I fråga om det nya finansiella systemet är kommissionen tämligen oambitiös. Förhoppningsvis kan den arbetsgrupp för den ekonomiska krisen som parlamentet har inrättat bli en ny källa för vägledning. Målet måste vara en reglering av finansmarknaderna. Vi får däremot inte tillåta en överreglering som förhindrar tillväxt och sysselsättning.
Silvana Koch-Mehrin
(DE) Herr talman, fru Malmström, herr Barroso, fru Wallström! Jag antar, fru Malmström, att ni har så många ämnen att diskutera att ni gärna skulle velat ha två veckor snarare än två dagar på er för mötet nästa vecka. Dessa ämnen är av största betydelse för Europas medborgare, t.ex. den ekonomiska krisen och hur den ska kunna övervinnas, belysning av möjligheterna att skapa nya arbetstillfällen och, naturligtvis, Afghanistan. Dessa frågor är inte nya. Vad som är nytt är att det den här gången går att diskutera allt utifrån perspektivet att EU verkligen kommer att kunna fungera mer effektivt och att vi kommer att få ett nytt fördrag.
Det är en spännande utsikt, och av den anledningen bör ni nu handla snabbt för att genomföra en gemensam tillsynsstruktur för de europeiska finansmarknaderna, införa en gemensam utrikespolitik och förbereda inför toppmötet i Köpenhamn. Ni bör också snabbt klargöra hur EU:s ledarskapsstruktur kommer att se ut i framtiden och få ett slut på denna självupptagenhet. Vad vi behöver är mindre navelskådning och fler framgångsrapporter från Europeiska unionen. Därför önskar jag er framgång, lycka till och all den auktoritet ni behöver.
Oriol Junqueras Vies
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill påpeka att jag inte får hålla mitt anförande på katalanska, eftersom det inte är ett officiellt språk än, trots att över 10 miljoner EU-medborgare talar det. Därför talar jag på italienska i dag.
Den finska regeringen erkände nyligen alla medborgares rätt att ha bredbandsanslutning som en samhällsomfattande tjänst. Denna tjänst är faktiskt ett element för ekonomisk utveckling, social rättvisa och territoriell balans eftersom den garanterar tillgång till information, och på så sätt överbryggar den digitala klyftan. Tillgång till bredband till rimligt pris är på samma sätt av avgörande betydelse när det gäller att bygga upp den kunskapsbaserade ekonomi som fastställs i Lissabonmålen.
Kommer man vid Europeiska rådets kommande möte att godkänna åtgärder för att se till att hela Europeiska unionen kan utgöra ett exempel för resten av världen också på detta område?
Martin Callanan
(EN) Herr talman! Man kommer att diskutera många viktiga frågor vid Europeiska rådets möte, men utifrån min synvinkel är en av de viktigaste Lissabonfördragets framtid.
Många talare har under denna debatt, helt utan synbar ironi, talat om att Lissabonfördraget kommer att medföra ökad demokrati och ansvarsskyldighet för EU:s institutioner, och har glömt att de avsiktligt antog ståndpunkten att det inte skulle förekomma någon demokrati eller ansvarsskyldighet i förloppet för själva fördraget. Det förelåg en hemlig överenskommelse mellan regeringscheferna om att undvika en folkomröstning om fördraget om medborgarna betedde sig så olämpligt att de sade att de inte ville ha det.
Jag lyssnade med stort intresse till José Manuel Barrosos kommentarer tidigare. Jag ska nu förklara för honom varför vi britter är så arga över detta. I det brittiska allmänna valet 2005 utlovade de tre största politiska partierna i sina manifest en folkomröstning om den europeiska konstitutionen som den såg ut då. Den blev därefter Lissabonfördraget, vilket i sak var samma dokument. Vid omröstningen i underhuset bröt två av dessa partier sedan detta löfte och förvägrade medborgarna en folkomröstning. Det är följaktligen helt enkelt en fråga om förtroende och ansvarsskyldighet inom politiken. Britterna vill ha den folkomröstning som de utlovades. Om de inte hade utlovats en folkomröstning skulle Barrosos kommentarer ha varit korrekta, och då hade det normala parlamentariska ratificeringsförfarandet gällt i Storbritannien.
Jag stödde omvalet av Barroso, men vi behöver inga lektioner av honom i förtroende och ansvarsskyldighet inom politiken när han samtidigt vill stödja dem som förnekar sina medborgare en folkomröstning. Detta är alltså, i korthet, anledningen till att britterna känner så starkt för denna folkomröstning. De tittar över vattnet mot Irland och ser att de irländska medborgarna två gånger har ombetts rösta om detta dokument, medan vi inte ens har fått rösta om det en gång. Ni kan inte å ena sidan hävda att fördraget kommer att medföra ökad demokrati och ansvarsskyldighet inom EU samtidigt som EU:s väljare helt förvägras yttra sig om detta dokument.
Mario Borghezio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Också jag vill ta upp några punkter som måste utvecklas, med tanke på det eventuella ikraftträdandet av Lissabonfördraget och, vill jag påstå, framför allt också mot bakgrund av den mycket betydande effekten av den tyska författningsdomstolens utslag om Lissabonfördraget.
Jag vill framför allt koncentrera mig på frågan om bristen på demokratisk legitimitet till följd av två aspekter: den bristfälliga representationen av länderna med störst befolkning i Europaparlamentet och i de olika europeiska institutionerna, och den bristande hänsyn som visats de nationella parlamenten när det gäller utövande av suverän makt på gemenskapsnivå.
Jag vill ta upp ytterligare en brist, och enligt min uppfattning en betydande sådan, i fråga om Lissabonfördraget, nämligen att de regionala parlamentens roll i stort sett ignoreras. Samtidigt som det inte har tagits någon större hänsyn till de nationella parlamenten anser jag att subsidiaritetsprincipen har tilldelats en form av dödsstöt genom Lissabonfördraget som det ser ut i dag.
Den tyska författningsdomstolens utslag borde, just på grund av dess auktoritet och kraft, ha lett och fortfarande leda till en uttömmande rättslig och politisk debatt i parlamentet som handlar specifikt om de faror och risker som kan uppstå till följd av den federaliseringsprocess som inletts i Europeiska unionen i och med detta fördrag.
Jag vill också nämna de statslösa nationernas rättigheter, från Padanien till Bretagne och från Korsika till Valle d'Aosta. Det finns dussintals statslösa nationer som borde nämnas med tanke på att det som grundarna ville bygga var ett nationernas Europa, inte ett federalistiskt Europa eller ett Europa som utgörs av de största intressena.
Franz Obermayr
(DE) Herr talman! När det gäller ämnet illegal invandring i Europeiska unionen vill jag påpeka att det har skett en betydande och mycket allvarlig ökning under det senaste året. Enligt kommissionen har antalet registrerade illegala invandrare ökat med omkring 63 procent.
År 2008 fördes 62 000 uppsättningar fingeravtryck från gripna illegala invandrare in i Eurodacs databas. Vi har ingen aning om hur många invandrare det är som inte har gripits.
Det geografiska läge som Österrike, som jag kommer från, har gör landet till en mycket populär destination, vilket har fått katastrofala följder. 58 av de 64 kurder som gripits försvann till exempel nyligen in till mottagningsenheten och lämnade genast in asylansökningar, vilket innebär en omständlig process.
Den börda som det ständigt växande antalet illegala invandrare utgör - i detta sammanhang vill jag betona ordet ”illegala” - håller på att bli outhärdlig för EU:s medborgare. Om vi inte löser detta problem snart borde vi inte förvånas av den ökande skepsis och den känsla av resignation som förekommer bland medborgarna i fråga om EU. Jag ber därför Europeiska rådet att ta upp detta ämne den 29-30 november.
Elmar Brok
(DE) Herr talman, fru Wallström, fru Malmström, mina damer och herrar! Nu måste Lissabonfördraget träda i kraft och genomföras snabbt. Mer än tio års debatter inom och mellan institutionerna räcker. Nu behöver vi till sist dessa instrument för att kunna hjälpa Europas medborgare. Vi måste, i synnerhet nu under den ekonomiska krisen, göra något för medborgarna i kampen mot arbetslöshet och liknande problem. Av den anledningen bör vi avsluta dessa debatter snabbt.
Därför ber jag president Václav Klaus att undanröja det sista hindret för fördraget, som har ratificerats i samtliga 27 länder. Den tjeckiska författningsdomstolen har sagt ”ja” till fördraget vid två tillfällen och kommer att göra det en tredje gång. Det står också helt klart att stadgan om de grundläggande rättigheterna bara är tillämplig inom ramen för europeisk lagstiftning. Nationella regelverk är uteslutande en fråga om nationell rätt. Den lagstiftning som gällde före gemenskapslagstiftningen kommer inte att ogiltigförklaras genom gemenskapslagstiftningen. Eftersom dessa tre skyddsklausuler finns så behöver han inte oroa sig. Om det krävs får Europeiska rådet klargöra detta igen genom att utfärda en förklaring.
I detta sammanhang skulle jag vilja framföra ytterligare en kommentar. Genomförandet av fördraget måste spegla de tre principerna i förslaget till konstitution och konstitutionskonventet: effektivitet, öppenhet och demokrati. I detta skede vill jag framför allt nämna avdelningen för yttre åtgärder, eftersom vi kommer att diskutera detta ämne igen i eftermiddag. Öppenhet, demokrati och, framför allt, gemenskapsprincipen får inte offras för att uppnå effektivitet. De nödvändiga garantierna måste införas. Man skulle kunna säga att en del av kommissionen har en unik karaktär, men det går att diskutera alla sorters frågor här. Av den anledningen vill jag be er, fru Malmström, att ställa in er regerings nuvarande planer på att utarbeta riktlinjer för avdelningen för yttre åtgärder under Europeiska rådets möte nästa vecka, vilket skulle begränsa förhandlingsutrymmet, och att i stället fatta ett slutgiltigt beslut i denna fråga tillsammans med den nye höge representanten så att vi får en gemensam, rättvis förhandlingsgrund.
