Vészhelyzeti autonóm kereskedelmi preferenciák Pakisztán számára (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Vital Moreira által a Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság nevében benyújtott jelentés a Pakisztán számára vészhelyzeti autonóm kereskedelmi preferenciák bevezetéséről szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslatról - C7-0322/2010 -.
Vital Moreira
Elnök asszony! Ezt a jelentést tulajdonképpen nem én írtam. Én csak botcsinálta előadója lettem az utolsó percben, mivel az eredeti előadó abbahagyta a jelentés kidolgozását. Így aztán a bizottság elnökeként, az eljárási szabályzatnak megfelelően átvettem a feladatot. Nem csak botcsinálta, hanem egyben vonakodó előadó is vagyok, mivel igazság szerint nem szavaztam meg a jelentést, továbbá messzemenően kifogásolom a tartalmát. Ennek ellenére úgy áll a dolog, hogy lovagiasan fel kell vállalnom a rám háruló kötelezettségeket.
Mint tudjuk, ez a Pakisztánnak adandó kivételes kereskedelmi preferenciákról szóló jelentés az Európai Tanács egyik határozatából ered, amelyben arra utasította a Bizottságot, hogy terjesszen javaslatot a Parlament és a Tanács elé. Mivel ezek a kivételes preferenciák a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) pozitív és negatív megkülönböztetést tiltó szabályába ütköznek, a kereskedelmi preferenciák megadása előtt felmentést kell kérni a WTO-tól. Mindennek dacára a Bizottság a Parlament elé terjesztette a javaslatot, és a Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság, amelynek én vagyok az elnöke, úgy döntött, hogy vitára bocsátja, majd szavazást tart e jelentésről, amelynek akaratlanul lettem az előadója. E szavazás eredményét hozzuk most az ülésterembe.
Az ügy, elnök asszony, hölgyeim és uraim, meglehetősen vitatottnak bizonyult a Parlament Nemzetközi Kereskedelmi Bizottságában, azt illetően, hogy vészhelyzeti segélyként - ez volt ugyanis az ürügy az Európai Bizottság javaslatára - alkalmazzunk-e egy adott ország esetében kereskedelmi preferenciákat; aztán azt illetően, hogy mi legyen a kereskedelmi preferenciák időtartama és köre; végezetül pedig azt illetően, hogy milyen feltételrendszert írjunk elő a kedvezményezett, ez esetben Pakisztán számára.
Bár a szakbizottság többsége megszavazta a Bizottság javaslatát, azaz a Pakisztánnak nyújtandó kivételes kereskedelmi preferenciákat, a Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság tulajdonképpen megszavazott számos olyan módosítást is, amelyek célja a Pakisztánnak adott kereskedelmi előnyök hatásainak korlátozása volt, egyebek között védzáradék beépítésével arra az esetre, ha a kereskedelmi vámok csökkentése vagy eltörlése túl nagy behozatali növekedést eredményezne Pakisztánból. A többi módosítás olyan követelményekkel függ össze például, hogy Pakisztán ne vezessen be az árukivitellel kapcsolatos korlátozásokat, illetve szüntesse meg a jelenlegieket.
Összefoglalva, fontos figyelembe venni, hogy erőfeszítéseink hiábavalónak bizonyulhatnak, ha nem kapjuk meg a WTO-tól a felmentést; e pillanatban nem tudjuk, megkapjuk-e végül, és ha igen, mikor. Mindenesetre, még ha hiábavalónak is bizonyulnak az erőfeszítéseink, arra mindenképpen kiváló lehetőség ez, hogy megvitassuk, mennyire ésszerű kivételes kereskedelmi előnyöket vészhelyzeti segélyként - ebben az esetben egy adott országnak nyújtott politikai ellenszolgáltatásként - alkalmazni, és hogy melyek az ilyetén alkalmazás korlátai.
Fennáll a veszély, hogy veszélyes precedenst teremtünk, vagy még rosszabb esetben politikai célra használunk kereskedelmi preferenciákat, amelyeket talán jóval objektívebb, kevésbé szabad mérlegelésű, illetve helyzetfüggő követelményekhez kellene kötnünk.
Neelie Kroes
a Bizottság alelnöke. - Elnök asszony! Ma a Pakisztánnak nyújtandó vészhelyzeti autonóm kereskedelmi preferenciákra irányuló jogalkotási javaslatot vitatjuk meg. A Bizottság az Európai Tanács kifejezett kérésére terjesztette elő ezt a javaslatot, közvetlenül a tavaly nyáron Pakisztánt sújtó árvizek után, amelyek óriási károkat okoztak az országnak és népének.
Szeretném megköszönni az előadónak és a Nemzetközi Kereskedelmi Bizottságnak az elvégzett fáradtságos munkát, valamint azt, hogy támogatták a javaslatot. Az Európai Bizottság javaslata 75 pakisztáni exportcikk behozatali vámjának egyoldalú, ideiglenes felfüggesztését irányozza elő. A kereskedelmi preferenciák nagyjából a Pakisztánból származó európai behozatal negyedét liberalizálnák két évre, további egy évre szóló meghosszabbítás lehetősége mellett.
Az Európai Unió tisztában van azzal, hogy az efféle kereskedelmi engedmények esetleg az EU iparára is hatást gyakorolhatnak, különösen olyan érzékeny ágazatokban, mint a textilipar, ezért igyekeztünk egyensúlyt találni Pakisztán megsegítése, valamint a saját iparunk és más áruszállító országok érdekei között.
A választott termékek köre korlátozott. A nagyon érzékeny árucikkek liberalizálására felső korlátot szabtunk meg, továbbá a liberalizáció korlátozott időtartamra szól. Időközben felmentést kértünk a Kereskedelmi Világszervezettől a vonatkozó WTO-szabályok alól, hogy végrehajthassuk a javasolt intézkedéseket. Ahogy önök is tudják, még tárgyalunk erről a kérdésről a többi WTO-taggal, és reméljük, hamarosan megoldás születik.
Lehet, hogy már nem mindenki előtt lebeg ott a megélhetésüket elveszített emberek képe, de nem szabad elfelejtenünk, milyen óriási anyagi károkat okoztak a pusztító árvizek mind humanitárius szükségletek, mind gazdasági károk formájában. Ezek a kereskedelmi intézkedések nem önmagukban állnak, hanem kiegészítik az EU által Pakisztánnak nyújtott jelentős összegű - 480 millió eurós - humanitárius segélyt és fejlesztési támogatást. Az ambiciózus kereskedelmi intézkedések alapvető fontosságúak a pakisztáni gazdaság fellendülése szempontjából, és a példátlan természeti katasztrófákra adott középtávú válaszunk részét kell képezniük. Ennélfogva remélem, hogy a Parlament támogatja majd a javaslatot.
Most pedig hadd térjek ki az előterjesztett módosítások némelyikére. Nem fogok mindegyikkel kapcsolatban részletekbe bocsátkozni, de hadd emeljem ki a legfontosabbakat. Tudom, hogy vannak olyan igények, amelyek szerint az autonóm kereskedelmi preferenciák feltételeként kössük ki, hogy Pakisztánnak tiszteletben kell tartania néhány alapelvet. Megértem az e tekintetben felmerülő aggályokat, és önök is tisztában vannak azzal, hogy az emberi jogi kérdések a Pakisztánnal ápolt hosszú távú kapcsolataink szerves részét képezik. Mivel azonban a felmentés ideiglenes jellegű, hogy választ adhassunk a vészhelyzetre, a Bizottság nem tartja helyénvalónak e feltételrendszer alkalmazását.
