Az olajár-emelkedés ellen hozott intézkedések (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság olajár-emelkedés ellen hozott intézkedéseiről tett nyilatkozatairól szóló vita.
Janez Lenarčič
A Tanács tudatában van az emelkedő olajárak európai polgárokra és az egész európai gazdaságra gyakorolt negatív hatásának. Emiatt a Tanács az elmúlt ülésein foglalkozott ezzel az üggyel. A magas élelmiszerárak összefüggésében a kérdést az állam- és kormányfők is megvitatják majd a holnap kezdődő ülésükön. A magas olajárak okainak elemzése az olaj kínálatában és keresletében a globális gazdaságban mutatkozó bonyolult strukturális eltolódásokra utal. Rövid távon nem várható, hogy az olajtermelés lépést tartson a fejlődő gazdaságokban jelentkező folyamatosan nagy kereslettel. Mivel az Európai Bizottság múlt heti jelentésében jól bemutatta a magas olajárak okait, ezeket részletesen nem kívánom tárgyalni.
Az Európai Unió az olajárak ilyen változásának hatásait a gyorsabb inflációban, a magasabb összegű háztartási számlákban, a mezőgazdasági és halászati ágazatok problémáiban, a közlekedés területén és a különféle iparágakban is tapasztalja. Feltételezve, hogy az olajárak emelkedésének okai strukturális jellegűek, valamint hogy ez a trend várhatóan a jövőben is folytatódni fog, az uniónak hosszú távú megoldásokat kell találnia. Az energiapiacok versenyképességének ösztönzésével és az olajpiacok jobb átláthatóságával együtt intézkedésekre van szükség, különösen az energiahatékonyság további támogatására és az energiaellátás diverzifikálására összpontosítva.
Ami az energiahatékonyságot illeti, engedjék meg, hogy emlékeztessek arra, hogy az Európai Tanács 2007 márciusában felhívást adott ki az energiahatékonyság növelésére, hogy 2020-ra elérhessük a 20%-os megtakarítási célt. A végfelhasználói energiahatékonyságról és az energetikai szolgáltatásokról 2006-ban elfogadott irányelv hozzájárult e cél eléréséhez. Mindent azonban a jogalkotáson keresztül nem tudunk elérni. A háztartások és a vállalkozások is lényegesen hozzájárulhatnának ehhez a racionálisabb magatartással, amelyet a Tanács és a Parlament folyamatos tudatosítással és felvilágosítással ösztönözhet.
A másik kulcsfontosságú intézkedés az energiaellátás diverzifikálására irányuló erőfeszítéseket említi. Emlékeztetnék, hogy ezzel kapcsolatban az Európai Tanács tavaly tavasszal elfogadta az Energiapolitika Európa számára című intézkedési tervét. Ez kötelező célt tűz ki, azaz 2020-ra az EU teljes energiafogyasztásában a megújuló energiaforrásoknak 20%-os arányt kell elérniük. Mindezt csak azért említem meg, mert hangsúlyozni szeretném, hogy az unió már fogadott el néhány intézkedést, amely mérsékelheti az európai gazdaságnak az olajárak emelkedése iránti érzékenységét. A jelenlegi politikákat a jövőben tovább kell fejleszteni.
Amikor a közelmúltban tartott ülésén az olajárak emelkedését vitatta az ECOFIN-tanács, egyebek között megismételte a 2005 szeptemberében elfogadott Manchesteri Megállapodást. E megállapodás szerint kerülni kell a fiskális és más politikai beavatkozást, amikor a magas olajárakra reagálunk, mivel azok torzítják a versenyt, és megakadályozzák a gazdaság szereplőit abban, hogy a szükséges módon igazodjanak a helyzethez. Azoknak az intézkedéseknek, amelyeket a magas olajáraknak a lakosság szegényebb rétegeire gyakorolt hatását könnyítendő meg lehet fontolni, rövid távúaknak és célzottaknak kell lenniük, és kerülni kell a torzító hatásokat. A legfejlettebb országokat képviselő G8 pénzügyminiszterei is tárgyaltak az emelkedő üzemanyagárakról a múlt héten. Egyebek között hangsúlyozták, hogy az olaj és az élelmiszer növekvő ára globális probléma, és ezért a megoldásokat is nemzetközi szinten kell keresni.
Szeretném megemlíteni azt is, hogy az Általános Ügyek és Külkapcsolatok Tanácsának e heti ülésén hétfőn jóváhagytuk a három következő elnökség 18 hónapos programját. Az ő Tanácsban végzett munkájuk felölel sok olyan feladatot is, amely a magas élelmiszer- és olajárak kérdésének hatékony megoldására összpontosít.
Engedjék meg, hogy azzal fejezzem be, hogy az előbb említett kihívásokkal való megbirkózáshoz koordinált politikákra van szükség az EU-n belül és nemzetközi szinten is. Óvatosan kell eljárnunk, hogy ne hozzunk létre új egyensúlyhiányokat és problémákat ezekkel a politikákkal. Amikor ezekkel az égető kérdésekkel foglalkozunk, előre örülünk az Európai Parlament konstruktív együttműködésének, különösen, amikor a szükséges jogalkotási javaslatokat tárgyalja.
Andris Piebalgs
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, minden napom az olajárak rutinszerű ellenőrzésével kezdődik, és az elmúlt időkben a hírek többé-kevésbé mindig egy irányba mutattak: az olajárak egyre magasabbak és magasabbak. Az elmúlt 3 évben az olaj ára USA-dollárban kifejezve több mint megháromszorozódott. Az EU számára, amelynek energiafogyasztásában 37%-ot képvisel az olaj, könnyen megérthetjük a magas olajáraknak gazdaságainkra és polgárainkra gyakorolt tényleges és potenciális hatását.
Saját termelésünk - bár még mindig tekintélyes - folyamatosan csökken, és ez a csökkenés a 90-es vége óta folyamatos. Következésképpen az import folyamatos növekedése igencsak megnöveli olajfüggőségünket és az összeg, amit kifizetünk az energiaforrások megvásárlására, állandóan nő.
Ennek közvetlen hatása van polgárainkra és vállalkozásainkra. Az emelkedő olajárak inflációt okoznak, ez a hatás már most megfigyelhető. Az energia hozzájárulása az árindex emelkedéséhez 2007 negyedik negyedévében az euróövezetben átlagosan 0,8% volt. Ez közvetlen, érzékelhető hatást jelent a háztartásokra és számos gazdasági ágazatra, nem utolsósorban azokra, amelyek nem tudják az energiaárat a végfogyasztóra hárítani.
2007. áprilisa és 2008. áprilisa között a háztartások által felhasznált üzemanyag és fűtőanyag árának emelkedése jelentősen meghaladta a fogyasztói árak általános növekedését. Például az üzemanyagárak átlagosan 12,7%-kal emelkedtek szemben az átlagosan 3,6%-os inflációval. A legsebezhetőbb polgáraink megint azok közé tartoznak, akiket mindez a leginkább sújt.
