Eljárási jogok a büntetőeljárásokban (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a következők tárgyalása:
a Sarah Ludford, Elena Oana Antonescu, Carmen Romero López, Heidi Hautala és Rui Tavares által az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság nevében a Tanácshoz intézett, a büntetőeljárásokban alkalmazott eljárási jogokról szóló, szóbeli választ igénylő kérdés - B7-0343/2009),
a Sarah Ludford, Elena Oana Antonescu, Carmen Romero López, Heidi Hautala és Rui Tavares által az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság nevében a Bizottsághoz intézett, a büntetőeljárásokban alkalmazott eljárási jogokról szóló, szóbeli választ igénylő kérdés - B7-0344/2009).
Sarah Ludford
szerző. - Elnök úr! Őszintén és készséggel elismerem, hogy ezt a múlt év december 1-jén beterjesztett két, szóbeli választ igénylő kérdést az események már meghaladták, mégis érdemes erről vitát rendezni és elismerni, hogy az eljárási jogok témája több évnyi sajnálatos kiesés után ismét teljes terjedelmében terítékre került, valamint érdemes kiemelni ennek a programnak a sürgősségét és elsődlegességét.
Az Európai Parlament az elmúlt évtizedben folytonosan panaszkodott amiatt, hogy az eljárási biztosítékok és az alperesek jogai nem kapnak ugyanakkora figyelmet - hogy a cselekvésről már ne is beszéljünk -, mint a nyomozás és a büntetőeljárás gyorsaságának és hatékonyságának fokozását célzó lépések. Mi támogattuk ez utóbbiakat, mivel így több bűnözőt lehet elfogni. Azok, akik elvetik az európai elfogatóparancs elvét, a maffiózók, az igazságszolgáltatás alól kibújó bűnözők, a nemi erőszakot elkövetők és a terroristák pártolói. Ámde egyensúlyt kell teremteni, létre kell hozni az "európai elfogatóparancs pluszt”, és az egyszerűsített, határon átnyúló büntetőeljárásokat kísérő eljárási biztosítékokon keresztül mindenkinek igazságot kell szolgáltatni. Az európai elfogatóparancs ellenzői természetesen a jogokkal kapcsolatban sem akarnak semmiféle uniós fellépést; ők csak az "európai elfogatóparancs mínuszt” akarják.
Az európai elfogatóparancs megfelelő eljárási biztosítékok nélküli alkalmazása azonban egyes esetekben az igazságszolgáltatás megtagadásához vezetett, mivel a kölcsönös elismerés nem párosult a kölcsönös bizalom szilárd alapjával. Az egyik eset épp egyik saját szavazópolgárommal, Andrew Symeou-val történt. Andrew hat hónapja raboskodik Görögországban bírósági tárgyalásra várva emberölés vádjával, amely a jelek szerint téves személyazonosításon, valamint kénytelen vagyok kijelenteni, a tanúkkal szemben tanúsított erőszakos rendőri fellépésen alapul. Véleményem szerint az európai elfogatóparanccsal visszaéltek. Amikor 2002-ben megállapodás született az európai elfogatóparancsról, melynek előre látható következményeként az uniós polgárokat egy másik tagállamban tarthatják fogva és állíthatják bíróság elé, valamennyi fél abban a hitben tette ezt, hogy ezt az intézkedést hamarosan követik a bűnvádi eljárás alá vont személyek tisztességes eljáráshoz való jogát és a bírósági tévedések elkerülését szavatoló lépések. Ezt az ígéretet a tagállamok megszegték akkor, amikor nem voltak hajlandóak elfogadni az eljárási jogokról szóló ésszerűen széles kerethatározatra irányuló 2004-es bizottsági javaslatot, és most a legtöbb, amit elérhetünk, az egy folt hátán folt megközelítés. Hálás vagyok a svéd elnökségnek, hogy újraindította a folyamatot, de ez csak egy lépésről lépésre épülő menetrend.
A poharat félig teltnek kell látnunk, és optimistának kell lennünk, bár sajnálom, hogy a Tanács aggályos módon csak azt ígéri, hogy megfontolja az európai óvadék intézményét, nem pedig azt, hogy jogszabályt alkot az európai óvadék intézményéről, amely segített volna Andrew Symeou-nak, akitől kifejezetten azért tagadták meg az óvadék lehetőségét, mert külföldi. A bíróságokat jelenleg arra kérik, hogy más tagállamok bíróságai által hozott ítéleteket és végzéseket hajtsanak végre az ügy érdemi vizsgálata nélkül, ami a bíróságok növekvő bírálatához és a közhangulat romlásához fog vezetni, ha uniós szinten nem felelünk meg a nyomozás és a büntetőeljárás során alkalmazott eljárási biztosítékok minimumkövetelményeinek és a védelmet megillető jogoknak. Nemcsak az egyének, a polgárok tartanak a sovány jogi garanciáktól, hanem ez a bírákat, a rendőröket és az ügyészeket is visszatartja az együttműködéstől.
Nekem történetesen az a meggyőződésem, hogy az európai elfogatóparancson belüli emberi jogi biztosítéknak a kiadatás kifejezett feltételének kell lennie, még ha a Bizottság irtózik is ettől. A szabaddemokratáknak köszönhetően az intézkedést végrehajtó egyesült királyságbeli jogszabályok kimondják, hogy a bíróságnak meg kell bizonyosodnia arról, hogy az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény nem sérül-e. A brit bíróságok érdekes módon láthatólag húzódoznak attól, hogy az átadás leállítása érdekében e kitételre hivatkozzanak. Márpedig ha minden tagállam valóban betartaná az emberi jogi egyezményben előírt kötelezettségeket, még az is elképzelhető lenne, hogy nem lenne szükség uniós intézkedésre. A probléma nem az előírások hiánya, hanem az előírások gyakorlatban való betartásának a hiánya, és számos tagállam találja magát emiatt a strasbourgi bíróság előtt. Ez szégyenteljes és elfogadhatatlan, tekintettel arra, hogy az Európai Unióról szóló szerződés - jelenleg az EUMSz. - kötelezi a tagállamokat az emberi jogi egyezmény betartására. Ezért igenis szükségünk van végrehajtási mechanizmusra, amely ezentúl a Bizottság jogsértési eljárás indítására vonatkozó hatásköre, valamint az Európai Unió Bírósága felügyelete alá fog tartozni. Így az uniós intézkedéseknek egyrészt meg kell felelniük az emberi jogi egyezményben foglaltaknak, ezekbe nem ütközhetnek, vagy ezeket nem áshatják alá, másrészt a gyakorlati megvalósítás erősítése révén hozzáadott értéket kell képviselniük.