Az emberi jogokról szóló párbeszédünk a pakisztáni partnerségi és együttműködési megállapodás keretében zajlik; ez a megfelelő fórum ahhoz, hogy ilyen kérdéseket megvitassunk Pakisztánnal, és fenntartható megoldásokat találjunk rájuk. Ami a Pakisztán számára a vámok, illetékek és más hasonló hatású intézkedések fenntartását, bevezetését, emelését, illetve egyes termékek kivitelének vagy behozatalának bármiféle korlátozását kötelező érvénnyel megtiltó rendelkezéseket illeti, úgy hiszem, hogy az ilyen feltételek súlyosan aláásnák a preferenciák nyújtását, és ellentétesek lennének rendeletünk szellemével, jellegével, valamint céljával. E rendelet keretében továbbá azt sem nem tilthatjuk meg, hogy Pakisztán a nemzetközi kötelezettségeivel összhangban álló végrehajtási intézkedéseket hozzon.
Másrészt el tudnánk fogadni egy olyan mechanizmus bevezetését, amely lehetővé tenné a pakisztáni vámkvóták vámmentes behozatali részének korlátozását, amennyiben a liberalizált termékek mennyisége bizonyos szintek fölé emelkedik. Azzal is egyetértek, hogy a preferenciákat meg kell szüntetni olyan termékek esetén, amelyek súlyos nehézségeket okoznak vagy okozhatnak egy hasonló vagy közvetlenül versengő termék uniós gyártója számára - ennek tényét egy, a Bizottság által végzett vizsgálat állapítaná meg. Azzal is egyet tudnánk érteni, hogy a rendelet alá tartozó behozatalra vezessünk be vámfelügyeleti mechanizmust, amelyhez negyedéves jelentések tartoznának. A hatósági engedélyezés előfeltételéül szolgáló előzetes felügyeleti mechanizmus azonban indokolatlan terhet jelentene.
Végül megjegyzem, hogy egyes igények szerint a kereskedelmi preferenciákat a felmentés kezdetétől számított egy évre kellene korlátozni. Úgy gondolom, hogy ez igen problémás lenne.
A Bizottság eredetileg három évre szóló rendkívüli intézkedéseket javasolt. A Tanács a kompromisszumos javaslatban - ez szerepel a WTO-nak beadott felmentési kérelemben - két évre korlátozta az időtartamot, amely további egy évvel meghosszabbítható. Az időtartam egy évre szűkítése azonban megszüntetné az autonóm kereskedelmi preferenciák előnyét, azaz értelmetlenné tenné őket.
Hadd emeljem ki azt is, hogy a november 10-én létrejött tanácsi kompromisszum alapja az, hogy hét textil- és ruházati termékre a teljes liberalizáció helyett vámkvótát vezetnénk be. Ez a kompromisszum volt a WTO-hoz később benyújtott felmentési kérelem alapja. Ez azonban nem jelenik meg az Európai Parlament módosításaiban, és a WTO-tagokkal folytatott egyeztetés eredményeképpen megeshet, hogy néhány további termékre is vámkvótát kell bevezetni.
Amennyiben megadják a felmentést, annak feltételei egyben az EU által Pakisztánnak adható preferenciák maximumát is megszabnák, következésképpen a rendeletben a WTO-felmentés tartalmának is szerepelnie kell, miután a WTO erről megállapodásra jutott. Hadd biztosítsam önöket afelől is, hogy a Bizottság éves hatástanulmányt készít a Pakisztánnak adott autonóm kereskedelmi preferenciákról, majd azt a Parlament és a Tanács elé tárja, ami újabb ok arra, hogy ne csökkentsük az eszköz alkalmazásának időtartamát.
Köszönöm az Európai Parlament együttműködését ebben az érzékeny kérdésben. A Bizottság készen áll szorosan együttműködni a Parlamenttel a javaslat elfogadása érdekében, továbbá a célból hogy az EU határozott, felelős cselekvőkészséget mutasson a rászoruló országok megsegítése terén.
Cristian Dan Preda
Elnök úr! Úgy hiszem, ez a megfelelő pillanat arra, hogy megvitassuk Moreira úr jelentését. Miért? Azért, mert még várjuk az Európai Unió által kért felmentéssel kapcsolatos döntést a Kereskedelmi Világszervezettől a jelen vitánk tárgyában.
Személyes meglátásom szerint ebben az összefüggésben fontos, hogy világos üzenetet adjunk az Európai Unió többi kereskedelmi partnerének. A Pakisztánnak nyújtott eredeti, nagylelkű vészhelyzeti humanitárius segélyt az Uniónak eltökélten ki kell egészítenie a pakisztáni gazdaság fenntartható fellendülését célzó kereskedelmi intézkedésekkel. A Kereskedelmi Világszervezettel folytatott diplomáciai egyeztetések egyértelműen időt igényelnek még, mivel az Unió kereskedelmi partnereinek aggályait is tekintetbe kell venni. Jelenleg bizonytalan az egyeztetések kimenetele. Ahogy azonban az utóbbi idők eseményei emlékeztettek rá, egyértelműen stabil, jólétben élő Pakisztánra van szükségünk, amely nem indul meg a szélsőségek lejtőjén, és partnerünk lehet a terrorizmus elleni erőfeszítésekben.
A Külügyi Bizottság véleményének előadójaként szeretném megköszönni a Nemzetközi Kereskedelmi Bizottságban dolgozó képviselőtársaimnak, hogy elfogadták a véleményünkben kifejtett fő pontokat. Szeretnék kiemelni közülük kettőt. Az első és a Külügyi Bizottság számára talán legfontosabb az, amelyet a biztos úr is említett, vagyis az az igény, hogy a kereskedelmi preferenciákat ne különítsük el az emberi jogi feltételrendszertől, az alapvető munkajogi normákat is ideértve. Úgy hiszem, véleménykülönbség áll fenn közöttünk ebben a kérdésben. Mivel az emberi jogok tiszteletben tartása az EU és Pakisztán között létrejött kötelező érvényű megállapodás egyik fő szempontja, az ezen ország számára javasolt autonóm kereskedelmi preferenciákat az emberi jogok tiszteletben tartásától kell függővé tenni. Másrészt, a Bizottság nem végzett teljes körű előzetes hatásvizsgálatot a javasolt intézkedésekkel kapcsolatban. Azt gondolom, hogy különösen jelentős hatást állapított volna meg Pakisztán lakosságára és az ország költségvetési forrásaira nézve.
Daniel Caspary
Elnök úr, hölgyeim és uraim! Csaknem kilenc hónappal a katasztrofális árvizek után Pakisztán továbbra is rossz helyzetben van, a pakisztáni népnek szüksége van a segítségünkre. Ennélfogva megfelelő és helyes volt az Európai Unió intézkedése, amellyel nagyon gyorsan összeállított egy több millió eurós segélycsomagot, és igen fontos, hogy ez a segély tényleg el is jusson a helyi közösséghez.
Én kezdettől fogva nem lelkesedtem különösebben a Bizottság javaslatáért, amely a Tanács nyomása alatt született, és amelynek célja, hogy szokatlan módon, külkereskedelmi eszközök alkalmazásával nyújtsunk rövid távú segítséget Pakisztánnak. Ezt többször felvetettem a szakbizottságban, és konkrétan meg is kértem az Európai Unió külpolitikájának felelősét, jelesül főképviselőnket, hogy jöjjön el a szakbizottságba vagy a Parlamentbe, és fejtse ki, miért kéne a külkereskedelmet ellenszolgáltatásként felhasználni, és hogy ismertesse részletesen számunkra az Európai Bizottság átfogó stratégiáját, valamint helyezze mindezt általános keretbe, és közben esetleg győzzön meg bennünket arról, hogy tényleg értelmes dolog - ismétlem - a külkereskedelem révén rövid távú hozzájárulást nyújtani e tekintetben.
Nagyon hálás vagyok, hogy David úrnak és másoknak sikerült a szakbizottság nagy többségének támogatását elnyerő csomagot összeállítaniuk. E tekintetben különösen azt szeretném hangsúlyozni, hogy időkorlátot kívánunk bevezetni. Ezzel az egyetlen megoldással kerülhetjük el, hogy a pénzeszközök rossz helyre kerüljenek.
