Pasirengimas Europos Vadovų Tarybos susitikimui, įskaitant pasaulinės finansų sistemos padėtį (diskusijų tęsinys)
José Manuel Barroso
Komisijos Pirmininkas. - (FR) Ponia pirmininke, J. P. Jouyetai, ponios ir ponai, pirmiausia norėčiau pateikti Tarybai pirmininkaujančios Prancūzijos vaidmens vertinimą.
Kaip ką tik sakJ. P. Jouyet, įpusėjus Prancūzijos pirmininkavimo kadencijai įvyko Rusijos ir Gruzijos santykių krizė, o dabar dar ir precedento neturinti pasaulinfinansų krizė. Ši krizkilo ne Europoje - ji atėjo iš už Atlanto ir mes Europoje dar neturime - pabrėžiu "dar" - taisyklių, kurių reikia, kad galėtume duoti tipišką europinį atkirtį. Aš pats mačiau, kokias milžiniškas pastangas dėjo Tarybai pirmininkaujanti Prancūzija ir Nicolas Sarkozy, kad būtų rasta būdų, kaip Europa galėtų taisyti šią kritišką padėtį.
Mes visi žinome, kokia sunki yra ši finansų krizė, ir visiškai logiška, kad jai kitą savaitę vyksiančiame Europos Vadovų Tarybos susitikime turi būti skiriama daugiausia dėmesio.
Šios krizės įveikimas - svarbus išmėginimas finansų sektoriui, valstybėms narėms, Europai ir jos institucijoms bei tarptautinėms finansų institucijoms. Šiame procese dalyvauja įvairūs subjektai - bankai ir kitos finansų institucijos, priežiūros institucijos, ECB ir kiti centriniai bankai, nacionalinės vyriausybės, Komisija, todėl reikia derinti veiksmus. O įvykiai rutuliojasi labai greitai, todėl ir mes turime skubėti.
Praėjusią savaitę raginau, kad Europa imtųsi suderintų veiksmų, nes esu įsitikinęs, kad be jų Europai bus daug sunkiau įveikti krizę. Šiandien man vilčių teikia valstybių narių pasiryžimas veikti kartu, kaip parod27 valstybių narių vadovų ir mano pirmadienį priimtas pareiškimas, taip pat Eurogrupės ir ECOFIN susitikimai. Tačiau dar nesu patenkintas - mes galime ir privalome padaryti daugiau.
Visų pirma raginu valstybes nares iš tikrųjų sustiprinti koordinavimą - tarp jų pačių ir su Europos institucijomis. Taip, valdžia iš tikrųjų įsikišo, bet daugiausia nacionaliniu lygmeniu, nes būtent čia yra pinigai ir įtaka. Tai parodo, kad esame ne viena valstybė, o valstybių sąjunga, kur padėtis daugiau ar mažiau skiriasi. Dauguma priemonių, kurių ėmėsi valstybės narės, pasiteisino. Tačiau valstybės narės turi vadovautis bendrais principais ir veikti pagal bendrai suderintą sistemą bei atsižvelgti į galimą savo veiksmų poveikį kaimyninėms šalims.
Naudodamasis proga norėčiau pasveikinti šiandien Jungtinės Karalystės paskelbtas priemones, kurios atitinka vakar ECOFIN susitikime suderintus principus.
Žinoma, yra ir daug kitų darbų, kuriuos dirbame ir dar turime nudirbti Europos institucijų lygmeniu ir trumpuoju, ir vidutiniu, ir ilguoju laikotarpiu. Pasiūlymai, kuriuos turiu galvoje, yra konkretūs, praktiški ir realistiški.
Norėčiau pabrėžti viena: kad ir kaip norėtųsi, dabar ne laikas ir ne vieta politiniams pozavimams ir efektams bei grandiozinėms iniciatyvoms, kurių nėra jokių galimybių įgyvendinti. Rinkos už tokį elgesį iškart nubaustų, o sąnaudas tektų padengti ūkio subjektams ir daugiausia mokesčių mokėtojams. Dabar laikas realistiškiems siekiams ir atsakomybei.
Čia norėčiau atiduoti pagarbą ECB, kuris pasirodesąs pasitikintis ir rezultatyvus pasaulinis žaidėjas su euru - svarbiausia stabilizavimo priemone.
Komisija savo vaidmenį atliko iki galo: valstybės pagalbos ir konkurencijos taisyklės pasiteisino kaip būtina vienodų žaidimo sąlygų sudarymo garantija. Dėl pavojaus, kad priemonės, kurių buvo imtasi vienoje valstybėje narėje, turės neigiamų padarinių kitai valstybei narei, šios taisyklės tampa dar svarbesnės. Be to, Komisija parodė, kad yra visiškai pajėgi veikti greitai ir lanksčiai. Džiaugiuosi, kad ECOFIN tarybos išvadose buvo pripažintas šis teigiamas valstybės pagalbos taisyklių vaidmuo ir tai, kaip Komisija jas taiko. Netrukus Komisija paskelbs gaires dėl tvarkos, pagal kurią bus galima greitai įvertinti rekapitalizacijos ir garantijų schemų suderinamumą su valstybės pagalbos taisyklėmis.
Kalbant apie teisėkūrą, kitą savaitę pateiksime du pasiūlymus. Pirmas - dėl indėlių draudimo sistemų suvienodinimo. Griežtesnės ir vienodesnės taisyklės šioje srityje bus svarbi išėjimo iš krizės strategijos dalis. Padrąsinimą suteikECOFIN taryba, kuri pritarmūsų pasiūlymui bent jau padvigubinti draudžiamą sumą, nustatant bendrą mažiausią 50 000 EUR sumą; kai kurios valstybės narės ją didina net iki 100 000 EUR.
Antras pasiūlymas skirtas užtikrinti, kad Europos finansų institucijos dėl apskaitos taisyklių ir jų aiškinimo nepatektų į blogesnę padėtį negu jų tarptautiniai konkurentai. Praėjusią savaitę buvau susitikęs su Europos bankų atstovais, kurie visi be išimties man sakė, kad tai jiems yra rimta problema. Komisijos užduotis buvo skatinti imtis priemonių ir suteikti politinį pagreitį ir atrodo, kad dabar visos kai kurių valstybių narių iškeltos problemos galų gale išnyko.
Tačiau vidutiniu ir ilguoju laikotarpiu šiomis priemonėmis į finansų rinkas turi būti grąžintas stabilumas ir tvarumas. Jau sakiau, bet dar kartą kartoju: be likvidumo, šiai ekonominei padėčiai reikia ir patikimumo. Vien tik gesinti gaisrą nepakanka. Šioje srityje Komisija dirba jau visus metus, nuo pat krizės pradžios.
Valstybės narės turi parodyti, kad išmokome pamoką, t. y. kad, norint minimizuoti krizės pavojų, reikia sukurti teisingą reguliavimo sistemą. Reikės atidžiai stebėti, kaip vykdomas pernai suderintas ECOFIN veiksmų planas.
Norėčiau labiau pabrėžti tris klausimus. Pirma, norėčiau, kad Taryba ir Parlamentas mūsų praėjusią savaitę pateiktam pasiūlymui dėl kapitalo poreikių skirtų tikrą prioritetą. Antra, kitą savaitę pateiksime pasiūlymą, apie kurį jau skelbėme, dėl reitingų agentūrų. Vėlgi žinau, kad galiu pasikliauti jūsų parama siekiant paspartinti šį procesą. Trečia, mes persvarstysime mūsų 2004 m. gruodžio mėn. rekomendaciją dėl įmonių vadovų atlyginimų, kurią, deja, valstybės narės ignoravo, o tiksliau - tik viena valstybnarnusprendkažkiek atsižvelgti į 2004 m. gruodžio mėn. Komisijos pateiktas rekomendacijas. Tai rodo, su kokiu pasipriešinimu mums teko susidurti šioje srityje per pastaruosius kelerius metus.
Paskutinis dalykas labiau susijęs su visa sistema. Turime toliau svarstyti vienos bendros finansų rinkos priežiūros Europos mastu klausimą. Šiuo metu Europos Sąjungoje veikia per 8 000 bankų, tačiau net du trečdaliai viso visų Europos Sąjungos bankų turto koncentruota keturiasdešimt keturių bankų tinkluose. Kai kurie jų filialų turi net penkiolikoje valstybių narių. Nors čia turi veikti viena bendra rinka, tarptautiniai bankai kiekvienoje valstybėje narėje susiduria su vis kitokia priežiūra, o nacionalinės priežiūros institucijos nepajėgios aprėpti visos bankų veiklos, išeinančios už nacionalinių sienų. Todėl reikėtų suderinti visą žemyną apimančią rinką ir nacionalines priežiūros sistemas. Kai toks keliose valstybėse veiklą vykdantis bankas spaudžiamas, jam vienu metu ir greitai susitarti su keliomis nacionalinėmis priežiūros institucijomis gal ir įmanoma (kaip parodkelios pastarosios savaitės), bet nėra lengva.
Žinau, kad su kai kuriomis valstybėmis narėmis šiuo klausimu reikės pakovoti. Iš dabartinių diskusijų, vykstančių Taryboje dėl direktyvos "Mokumas II", matyti, kokio didelio pasipriešinimo bet kokiems mėginimams sustiprinti tarpvalstybinę priežiūrą tebesama.
Tai, ką pasiūlėme projekte "Mokumas II" ir Kapitalo poreikių direktyvoje, yra tik pats būtiniausias minimumas. Esu įsitikinęs, kad turėsime padaryti dar daugiau.
Taigi svarbu pabrėžti šį aspektą. Kai Komisija pasisako už vienodą priežiūros sistemą Europoje, tai ne todėl, kad norime prisiimti kuo daugiau galių. Taip darome todėl, kad susidartokia padėtis, o padėtis tokia, kad beveik du trečdaliai Europos Sąjungos bankų turto jau turi tarptautinę dimensiją. Tai reiškia - europinę dimensiją, todėl turime rasti visai Europai bendrą sprendimą.
Taigi, turime inicijuoti persvarstymą, kad sukurtume bendrą pagrindą. Todėl ir ketinu įkurti aukšto lygio grupę, kuri ieškos sprendimų, kaip finansų rinkas priderinti pagal padėtį vienoje bendroje rinkoje ir kaip priežiūros institucijos galėtų kartu spręsti bankų tinklų iššūkius. Džiaugiuosi galėdamas šiandien jums pranešti, kad buvęs TVF direktorius, Prancūzijos Banko valdytojas ir ERPB pirmininkas Jacques de Larosière sutiko vadovauti šiai grupei, kuri bus nepriklausoma ir sudaryta iš šios srities aukšto lygio specialistų. Tikiu, kad jų idėjos bus naudingos bendro pobūdžio persvarstymams ir bus rasti ilgalaikiai sprendimai.
Dabartinkrizparodė, kad reikia iš esmės persvarstyti finansų rinkos reguliavimo ir priežiūros taisykles, įskaitant Parlamento atskirai paminėtas taisykles dėl rizikos draudimo fondų ir privataus kapitalo. Taigi, prie šių klausimų dar grįšime. Tikiuosi, kad visos valstybės narės parodys tiek pat ryžto, kiek ir Parlamentas bei Komisija.
Dar kartą apie viską, tik trumpai: trumpuoju laikotarpiu turime užtikrinti, kad gelbėjimo operacijos ir kitokio pobūdžio valstybės įsikišimas būtų vykdomi koordinuotai ir nuosekliai visoje Europoje. Skubus Komisijos valstybės pagalbos taisyklių taikymas padidins valstybių narių tarpusavio pasitikėjimą, o mes labai greitai pateiksime gaires. Kitą savaitę pateiksime pasiūlymų dėl indėlių draudimo sistemų ir apskaitos taisyklių.
Kalbant apie vidutinį laikotarpį, reikėtų pabrėžti tris priemones: praėjusią savaitę pateiktą pasiūlymą dėl kapitalo poreikių, būsimą pasiūlymą dėl reitingų agentūrų ir mūsų 2004 m. rekomendacijos dėl vadovų atlyginimų persvarstymą.
Ir galiausiai ilguoju laikotarpiu mano minėta aukšto lygio grupturėtų padėti pagrindą sutarimui dėl visuotinės priežiūros pasiekti.
Visos šios priemonės, taip pat suderinti ir nuoseklūs valstybių narių veiksmai, padės Europos Sąjungai spręsti realias problemas. Kuo labiau institucijos bus pasiryžusios veikti greitai, tuo daugiau sustiprės pasitikėjimas.
Dėl Komisijos norėčiau pranešti, kad kolegijoje nutariau įkurti nuolatinę finansų krizės valdymo grupę, sudarytą iš Komisijos narių J. Almunijos, C. McCreevy ir N. Kroes, kuriai vadovausiu aš. Norėčiau turėti nuolatinį ryšį su Parlamentu šiais klausimais. Žinau, kad Parlamentas jau davsuprasti, jog yra atviras perspektyviems pasiūlymams, ir tikiuosi, kad galime dirbti kartu šiuo labai svarbiu ir opiu klausimu, nes finansinis stabilumas yra visuotingėrybė. Mūsų pareiga parodyti mūsų bendrą ryžtą spręsti šią labai sudėtingą ir aktualią padėtį.
Čia labai svarbus tarptautinis aspektas, kaip ką tik sakTarybos pirmininkas. Turime rasti sprendimus Europai, bet kartu turime dirbti ir su tarptautinėmis finansų institucijomis.
Aš ypač palankiai vertinu Prezidento N. Sarkozy pasiūlymą surengti tarptautinę konferenciją. Būtent šia linkme reikia eiti. Kuo darnesni bus valdžios institucijų veiksmai, tuo jie bus veiksmingesni ir tuo mažesnbus tikimybė, kad mūsų veiksmai pakenks sąžiningai konkurencijai ir Europos integracijos acquis.
Visas dėmesys atitenka finansų krizei - ir teisingai. Tačiau klystume, jei dėl to Europa sustotų. Dar dviejose srityse privalome pasiekti konkrečių rezultatų šį rudenį. Iš tikrųjų jų yra dar daugiau, bet dėl laiko stokos trumpai paminėsiu tik dvi: klimato kaita ir energetikos priemonių paketas bei Lisabonos sutartis.