William
(EN) Herr Brok! Ni nämnde att Lissabonfördraget har debatterats i 10 år. Har det slagit er att ni och era kolleger under dessa tio år av debatter helt enkelt har misslyckats med att övertyga tillräckligt många människor, och att det är anledningen till att ni och era kolleger har varit tvungna att ta till den grova manipulation som jag tidigare hänvisade till för att få igenom fördraget?
Elmar Brok
(DE) Jag vill tala om för mina kolleger att de institutionella förändringar som Nicefördraget, konstitutionsfördraget och Lissabonfördraget lett till alltid har haft ett brett stöd av Europas medborgare och av majoriteten av europeiska stater. Det har alltid funnits enskilda stater som har fattat andra beslut, delvis på grund av interna politiska syften. Nu har beslutet fattats i parlamenten i 27 stater - och ett parlament är inte en andra klassens demokratisk form - eller i folkomröstningar, som i Irland. Resultatet visar att en stor majoritet nu stöder Lissabonfördraget, inklusive majoriteten av ert eget folk.
Libor Rouček
(CS) Jag vill framföra några kommentarer om ratificeringen av Lissabonfördraget i mitt land, Tjeckien, inför Europeiska rådets möte. Tjeckerna har tydligt och klart sagt ”ja” till Lissabonfördraget genom sina folkvalda företrädare i parlamentets båda kammare. Alla opinionsundersökningar visar att de vill att president Václav Klaus ska underteckna fördraget snabbt. Tjeckerna vill garanteras samma mänskliga, civila och sociala rättigheter i Europa som andra européer. Av den anledningen sade de också tydligt och klart ”ja” till stadgan om de grundläggande rättigheterna. President Klaus är känd för sitt långvariga motstånd mot denna stadga, och i synnerhet de sociala avsnitten. Nu försöker han under tidspress, och under förevändning av det s.k. sudettyska hotet, att förhandla fram en undantagsbestämmelse för Tjeckien.
Europeiska unionen får inte spela med i detta ohederliga spel. En majoritet av tjeckerna vill att fördraget ska genomföras i sin helhet, inklusive de sociala avsnitten. Det är sorgligt, beklagligt och förringande för den tjeckiska presidentens roll att dra in sudettyskarna i detta spel 65 år efter att andra världskriget avslutades. Både tjeckerna och sudettyskarna har upplevt mer än tillräckligt av skräck och lidande till följd av krig och fördrivning. Jag tror fullt och fast att både tjeckerna och sudettyskarna har dragit lärdom av dessa tragiska upplevelser och att tjeckerna, tyskarna och sudettyskarna vill samexistera och bygga ett nytt, enat Europa tillsammans i fred och samarbete.
Fiona Hall
(EN) Herr talman! Det svenska ordförandeskapet och kommissionen hänvisar båda till betydelsen av ett EU-avtal om en finansiering av åtgärder mot klimatförändringarna för utvecklingsländerna. Jag håller med. Men det erbjudande som kommissionen lagt fram är en rökridå som utvecklingsländerna har all anledning att ifrågasätta.
José Manuel Barroso sade alldeles nyss att koldioxidmarknaden i utvecklingsländerna kommer att täcka det mesta av den kostnad på 100 miljarder euro per år som beräknats för minskning och anpassning av klimatförändringarna.
Men det finns ingen garanti för att den internationella koldioxidmarknaden kommer att ge 38 miljarder euro per år till utvecklingsländerna i finansiella flöden. Vi har sett hur instabilt priset på kol har varit inom Europeiska unionens system för utsläppshandel och hur lång tid det tar att utveckla en riktig koldioxidmarknad.
En annan stor brist är antagandet att utvecklings- och tillväxtländerna gärna finansierar sina egna åtgärder för energieffektivitet. Det är absurt. Det som hindrar energieffektiviteten i våra egna medlemsstater är bristen på öppna finansieringsmekanismer, och ändå förutsätter vi att utvecklingsländerna ska finna egna medel. Vi behöver ytterligare finansiering.
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! Jag vill framföra tre kommentarer om rådets kommande möte. För det första var den irländska ”ja”-rösten enligt min uppfattning huvudsakligen ett resultat av finanskrisen, eftersom bankerna räddades med skattebetalarnas pengar för ett år sedan. Nu kommer bankirerna återigen att få rekordlöner. EU kommer utan tvekan att mätas efter hur man lyckas med att få ett slut på de miljarder euro av skattebetalarnas pengar som försvinner ned i detta svarta hål.
För det andra fyller nya ansikten toppositionerna inom EU till följd av Lissbonfördraget. Dessa personers yrkeskvalifikationer är utan tvekan medelmåttiga, för majoriteten av kandidaterna är politiker som misslyckats och röstats bort från maktpositioner i sina hemländer. Vem ska nu företräda EU? Rådets ordförande, den höge representanten eller kommissionens ordförande? Det kommer utan tvekan att bli kaos.
Min tredje kommentar lyder som följer. Om Tjeckiens president Václav Klaus undertecknar Lissabonfördraget förutsatt att det bifogas en fotnot som garanterar att Benešdekreten fortsätter att gälla, med andra ord dekret som strider mot internationell lagstiftning och mänskliga rättigheter, så kommer det att finnas två typer av grundläggande rättigheter: de som gäller för tyskar och sudettyskar och de som gäller för alla andra. Det får inte ske!
Jacek Saryusz-Wolski
(EN) Herr talman! Nu när ikraftträdandet av Lissabonfördraget närmar sig förväntar vi oss att Europeiska rådets möte i oktober ska leda till framsteg i en av de prioriterade frågorna - den europeiska avdelningen för yttre åtgärder. Europaparlamentet har genomgående krävt en äkta, gemensam europeisk diplomati. Europeiska avdelningen för yttre åtgärder har potentialen att garantera enighet och följdriktighet hos våra yttre åtgärder, vilket verkligen kommer att behövas om unionen ska kunna agera enat och möta yttre utmaningar, som t.ex. energisäkerhet, på ett effektivt sätt.
För att ta tillfället i akt att upprätta den europeiska avdelningen för yttre åtgärder förväntar vi oss att rådet tar hänsyn till den ståndpunkt som Europaparlamentet intog i utskottet för konstitutionella frågor i veckan, och i synnerhet till följande. För att få en stark utrikespolitik måste vi utrusta den nya chefen för europeisk diplomati med ordentliga instrument så att han eller hon kan stärka vår utrikespolitik. Europeiska avdelningen för yttre åtgärder bör baseras på gemenskapsmetoden, med ett tydligt engagemang från kommissionen och Europaparlamentet. Räckvidden för den höge representantens behörighet måste vara stor och omfatta frågor inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken som t.ex. utvidgning, grannskapspolitik, handel och utveckling.
Villkoret för en stark och samordnad utrikespolitik är demokratisk legitimitet, vilket bara kan tillhandahållas med en stor delaktighet av Europaparlamentet. Denna delaktighet bör beaktas i två skeden: samråd i förväg med parlamentet under inrättandet av tjänsten och samråd i förväg med parlamentet vid fastställande av utrikespolitiska mål. När den höge representanten väl har trätt i tjänst och tjänsten har inrättats bör Europaparlamentet ha ett starkt mandat för att spela en aktiv roll i granskningen av EU:s utrikespolitik och av tjänsten.
Under genomförandefasen bör vi inte låta de utrikespolitiska bestämmelser som grundas på Lissabonfördraget urvattnas. Den nya tjänstens demokratiska legitimitet beror också på dess sammansättning. Unionens geografiska balans bör beaktas. Ett rättvist företrädande i EU:s institutioner av alla medlemsstater är en kärnprincip, och den europeiska avdelningen för yttre åtgärder bör inte utgöra något undantag.
Pervenche Berès
(FR) Herr talman, fru rådsordförande! Mer än fyra månader efter valet av Europaparlamentet ska ni sammankalla Europeiska rådet vid en tidpunkt för obeslutsamhet i Europeiska unionen, med en kommission som fortfarande hanterar frågor från dag till dag.
Om vi inte vill göra EU:s medborgare alldeles förtvivlade så kan detta möte med Europeiska rådet sända två budskap. Det första är att ni, ett år efter att alla medlemsstater visat solidaritet i fråga om bankerna, måste inleda en europeisk debatt om skatten på finansiella transaktioner eller om det bidrag som bankerna måste ge till medlemsstaternas budgetar för att visa solidaritet i gengäld.
Kommissionens ordförande talade på Europeiska kommissionens vägnar om för oss i går att han stöder den budget som fastställts och att inget nytt skulle tillkomma ett år efter återhämtningsplanen. Under det senaste året har situationen på sysselsättningsområdet och skuldområdet emellertid försämrats avsevärt. Den budget som lagts fram för oss i dag kommer inte ens att finansiera den andra delen av den återhämtningsplan som ni utarbetade för ett år sedan. Detta är följaktligen det råd som Europeiska rådet måste följa: beskattning av finansiella transaktioner, solidaritet från bankerna med avseende på medlemsstaternas budgetar och en riktig återhämtningsplan, som liknar den som inleddes för ett år sedan, även om vi kritiserade den vid den tidpunkten för att vara för återhållsam.
Marian Harkin
(EN) Herr talman! Det gläder mig att se min tidigare kollega Cecilia Malmström här, i synnerhet mot bakgrund av ett övertygande ”ja” till Lissabon i Irland följt av den demokratiskt valde polske presidentens undertecknande. Dessa två ytterligare stöd kommer förhoppningsvis att underlätta för det svenska ordförandeskapet att leda Lissabonfördraget till en fullständig ratificering.
De flesta europeiska medborgare är emellertid mycket mer bekymrade över vad EU gör för att hantera den nuvarande ekonomiska krisen än över detaljerna kring Lissabonfördraget. Därför säger jag till mina euroskeptiska vänner: ”Glöm det.” Innan irländarna röstade ”ja” så röstade 27 miljoner EU-medborgare ”ja” och 24 miljoner röstade ”nej”. Detta är demokratisk legitimitet.