Milyen a pillanatnyi helyzet Pakisztánban? Bin Laden ugyan kikerült a képből, az utóbbi napok kérdése azonban továbbra is fennáll: vajon milyen mértékben tudtak a pakisztáni kormány képviselői arról, ki rejtőzködik a hazájukban? Számos képviselőtársam - még a saját képviselőcsoportomban is - elégedetlen ezzel kapcsolatban. Továbbá nem tudjuk még, hogyan reagál a többi ország a WTO-n belül, és hogy végül megadják-e a hozzájárulásukat. Ennélfogva jó lenne, ha a módosításokról szóló holnapi szavazás során nem tartanánk végszavazást, hanem visszaküldenénk az ügyet a szakbizottságnak, és megvárnánk, mire vezetnek a WTO-tárgyalások, hogy lássuk, végső soron van-e értelme hozzájárulásunkat adni ehhez a csomaghoz.
Gianluca Susta
Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Egészen őszintén nem értem, miért ragaszkodott ilyen elszántan a Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság többsége ahhoz, hogy vitára bocsássa ezt az ügyet, hogy aztán a szakbizottsághoz való visszaküldést kérje; ezt az igényt mi elutasítjuk. Mindkét döntés hibás: egyebek között az idő rövidsége miatt kizárólag a lényegi kérdésre szorítkozom, de előtte még jelzem, hogy maradéktalanul egyetértek Moreira úr felszólalásával.
A mai bonyolult világban, amelyben természeti és ember okozta katasztrófák követik egymást, mégpedig folyamatosan és nagy számban, veszélyes precedenst teremtenénk, ha minden humanitárius vészhelyzetre a kereskedelempolitika felülvizsgálatával válaszolnánk. Nem tudnánk megállni ezen a lejtőn, amely komoly egyensúlytalanságokhoz, és ebből adódóan a legszegényebb országok méltánytalan kezeléséhez vezet. Csakis kiegyensúlyozott, állandó és objektív szabályok révén használhatják ki ezek az országok a kereskedelempolitika előnyeit, amely nem veheti át a fejlesztési támogatás helyét.
Tudjuk, hogy a Pakisztán számára elkülönített esetleges segély már nem használható fel a csaknem egy évvel ezelőtti árvíz károsultjainak megsegítésére. Ugyanilyen biztonsággal tudjuk azt is, hogy e humanitárius segély árát főként, ha ugyan nem kizárólag az európai textilipar fizeti meg. Nem fogadhatjuk el ezt a tisztességtelen eltérést a kereskedelempolitika szabályaitól, ugyanis tisztában vagyunk azzal, hogy a megbeszéléseink során más tényezőket is figyelembe kell vennünk.
Valamennyien tudjuk, hogy Pakisztán árvíz sújtotta lakosságával való szolidaritásunk kifejezése mellett a segítségnyújtás másik alapvető indoka az a döntés, hogy támogatjuk Pakisztán terrorizmus elleni erőfeszítéseit. Az utóbbi napok során a pakisztáni hatóságok és az al-Kaida közötti viszonylatban, valamint magában a bin Laden-ügyben kialakult homályos területek jelzik, mennyire megbízhatatlan ez az ország. Úgy hiszem, hogy erre, valamint az utóbbi időkben felmerült komoly emberi jogi kérdésekre kell ráirányítani a figyelmet.
Niccolò Rinaldi
Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Helytelen, hogy 2011 májusában tartunk vitát egy 2010 nyarán bekövetkezett természeti katasztrófáról, amelynek következtében 12 millió ember vált földönfutóvá, és az érintett ország 20%-a dőlt romba.
Nem támogatom a szocialistáknak az imént Susta úr által kifejtett álláspontját. Részben ennek a habozásnak tudható be, hogy még mindig azon törjük a fejünket, milyen eszközöket fogadhatnánk el Pakisztán aktív megsegítése érdekében, és afeletti frusztráltságunk mellett, hogy ez még nem sikerült, tisztában vagyunk azzal is, hogy politikai és humanitárius értelemben kiérleltebb kereskedelempolitikára van szükségünk: a kereskedelempolitika a nehéz helyzetbe került népek megsegítésének egyik eszközévé kell, hogy váljon.
Elismerem, hogy az intézkedéscsomagra vonatkozó javaslat kidolgozásával a Bizottság gyorsan és eredményesen cselekedett, ezt a csomagot nyilvánvalóan meg kellett vitatni, kiegyensúlyozottá kellett tenni, hogy ne büntesse a válság által már megviselt európai ágazatot. A Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság által elvégzett - többek között egyes módosításokban is megjelenő - munkának köszönhető - a módosítások közül a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoport a 37-est támogatja -, hogy vállalkozások is kérhetik a védzáradék alkalmazását. Úgy tűnik azonban, hogy rossz idők járnak manapság Pakisztánra, és túl sokan nem állnak helyt, nem teljesítik a feladatukat.
Arra kérjük Indiát, hogy változtasson a hozzáállásán, és a jó szomszédsági viszony kézzelfogható jeleként enyhítse nemleges álláspontját a Kereskedelmi Világszervezetnél (WTO). Igaz, hogy a két ország kapcsolatai problémásak, amelyeket a mumbai merényletek mellett az is megnehezíti, hogy Pakisztán vonakodott azonosítani és elfogatni a merényletek elkövetőit. Ez az ügy azonban megtörheti a rossz szomszédi viszonyban kialakult rossz szokásokat.
A pakisztáni hatóságoktól is kérünk valamit, jelesül azt, hogy nagyobb határozottsággal vessék fel ezt a kérdést az Indiával fennálló kétoldalú kapcsolatokban. Az utóbbi időben sor került ugyan kétoldalú találkozókra, bár kevés eredménnyel jártak, talán mert a pakisztániak tekintélykérdéssé tették az ügyet. Világos, hogy a "krikett diplomácia”, amelyet éppen két hete, a megismerkedésünkkor hangsúlyoztak a pakisztáni parlamenti képviselők, eddig nem hozott érdemi eredményeket.
Végül, elsősorban a WTO-t kérjük - mint nemrég Genfben, a Parlamentközi Közgyűlés alkalmával -, hogy gyors ütemben alakítson ki olyan mechanizmusokat, amelyek segítségével a nemzetközi kereskedelmi szabályok gyorsan, rugalmasan alkalmazkodhatnak egy váratlan katasztrófa sújtotta ország vészhelyzeti igényeihez. Ebből a vámcsökkentési ügyből lehet, hogy nem lesz semmi, de az is lehet, hogy új korszakot nyit a kereskedelmi tárgyalások történetében.
Sajjad Karim
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Ez volt a Pakisztánt valaha ért legsúlyosabb természeti katasztrófa. Büszkén mondhatom, hogy gyorsan reagáltunk. Georgieva biztos ott volt a helyszínen, és amikor Szaid Juszaf Raza Gilani miniszterelnökkel találkoztam, vele egyértelműen meg tudtam vitatni az EU reagálásának kérdését.
Egy dolog teljesen világossá vált. El kellett szakadnunk a hagyományos gondolkodási sémáktól. Új megoldással kellett előállnunk, hogy segíteni tudjunk. A válasz: rövid távú támogató intézkedésként a segély mellé kereskedelmi lehetőséget kell biztosítani.
Örömömre szolgál, hogy a szakbizottság hosszas tanácskozás után elfogadta a jelentést, és az ott dolgozó képviselőtársaimtól tudom, milyen fáradtságos munkát végeztek annak érdekében, hogy elfogadható megoldást dolgozzanak ki. De attól tartok, hogy a Bizottság által hivatkozott módosítások némelyike gyengíti eredeti szándékaink szellemiségét, eredeti reagálásunk módját.