Már 2005 szeptemberében beszéltem önöknek az emelkedő olajárakról, és bemutattam egy ötpontos tervet. Azóta egész sor új javaslatot dolgoztunk ki arra, hogyan fogjunk hozzá a magas és növekvő olajárak jelentette kihívásra adandó válaszhoz: ilyen javaslatok szóltak az energiahatékonyságról, a személygépkocsikról, az üzemanyag minőségéről és a megújuló energiáról. E politikák eredményeként az EU olajfogyasztásának fokozatos csökkenését várjuk az elkövetkezendő években. Az elmúlt három esztendőben a fogyasztás többé-kevésbé stabil volt, és megkezdődött az átállás a tisztább, hatékonyabb megújuló energiaforrásokat felhasználó közlekedésre.
Miközben még sokat kell tennünk, és semmiképpen nem szabad a magas energiaárakból adódóan a polgárokat sújtó problémákat alábecsülni, különös tekintettel a sebezhető háztartásokra, továbbá számos vállalkozásra, ez már jó alapot biztosít, amelyre építve kidolgozhatjuk a kihívásra adandó lehető legjobb politikai választ. Az a tény, hogy az olajárak folyamatosan növekednek, nem jelenti azt, hogy politikánk megbukott volna. Meg vagyok győződve arról, hogy ambiciózus klíma- és energiacéljaink nélkül a helyzet még sokkal nehezebb lett volna. De egyértelmű a legutóbbi trendekből, hogy erőfeszítéseinket intenzívebbé kell tennünk.
Így most tekintsük át az olajpiacra ható hosszú távú tényezőket. Egyszerűen fogalmazva, elmúlt az olcsó olaj és általában az olcsó energia időszaka. A globális energiakereslet növekszik, és a Nemzetközi Energia Ügynökség becslése szerint 2030-ig több mint 50%-kal nőhet. Különösen a feltörekvő gazdaságok fogyasztanak egyre több energiát.
Másrészről egyáltalán nem világos, hogy lesz-e elegendő olajtermelés a globális kereslet kielégítésére. A szakértők szerint geológiai szempontból a föld alatt még a következő 40-50 évre elegendő forrás található. Amint a Nemzetközi Energia Ügynökség nyilatkozta, egyáltalán nem biztos, hogy a termelő országok képesek-e és hajlandók-e növelni termelésüket, hogy kielégítsék a globális olajkereslet elkerülhetetlennek tűnő és hosszú távú folyamatos növekedését.
Az olcsó energia korának olyan időpontban van vége, amikor mindenképpen abszolút kötelezettségünk a jövő generációkkal szemben, hogy a klímaváltozás miatt átálljunk a tiszta, szénmentes energiaforrásokra a fűtés, a villamosenergia-termelés és a közlekedés terén is. Ez az a kihívás, amivel szembesülünk. Ez egyértelmű választ kíván. Mielőtt azonban a hosszú távú és középtávú intézkedésre térnék, szeretnék megemlíteni néhány rövid távú lépést, amely a fogyasztókra gyakorolt hatást enyhíti.
Rövidebb távon a legsebezhetőbb csoportokra gyakorolt hatást, ahol szükséges, szociális intézkedésekkel kell mérsékelni. A legszegényebb háztartások támogatása indokolható és szükséges is lehet, de ezt célzottan kell megvalósítani. Ugyanakkor nagyon óvatosan kell eljárnunk az adózási rendszer változtatásával kapcsolatban. A tapasztalat azt mutatja, hogy az ilyen intézkedések, miközben sok szempontból politikailag rendkívül vonzók, csak még inkább megnehezítik a magasabb energiaárak és a szénmegtakarítás kezeléséhez szükséges hosszú távú átmenetet. Sokkal jobb a segítséget célzottan nyújtani oda, ahol arra valóban a legnagyobb szükség van.
Ami az EU e kihívásra adott hosszú távú megközelítésének továbbfejlesztését illeti, meglévő energiapolitikánkat sokan "világvezetőnek” tartják. A Bizottság mindig is ragaszkodott ahhoz, hogy a közelmúlt klíma- és energiacsomagja a fenntarthatóság, az ellátásbiztonság és a versenyképesség összevont céljait tűzze ki, ez a tény napról-napra világosabbá válik.
Hadd emlékeztessek részletesebben e politikák legfontosabb elemeire, amelyeket már vagy bevezettünk vagy e Ház vizsgálja őket: az irányelv tervezetre, amely végleges energiafogyasztásunkban 2020-ra garantálja a megújuló energiák 20%-os részarányát, az új szabályokra, amelyek bővítik és megerősítik az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerét (ETS), biztosítva, hogy 2020-ig elérjük az üvegházhatású gázok 20%-os csökkentésének célját, és a változás motorjaként létrehozzuk az ETS-t; a személygépkocsik CO2-kibocsátásának csökkentésére irányuló javaslatra, valamint az üzemanyag-minőségi irányelvre, amely arra kötelezi az olajszállítókat, hogy fokozatosan csökkentsék a CO2- és energiafelhasználást az általuk értékesített termékekben, és ami a legfontosabb, az energiahatékonysági akcióterv, amely minden szinten minden ágazatra vonatkozik, az energiahatékonysági együttműködés nemzetközi partnerségétől a polgármesterek megállapodásáig helyi szinten, valamint az olyan konkrét intézkedésekre, mint a fogyasztási javak címkézése, vagy az épületek energiahatékonyságai előírásai.
Gyakorlatilag valamennyi, az energiahatékonysági intézkedési tervben említett intézkedés már 60 dolláros hordónkénti olajár mellett költséghatékony.
Ez a kezdet, de ennél többet kell tennünk. A Bizottság ezért folytatja munkáját nemzetközi szinten, nevezetesen konstruktív párbeszédre törekszik a fő olajtermelő és -fogyasztó országok között, ilyen lesz például az e hétre Szaúd-Arábiába összehívott jeddahi találkozó vagy a jövő heti EU-OPEC párbeszéd. Ez alapos vizsgálatnak veti alá az olaj- és benzinpiacokat az Európai Unióban, és javaslatokat tesz további politikai intézkedésekre a második stratégiai energia-felülvizsgálatban az év későbbi részében. Támogatja az olajimportáló fejlődő országokat, hogy mérsékelhessék a magas üzemanyag- és élelmiszerárak rövid távú hatásait, és hogy strukturális javulást érjenek el az energiahatékonyság teljesítésében és az alternatív üzemanyagok felhasználásában. Ez fogja vezetni az erőfeszítéseket az energiahatékonyság iránti erőteljesebb ösztönzéssel.
Ez marad a legfontosabb prioritásom. Ez az EU-n belül jobb jogalkotást jelent. De ez egyben a hatékonyabb nemzetközi energiahatékonysági partnerséget is jelenti, amelyet az Európai Unió kezdeményezésére a múlt héten a G8-ak energiaügyi miniszteri értekezletén fogadtak el Japánban.
Az energiahatékonyságra vonatkozó meglévő jogszabályok és azok a javítások, amelyeket a következő hónapokban fogok benyújtani az épületekre, címkézésre és a minimális termékszabványokra vonatkozóan, valóban fontosak, de látni kell, hogy ezek csak a sok szükséges intézkedés egyikét jelentik. A valódi kihívás az energiahatékonysági politikák nemzeti, regionális és helyi szintű hatékony végrehajtásában rejlik az egész Európai Unióban. A Bizottság nagyobb szerepet játszik majd a tagállamok támogatásában az e kihívással való szembenézés során.