Remélem, hogy a Bizottság és a Tanács egyetértenek azzal, hogy az alapvető jogokat garantáló irányelvek követelményszintjét magasra kell tenni. A múlt év októberében a Tanács által elfogadott, tagállami kezdeményezésű, a tolmácsolásról és fordításról szóló irányelvjavaslat kevésbé ambiciózus, mint a bizottsági szöveg, és javításra szorul. Ezért aggódunk amiatt, hogy az első intézkedés nem a legmagasabb követelményszintet tükrözi. Remélem, hogy a jövőben ambiciózusabbak leszünk, és az eljárási jogok felépítésével a következő szakaszokhoz precedenst állítunk fel; remélem, hogy a tolmácsolás és a fordítás jogát más intézkedések követik majd, például a jogi tanácsadás, a tájékoztatáshoz való jog, a konzuli hatóságokkal való kapcsolattartás joga stb. Ezért szeretném, ha a Tanács és a Bizottság megerősítenék, hogy a menetrendben foglalt intézkedések eléggé gyorsan ki fognak bontakozni ahhoz, hogy fennmaradjon a lendület a tisztességes bírósági eljáráshoz való jogok valódi és régóta esedékes megvalósítása irányában.
Diego López Garrido
a Tanács soros elnöke. - (ES) Örülök, hogy az előbb felszólalt Ludford bárónő, valamint Antonescu, Romero, Hautala és Tavares asszony felvetette ezt a kérdést, ugyanis a büntetőeljárásokban alkalmazott eljárási biztosítékok alakjában kiemelt nagyságrendű kérdéssel állunk szemben. Ezzel kapcsolatban szeretném elmondani, hogy egyetértünk a figyelmünkbe ajánlott ügy előtérbe helyezésével, és azzal is, hogy ez európai szinten harmonizált fellépést igényel.
Kérdésének elején ön említette, hogy a spanyol elnökség jelentős előrelépést tett ebben az ügyben. A spanyol elnökség valóban jelentősen előrehaladt ezen a területen. Októberben a Tanács megállapodásra jutott a büntetőeljárás során igénybe vehető tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogról szóló szövegre vonatkozó általános iránymutatásokkal kapcsolatban, egy hónappal később pedig - novemberben - a Tanács Ludford bárónő fellépésre ösztönző felhívására válaszul elfogadta az eljárási biztosítékokra vonatkozó további intézkedések terén megvalósítandó előrelépések tervét. Ezek közül néhányat ön is említett, Ludford bárónő, mint például a büntetőeljárás során a személyek jogaira és kötelezettségeire vonatkozó tájékoztatáshoz való jogot - a szóismétlés szándékos -, a segítségnyújtásra, a jogi tanácsadásra, a családtagokkal és konzuli hatóságokkal való kapcsolattartásra vonatkozó tájékoztatásra vagy a szavatolandó különleges biztosítékokra és a veszélyeztetett vádlottak védelmére vonatkozó tájékoztatáshoz való jogot. Ennyit a Tanács spanyol elnökség alatti tevékenységét illetően.
Ezen a ponton joggal mondhatjuk: szép-szép, de van-e megegyezés az Európai Parlamenttel arra vonatkozóan, hogy ezt a munkát továbbra is kiemelten fogják kezelni? Erre így felelhetünk: igen, e megközelítés folytatása prioritás. Miként, milyen kezdeményezések útján fog ez megvalósulni?
Az első dolog, amelyet a spanyol elnökség az Európai Parlamenttel együtt munkálkodva meg fog kísérelni, a büntetőeljárás során a tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogról szóló, 13 tagállam által javasolt irányelv elfogadtatása lesz. A Bizottság által benyújtott javaslattal nem lehetett tovább mit kezdeni, ezt a javaslatot felváltotta a 13 tagállam kezdeményezése. Ezt a kezdeményezést - természetesen az Európai Parlamenttel együttműködve - el akarjuk fogadtatni. Ezen túlmenően reméljük, hogy a Bizottság az eljárási biztosítékok fennmaradó vetületei tekintetében megteszi a megfelelő kezdeményezéseket. Határozott kívánságunk, hogy ez a lehető leghamarabb megtörténjék, és - megint a Tanáccsal és a Parlamenttel karöltve - elindíthassuk a kezdeményezések elfogadásának folyamatát.
Végezetül szeretném tudatni önökkel, hogy a spanyol elnökség a Bizottsággal és az Európai Jogi Akadémiával együtt ez év márciusában Madridban szeminárium megrendezését tervezi az eljárási biztosítékok közös előírásainak témakörében. Ez azt mutatja, Ludford bárónő, hogy teljes szívünkből egyetértünk önnel és azokkal, akik támogatták az ügy sürgős szabályozására, az uniós szintű harmonizálásra, valamint természetesen a Parlamentnek a munka előrehaladásáról történő folyamatos tájékoztatására vonatkozó kérdést.