Pirmiausia - klimato kaita ir energetikos priemonių paketas. Tie, kurie galvoja, kad šio ekonomikos nuosmukio metu apie tai galvoti nereikia, klysta. Šis paketas be galo svarbus Europos gerovei ateityje. Be jo ateityje patirsime didesnes sąnaudas, didesnius energijos trūkumus ir prarasime progą pasinaudoti kai kuriomis didelėmis naujomis rinkomis. Žinoma, pramonsusirūpinusi, kad dėl šio priemonių paketo ji patirs papildomų išlaidų. Tai visiškai suprantama. Tačiau taip pat esu įsitikinęs, kad galime rasti būdų, kaip įtikinti pramonę, kad dėl to jų konkurencingumas nesumažės.
Raginsiu Europos Vadovų Tarybą susitelkti ir laikytis grafiko, kurio laikosi Parlamentas ir kurio taip veiksmingai laikosi pirmininkaujanti Prancūzija - pritariu ką tik Tarybos Pirmininko padarytoms pastaboms. Vakar Parlamentas žengsvarbų žingsnį pirmyn. Žinoma, kol kas tarpžinybinės derybos dar tik prasideda. Komisija pasirengusi konstruktyviai jose dalyvauti, kad būtų pasiektas susitarimas, kuriam visapusiškai pritartų ir Taryba, ir Parlamentas savo plenarinėje sesijoje.
Galiausiai - dėl Lisabonos sutarties. Dabar ne laikas tiksliai nubrėžti, kuria kryptimi eiti. Tačiau atėjo laikas priminti, kad praėjusios kelios savaitės ir mėnesiai dar kartą parodė, kaip Europai reikia Lisabonos sutarties. Klausiu atvirai - ar ateityje galėsime spręsti tokias krizes, kokia kilo tarp Rusijos ir Gruzijos, jei kas šešis mėnesius Tarybai pirmininkauja vis kita valstybnarė? Akivaizdu, kad reikia daugiau pastovumo. Akivaizdu, kad reikia daugiau nuoseklumo. Akivaizdu, kad Europos sprendimų priėmimo procese reikia daugiau efektyvumo. Reikia efektyvesnės Europos, demokratiškesnės Europos, tarptautinėje arenoje aiškiai kalbančios Europos. Todėl manau, turime toliau siekti Lisabonos sutarties ratifikavimo.
Išgyvename neeilinį laikotarpį. Šis laikotarpis neturi precedento, todėl visi mes - ir Komisija, ir Taryba, ir Parlamentas - turime atitinkamai reaguoti. Kartu mes galime dirbti ir Europos mastu spręsti finansų krizę. Mes privalome tai padaryti savo piliečių labui.
(Plojimai)
Joseph Daul
PPE-DE frakcijos vardu. - (FR) Ponia pirmininke, Tarybos Pirmininke, Komisijos Pirmininke, ponios ir ponai, ši finansų krizė, taip staigiai kirtusi mūsų ekonomikai, verčia labai sunerimti. Ji kelia nerimą dėl mūsų valstybių ekonomikos, dėl darbo vietų, o svarbiausia -dėl milijonų žmonių, kurie sunkiai dirba ir taupo tikėdamiesi, kad gaus pensiją ir turės ką palikti savo vaikams, bet staiga pamato, kad jų darbo vaisiai sunyko arba išgaravo. Šią savaitę visų pasaulio akcijų biržų išgyventas "Juodasis pirmadienis" dar kartą parodė, kad rinkos gali prarasti visą ryšį su tikrove ir kad finansų sistemą gali tapti sunku valdyti.
Krizės priežasčių yra daug. Europos Komisija teisi teigdama, kad dideldalis atsakomybės tenka JAV valdžios institucijoms. Turime paprašyti jų paaiškinti. Komisija teisi. Tačiau Europa taip pat turi veikti, kad įveiktų krizę ir iš jos pasimokytų.
Šiuo sudėtingu metu pirma valstybių narių reakcija - galvoti apie save. Tačiau pati svarbiausia mūsų, Europos vadovų, pareiga - suvienyti pastangas ir neleisti finansų krizei padaryti pernelyg didelį neigiamą poveikį realiajai ekonomikai. Bet kokia kaina turime neleisti krizei turėti pernelyg didelį ir pernelyg ilgą poveikį verslo įmonių, ypač MVĮ, finansams. Komisijos Pirmininke, Tarybos Pirmininke, bijau, kad mažosios ir vidutinės įmonės per šią krizę išnyks ir niekam tai nerūpės. Mums reikia MVĮ rėmimo plano.
Turime užtikrinti, kad mūsų bendrapiliečiai pasitikėtų bankų sistema ir nepasiduotų panikai, dėl kurios tik dar labiau grimztume žemyn. Todėl raginu valstybes nares veikti koordinuotai ir ryžtingai, kad ši kriznepakenktų pensijoms, darbo vietoms ir augimui Europoje.
Kaip ir Tarybai pirmininkaujanti valstybnarė, kurios ryžtingus veiksmus mes sveikiname, mūsų frakcija tiki, kad vienašališki veiksmai nėra tinkama išeitis iš šios pasaulinės krizės. Akivaizdu, kad finansų rinkų priežiūra neveiksminga. Todėl reikia įkurti europinę kontrolės sistemą. Dar kartą Europa turi parodyti pavyzdį visam pasauliui. Dabartinnepakankama priežiūra yra ypač didelproblema, o kredito reitingų agentūrų negebėjimas veikti visuotinio intereso labui ir skelbti tikruosius pagrindinių pasaulinės finansų rinkos dalyvių mokumo rodiklius nebegali būti toleruojamas.
Norėčiau pridurti, kad šiuo milijonams mūsų bendrapiliečių neužtikrintu ir nesaugiu laikotarpiu mūsų frakcija mano, kad būtų visiškai nepriimtina, jei savo įstaigas prie bankroto privedę direktoriai nepajustų jokių pasekmių. Ir šioje srityje žmonės turi rimčiau žiūrėti į savo pareigas.
Dar norėčiau pakartoti, ką sakJ. P. Jouyet: atėjo laikas veikti. Turime imtis suderintų veiksmų; kad grįžtų pasitikėjimas mūsų ekonomika, reikia visų dvidešimt septynių valstybių narių drąsos ir solidarumo.
Ponia pirmininke, ponios ir ponai, Europos Vadovų Taryba aptars ir Lisabonos sutartį, todėl norėčiau paraginti visas šios sutarties dar neratifikavusias valstybes nares kuo greičiau tai padaryti, kad kiekviena šalis galėtų pareikšti tvirtą nuomonę šiuo klausimu. Žinau, kad šioje salėje yra žmonių, kurie nemato tame naudos, tačiau aš jų nuomonei nepritariu.
Mes puikiai suprantame, kokia padėtis susiklostAirijoje, ir taip pat puikiai suprantame, kad jos vyriausybei reikia laiko pasirengti reaguoti į savo piliečių balsavimo rezultatus, kuriuos mes gerbiame. Tačiau nors Europos Sąjunga yra pasirengusi būti kantri ir supratinga, šis status quo nėra priimtinas vidutiniu ir ilguoju laikotarpiu. Todėl raginu Europos Vadovų Tarybą parodyti politinę valią, kuri, išnagrinėjus spalio mėn. susiklosčiusią padėtį, būtina norint gruodžio mėn. parengti tokį veiksmų planą, kokį jūs siūlote, kartu su konkrečiais įvykdymo terminais.
Taip pat raginu Europos Vadovų Tarybą prisiimti atsakomybę už savo sprendimus: arba galiausiai bus taikoma Lisabonos sutartis ir ji bus taikoma visiems, arba toliau bus taikoma Nicos sutartis ir ji taip pat bus taikoma visoms institucijoms. Žinoma, Europos Parlamente liktų mažiau vietų ir mažiau galių nei tuo atveju, jei įsigaliotų Lisabonos sutartis, tačiau Europos Komisijoje taip pat būtų mažiau narių negu yra valstybių narių. Šiuo metu galioja Nicos sutartis. Tokia tikrovė. Visi politiniai sprendimai kainuoja, tad jei Europa nori, kad ja būtų pasitikima, ji turi prisiimti atsakomybę už visus savo politinius sprendimus - ar jie būtų susiję su finansų krize, ar su jos institucijomis.
Norėčiau pridurti, ponia pirmininke, Komisijos Pirmininke ir Tarybos Pirmininke, kad, kalbant apie šiuo sudėtingu metu pateiktą svarstyti energetikos / klimato priemonių paketą, reikia elgtis atsargiai, išlaikyti bendras kryptis, bet neišgąsdinti verslo, kad jis nestabdytų investicijų.
Tiems, kurie tam nepritaria, paprasčiausiai pasakysiu, kad įveikiau labai rimtą krizę: karvių pasiutligę. Pusantrų metų buvome nežinioje; turime patikėti sistema, ją priimti ir su ja gyventi dėl aplinkos, dėl mūsų planetos, tačiau taip pat turime priimti tai, kas vyksta finansų srityje. Jei prireiks dar vienų metų, dirbsime vienus metus, kad pasiektume to, ko reikia, kad išgelbėtume planetą ir užtikrintume ateitį savo vaikams ir vaikaičiams.
Martin Schulz
Ponia pirmininke, aš taip pat norėčiau pradėti nuo referendumo Airijoje, t. y. nuo Lisabonos sutarties. Jūs, Komisijos Pirmininke, esate teisus - mums šios sutarties reikia labiau nei bet kada. Todėl manau, kad mums reikia tvirto pagrindo, kad ji įsigaliotų, o tai reiškia, kad reikia įtikinti Airijos žmones ir Airijos rinkėjus balsuoti už šią sutartį.
Jei Airijos vyriausybei nepavyks to pasiekti iki Europos Parlamento rinkimų, kito Europos Parlamento ir Komisijos sudėties klausimą spręsime vadovaudamiesi Nicos sutartimi. Tačiau šis klausimas išliks aktualus ir po to, nes mums tų reformų reikia. Mums jų reikia dėl plėtros, mums jų reikia dėl krizės, kurią šiuo metu mes vėl patiriame, o iki kito referendumo Airijoje turime pakankamai laiko, kad išsiaiškintume, iš kokių šaltinių finansuojama kampanija prieš Lisabonos sutartį - iš CŽV, Jungtinių Valstijų karinės pramonės ar iš kitur.
(Nepritarimo šūksniai)
Paklausykite: jau šūkauja tie, apie kuriuos kalbu. Mes žinome, iš kur jie ima pinigų. Mes ištirsime tai daug nuodugniau, galite tuo neabejoti!
Komisijos Pirmininke, jūs labai tiksliai apibūdinote dabartinę krizę, tačiau yra keletas pastebėjimų dėl to, ką sakėte. Prašau neįsižeisti, tačiau privalau pasakyti, kad nors beveik viskas, ką sakėte, yra tiesa, vienas dalykas mane sukėlnerimą ir tai yra jūsų buriamos kovos su krize valdymo grupės sudėtis. Visiškai suprantama, kad jūs pats esate jos narys ir kad joje yra toks kompetentingas Komisijos narys kaip J. Almunia. Tačiau jūs sakėte, kad į šia kovos su krize grupę norite įtraukti ir C. McCreevy. Jei kas nors iš šių Rūmų ir iš Komisijos ir galėtų būti kaltinamas klaidinančiu rinkos radikalizmu, tai yra C. McCreevy.
(Plojimai)
Net ir esant geriausiems norams padegėjas niekada netaps gaisrininku! Tai paprasčiausiai neįmanoma. O dėl Komisijos narės N. Kroes, jūs minėjote, kad Europoje yra 8 000 bankų. Kodėl gi nepaklausus N. Kroes, ką ji mano apie valstybinių bankų sistemą Europos Sąjungoje. Mano šalyje valstybiniai bankai gauna mažiau valstybės garantijų negu kai kuriose šalyse jų gauna privatūs bankai. Mano šalyje jūsų ponia N. Kroes susidorojo su taupomaisiais bankais - dar daugiau, tai ji padarpadedama Šiaurės Reino Vestfalijos žemės vyriausybės! Jei pasitikėsime kate ir leisime jai saugoti grietinėlę, krizės tikrai neįveiksime!
Metų metais buvome priversti klausytis neoliberalų dogmos, esą rinka pati viską sureguliuos. Metų metais mums buvo sakoma, kad rinkos sukuriama nauda pakels visuomenės gerovę ir galiausiai naudos turės visi. Tačiau iš tikrųjų atsitiko taip, kad tie, kurie turėjo gauti naudos, t. y. mokesčių mokėtojai, gavo tik padengti nuostolius. Esant tokiai krizei kaip ši, tai turi būti pasakyta.
Namas dega ir jį reikia gesinti. Priemonės teisingos ir teisūs esate jūs, sakydami, kad jos turi būti koordinuojamos visoje Europoje, nes turime susigrąžinti pasitikėjimą ir nugalėti baimę; jei ne, ši baimtaps išsipildžiusia pranašyste ir tik paspartins griūtį, kurios mėginame išvengti. Mes pritariame šioms priemonėms, tačiau leiskite pridurti: sudegusio namo nebeįmanoma atstatyti taip pat, kaip buvo. Naujas namas turi būti kitoks. Jis turi būti statomas ant tvirto pamato - pamato su naujomis taisyklėmis.
Radikaliųjų socialistų judėjimui nepriklausantis Kylio pasaulio ekonomikos instituto prezidentas Dennis Snower viename interviu teisingai pasakė, kad finansų rinkų reguliavimas buvo nepakankamas ir netinkamas, todėl nepasiteisino. Taip, jis žino, ką sako. Tačiau tiems, kurie metų metais prašleisti kurti taisykles, teko taikstytis su dešinėje šios salės sėdinčiais, sakančiais, kad užstrigome 19-ame amžiuje. "Balsas iš praeities", sakG. Watson apie mano reikalavimus, išsakytus per pastarąsias čia vykusias diskusijas, kai pasisakiau už reguliavimą ir skaidrumą ir kalbėjau apie reitingų agentūras ir reikalingas taisykles. Ką gi, balsas iš praeities turi kai ką pasakyti: taisyklės iš praeities būtinos ateičiai. Tai aiškus mūsų atsakymas į šią neoliberalią kryptį, kuri subyrėjo klasikiniu būdu.