Megemlítem a bioüzemanyagokat, mert ezt a kérdést gyakran tárgyalják. A megújuló energiaforrásokról szóló irányelvtervezetben gyakorlatba ültetjük át az Európai Tanácsnak azt a kötelezettségvállalását, amely biztosítja, hogy 2020-ra az EU-ban a közlekedés energiaszükségletének 10%-át megújuló üzemanyagok fedezzék. Megjegyzendő, hogy ez a 10% elérhető bioüzemanyagokkal vagy megújuló forrásokból származó villamos energiával vagy a szállítóeszközök energiahatékonyságának növelésével.
Meg vagyok győződve arról, hogy az EU képes és köteles az általa felhasznált bioüzemanyagokat fenntartható és felelős módon előállítani anélkül, hogy érintené az élelmiszertermelés globális szintet. Ez fenntartható módon is megoldható az EU-ban a korábban pihentetett földek felhasználásával, a terméshozamok fenntartható növelésével, a második generációs bioüzemanyagok technológiájába történő befektetéssel és a fejlődő országokkal való együttműködéssel, biztosítva, hogy a bioüzemanyagok kiegészítsék az élelmiszertermelést, és ne lépjenek azok helyére. Ezzel a megközelítéssel az alternatív, tiszta üzemanyagok fejlesztésének részévé kell válnia az EU válaszának, amit az olajárak és a klímaváltozás kihívásaira ad.
Az Európai Uniónak folytatnia kell nemzetközi erőfeszítéseit és a párbeszédet fő partnereivel. A múlt héten a G8-ak találkozója és ezen a hétvégén a jeddahi értekezlet mutatja, hogy az olajárak kérdése a politikai napirend első helyén van. Ki kell használnunk a már felépített hitelességünket, és vezetnünk kell a nemzetközi cselekvést az energiahatékonyságban rejlő lehetőségek kihasználására és a tiszta energia termelésére, az egész földön lehetővé téve a globálisan hatékony és megbízható árupiacok működését.
A cselekvésnek azonban otthon kell kezdődnie, és a megújuló energiaforrásokra és az energiahatékonyságra újabb sürgetés jótékony hatású nemcsak a klíma szempontjából, hanem gazdaságaink számára is.
Létezik energiajövő mindannyiunk számára. Nagy valószínűséggel ez a jövő a termelés, a fogyasztás és a magatartás különféle mintái köré szerveződik majd. Mint a klímaváltozás esetében is, a cselekvésre most van szükség, és a Bizottság teljes mértékben részt vesz benne.
Jean-Pierre Audy
Elnök asszony, a Tanács hivatalban lévő elnöke, Piebalgs biztos, hölgyeim és uraim! Mutassunk fel egy kis képzelőerőt! Mindazok az elképzelések, amelyek megpróbálják korlátozni a HÉA maximális kulcsát, beleértve azt is, amit Franciaország elnöke, Sarkozy úr javasolt, méltók arra, hogy megvizsgáljuk őket, és én a saját elképzelésemet is szeretném előterjeszteni.
Az olaj korlátozott élettartamú fosszilis tüzelőanyag, és a magas olajárak trendje visszafordíthatatlan és hosszú távra szól. Ami azonban az áremelkedéstől eltekintve az összes problémát okozza , az a hirtelen és drámai mód, ahogyan a nyersolaj hordónkénti árának óriási globális ingadozása, ami érinti gazdaságainkat. Ezért kíváncsi vagyok, hogy az Európai Unió anélkül, hogy elfedné a tényleges áremelkedéssel összefüggő valóságot, nem tudná-e biztosítani az árstabilitást az éves ciklusnak megfelelően úgy, hogy a költségvetésért felelős tárcák és különösen a tagállamok adóhivatalai, valamint a települési önkormányzati szinten működő hasonló intézmények együtt az olyan vállalatokkal és vállalkozásokkal, amelyek az olaj árához között szerződéses kapcsolatokban vesznek részt, és általánosságban az egyszerű polgárok, akiknek el kell készíteniük családi költségvetésüket, mind jobban felkészülhetnének az energiaágazatban bekövetkező nagy változásokra anélkül, hogy a globális árfolyamokból, a spekulációkból és az euró-dollár paritásából származó hirtelen olajár-ingadozások napi nyomását el kellene szenvedniük.
Ezzel a háttérrel, biztos úr, javasolnám megvizsgálni egy olyan közösségi instrumentum létrehozásának lehetőségét, amelynek célja a nyersolaj hordónkénti árának garantálása lenne az általánosan elfogadott egyéves költségvetési ciklusnak megfelelően. Ez az instrumentum a világpiacon opciók vásárlásának és értékesítésének pénzügyi technikájával működhetne, és igen hasznosnak bizonyulhatna a spekuláció elleni fellépésben is.
2005-ben, amikor az ár hordónként 50 dollár volt, megkérdeztem az ön véleményét erről a témáról, Piebalgs biztos, és ön azt válaszolta, hogy a gondolat nagyon érdekes, tekintve, hogy a Bizottságnak nem áll hatalmában a nyersolajárak ellenőrzés alatt tartása, különösen mert az olajpiac globális egész. Ezen a ponton azonban nagyon állhatatosnak kell lennem, mert egy ilyen közösségi instrumentum, amely hosszú távon nulla összegű játszmaként működne, és gyakorlatilag semmiféle finanszírozást nem igényelne, legalábbis megérdemelné a vizsgálódást, és ismétlem, nem a szabad piac törvényeivel - amelyektől mindannyian függünk - való ellenszegülés eszközeként, hanem olyan módszerként, amellyel ellenőrzés alatt lehet tartani a váratlanul ránk háruló nehézségeket, és csökkenteni lehet azt a hatást, amit a megemelkedett olajárak az érintett ágazatokban a teljes árláncra gyakorolnak. A halászat helyzete, amelyről nemsokára vitát nyitunk, kifejező példa erre.
Hannes Swoboda
a PSE képviselőcsoportja nevében. - (DE) Elnök asszony, személyesen igen tisztelem a Tanács és a Bizottság nevében felszólalókat. Én azonban úgy vélem, hogy az elmúlt néhány napon és ma tőlük elhangzott javaslatok túl kevésnek tűnnek és késeiek. Például a Bizottság dolgozata egyáltalán nem említi a "spekuláció” szót. Nem mintha ez lenne az áremelkedés fő oka. De nyilvánosságra hozni e dolgozatot ma anélkül, hogy egyáltalán nem említi a spekulációt: még a G8 is progresszívebb, mint itt a Bizottság!
Ami a tetemes nyereséget illeti, amit természetesen szintén nem említenek meg, én már többször is a biztoshoz fordultam, és tekintettel arra, hogy úgy tűnik, kontrollmechanizmusok bevezetésére nincs mód, megkértem, hogy legalább önkéntes megállapodásokkal biztosítsa, hogy e nyereség egy részét energiamegtakarítási intézkedésekbe, alternatív energiák fejlesztésébe és kutatásba fektessék. Jelenleg erről folynak a tárgyalások például Franciaországban. A biztos azonban erre egyáltalán nem tett észrevételt, és semmi nem történik.