Jacques Barrot
a Bizottság alelnöke. - (FR) Köszönöm a kérdést. Önök tudják, mennyire szívügyemnek tekintem az eljárási biztosítékok kérdését. Való igaz, hogy a Bizottság immáron jó néhány éve küzd azért, hogy a védelem jogának közös minimum-előírásai valóban minden európai büntetőeljárásban általánossá válhassanak. Ez szükséges az igazságügyi együttműködéshez, és a tagállamok közötti elengedhetetlen kölcsönös bizalom megteremtésének is feltétele. A Bizottság sokat dolgozott azért, hogy e területen európai szabályozást fogadtasson el. És az is való igaz, hogy a svéd elnökségnek köszönhetően 2009. november 30-án a Tanács elfogadta az erre vonatkozó menetrendet. Ez alapvető lépés az eljárási minimumjogok területére vonatkozó európai szabályozás megalkotásában. A tagállamok ezen dokumentummal megállapodásra jutottak a szabályozás alkalmazási körét illetően, és megegyeztek abban, hogy az Európai Parlamenttel teljes együttműködésben ennek elfogadását prioritásként kell kezelni. Önökhöz hasonlóan én is meghallgattam López Garrido miniszter úr felszólalását, aki világosan kifejtette, hogy a spanyol elnökség is hajlik ezen első intézkedések elfogadásának szándéka felé, melyek a minimumbiztosítékok sora felé vezetnek.
Igaz, hogy végül a menetrend lépésről lépésre történő megvalósítását találtuk jó megoldásnak. E megközelítés teheti lehetővé a kitűzött cél elérését. A lépésről lépésre (step by step) történő megvalósítás nemcsak azt jelenti, hogy a jogszabályjavaslat kontextusában minden egyes jog elmélyültebb elemzés tárgyát képezheti, hanem azt is, hogy a tárgyalások során minden egyes jogot külön-külön meg lehet vizsgálni. Ez lehetővé teszi a túl átfogó jogalkotási szövegeket néha jellemző keresztirányú alkudozások elkerülését, melyek egyes tagállamok számára egy adott, nagyon konkrét pontban való csatanyerés érdekében elképzelhetővé tehetik a tárgyalások túszul ejtését. Ezért biztos vagyok abban, Ludford asszony, hogy az új Bizottság a lehető leggyorsabban fog dolgozni, és nyújtja majd be a lehető legkorábbi elfogadás céljából a menetrendben szereplő valamennyi jogalkotási javaslatot.
A tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogot illetően, amely a menetrendben szereplő első intézkedés: a Bizottság tudomásul vette a tagállamok egy része által előterjesztett kezdeményezést. Meg kell mondanom, hogy e kezdeményezés a Bizottság 2009. júliusi javaslatán, valamint a 2009. második félévében a Tanácson belül lezajlott tárgyalásokon alapul. De az is igaz, hogy a tagállamok kezdeményezése nem teljesen van összhangban az emberi jogok európai egyezményével és a strasbourgi bíróság joggyakorlatával sem.
A tagállami kezdeményezés nem teljesen követi a régi bizottsági javaslatot, amely kötelezővé tette volna a vádlott és a védelem jogi képviselője közötti megbeszélések tolmácsolását, ugyanis a tagállami kezdeményezés ezt a jogot a rendőrhatóságok előtti, valamint a per folyamán zajló érintkezésre korlátozza. Ezenfelül a Bizottság javaslata a fordításhoz való jogot is előirányozta, a bizottsági szövegben ez a jog pedig kimerítőbben lett megfogalmazva.
Az Európai Parlament és a Tanács természetesen együtt fog dolgozni, és véleményem szerint az eljárási jogokról ambiciózus szöveget tudunk majd kialakítani. Ez alapvetően fontos, ha valódi európai igazságügyi térséget akarunk létrehozni. Egyúttal ügyelni fogunk arra, hogy a szöveg összhangban legyen az emberi jogok védelméről szóló európai egyezményben, a strasbourgi bíróság joggyakorlatában és az Alapjogi Chartában lefektetett előírásokkal. Biztos vagyok tehát abban, hogy e területen számíthatunk a Parlament fellépésére, és még egyszer megjegyzem, hogy a spanyol elnökség is segítséget fog nyújtani ebben nekünk.
Elena Oana Antonescu
a PPE képviselőcsoport nevében. - (RO) Jóllehet a határozatoknak a büntetőügyek során való kölcsönös elismerése terén történt előrelépés, a gyanúsítottak és vádlottak jogainak szavatolása és biztosítása vonatkozásában igen csekély előrehaladásról lehet beszámolni.
A közös előírások jelentősége lényeges feltétel a tagállamok jogrendszereibe vetett kölcsönös bizalom táplálásához. Egyrészt a gyanúsítottak és a vádlottak jogai közötti egyensúly, másrészt a büntetőeljárás rendelkezésére álló eszközök közötti egyensúly hiánya veszélyeztetheti a határozatok kölcsönös elismerésének elvét. Ezért jelentett számottevő előrelépést a svéd elnökség által 2009 júliusában elindított kezdeményezés, mely a gyanúsítottak és vádlottak eljárási jogainak megszilárdítására vonatkozó menetrend beterjesztését célozta.
Ami a tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogot illeti, a Lisszaboni Szerződés december 1-jei hatályba lépésével új intézményi keret jött létre. Az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottságnál kidolgozás alatt lévő, kerethatározatra irányuló javaslatot irányelvjavaslattá kellett alakítani ahhoz, hogy az üggyel összefüggő munka folytatódhassék.
Nyugtalanított bennünket az eljárási jogokról szóló jövőbeli kezdeményezések ütemezése és alkalmazási köre, ezért döntöttünk úgy, hogy e kérdéseket a Bizottság és a Tanács elé tárjuk. Röviddel ezek decemberi benyújtását követően 13 tagállam - közöttük Románia - európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló kezdeményezést terjesztett elő. Bízom abban, hogy az egész folyamat során mind a szöveg alkalmazási köre, mind az eljárások tisztességes volta, mind pedig a tolmácsolás és fordítás minősége vonatkozásában sikerül majd javítanunk ezen a szövegen.