(Plojimai)
Sunkumus, su kuriais susidūrėme, nebus lengva įveikti. Tam prireiks nemažai laiko. Per tą laiką visų pirma turime neleisti vieno: kad kada nors pasikartotų tai, kas atvedmus į šią labai sudėtingą padėtį. Todėl kurdami taisykles turime labai atidžiai pagalvoti apie tai, kaip teisiškai uždrausti tam tikras spekuliacijas.
Niekas negali man atsakyti, kiek morališkai pateisinama tarptautiniuose finansiniuose forumuose lažintis, kad bus maisto trūkumas, kad tik pakiltų maisto kainos, nes investicijos į maisto įmonių gamybos priemones labai pelningos. Dėl maisto trūkumo kyla badas, o vieno žmogaus badas yra kito žmogaus pelnas. Tokia sistema ydinga. Tokie dalykai turi būti draudžiami teisės aktais. Komisijos Pirmininke, galbūt šį klausimą galėtų apsvarstyti jūsų kuriama aukšto lygio grupdėl finansų rinkų struktūros.
Baigdamas norėčiau jus pasveikinti. Tai geras sprendimas. Tačiau taip pat noriu pasakyti, kad Parlamentas jūsų to prašdar prieš trejus metus - J. Muscato pranešime. Trejus metus jūs šį prašymą ignoravote. Jūs vėluojate šiuo klausimu, tačiau bent jau mėginate jį spręsti ir už tai jums labai ačiū.
Graham Watson
ALDE frakcijos vardu. Ponia pirmininke, norėčiau pasakyti Tarybos Pirmininkui: kitą savaitę Europos Vadovų Taryba turi pasistūmėti su diskusijomis dėl Lisabonos sutarties. Turite būti konstruktyvūs, tačiau kartu turite galvoti apie sutarties dar neratifikavusias šalis. Turite priimti Europos imigracijos ir prieglobsčio paktą - nors vis dar ieškoma būdų, kaip pritraukti kvalifikuotus darbuotojus ir valdyti migraciją - ir aptarti, kokia pažanga padaryta kovos su klimato kaita srityje.
Tačiau visiems aišku, koks pats svarbiausias šiai Tarybai tenkantis spręsti klausimas. Audra drasko pasaulio finansų rinkas, o jos padariniai jaučiami visoje Europoje - žmonės netenka darbo, mažėja pensijos, kyla grėsmindėliams. Žmonės sunerimę. Mus užklupusios bėdos gali labai skaudžiai atsiliepti daugeliui ateities kartų; jos auga žaibo greičiu. Būtent tokiomis akimirkomis matyti, ko verta mūsų Europos Sąjunga. Turime imtis priemonių kolektyviai. Negalime taikstytis su padėtimi, kai valstybės narės viena kitą stebina vienašališkais sprendimais, turinčiais daugiašališkų padarinių. Europai reikia koordinuotos ir nuoseklios politikos, kuri sustabdytų finansinių nuostolių didėjimą, užtikrintų skaidrumą ir įtvirtintų gerąją patirtį bei užkirstų kelią tolimesnėms negandoms.
Kai kas mano, kad jau galima šokti ant kapitalizmo kapo; tačiau išeities uždarytose rinkose ir komanditinėje ekonomikoje nerasime. Taip jie tik apgaudinėja Europos piliečius. Jei jūs, Martinai Schulzai, statysite čia savo namą, tas namas bus iš šiaudų. Tai, ką matome, nėra rinkos ekonomikos kaltė. Greičiau tai yra išlaisvintų, neveiksmingai reguliuojamų rinkų nesaikingumas. Šiuo metu finansų rinkos turi būti dėkingesnės "Sinsinačio vaikiui" nei Adamui Smitui. Žinoma, kaltas ir bankininkų, prekybininkų ir vertybinių popierių spekuliantų godumas, tačiau negalima pamiršti ir pačios valdžios neskaidrių ir nesąžiningų sandorių.
Liberalai demokratai jau seniai įspėjo apie pavojus, kurie užklupo Tarybą netikėtai, o Komisiją nepasirengusią. Praėjusį gegužės mėn. mano bičiulis Otto Graf Lambsdorff kartu su Jacquesu Delorsu ir kitais parašlaišką tuo metu Tarybai pirmininkavusiai Slovėnijai. Jame buvo įspėjama apie didžiulį ekonomikos žlugimo pavojų, kurį kėltuometiniai bankų veiksmai. Laiške jie rašė: "Padoriam kapitalizmui reikia veiksmingos viešosios politikos. Pelno siekimas yra rinkos ekonomikos esmė, tačiau kai parduodama viskas, socialinsanglauda nyksta ir sistema griūna." Europa vangiai reagavo į šiuos nuogąstavimus. Dabar ji turi padaryti viską, kas įmanoma, kad sistema vėl veiktų.
Liberalai ir demokratai tikisi, kad ECOFIN tarybos išvados padės pagrindą sutarimui Europos Vadovų Tarybos susitikime pasiekti. Jos nėra tas vaistas, kuris gali išgydyti per vieną naktį, tačiau gali padėti palengvinti ligos eigą. Indėlių draudimą padidinti bent iki 50 000 EUR visoje Sąjungoje yra teisingas sprendimas. Taip bus apsaugotos gyventojų santaupos ir stabdomas kapitalo išvežimas. Taip pat laukiame Komisijos pasiūlymo, kaip suvienodinti indėlių draudimo sistemas; pritariame ir tam, kad reikia kuo greičiau realizuoti jūsų siūlymus dėl kapitalo pakankamumo didinimo. Kai svarstysite kredito reitingų agentūrų klausimą, pažiūrėkite, kas joms moka ir kaip jos prižiūrimos.
Taip pat turime stiprinti nacionalinių finansų priežiūros institucijų tarpusavio ryšius. Euro zonos šalių centrinių bankų atstovai yra ECB valdančiosios tarybos nariai. Mums reikia ir panašios europinės finansinių paslaugų institucijos, kuri užtikrintų tvarką ir skaidrumą finansinių institucijų tarpusavio santykiuose. Europos Vadovų Taryba turėtų kelti klausimą, ar derėtų leisti Europos investicijų bankui ir EIF iš Europos Sąjungos biudžeto teikti paskolų garantijas mažosioms įmonėms. Juk jos duoda darbo vietas europiečiams. Būtent jiems kuo greičiau reikia konkrečių priemonių, jiems reikia, kad visos partijos ir visos valstybės narės veiktų išvien, būtent jie laukia bendrų sprendimų bendrų iššūkių akivaizdoje.
Pierre Jonckheer
Verts/ALE frakcijos vardu. - (FR) Ponia pirmininke, Tarybos Pirmininke, Komisijos Pirmininke, J. Almunia, Europos Verts frakcija - frakcija, kuriai buvau paprašytas šiandien atstovauti - pritarvakar vykusiame ECOFIN tarybos susitikime priimtiems sprendimams. Manau, kad vienintelis dalykas, kuris turėtų mums rūpėti ir kuris rūpi jums, yra šiandieninrinkų reakcija, nes atrodo, jog rinkos nėra iki galo įsitikinusios pasiūlymų teisingumu. Tikiuosi, kad rinkos dar kartą suims save į rankas ir kad Europos institucijos toliau dirbs šia kryptimi.
Norėčiau pasidalyti su jumis trimis pastebėjimais, arba trimis mintimis. Pirma mintis - dėl pačios Europos. Faktiškai pačiame Parlamente nuomonės nesutampa. Daugelis norėjo pabrėžti, kad Europoje nebuvo bankų ir finansų krizės valdymo. Mes, Europos Verts frakcija, norėtume pažymėti, kad bankų krizvisų pirma atskleidbendrų Europos taisyklių netinkamumą ir kad šioje srityje, kaip ir daugelyje kitų, iš Europos tikimasi ne mažiau, o daugiau.
Antra mintis - apie atsakomybę. Išgirdau ir suprantu, kad J. M. Barroso įsitikinęs, jog atėjo laikas veikti. Tai tiesa, bet aš taip pat manau, kad atėjo laikas išsiaiškinti, kas kaltas. Lengviausia būtų parodyti pirštu į Tarybą, į vyriausybes, kurios sudaro Tarybą, arba į Komisiją, nes kai kurie Komisijos nariai buvo nuomonės, kad geriausia teisės aktų leidyba - tai savireguliavimas ir jokios teisės aktų leidybos. Panagrinėkime konkretų pavyzdį - direktyvą dėl indėlių draudimo sistemos. 2006 m. lapkričio mėn. Komisija pateikpranešimą, kuriame teigiama, kad šioje srityje jokių naujų teisės aktų nebereikia. Nežinau, ar šiandien pritartumėte tokiai pozicijai.
Tačiau iš tikrųjų kreipiuosi į Parlamentą. Prieš savaitę čia, Parlamente, balsavome už P. N. Rasmusseno pranešimą. Pirmoji pranešimo redakcija buvo be priekaištų ir mes jai pritarėme. Parlamentui reikėjo užsitikrinti balsų daugumą, tad jis sušvelnino pranešėjo išdėstytus reikalavimus.
Šiuo metu turime panašią padėtį dėl A. Lamfalussy pranešimo dėl finansų rinkų priežiūros struktūros. Čia vėlgi kiekvienam tenka kažkiek kaltės. Manau, kad PPE frakcijai ir Liberalų frakcijai, pone G. Watsonai, tenka didžiausia atsakomybuž šio pranešimo, dėl kurio balsuosime rytoj, sušvelninimą.
Toliau norėčiau tarti keletą žodžių apie krizę. Jie skirti jums, pone J. M. Barroso, nes jūs kuriate naują persvarstymo grupę (jau daug tokių grupių yra, bet galbūt dar viena yra sveikintinas dalykas), kuri visų pirma nagrinės ryšį tarp finansų krizės ir ekologinės krizės. Kaip jūs pats sakėte, finansų kriznepanaikina ekologinės krizės. Žiūrint iš šios pozicijos, manau, kad vidutiniu laikotarpiu bankų krizparodys, jog esama didelių problemų Europos Sąjungoje dėl santaupų investavimo. Aš norėčiau - Europos Žalieji norėtų, kad viena iš šios grupės užduočių būtų priemonių, kurių galėtų imtis Europos Sąjunga, persvarstymas. Visų pirma turiu galvoje Europos investicijų banką, kuriam turėtų būti pavesta teikti ilgalaikį finansavimą, kad būtų veiksmingai užtikrintas energetikos / klimato priemonių paketo vykdymas ir su tuo susijusios investicijos. Manau, kad tai būtina.
Brian Crowley
UEN frakcijos vardu. - Ponia pirmininke, pirmiausia norėčiau pareikšti pagarbą Tarybai ir padėkoti jai už pastangas, ypač Rusijos ir padėties Gruzijoje klausimais. Prireikdaug stiprybės ir drąsos bei didelės diplomatijos, kad būtų rasta taiki išeitis iš sudėtingos padėties, su kuria susidūrėme. Buvo įrodyta - jei tik kam nors dar reikia įrodymų, kad visi kartu ir su stipriais lyderiais ir tik paprasčiausiai rodydami pavyzdį ir naudodami tokią taktiką, kokią ir panaudojame, galime pasiekti daug daugiau negu galėtų duoti karingalia ar ekonomingerovė.
Antra, manau, kad labai svarbu, jog artėjančio Tarybos susitikimo darbotvarkėje būtų Europos ir Viduržemio jūros regiono partnerystės įgyvendinimo klausimas. Jokiame mūsų istorijos etape nebuvo taip svarbu suburti savo partnerius iš Viduržemio jūros regiono siekiant užtikrinti ne tik ekonominį vystymąsi, bet ir taikų tautų sambūvį. Visų pirma turėtume pasekti Egipto vyriausybės, vedančios taikias derybas dėl Sudano, Čado ir kitų sričių, pavyzdžiu.
Noriu pakalbėti dar dviem klausimais. Negaliu nepaminėti padėties Airijoje ir Lisabonos sutarties klausimo. Valstybės narės jau suteikAirijai laiko pagalvoti - ir už tai mes dėkingi, tačiau šis apmąstymų laikas niekuo nesiskiria nuo to, kuris buvo skirtas Prancūzijai ir Nyderlandams, kai šios šalys nepritarSutarčiai dėl Konstitucijos. Pasiūlymams ir mintims, kaip išspręsti šiuos sunkumus, pateikti reikia laiko. Mums Parlamente derėtų pasirūpinti, kad nemėgintume jokios šalies versti ratifikuoti sutartį, visų pirma todėl, kad sutartis turi būti ratifikuota žmonių valia, pareikšta demokratiniu balsavimu.
Antra, dėl dabartinės finansų krizės nieko nekaltinu ir nerodau pirštu į jokį konkretų asmenį. Sveikinu Tarybą už susikaupimą ir ryžtingus veiksmus. Dar kartą sveikinu Komisiją už tai, kad drąsiai išsaktai, ką reikėjo pasakyti prieš Tarybai imantis veiksmų, ir už tai, kad grąžino pasitikėjimą į rinkas, sakydama, jog mes galime ir norime imtis priemonių - per ECB, ECOFIN, valstybes nares ar kaip kitaip.
Tačiau nepadarykime klaidos sakydami, kad viskas, kas įvyko per praėjusias dvi savaites, buvo bloga, ir kad viskas, kas dar įvyks, bus gera. Mūsų istorija mus moko, kad pokyčiai ir permainos vyko visą tą laiką, kurį gyvename šiame pasaulyje. Šie pokyčiai ir permainos gąsdina žmones.
Visų pirma turime apsaugoti paprastą žmogų. Bankai gavo pagalbą. Bankai gavo garantiją. Su šia garantija bankai gavo ir pareigą pradėti teikti paskolas įmonėms ir gyventojams, kad ekonomika atsigautų. Reikia ne tik mažinti vadovų atlyginimus ar darbo užmokestį, bet ir užtikrinti, kad ekonomikos ciklas grįžtų ten, kur ir turi būti. Indėlių draudimas - tik maža viso šio darbo dalis.