Az energiamegtakarítás és a fogyasztóvédelem kérdésében mi ezt elvben támogatjuk, de a Bizottság javaslatai igen erőtlenek. A Parlamentre és a mai határozatra volt szükség a Morgan-jelentés összefüggésében, hogy megvalósuljon a fogyasztói jogok lényeges bővítése, különösen az energiamegtakarítással kapcsolatban az intelligens mérőkkel stb. Ami pedig a biztos által javasolt szociális intézkedéseket illeti, erre csak annyit tudok mondani, hogy már egy ideje látszik, hogy szociális intézkedésekre szükség van.
Ma beszéltünk Írországról. Hadd legyek őszinte: ami nagyon izgatja a polgárokat, az az, amikor nem kapnak visszacsatolást Brüsszelből a konkrét és valódi aggályaikra. Lehetnek az érintett polgárok halászok a kkv-szektorban vagy társadalmilag hátrányos helyzetű fogyasztók, valamilyen üzenetet akarnak kapni Brüsszelből, olyat, amely segítséget nyújt nekik abban, hogy a nehéz helyzetükkel megbirkózzanak. Egyértelmű jelzéseket várunk a Bizottságtól és a Tanácstól, különösen az elkövetkező néhány napban.
Marco Cappato
az ALDE képviselőcsoportja nevében. - (IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, nem hiszem, hogy az Audy úr által javasolt úton kellene haladnunk. Nem hiszem, hogy a mi feladatunk lenne az árszabályozási intézkedések meghatározása. A biztos kifejtette azt a megközelítést, amelyre az Európai Uniónak rá kell szánnia magát, nevezetesen a mi fejlődési modellünket, amely a megújuló energiákból - 20% energetika; 10% közlekedés - és legfeljebb a kitűzött célok felülvizsgálatának sürgős szükségéből áll, hogy ezeket a célokat még ambiciózusabbá tegyük, és még rövidebb időkereten belül érjük el.
Sajnálatos módon, ami például a gázpolitika alapján nyilvánvalóvá vált, s amelyről egyébként ma szavaztunk, a nemzeti kormányok azok, amelyek ellenzik a valódi, a versenyre és az energiaforrások többféleségére irányuló európai politikát. Ez a probléma. Nyilvánvalóan foglalkozni kell a spekuláció kérdésével. Az igazság, hogy a nemzeti kormányok itt és másutt is nem hajlandók semmilyen, a pénzügyi piacok fölötti valódi szabályozó hatáskört átadni az Európai Uniónak, de ebben a fázisban ne kérjük Európát, hogy találjon rövid utat a nemzeti politikák által okozott kár helyrehozatalára. Megújuló energia és hosszú távú stratégiai tervezés: ez az, amit kérünk, és gyorsabban, mint korábban terveztük.
Claude Turmes
a Verts/ALE képviselőcsoportja nevében. - (FR) Elnök asszony, három intézkedésre kívánok javaslatot tenni.
Először is, adóztassák meg a spekulációt. Hihetetlen. Miközben a költségek súlyos teherként nehezülnek ránk, a Total, az E.On, az Exxon és a spekulánsok nyeresége még sohasem volt ilyen nagy. Személyesen szeretném látni Juncker urat, az Ecofin eurocsoportja elnökét, amint a szavakat tettekre váltja. Könnyedén megadóztathatjuk ezeket a nyereségeket nemzeti szinten, majd ezt koordinálhatnánk Európára kiterjedően, és ez a bevétel - ami eurómilliókra rúg majd - lesz második észrevételem középpontjában.
Másodszor, ezt a bevételt valamennyi ország egy olyan alap létrehozására fordítsa, amely kompenzációt biztosít a nagy nehézséggel küszködők számára, például a halászok, a közúti fuvarozók és a nagyszámú olyan háztartás számára, amely már csak igen nehezen tudja kifizetni a számlákat; nem az energia közvetlen támogatásával, hanem segítve az érintetteket, hogy hozzájussanak a számlák kifizetéséhez szükséges pénzhez, és különösen azzal, hogy ezt az energiahatékonysághoz kötik. Társadalmunkban a kevésbé módosak azok, akiknek nincs pénzük az energiahatékonyabb hűtőszekrények megvásárlására. Ez az, ahol be kell avatkoznunk.
Harmadszor, a politika mozgatóiként őszintének kell lennünk azokkal az emberekkel szemben, akiket képviselünk. A jelenlegi válságos helyzet nem valami kisebb politikai nehézség az olaj miatt. Strukturális válságról van szó. Olyan gazdasági modellünk van, amelyet egymilliárd ember számára fejlesztettek ki az Egyesült Államok, Japán és Európa középosztályai. Ezt a gazdasági modellt most kiterjesztik Kína, India, Nigéria, Dél-Afrika, Mexikó és Brazília középosztályainak millióira. E modellel együtt járó probléma az, hogy az nem foglalja magában sem az erőforrásokat, sem a környezetszennyezést. Ezért azt kell mondjam önnek, biztos úr, hogy ambiciózusabbaknak kell lennünk az energiahatékonyságot illetően, és a kérdés, amit szeretnék önnek feltenni, a következő: nem kellene a Tanácsnak felkérnie a Bizottságot, hogy tegyen javaslatot intézkedések egész csomagjára szeptemberben, amelynek célja egy nagy európai kezdeményezés az energiahatékonyságba történő beruházásra?
Gintaras Didžiokas
1993-ban vezették be az energiatermékek adóztatására vonatkozó EU-politikát. Akkor egy hordó olaj ára 16 dollár volt. Ma, amikor az olajár elérte a 140 dollárt, felmerül a kérdés, hogy a jelenlegi, az energiatermékek adózására vonatkozó EU-politika igazolható-e. Az EU-ban a polgárok és a vállalkozások sokkal többet fizetnek a fűtő- és üzemanyagért, mint a világ más részeiben.
Ez azért van, mert a HÉA mellett jövedéki adót is fizetnek, és mivel az EU a valóságban ennek további növelésére hív fel, egy valóban paradox helyzettel kell szembenéznünk - minél drágábbá válik az üzemanyag, annál több pénzt vesznek el a kormányok polgáraiktól. Az a sztrájkhullám, ami egész Európán átsöpört, nyilvánvalóan demonstrálja az európaiak növekvő elégedetlenségét ezzel a helyzettel szemben, amelyben EU-szinten semmilyen intézkedést nem hoznak. Ez valóban igen egyértelmű jelzés. Elképzelhető lenne, hogy ezt nem vesszük észre, vagy figyelmen kívül hagyjuk?
Nem gondolja a Bizottság és a Tanács, hogy éppen itt az ideje, hogy felülvizsgálják az EU-nak az energiatermékek adóztatásával kapcsolatos politikáját, különös tekintettel a jövedéki adóra, a HÉÁ-ra és az importvámra? Miként indokolhatja a Bizottság az embereknek küldött szigorú üzenetét egészen addig, hogy tanuljanak meg együtt élni a folyamatosan növekvő üzemanyagárakkal? Nem gondolta végig a Bizottság azt a lehetőséget, hogy a folyamatosan növekvő üzemanyagárak aláaknázhatják a polgároknak az EU-ba vetett bizalmát, mivel az utóbbi beavatkozik országai kormányainak drasztikus intézkedések meghozatalára irányuló kísérleteibe? Kritikán aluliak a mentegetőzések amiatt, hogy az adózás tekintetében elmulasztják a cselekvést, vagy erre nem hajlandóak.