A menetrendben előirányzott egyéb intézkedéseket illetően: véleményünk szerint ezen intézkedések a jogokhoz, a jogi segítségnyújtáshoz és jogsegélyhez való hozzáférés biztosítását, a veszélyeztetett gyanúsítottak, illetve vádlottak számára különleges biztosítékok kialakítását, valamint a gyanúsítottak és vádlottak jogairól, továbbá a költségekről történő tájékoztatást célozzák. Szeretnénk a Tanács és a Bizottság részéről egyértelmű kötelezettségvállalást látni annak érdekében, hogy a rendeletjavaslatok a lehető leghamarabb beterjesztésre kerüljenek.
A tagállamok között jelenleg meglévő különbségek sürgős közös előírások elfogadását igénylik.
Carmen Romero López
az S&D képviselőcsoport nevében. - (ES) Szeretném üdvözölni a spanyol elnökséget, s egyúttal kiemelni, hogy ez az első kezdeményezés az eljárási jogokkal kapcsolatban. Korábban már tartottunk vitát erről a témáról, de a svéd elnökség végeztével ez félbeszakadt.
A kezdeményezéstervezet már a Parlament előtt van, és már az első vita is lezajlott. Ezért úgy gondoljuk, hogy a kérdés releváns, és a téma jelentőségéből adódóan továbbra is releváns marad. A kezdeményezéstervezeten nyilván lehet javítani, és reméljük, hogy amint a kezdeményezés a különböző szakaszokban előre halad, úgy előrelépés fog történni.
Miként Barrot úr rámutatott, a bizottsági javaslat határozottan ambiciózusabb volt, ezért a Parlamentben javítanunk kell a mostani szövegen. Ez azonban semmiképpen sem új szöveg, hiszen azt a Parlament és a Bizottság tagállami ellenállás mellett már megvitatta.
A svéd elnökség az általa javasolt menetrenddel megpróbálta újra mozgásba lendíteni az ügyet, ennek dacára a tagállamok szintjén a helyzet még mindig nehéz. A helyzet a Lisszaboni Szerződés után egyértelműen megváltozott, mivel most a Parlament hozza a döntéseket. Ezért úgy gondoljuk, hogy a Bizottságnak és a Tanácsnak a mai új felállás összefüggésében újra meg kell vizsgálnia az eljárási jogokat.
Azt szeretnénk, ha az eljárási jogokat csomagként kezelnék. A fordításhoz való jogot nem lehet elismerni a jogsegélyhez vagy a tájékoztatáshoz való jog elismerése nélkül. Emiatt meglátásunk szerint az említett jogok évről-évre történő folytatólagos beterjesztésére vonatkozó bizottsági terveket fel kell gyorsítani annak érdekében, hogy a témát a lehető leghamarabb mérlegelni lehessen.
A terrorizmus-ellenes szabályozás a biztosítékok ellenében hat ugyan, de ha a szabadságon és a jog érvényesülésén alapuló térséget akarunk építeni, akkor bíznunk kell értékeinkben, és ezeket az európai építkezésnél is tudnunk kell közvetíteni.
Graham Watson
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! A Tisztelt Ház 2001. szeptember 6-án javasolta az európai elfogatóparancs megalkotását. Javaslatunk még mindig a fiókban porosodna, ha öt nappal később nem következnek be a New York-i események. Bin Laden úr hozzásegített bennünket, hogy a javaslat valósággá váljék, és engem ért az a megtiszteltetés, hogy a Parlamentben levezényeljem a folyamatot.
A Tisztelt Ház annak idején szorgalmazta, hogy az európai elfogatóparancshoz a büntetőeljárásokban alkalmazott minimum eljárási biztosítékok járuljanak. A Bizottság 2002-ben elkészítette javaslatait, és haladéktalanul munkába fogott. Ezért nem értem, hogy egészen a legutóbbi időkig miért rekedtek meg a javaslatok a Tanács belső berkeiben? A Bizottság miért nem hadakozott azért, hogy valamennyi javaslata elfogadásra kerüljön, és ne egyenként kelljen őket elfogadtatni?
A kiadatást felváltotta az európai elfogatóparancs. Ez jelentősen lerövidítette az átadáshoz szükséges időt, és ösztönözte a tagállamok igazságügyi hatóságai közötti közvetlen kapcsolattartást. Egyben kizárta a politikai megalkuvásból eredő döntéseket, azon esetekben, amikor a tagállamok a saját állampolgáraikat adják át.
Ez óriási mértékben erősítette kontinensünkön a jogállamiságot, de az európai elfogatóparancs a kölcsönös bizalmon alapul, és túl sok olyan eset van, amikor polgáraink megkérdőjelezik e bizalmat.
Két választóm vár jelenleg őrizetben Magyarországon bírósági tárgyalásra. Jóllehet kiadatásukat több mint egy éve kérték, és jóllehet két hónapja vannak őrizetben, még mindig nem emeltek ellenük vádat, és bírósági tárgyalásuk akár hónapokat is csúszhat. Az egyikük elvesztette a munkáját, egyben családjának legfőbb jövedelemforrását. Mindkét őrizetes nélkülözi szeretteik társaságát, pedig lehet, hogy mindketten ártatlanok azokban a bűncselekményekben, amelyekkel vádolják őket.
Az ilyen esetek rossz fényt vetnek az európai igazságügyi együttműködésre. Szégyent hoznak a Tanácsban ülésező tétlenkedő kormányok fejére. A szóbeli választ igénylő kérdés szerzőinek igaza van: ezek az esetek Európa sürgős odafigyelését követelik meg.