A WTO szintjén ellenvetések fogalmazódtak meg az EU javaslatával kapcsolatban. Egyrészt India azt mondja, hogy ez ne legyen az EU-India szabadkereskedelmi megállapodás része. Egyetértek. Nem kéne azokat összekapcsolni. Ez helyes megközelítés. Ugyanakkor India maga is kereskedelmi kedvezményt kér a közvetlenül Pakisztánból érkező árukra. Ez már ellentmondás a megközelítésben. Arra kérem őket, hogy gondolják ezt át.
Úgy hiszem, hogy a tisztelt Háznak meg kellene erősítenie a Bizottság álláspontját. Az évenkénti hatástanulmány formájában garanciával rendelkezünk.
Hallom képviselőtársaim érveit a biztonsági aggályokról, de miután jómagam is épp, hogy túléltem a mumbai merényleteket, azt mondom e képviselőtársaknak: nem ez a megfelelő pillanat, hogy hátat fordítsanak Pakisztánnak. Az EU szavahihetősége forog kockán. Támogassák a Bizottság javaslatát.
Keith Taylor
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Sokakhoz hasonlóan itt, a tisztelt Házban, én is osztom a szörnyű árvizek sújtotta pakisztáni nép iránt érzett aggodalmakat, együtt érzek a pakisztániakkal. Együtt éreztem velük az árvíz idején, és együtt érzek velük most is. A politikai akarat hiányát, a vállalati érdekek közbeszólását, a WTO döntésképtelenségét látva azonban azt kell mondanom, hogy az elénk terjesztett ajánlások felhígítják a Bizottság által igen rövid határidővel előterjesztett eredeti javaslatokat.
Elhangzott már, hogy rövidebb időtávra, három év helyett egy évre kellene bevezetni a kereskedelmi preferenciákat: ez idő alatt Pakisztán nem tarthatja fenn, illetve nem emelheti a vámokat, illetékeket. Az is szerepel a javaslatban, hogy az egyéves programról ne csak éves beszámoló készüljön, hanem negyedéves jelentésekben számoljanak be az intézkedések alkalmazásáról, végrehajtásáról. Ez összességében óriási bürokrácia kialakításával jár, amely aztán egy éven belül meg is szűnik.
Ennélfogva jórészt a 43. módosításban szereplő javaslattal értek egyet, vagyis azzal, hogy küldjük vissza a jelentést a szakbizottságnak, és alkossunk olyat, amely ténylegesen biztosítja a Pakisztánnak nyújtani kívánt segítséget. Végezetül, úgy gondolom, hogy az ügy rámutat arra, milyen égető szükség van a WTO működésének felülvizsgálatára, hogy megfelelően működő demokratikus testületté váljék, átlátható eljárásrenddel, elszámoltatható tagokkal.
Helmut Scholz
Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Csaknem egy év telt el azóta, hogy pusztító árvizek sújtották a pakisztáni népet. Valamennyien nagyon közel érezzük magunkhoz e katasztrófa sújtotta ország népét.
Botrányos, hogy a WTO-tárgyalások egyre csak nyúlnak; már ez is egyértelművé teszi, hogy a kereskedelemkönnyítésnek ez a formája nem alkalmas vészhelyzeti segélyintézkedésre. Képviselőcsoportom többször is felszólította a Bizottságot, hogy terjesszen elő B-tervet annak érdekében, hogy gyors és hathatós segítséget nyújthassunk a pakisztáni népnek az ország újjáépítéséhez. Semmiféle alternatív megoldást nem terjesztettek azonban elő. Talán a Bizottság kifogyott az ötletekből vagy cselekvésképtelen, mert az Európai Tanács nagyon is ismerős ellenállása miatt akadályoztatva érzi magát. Máskülönben úgy tűnhetne, hogy a WTO nehézkes tárgyalásai csak ürügyül szolgálnak a tétlenségre.
Hozzánk hasonlóan önök is már a kezdetek előtt tisztában voltak azzal, hogy nehéz tárgyalások várhatók, sőt önök valószínűleg már akkor tudták ezt, amikor Németország és más tagállamok külügyminiszterei elküldték önöket erre a misszióra. A textil-, bőr- és etanoltermékek kereskedelmének könnyítése, amelyet önök most fel akarnak ajánlani Pakisztánnak, végül is aláásná a többek között Banglades által elért GSP+ (általános preferenciarendszer+) státuszt, ráadásul ezek az országok - Pakisztánnal ellentétben - ezt a munkavállalók jogairól és a környezetvédelemről szóló fontos ENSZ- és ILO-egyezmények ratifikálásával érték el. Pontosan ez a státuszelőny teszi lehetővé Banglades számára, hogy elsődleges termékeket hozzon be Pakisztánból, feldolgozza azokat, majd Európába exportálja. Nem csoda, ha ez az ország most ellenállást tanúsít.
Ha őszinték akarunk lenni, nem várhatunk helyeslést arra az elképzelésre, hogy a világ egyik legszegényebb országának kárára kívánjuk megsegíteni Pakisztánt. Ezáltal végső soron magunknak is kárt okozunk, ráadásul ezt a kereskedelmi preferenciarendszerünk felülvizsgálatáról szóló új bizottsági tervezet ismertetésének előestéjén tesszük.
Én a következő megoldást javaslom erre a problémára: az árvíz utáni újjáépítést szolgáló közvetlen segélyt helyezzük a középpontba, továbbá intézkedjünk azonnal ahelyett, hogy eredménytelenül zárjuk a genfi tárgyalásokat. Végül is minden egyes nappal, amelyen mi európaiak elmulasztjuk a segítségnyújtást, csökken Pakisztán irántunk táplált bizalma, és végső soron nagy politikai árat kell majd fizetnünk ezért.
Claudio Morganti
Elnök úr, hölgyeim és uraim! Teljesen elfogadhatatlannak tartom ezt a jelentést. Tisztában vagyok vele, hogy tavaly tragikus árvizek sújtották Pakisztánt, és azt gondolom, hogy helyes segítséget nyújtani ennek az országnak. Úgy tudom, hogy az Európai Unió máris rendelkezésre bocsátott mintegy 500 millió eurót, ezt én nem tekintem jelentéktelen összegnek.
Ezek az új engedmények abszurdak, mivel olyan ágazatra - a textiliparra - összpontosítanak, amely Pakisztánban domináns ágazat ugyan, de amely Európában tönkrement, mégpedig éppen az ázsiai országok tisztességtelen versenygyakorlata tette tönkre. Mi akarjuk megadni a kegyelemdöfést az európai textiliparnak? Az Északi Liga ezt egyértelműen nem akarja, és nem is áll szándékunkban ezt elfogadni.
A felmentések megadásának kérdését - amennyiben a Parlament elfogadja az intézkedéseket - a Kereskedelmi Világszervezetnek kell majd a későbbiekben elbírálnia. Úgy tűnik, egyes államok - az imént említett Indiát, Pakisztán régi ellenségét is ideértve - hajlandóak ebbe beleegyezni, természetesen nem ingyen, hanem azért cserébe, hogy hasonlóan kedvező feltételeket kaphassanak az Európai Uniótól, amely hajlik az ilyen igények teljesítésére.
Az a benyomásom, hogy az EU kereskedelempolitikáját a lehető legrosszabb önpusztító magatartás irányítja, ennélfogva remélem, hogy minden további nélkül elutasítják ezt az intézkedést.
Andreas Mölzer
(DE) Elnök úr! Amit nem pusztított el a háború és a terrorizmus Északnyugat-Pakisztán egyes régióiban, azt 2010-ben elsöpörte az ár. A vészhelyzeti támogatásra előirányzott 415 millió euró mellett az EU most számos termék vámját is meg akarja szüntetni. Pakisztán hamarosan eléri régi vágyát, a különleges vámpreferenciákkal rendelkező fejlődő ország státuszt.