Az a vélemény, hogy csökkentett adókkal a helyzet nem javulna, sőt, rosszabbodna, nem alapos érv. Globálisan az olaj- és benzintermékeket nem csak az európai országok vásárolják. Nincs olyan, hogy ez az olaj Európa számára van, az a másik meg nem Európa számára van. Globális olajárak vannak; egyszerűen arról van szó, hogy Európa magasabb adókat vet ki az ásványiolaj-termékekre, ami súlyosan megterheli polgárait. Az importvám pedig a versenyt korlátozza.
Lehet, hogy az adópolitika változtatása nem oldana meg minden problémát, de legalábbis lehetővé tenné számunkra, hogy gyorsabban reagáljunk a piaci fejleményekre, és megkönnyítené a nehéz idők túlélését. Ez nem eléggé fontos? Kétségtelen, hogy szükségünk van más hosszú távú intézkedésekre; én üdvözlöm az ilyen intézkedések bevezetését, csakhogy határozott cselekvésre van szükségünk. Az EU polgárainak nincs szüksége szép szavakra. Amire szüksége van, az a megfelelő döntés, amely lehetővé teszi az esetleg felmerülő problémákra történő válaszadást. Az adópolitikát, különösen a HÉA-politikát nem az Isten adta, azt meg kell változtatni, amikor már nem áll összhangban az aktuális helyzettel.
Dimitrios Papadimoulis
Bocsásson meg, elnök asszony, de a Tanács és a Bizottság által képviselt álláspont csalódást keltő. Az nem másból, csak szavakból állt, és még csak nem is utaltak konkrét intézkedésekre. Ne legyen meglepve akkor, ha az Írországban, Franciaországban és Hollandiában tartott népszavazásokon nemmel szavaznak. Ne legyen meglepve, ha olyan országokban, mint Belgium, ahol ritkán vannak tüntetések, emberek ezrei lázadoztak.
Sem a Tanács hivatalban lévő elnöke, sem a biztos nem említette a nyerészkedést. Mit teszünk a nyerészkedéssel kapcsolatban? Miért nem vetnek ki adókat? Miért nem javasolják az EU által koordinált nemzeti adózást, amely bevételek egy részét a megújuló energiaforrásokra, a tiszta energiaforrások és az energiamegtakarítási programok támogatására lehetne fordítani?
Továbbá, hölgyeim és uraim a Bizottságban és a Tanácsban, az olajárak emelkedése az állami pénzalapoknak is javára válik, mert a tagállamok által beszedett adók is ennek megfelelően emelkednek. Így az infláció és a magas árak leginkább a legszegényebb társadalmi rétegeket sújtják. A szegények körében az infláció 40-50%-kal magasabb, mint az általános inflációs index. A tagállamok megnövekedett adóbevételének egy részét ezért közvetlen támogatásként a társadalom legsebezhetőbb rétegeinek kellene folyósítani. Cselekednünk kell, és nem csak a retorikában tetszelegnünk.
Elvárom, hogy önök záróbeszédeikben indokolják meg nekünk, miért utasították el olyan gyorsan a jobboldali kormányok által benyújtott javaslatokat, mint például Sarkozy úrét, és nem a baloldali kormányokéit. Úgy gondolják, hogy Sarkozy úr túlságosan kommunista? Ha bármi kijön ebből az élelmiszer- és olajárakkal folytatott spekuláció okozta válságból, akkor az az, hogy a szemellenzős neoliberalizmus napja leáldozott. Arra várunk, hogy ezt önök is felfogják.
Pervenche Berès
- (FR) Elnök asszony, a Tanács hivatalban lévő elnöke, biztos úr, a mai vitát egy olyan közleménynek az alapján nyitjuk meg, amely valójában egy előre nem látott feljegyzés a Bizottság részéről, amit azután a közvélemény felháborodásának hatására közleménnyé alakítottak át, amelyet annak a helyzetnek a realitása okozott, amelyben az európaiaknak nap mint nap élniük kell.
A G8-ak értekezletén felmerült az olajpiacokon való spekuláció kérdése. Mi túlságosan is jól ismerjük a valós helyzetet, amellyel szembesülünk, ha valóban a dolgok mélyére akarunk jutni, és Claude Turmes már érintette ezt. Az olajválság, amiről vitatkozunk, és ami annyi bajt okoz polgárainknak, annak a globalizáció második korszakának egyik eleme, egyik jele, amelybe most lépünk be, egy olyan korba, amelyben a ránk zúduló globális egyensúlyhiányok - amelyekkel szemben tehetetlenek vagyunk - felborították a rendszert, és ennek az első manifesztációja az Egyesült Államok pénzügyi válsága volt, amely figyelemre méltó gyorsasággal terjedt át saját piacainkra, és kipukkasztotta a spekulációs buborékot, pusztítva a ingatlanpiacokat, majd átterjedt az árupiacokra, különösen az olajárakra és az élelmiszerárakra. Ezután az e konkrét piacon a kínálati és keresleti viszonyok között uralkodó egyensúly megtette a többit.
Ezzel a helyzettel szembesülve az Európai Unió nagyon helyesen, az eseményeket előre látva tavaly már elkészített egy stratégiát, amit én a 2020-ig terjedő időszakra a négyszer 20 stratégiájaként írnék le: 20%-kal kevesebb energiafogyasztás, 20%-kal nagyobb energiahatékonyság és 20%-kal több megújuló energia.
Most azonban, mint mindig, ugyanazokat a hiányosságokat találjuk a felszín alatt. Az egységes piac létrehozásakor elfelejtjük, hogy ha az ilyen belső piacot elfogadhatóvá akarjuk tenni, akkor annak kell lennie szociális dimenziójának is. Amikor az áruk és szolgáltatások egységes európai piacát akarjuk létrehozni, elfogadjuk, hogy talán figyelembe kell vennünk a tagállamokban uralkodó társadalmi valóságot is, és amikor megfelelő hosszú távú energiastratégiát kívánunk adni az Európai Uniónak, elfelejtjük, hogy ennek megvannak az átmeneti költségei, hogy a közgazdászok szavait használjam, és amikor megkérdezzük, hogy a fogyasztók mely kategóriáját fogja ez a leginkább érinteni, azt válaszolhatjuk, hogy azokat, akik a közösség kevésbé jómódú rétegeihez tartoznak, azokat, akiket az üzemanyagárak növekedése egyébként is a legkeményebben sújt.
Manapság vannak kategóriák, amiket gyakrabban emlegetnek, azokat a szakmákat, amelyek a leginkább ki vannak szolgáltatva mindennapi munkájuk során, ilyenek a halászok és a közúti fuvarozók, de mögöttük felsorakoznak mindazok az alacsony jövedelmű háztartások is, amelyek elsőként szenvedik meg mindezt napi költségvetésükben, mert ezeknél a családoknál a lakhatási és közlekedési költségeket az üzemanyagárak emelkedése közvetlenül érinti, és arányaiban nézve ez sokkal inkább sújtja őket, mint azoknak a spekulánsoknak a zsebét, akik a megnövekedett olajárakból szedik le a sápot.