Francis Wurtz
GUE/NGL frakcijos vardu. - (FR) Ponia pirmininke, Tarybos Pirmininke, Komisijos Pirmininke, jau kelias savaites stebime visuotinę paniką ir nepakeliamus nuostolius svaiginančiame krintančių milijardų dolerių ir eurų fone.
Visa tai sukėlsistema, vardan kurios Europos vadovai jau daug metų rekomendavo mažinti atlyginimus ir atsargiai tvarkyti socialines išlaidas ir leido augti nelygybei. Dabar tie patys vadovai skuba traukti bankus iš seklumos ir grąžinti juos į privatų sektorių, kartu skelbdami ilgą nuosmukį ir nuostolius plačiajai visuomenei.
Daugelis tų, kurie visiškai apstulbinti seka šiuos įvykius, negali nematyti juose pamokos - ne apie nesaikingumą, pone G. Watsonai, o apie pačią kapitalizmo su visu jo neteisingumu ir negailestingumu esmę nepaisant visų jo virsmų per pastaruosius kelis dešimtmečius. Manau, kad Europos vadovai turės pasiaiškinti mūsų bendrapiliečiams. Daugiau galvokite apie savo pareigas, užuot abejoję visuotinio balsavimo teise Airijoje ar kur kitur.
Šiandien noriu pateikti tris neatidėliotinus ir logiškus pasiūlymus, kaip spręsti aktualiausius klausimus ir kartu sudaryti galimybę iš tikrųjų pakeisti politinę orientaciją. Pirmiausia manau, kad turime nešykštėdami didinti mažas ir vidutines santaupas turinčių gyventojų, ne be pagrindo susirūpinusių savo kukliu turtu, pasitikėjimą. Apie tai paskelbta buvo, manau, per vėlai, nedrąsiai ir neaiškiai. Spalio 15 d. visa Europos Vadovų Taryba turi oficialiai suteikti visišką indėlių garantiją visoje Europos Sąjungos teritorijoje.
Antra, elementarus etikos suvokimas ir paprasčiausias dėmesys efektyvumui turėtų neleisti raganių pameistriams nei dabar, nei ateityje pelnytis iš valstybės pagalbos, kurios prireikdėl jų neracionalaus išlaidavimo sukeltos griūties. Būtent todėl kiekviena vyriausybturėtų - arba bet kokiu atveju turėtų galėti - kompensuoti finansų institucijoms rizikuojant suteiktą pagalbą per ilgalaikį jų gyvybingo turto nacionalizavimą. Tai būtų daroma tam, kad ateityje būtų sukurtas viešasis finansų sektorius, finansuojantis tik socialiai vertingas investicijas, visų pirma tokias, kurios kurtų darbo vietas.
Trečias, platesnis klausimas - norint padėti ekonomikai, būtina nauja ambicinga kreditavimo politika. Tai liečia ir EIB, ir ECB. Kai dėl EIB, jam turėtų būti pavesta garantuoti galimybes MVĮ gauti jų produkcijai plėtoti reikalingas paskolas ir jam turėtų būti skiriami tam reikalingi ištekliai, tačiau tik jei tose MVĮ bus sukurta tikrų, tinkamai apmokamų darbo vietų ir bus gerbiamos jų darbuotojų teisės. Šiuo požiūriu manau, kad sprendimas padėti MVĮ per trejus metus skiriant joms 30 mlrd. EUR yra geras, tačiau taip pat manau, kad ši suma per maža ir laikas per ilgas. Vien tik Prancūzijoje MVĮ reikia 60 mlrd. EUR per metus, o Europos Sąjungoje juk yra 27 šalys. Be to, daugeliui jų deguonies reikia būtent dabar. Vėliau gali būti per vėlu.
Kalbant apie ECB, akivaizdu, kad būtina dabar arba niekada prašyti jo prisiderinti prie gyvybiškai svarbių ekonomikos ir mūsų įmonių poreikių, kad lėšos būtų skiriamos ne finansų rinkoms, o realiajai ekonomikai. Jis turi tam vieną priemonę ir mums nesuprantama, kodėl jis užsispyrusiai jos netaiko. Ta priemon- tai atrankinis kreditavimas, kuris yra labai brangus, jei naudojamas finansinėms operacijoms, bet lengvai prieinamas, jei juo skatinama kurti darbo vietas, kelti darbuotojų kvalifikaciją ir daryti visas kitas vertingas investicijas.
Žinau, kad kai kurie iš šių pasiūlymų nėra labai tradiciniai. Tai kas? Man labiau patiktų ne tradicingriūnančios ES politika, o reaguojanti ir kūrybiška politika, kuria būtų siekiama atgaivinti Europą ir visiems europiečiams užtikrinti orų gyvenimą.
Nigel Farage
IND/DEM frakcijos vardu. - Ponia pirmininke, kokia keista ta senoji Europos Sąjunga, ar ne? Praėjusį šeštadienį po linksmų sočių pietų Eliziejaus rūmuose Europos vadovai, stovėdami ant laiptelių, su vargiai įtikinamomis šypsenomis veiduose kalbėjo apie solidarumą. Žinoma, kad šypsenos buvo neįtikinamos, juk Prezidento N. Sarkozy pasiūlytas JAV stiliaus gelbėjimo planas jau subyrėjo į dulkes. Nepaisant to, buvo sakoma "mes solidarūs". Ir vis dėlto juokingai veidmainiškai Vokietijos Kanclernusprendė, kad svarbiausia - Vokietijos interesai ir tik po to - Europos interesai, ir už šį vaidinimą tikriausiai pirmą kartą per daug metų ji sulaukaudringų plojimų iš savo pačios elektorato.
Žinoma, šia kryptimi pirmi pradėjo eiti airiai, savaitę prieš tai pasukę savo keliu, ir mano susižavėjimas Airija kasdien vis auga. Tačiau manau, kad pasirodys, jog praėjusi savaitatvertnaują puslapį viso šio Europos projekto istorijoje. Matote, vienintelis būdas neleisti šalims paisyti tik savo pačių nacionalinių interesų yra atimti iš jų šią teisę - čia, Frankfurte, įkurti iždo departamentą, kuris nustatytų mokesčius ir tvarkytų vyriausybių išlaidas. Tiesą sakant, šią popietę jau girdėjau kai kuriuos ES ekstremistus iš tikrųjų raginančius tai daryti. Tačiau tai neįmanoma, nes taip nenusipelnysite visuomenės paramos. Iš tikrųjų tai būtų dar nepopuliaresnis žingsnis negu jūsų nenorima Lisabonos sutartis.
Ne: labiau tikėtina, kad tai, kas įvyko praėjusią savaitę, yra pabaigos pradžia. Apie tai jau kalba rinkos. Italijos vyriausybės obligacijos dabar 1 procentu pelningesnės negu Vokietijos arba Prancūzijos vyriausybių obligacijos. Rinkos sako, kad Ekonominir pinigų sąjunga ilgi negyvuos. Ir aš tuo nesistebiu, nes tai niekada nebuvo optimali valiutos zona. Viena palūkanų norma niekada netiks visoms skirtingoms šalims, o jūs dar niekada neturėjote tikro visuomenės palaikymo.
Tačiau turi būti viena arba kita: arba viską valdanti visavertES valstybė, arba jos skilimas ir grįžimas prie nacionalinio valdymo. Kreditų krizkirto mums visiems, tačiau tunelio gale matau šviesos lopinėlį. Matau naudą: galbūt tai yra viso šio beprotiško ir nenorimo projekto pabaigos pradžia.
Jana Bobošíková
(CS) Ponios ir ponai, kitą savaitę Komisijos ir Europos Sąjungos valstybių narių atstovai turi atsispirti dviem pagundoms. Pirma, jie turi susitaikyti su tuo, kad Lisabonos sutartis žlugo ir bet koks spaudimas Airijos piliečiams, kad jie pakeistų nuomonę yra nepriimtinas, todėl ratifikavimo procesas turėtų būti sustabdytas. Antra, visi aukšto rango politikai turėtų suprasti, kad tokio dalyko kaip pietūs už dyką nėra. Jie turi tuoj pat baigti vaidinti Mesijus, kurie išgelbės Sąjungos ekonomiką žaisdami ruletę su rinkos laisve ir mokesčių mokėtojų pinigais. Akcininkai ir bankų valdytojai turėtų sumokėti už blogą bankų darbą.
Ponios ir ponai, šiuo metu visi politikai siūlo garantijas, kad išgelbėtų neatsakingus bankininkus. Taip elgdamiesi jie kelia pavojų moralei. Teikdami valstybės garantijas jie juokiasi iš mokesčių mokėtojų ir išliaupsintų mažųjų ir vidutinių įmonių. Didiesiems investuotojams jie siunčia vieną signalą: turite teisę tikėtis didelio pelno ir nepatirti jokios rizikos ir ypač jokios atsakomybės. Tačiau mainais už šią pagalbą politikai taip pat daug ko tikisi, o būtent - reguliuoti rinką. Tai neapsaugos nuo krizės. Tai tik ją atitolins. Be to, atsisakydami sąžiningos ekonominės konkurencijos taisyklių mes sukelsime painiavą.
Ponios ir ponai, susidūrėme su nuosmukiu ir didėjančiu nedarbu. Tuo pačiu metu politikos elitui tenka sunkus išbandymas: pasiduoti populizmo vilionėms, visada siūlančioms lengvus sprendimus, ar ne. Ketvirtajame praėjusio amžiaus dešimtmetyje Europa neatlaikaudros ir žlugo. Tvirtai tikiu, kad šiandien audrą atlaikysime.
Jean-Pierre Jouyet
einantis Tarybos pirmininko pareigas. - (FR) Ponia pirmininke, Komisijos Pirmininke, ponios ir ponai, kalbėsiu trumpai. Pasiklausęs jūsų noriu jums pasakyti viena: pirma pamoka, kurią išmokau per pirmą Prancūzijos pirmininkavimo kadencijos pusę, yra ta, kad viena kriznepanaikina kitų krizių.
Finansų kriznepanaikina išorės santykių, t. y. santykių su Rusija ir Gruzija bei kitomis pasaulio šalimis, krizės; finansų ir išorės santykių krizės nepanaikina maisto ir ekologinės krizės. Visus šiuos iššūkius reikia atremti, netgi jei tam reikėtų prisitaikyti siekiant išlaikyti mūsų prioritetus.
O prioritetai yra trys: pirmąjį jūs paminėjote kalbėdami - tai yra pasitikėjimo susigrąžinimas, kuris, kaip sakKomisijos Pirmininkas, reikalingas tam, kad mūsų bendrapiliečiai jaustųsi labiau apsaugoti Europoje ir kad tarp Europos Sąjungos - tos visų mūsų puoselėjamos idėjos apie Europą - ir mūsų bendrapiliečių neatsivertų praraja.
Antrasis prioritetas - pakoreguoti mūsų institucinę sistemą taip, kad Europa būtų aktyvesnė, geriau organizuota, pajėgesnpriimti sprendimus - ir priimanti juos greitai, nes visi žinome, kad joks iš šių iššūkių negali būti išspręstas atskirai arba nacionaliniu lygmeniu.
Trečiasis prioritetas - sukurti tokį vystymosi modelį, kuris būtų tvaresnis, labiau orientuotas į ateitį ir teisingą išteklių valdymą, ir kartu atsižvelgtų į labai staigų mūsų šalių ekonomikos augimo sulėtėjimą, kokį, kaip visi žinome, tuoj patirsime.
Visiškai pritariu tam, ką sakEuropos Komisijos Pirmininkas. Turime būti sąžiningi, turime kompensuoti prarastą laiką ir keisti kai kurias dogmas. Manau, kad Komisijos Pirmininkas tai suprato ir jo pasiūlymai nukreipti teisinga linkme. Akivaizdu, kad turime siekti didesnės integracijos ir griežtinti finansų priežiūrą Europos lygmeniu.
Nekartosiu visų išvardytų priemonių, tačiau aišku, kad Taryba ir valstybės narės turi prisiimti joms tenkančias pareigas, o Parlamentas turi prisiimti atsakomybę už pateiktus svarstyti pasiūlymus - kurie yra labai būtini - dėl standartų, kredito reitingų agentūrų, kapitalo ir kredito santykio, vadovų atlyginimų ir kitų bankų sektoriaus darbuotojų atlyginimų (yra ir toks "atlyginimas už rezultatus", apie kurį mažai kalbama, bet man tai atrodo rimta problema). Žiūrint iš šios pozicijos, tikiu, kad aukšto lygio grupės įkūrimas yra puiki iniciatyva. Tačiau Tarybai pirmininkaujančios valstybės narės vardu norėčiau pasakyti, kad grupės sudėtis turėtų būti įvairesnir kuo gausesnė, bet tik tiek, kad nenukentėtų jos efektyvumas. Kaip sakKomisijos Pirmininkas, šiandien kilusi likvidumo krizrytoj neturėtų virsti pasitikėjimo krize.
J. Daul puikiai apibūdino, kokių pokyčių reikia norint pasiekti vis dar išliekančius tikslus, visų pirma dėl energetikos / klimato priemonių paketo. Taip pat labai svarbu, kaip jis pažymėjo, kad remtume MVĮ ir kad Europos investicijų bankas iš tikrųjų imtųsi ryžtingų veiksmų. Taigi, sutartas finansinių priemonių paketas, skirtas mažosioms ir vidutinėm įmonėms remti, yra svarbus ir turi būti įgyvendintas labai greitai.
Pritariu tam, ką sakM. Schulz. Turime labiau koordinuoti savo veiksmus. Mums reikia veiksmų plano. Taip pat reikia paramos verslui veiksmų plano. Būtent tai sakM. Schulz ir aš visiškai tam pritariu. Jis žino, kad mes paremsime jį šiuo klausimu. Kadangi jis jau užmezgęs gerus ryšius su P. Steinbrucku, manau, jis galės ir jį įtikinti.
Dėl to, ką sakG. Watson, sutinku su juo, kad reguliavimą reikia ne griežtinti, o pritaikyti. Štai kas svarbu. Tačiau mes nesame ir reguliavimo dogmatikai. Kaip daugelis jūsų sakė, akivaizdu, kad norėdami susigrąžinti pasitikėjimą turime reguliuoti minėtas sritis, o reguliavimas turi būti geriau pritaikytas ir greičiau reaguojantis. Čia vėlgi, atsakomybę turi prisiimti valstybės narės.