(A felszólaló beleegyezett, hogy az Eljárási Szabályzat 149. cikkének (8) bekezdése értelmében kék kártyás kérdést tegyen fel.)
Elnök
Köszönöm, Watson úr. Már-már az európai elfogatóparancs "keresztapjának” neveztem önt, de aztán arra gondoltam, hogy esetleg félreértik.
William
Watson úr! Ön Bin Ladent és szeptember 11-ét említi, mint olyan igazoló tényezőket, amelyek az utat egyengették az európai elfogatóparancs elfogadása előtt. Azt állítja tehát, hogy az európai elfogatóparancsot csak terroristák, gyilkosok, és súlyos erőszakos bűncselekmények elkövetői ellen kell használni?
Graham Watson
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Engedelmével, Bin Ladent nem igazolásképpen hoztam fel; csupán azt mondtam, hogy hozzásegített bennünket a folyamat felgyorsításához. Az európai elfogatóparancs sohasem csak a terrorista bűncselekményeket, hanem valójában minden súlyos bűncselekményt volt hivatva lefedni. Azok, akik ellenzik a használatát, voltaképpen a kontinensünkön uralkodó jogállamiság és az európai elfogatóparancs által a polgárainknak nyújtott védelmet ellenzik.
Heidi Hautala
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (FI) Elnök úr! Watson úrnak teljesen igaza van, amikor kijelenti, hogy az Európai Parlament a kezdetektől szorgalmazta, hogy az európai elfogatóparancsot a büntetőeljárásokban alkalmazott egyértelmű büntetőeljárási minimum-előírások megalkotása kísérje. Ma már világosan látjuk, hogy számos tagállamnak miféle problémákkal kell szembenéznie, hiszen az európai elfogatóparancs homokra épült. Valóban homokra épült, ugyanis a feltételezés az, hogy a tagállamoknak képeseknek kell lenniük a többi tagállam jogrendszerére támaszkodni, és hogy a jogállamiság és a tisztességes bírósági eljárásra vonatkozó előírások a különböző tagállamokban a tényleges valóságot jelentik.
Miként előttem már mások is, én is tudnék történeteket mesélni arról, hogy ez valójában mennyire nem így van, és mennyire sürgős, hogy a Bizottság a tettek mezejére lépjen, ahogy azt képviselőtársam az imént javasolta. Olyan átfogó rendszert kell kiépítenünk, amelyben a büntetőeljárások során érvényesülnek a minimumjogok. Úgy vélem, hogy a Lisszaboni Szerződés is kedvező lehetőséget kínál nekünk erre, hiszen az Európai Parlament most már a Tanáccsal egyetemben teljes hatáskörű jogalkotó, és nagyon jól esett hallani Barrot úrtól, hogy bízik a Bizottság és a Parlament közötti partneri viszonyban. A Bizottságnak és a Parlamentnek most olyan hatalmi tengelyt kell alkotniuk, amely tényleg legyőzi azon tagállamok ellenállását, amelyek eddig nem voltak hajlandóak előrelépni ebben az ügyben.
Azt ígértem, hogy elmesélek egy történetet arról, mi történik, ha nincs jogállamiság, van viszont európai elfogatóparancs. Finnországban jelenleg fogva tartanak egy csecsen házaspárt, Hadižat és Malik Gataevet. Litvániából érkeztek, ahol évekig egy árvaházat tartottak fenn a csecsenföldi háború gyermekáldozatai számára. Kiderült, hogy a csecsenföldi biztonsági erők azzal az ürüggyel tiltották be a tevékenységüket, hogy a családban előfordulhatott valamilyen kisebb erőszak; ez inkább családi jellegű lehetett, tehát például nem a súlyos bántalmazás körébe tartozó cselekményről beszélünk. A házaspár tehát Finnországban van. Menekültstátuszért folyamodnak, Litvánia pedig a kiadatásukat kéri. Az ügyet jövő hétfőn tárgyalja a helsinki-i kerületi bíróság.
Mi az ördögöt kellene tenni ebben a helyzetben figyelemmel arra az itteni kiindulási elvre, hogy Finnországnak képesnek kell lennie bízni abban, hogy Litvániában ennek a házaspárnak tisztességes bírósági eljárásban lesz része? Döntő bizonyítékaink vannak arra nézve, hogy ez ténylegesen nem így van, és meg kell mondanom, hogy számtalan ehhez hasonló mindennapi példát lehetne hozni, amikor az európai elfogatóparancsnak valójában semmi haszna nem volt. Előre kell tudnunk lépni ebben az ügyben, mert különben teljesen lehetetlen lesz kiépítenünk a tagállamok közötti bizalmat, amelyre pedig elkerülhetetlenül szükség lesz, ha igazságügyi együttműködésbe akarunk fogni.
Janusz Wojciechowski
az ECR képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr! Hautala asszonyhoz hasonlóan én is idéznék egy példát. Egy bizonyos lengyel fiatalembert Nagy-Britanniában nemi erőszak miatt közvetett bizonyítékok alapján életfogytiglani szabadságvesztésre ítéltek; az eljárás erőteljes lejárató sajtókampány közepette folyt, mely egyes megfigyelők véleménye szerint legalábbis nem felelt meg a tisztességes eljárás lengyel normáinak. Ez a személy jelenleg egy lengyelországi börtönben tölti életfogytiglani büntetését, jóllehet a lengyel törvények életfogytiglani szabadságvesztés büntetést csak emberölésért szabnak ki, nemi erőszakért nem - ez utóbbiért a legmagasabb büntetési tétel 12 év. Következésképpen olyan esettel állunk szemben, amikor valaki egy lengyel börtönben raboskodik egy olyan ítélet miatt, amely nincs összhangban a lengyel jogelvekkel.