Låt oss alltså ta itu med verkligheten. I detta avseende vill jag tala om Progress-instrumentet för mikrokrediter, som kommer att ge arbetslösa personer en chans till nystart och öppna för möjligheter till företagande. Detta instrument kommer att ge 100 miljoner euro, och skulle kunna ge ytterligare 500 miljoner euro i mikrokrediter med hävstångsverkan. Jag vill emellertid säga följande till kommissionen och rådet: detta är inte i närheten av tillräckligt. Detta är en stor möjlighet för EU att hörsamma medborgarnas verkliga behov, men vi behöver investera mer.
Wim van de Camp
(NL) Herr talman! Det är bra att Europeiska unionen smakar på framgången i den irländska folkomröstningen ett tag. Vi bör också vara tacksamma för att vi har tagit ett betydelsefullt steg mot Lissabonfördragets ikraftträdande. Vi är naturligtvis alla oroade över Tjeckien. Vi inväntar utslaget med respekt, men jag ber er att vara tålmodiga och förnuftiga i förbindelserna med Václav Klaus. Det skulle verkligen motverka vårt syfte att angripa honom.
Köpenhamn och ett framgångsrikt resultat av denna konferens utgör en källa till hopp, inte bara för Europa utan för hela världen. Hållbarhet är en källa till teknisk utveckling. En betydelsefull teknisk utveckling i Europa, t.ex. lagring av koldioxid, kan också bidra till att bekämpa den ekonomiska krisen.
Det för mig till den tredje punkten: den ekonomiska krisen. Vi vill ha ett medborgarnas Europa. Det bör ägnas mer uppmärksamhet åt sysselsättning, och rådets planer är bra i detta avseende. Dessa planer är emellertid fortfarande mycket avlägsna för många medborgare, som till stor del är omedvetna om dem. En finansiell övervakning av bankinstitutionerna är också mycket viktig, och jag hoppas att ni kommer att kunna göra framsteg även på detta område nästa vecka.
Avslutningsvis vill jag nämna tillvägagångssättet när det gäller asylfrågan. Jag stöder eftertryckligen det svenska ordförandeskapets avsikter, men konkreta resultat, exempelvis av rådets överläggningar, har uteblivit. Vid ett sammanträde för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor i förra veckan riktades ett klagomål mot att kommissionen, rådet och parlamentet fortfarande uppnår alltför få konkreta resultat.
Gianluca Susta
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Enligt min uppfattning är det dags för parlamentet att sätta punkt för den ändlösa debatten om Lissabonfördraget, som vi i dag har fått uppleva fortfarande pågår.
Jag anser att vi måste respektera de önskemål som har framhållits av Europaparlamentet, av de stora europeiska länderna, av de 27 medlemsstaterna och av de 26 länder som på olika, men fortfarande demokratiska, sätt har ratificerat detta fördrag, och därför måste angreppen mot fördraget och det demokratiska innehållet också förkastas. Jag anser också att rådets möte i slutet av månaden kommer att utgöra ett betydelsefullt tillfälle att återbekräfta behovet av att återuppliva idén om EU bortom Lissabon och att återuppliva ekonomin samt att se till att EU inte prutar på sina anspråk när det gäller den viktiga frågan om klimatförändringar. Utifrån detta perspektiv anser jag att det som vi har hört från rådets ordförande under den senaste tiden, men också det som vi har hört i dag, är otillräckligt.
EU bortom Lissabon lyckas inte tolka det kraftfulla innehållet i det nya fördraget eller motsvara villkoren i Lissabonstrategin. Om vi 500 miljoner européer vill fortsätta att vara världens största ekonomiska makt, en makt som förbereder sig för att bli en betydelsefull politisk aktör på den internationella arenan, uppmanar jag därför kommissionen att till fullo utföra sitt uppdrag att lägga fram förslag till gemenskapslagstiftning om de betydelsefulla frågorna i samband med ekonomin, den ekonomiska återhämtningen och återhämtningen på arbetsmarknaden, och jag uppmanar rådet att omvandla en lång lista av rubriker till faktisk politik för att bidra till att lösa de ekonomiska svårigheterna.
Detta är vad jag anser saknas. Det saknas en betydande ekonomisk återhämtningsplan, det finns brister på viktiga områden, som t.ex. återhämtningen av politiken för infrastruktur med euroobligationer, och det saknas en högprofilerad europeisk strategi. Detta är vad vi förväntar oss av Europeiska rådet i slutet av månaden.
Johannes Cornelis van Baalen
(EN) Herr talman! Det är oerhört viktigt att bekämpa den ekonomiska krisen, och det innebär också att hjälpa de små och medelstora företagen. Vi måste engagera oss i Stoibergruppens resultat, och jag vill att både kommissionen och rådet ska tala om huruvida de är engagerade i denna process och vad vi ska göra, för vi måste skära ned på byråkratin.
En annan punkt som jag vill diskutera är Ankaraprotokollet. Den turkiske utrikesministern sade i en offentlig intervju i Haag att Turkiet varken kommer att ratificera eller genomföra Ankaraprotokollet. Detta är ett yttrande ur en godkänd intervju i de Volkskrant av den 7 oktober 2009. Vad ska vi göra? Vi kan, som kommissionsledamot Olli Rehn sade i utskottet för utrikesfrågor, inte bara be snällt igen. Tidsfristen går ut den 1 november. Hur ska vi agera?
Gunnar Hökmark
Herr talman! Kära minister, kära kommissionär, det är trevligt att se er här. Jag skulle vilja ta upp två saker inför Europeiska rådets toppmöte. Den ena punkten som jag vill ta upp gäller klimatfrågan. Jag tror att det är viktigt att gå in i de förhandlingarna med en strävan att den bästa lösningen på den frågan är en lösning som innebär att alla kommer med på ett gemensamt åtagande. Jag säger detta för att debatten ibland förs som om det handlade om att här i Europa eller i ett enskilt land utforma den bästa lösningen. Det räcker dock inte om vi inte kan få med Kina, Indien och en lång rad andra länder som i dag inte deltar i det gemensamma klimatpolitiska åtagandet. Det innebär att pragmatism och resultat måste gå före. En sådan lösning måste också bygga på att alla länder är beredda att göra ett åtagande. Det får inte vara så, att åtaganden och politiken i andra delar av världen bygger på fortsatta investeringar från Europa, utan de måste bygga på en sund ekonomi, en sund tillväxt och en sund utveckling av nya möjligheter - med hjälp från Europa och andra rika länder.
Den andra punkten gäller de finansiella marknaderna. Jag tycker att det är viktigt att understryka att stabilitet på de finansiella marknaderna förutsätter mer än något annat det vi kallar stabil makroekonomi, dvs. stabila offentliga finanser. Det innebär att diskussionen om att komma ut ur de stora budgetunderskotten är långt viktigare än hur enskilda regleringar på den finansiella marknaden som sådan ser ut. Det är emellertid också så, att stabila finansiella marknader kräver att vi har en stabil tillväxt, stabila investeringar och en framväxt av nya jobb. Det betyder att när vi lagstiftar om de finansiella marknaderna måste det innebära bättre tillsyn, gränsöverskridande och insyn, men inte så mycket regleringar att investeringar och tillväxten sker i andra länder. Då hotar vi nämligen stabiliteten i vår egen ekonomi och i våra egna finansiella marknader.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Herr talman! Det positiva resultatet av den irländska folkomröstningen gör ikraftträdandet av Lissabonfördraget rimligare och närmare förestående än någonsin. Detta är goda nyheter eftersom det innebär att vi äntligen kommer att få institutioner som kan vidta åtgärder. Först och främst kommer de att kunna hjälpa oss att ta oss ur krisen och hantera dess sociala dimension, nämligen sysselsättningsfrågan. Utöver detta bör dock också klimatförändringarna, energin och bestämmelserna för rättvis handel stå på dagordningen.
Toppmötet innebär också ett tillfälle att skaffa den inledande och avgörande kraft som krävs för att fastställa medlemskapet i den nya kommissionen, och vi har redan hört ordförande José Manuel Barrosos förutsägelser beträffande urvalskriterierna.
Jag vill belysa betydelsen av två saker. För det första anser jag, som ledamot av gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater och demokrater i Europaparlamentet, att medlemskapet i kommissionen bör vara balanserat. S&D-gruppen har tagit upp hur viktigt det skulle vara för den höge representanten att vara ledamot av denna politiska familj, men det råder ingen tvekan om att det också är viktigt att garantera en jämn könsfördelning.
Å andra sidan har gruppen också tagit upp fördelningen av portföljer och hänvisat till en som är betydelsefull för mig, som advokat som engagerar sig i frihet, och i egenskap av ordförande för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, och som hör samman med indelningen av generaldirektoratet för rättsliga och inrikes frågor i ett generaldirektorat som hanterar frågor som rör rättsliga frågor och grundläggande rättigheter och ett annat som ägnar sig åt säkerhetsfrågor.
Jag anser inte att detta är rätt lösning. Den rätta lösningen omfattar inte att underordna rättvisan betydelsen av säkerhet eller att ställa dem mot varandra, utan snarare att upprätta ett generaldirektorat för rättsliga frågor och grundläggande rättigheter, ett andra generaldirektorat för inrikes frågor och ett tredje som inte kopplar samman säkerhet med invandring utan i stället separerar dem, vilket följaktligen innebär ett generaldirektorat för säkerhetsfrågor och ett annat för invandrings-, asyl- och flyktingfrågor, vilket inbegriper området grundläggande rättigheter.
Brian Crowley
(EN) Herr talman! I våra debatter om dessa toppmöten märker ni, om ni tittar tillbaka på de tio gångna åren, att många idéer, många liknande planer och förslag har kommit från ledamöter av Europaparlamentet, från medlemmar i rådet och också från kommissionsledamöter, och det senaste året har, om något, bevisat en sak, nämligen att när unionen agerar tillsammans i solidaritet med stora planer och stora ambitioner kan den förändra världen. Nu är det kanske dags för större planer och ambitioner beträffande hur vi vill gå vidare.