Galiausiai, kaip sakF. Wurtz, turime užtikrinti, kad Europos investicijų bankas šioje srityje atliktų pirmaeilį vaidmenį. Europos Vadovų Taryba kalbės apie tai, o mes turime imtis visų būtinų priemonių, kad sukurtume tokią institucinę struktūrą, kuri tiktų finansinėms grupėms, finansų rinkos dalyviams, vis dažniau veiklą vykdantiems keliose valstybėse. Štai kur tikra problema, kurią turime spręsti kilus šiai krizei: mūsų sandara tebėra grynai nacionalinė, o iššūkiai yra bendri visai Europai. Kartu privalome rasti būdų, kaip pakeisti reguliavimo metodus, o ne didinti reguliavimą, taip pat privalome pasirūpinti, kad Europa susivienytų ir jos balsas būtų išgirstas artėjančiuose tarptautiniuose susitikimuose, kad, ne taip kaip anksčiau, kiti nesiimtų nustatyti mums taisyklių ir nekeltų netvarkos, kurios pasekmės tektų mums, o kad artėtume prie stabilesnės tarptautinės tvarkos - tvarkos, labiau padėsiančios atremti pasaulinius iššūkius.
José Manuel Barroso
Komisijos Pirmininkas. - (FR) Ponia pirmininke, norėčiau pabrėžti du tris dalykus, kurie atrodo svarbūs šiame diskusijų etape. Apskritai, pastebėjau, kad vis dėlto sutariame dėl bendrų krypčių, kuriomis turėtume eiti.
Būtina suprasti, kad atsidūrėme ypač neįprastoje padėtyje ir kad transnacionalinę krizę įveikti teks iš esmės nacionaliniu lygmeniu. Tiesa ta, kad priežiūros institucijos yra nacionalinės. Komisija ir Europos centrinis bankas neturi galios vykdyti finansų priežiūros.
Kalbant apie Komisijos galias, ypač valstybės pagalbos klausimu, mes šiuo klausimu jau turime šiokį tokį įdirbį ir galiu jus patikinti, kad mūsų tarnybos puikiai bendradarbiauja su vyriausybėmis, kurios nuo pat pradžių norėjo palaikyti su mumis ryšį. Taip pat galiu pasakyti, kad bendradarbiavimas su Europos centriniu banku yra puikus ir kad aš dar kartą įsitikinau, kokias didžiules pastangas dėjo Tarybai pirmininkaujanti Prancūzija šiame sudėtingame fragmentiškų priežiūros sistemų - nors ir su europine dimensija - fone siekdama bendro europinio požiūrio. Bet kokiu atveju sveikinu Europos centrinio banko šiandien priimtą sprendimą sumažinti palūkanų normą - sprendimą, suderintą su kitais centriniais bankais.
Jūsų pasisakymuose išryškintų aspektų klausimu norėčiau pabrėžti du dalykus. Pirmas klausimas, kurį iškėlJ. Daul, yra susijęs su realiąja ekonomika ir MVĮ. Dabar jau aišku - ir tai yra pripažintas faktas, kad krizjau paveikrealiąją ekonomiką ir kad mūsų laukia dar sunkesni laikai. Aš įsitikinęs, kad visose Europoje vykdomose reformose turime rasti tikslinių priemonių, kaip prisitaikyti prie daug sudėtingesnės konkurencijos ir kaip konkrečiai padėti MVĮ. Tai viena iš priežasčių, dėl kurių pagal šias iniciatyvas Europos investicijų bankas yra skatinamas vykdyti MVĮ skirtas priemones. Ateinančius kelis mėnesius reikia labai akylai stebėti įvykių eigą šioje srityje, realiosios ekonomikos srityje.
Kitas M. Schulzo iškeltas klausimas - tai ne Europos šalių bėdos, pačių skurdžiausiųjų bėdos. Manau, kad privalau atkreipti jūsų dėmesį į čia slypinčią svarbią problemą. Šiuo metu kalbame apie "finansų gelbėjimą", tačiau turime nepamiršti "žmonių gelbėjimo". Pasaulio banko duomenimis, šiais metais badaus 75 mln. žmonių. Kitais metais Bankas prognozuoja dar 100 mln.
Štai kodėl, pripažindami, kad Europoje problemų labai padaugėjo, kartu turime nepamiršti besivystančiose šalyse kylančių problemų. Negalime pamiršti tragedijos Afrikoje. Turime stengtis teigiamai atsakyti į prašymą, adresuotą visiems valstybių ir vyriausybių vadovams ir, manau, Europos Parlamento Pirmininkui, kurį neseniai gavome iš Jungtinių Tautų Generalinio Sekretoriaus ir Pasaulio banko pirmininko, kad Europos institucijos, t. y. Parlamentas ir Taryba, patvirtintų Komisijos iniciatyvą dėl paramos besivystančių šalių žemės ūkiui plano įgyvendinimo.
Kaip visiškai teisingai sakJ. P.Jouyet, negalime pamiršti, kad visos šios krizės - finansų krizė, pasaulinmaisto krizė, energetikos krizir kai kurie svarbūs geopolitinės krizės aspektai - yra susijusios. Labai norėčiau, kad Europa konstruktyviai dirbtų - ir ne tik mums, europiečiams, bet ir viso likusio pasaulio labui.
Prie naujos tvarkos globalizacijos pasaulyje, kurią norėtume matyti sąžiningą, prisidedame ne atsiribodami, ne abejodami rinkos ekonomika, o mėgindami rinkos ekonomikoje taikyti sąžiningesnius principus ir taisykles. Kaip jau buvo sakyta, dabartinproblema yra ne tiek rinkos - nors daugelis rinkos dalyvių elgiasi nepriimtinai, - kiek nesugebėjimų problema, tam tikrų politinės valdžios ar valstybės institucijų, nemokėjusių tinkamai reguliuoti rinkos, kompetencijos problema.
Baigdamas norėčiau pasakyti, kad kasdien palaikydamas ryšį su vyriausybėmis, matau, kad jos pripažįsta poreikį spręsti problemas Europos mastu. Pavyzdžiui, - ir jūs, neabejoju, puikiai tai žinote, - tarptautinėms finansų institucijoms iki šiol Europa ir netgi euro zona iš tikrųjų neegzistavo. Ir tik prieš kelis mėnesius, po ne vienus metus trukusių įkalbinėjimų, Europos Komisijai pagaliau pavyko išsikovoti teisę dalyvauti Finansinio stabilumo forume.
Neginčijamas faktas tai, kad kol kas - netgi esant Stabilumo ir augimo paktui ir netgi esant Europos centriniam bankui - ES išorinis dalyvavimas tarptautinėse finansinėse struktūrose toli gražu neprilygsta faktinei Ekonominės ir pinigų sąjungos svarbai ir viso Europos Sąjungos projekto esmei. Todėl netgi pačioje krizėje matau galimybių. Jei būsime išmintingi, jei suvoksime, ką galime ir privalome padaryti, manau, kad galėsime toliau plėtoti piliečiams tarnaujančios Europos idėją.
Philip Bushill-Matthews
Ponia pirmininke, dabartinkrizveikia ne tik bankus ir investuotojus. Gamintojams, mažmeniniams prekybininkams, importuotojams ir eksportuotojams vis sunkiau gauti jiems reikalingo apyvartinio kapitalo, todėl atsiranda realus pavojus, kad prekybos nuosmukis dar labiau paaštrės. Todėl ypač daug dėmesio reikia skirti laisviems prekių srautams išlaikyti - ir ne tik Europoje, bet ir prekyboje su besivystančiomis šalimis, kaip ką tik sakPirmininkas J. M. Barroso.
Štai kodėl šiuo metu svarbu kuo greičiau paskirti naują Komisijos narį, atsakingą už prekybą - ir tai yra vienas iš dviejų, tarpusavyje susijusių klausimų, kuriais norėčiau pakalbėti. Mano kolegos šiuose Rūmuose tikriausiai prisimena, kad mesi visi - beveik visos partijos ir delegacijos - palaikėme Peterio Mandelsono kandidatūrą, kai jis buvo skiriamas į šias pareigas. Jį palaiknet britų konservatoriai. Tikiuosi, kad taip bus ir su jo pareigų perėmėja, tačiau turėčiau jums pasakyti, kad ne vienas kolega iš įvairių delegacijų jau pareišksusirūpinimą, kad jai akivaizdžiai trūksta patirties šioms svarbioms pareigoms prekybos politikos srityje eiti.
Todėl esu įsitikinęs, kad ir jai, ir mums būtų naudinga atkelti jos perklausą iš lapkričio 10 d., jei tik tai įmanoma. Vienas mėnuo yra ilgas laiko tarpas - per jį gali atsirasti naujų abejonių. Yra dar viena priežastis: man ką tik persiuntelektroninį laišką, kuriame rašoma, kad spalio 16 d. numatytas Transatlantinės ekonomikos tarybos susitikimas atidėtas, nes kadenciją baigiantis Komisijos narys "baigkadenciją", o naujas Komisijos narys dar nepaskirtas. Tad prašyčiau paspartinti procesą. Tai būtų naudinga mums visiems.
Kitas man rūpimas klausimas - MVĮ, apie kurias taip aistringai kalbėjo mano geras draugas ir kolega Joseph Daul. Kai Taryba kalba apie didelį vaizdą, gal galėtų ji pakalbėti ir apie mažą vaizdelį? Prieš kelias dienas pastebėjau, kad rugpjūčio mėn. pabaigoje baigėsi konsultacijos dėl vėluojančių atsiskaitymų direktyvos. Manau, kad buvo parinktas netinkamas laikas. Kad ir ką įmonės pasakiki rugpjūčio mėn. pabaigos, dabar jų žodis būtų buvęs stipresnis. Norėčiau paprašyti pratęsti konsultacijas dar bent keliems mėnesiams, nes manau, kad turime apsvarstyti apyvartinio kapitalo trūkumo klausimą atsižvelgdami į naujas aplinkybes. Aš nemanau, kad persvarsčius vėluojančių atsiskaitymų direktyvą ši problema bus išspręsta, tačiau manau, kad atlikę tokią analizę geriau suprasime problemą.
Pervenche Berès
(FR) Ponia pirmininke, Tarybos Pirmininke, labai gaila, kad čia nėra už ECOFIN tarybą atsakingos ministrės. Ji yra šios Tarybos Pirmininkir ragina stiprinti bendradarbiavimą Europoje. Manau, jos vieta šiandien yra čia, tarp mūsų.
Komisijos Pirmininke, klausiausi jūsų ir nenoriu kartoti tų, kurie sako, kad visa tai tėra tušti žodžiai, tačiau vis dėlto, ar nuo tada, kai kilo ši krizė, nors kartą iš tikrųjų stengėtės susitelkti ir spręsti šiuos klausimus? Keletą kartų jūs čia pasirodėte su pasiūlymais, ypač kai manėte, kad valstybėse narėse, ypač didžiosiose (turiu galvoje Prancūziją ir Vokietiją ir jų valstybinius gerovės fondus), gali kilti bėdų. Jūs pateikėte pasiūlymus, kuriuos parengjūsų paties kabinetas atsakingam Komisijos nariui Charliui McCreevy nedalyvaujant.
Tačiau man susidarįspūdis, kad nuo to laiko jūs nebuvote ypač susitelkę. Bet tiek to, aš tik norėjau kai ko jūsų paklausti: kur šiandien slepiate už finansų rinkų būklę atsakingą Komisijos narį? Argi jis neturėtų būti šalia jūsų? Man malonu šalia jūsų matyti mūsų bičiulį Joaquiną Almuniją, tačiau truputį keista, kad čia nėra atsakingojo Komisijos nario.
Kalbant apie atsakingąjį Komisijos narį, kai 2007 m. liepos mėn. buvos sutelktos visos jos tarnybos, ką jis padarė, kad informuotų mus apie tai, kad Europos bankų padėtis bus dramatiška ir kad dramatiškos bus šios krizės pasekmės Europos ekonomikai? Jūsų tarnybos apie tai buvo informuotos. Būtent tada, pone J. M. Barroso, ir reikėjo pateikti pasiūlymus dėl indėlių draudimo, kurie būtų leidę mums įtikinti Europos indėlininkus, kaip mes ketiname suvaldyti šią sudėtingą padėtį. Kur tuomet buvo jūsų Komisijos narys?
Jūs džiaugiatės, kad Komisija - paklausykite manęs, pone J. M. Barroso - buvo pakviesta į Finansinio stabilumo forumą. Bet ar žinote, kad praėjusį pirmadienį vykusiame Forumo susitikime jūsų Komisijos narys C. McCreevy nedalyvavo, nes tuo metu jis buvo Dubline? Ką jis sakė, kai jo šalis nusprendsavarankiškai spręsti indėlių draudimo klausimą sektoriuje, už kurį jis atsakingas Komisijoje?
Jūs sakote, kad Europos Vadovų Taryboje jaučiamas pasipriešinimas, tačiau ar tikrai turite laukti nurodymų iš finansų ministrų, kad galėtumėte sukurti indėlių draudimo sistemą arba svarstyti, kaip Europos lygmeniu turėtų būti taikomi apskaitos standartai?
Pone J. M. Barroso, šiandien jūsų politinpareiga parodyti drąsą, lyderystę ir iniciatyvą. Kol kas to dar nemačiau.
Wolf Klinz
(DE) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, viskas vyksta labai greitai, rinkos krinta laisvu kritimu. Niekas nežino, ar viskas prasidėjo dėl pasitikėjimo praradimo, ar čia spekuliantų, mėginančių išsiaiškinti, ar - ir kiek - jie vis dar gali parklupdyti rinkas, darbas.
Šį vasario mėn. visą dieną trukusiame seminare Liberalų ir demokratų aljanso už Europą frakcija jau mėgino nustatyti krizės priežastis ir už kokias konkrečias priemones balsuoti, kad tokia kriznepasikartotų ateityje.