Az EU-nak nem szabad azonban abba az illúzióba ringatnia magát, hogy a kereskedelmi preferenciák megadása véget vet az iszlám fundamentalisták és terroristák előretörésének az atombombával rendelkező Pakisztánban. Az Egyesült Államok több milliárdos katonai támogatással sem tudta ezt elérni. A Nyugat tehát nagy árat fizetett a pakisztáni vezetés kicsiny és egyre csökkenő részének hűségéért.
Bin Laden likvidálása az Egyesült Államok részéről ugyancsak számos kemény kérdést vetett fel. Még ha Pakisztán ismerte is az al-Kaida vezérének tartózkodási helyét, aki ellen nemzetközi elfogatóparancs volt érvényben, és ha ennek alapján fel is szólították volna a kiadására, mindez nem változtat azon, hogy a célzott likvidálással megsértették Pakisztán szuverenitását. A Nyugatnak nem szabad feladnia a saját elveit, nem mondhat le például a jogállamiságról. A terroristákat, diktátorokat, tömeggyilkosokat bíróság elé kell állítani, nem pedig célzottan likvidálni.
Paulo Rangel
(PT) Elnök úr! Először is külön szeretnék gratulálni az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) képviselőcsoportjában dolgozó kollégánknak, David úrnak a munkájához. Ma én képviselem őt itt, mivel nyomós okból nem lehet jelen az ülésteremben. Azt szeretném mondani, hogy mindig is etikai és erkölcsi szükségszerűségnek tekintettük a pakisztáni árvíz áldozatainak támogatását. Ezen oknál fogva határozottan támogattuk az eddigi összes hagyományos, humanitárius segélyintézkedést. Valóban úgy gondoljuk, hogy a sok millió károsult számára segítséget és stabilitást hozó munkának folytatódnia kell.
Nem fogadhatjuk el azonban, hogy az Európai Unió kereskedelempolitikáját a humanitárius segítségnyújtás megfelelő és alkalmas eszközének tekintsék. Igazság szerint ez két káros következménnyel jár: egyrészt az Európai Unión belül, különösen a déli országok esetében, illetve textil- és ruházati iparukra nézve, amelyeket az Unióba való belépésük óta máris súlyos mértékben meggyengített példátlan gazdasági, társadalmi és pénzügyi válság; másrészt pedig nemzetközi szinten, a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) tárgyalásai során, ahol teljesen felboríthatja a tárgyalások egyensúlyát a világ legnagyobb kereskedelmi tömbjének - az Európai Uniónak - a potenciális pakisztáni export előtti megnyitása. Nem véletlen, hogy ilyen patthelyzet alakult ki.
E helyzettel szembesülve tehát nagyon is természetes, hogy nyolc hónap kemény tárgyalásai - amelyekben részt vettünk, és megtettük messzemenően konstruktív javaslatainkat - után kimondjuk: sajnos az egyetlen lehetséges álláspont számunkra, hogy azt a módosítást támogatjuk, amely a végét jelenti ennek a rendeletre irányuló javaslatnak, a ma ismert formájában. Nem azért kell ezt most megtennünk, mert nem vagyunk szolidárisak Pakisztánnal, hanem azért, mert úgy hisszük, hogy a humanitárius segélyt megfelelő helyen, megfelelő módon kell nyújtani.
Josefa Andrés Barea
(ES) Elnök úr, biztos úr! Főként azért volt bonyolult az Európai Parlament jelentésének kezelése, mert a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) jóváhagyását igénylő intézkedések szerepelnek benne, és ezért tér el a Bizottság előzetes, a Parlamentnek megküldött tervezete a Genfbe küldöttől.
Szükségesnek gondoljuk Pakisztán megsegítését. Úgy hisszük, hogy kivételes jelleggel adhatók kereskedelmi preferenciák, feltéve, hogy figyelembe veszik az európai ipar számára érzékeny szempontokat, és különösen a textilipar szempontjait, amely erősen megszenvedi a válság következményeit olyan régiókban, mint a spanyol Valencia tartomány.
E jelentésnek köszönhetően azonban megállapíthattuk, hogy a nemzetközi kereskedelem terén hozható intézkedések valószínűleg nem kezelhetők az ilyen esetben indokolt sürgősséggel, ebből pedig le kell vonnunk a tanulságokat a jövőre nézve.
Segítsünk Pakisztánon, igen; azonban ne a Bizottság eredeti javaslata szerint, mivel az nem veszi figyelembe az európai iparra gyakorolt hatásokat az érzékeny termékekre magadott végrehajtási határidők tekintetében, sőt késleltetné az intézkedések végrehajtását, ugyanis nem egyezik meg a WTO jóváhagyására váró szöveggel: lekésnénk a határidőt.
Ennélfogva elfogadhatatlannak tekintjük, és úgy gondoljuk, hogy ellene kell szavaznunk.
João Ferreira
(PT) Elnök úr, biztos úr! A rendeletre irányuló javaslat ismét a Bizottság képmutatásának egyértelmű és sajnálatos példája. Olyan képmutató gyakorlatot tükröz, amely a humanitárius segítségnyújtás körébe emeli a szigorúan csak kevesek kereskedelmi érdekét szolgáló ügyeket; a tisztán, nyersen üzleti érdekeket. Képmutató gyakorlatot testesít meg, ugyanis a Pakisztánt sújtó természeti katasztrófát kihasználva néhány nagyhatalmú európai nagyvállalat rég dédelgetett terveit váltja valóra.
Ma a Pakisztánnak nyújtandó humanitárius segítség az indok. Tegnap még a terrorizmus elleni harc volt az. Tegnap és ma is ugyanaz a valódi szándék: olyan kereskedelmi engedmények elérése, amelyek elsősorban a nagy európai importőrök számára jelentenek előnyt. Így fest a helyzet, bármennyire igyekszik is a Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság megédesíteni a pirulát olyan hatástalan védzáradékokkal, amelyek mit sem változtatnak a lényegen.
Ezek a kereskedelmi engedmények, ahogy maga a jelentés is elismeri, kárt okoznak az Európai Unió textiliparának, valamint a leginkább belőle élő országoknak és régióknak. Súlyos hatás ez egy máris legyengült ágazatban - a világkereskedelem liberalizálása ugyanis keményen sújtotta -, egy olyan ágazatban, amely magas munkanélküliséggel, szegénységgel és marginalizációval küszködő, valamint a gazdasági diverzifikáció alacsony fokával jellemezhető régiókban összpontosul. Még súlyosabb a helyzet, ha ezek a régiók olyan tagállamokban találhatók, mint Portugália, ahol rendkívül súlyos gazdasági és társadalmi válság alakult ki, és amelyet hamarosan tovább súlyosbíthat a Nemzetközi Valutaalap (IMF) és az Európai Unió által előkészített jogtalan beavatkozás.
Emlékszem, hogy a portugál parlament egyhangú határozatot hozott az ilyen kereskedelmi engedmények ellen. Olyan intézkedésekre van szükség, amelyek megvédik az európai textilipart és a hozzá kapcsolódó munkahelyeket. Semmi ilyet nem tapasztaltunk a Bizottság részéről.
Mara Bizzotto
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! A mai vita tárgyát képező rendelet a szolidaritás leple alatt valójában Európa újabb árulása polgárai ellen.
Nem engedhetjük meg, hogy az EU további károkat okozzon a minőségi ágazatoknak, például az olasz és más országbeli textiliparnak. Minden lehetséges eszközzel meg kellene őket védenünk a Kína, Törökország, India, Vietnám, Pakisztán és más hasonló országok részéről megvalósuló tisztességtelen versennyel szemben; ezekben az országokban ugyanis éhbérért kizsákmányolják a munkavállalókat, és semmiféle minimális garanciát nem biztosítanak a szociális jogok terén. Ezekbe az országokba telepítette át számos nagy európai vállalat a termelését az európai munkahelyek rovására.