Jelko Kacin
(SL) A gyorsan emelkedő üzemanyagköltségek akadályozzák a közlekedést Európában és az egész világon. A fuvarozók dühödten demonstrálnak, a halászok kompenzációt követelnek, és a közlekedés egyre drágábbá válik. A költségek szó szerint leállítják az áruszállítást. A legijesztőbb mindemellett az, hogy ilyen árak mellett az olajtermelés költségei valójában minimálisak. A termelés költségei szó szerint elhanyagolhatók.
A személyközlekedés az emberek szabad mozgásának lényege, és ez az áruk szabad mozgásának is előfeltétele. Az üzemanyagköltségek drasztikusan fenyegetik elsősorban a légi közlekedést, amely a legérzékenyebb a költségekre. Ez különösen a fapados járatokra vonatkozik, amelyek polgárok új csoportjai számára tették lehetővé Európa és a világ felfedezését. A fapados járatok válsága, amely ezen az őszön sújthat le ránk, nemcsak a turizmust érinti, hanem a repülőgépgyártást, a pénzügyi szektort, következésképpen az egész gazdaságot is.
Ilyen körülmények között az Európai Uniónak meg kell mutatnia, hogy érti a kihívásokat, és operatív szinten reagál rájuk. Ilyen körülmények között kellően koordinált cselekvéssel öregbíthetjük az Európai Unió intézményeinek tekintélyét, és megnyugtathatjuk a piacokat. A pénzügyi és gazdasági válság ideje lehetőség az Európai Unió számára, hogy bizonyítsa, hasznos, szükséges és hatékony keretet ad gazdaságaink számára, és különösen azt, hogy az európai intézmények helyes és hatékony eszközök gazdaságaink számára.
Charles Tannock
Elnök asszony, a magas olaj- és gázárak velünk maradnak, és erős kétségeim vannak, hogy látjuk-e valaha is az árat a hordónkénti 80 dolláros szint alatt valaha is. A Nyugatot tetten érték, mivel alábecsülte a kínai és indiai fogyasztás növekedését, továbbá a kutatásba, illetve a kitermelési technológiákba történt beruházások nem kielégítő voltát, Szaúd Arábia képtelenségét - vagy esetleg hajlandóságának hiányát -, hogy mint befolyásos termelő kinyissa a csapokat, és az olyan országok geopolitikai kockázatait, mint Venezuela, Nigéria vagy Irak.
Hogy nézetem szerint mi lenne a válasz? Természetesen kevesebbet kell fogyasztanunk, be kell ruháznunk a megújuló energiaforrásokba és az olyan új technológiákba, mint a hidrogén üzemanyagcellás személygépkocsik, és meg kell vizsgálnunk, hogy a bioüzemanyagok általános hatásukat tekintve jók vagy rosszak a globális emisszió, valamint a fejlődő világban az élelmiszerárak inflációja szempontjából.
Azok e Házban, különösen a baloldalon, akik úgy vélik, hogy mindez a spekulációnak tudható be, tévednek, mivel spekulánsként fizikailag nem lehet olajat nagy mennyiségben felhalmozni és szállítani. Egyedül az Amerikai Egyesült Államoknak vannak erre megfelelő létesítményei.
Végezetül, üdvözlöm Olaszország döntését, hogy atomerőművet épít, és remélem, hogy más EU-tagállamok is követik ezt a példát.
Tabajdi Sándor Csaba
(HU) Az olajár magas szintjével tartósan számolnunk kell. Az Európai Uniónak és a tagállamoknak föl kell készülnie minden eshetőségre. Jóval többet kell befektetnünk az alacsony fogyasztású, környezetbarát technológiák kifejlesztésébe, ahogyan Piebalgs biztos úr mondta, a megújuló energiaforrásokba és a biogáz-üzemek létesítésébe, mint ennek jelentéstevője is voltam. A tudatos energiamegtakarítás is fontos, például a jobb lakásszigetelés. Nincs csodaszer a birtokunkban, nem tudjuk föltartóztatni a határainkon, ugyanakkor rövid távon is kell megoldásokat keresni. Kérem az Európai Bizottságot, hogy engedélyezze a tagállamok számára, így Magyarország számára gázolaj jövedéki adójának átmeneti, legalább átmeneti csökkentését, mert az Egyesült Államoknak óriási versenyelőnye van ezen a téren. Köszönöm a figyelmet.
DanutBudreikait
(LT) Kétségtelen, hogy a problémára valódi megoldást csak hosszú távú intézkedésekkel lehet elérni. Azonban előfordulhat, hogy egyesek nem képesek életben maradni elég hosszú ideig ahhoz, hogy ezeknek az intézkedéseknek az eredményeit láthassák. Ami a rövid távú intézkedéseket illeti, az egyetlen javaslat az volt, hogy nyújtsunk segélyt a szegény családoknak. Ha azonban a kereskedelem, a közlekedési rendszer, a halászat, a kis- és közepes vállalatok és a mezőgazdaság csődbe mennek, igen sok ember számára lesz szükség rövid távú intézkedésekre.
1992-ben vezették be a jövedéki adót az üzemanyagokra és az ásványi olajra. 2004-ben az adót az egész energiarendszerre alkalmazták. Ez azt jelentené, hogy az adózásnak semmilyen hatása nincs? Az adózásnak óriási hatása van, és véleményem szerint nagyon fontos, hogy lehetővé tegyük a jövedéki adó csökkentését addig, ameddig a hosszú távú intézkedések meg nem valósulnak.
Még egy dolog - nem történt említés a hidrogénről, mint új (vagy megújuló) erőforrásról. Ismert, hogy Kína és Kanada hidrogént használ személygépkocsik meghajtására, és Japán hidrogénnel fűt épületeket.
Pedro Guerreiro
(PT) Látva a magasba szárnyaló üzemanyagárakat és figyelemmel ezeknek az emberekre és vállalkozásokra, a közlekedésre, a halászatra, a mezőgazdaságra és az iparra gyakorolt romboló hatásaira, nem felejthetjük el, hogy a nagy olajtársaságok nyeresége masszívan növekedett alapvetően annak az árspekulációs gyakorlatnak a következményeként, amely az olcsón megszerzett olajkészletek spekulációs értékelésére épül.
Ezeknek az eseményeknek a fényében intézkedésekre van szükség e botrányos spekuláció elleni fellépés érdekében; itt aláhúznám az általunk benyújtott javaslatot, hogy valamennyi tagállam vezessen be egy adót, amely kizárólag a készlethatásból adódó spekulációs nyereségre vonatkozna, és amely ezt a nyereséget állami bevétellé alakítaná át. Ezt a bevételt lehetne azután az egyes tagállamokban leginkább érintett gazdasági szektorok között elosztani.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Elnök asszony, Európa és az egész világ olyan helyzetben találja magát, amikor az olajárak nemcsak a gazdasági növekedést határozzák meg, hanem annak a krízisnek a mélységét is, amely az élelmiszerpiacon és a halászati ágazatban már kezd érzékelhetővé válni. Várható, hogy a közlekedési ágazatban is igen hamar problémák merülnek fel.