Kaltindami pavienius rinkos dalyvius ne ką telaimėsime. Turime pripažinti, kad suklydome visi: investicijų bankai, kuriantys tokius sudėtingus produktus, kad niekas jų nesupranta, būsto paskolas teikiantys bankai, neatliekantys kredito vertinimo, reitingų agentūros, pro pirštus žiūrėjusios į interesų konfliktus, priežiūros institucijos, nepakankamai glaudžiai bendradarbiavusios viena su kita ir su atitinkamais centriniais bankais ir nesistengusios užtikrinti tikro skaidrumo specialios paskirties bendrovėse, kurios neprivalo atskirai rengti balansinių ataskaitų.
Per daug ilgai buvo nieko nedaroma! Komisija, kurios mes jau seniai prašėme pasigilinti į reitingų agentūrų veiklą ir pateikti mums paaiškinimus bei padidinti skaidrumą kitose srityse, per ilgai lauknesiimdama jokių priemonių. Dabar praktiškai kasdien imamasi tokių priemonių, apie kokias prieš kelis mėnesius nebūtų buvę galima net pagalvoti: šeštadienį - G7 susitikimas, pirmadienį - 27 valstybių narių susitikimas, antradienį - finansų ministrų susitikimas, šiandien - Britanijos vyriausybės patvirtintos priemonės, o čia dar ir suderinta centrinių bankų iniciatyva ir palūkanų normų sumažinimas! Puiku. Tikiuosi, šios priemonės pasiteisins, tačiau rinkos gali neteisingai jas suprasti ir vertinti kaip plintančios panikos išraišką - o to, žinoma, reikia vengti.
Name - 27 kambariai, pro stogą veržiasi liepsnos, o ką tuo metu daro 27 gyventojai? Jie kiekvienas atskirai gesina gaisrą savo kambaryje, užuot gesinę jį kartu.
Hélène Flautre
(FR) Ponia pirmininke, šioje finansų krizėje Europos imigracijos ir prieglobsčio paktas bus nustumtas į antrą planą. Galbūt tai nėra blogai. Galbūt ten jam ir vieta. Tiesą sakant, stebėjomės, kad šis Imigracijos ir prieglobsčio paktas taip skiriasi palyginti su Europos Sąjungos ir valstybių narių daug metų vykdyta politika.
Taigi, tai tiesa! Ką šis naujas paktas pakeis migrantams, kurie bėga nuo policijos smurto, prekybos žmonėmis, absurdiško biurokratizmo? Ar jis apsaugos jų žmogiškąjį orumą, jų teises? Ar jis užtikrins Tarptautinės konvencijos dėl visų darbuotojų migrantų ir jų šeimų narių teisių apsaugos įgyvendinimą? Ne!
Kas pasikeis skurdo, karo, stichinių nelaimių, didėjančių prieglobsčio teisės ribojimų aukoms? Ar žmonės pradės kvestionuoti, kaip absurdiška kreiptis dėl prieglobsčio pirmojoje prieglobsčio šalyje? Ar bus baigta su nagrinėjimais supaprastinta tvarka ir, sakyčiau, nepatikimais saugių šalių sąrašais? Ar tai reikš, kad legaliai dirbantys ir mūsų ekonominio ir socialinio gyvenimo dalį sudarantys migrantai bus oficialiai pripažinti? Ne!
O kaip dėl tų migrantų, įskaitant nepilnamečius, kurie kalinami arba išvaryti netgi į tas šalis, kur su jais bus netinkamai elgiamasi, kur jie neturi šeimos, kurios kalba jie nekalba, ar jiems kas nors pasikeis? Ar atsisakysime readmisijos ir tranzito susitarimų šalyse, kuriose pažeidžiamos žmogaus teisės? Ne!
Jūs suvokiate, kad visame pasaulyje žmonės juokiasi iš prieglobsčio ir imigracijos politikos. Kaskart, kai vykstate į tarptautinę konferenciją, girdite apie didžiulius žmogaus teisių pažeidimus, kuriuos patiria migrantai dėl Europos prieglobsčio ir imigracijos politikos. Manau, kad tai turi pasikeisti. Mums reikia politikos, pagrįstos pragmatiškumu, o ne veidmainyste, kuri yra Europos imigracijos ir prieglobsčio pakto "prekės ženklas".
Cristiana Muscardini
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, mes visiškai pritariame Prezidento N. Sarkozy Eviane pasakytiems žodžiams, kad tik suderinti centrinių bankų ir vyriausybių veiksmai leis pažaboti sisteminę riziką.
Tačiau nepaisant šių žodžių ir šiandien čia vykstančių įdomių diskusijų, mums vis tiek kyla nerimauti verčiančių abejonių - kodėl Europos centrinis bankas palūkanų normos nesumažino greičiau, iš karto po įvykių JAV rinkoje, pasaulio rinkose ir finansų rinkose, ypač kai kuriose ES šalyse.
Mums kyla abejonių, nes nebuvo aiškios pozicijos dėl išvestinių priemonių, dėl kurių, kaip žinome, pagrindinėms Italijos ir kitų Europos šalių valdžios įstaigoms ir institucijoms susikaupdidžiulės skolos.
Mums kyla abejonių, nes toliau buvo vykdoma bankinių institucijų konsolidacijos politika, dėl kurios susikūrnemažai gigantų su smėlio pamatais, neatsižvelgiant į tikrąsias mūsų šalyse esamas sistemas ir į tai, kodėl nebuvo kontroliuojami vartojimo kreditai - dėl to susidardidžiulės skolos ir gyventojams, ir - kaip antrinis poveikis - bankams.
Trumpai tariant, mes prašome, kad Europa šiandien turėtų drąsos ir persvarstytų Stabilumo paktą, kuris yra praėjusio amžiaus atgyvena. Kasdien kylant vis naujoms krizėms reikia skubių ir garantuotų sprendimų. Kad jau prieš tai minėjome mažąsias ir vidutines įmones, prašome, kad Taryba aiškiai pasakytų Komisijai, kad jos pareiga toliau mažinti kuro kainas.
Frank Vanhecke
(NL) Ponia pirmininke, šiek tiek kuklumo niekam nepakenktų, taip pat ir politikams. Aišku viena: vargu ar šios pasaulinės finansų krizės fone Europos Sąjungos institucijos yra kas nors daugiau nei visiškai bejėgiai stebėtojai, o Europos Parlamentas - visiškai bejėgis "plepalų maišas".
Todėl pradėsiu nuo kai kurių kitų klausimų, už kuriuos mes tikrai esame atsakingi. Iš pradžių buvo planuojama, kad Tarybos susitikime dominuos Airijos ir merdinčios Lisabonos sutarties klausimas. Tačiau pastaruoju metu vadovaujančių eurokratų daromi pareiškimai man sukelia labai stiprų déjà vu jausmą. Vienas iš pavyzdžių - Komisijos narM. Wallström, kuri dar šią savaitę pareiškė, kad referendumas Airijoje iš esmės neturi nieko bendra su pačia sutartimi, kad tai labiau susiję su etika ir mokesčiais. Komisijos supratimu, Airijos "ne" iš tikrųjų yra "taip". Kodėl man kyla déjà vu - todėl, kad panašius pareiškimus darEuropos aparato nariai po referendumų Prancūzijoje ir Nyderlanduose. Žmonės sako "ne", o eurokratai girdi "taip".
Toks elementarios demokratijos negerbimas yra akivaizdus šios Europos struktūrinis bruožas. Tam tikras uždaras politinis Europos elitas, tvora apsitvėręs nuo žmonių, eina priekyje ir priima sprendimus nepaisydamas žmonių, o įvykus tikrai nelaimei, kokia kilo dabar, atrodo visiškai bejėgis.
Dar vienas pavyzdys: naujausi tyrimai rodo, kad mūsų šalių piliečių pasipriešinimas Turkijos priėmimui yra stipresnis nei kada nors anksčiau - ir ką gi mes darome? Mes toliau spartiname derybas dėl šios šalies stojimo. DabartinEuropa yra visiška priešingybviskam, kas susiję su demokratija. Be to, mes negalime išspręsti šios piliečių nepasitikėjimo problemos vaidindami, kad dirbame, ir apsimesdami, kad labai prisidedame prie šios finansų krizės įveikimo.
Jacek Saryusz-Wolski
- (FR) Ponia pirmininke, ministre, Komisijos nary, aš Komisijai ir Tarybai noriu pasakyti štai ką: šios finansų krizės sūkuryje nepamirškime pasidomėti, kas padaryta po rugsėjo 1 d. vykusio neeilinio Tarybos susitikimo, ypač Gruzijos ir Baltarusijos klausimais.
Gruzija pralaimėjo karą, tačiau turėtų laimėti taiką ir mes turime padaryti viską, ką galime, kad taip ir būtų. Turiu galvoje du dalykus: skirti Gruzijai didelę finansinę pagalbą atstatymui ir padėti stiprinti demokratines reformas.
Europos Sąjunga greičiau ir veiksmingiau nei mūsų draugai iš Amerikos reagavo į krizę Kaukaze, ir mūsų atsakas buvo nuoseklus ir pagrįstas solidarumu - už tai ačiū ir sveikinimai pirmininkaujančiai Prancūzijai.
Turime atsižvelgti į Gruzijos krizės poveikį visam regionui ir pačiai Europos Sąjungai. Dabar svarbiau nei bet kada užmegzti aukštesnio lygio santykius su rytiniais kaimynais, būtent - per Rytų partnerystę. Mums reikia stiprios demokratinės Gruzijos, o Gruzijai reikia mūsų. Visa tai - mūsų, Europos, bendram labui - turiu galvoje energetinį saugumą ir Kaukazo transporto koridorių alternatyviam naftos ir dujų tranzitui. Tikimės, kad Komisija ir Taryba užtikrins esamų naftotiekių ir dujotiekių apsaugą ir toliau plėtos taip labai trūkstamą bendrą užsienio politiką energetikos srityje.
Dabar dėl Baltarusijos: padėtis šioje šalyje po truputį gerėja ir atsiranda pirmų liberalizacijos ženklų. Rinkimai nebuvo demokratiški. Į tai turime reaguoti vykdydami naują politiką Baltarusijos atžvilgiu - Baltarusijos izoliacijos mažinimo politiką, tačiau atsiveriant tik iki tam tikro lygio, atsižvelgiant į tam tikrų sąlygų įvykdymą ir laipsnišką santykio "duoti - imti" plėtojimą. Tai reiškia šias priemones: atrankinis Europos kaimynystės politikos ir žmogaus teisių priemonių taikymas, atrankinis vizų sankcijų panaikinimas pareigūnams, atvykimo vizų kainų sumažinimas perpus Baltarusijos piliečiams, politinio dialogo atnaujinimas, parama aktyvesniam ekonominiam bendradarbiavimui su Europos Sąjunga, pilietinės visuomenės, NVO, tautinių mažumų ir laisvos žiniasklaidos apsauga - ir visa tai glaudžiai konsultuojantis su tais, kurie atstovauja Baltarusijos demokratinei pozicijai.
Enrique Barón Crespo
(ES) Ponia pirmininke, Tarybos Pirmininke, Komisijos nary, ponios ir ponai, manau, kad būsimam Europos Vadovų Tarybos susitikimui turime nusiųsti tokią žinią: būtina atkurti ir sustiprinti Europos piliečių pasitikėjimą mūsų projektu.
Priežastis ta, kad nusprendėme sukurti Ekonominę ir pinigų sąjungą, kuri kuriama, bet dar nebaigta. Visą savaitę, užsikrėtę iš JAV atėjusia epidemija, rizikavome arba pulti panikuoti, arba masiškai bėgti, bet, manau, padėtis buvo ištaisyta. Laiku buvo parodyta, kad Europos institucijos dirba: tai ir vakar įvykęs ECOFIN susitikimas, ir šiandien suderintas palūkanų normų mažinimas.
Turime padėti savo gamybos sistemai; šiuo požiūriu, be Bendrijos iniciatyvų, paminėsiu savo šalies pavyzdį, kur vakar buvo nuspręsta sukaupti 30 mlrd. EUR fondą, nes privalome padėti verslui išsilaikyti.
Kita sritis, kurioje svarbu stiprinti pasitikėjimą, yra Lisabonos sutarties ratifikavimas. Aš taip pat turėjau progą pasikalbėti su ministru M. Martinu. Jis tiksliai diagnozavo padėtį, tačiau diagnozės be recepto neužtenka. Todėl reikia, kad mūsų draugai airiai viską apsvarstę suvoktų, kad jų sprendimas nėra be pasekmių, kitaip tariant, kad solidarumu paremtai Sąjungai jų sprendimas kainuoja ir kad jei Lisabonos sutartis iki rinkimų nebus patvirtinta, tai mums kainuos brangiai.
Ko gero, vienintelis teigiamas neratifikavimo rezultatas tas, kad Europos Parlamento rinkimai atsidurs dėmesio centre. Tačiau svarbu kovoti ir dirbti, kad Lisabonos sutartis įsigaliotų iki artėjančių Europos Parlamento rinkimų, kad Sąjunga taptų stipresnir darnesnė.
Sophia in 't Veld
(NL) Ponia pirmininke, šiuo metu piliečiai tikisi, kad Europa užtikrins jiems apsaugą ir stabilumą ir bus vieninga. Dabar Europa turi būti stipri kaip niekada. Visi sutinka, kad įsikišti reikėjo, ir gerai, kad tai buvo padaryta greitai. Tai buvo neišvengiama.
Tačiau man vis dar kelia nerimą daugelis dalykų, o už priemonių, kurių buvo imtasi, užuodžiu ideologijos kvapą. Kai kas šiuose Rūmuose jau šventkapitalizmo žūtį. Tačiau atvirai kalbant, politikai - tai ne bankininkai. Neatidėliotinos gelbėjimo priemonės - viena, tačiau, kita vertus, pastebėjau, kad kai kurios operacijos prilygsta paprasčiausiam bankų nacionalizavimui. Atvirai kalbant, kai kuriais bankininkais aiškiai nebegalima pasitikėti ir negalima patikėti jiems mūsų santaupų. Tačiau paklauskite savęs, ar patikėtumėte savo santaupas bankininkus vaidinantiems politikams. Pavyzdžiui, ponui M. Schulzui. Aš - ne.