Továbbá nem értem, miért nem lehetett még azt sem kivárni, hogyan ítéli meg ezt a rendeletet a Kereskedelmi Világszervezet. Európa időközben kimutatta a foga fehérjét: semmitől nem riad vissza sem ma, sem a jövőben, ha kárt tehet polgárainak és minőségi iparágainak az érdekeiben. Őszintén remélem, hogy a rendeletet a szavazás során elutasítják.
Georgios Papastamkos
(EL) Elnök úr! Én is egyértelműen támogatom, hogy az Európai Unió nyújtson humanitárius segítséget, ahogy és amikor ez lehetséges. Megértem a Bizottság érvelését a Pakisztán számára előnyös egyoldalú kereskedelmi engedmények mellett. Nem értek azonban egyet a Bizottság javaslatával, amely az Unió két iparágának, jelesül a textiliparnak és bioetanol-ágazatnak a vállára rakná a legnagyobb terhet.
Szeretnék rámutatni arra, hogy az európai textilipar - a Kereskedelmi Világszervezeten belül megvalósult liberalizáció eredményeképpen - óriási nyomásnak volt kitéve az utóbbi évek során.
Négy ciklust dolgoztam végig egy olyan régió parlamenti képviselőjeként, amelynek egyik területe, Naoussa Európa-szerte az egyik legmagasabb munkanélküliségi rátával rendelkezik a textilipar globalizációjának hatására. Ami a bioetanolt illeti, hangsúlyoznám, hogy az EU-ban jelentős beruházások történtek ebben az új ágazatban. Nem szabad szem elől tévesztenünk, hogy két olyan ágazatról van szó, amelyben Pakisztán a jelek szerint különösen versenyképes. Továbbá az említett engedmények nincsenek olyan feltételrendszerhez kötve, amelyet Pakisztánnak a GSP+ státusz megszerzéséhez teljesítenie kellene. Végezetül szeretném megkérdezni, vajon az említett engedmények Pakisztán árvíz sújtotta lakosai számára hoznak-e előnyöket. Én ezt kétlem. A jó szándék jeléül az az ellenjavaslatom, hogy más iparcikkek vonatkozásában tegyünk engedményeket. Miért éppen a textilárukra vonatkozzanak? Ugyanannyira használnánk ezzel a pakisztáni árvíz áldozatainak. Minden esetre korlátozni célszerű az engedmények időtartamát és körét, továbbá védzáradékokat kell beépíteni az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoportja által javasolt módosítások szerint.
Bernd Lange
(DE) Elnök úr, biztos úr! Valamennyien szilárdan hisszük, hogy segítenünk kell Pakisztán népén, de az eszköz, amelyet önök javasolnak, biztos úr, nem megfelelő erre, mégpedig három okból sem az.
Először is egyáltalán nincs arra bizonyíték, hogy a kereskedelemkönnyítés az árvíz sújtotta embereknek használ. Éppen ellenkezőleg, láthatjuk, hogy a pakisztáni textilipar más térségekben van, és az utóbbi években amúgy is növekedést könyvelhetett el. Tehát ezt az ágazatot egyáltalán nem érte kár. Fel nem foghatom, hogy akarunk az árvíz sújtotta embereken kereskedelemkönnyítéssel segíteni.
Másodszor, nem értem, hogyan adhatunk ilyen könnyítéseket egy olyan országnak, amely egyértelműen nem teljesíti a GSP+ feltételeit a szociális és környezetvédelmi normák terén, és hogyan adhatunk olyan jelzést más országoknak, például Bangladesnek, amely ellenben teljesíti ezeket a feltételeket, hogyan mondhatjuk nekik gyakorlatilag azt, hogy az ő erőfeszítéseik nemkívánatosak, és hogy más eszközökkel is el lehet érni ezt a jogállást.
Harmadik érvem, biztos úr, hogy ez nem egy szolidaritáson alapuló megközelítés, mivel Európán belül egyoldalúan, kizárólag bizonyos ágazatokra és bizonyos országokra rakják rá ennek terheit. Ha tenni akarunk valamit, akkor a szolidaritás szellemében, minden ország és mindenki részvételével kellene cselekednünk, ez pedig azt jelenti, hogy közvetlen segélyt kell eljuttatnunk az árvíz áldozataihoz. Ez lenne a megfelelő megközelítés.
Paweł Zalewski
(PL) Elnök úr! A részvétnyilvánítások e szörnyű katasztrófa minden áldozatát megilletik, ezért is helyes, hogy az Európai Unió haladéktalanul igyekezett humanitárius segélyt nyújtani. Pakisztán jövője kulcskérdés a világ és Európa számára. Fontos ország ez a terrorizmus elleni harc szempontjából, továbbá az Európai Unióba irányuló bevándorlás meghatározó forrása.
Az Európai Unió eddig sajnos nem rendelkezett Pakisztánnal kapcsolatos politikai elképzeléssel. Az EU kereskedelmi preferenciákra vonatkozó javaslatának nincs konkrét célja. A Bizottság nem tudta megindokolni, miért kellene végrehajtani a javaslatot, és a Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság sem volt erre képes az ülése során. A javaslat nem segít az árvíz sújtotta embereken, sőt az ország fejlődését sem befolyásolja jelentősen. Az Európai Unió két fontos, nagy jelentőségű érdeke Pakisztánnal kapcsolatban: az első a terrorizmus elleni harc; a második az ország gazdasági fejlődése, amelynek más országokhoz hasonlóan a jogállamiságon kell alapulnia. Tehát eredményt nem hozó javaslatok helyett feltételrendszerhez kötött komoly, széles körű gazdasági támogatást és együttműködést kellene kialakítanunk.
Ha Pakisztán bővíteni akarja az együttműködést az Európai Unióval, akkor bizonyítania kellene, hogy egészen kézzelfogható módon együttműködik a terrorizmus elleni harcban, és hogy jogállamot alakít ki. Ekkor már lenne értelme egy széles körű segélyprogramnak; széles körű, és nem egy-két gazdasági területre korlátozott programra lenne szükség. A javaslat az előterjesztett formában - ezt újfent megismétlem - semmit sem old meg, ezért úgy hiszem, el kell utasítanunk. Felszólítom Ashton asszonyt, hogy terjesszen elő egy átgondolt, feltételrendszerhez kötött elképzelést a Pakisztánnal folytatandó együttműködéssel kapcsolatban.
David Martin
Elnök úr! Immár nyolc hónap telt el azóta, hogy a Tanács értelmes intézkedéscsomagot javasolt a pusztító árvíz sújtotta Pakisztán megsegítésére. Sajnálattal kell megállapítanom, hogy nyolc hónap elteltével még mindig a vitánál tartunk a végrehajtás helyett.
Tegyük fel a kérdést, miért is volt szükség erre a csomagra. A segély más, mint amit ez a kereskedelmi csomag magában foglal. A segítség természetesen nagyon fontos Pakisztán számára, de a kereskedelmi csomag mögött meghúzódó elképzelés arról szólt, hogy ösztönzést ad a vállalkozóknak az árvíz által szó szerint elmosott gyárak újjáépítésére, valamint új beruházások elindítására a textiliparban és más ágazatokban. Nem igaz, hogy a textilipart nem érintette az árvíz. Igaz, hogy a textilipar nagy részének központja az elöntött területen kívül helyezkedik el, de a textilipart támogató csomagok közül sok érinti ezeket a területeket, sőt a textilipar jó része is a víz alá került területeken található.
Ez a textilipar újjáépítését ösztönözte volna, mert megmutatta volna, hogy van piaca a termékeiknek. Válaszunk sajnos nagyon kötözködő volt. Egyértelműen támogatni tudom a védzáradékról szóló elképzelést, de a semmi is jobb lenne annál, mint hogy ez az egész egyetlen évre vonatkozzon. Egy év nem ad kellő kibontakozási lehetőséget a szükséges beruházások számára.