Många har talat om gisslet arbetslöshet som har drabbat så många människor under de senaste månaderna, och man har sagt att det nu är dags att vidta seriösa åtgärder för att avlägsna all överflödig lagstiftning och göra oss av med överflödiga hinder för företag och företagare som bildar dessa företag.
Jag vill bara säga att vi, när vi talar om solidaritet, inte talar om de stora mot de små, och en sak som oroar mig är att den nya G20-gruppen skulle kunna få negativa följder för små och medelstora länder som håller på att ta sig in på dessa nya marknader.
Slutligen vill jag säga ett par ord till rådets ordförande: ni skulle också kunna sätta frågan om en utvidgning av skyddstiden för upphovsrätt på rådets dagordning under det svenska ordförandeskapet.
Tunne Kelam
(EN) Herr talman! Nu när Lissabonfördraget snart träder i kraft bör vi först och främst under detta historiska ögonblick koncentrera oss på EU:s gemensamma framtid och välfärd. Jag är rädd att det inte är det bästa att använda denna sista stund till att framkasta nationella intressen och att testa andra partners nerver.
De globala utmaningar som EU står inför kan inte lösas utan effektiva gemensamma institutioner och en gemensam politik. Dagens Europa är emellertid i större behov än någonsin av den framsynthet, det moraliska åtagande och den insikt som ingår i de gemensamma europeiska värderingar som inspirerade våra grundare att bryta den onda cirkeln av det förflutna och av nationell egoism. Det är anledningen till att vi för Europas framåtskridande och trovärdighet i världen inte nödvändigtvis behöver goda projektledare, utan verkliga statsmän, starka demokratiska ledare som har visionen och auktoriteten för att få till stånd en förändring också i Europa.
Därför behöver vi ett tydligt åtagande till, och ett praktiskt införande av, gemensamma europeiska institutioner. Vi behöver inte bara en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, med en avdelning för yttre åtgärder, utan också en gemensam energipolitik. Europeiska rådet kommer också att godkänna Östersjöstrategin. Jag vill återigen tacka kommissionen och det svenska ordförandeskapet för att man tagit sig an detta. Rådets uppgift är att förverkliga detta så snabbt som möjligt. Jag hoppas att Östersjöstrategin kommer att få den uppmärksamhet som den förtjänar, också av det spanska och det belgiska ordförandeskapet. Jag stöder Cecilia Malmströms uppfattning att Östersjöstrategin kan betraktas som ett pilotprojekt för andra europeiska makroregioner. I vilket fall som helst kommer ingen EU-strategi att tas på allvar utan tillräckliga resurser för ett genomförande. Den befintliga budgetposten behöver mer pengar och större trovärdighet.
Edite Estrela
(PT) Jag skulle vilja ta upp två korta punkter. Den första rör Lissabonfördraget: efter Irlands ”ja” och den polske presidentens undertecknande förväntas Tjeckiens författningsdomstol avge sitt utlåtande och president Václav Klaus göra sin uppgift, nämligen underteckna fördraget. Rådet får inte ge efter för den tjeckiske presidentens utpressning. Lissabonfördraget är av avgörande betydelse för att de europeiska institutionerna ska fungera bättre, utöver andra fördelar som t.ex. att Europaparlamentets befogenheter och medborgarnas rättigheter stärks. Det är anledningen till att Lissabonfördraget måste träda i kraft snart. Rådet och kommissionen bör fastställa en tidsfrist för president Klaus att börja agera som en president för ett demokratiskt land som är en medlemsstat i Europeiska unionen. Vi får inte för ett ögonblick överväga tanken att en enda ledares nycker ska kunna besegra majoritetens önskan.
Den andra punkten handlar om konferensen i Köpenhamn. Världen behöver ett globalt avtal om att bekämpa klimatförändringarna. Både industriländer och utvecklingsländer måste hindra planeten från att överhettas, och de behöver följaktligen förena sina ansträngningar och fatta ett modigt beslut. Köpenhamn är den stora möjligheten att kunna undvika en katastrof, som vetenskapsmännen säger. Det är inget godtagbart argument att åberopa finanskrisen som en anledning att skjuta upp eller trappa ned planerna för Köpenhamn, och försöken att göra detta får inte tas på allvar. Vi måste visa ambition om vi ska kunna rädda planeten.
Gay Mitchell
(EN) Herr talman! Inom en generation kommer Europeiska unionens befolkning att utgöra omkring 6 procent av världens befolkning. Vi är snart där, vilket innebär att vi helt enkelt inte kan fortsätta att ha ett roterande ordförandeskap för Europeiska rådet som skiftar var sjätte månad, och upp till fem olika personer som yttrar sig på unionens vägnar om utrikesrelaterade frågor. Men inom samma generation kommer världens befolkning också att ha ökat med omkring två miljarder människor. Nittio procent av denna ökning kommer att ske i det som nu är utvecklingsländerna, där upp till 11 miljoner barn dör varje år, omkring fem miljoner av dem till följd av brist på läkemedel som har funnits tillgängliga i det som vi kallar väst i över 30 år.
I detta sammanhang är det inte bara viktigt att vi kan styra EU internt på ett välorganiserat sätt, utan det är också viktigt att vi är utrustade för att hantera situationer som denna i utvecklingsländerna, vilket är anledningen till att jag förespråkar en stark, oberoende enskild kommissionsledamot med ansvar för utvecklingsbistånd, som kommer att ha sin egen oavkortade budget och sitt eget ansvarsområde och som kommer att vara ansvarig inför parlamentet genom utskottet för utveckling.
Det är av avgörande betydelse att den höge representanten eller utrikesministern eller vilken titel denne person nu ska få har många uppgifter, mycket att göra, men det är en enda fråga som kräver och måste kräva vår särskilda uppmärksamhet. Jag förespråkar med eftertryck att vi inte bara ska fortsätta att ha en kommissionsledamot med ansvar för utveckling, utan att denna post ska tilldelas någon som klarar av denna uppgift och är fast besluten att se till att våra grannar, som befinner sig på ett kort avstånd från Europeiska unionen, behandlas med respekt, av både egennyttiga och osjälviska skäl.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Den viktigaste punkten för rådets kommande möte är att slutföra ratificeringen av Lissabonfördraget och att väcka fördraget till liv.
Det förfarande som inleds i och med Lissabonfördraget kommer att stärka unionen både internt och i ett globalt sammanhang. Att stärka unionens ställning har ett starkt samband med att stärka samarbetet på området för den nuvarande tredje pelaren. Unionen kommer att bli öppnare, effektivare och mer demokratisk. Den huvudsakliga utmaningen och prioriteringen är att garantera grundläggande rättigheter och friheter samt integritet och säkerhet i Europa. För att uppnå dessa mål krävs fullt stöd, ett effektivt genomförande och tillräcklig respekt för befintliga lagar och instrument som är knutna till skyddet av mänskliga rättigheter och civila friheter.
I Stockholmsprogrammet betonas försäkran om dessa rättigheter, framför allt på områdena för rättvisa och säkerhet. Vi måste ge företräde åt mekanismer som underlättar medborgarnas tillgång till domstolarna, så att deras rättigheter och legitima intressen kan drivas igenom i hela unionen. Vår strategi måste också vara att stärka det politiska samarbetet och tillämpningen av rättigheter och att förbättra säkerheten i Europa. Strategin för inre säkerhet måste utvecklas i syfte att bekämpa den ökande extremismen i medlemsstaterna och att undanröja de spänningar som väckts av oansvariga politiker, med hjälp av konkreta lösningar på känsliga frågor som t.ex. invandring, asylpolitik och romernas och nationella minoriteters situation på ett sådant sätt att dessa frågor inte utnyttjas av högerorienterade extremister.
En ordentligt organiserad invandring kan gynna alla berörda parter. Europa kommer att behöva en flexibel invandringspolitik som svarar mot samhällets och arbetsmarknadens behov i de olika EU-medlemsstaterna.
Vi måste dock, i samband med upprättandet av en trovärdig invandrings- och asylpolitik som är hållbar på lång sikt, vara mycket uppmärksamma på problemet med illegal invandring, som är ett stort bekymmer för våra medborgare.
Mario Mauro
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Var modiga, modiga, modiga - den rekommendationen vill jag ge inför rådets möte. När det gäller diskussionen om tillsättningen av nya kommissionsledamöter, EU:s nya utrikesminister och president - med andra ord de personer som tillsammans med kommissionens ordförande José Manuel Barroso och övriga ledamöter ska styra EU:s politik inom en snar framtid - ska man därför enbart använda den metod för beslutsfattande som bäst tar till vara EU-medborgarnas intressen.
Man ska därför välja personer som har ett djup både som politiker och människor och vars politiska insatser på både nationell och EU-nivå utmärks av omsorg om det gemensamma bästa. Detta måste vara grunden för vårt fortsatta arbete med viktiga frågor som klimatförändringen, samtidigt som vi kanske också måste fortsätta utreda vad ländernas ekonomier och den ekonomiska krisen kräver, med hjälp av djärva satsningar som euroobligationer, som vi också bör sätta upp på dagordningen för rådets nästa möte.
Avslutningsvis vill jag citera några ord som påven Benedictus XVI yttrade häromdagen - det skulle glädja mig om han för en gång skull även försvarades vid nästa möte i Europeiska rådet - eftersom dessa ord lägligt påminner oss om alla medborgares och politiska företrädares gemensamma ansvar, nämligen att möta vårt behov av sammanhållning och vår gemensamma strävan efter sanning, som är det avgörande incitament vi behöver för att börja bygga någonting viktigt för oss själva och kommande generationer.
Utvecklingen och civilisationen springer ur sammanhållning, och Europa var stort på den tiden det förmedlade dessa grundläggande värden som hämtats ur den kristna tron och som sedan kom att utgöra nationernas kulturarv och kulturella identitet. Jag menar därför att det är uppenbart vilken väg vi måste följa om vi ska kunna klara den stora utmaningen att återigen göra Europa till en global stormakt.