Negalima prisidengus krize apeiti, sušvelninti arba netgi panaikinti taisykles. Man raginimas lanksčiai taikyti konkurencijos politiką arba Stabilumo ir augimo paktą ypač kelia nerimą. Būtent šios taisyklės sustiprino Europą.
Komisijai turiu konkretų klausimą - ir, beje, apgailestauju, kad ponui J. M. Barroso ši diskusija akivaizdžiai neįdomi, kad jis išbūtų iki galo. Šiandien popietę Nyderlandų finansų ministras Nyderlandų Parlamento žemųjų rūmų posėdyje pareiškė, kad "Fortis" ir ABN-AMRO įsigijimas - ir ne tik banko, bet ir tokių sisteminės svarbos neturinčių jo dalių kaip draudimo veikla - tai ne valstybės pagalba. Todėl norėčiau sužinoti, kaip Komisija ketina ateityje traktuoti tokius atvejus. Juk Komisijos narN. Kroes praėjusį pirmadienį pareiškė, - ir aš visiškai su ja sutinku, - kad konkurencijos taisyklės ir Stabilumo ir augimo paktas toliau taikomi be išimčių. Kaip traktuoti šį atvejį? Kas bus, jei galiausiai bus nustatyta, kad buvo pažeistos taisyklės dėl valstybės pagalbos?
Ryszard Czarnecki
(PL) Ponia pirmininke, be abejo, pagrindinis šiandien Europai tenkantis iššūkis yra ekonomikos krizė. Nepaisant neseniai Vokietijos politikų ir Europos Komisijos pareigūnų išsakytų patikinimų, ši krizpradeda skaudžiai kirsti Europai. Klausimas ne "ar" krizmus pasieks, bet "kada". Praėjusį šeštadienį kai kurių didžiausių Europos Sąjungos šalių apsišaukėliams vadovams nepavyko susitarti dėl bendros taktikos šiuo klausimu.
Dar daugiau, tokioms valstybėms kaip Graikija, Airija ir Vokietija paskelbus kitokią indėlių draudimo tvarką nei kitų ES valstybių narių tapo akivaizdu, kad vienos bendros taktikos nėra. Jei artėjančiame Europos Vadovų Tarybos susitikime nebus parengta bendra strategija šiuo klausimu, ES valstybių narių piliečiams bus nusiųstas labai blogas signalas, nes būtent krizės metu ES žmonėms labiausiai reikia jausti, kad ES prireikus visada pasirengusi padėti ir kad ji yra šalia ne tik tada, kai viskas gerai, bet ir tada, kai yra bėdų.
Werner Langen
(DE) Ponia pirmininke, gaila, Komisijos Pirmininko čia nebėra. Jis pasakė, - aš tai įsidėmėjau, - kad mes dar neturime taisyklių, kurios leistų rasti europinį atsakymą. Čia jis visiškai teisus. P. Berès pasakmums, kodėl jis teisus - todėl, kad atsakingas Komisijos narys C. McCreevy pastaruosius ketverius metus buvo lyg ir miręs! Jis nuolat ignoravo Parlamento pasiūlymus, išdėstytus bent dešimtyje įvairių pranešimų. Tai ne neoliberalizmas, o tikrov- už finansų rinkas atsakingo Komisijos nario vykdytas nuotolinis valdymas iš Dublino ir Londono. Jei Komisijos Pirmininkas turėtų stuburą, jis būtų atėmęs šį postą iš C. McCreevy ir atidavęs jį J. Almunijai, kuriam jis ir priklauso, tačiau jis neturi tam drąsos. Vietoj to, visi čia kalbame, lyg "lemtinga valanda" būtų tik prasidėjusi. Galiu tik iš sumišimo purtyti galvą matydamas, ką padarKomisijos Pirmininkas. Jam nepavyks taip lengvai kalbomis išsisukti nuo solidariosios atsakomybės.
Kalbu taip kategoriškai, nes negalime paprasčiausiai tyliai sėdėti ir laukti. Turime veikti greitai. Bankai jau atliko savo darbą, finansų ministrai taip pat. Visa tai tapo būtina, nes krizpasiektokį mastą, kokio mes bijojome visus šiuo metus.
Kur yra N. Kroes? Ji tik tuščiažodžiauja apie savo konkurencijos taisykles ir stato į pavojų saugumą vis dar veikiančių bankų stabilumo srityje. Ji nustatinėja terminus, užuot galvojusi apie tai, ar Airija gali skirti 20 % savo vidaus produkto tik Airijos piliečiams skirtoms garantijoms ir paskoloms. Ar kas nors apie tai ištarbent vieną žodį?
Jei Komisija neturi drąsos pateikti pasiūlymų dėl Europos priežiūros institucijos, netgi jei tai būtų prieš valstybių narių valią, tuomet viskas žlugs. Jei iki taisyklių suderinimo būtų įkurtas Europos solidarumo fondas, tai būtų aiškus socializmas.
Jo Leinen
(DE) Ponia pirmininke, klausantis W. Langeno beveik galima kalbėti apie visuotinę koaliciją, nes aš pritariu tam, ką jis sakė.
KrizGruzijoje, finansų krizė, energijos kainų kriz- visa tai prašyte prašosi stiprios Europos. Todėl aš, kaip Konstitucinių reikalų komiteto pirmininkas, džiaugiuosi, kad visi čia esantys, išskyrus antieuropiečius, pareiškpritariantys, kad reikia kuo greičiau ratifikuoti Reformų sutartį, ir aš dėkoju pirmininkaujančiai Prancūzijai už atkaklumą šiuo klausimu. Šio darbo negalima nukelti neribotam laikui ir aš tikiuosi, kad kitą savaitę vyksiančiame Tarybos susitikime vadovai pasiųs aiškų signalą ir parengs ratifikavimo proceso laiko grafiką.
Švedija ir Čekija sutartį turėtų ratifikuoti iki šių metų pabaigos, o aš vis dar neprarandu vilties, kad iki Europos Parlamento rinkimų ją ratifikuoti gali ir Airija. Pirmadienį Airijos užsienio reikalų ministras Micheal Martin sakmano komitetui, kad Airijoje keičiasi suvokimas ir kad žmonės pradeda pripažinti ES vertę. Politikoje šeši mėnesiai - ilgas laikas!
Dabar kitas mano klausimas: turime aiškinti piliečiams, kodėl reikalinga ES. Džiaugiuosi, kad Tarybos susitikime priimsime bendrą politinę deklaraciją dėl ES komunikacijos strategijos. Čia norėčiau padėkoti pirmininkaujančiai Prancūzijai, kuriai pavyko suburti visas tris institucijas. Šį klausimą reikia spręsti dėl referendumo Airijoje ir dėl Europos Parlamento rinkimų. ES yra ne daugybės problemų priežastis, o sprendimas! Tai turi būti aiškiai pasakyta už ES ribų.
Mario Borghezio
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, Europa neapsaugojo žmonių nuo finansinių spekuliacijų. Net "New York Times" išspausdino pranašišką Ezros Pound posakį apie tai, kad joks žmogus skolon nepasistatys tvirto namo. Šiandien Federalinis Rezervas ir JAV iždas norėtų užtinkuoti plyšius sumažindami palūkanų normas. Būtent šis sprendimas, t. y. lengvai gaunami kreditai, buvo pagrindinspekuliacinio burbulo priežastis.
1933 m. Čikagoje grupelekonomistų pasiūlplaną: atkurti išimtinę valstybės monopoliją valiutos leidimo srityje, uždrausti bankams kurti netikrus pinigus ir įpareigoti bankus turėti sukauptą 100 % rezervą. Tai užkirto kelią pasitaikančiam sukčiavimui dėl kreditų ir užbaigpaprastiems žmonėms, indėlininkams ir realiajai ekonomikai pražūtingus finansinius žaidimus.
Nobelio premijos laureatas Maurice Allais visuomet atvirai kritikavo novatoriškus finansus, paskolų pavertimą vertybiniais popieriais, išvestinėmis priemonėmis ir rizikos draudimo fondais, kurie taip patinka tam tikros Europos finansų sektoriaus dalies finansų šulams. Jis visiškai teisingai ragina - kaip ir mes kurį laiką darėme - legalizuoti išvestines finansines priemones. Priimkime Čikagos planą - M. Allaiso planą: palikime vyriausybėms teisę kurti pinigus.
Jau gana Europai nežinoti, ką daryti. Netgi Popiežius įspėjo, kad turtas nieko nereiškia.
Tunne Kelam
Ponia pirmininke, Taryba turi padaryti išvadas iš invazijos į Gruziją. Kad tokia agresija nebepasikartotų, ES turi pasirūpinti, kad posakis "teisus tas, kas galingas" okupantui pasirodytų visiškai neteisingas. Įsibrovusi į nepriklausomą valstybę Rusija - Saugumo Tarybos nar- sudrebino ne tik regioninio, bet ir tarptautinio saugumo ir stabilumo pamatą. Jei nebus nustatytos ribos, bus atverti keliai tolesniam jėgos demonstravimui prieš Ukrainą, Moldovą ir kitas šalis.
Šiandien reikia veiksmingesnės rytų partnerystės ir stiprios bei demokratinės Gruzijos. Deja, Rusijai dar neįvykdžius prisiimtų įsipareigojimų, kai kurie socialistų lyderiai, apsilankę Maskvoje, pareiškė, kad ES ir Rusijai reikia vienai kitos labiau nei bet kada ir kad Rusija ir ES turi bendradarbiauti užpildant galimą saugumo spragą, kurią paliko silpnėjanti JAV. Atrodo, kad pavojingai painiojama, kas yra mūsų tikrieji sąjungininkai ir kas iš tikrųjų suinteresuotas Europos silpnėjimu ir susiskaidymu.
Galiausiai ES turi reaguoti į Rusijos pasų dalijimą užsieniečiams. Tai reiškia, kad dirbtinai "gimdomi" nauji Rusijos piliečiai, kuriuos, D. Medvedevo supratimu, reikia ginti, ir taip kuriama dirva naujiems tarptautinės krizės židiniams. Mes turėtume nesuteikti vizų tokiems naujiems piliečiams, ypač naujojo Rusijos protektorato vadovams. Galiausiai turėtume kuo greičiau gruzinams ir ukrainiečiams taikyti palankesnį vizų režimą, nei taikome Rusijos piliečiams.
Proinsias De Rossa
Ponia pirmininke, mano nuomone, Airijos vyriausybturi geriau greičiau nei vėliau siekti išspręsti Lisabonos sutarties blokavimo Airijoje klausimą ir daryti tai išlaikant Airiją visaverte nare, o ne atsiskyrėle, kurios nepritarimas sutarčiai nukelia mus žingsniu atgal.
Mums Lisabonos sutarties reikia labiau nei kada nors anksčiau, kad sustiprėtų Europos padėtis pasaulyje ir kad ji galėtų veiksmingai spręsti savo piliečių problemas. Finansų kriz- tai tik dar viena rinkos nesėkmė. Tai vėl nutiko, nes dauguma vyriausybių patikėjo pasaka apie pasaulio rinkų savireguliavimą ir nesugebėjo rinkos atžvilgiu vykdyti demokratinės kontrolės.
Euro rodo, ką gali pasiekti Europa, kai ji rimtai dalijasi valstybės valdymu. Akivaizdu, kad jei Airija būtų pasirinkusi išsaugoti Airijos svarą, ji jau būtų išnykusi be pėdsako.
Pirmininkas J. M. Barroso pripažino, kad valstybės narės nelabai noriai bendradarbiavo ieškant koordinuoto atsako į krizę. Tačiau jis nekalba apie nuolatinį Komisijos nario C. McCreevy nenorą atkurti reguliavimą. Komisijos narys C. McCreevy niekaip negali atsisakyti savo neoliberalios ideologijos ir todėl man didelį nerimą kelia tai, kad jis įtrauktas į Pirmininko J. M. Barroso kuriamą trijų asmenų organą.
Dar vienas, paskutinis dalykas: siūlau šiandien šiame Parlamento posėdyje pasakytą N. Farage kalbą įdėti į mano interneto svetainę, nes esu įsitikinęs, kad kuo daugiau airių sužinos, ką jis kalba apie Airiją ir apie Europą, tuo didesnbus tikimybė, kad airiai nubalsuos "už" Europos Sąjungą.
Cornelis Visser
(NL) Ponia pirmininke, kyla klausimas, ar ši finansų krizsustiprins Europos integraciją, ar bus atvirkščiai. Mano nuomone, su tokio masto krize gali būti kovojama tik Europos lygmeniu, ir dėl to turi stiprėti Europos integracija. Tačiau tam reikia ir lyderystės - ir ne tik valstybių narių, bet ir - o tai dar svarbiau - Komisijos. Kol kas į finansų krizę daugiausia reagavo valstybės narės, - tuo aš labai džiaugiuosi, - pavyzdžiui, kai buvo imtasi priemonių kilus "Fortis" krizei, o Komisija tik tyliai laukė.
Mano nuomone, finansų krizę sukėlpastaraisiais metais finansų sektoriuje sparčiai diegiamos naujovės. Bankų siūlomi produktai buvo sukurti tokie, kad būtų galima greitai gauti pelno, bet kartu jie buvo susiję ir su didele rizika. Tačiau ši rizika buvo neskaidri ir kai kuriais atvejais ir dabar tebėra neskaidri. Ekspertams ypač sunku atlikti tinkamą vertinimą, taigi ir nustatyti šių naujų finansinių produktų vertę.
Todėl dabar Komisija turi pasiūlyti priemonių, kaip padidinti finansinių produktų skaidrumą ir pagerinti bankų valdymą. Ji taip pat turi pasiūlyti priemonių, kaip pagerinti priežiūrą ir sustiprinti pačių centrinių bankų ir kitų priežiūros institucijų tarpusavio bendradarbiavimą. Parlamentas pateiks savo nuomonę paskelbdamas pranešimą dėl A. Lamfalussy proceso tęsimo ir dėl būsimosios finansų sektoriaus priežiūros struktūros - šį klausimą netrukus svarstysime.