E példát a probléma szemléltetésére hoztam fel, és érvként ahhoz, hogy sürgősen szükség van bizonyos általános előírások kialakítására mind a büntetőeljárás, mind pedig - véleményem szerint - a büntetés-végrehajtás szabályozásának területén. Ugyanis egyre szaporodnak az olyan esetek, amikor a bűnelkövetőket az egyik országban állítják bíróság elé, büntetésüket viszont egy másik országban kell letölteniük. Ezért támogatom előírások kialakításának és egy irányelv kidolgozásának a gondolatát.
Rui Tavares
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (PT) Elnök úr! Az Európai Uniónak két lábra van szüksége, hogy járni tudjon: az egyik a tagállamok, a másik ezek polgárai, akiket e Házban megválasztott képviselőik képviselnek.
Márpedig gyakorta megtörténik, hogy miután a tagállamok megoldották problémáikat, elzárják igazságszolgáltatási rendszerüket. Miután lehetővé tették politikai rendszereik számára az összeköttetést, minden másról megfeledkeznek. Megfeledkeznek arról, hogy megteremtsék az Európai Unió polgárai közötti alapvető bizalmat, és hogy ezt alapként használják fel. Ez egy ilyen eset.
Az igazságszolgáltatási rendszerek számára az európai elfogatóparancs egyértelműen felgyorsítja a dolgokat, és megkönnyíti az életet. Ugyanakkor más jogok - például a fordításhoz és tolmácsoláshoz való jog (melyen képviselőtársunkkal, Ludford asszonnyal együtt dolgozhatunk, amit megtiszteltetésnek tartunk, és örömmel teszünk) - döntőek, ha azt akarjuk, hogy az európai polgárok ügyes-bajos dolgaik intézése során bízzanak más tagállamok igazságügyi rendszereiben.
Örömmel csatlakozom képviselőtársaimhoz, amikor azt kérem, hogy a Bizottság és a Tanács mihamarabb olyan jogszabályokat alkosson, amelyek az együttdöntési eljáráson keresztül előrelendítik a büntetőügyekben alkalmazott egyéb eljárási jogokkal kapcsolatos folyamatot.
William  Dartmouth
az EFD képviselőcsoport nevében. - Ma este azért szólalok fel, mert - miként már említettem - két választómat, Michael Turnert és Jason McGoldrickot jelenleg fogva tartják Magyarországon, a budapesti Központi Büntetés-végrehajtási Intézet 2. számú objektumában. November 3. óta vannak őrizetben, és azóta várnak a bírósági tárgyalásra. De a tárgyalás idejét nem még is tűzték ki. A fogvatartás körülményeik rettenetesek. Külön cellában helyezték el őket, és nem érintkezhetnek egymással. Három másik őrizetessel osztoznak egy apró cellán, ahová napi 23 órán keresztül be vannak zárva. Hetente háromszor telefonálhatnak, és egyszer zuhanyozhatnak. Családjuk havonta egyszer látogathatja meg őket.
Röviden szólva, el vannak szigetelve. Az elszigeteltséget a nyelvi akadály csak súlyosbítja. Fehérgalléros bűncselekménnyel vádolják őket. Nem gyilkosok vagy terroristák. És csak az európai elfogatóparancs miatt tartják őket őrizetben.
Az európai elfogatóparancs egy csapásra elsöpörte a Nagy-Britanniában a fogva tartás ellen ezer év alatt kialakított korlátokat. Rázza csak a fejét, Watson úr; jobb lenne, ha elnézést kérne. A téves személyazonosítás és a személyazonosság-eltulajdonítás annyit tesz, hogy ami Jasonnel és Michaellel megtörtént, az bármikor, bármely brit állampolgárral megtörténhet.
A munkáspárt, a szabad demokraták és a konzervatív párt egyaránt megszavazta az európai elfogatóparancsot. Zola után szabadon: "J'accuse” - vádolom - a vezető brit politikai pártokat: azzal, hogy támogatták az európai elfogatóparancsot, és Nagy-Britanniában mindenkit a véletlenszerű fogva tartás veszélyének tettek ki.
Krisztina Morvai
() Magyar emberként és büntetőjogászként szégyellnem kellene magam azért, hogy ma itt az Európai Parlamentben a büntetőeljárás jogi garanciáinak hiányáról beszélve két esetben, egyébként két politikailag különböző nézeteket valló képviselőtársam is Magyarországot említette, mint elrettentő példát. Bár szégyellem magam, kénytelen vagyok egyetérteni velük, mert magam is hasonló tapasztalatokat szereztem, és arra kérem őket, és mindannyiójukat, azt a kevés képviselőt, aki ennek a fontos témának a tárgyalásakor még itt van a teremben, hogy gondolják végig, hogy ha a magyar állam számára és a magyar kormány számára politikailag teljesen közömbös külföldi emberek vonatkozásában ilyen súlyos jogsértéseket tapasztaltak, akkor milyen lehet a helyzete azoknak, akik a magyar kormánynak ellenfelei, mert mondjuk politikai ellenfelek a kormánnyal szemben.
Most 15 személy van börtönben kilenc hónapja előzetes letartóztatásban, akik a magyar kormány korrupciós ügyei ellen próbáltak fellépni. Bosszú jelleggel indítottak ellenük, történetesen terrorizmus vádjával, minden alapot nélkülöző büntetőeljárást. Mind a mai napig nem lehet tudni egyetlenegy bizonyítékról sem, mert a hatóságok nem érzik kötelességüknek, hogy valamiféle bizonyítékot is megjelöljenek, és olyan körülmények között, családjuktól, nyilvánosságtól, sajtótól elzárva vannak előzetes letartóztatásban, amilyeneket Önök tapasztaltak. Kérem, hogy fogjunk össze, és tegyünk valamit azért, hogy Magyarországon normalizálódjon a helyzet, és ne lehessen, főként politikai okokból, visszaélni a büntetőeljárás jogi garanciáinak hiányával, és legyenek Magyarországon ilyen garanciák.