Azt is sajnálatosnak tartom, hogy India kevésbé támogatta a WTO-n belül a javaslatot, de remélem - ahogy Rinaldi úr is említette -, hogy az úgynevezett "krikett diplomácia” megoldáshoz vezet, és India is belátja, hogy humanitárius okból, valamint biztonsági érdekből is fontos elősegíteni a munkahelyteremtést, a jövőbe való befektetést Pakisztánban.
Anna Záborská
(SK) Elnök úr, biztos úr! Látom, hogy ez a téma megosztotta a tisztelt Házat. Ennek dacára, képviselőtársaim nézeteivel ellentétben, én támogatom a Tanács által előterjesztett javaslatot.
A Fejlesztési Bizottság tagjaként éppen a fejlesztés szempontját szeretném hangsúlyozni. Bár a finanszírozás formájában megvalósuló sürgős humanitárius segítség alapvető jelentőségű a pakisztánihoz hasonló katasztrófákra adott válasz során, ennél többre van szükség. A legeredményesebb fejlesztési módszer az, ha képessé tesszük az embereket önmaguk megsegítésére. Ezért aztán üdvözlendőnek tartom a vámakadályok megszüntetését - bármennyire ideiglenes módon történik is -, és bízom benne, hogy az átmeneti időszak lehetővé teszi a Bizottság által javasolt eljárás kiértékelését. Ha ez a folyamat és megközelítés működik, akkor talán felülvizsgálom majd az Európai Unió fejlesztési támogatásának meghatározását. Ha egyáltalán beszélhetünk valamiféle fenyegetésről, akkor nem Pakisztán, hanem Kína jelenti a legnagyobb fenyegetést Európa textiliparára nézve.
George Sabin Cutaş
(RO) Elnök úr! Ahogy néhány képviselőtársunk már említette, ön is nyugtázta azt az érvet, hogy Pakisztánnak különleges kereskedelmi preferenciákat nyújtani nem megfelelő megoldás az árvízkárosultak megsegítésére, ők ugyanis a kereskedelmet nem tekintik helyénvaló eszköznek egy ilyen vészhelyzetre. Egyetértek: lehet, hogy a kereskedelmi preferenciák nem közvetlenül az árvíz sújtotta embereken segítenek. Viszont a humanitárius segítséget kiegészítő intézkedések végrehajtásával hozzájárulhatunk Pakisztán gazdasági fellendüléséhez. A nemzetközi kereskedelem voltaképpen nem áll szöges ellentétben a humanitárius segítségnyújtással. A gyakorlatban az Európai Unió minden szakpolitikája bizonyos fokig kiegészíti a többi szakpolitikát. Tulajdonképpen amikor kereskedelmi preferenciákat kínálunk a fejlődő országoknak, akkor ezt nem tisztán pragmatikus, kereskedelmi okból tesszük, hanem szolidaritásunknak adjuk tanújelét ezen államok felé.
Charles Tannock
Elnök úr! Valóban döbbenetesek voltak a tavaly nyári pakisztáni árvíz képei, és az Európai Unió helyesen igyekezett segélyintézkedésekkel támogatni a pakisztániak millióit, akiknek az életét romba döntötte a szörnyű katasztrófa.
A humanitárius segítséget politikai feltételek nélkül kellene nyújtani. Vészhelyzeti kereskedelmi preferenciákat adni ellenben politikailag vitatott intézkedés mind Pakisztán, mint a térség szempontjából. Oszama bin Laden pakisztáni jelenléte ismét arra hívta fel a figyelmet, hogy Pakisztán kétértelműen áll hozzá a terrorizmus elleni harchoz.
Engem személy szerint aggaszt, hogy úgy tűnhet, mintha ezek a vészhelyzeti kereskedelmi preferenciák megjutalmaznák a pakisztáni kormányt, amiért nem cselekedett e tekintetben. Az is aggaszt, hogy az így kialakuló tisztességtelen kereskedelem következményei kár okoznak a világi, demokratikus Bangladesnek, ahol szintén gyakoriak az árvizek, és amely szintén erősen a textilárukra támaszkodik.
Ez jó szándékú intézkedés, és természetesen teljes mértékben elfogadom, de a rövid felszólalásomban körvonalazott tényezők fényében rendkívül körültekintően meg kell fontolnunk.
Franz Obermayr
(DE) Elnök úr, biztos úr! Nem kérdés, hogy ez a tervezet támadás az európai textilipar ellen. Engedjék meg azonban, hogy egy humanitárius szempontot is bevonjak a vitába. A széles körű vámmentességet az emberi jogok feltétel nélküli tiszteletben tartásával kell összekapcsolni. E tekintetben a keresztény kisebbségekre és a nők jogaira gondolok. Az istenkáromlás elleni pakisztáni törvény különösen aggasztó: halállal sújt mindenkit, aki Mohamedet szidalmazza. A fundamentalizmus a pakisztáni társadalom minden rétegét áthatja, sőt még a hírneves Nemzetközi Iszlám Egyetem hallgatói között is kimutatható.
Egyértelmű, hogy önök sem hiszik el azt az érvet, hogy a kereskedelmi preferenciák segítségével növelhető a jólét és leküzdhető a radikalizmus. Az EU nem adhat úgy kereskedelmi preferenciákat, hogy eltekint az alapvető törvényességtől, illetve nem követeli meg az alapvető törvényességet.
Jean Lambert
Elnök úr! A Pakisztán ügyében illetékes küldöttség elnökeként meg kell mondanom, hogy ma este igazi krokodilkönnyeket hullattak itt egyesek, akik a szokásos álláspontjuktól 180 fokban eltérő nézeteket fogalmaztak meg.
Amikor korábban vitát folytattunk erről a kérdésről, a Bizottság biztosított bennünket, hogy a kérdéses ügyeket körültekintően értékelték, nehogy ütközzenek az EU exportérdekeivel. Ez megváltozott? Azt kérdezték tőlünk: miért éppen a pakisztáni textiláruk? A válasz: mert a textiláru számukra az egyik fő exportcikk. Nem várhatják el tőlük, hogy pár hónap alatt elővarázsoljanak valami csodát.
Nekünk is voltak kétségeink ezen intézkedés árvíz sújtotta területekre gyakorolt lehetséges hatásaival kapcsolatban. Felvetettük ezt a kérdést, amikor Pakisztánban jártunk, és közvetlenül az ottani parlamenti képviselőktől hallottuk, hogy az intézkedés előnyös lesz választókörzetük ipara számára, tehát tényleg meg kell gondolnunk, milyen üzenetet adunk, ha nem támogatjuk ezt az intézkedést.
Karel De Gucht
a Bizottság tagja. - Elnök úr! Elnézést szeretnék kérni, hogy nem voltam itt a vita elején, de épp, hogy megérkeztem a brüsszeli géppel, és önök - hogy is fogalmazzak - gyorsabban haladtak a tervezetthez képest, ami dicséretes, ám ez azt eredményezte, hogy kissé elkéstem.
Hallottam a jelentéssel kapcsolatban elhangzott valamennyi felszólalást. Mindössze néhány pontot szeretnék hangsúlyozni. Először is, nem egy szabadkereskedelmi megállapodásról van szó. Úgy tűnik számomra, hogy számos felszólalás abból a feltételezésből indul ki, hogy ez egyfajta szabadkereskedelmi megállapodás, annak összes elemével. Például a társadalmi feltétel, azaz a fenntarthatósági feltétel, ahogy mondani szoktuk, itt nem alkalmazandó, mivel az intézkedés teljesen egyértelműen időben korlátozott érvényű.
Másodszor, nem is az általános preferenciarendszerről van itt szó. Azzal a közeljövőben foglalkozunk majd, ott arról szól majd a vita, hogy mely országokra terjedhet ki, és melyekre nem.
Nem, ezt a javaslatot a súlyos pakisztáni árvíz nyomán terjesztette elő az Európai Bizottság, két éves időkorláttal, amely még egy évvel meghosszabbítható.