Milyen intézkedésre van szükség? Hosszú távon ki kell dolgozni a stabil és széles körben megértett energiapolitikát. Erről a témáról sok vita folyt az Unióban és e Házban. Rövid távon konkrét ágazatokat kell megcélozni a támogatással. Például megemlíthetem a gazdák, a halászok és a fuvarozók számára biztosított célzott támogatást. A támogatást már ez év második félévében rendelkezésre kell bocsátani. Hangsúlyoznom kell, hogy célzott, konkrét támogatásra utalok az év egy konkrét időpontjában. Intézkedéseket kell tenni a spekuláció korlátozására, és a monopolisztikus praktikákat is fel kell számolni.
Végezetül el kellene ismernünk, hogy szükség van az adópolitika felülvizsgálatára mind az unió, mind az egyes tagállamok szintjén.
José Ribeiro e Castro
(PT) Gratulálni szeretnék a biztosnak a nukleáris energia fontosságát aláhúzó nyilatkozataiért és azok abszolút nyíltságáért.
A számok nem csalnak: az olaj- és gázárak emelkedése folytatódik, a világ energiafogyasztása miatti nyomás egyre erősebb lesz, saját energiaszükségleteink is tovább nőnek, és de azért nem mulaszthatjuk el saját kötelezettségeink teljesítését, különös tekintettel a CO2-kibocsátások elleni fellépés sürgető szükségességére.
Következésképpen a nukleáris energiát fel kell venni a napirendre, és ezt nem kerülhetjük meg. Az energiaforrások közül nem zárhatunk ki egyetlen egy lényeges energiaforrást sem, különösen akkor nem, ha az tiszta és biztonságos. Nyilvánvalóan szükségünk van a megújuló energiaforrásokra, de az nem elég. Igen, szükség van az energiahatékonyságra, de az sem elég. Igen, szükségünk van jó bioüzemanyagokra, de az sem elég.
Ezért választanunk kell: vagy rossz az atomenergia, és akkor azt be kell tiltanunk, vagy ha nem tiltjuk be, mert biztonságos, és mert a technológia és a tudomány sokat lépett előre, annak előállítása mindenkinek javára válik.
Amire szükségünk van, az egy jövőkép, vagy végül a rosszról rosszabbra és a rosszabbról teljes katasztrófába fordul a sorsunk.
Theodor Dumitru Stolojan
(RO) Az olaj- és földgázárak növekedésnek hatásai már érzékelhetők valamennyi gazdasági tevékenységben és a szociális programokban, és e hatások maximuma a jövő télen jelentkezik. Az Európai Bizottság jó okkal strukturális megoldásokról beszél, amelyek célja az energiamegtakarítás és az ellátás diverzifikálása. Ám az európai gazdaságban fundamentális változásokra van szükségünk; sőt, ma már az európai struktúra új technológiai struktúráját vitatjuk meg, amit közép- és hosszú távon kell létrehoznunk. Emiatt úgy vélem, hogy az Európai Bizottságnak felül kell vizsgálnia a 2007-2013-ra vonatkozó pénzügyi keretet, hogy növelje az új technológiák és az energia területén a befektetések céljait szolgáló erőfeszítéseket.
Janez Lenarčič
a Tanács hivatalban lévő elnöke. - (SL) Nyitóbeszédemben említettem az illetékes testületeknek azt a megállapítását, hogy a magasabb olajárak okai jellegükben strukturálisak. Ez egy fontos megállapítás.
Ebben a vitában többször is említették a spekuláció hatását. Ezt nem akarom sem eltagadni, sem lekicsinyelni, de hangsúlyoznám, hogy a spekuláció önmagában nem vezet magasabb energiaárakhoz, csak akkor, ha a strukturális okok ezt lehetővé teszik. És lehetővé teszik. Ezért van szükség hosszabb távú intézkedésekre.
Az olcsó energia időszaka - legalábbis ami a fosszilis forrásokat illeti - egy időre, valószínűleg hosszú időre véget ért. Ez hosszú távú intézkedéseket kíván az Európai Uniótól, amelyeket már említettem, és amelyek két irányba hatnának. Először is, többek között az energiahatékonyság növelése és ezáltal a saját fogyasztás csökkentése. Ez azután csökkenti Európa és az európai gazdaság importból származó fosszilis forrásoktól való energiafüggőségét. Másodszor, a diverzifikáció, és különösen a megújuló energiaforrások felé történő elmozdulás. Ezen a ponton egyetértek Papadimoulis úrral, hogy többet kell beruháznunk a megújuló energiaforrásokba, de a nagyobb beruházást pontosan a fosszilis üzemanyagok magasabb ára ösztönzi. Ha ezek az árak ismételten csökkennének, ha valamiféle bűvészmutatvánnyal elég olcsóvá tudnánk tenni azokat, csökkentenénk a megújuló források finanszírozásához és az azokba való beruházásokhoz szükséges motivációt.
Függetlenül attól, hogy széles körű konszenzus van a hosszú távú intézkedések szükségességéről, természetesen nem feledkezhetünk el a velünk szemben álló rövid távú problémákról sem. Ezeket említették, és megismételném őket. A magas energiaárak különösen az unió szegényebb rétegeit sújtják, és különös problémát jelentenek a halászok számára - a napirend következő pontja az e témáról szóló vita -, és természetesen ott van a fuvarozók konkrét problémája. Természetesen van értelme a helyénvaló intézkedések tanulmányozásának, megfontolásának és elfogadásának.
Ezen intézkedések közül természetesen nem zárhatjuk ki az Európai Unió adózásának újravizsgálatát. Elmondhatom, hogy a Tanács kifejezi azt az elvárását, hogy hamarosan javaslatokat kapjon az Európai Bizottságtól erről a kérdésről, az energiatermékek adóztatásáról.
Engedjék meg, hogy a következő gondolattal zárjam. Úgy vélem, hogy erre a vitára a legjobb időpontban, az Európai Tanács ülésének kezdete előtti napon került sor, ahol a tárgyalások egyik fő pontja a magas olajár lesz.
Andris Piebalgs
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, ez egy lebilincselő vita volt, és nagyon sajnálom, hogy az idő ilyen gyorsan elrepült.
Ahogyan a munkaköröm megköveteli, jártam azokon a helyeken, ahol olajat termelnek: a Kaszpi-tónál, a Barets-tengeren, Szaúd-Arábiában. Azt hiszem, az egyik hibánk, hogy azt gondoljuk, könnyű dolog az olajkitermelés. Milliárdokba kerül, és nagyon nehéz környezetben folyik. A költségek túllépik a tervezettet, helyi környezetkárosítás történik, és az emberek elégedetlenek számos projekttel. Így nagyon világos, hogy amikor az olajkérdésekről beszélünk, nem a felelősséget kellene keresnünk, hanem meg kellene próbálnunk megtalálni az Európai Unió megfelelő válaszát. Ha úgy véljük, hogy ugyanaz a megközelítés mindenkin segít, akkor azt kell követnünk.