Zuzana Roithová
(CS) Herr talman! Lissabonfördraget är en nyckelfråga. Den tjeckiska författningsdomstolens rättspraxis är entydig, och jag tror inte att domstolen i nästa vecka kommer att ha funnit att fördraget är oförenligt med den tjeckiska konstitutionen. Jag tvivlar emellertid på att presidenten kommer att sluta med sitt obstruerande. Tjeckien har dock inte något presidentstyrt system, och regeringen kan väcka talan mot en sådan president för att han överskrider sina befogenheter. Det är känt att Václav Klaus i åratal vägrade att utse en viss advokat till domare enbart på grund av att han förlorat en domstolstvist mot advokaten i fråga, och inte heller respekterar han den högsta förvaltningsdomstolens utslag. Jämte denne advokat har nu 500 miljoner europeiska medborgare tagits som gisslan genom presidentens nycker. Skadan är ansenlig. I ett krisläge fördröjs tillsättningen av en ny kommission, parlamentet saknar befogenheter att lösa budgetfrågan, under tiden kan de nationella parlamenten inte dela ut några gula eller röda kort och vi använder oss inte av de nya befogenheterna för att bekämpa epidemier, energikriser, terrorism och organiserad brottslighet eller de nya principerna inom civilförsvar och humanitär hjälp.
Stadgan om grundläggande rättigheter kan komma att förkastas, enbart på grund av de numera ogiltiga Benešdekreten. Detta är helt absurt, inte bara på grund av tidpunkten, utan också för att det saknas rättslig grund. I artikel 345 i Lissabonfördraget står det uttryckligen att fördraget inte ska ingripa i egendomsfrågor i medlemsstaterna. Genom stadgan inrättas inga nya rättsliga möjligheter som har företräde framför de redan befintliga vad gäller egendomstvister i Tjeckien. Dessutom är förordning 44 om erkännande av domar inte tillämplig på egendomsfrågor som går femtio år tillbaka i tiden. Tjeckiska medier försöker dock att utså tvivel. Vad är det egentligen som sker i Tjeckien? Det är tydligt att nästa presidentval i Tjeckien blir en tuff match, och Václav Klaus försöker genom detta teaterstycke att odla bilden av en stark ledare som på egen hand kan utmana hela EU och försvara det tjeckiska folkets egendom mot främlingar. Jag uppskattar att EU inte satte Tjeckien under press, och jag vill vädja om tålamod tills vi på hemmaplan kan hitta en lösning på problemet med det demokratiska underskott som skapats av vår president, i god tid före valet i Storbritannien. Avslutningsvis vill jag återigen vädja till rådet att de ska stödja Tjeckien, motsätta sig Kanadas ensidiga visumkrav för tjeckiska medborgare och besluta om gemensamma sanktioner.
Georgios Papastamkos
(EL) Herr talman! Jag ska i mitt anförande fokusera på tre frågor. Den första är den ekonomiska krisen. Krisen drabbar urskillningslöst alla ekonomiska system, både starka och mindre starka. Om vi ser på våra tioåriga erfarenheter av EMU i ljuset av den ekonomiska krisen är det uppenbart att den ekonomiska politiken i ökad omfattning måste europeiseras. Det är också uppenbart att de ekonomiska riskerna måste europeiseras. Förtroende är bra, men kontroll är bättre.
Den andra frågan är klimatförändringarna. EU går med rätta i bräschen för den globala ekologiska diplomatin. Jag håller helt med kommissionens ordförande José Manuel Barroso om att det under slutspurten inför Köpenhamnsmötet inte finns någon plan B. Den ekologiska skulden belastar alla utan undantag. Jag stöder tanken på att inrätta en global klimatbank, som med hjälp av medel från utsläppsbanken ska finansiera utvecklingsländernas insatser för att skapa miljövänliga utvecklingsstandarder.
Den tredje frågan är invandringen. Vi måste uppenbarligen påskynda arbetet med att anta en gemensam invandringspolitik. Invandringen har emellertid även utrikespolitiska aspekter. Vi måste snabbast möjligt fortsätta skapa effektiva utrikespolitiska förbindelser till tredjeland, eftersom det finns ett betydande tryck på vissa länder, särskilt i södra Europa. Jag ska inte hymla med att Turkiets hållning är provocerande. Det var glädjande att höra det svenska ordförandeskapet påpeka detta. EU:s budskap till Turkiet - och andra länder - måste vara högt, tydligt och effektivt. Detta ramverk är en del av gemenskapens regelverk, och alla måste respektera det.
Peter Liese
(DE) Herr talman! Cecilia Malmström och José Manuel Barroso har tagit upp frågan om klimatförändringarna och förberedelserna inför Köpenhamnsmötet. Jag håller med alla som anser att rådet måste dra en del ambitiösa slutsatser. Jag rekommenderar dock att man inte enbart tittar på de sektorer som sedan 2005 omfattas av EU:s system för handel med utsläppsrätter, både vad gäller finansiering och frågan om vem som ska svara för minskningen.
Fler sektorer måste dela bördorna. Mer än hälften av utsläppen står fortfarande utanför EU:s system för handel med utsläppsrätter. Fler sektorer måste ta ansvar om vi ska kunna nå våra mål och trygga finansieringen. Jag tänker på luft- och sjöfartssektorn. Rådets och kommissionens åtgärder har hittills varit en besvikelse för mig. Under förberedelserna inför Pittsburghmötet togs den frågan inte med i rådets slutsatser.
Om vi ska lyckas i Köpenhamn är det viktigt att vi skyndar på vårt arbete. Det gjorde utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet i måndags. Jag vill be rådet och kommissionen att titta närmare på detta.
Vidare vill jag säga att rådet också måste diskutera den nya kommissionens sammansättning, även om jag är medveten om att diskussionerna blir mycket informella. I all blygsamhet vill jag lägga fram ett förslag. Av historiska skäl har läkemedelslagstiftningen hamnat under generaldirektoratet för näringsliv och kommissionsledamoten med ansvar för näringslivsfrågor. Läkemedelslagstiftning är självklart en näringslivsfråga, men den är också en hälsofråga. I alla medlemsstater, i Europaparlamentet och till och med i USA utgör detta område en del av hälsopolitiken. Därför är det kanske nu dags att försöka oss på en förändring inom detta område. Var snälla och be kommissionens ordförande att titta på den frågan.
Vytautas Landsbergis
(EN) Herr talman! I sitt vänliga svar till Nigel Farage i går sade José Manuel Barroso att EU måste ha en rådsordförande som är en sann europé. Jag är säker på att både ni och många här närvarande delar den uppfattningen. Måste vi också ha någon på den posten som är en sann ”Gazpromförespråkare”, som Gerhard Schröder, Paavo Lipponen etc.? Eller anser ni att de egenskaperna är tämligen kompatibla, så att en sann ”Gazpromförespråkare” - särskilt om de röstat för vänskapskorrumperade förbindelser - också är den bäste europén? På det sättet kan vi skynda på EU:s nuvarande utveckling mot ett ”GU” - ”Gazpromunionen” - och därmed undvika en situation där Ryssland fullständigt ignorerar EU och samtidigt gör sitt yttersta för att splittra unionen. Vad har ni för uppfattning om ”Gazpromförespråkare” på ordförandeposten?
Mirosław Piotrowski
(PL) Herr talman! Lissabonfördraget har ännu inte ratificerats och är fortfarande bara ett utkast till politiskt dokument. Det betyder att vi inom EU fortfarande måste följa principen om enhälliga beslut. Alla länder har rätt att reservera sig. Tjeckiens president Václav Klaus agerar inom ramen för ett fastlagt regelverk. Om presidenten utsätts för påtryckningar påverkar det inte bara honom personligen, utan också miljontals medborgare i de länder som har utryckt allvarliga invändningar mot dokumentet. Vid Europeiska rådets kommande möte måste ledarna för EU:s medlemsstater noga betänka det förnuftiga i att medvetet kringgå viljeyttringar från de medborgare som de företräder och betänka vad det kan få för konsekvenser.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Europeiska rådet kommer att uppmanas att godkänna EU:s strategi för Östersjöregionen. Jag anser att strategin är en användbar modell för EU:s kommande strategi för Donauregionen.
Donauregionen omfattar tio länder, däribland sex EU-medlemsstater med en befolkning på 200 miljoner invånare. Häri ingår 75 miljoner människor som lever i områden som gränsar till Donau. Därför tror jag att det är viktigt att den här modellen även används när det gäller strategin för Donauområdet, som behöver en handlingsplan och ett handlingsprogram för de kommande åren.
För att fortsätta på temat med Europeiska rådets program, anser jag det också vara av största vikt att vi på EU-nivå antar de finansiella instrument som krävs för att utveckla en ekoeffektiv ekonomi. Jag talar här om energieffektivitet i byggnader och i synnerhet om hållbara transporter.
Jean-Pierre Audy
(FR) Herr talman, fru minister, fru vice kommissionsordförande! Min fråga gäller tillämpningen av Lissabonfördraget, särskilt löftet till det irländska folket om att varje land ska få varsin kommissionsledamot.
I december 2008 enades vi om att Europeiska rådet skulle vidta lämpliga åtgärder för att se till att vi fick en kommissionsledamot per land. Fru Malmström, var finns dessa rättsliga åtgärder? Det ryktas att en ändring av Lissabonfördraget ska införas i Kroatiens anslutningsfördrag, eller finns det några andra lämpliga rättsliga arrangemang? Kan ni säga vad som gäller? Jag undrar också hur ni tänker utöka antalet parlamentsledamöter med 18, eftersom ytterligare 18 parlamentsledamöter ska ingå i nästa Europaparlament enligt Lissabonfördraget?
Ilda Figueiredo
(PT) Herr talman! Rådet måste vid sitt kommande möte ge absolut prioritet åt att förändra den liberala politik som har lett till den grava ekonomiska och sociala krisen. Det är rätt tillfälle att ta i tu med den fattigdom som cirka 80 miljoner europeiska medborgare lever under, däribland drygt 30 miljoner arbetstagare som är så lågavlönade att de och deras familjer lever på existensminimum och inte kan ta sig ur sin fattigdom. Det är rätt tillfälle att lova att angripa den höga arbetslösheten som fortsätter att öka, och som kan komma att uppgå till 30 miljoner under nästa år om vi inte omedelbart vidtar lämpliga åtgärder.