Carlos Coelho
Elnök úr! López Garrido nem fog megneheztelni azért, ha első szavaimat Barrot alelnökhöz intézem. Nem tudom, hogy az új Bizottság megalakulása előtt lesz-e még alkalmunk találkozni vele a plenáris ülésen, ezért minden eshetőségre felkészülve szeretném megköszönni neki a bel- és igazságügyi területen kifejtett erőfeszítéseit, éleslátó hozzászólásait, valamint az Európai Parlamenttel való fantasztikus együttműködését.
Szeretnék csatlakozni azokhoz, akik e területet igen fontosnak tartják. Mi nem csak biztonságos Európát akarunk építeni. Mi igazságos Európát is akarunk építeni, ezért döntő jelentőségű minden kezdeményezés, melynek köze van az eljárási jogokhoz.
Intézkedéseket kell hoznunk az áldozatok támogatására és a bíróság elé állított polgárok jogai tiszteletben tartásának előmozdítására. Úgy gondolom, hogy ez az üzenet két nagyon világos felhívást tartalmaz, ezek közül az egyik a Tanácsnak szól, ezt Watson úr beszédében sokkal jobban megfogalmazta, mint én.
Nevetséges, hogy nyolc év elteltével a folyamatnak még mindig csak ennél a szakaszánál tartunk, és hogy csak bizonyos fajta jogokkal foglalkozunk. Hatékonyabbnak és gyorsabbnak kell lennünk. Ez a feladat a Tanácsra és a Bizottságra hárul, és e célból Barrot biztos úrnak is nyomást kell gyakorolnia kollégájára, a következő biztosra, valamint a következő Bizottságra.
A Bizottságnak nemcsak a nyelvvel és a fordítással kapcsolatos területen, hanem az eljárási jogokkal összefüggő valamennyi egyéb területen is kezdeményező szerepet kell betöltenie.
Monika Flašíková Beňová
A büntetőeljárásokban alkalmazott eljárási alapjogok témája az egyik olyan kulcstéma, amelynek az igazságügy területén és a belső kapcsolatokban visszhangra kell találnia.
A kerethatározat-tervezet elvben a büntetőeljárásokban alkalmazott eljárási alapjogok egész sorát határozza meg, nevezetesen a jogi tanácsadáshoz való jogot, a tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogot, az érzékeny területekhez kapcsolódóan a különleges figyelemhez való jogot, valamint a konzuli hatóságokkal való érintkezés és együttműködés jogát. Az alapvető jogok e felsorolása pusztán szemléltető jellegű, mivel az Európai Unió szerepe annak biztosítása, hogy a tagállamok - az Európa Tanácsban való tagságukra és az Európa Tanács egyezményére is figyelemmel - az alapvető jogok lehető legszélesebb palettáját tiszteletben tartsák.
Erőfeszítésünknek a büntetőügyek eljárási viszonyait szabályozó olyan eszközök előmozdítására kell irányulnia, amelyek a büntetőeljárásokban érintett valamennyi személy számára biztosítják a fent említett jogokat, legyenek akár áldozatok és sértettek, akár bűnelkövetők, s mindezt annak érdekében, hogy a kiszabott büntetések - amelyek nemcsak a megtorlást, hanem a társadalomba való visszailleszkedést és nevelést is szolgálják - céljának megfelelő tisztességes és demokratikus ítélet szülessék.
Gerard Batten
A Bizottság felszólítja a Tanácsot, hogy folytassa a büntetőeljárásokban alkalmazott közös európai eljárási jogok bevezetését célzó munkáját. Az európai elfogatóparancs formájában meglévő közös eljárás lebontotta a jogosulatlan őrizetbe vétellel és fogva tartással szembeni több évszázados korlátokat, melyek egykor védték az angolokat. Ez nem elméleti érv. Az európai elfogatóparancs ártatlan emberek életét teszi tönkre. Választópolgárom, Andrew Symeou, csak egy azon sokasodó személyek között, akiknek a kiadatása anélkül történt, hogy egy angol bíróság mérlegelhette volna az ellenük szóló prima facie bizonyítékot, és megakadályozhatta volna a jogszerűtlen kiadatást. A kiadatás mára puszta bürokratikus formalitássá zsugorodott. Symeou úr hat hónapja raboskodik a hírhedt Korydallos börtönben anélkül, hogy lehetősége lenne óvadékra, vagy kilátása lenne bírósági tárgyalásra. A brit liberális demokraták politikai cinizmusa tényleg elképesztő. Most Londonban krokodilkönnyeket hullatnak Symeou úr sorsa fölött, holott jelentős mértékben ők voltak felelősek a Symeou úr kálváriáját okozó közös eljárásokért, közben pedig itt még több ugyanilyen szabályozás megalkotásán fáradoznak. A közös eljárások az európai jogi normák szintjének leszállításáról, nem pedig emeléséről szólnak.
Hadd javasoljak valamit. Ha az európai büntetőeljárásokban szigorúbb előírásokat akarnak, akkor közös európai normákként fogadják el a Habeas Corpust, az esküdtbíráskodást, valamint a Magna Carta és az 1689-es Bill of Rights főbb rendelkezéseit.
Georgios Papanikolaou
Elnök úr! Döntő fontosságú, hogy az igazság szolgáltatása folyamán alkalmazott eljárási jogokra irányuló közös európai referenciakeret megalkotásának ügyével a lehető legmesszebbre jussunk. A kulcsfogalom a bizalom. Azt akarjuk, hogy az igazságszolgáltatáshoz forduló európai polgárok biztosak lehessenek abban, hogy alapvető jogaik védelemben részesülnek. Azt akarjuk, hogy a tagállamok közötti együttműködést, valamint a bíróság elé állított minden egyes személy számára jogerősen szolgáltatott igazságot is a bizalom jellemezze. Végül pedig mindannyiunk részéről szükségünk van bizalomra az igazság szolgáltatása tekintetében. Ameddig nem mozdítjuk elő - akár tetszik, akár nem - az európai szintű közös kereteket, addig időnként jogi hézagokat kihasználó bűncselekmények fognak történni, és végül épp azért nem fogjuk elérni azt az igazságszolgáltatást, amelyért fáradozunk, mert ezek a keretek nem léteznek.