Nincsenek varázsszerek. Az energiahatékonyság az egyes számú intézkedés. E nélkül a világnak sokkal magasabb árakkal kellene szembenéznie. Ez teljesen világos.
(Közbeszólások az ülésteremből)
Nos, elég sokat teszünk. A megújuló energia, valamint az alternatív energiaforrások, mint az atomenergia, szintén fontosak a probléma enyhítéséhez. Szükség van az új technológiákba történő beruházásokra, és az is fontos, hogy az ágazatok foglalkozzanak a strukturális intézkedésekkel, és ne csak támogatásra várjanak: a támogatás elvesz az egyik zsebből, hogy a másikba tegyen. Például a ma esti halászati vitával kapcsolatban megkérdezném, hogy a halászok miért nem tudják érvényesíteni a megnövekedett üzemanyagárakat a hal árában, mert ez az alapvető kérdés: mi történik, mi akadályozza ezt meg? Ez azt jelenti, hogy ágazati intézkedésekkel kellene foglalkoznunk.
Úgy vélem, globális szinten igen egyértelmű, hogy mit akarunk tenni. Megpróbáljuk eltéríteni az OPEC politikáját, amely szerint felülről korlátozza a piaci kínálatot, és sok esetben nem engedi, hogy nyugati vállalatok lépjenek be az olajtermeléshez szükséges technológiával és tudással, hogy így jobb kínálatot teremtsenek. A fejlődő országok számára nekünk kellene utat mutatnunk az energiahatékonyságban, és a nemzetközi partnerségre vonatkozó javaslatomat a G8-ak elfogadták. De mivel mindenki azt várta, hogy az olajárak hordónként 9 dollárra essenek, a világ késlekedett, és ma már tudjuk, hogy ezt a politikát kell követnünk.
Ami a fogyasztóvédelmet illeti, úgy vélem, hogy a Bizottság mindig igen következetes volt ezzel kapcsolatban. Számos jogsértési ügyem van, amikor az országok - bár kötelességük lett volna - még csak nem is tájékoztatták a Bizottságot a közszolgáltatási kötelezettségekről, ami azt jelenti, hogy a Bizottság javaslata után elfogadott jogi dokumentumokban minden szükséges elem benne van, ezeket már csak végre kell hajtani.
Úgy vélem, hogy a Bizottság és a Tanács reakciója megfontolt és helyénvaló. A piacon minden területnek megvan a maga szerepe. Tudom, hogy senki nem szeretné megvédeni a spekulánsokat, de mi is a jövőbeli piac szerepe? Azt jelzi, hogy merre fordulnak az árak, és lehetővé teszi a beruházásokat. Mondhatnám, hogy "vessünk ki magasabb adókat mindenkire” - akár 100%-kal is megnövelhetjük az adót mindenkire -, de ez azt jelentené, hogy elveszítjük a beruházásösztönzőket. Ehelyett teremtsünk beruházásösztönzőket, mutassunk konstruktív lehetőségeket a beruházások számára. Erre van szükségünk.
(Közbeszólások az ülésteremből)
Most, hogy a szaúd-arábiai társaságokat, a szaúdi Aramcót vagy a Gazpromot kellene megadóztatnunk, nem adóztathatjuk meg őket, mert a nemzeti adózási jogszabályok hatálya alá tartoznak. Az európai társságokat illetően ma egyetlen olyan társaságunk sincs, amely az olaj és a gáz révén hatalmas nem várt nyereségre tett volna szert.
(Közbeszólások az ülésteremből)
Más projektekbe is kellett ruházni, és ha ön ismeri ezeket a társaságokat, akkor mondja meg, melyikről van szó. Ha tudja, hogy melyek azok a társaságok, amelyek olyan jól élnek...
(Közbeszólások az ülésteremből)
Az E.ON nem foglalkozik olajjal. Az Eni foglalkozik olajjal, de milliárdokat invesztál projektekbe, például a Déli Áramlatba, a kashagáni projektekbe - milliárdokat invesztálnak - és a líbiai projektekbe. Valamennyi társaságnak megvan a szerepe a piacon.
Elnök asszony, ez egy fantasztikus vita. Örülök, hogy lesz lehetőség visszatérni erre a vitára, mert nincsenek egyszerű válaszok. De úgy vélem, hogy a mi javaslatunk megfontolt és az egyedül helyes.
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli állásfoglalások (142. cikk)
Ivo Belet  
A magas olajárakat mindannyian megszenvedjük, de bizonyára az alacsony jövedelmű, legsebezhetőbb lakossági csoportok a leginkább érintettek. Holnap az európai csúcsnak erőteljes jelzést kell küldenie, hogy a társadalom leggyengébbjeit célzó intézkedések valóban indokoltak és szükségesek.
A HÉA vagy a jövedéki adó csökkentése nem a közvetlen nyilvánvaló megoldás, ami érthető, hiszen arra ösztönözheti az olajtermelőket, hogy még magasabb árakat szabjanak meg.
De talán csinálhatnánk másképpen. Talán elmozdíthatnánk az adókat, hogy speciálisan a repülőjegyeket egy kissé megdrágítsuk (például az ősztől), és az ebből származó bevételt az alacsony és közepes jövedelműek fűtésszámláinak csökkentésére használjuk fel.
Minden többletbevételt az otthonok szigetelését szolgáló támogatások biztosítására lehetne felhasználni. Mindent figyelembe véve ez a legolcsóbb és a leghatékonyabb megoldás .
Középtávon okvetlenül beruházásokra van szükségünk a megújuló energia és az energiamegtakarítás területén. Közben azonban megoldást kell találnunk azok számára is, akik most néznek szembe a megélhetési nehézségekkel. Nem találhatnak süket fülekre Európában.
James Nicholson
, írásban. - A közelmúltban az olajárak exponenciális emelkedése, majd ezt követően a bénító üzemanyagárak igen negatív hatást gyakoroltak a vállalkozásokra és az iparra az egész EU-ban. Természetesen ennek a helyzetnek súlyos következményei vannak az átlagfogyasztóra nézve is. Az emelkedi élelmiszer- és üzemanyagárak és az emiatt csökkenő vásárlóerő már érezhető a polgárok körében.
Egyetértek a Bizottsággal, hogy célul kell kitűznünk azt, hogy csökkentsük a fogyasztást és az olajfüggőséget, és erőfeszítéseinket az energiahatékonyság előmozdítására és a megújuló energiaforrások fejlesztésére kell összpontosítanunk.
Ez azonban a hosszú távú megoldás. Jelenleg gyakorlati és érzékelhető lépéseket kell tenni, hogy könnyítsünk a gazdákra, a halászokra és a társadalom azon tagjaira nehezedő terheken, akik a leginkább kiszolgáltatottak az ilyen áremelkedésekkel szemben. Még akkor is, ha az olyan rövid távú intézkedések, mint az adócsökkentések, kívül esnek az EU kompetenciáján, az uniónak láthatóan át kell vennie a vezetést, és arra kell ösztönöznie a nemzeti kormányokat, hogy adjanak választ a problémára. A jelenlegi helyzet fenntarthatatlan, és mindent meg kell tenni, hogy megbirkózzunk vele.