Rådets främsta utmaning är därför att bryta med Lissabonstrategins och stabilitetspaktens nyliberala politik. Den måste ersättas av ett verkligt program för framåtskridande och social utveckling, som främjar allmännyttiga tjänster av hög kvalitet, stöder produktion, mikroföretag och små och medelstora företag, uppvärderar den arbetande befolkningen och skapar mer sysselsättning med rättigheter, inbegripet jobb åt kvinnor och ungdomar.
Enikő Győri
(HU) Mina damer och herrar! Enligt vissa rykten jag har hört cirkulerar det ett förslag om hur man kan få med Tjeckiens president Václav Klaus på tåget, nämligen genom att på något sätt införliva Benešdekreten i Lissabonfördraget i efterhand. Jag vill att vi passar oss för den typen av rättsligt tricksande och trams, och det av tre skäl. För det första anser jag att vi skulle skapa en farlig praxis där vilken grundlagsexpert som helst skulle tycka sig ha rätt att retroaktivt gå in och ändra i ett avtal, vilket som vi kan se är farligt eftersom den slovakiska regeringen redan har förklarat att om Klaus kan, så kan de också. Därför tror jag att det skulle bli en farlig praxis.
För det andra är det fel att nämna irländarna som exempel. Vad irländarna ville ha ingick ursprungligen i Lissabonfördraget, och de hade inga invändningar om något som inte stod i fördraget. Därför mötte deras begäran inga rättsliga hinder. För det tredje innebar 13 av de 143 Benešdekreten att ungrare och tyskar berövades sina medborgerliga rättigheter. Jag anser inte att EU kan tillåta hänvisningar till sådana dokument.
Rachida Dati
(FR) Herr talman! Jag vill utveckla mitt argument från mitt anförande i går om förberedelserna inför Köpenhamnsmötet och därefter tala om gårdagens Ekofinmöte, som inte var någon större framgång.
Jag frågade er vilket ansvar vi som industriländer har att uppföra oss så att utvecklingsländerna kan följa oss i våra ansträngningar att bekämpa klimatförändringarna.
I Köpenhamn kan vi inte agera som om vi alla hade samma förmåga - det skulle betyda att vi alla hade samma utgångspunkt och i slutändan inte kom någonstans. För att kunna övertyga våra partner i utvecklingsländerna om att slå in på vår väg är det uppenbart att vi måste ta i tu med frågan om vad de ska få för stöd och inte vänta tills vi vet utgången av Köpenhamnsmötet.
När det gäller den viktiga frågan om klimatförändringarna måste de 27 medlemsländerna vid Europeiska rådets nästa möte enas om EU:s syn på stödet till utvecklingsländerna.
Som jag sade lyckades finansministrarna vid gårdagens möte i Ekofinrådet inte enas kring en gemensam ståndpunkt om dessa problem. Vi vet dock att frågan är helt central. Europeiska kommissionen har redan lagt fram sina förslag, och jag hoppas innerligt att vi kan ta initiativet och få med oss våra partner i syfte att åstadkomma den globala solidaritet som krävs för att hantera problemet med klimatförändringarna.
Charles Goerens
(FR) Herr talman! Min fråga riktar sig till rådets nuvarande ordförandeskap. Ni vet att den centrala frågan angående Europeiska rådets kommande ordförande är att veta huruvida han eller hon under alla omständigheter kommer att föredra gemenskapsmetoden. Anser ni att detta kriterium bör vara ett krav för att utnämnas till Europeiska rådets ordförande?
Vi har på sistone av och till sett mellanstatliga tendenser. Jag tror att det är dags att avsluta detta kapitel och återvända till den europeiska integrationsprocessens början och förbli trogna arvet efter Robert Schuman och Jean Monnet.
Angelika Werthmann
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Vi pratar alltid om den ”ekonomiska och finansiella krisen” inom citattecken. Varför talar vi inte om en strukturell kris? Alltihop började med en utpräglad bankkris som omfattade investeringsbankerna. Det är bara en näringsgren, men hela världsekonomin blev lidande på grund av detta.
Romana Jordan Cizelj
(SL) Mina damer och herrar! Köpenhamnkonferensen kommer snart att bryta lös, och ändå har vi bara tagit ett litet steg framåt sedan förra årets konferens. Vi borde ha uppnått mycket mer och agerat mer beslutsamt. Nu märker vi att vi kämpar inte bara med finansieringen, utan även för att ingå åtaganden om enskilda länders utsläppsminskningsmål.
Industriländerna måste i det här läget spela en mer framskjuten roll, och vi måste alla sända ett tydligt budskap till USA. Den särskilda svårighet vi har när det gäller Förenta staterna är att vi vet att de inte ens kommer att ha antagit den nationella lagstiftning som krävs tills det är dags i december. Jag anser att vi tydligt måste uttrycka våra förväntningar om att president Barack Obama levererar i en av de frågor där han före valet avgav sina viktigaste löften, nämligen att Amerika ska inta en proaktiv roll för att komma till rätta med klimatförändringarna. Likaså måste vi tydligt uttrycka våra förväntningar på att president Obama utnyttjar sin personliga medverkan för att göra konferensen till en framgång.
Jaromír Kohlíček
(CS) Fru rådsordförande, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Europeiska rådet är otvivelaktigt ett viktigt organ och bör därför lösa viktiga frågor. Huvudfrågan är att skaffa fram arbete som kan ge folk en anständig levnadsstandard. Jag förvånas över hur meningslösa anföranden avlöser varandra, vilket avslöjar okunskap och obetänksamt rör ihop en bisarr gryta av revanschistiska krav och extremliberala metoder. Europeiska rådet måste genast avfärda sådana röster och samtidigt ge en tydlig signal om att dess primära mål är att få igång industrin igen och få ordning på krisen i jordbruket. Om rådet istället accepterar nedskärningar på det sociala området, i kombination med lättnader för bankerna och de mest välbärgade, då kan inga positiva impulser förväntas, särskilt om man envisas med det abstrakta kriteriet finansiell stabilitet. Avslutningsvis vill jag säga följande till alla som desperat har motsatt sig att Lissabonfördraget ratificeras genom folkomröstning: sopa först rent framför er egen dörr, och om ni inte klarar att förklara vad som är bra med det här fördraget för era egna medborgare, sluta då att mästra andra.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Herr talman! Jag vill nämna utmaningarna vi står inför och måste övervinna inom området för frihet, säkerhet och rättvisa, nämligen att inrätta en lämplig gemensam migrations- och asylpolitik och en effektiv kontroll av EU:s yttre gränser, en effektiv integrations- och återvandringspolitik, ett trovärdigt och pålitligt Eurojust, ett Europol som gagnar gemenskapen och står under Europaparlamentets kontroll, framsteg vad gäller harmoniseringen inom det civilrättsliga och straffrättsliga området, effektiva transatlantiska förbindelser - i synnerhet med Förenta staterna - baserade på förtroende och likställdhet, en rättvis lösning på frågan om Swift-uppgifter, en effektiv dataskyddspolitik, effektivare åtgärder för att skydda euron mot förfalskning samt aktivt främjande av stadgan om de grundläggande rättigheterna.
Robert Goebbels
(FR) Herr talman! Min fråga är mycket enkel. Vi har nyligen utsett den nya kommissionens ordförande, men när får vi den nya kommissionen? I dessa svåra tider är det omöjligt att arbeta med en kommission där hälften av ledamöterna håller på att packa sina väskor. Vi behöver ny energi - vi behöver den här nya kommissionen snart.
Seán Kelly
(EN) Herr talman! En av de lärdomar vi kan dra av den nyligen genomförda folkomröstningen i Irland är att en skicklig pr-kampanj gör stor skillnad. I juni 2008 röstade irländarna nej till Lissabonfördraget. Knappt ett år senare röstade två tredjedelar ja. Påverkade EU deras liv i mycket högre grad under den tid som förflöt mellan folkomröstningarna? Nej. Men ja-sidan var mycket bättre på att sälja Europeiska unionens budskap i den andra kampanjen.
Särskilt nu när Lissabonfördraget håller på komma på plats tror jag en viktig sak med de nya befogenheterna är att mycket positivt kommer att uträttas. Men kommissionen måste också utarbeta en lämplig pr-strategi för att berätta för medborgarna om dessa positiva saker. Därför vill jag fråga kommissionen vad de har för planer i det avseendet, så att kommande folkomröstningar kan genomföras mycket smidigare än förr.
Petru Constantin Luhan
(RO) Herr talman! Mitt namn är Luhan, inte Luman. Jag välkomnar varmt att de politiska grupperna vill främja ratifikationsprocessen. För att se till att EU kan fungera effektivt behöver vi Lissabonfördraget, och det måste träda i kraft snarast möjligt.
I nuläget är Tjeckien den enda medlemsstaten som inte har ratificerat fördraget. Som gruppen Europeiska folkpartiet (kristdemokraterna) redan har sagt uppmanar vi president Václav Klaus att visa en ansvarsfull hållning och ratificera fördraget till Europeiska rådets möte i slutet av oktober. I annat fall kommer vi att fortsatt sitta fast i den här institutionella debatten utan att kunna inrikta oss på de verkliga problem som vanliga medborgare brottas med, exempelvis den ekonomiska och finansiella krisen, arbetslöshet och social integration, och inte heller kommer vi att kunna förstärka bilden av EU som en verklig global aktör.
Jag menar att vi har diskuterat det här fördragets förtjänster så mycket att det inte är någon idé att blåsa liv i diskussionen igen. Vi vill nu vid Europeiska rådets kommande möte kunna bekräfta att ratificeringsprocessen har slutförts i samtliga medlemsstater, så att vi kan gå vidare till nästa steg som är att tillsätta en ny kommission.