Hadd mondjam el azt is, hogy az egy évre való korlátozást javasló módosításnak, őszintén szólva, szerintem nem sok értelme van: jobb lenne, ha önök egyszerűen leszavaznák.
Miért nem jutottunk még dűlőre, miért veszik elő most ezt az érvet, miközben már egy év telt el az árvíz óta? Egyszerűen azért, mert csak most adtuk be a felmentési kérelmet a WTO-nak, ahol azonban komoly problémákba ütköztünk Pakisztán szomszédjai részéről. Nem gondolom, hogy a nevükön kell őket neveznem. Megpróbáltunk megoldást találni. Azt gondolom, hogy jó irányba haladtunk, és a következő hetek során kiderül majd, milyen lehetséges hatással járnak az utóbbi idők pakisztáni eseményei.
Most viszont a WTO kezében vagyunk a felmentés sorsát illetően, és a felmentést kizárólag egyhangú döntéssel kaphatjuk meg, tehát nem lehet kikényszeríteni a WTO-tól. Mindössze legjobb tudásunk szerint igyekezhetünk elfogadtatni.
El szeretném mondani, hogy az egyik előző felszólalótól eltérően én nem krokodilkönnyekről, képmutatásról és hasonlókról szólok. Nem az én tisztem ezt kimondani, de fogalmazzunk úgy, egészen semleges hangnemben, hogy ami ma este itt elhangzott, az nincs feltétlenül összhangban a korábban elhangzottakkal. Nem azért változott az érvelés, mert telik az idő, és még mindig nem kaptuk meg a felmentést.
Kezdettől fogva vitatott volt, hogy közvetlenül az árvíz sújtotta embereknek használunk-e. Részben nekik, igen. Kezdettől fogva elhangzott, hogy humanitárius segélyre is szükség van. Eddig is szó volt 480 millió euróig terjedő humanitárius segélyről, tehát nem változtak az érvek, és tényleg nem látom annak értelmét, hogy most hirtelen irányt váltsunk.
Nyugtáztuk az európai textiliparral és etanoliparral kapcsolatban felmerülő problémákat. Létezik egy javasolt védzáradék, amely, azt gondolom, elegendő védelmet kínál a lehetséges problémákkal szemben, tehát ez meglehetősen világos, és önök is vagy mellette vannak, vagy ellenzik. A Bizottság támogatja, és azt gondolom, hogy Pakisztán gazdasági fejlődése, valamint a Pakisztánnal kapcsolatos egyértelmű biztonsági kérdések miatt nagy hiba lenne, ha az Európai Parlament nem vállalná fel a felelősségét, és nem szavazná ezt le.
Vital Moreira
Elnök úr! Szeretném üdvözölni De Gucht biztos urat, némi késéssel, amelyet megértünk, de azt gondolom, hogy maradt még idő a szakbizottság végső álláspontjának ismertetésére.
A jelentés botcsinálta előadójaként, mert ismétlem, hogy akaratom ellenére lettem az, engedjenek meg nekem mindössze két észrevételt. Az első, hogy ez a vita ugyanolyan vagy még nagyobb nézeteltéréseket hozott felszínre, mint amilyenek a Nemzetközi Kereskedelmi Bizottságon belül mutatkoztak, a másik pedig, hogy a Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság által elfogadott javaslatok érdemeiről - amelyek némelyike nem győzte meg az Európai Bizottságot -, e javaslatoknak, illetve a Bizottság ellenvetéseinek érdemeiről holnap dönt majd a plenáris ülés.
Engedjenek meg nekem mindössze két záró észrevételt. Két dologgal nem vádolható a Parlament, illetve a Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság. Először is azzal, hogy gátolni próbálta volna ezt az ügyet; annak ellenére sem tette ezt, hogy az egész a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) felmentésétől függ, és igazság szerint olyan ügyről kellett szavazni, amely e felmentés hiányában okafogyottá válhat. A Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság valójában ennek ellenére döntött a folytatás mellett.
Másodszor, tekintetbe vettük a Bizottság utolsó percben előterjesztett módosításait, hiszen a Bizottság - az egyetlen testület, illetve intézmény, amely jogalkotást kezdeményezhet - előterjesztette a javaslatát, de a WTO-hoz benyújtott felmentési kérelem feltételei nem azonosak a Bizottság által a Parlament elé terjesztett javaslatban foglaltakkal. Továbbá ezután következett még a tanácsi kompromisszum, amely szintén eltért a Bizottság eredeti javaslatától.
A Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság ezek egyikét sem tekintette olyan problémának, amely megakadályozná, hogy saját kezébe vegye a vitát és szavazzon róla, azaz beépítette mind a Bizottság, mind a Tanács kései változtatásait.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra 2011. május 10-én, szerdán kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Krzysztof Lisek
A Pakisztánnal kapcsolatos kérdések sosem teljesen vitamentesek, még akkor sem, ha egy természeti katasztrófát követő segítségnyújtásról van szó. A Pakisztánnak nyújtandó autonóm kereskedelmi preferenciák esetében fontos a védzáradék beépítése arra az esetre, ha a vámok eltörlése fennakadásokat okozna a kereskedelemben. Célszerű saját kereskedelmi érdekeinket is figyelembe vennünk, és hosszú távon gondoskodnunk róluk azáltal, hogy optimális érvényességi időszakot határozunk meg, valamint teljesítendő feltételeket szabunk Pakisztán számára. A 2010 nyarán Pakisztánt sújtó katasztrofális árvizek tragikus hatással jártak az ország gazdaságára. Az EU úgy akar segíteni Pakisztánon, hogy hozzájárul az ország gazdaságának fejlesztéséhez. Annak fényében, hogy Pakisztán, geostratégiai helyzete folytán, szokatlanul fontos az EU biztonsága szempontjából, mindent el kell követnünk, hogy stabilizáljuk az ottani állapotokat. Ily módon elejét vesszük a pakisztáni közvélemény radikalizálódásának. Egy stabilabb gazdaság mindig demokratikusabb társadalommal jár, és csökkenti az antidemokratikus, radikális társadalmi irányzatok vonzerejét. Döntésünk egyértelmű jelzést ad Pakisztán számára, hogy segíteni akarunk, és hogy szeretnénk, ha Pakisztán stabil, gazdag országgá válna, ami megakadályozza a közvélemény radikalizálódását. Úgy hiszem, hogy Pakisztán szövetségesünkként segíthet az afgán patthelyzet feloldásában is.
Tokia Saïfi
Támogatom az elvet, hogy a 2010. júliusi árvizeket követően segítsünk Pakisztánnak fellendíteni a gazdaságát. Úgy érzem azonban, hogy a Bizottság által előterjesztett javaslat több okból sem megfelelő. Először is, ez nem különösebben gyors megoldás: csaknem egy év telt el a katasztrófa óta, és még semmi pozitív jelét nem tapasztaljuk az Unió által a javaslat hatálybalépéséhez a WTO-tól megszerzendő felmentésnek; nem fejeztük még be a jogalkotási munkát, sőt még a Tanácsban is tárgyalások vannak hátra. Másodszor, nem készült hatástanulmány, így nem tudjuk, milyen hatással járnak ezen intézkedések akár a pakisztáni, akár az európai gazdaságra, különösen a textiliparra és az etanolágazatra nézve, amelyekre a javaslat konkrétan irányul Azt sem tudjuk, hogyan osztja majd el Pakisztán az intézkedések által érintett kivitelből származó jövedelmeket, hogy azok valóban előnyt jelentsenek az árvíz sújtotta térségek számára. Végül pedig megjegyzendő, hogy a javasolt intézkedések nem támasztanak emberi jogi kötelezettségeket Pakisztánnal szemben. Ez ellentmond minden, az utóbbi időben elfogadott álláspontnak, és kivételesnek kell maradnia.