Diego López Garrido
a Tanács soros elnöke. - (ES) A felszólalások meghallgatása után szeretném kifejezni, mennyire örülök annak hallatán, hogy az igen eltérő frakciókból jövő számos európai parlamenti képviselő egyetért az eljárási biztosítékok európai szintű harmonizálásának szükségességével és az eljárási biztosítékokról szóló igazi európai törvény megalkotásával.
Valamennyi felszólaló és minden parlamenti képviselőcsoport egyetért az eljárási biztosítékokról szóló igazi európai törvény létrehozásának szükségességével. Ez jól mutatja az európai integrációs folyamat jelentőségét és szükségességét, valamint a polgárok Európájának, a jog érvényesülésén alapuló európai térségnek és a Lisszaboni Szerződés végrehajtásának a fontosságát. E téma a következő fél évben a spanyol elnökség programjának kiemelt részét fogja képezni, az elhangzott beszédekben pedig a sokféle érvre támaszkodó és különféle nézőpontokból való megközelítés révén kétségtelen támogatást kapott: a harmonizált eljárási biztosítékok felé kell elmozdulnunk.
Szeretném a Flašíková Beňová által felvetett, véleményem szerint igen fontos pontot is kiemelni, amely arról szólt, hogy ezt a lépést éppen akkor kell megtenni, amikor az Európai Unió a Lisszaboni Szerződésben foglaltak szerint aláírni készül az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezményt.
Elnök úr! Annak leszögezésével szeretnék zárni, hogy a Tanács és a spanyol elnökség azért fáradozik majd, hogy mindezen eljárási biztosítékok átültetésre kerüljenek a gyakorlatba az Európai Bizottság által kellő időben beterjesztendő irányelveken és a már folyamatban lévő - ha jól emlékszem - 13 tagállam kezdeményezésén alapuló irányelven keresztül.
Egy utolsó megjegyzésem lenne az európai elfogatóparancshoz. Az európai elfogatóparancsot csak bírálat tárgyaként említették. El kívánom mondani, hogy az európai elfogatóparancs az Európai Unió, valamint az Európai Unióban meglévő szervezett bűnözés elleni összefogás ékes példája. Jogom van ezt világgá kürtölni, mivel olyan országból, Spanyolországból jövök, amely még mindig szenved a terrorizmustól, és ahol az európai elfogatóparancs a terrorizmus elleni harc döntő fegyvere.
Jacques Barrot
a Bizottság alelnöke. - (FR) Elnök úr! A miniszternek igaza van, Coelho úr pedig az előbb ezt igen jól fogalmazta meg, amikor "a biztonság Európájáról és a jog érvényesülésének Európájáról” beszélt. Igen, kedves Watson úr, az európai elfogatóparancs igen hatékonynak és célravezetőnek bizonyult, még akkor is, ha igaz az, hogy a jog érvényesülésén alapuló európai térségnek meg kell szerveződnie. Épp ezen a téren kell valóban dolgoznunk a jog érvényesülésén alapuló Európa létrehozásáért abból a célból, hogy valóban bizalom alakuljon ki abban, ahogyan Európa-szerte igazságot szolgáltatnak.
Ebben a tekintetben még egyszer köszönetet mondok a kérdés szerzőinek, és szeretném újra elmondani nekik, hogy a Bizottság a Tanács 2009. október 23-i általános megközelítését tükröző szövegre támaszkodva a Parlament és a spanyol elnökség segítségével oda fog hatni, hogy a szöveg minősége jobb legyen a jelenleginél. Hozzáteszem, hogy természetesen ügyelni fogunk arra, hogy kellő időben összeállítsuk az összes szükséges jogalkotási javaslatot úgy, hogy a tagállamok részéről semmilyen kezdeményezésre ne legyen szükség.
A Bizottság már dolgozik a jogokról szóló tájékoztatásra (letter of rights) vonatkozó javaslaton. A Bizottság törekedni fog a menetrendben előirányzott valamennyi intézkedés mihamarabbi elfogadtatására. A minden egyes intézkedés elfogadtatására vonatkozó egy éves tervezett időtartam csak tájékoztató jellegű. Ha a tárgyalások lehetővé teszik, úgy a Bizottság nyilvánvalóan egyetért abban, hogy magasabb fokozatba kell kapcsolni.
Nos, becsületemre mondom, szilárdul hiszem, hogy a hangulat megérett, a többéves stockholmi program pedig ebben a vonatkozásban tényleges eredménykötelezettséget ró ránk. Meg kell vallanom, hogy mióta megbíztak jelenlegi feladataimmal, mindent megtettem azért, hogy az eljárási biztosítékok ügye haladjon, és még akkor is, ha egy step-by-step, lépésről-lépésre formula mellett döntöttünk, azt hiszem, hogy gőzerővel haladunk előre. Köszönetet mondok a Parlamentnek és köszönetet mondok a spanyol elnökségnek is, mert meggyőződésem, hogy a jog érvényesülésének Európája 2010-ben nagyot fog előrelépni.
Elnök
Köszönöm, biztos úr. Bizonyos vagyok abban, hogy az ülésteremben sokan vannak, akik csatlakoznak Carlos Coelho szavaihoz, megköszönvén önnek az elmúlt időszakban végzett odaadó és buzgó biztosi munkáját. Még egyszer nagyon köszönöm.
A vitát lezárom.