Cecilia Malmström
rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman! Tack, ledamöter, för frågor och kommentarer. Det talas mycket om medborgarnas Europa, om folkens Europa, och sedan tolkar man det lite som det passar ens egna politiska syften. Det är väl inget fel i det, men om man frågar medborgarna ”vad vill ni i Europa?”, då säger medborgarna i alla europeiska länder: ”Vi vill ha ett samarbete i Europa som baseras på ett antal värderingar, och som löser våra gemensamma problem - den ekonomiska krisen, arbetslösheten, klimatfrågorna, den gränsöverskridande brottsligheten, migrationsproblematiken osv.”
Det är det vi är här för att göra. Många av dessa frågor kommer vi att diskutera på toppmötet om tio dagar. Vi kommer naturligtvis inte att lyckas lösa allt detta, men förhoppningsvis kan vi ta viktiga steg framåt, och därigenom skapa ett mer medborgarnas Europa. Vi ska fatta dessa beslut på ett sätt som är demokratiskt, öppet och tillåter insyn.
Man kan ha olika uppfattningar om Lissabonfördraget. Den uppfattning som det svenska ordförandeskapet och rådet och, tror jag, majoriteten här i kammaren har är att Lissabonfördraget gör att Europa kommer närmare medborgarna. Vi fattar beslut på ett effektivare och demokratiskt sätt. Dessutom ger vi ökad styrka och tyngd åt Europeiska unionen i våra globala relationer. Därför är det viktigt att få fördraget på plats, och jag kan garantera att vi gör vårt yttersta för att så ska ske så snart som möjligt.
Det finns ännu ingen lösning klar för den tjeckiske presidenten. Det spekuleras lite här, hör jag, men det finns alltså ännu ingen lösning. Vi för intensiva samtal med våra vänner i Prag och hoppas att mycket, mycket snart kunna presentera ett förslag för er på hur detta ska lösas. Jag vill också påminna om att den tjeckiska författningsdomstolen naturligtvis först måste göra sin bedömning innan vi kan gå vidare.
Under tiden fortsätter förberedelserna för medbeslutande med parlamentet, för den europeiska utrikestjänsten, som vi ska diskutera i eftermiddag. Jag kan återkomma till många av de synpunkter som har förts fram och andra frågor som rör Lissabonfördraget. Det finns ett mycket gott samarbete med talman Jerzy Buzek och medarbetare till honom om hur parlamentet, rådet och kommissionen ska kunna samarbeta med de nya reglerna på plats.
Det har ställts några frågor som rör Afghanistan. Ja, Marielle de Sarnez, vi hoppas att vi kan föra diskussionen framåt om en mer europeisk samsyn när det gäller Afghanistan, som baseras både på den militära närvaro som Europeiska unionen har och ett ökat stöd för det civila samhället, för de demokratiska, statsbyggande processerna. Just nu pågår intensiva diskussioner om hur vi kan stötta det val som ska äga rum den 7 november. Det är kort tid. Det är svårt att få europeiska valobservatörer på plats på så kort tid, men vi ska naturligtvis göra vårt yttersta.
Det är Europeiska unionens långsiktiga mål, vilket vi stöder, att få en gemensam asyl- och migrationspolitik. Det kommer vi inte att hinna med fram till årsskiftet - för det krävs bland annat att Lissabonfördraget först träder i kraft. Jag delar dock er bedömning att detta är viktigt. Under tiden jobbar vi med Stockholmsprogrammet och diskuterar då bland annat migrationsfrågorna. De är ju mycket komplexa och handlar om samarbete med tredjeland, handel, bistånd, möjligheten att införa ett ramverk, så att vi också kan ha legal invandring till Europa. De handlar dessutom om solidaritet och om mottagningssystem. I samband med detta kommer kommissionen att rapportera om de framsteg som gjorts. Sedan kommer vi att fatta ytterligare beslut i december.
Frågan om Ankaraprotokollet är viktig, Johannes van Baalen. Vi säger ofta till våra turkiska vänner att de ska ratificera och genomföra Ankaraprotokollet. Frågan kommer inte att diskuteras på detta toppmöte, utan utvidgningsdiskussionen kommer att föras senare i höst med eventuella beslut i december. Därför kan jag säkert återkomma till den frågan.
När det gäller antalet kommissionsledamöter har ju Europeiska rådet bestämt att varje land ska ha en kommissionsledamot. Med det nuvarande fördraget skulle detta kunna ändras 2014. Vi har, så fort fördraget kommer på plats, tid att se över de eventuella juridiska justeringar som krävs för att garantera att varje land får behålla sin kommissionsledamot. Det kommer vi att göra. Vi för diskussioner med de olika rättsliga instanserna för att se om det krävs ytterligare ändringar i fördraget, eller om det räcker att Europeiska rådet enhälligt beslutar detta.
Samma sak gäller i fråga om de 18 extra ledamöterna i parlamentet. Så fort fördraget är på plats, kommer vi att inleda förberedelserna för detta. En del länder har redan förberett för att snabbt kunna skicka hit de ledamöter som det handlar om. I en del länder är det nationella valsystemet lite mer komplicerat, Jean-Pierre Audy. Därför kan det ta en viss tid. Jag hoppas att man inleder förberedelsearbetet så snart som möjligt. Jag är mycket glad över att Europaparlamentet har sagt att dessa ledamöter kommer att få vara observatörer under den tid det tar innan de formellt kan bli ledamöter. Tillsammans med det inkommande spanska ordförandeskapet kommer vi att göra vårt yttersta för att detta ska gå så smidigt och snabbt som möjligt.
Slutligen vill jag tacka, inte bara för denna debatt utan även för det mycket, mycket starka stöd som denna kammare ger till ordförandeskapet när det gäller klimatfrågan. Vi ska göra vårt yttersta för att det vid Europeiska rådets möte ska kunna fattas beslut om europeisk finansiering som bygger både på det europeiska bidraget och på vårt bidrag i förhållande till utvecklingsländerna, och därigenom kunna ge en mycket stark signal och en ”push” till de internationella förhandlingarna så att de blir så lyckosamma som det någonsin är möjligt i Köpenhamn. Det är den allvarligaste och viktigaste frågan för vår generation att vi tar ordentliga, konkreta steg för att bekämpa den globala temperaturhöjningen och få ett globalt regelverk. Jag är verkligen tacksam över det stöd och engagemang som Europaparlamentet visar i denna fråga.
Margot Wallström
Herr talman! Först och främst vill jag tacka så mycket för denna livliga och intressanta debatt. Här i kammaren och i denna debatt finns en påtaglig känsla av att det brådskar att få Lissabonfördraget på plats. Som ni förstår väntar kommissionen precis som parlamentet ivrigt på att den nya fördraget ska träda i kraft.
Vi vet alla att den politiska processen att godkänna fördraget nu har avslutats i samtliga medlemsstater. Det är självklart upp till varje enskild medlemsstat att slutföra ratificeringsförfarandet, och härvidlag måste de följa sina interna förfaranden, men det är också uppenbart att ingen enskild medlemsstat agerar i ett vakuum. Deras beslut och förseningar kommer att påverka alla.
Vi hoppas givetvis alla att Tjeckien mycket snart kommer att kunna ratificera fördraget. Jag vill också påminna alla här närvarande om att lojalt samarbete är en av EU:s principer och ett grundläggande kännetecken. Jag menar att det är av största vikt att medlemsstaterna kan lita på varandra i fråga om ingångna åtaganden.
Jag vill också kommentera det förhållandet att många av parlamentsledamöterna har gjort åtskillnad mellan å ena sidan verkligheten - med arbetslöshet och ekonomisk kris - och å andra sidan Lissabonfördragets text, men självklart är själva poängen att Lissabonfördragets text har skrivits för att hantera sammanhanget och att vi kommer att stå bättre rustade för att fatta effektiva beslut om invandrings- och asylpolitik, energitrygghet etc. Det är själva poängen, och vi måste koppla ihop verkligheten och texten istället för att hålla isär dem, men vi hoppas att vi mycket snart ska se ett slut på den eviga debatten om institutionella frågor så att vi kan få använda dessa nya och effektiva instrument.
Kommissionen arbetar nu aktivt med att förbereda genomförandet när fördraget träder i kraft. Jag vet att ni i eftermiddag kommer att hålla en särskild debatt om avdelningen för yttre åtgärder. Det är därför inte rätt tillfälle att gå in på den frågan i detalj. Jag vill bara säga att vi inom detta område står inför en rejäl utmaning.
Det är en utmaning att samla de olika aktörerna inom området för yttre åtgärder, och det övergripande målet måste vara att åstadkomma diplomatisk synergi. Ett visst mått av kreativt tänkande krävs, samtidigt som den interinstitutionella balansen måste upprätthållas.
Avdelningen måste också fullt ut hållas ansvarig inför kammaren, det vill säga Europaparlamentet. Det är min övertygelse att inrättandet av avdelningen för yttre åtgärder kan bli en framgång om rådet, parlamentet och kommissionen samarbetar nära. Vi måste också respektera att det åligger kommissionens höge företrädare och vice ordförande att lägga fram ett förslag i samråd med kommissionen.
När det gäller en annan viktig fråga, det europeiska medborgarinitiativet, har kommissionen för avsikt att presentera en grönbok i mitten av november. Vi tänker hålla ett brett samråd med medborgarna, civilsamhället och alla aktörer, så att vi kan lägga fram lagstiftningsförslag så snart Lissabonfördraget har trätt i kraft.
Den ekonomiska och finansiella krisens konsekvenser kommer att stå högt upp på rådets dagordning. Frågan har som vi hört kommit upp många gånger under debatten. Jag instämmer med dem som sade att det inte finns utrymme för självberöm. Det är riktigt att krishanteringspolitiken börjar ge vissa resultat - finansmarknaderna börjar konsolideras och förtroendet ökar - men det är långt kvar tills situationen är normaliserad, och arbetslöshetens konsekvenser är mycket allvarliga och kommer så att förbli. Det krävs också fortsatta politiska insatser till stöd för en aktiv arbetsmarknadspolitik.
Självklart står kommissionen fast vid sitt budgetförslag - det säger jag till svar på några av de frågor som ställdes under debatten. Vi hoppas också att parlamentet vid omröstningen ska bekräfta våra ambitioner. Som ordförande José Manuel Barroso påpekade under gårdagens frågestund är det vi har gjort hittills inte tillräckligt.
Sysselsättningsläget är sådant att vi alla måste göra mer både på EU-nivå och på nationell nivå. Arbetslösheten är i dag vår främsta prioritering, och vi hoppas att vi kan räkna med Europaparlamentets stöd i det fortsatta arbetet med denna fråga, och även att vi kan sätta press både på rådet och medlemsstaterna, så att de godkänner vårt förslag om att förenkla förvaltningen av strukturfonderna, eftersom det avgjort kan vara till hjälp.
En annan fråga som nämnts är administrativa bördor. Nu på torsdag kommer kommissionen att anta ett mycket långtgående meddelande om minskade administrativa bördor. Meddelandet kommer att redogöra för vad som har åstadkommits hittills och vad som återstår att göra. Det utgår också från det viktiga arbete som har utförts av Stoibergruppen. Enligt denna rapport är bilden mycket ljus, och förslaget om hur vi ska hantera minskningen av administrativa bördor har lagts fram. Tyvärr har flertalet av dessa förslag blivit liggande i rådet, varför vi återigen hoppas att Europaparlamentet ska hjälpa oss att sätta press på medlemsstaterna så att vi faktiskt kommer vidare med dessa frågor.
Jag vill också säga någonting om finansmarknadstillsyn, en fråga som givetvis har dykt upp med jämna mellanrum på kommissionens dagordning under de senaste månaderna. Ett helt nytt ramverk för tillsynen måste inrättas på EU-nivå, och de gläder oss att vissa framsteg har uppnåtts. I rådet finns en bred överenskommelse om kommissionens förslag om systemrisknämnden för makrotillsyn (European Systemic Risk Board, ESRB). Vi hoppas att parlamentet ska stödja förslaget. Det behöver göras mycket mer när det gäller tillsynsmyndigheter inom området för mikrotillsyn, och återigen räknar vi med att både rådet och parlamentet så snart som möjligt vill nå en ambitiös och effektiv lösning.
Låt mig till sist säga något om den fråga som också står överst på det svenska ordförandeskapets dagordning, nämligen klimatförändringarna, eftersom det bara återstår några få veckor till Köpenhamnkonferensen. Jag tror flera av er har berört det som kommer att bli kärnfrågan och som blir avgörande för konferensens framgång eller misslyckande. Jag skulle vilja kalla det klimaträttvisa, eftersom det handlar om förhållandet mellan utvecklingsländer och utvecklade länder och viljan att lägga fram ett trovärdigt förslag för att finansiera både begränsnings- och anpassningsåtgärder och det sätt på vilket vi även visar vår vilja att gå i täten.
Kommissionen har som enda institution lagt fram ett finansieringsförslag. Det har av många fått kritik för att inte vara tillräckligt. Jag är säker på att det inte är tillräckligt, men det är ett första steg, och förhoppningsvis kan det också få andra att redovisa sina egna ansträngningar och lägga fram någonting på förhandlingsbordet som vi kan diskutera i Köpenhamn. Vi kommer självklart att fortsätta arbeta mycket aktivt och inte sänka vår ambitionsnivå, utan istället uppmuntra alla andra parter och partner att delta fullt ut och bänka sig kring förhandlingsbordet - som för första gången även inkluderar Förenta staterna - så att vi kan bemöta medborgarnas oro.
Jag kan försäkra er att vi inte tänker sänka våra ambitioner, utan istället se till att vi arbetar proaktivt för att uppnå en bra överenskommelse i Köpenhamn.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
Gerard Batten  
Det spekuleras vilt om att Tony Blair kanske blir utnämnd till EU:s förste president i enlighet med Lissabonfördraget/EU-konstitutionen. Närmare 38 000 människor har skrivit på ett EU-omfattande upprop för att motsätta sig att han blir president. Det är lätt att förstå varför. Som Storbritanniens premiärminister har Tony Blair visat sig vara en lögnare och bluffmakare. Utifrån en relativt blygsam premiärministerlön har han mystiskt nog lyckats bli mångmiljonär. I den skandal med parlamentsledamöternas utgifter som nu skakar underhuset har en enda ledamots utgiftsredovisning försvunnit spårlöst. Det är Tony Blairs. Jag delar motviljan hos dem som inte vill att Tony Blair blir president. Men vem skulle egentligen bli en bättre presidentkandidat än Tony Blair för denna union grundad på bedrägerier, lögner och korruption? Tony Blair förde Storbritannien till ruinens brant. Han kan väl få göra samma sak med EU. EU och Tony Blair förtjänar varandra.
Ivo Belet  
Herr talman! Vi utgår från att även den ekonomiska krisen finns med på dagordningen för Europeiska rådets kommande möte, i synnerhet när det gäller frågan om Opel. Köpet av Opel och det omfattande statliga stöd som utlovats i anslutning till affären är mer än ett pilotfall för EU. Det handlar om Europeiska kommissionens trovärdighet, och kommissionen måste se till att inget olagligt statligt stöd beviljas. Det är oacceptabelt att sunda, lönsamma företag läggs ner bara för att de är belägna i en medlemsstat som inte kan ge lika mycket statligt stöd som en annan medlemsstat, som är större och mer inflytelserik.
Vi måste också dra lärdomar av Opelaffären - än är det inte för sent att initiera en samordnad EU-strategi för bilbranschen. Cars 21 var och är fortfarande en lovvärd plan, men den är långtifrån tillräcklig. Europa måste ta fram en kraftfull plan för framtiden som drastiskt påskyndar utvecklingen av en hållbar elbil. För att kunna göra det måste vi samla de europeiska biltillverkarna kring förhandlingsbordet, och styra medlen från sjunde ramforskningsprogrammet till detta område. Det är dags att överge vår defensiva hållning och sända en positiv signal till arbetstagarna i Europas största industrisektor.
Maria Da Graça Carvalho  
Ett av de viktigaste målen för Europeiska rådets kommande möte blir att se till att den kommande FN-konferensen om klimatförändringar blir en framgång. Konferensen ska hållas i Köpenhamn i december.
Rådets slutsatser om EU:s ståndpunkt inför Köpenhamnskonferensen har avgörande betydelse för att se till att EU uppträder enat. Det är viktigt att inta en ambitiös ståndpunkt inför förhandlingarna. EU måste visa enighet och visa exempel på ledarskap, särskilt genom att hjälpa utvecklingsländerna, som kommer att få kostnader på cirka 100 miljarder euro per år från 2020 om de ska kunna anpassa sig till klimatförändringarnas effekter och begränsa sina utsläpp.
Det är av största vikt att vi skissar på ett finansieringssystem för utvecklingsländerna, i synnerhet de minst utvecklade, och då också fastställer finansieringskällor och belopp för detta system, i syfte att säkra en överenskommelse i Köpenhamn.
En sådan överenskommelse innebär att ett protokoll som ersätter Kyotoprotokollet kan träda i kraft från den 1 januari 2013 och garanterar en faktisk minskning av utsläppen av växthusgaser, samtidigt som EU:s industri behåller sin konkurrenskraft på världsmarknaderna.
András Gyürk
Vi hoppas att de sista hindren för Lissabonfördragets ikraftträdande ska vara undanröjda senast till Europeiska rådets oktobersession. Fördraget kan i många avseenden komma att inspirera EU till en mer effektiv beslutsprocess. Jag vill peka på ett exempel, nämligen energitrygghet. Ett tecken på framsteg är att energipolitiken till skillnad från vad som hittills varit fallet har fått ett eget kapitel i ett EU-fördrag. Utifrån de senaste årens händelseutveckling menar jag att det nya kapitlet kommer att dra upp riktlinjerna för EU:s energipolitik. Målen som ska stödjas omfattar utvecklingen av energieffektivitet, stöd för användningen av förnybara energikällor och nätverkssammankoppling. Som parlamentsledamot från en ny medlemsstat gläder det mig särskilt att även solidaritetsbegreppet finns med i det nya kapitlet om energi. Lissabonfördraget erbjuder dock ingalunda någon färdig lösning, åtminstone inte på energipolitikens område. Införlivandet av det nya kapitlet fungerar i mycket högre grad som en varning: EU måste vidta brådskande åtgärder för att minska sitt beroende och verka för ett miljövänligt synsätt.
Lissabonfördraget i sig erbjuder absolut ingen garanti, utan enbart en möjlighet. Det är en möjlighet för medlemsstaterna att konsolidera grunden till en gemensam energipolitik inom EU, samtidigt som man slår vakt om sina egna intressen. Utvecklingen av alternativa försörjningsvägar, nätverkssammankoppling och rentav tillhandahållande av skydd mot extern anskaffning kan i framtiden inte utformas utan en rimlig nivå av politisk beslutsamhet och samarbete från medlemsstaternas sida.
Iosif Matula  
Effekterna av Irlands godkännande av Lissabonfördraget börjar synas över hela den europeiska kontinenten. Syftet med fördraget är uppenbarligen att förenkla beslutsprocessen efter EU:s östutvidgning. Mot bakgrund av detta förmedlar våra irländska partner ett budskap om solidaritet bland Europas medborgare. Ett av de sista ordförandeskapen i rådet kommer också att hållas enligt EU:s system med roterande ordförandeskap. Detta får ännu större betydelse om vi tänker på att vi under de kommande åren måste välja vem som ska inneha de viktigaste posterna. Det är en fråga som har väckt livlig debatt och som innehåller otaliga politiskt känsliga aspekter. Jag anser att vår uppgift är att ta itu med en fråga där tydliga principer prioriteras högre än eventuella känslor av stolthet över situationen. Det är vår plikt att se till att EU är konsekvent och effektivt och har en långsiktig framtid och en balanserad utveckling för alla regioner så att EU kan ta itu med utmaningarna på den världspolitiska arenan, oavsett om det gäller den ekonomiska krisen, klimatförändringen eller vår gemensamma identitet osv. EU kommer inte att bli så starkt som det förtjänar förrän vi är på samma våglängd på global nivå och kan ses som en enhet som vidtar gemensamma åtgärder.
(Sammanträdet avbröts ett par minuter.)