Beje, labai apgailestauju, kad Parlamento komitetas susilaikdėl šio labai svarbaus pranešimo, pateikto socialistų frakcijos Europos Parlamente. Įdomu, ar rytoj jie vėl pasielgs taip pat. Ši krizparodo Europos svarbą. Jei Europos institucijos šiuo klausimu veiks nesutartinai, gali prireikti valstybės pagalbos ir gali prasidėti užsienio indėlininkų, vartotojų ir investuotojų diskriminacija. Tik Europa gali sklandžiai reaguoti į krizę ir būtent todėl Komisija turi imtis iniciatyvos ir pradėti jau šiandien.
Józef Pinior
(PL) Ponia pirmininke, kaip padėtis Kaukaze šią vasarą iškėlEuropos Sąjungai naują geopolitinį iššūkį, taip ir pasaulio finansų rinkų krizšiandien kelia iššūkį visai pasaulio ekonomikai, o Europos Sąjungai tenka šį iššūkį atremti. Visi pritaria tam, kad tokiu metu turime kartu rasti koordinuotą Europos atsaką į šiuos iššūkius. Tačiau ar tai įmanoma be Lisabonos sutarties? Žinoma, ne. Todėl Lisabonos sutartį ratifikuoti yra absoliučiai būtina; Europos Sąjungai tai yra klausimas "būti ar nebūti", rimtas Europos Sąjungos atsakas į dabartinę pasaulio tvarką. Pirmininkas J. M. Barroso sakė, kad ES institucijos, taip pat ir Europos Komisija nedalyvauja pasaulinėje finansų sistemoje pakankamai aktyviai. Tai tik dar vienas įrodymas, kad reikia kuo greičiau ratifikuoti Lisabonos sutartį tose valstybėse, kurios to dar nepadarė.
Kitas klausimas, kurį norėčiau šiandien iškelti, yra tas, kad rinka veikia gerai tik tol, kol ji yra reguliuojama. Kapitalistinekonomika su žmogiškuoju veiksniu. Tai yra esminis klausimas. Juk, pagaliau, būtent Europa susidorojo su krize XX amžiaus pradžioje. Būtent dėl šios priežasties Europa ir sustiprėjo.
Dar vienas, paskutinis klausimas - gelbėkime Lenkijos laivų statybos pramonę. Kreipiuosi į Europos Komisiją - ar šiuo krizės laikotarpiu mums reikia dar 100 000 bedarbių?
Jerzy Buzek
(PL) Ponia pirmininke, šiandien pats svarbiausias darbas - įveikti finansų krizę, tačiau pagrindinšios finansų krizės keliama grėsm- ekonomikos sulėtėjimas. Negalime visą dėmesį skirti tik finansams, nes galiausiai visi keliai veda į ekonomikos konkurencingumo, augimo ir darbo vietų mažėjimą. Jei bus priimti blogi teisės aktai klimato ir energetikos srityje, pablogės finansų krizės įveikimo prognozės. Mes norime siekti esminio tikslo - iki 2020 m. 20 % sumažinti šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimą. Tarybos Pirmininkas kalbėjo apie klimato ir energetikos priemonių paketo lankstumą ir apie pusiausvyrą, kuri turi būti išlaikyta jį priimant. Ką tai reiškia? Tai turėtų reikšti gebėjimą pritaikyti šį paketą, visų pirma taršos leidimų išdavimo sistemą, pagal esamą padėtį, o padėtis yra visiškai kitokia, nei buvo prieš metus, prieš pusmetį ar netgi prieš du mėnesius.
To paties tikslo - sumažinti išmetimą - galima pasiekti įvairiais būdais. Visi žinome vakar Europos Parlamento aplinkos, visuomenės sveikatos ir maisto saugos komitete vykusio balsavimo dėl Šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimo leidimų direktyvos rezultatus. Mes juos įsidėmėjome. Dabar mūsų laukia labai sudėtingas trišalis dialogas, nes šioje srityje nustatytam reguliavimui taikoma daugybišlygų.
Mums nepakako laiko Parlamente apsvarstyti visas problemas, susijusias su direktyva dėl šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos ir emisijos leidimų sistemos. Todėl prašau Tarybai pirmininkaujančios Prancūzijos ir Europos Komisijos atsižvelgti ir į mažumos išvadas bei pakeitimus, nepaisant to, kad kai kurie iš šių pakeitimų Europos Parlamento komitetuose negavo balsų daugumos. Jei norime rasti gerą sprendimą, turime vadovautis sveiku protu ir atsižvelgti į esamą padėtį, kuri nuolat keičiasi ir, remiantis ekonominėmis prognozėmis, prastėja.
Othmar Karas
(DE) Ponia pirmininke, Komisijos nary, ponios ir ponai, pradėsiu nuo to, kad labai gaila, jog visada tik krizpriverčia mus ryžtingai nusiteikti, rasti tinkamus žodžius, intensyviai ieškoti bendro pagrindo ir europinio atsako. Europos veiksmai ir europinis valdymas yra esminsprendimo dalis. Tai ne tik atsakas į krizes, bet ir būtinybnorint jų išvengti globalizuotame pasaulyje.
Mums reikia ir trumpalaikių, ir ilgalaikių priemonių. Šios krizės mums parodo, kaip mes vieni nuo kitų priklausome ir koks globalus ir koks susipynęs šiandien yra finansų pasaulis. Aš turiu sukaupęs krūvą Europos Parlamento prašymų, pateiktų nuo 2002 m., tačiau Europos Komisija atsaktik į nedidelę jų dalį, o valstybės narės daugumą jų pavertniekais, ir tai neleidžia mums rasti europinių sprendimų.
Ponios ir ponai, mums reikia teisės aktų pasiūlymų tokiais klausimais kaip europinpriežiūra, kapitalas debitoriniams įsiskolinimams, reitingų agentūros, kreditų suteikimas, krizės valdymo modeliai ir būtiniausi standartai visų formų investicijoms.
Kartu norėčiau pabrėžti, kad negalima prisidengiant krize finansų rinkose kurti neproporcingas taisykles. Negalima pasmerkti rinkų ir reikalauti nacionalizacijos. Reikia kurti tokio dydžio rinką, kokią tik įmanoma sukurti, ir nustatyti tiek taisyklių, kiek reikia globaliame pasaulyje. Reguliavimo reikia visiems - nieko neišskiriant, bet šis reguliavimas turi būti proporcingas rizikai ir susijęs su rezultatu. Štai ko prašau ir tikiuosi, kad Taryba tai padarys.
Colm Burke
Ponia pirmininke, kitą savaitę vyksiančiame Europos Vadovų Tarybos susitikime Airijos ministras pirmininkas Brian Cowan nepasakys nieko naujo apie aklavietę, į kurią pateko Lisabonos sutartis Airijoje. Greičiau jau jis padarys ką nors panašaus, ką padarjo kolega ministras Micheal Martin, kuris pirmadienį Europos Parlamento konstitucinių reikalų komitetui pateiktik rezultatų analizę. Nieko konkretaus nebus pasiūlyta iki kito Tarybos susitikimo, numatyto gruodžio mėn., kuriame, tikimasi, bus nubrėžtos aiškios gairės dėl tolesnių veiksmų.
Kad sparčiau priartėtume prie šių gairių, norėčiau pasidalyti savo mintimis apie tai, kaip galėtume pasistūmėti pirmyn. Pirma, mano manymu, antro referendumo negalima rengti dar bent dvylika mėnesių, kad būtų pakankamai laiko tinkamai pasitarti su Airijos elektoratu. Antras referendumas turėtų būti surengtas kitų metų rudenį, galbūt spalio mėn. Tai reiškia, kad rinkimai į Parlamentą turėtų vykti pagal Nicos sutartį, o tai, manau, yra mažesnblogybiš dviejų.
Jei kalbėtume apie antro referendumo pobūdį, siūlyčiau Airijoje surengti išplėstinį plebiscitą dėl Lisabonos sutarties, kurio metu būtų surengtas konstitucinis referendumas dėl pritarimo arba nepritarimo Lisabonos sutarčiai ir kartu, tą pačią dieną, konsultacinis referendumas dėl pritarimo ar nepritarimo ES pagrindinių teisių chartijai ir Europos saugumo ir gynybos politikai.
Jei šiame išplėstiniame referendume Airijos rinkėjai nepritartų kuriam nors iš šių klausimų, Airijos vyriausybgalėtų siekti, kad Europos Vadovų Taryboje visos 27 valstybės narės pasirašytų susitarimą. Toks žingsnis būtų panašus į precedentą, kurį dav1992 m. gruodžio mėn. Tarybos susitikime danų pasiektas Edinburgo susitarimas, kuriame Danijai buvo suteiktos keturios išimtys iš Mastrichto sutarties. Toks sprendimas leido jiems ratifikuoti sutartį iš principo.
Pagal šį planą toms valstybėms narėms, kurios jau ratifikavo Lisabonos sutartį, nebereikėtų iš naujo to daryti. Toks išplėstinis plebiscitas leistų Airijos rinkėjams pasirinkti, kokio dydžio vaidmenį jie norėtų atlikti Europos Sąjungoje.
Gunnar Hökmark
Pone pirmininke, pirmiausia norėčiau pakalbėti trimis klausimais. Rusijos klausimu turime toliau vykdyti atvirų durų politiką ir kartu laikytis tvirtos pozicijos Rusijos atžvilgiu - nepripažinti jokių jos pretenzijų į kitas šalis, artimas ar tolimas. Artimiausiais metais tai bus ypač svarbu.
Antra, persvarstant biudžetą turi būti siekiama atverti Europos žemės ūkį ir mažinti jo reguliavimą taip sudarant daugiau galimybių Europos ir kitų pasaulio šalių ūkininkams, - tiesa, skiriant mažiau subsidijų, - kad pasaulinė, veikianti žemės ūkio rinka galėtų tenkinti naujus maisto poreikius visame pasaulyje.
Trečia, priemonių dėl klimato kaitos reikia imtis jau dabar, nepaisant finansų krizės, kad ilgainiui sulauktume rezultatų; taip galėsime kovoti su klimato kaita ir būsime pasirengę atremti kitus pokyčius, kuriuos ji atneš.
Dėl finansų krizės, apie kurią šiandien tiek kalbame, tai daugelis čia kalbėjusių pamiršo, kad tuoj baigsis ilgalaikis, žmogaus istorijoje unikalus procesas - pasaulinis augimas, atnešęs dar nematytą gerovę. Netrukus jis baigsis. Negirdėjau, kad M. Schulz šiandien apie tai būtų užsiminęs. Žinoma, turime nemažai problemų, tačiau jos nesusijusios su rinka. Niekas negali teigti, kad antrinės būsto paskolos JAV yra rinkos jėgų veikimo rezultatas. Jos yra aiškaus politinio įsikišimo rezultatas.
Ko reikia dabar - tai užtikrinti skaidrumą, atskaitingumą ir priežiūrą, apimančią šiuolaikines rinkas tokias, kokios jos yra. Jos yra ir europinės, ir pasaulinės, tad turime užtikrinti, kad esame pajėgūs neatsilikti nuo tikrovės finansų rinkose. Tuomet galėsime ir konstruktyviai plėtoti realiąją ekonomiką.
Piia-Noora Kauppi
(FI) Pone pirmininke, šiandieniniam pasauliui būdingas žaibo greitumu plintantis nestabilumas. Tai ypač pasakytina apie finansų rinkas, kurios šiandien yra vienos iš labiausiai globalizuotų verslo sektorių. Neatsakingumas, persistengimas ir nereguliavimas vienoje pasaulio pusėje kerta per eilinių vartotojų kišenes kitoje pasaulio pusėje. Aš taip pat pritariu Komisijos iniciatyvai Komisijoje įkurti nuolatinę darbo grupę kovai su finansų krize. Kaip sakKomisijos Pirmininkas J. M. Barroso, galime ir turime padaryti daugiau.
Tačiau taip pat manau, kad šiuo klausimu Komisijai užkrauta per daug atsakomybės. Pareigos turi būti aiškios. Kainų ir pinigų vertės stabilumu rūpinasi Europos centrinis bankas. Jis veiksmingai ėmėsi priemonių krizės padariniams sušvelninti. Geras to pavyzdys - šiandien koordinuotai sumažintos palūkanų normos. Kita vertus, Bendrijos institucijos - Europos Komisija ir Europos Parlamentas - rūpinasi, kad viena bendra rinka liktų atvira ir kad būtų priimti ir galiotų reikalingi teisės aktai. Rinkos dalyviai privalo laikytis įstatymų, valdyti savo rizikas ir skatinti jiems skolingus namų ūkius ieškoti tinkamų sprendimų. Finansinės grupuotės turi rūpintis ne tik savo pačių reikalais, bet ir prisiimti didesnę socialinę atsakomybę. Tačiau didžiausia atsakomybtenka finansų ministrams, nes daugiausia priemonių augimui užtikrinti ir su krize kovoti yra jų rankose, o ne ECB ar Europos teisės aktų leidėjų ar rinkos dalyvių rankose.
Finansų ministrai jau parodiniciatyvą. 2007 m. spalio mėn. jie priėmaiškesnes taisykles, leisiančias išvengti krizių finansų rinkose. Turint galvoje, koks ilgalaikis bus šis darbas, vakar ECOFIN susitikime priimtas trylikos punktų sąrašas atrodo gana apgailėtinai. Nesu nusiteikęs prieš tuos pasiūlymus, tačiau manau, kad veiksmų programa nėra pakankamai gera. Nepakanka vien tik kažką daryti. Reikia daryti teisingai. O dar svarbiau - mokėti nieko nedaryti, jei matyti, kad nauji teisės aktai nepadės išspręsti problemų. Negalima pasiduoti populistiniam spaudimui.
Zsolt László Becsey
(HU) Ačiū, pone pirmininke. Prašau vertėjų man atleisti, jei kalbėsiu nerišliai. Dažniausiai čia skambėję žodžiai - solidarumas, priežiūra ir saugumas. Mes nuolat tvirtiname, kad dabartinės finansų krizės akivaizdoje solidarumas yra ypač svarbus, visų pirma mums, man, atėjusiems iš šalių, kuriose apstu bankų filialų, su jais susijusių organizacijų ir antrinių įmonių; tad labai svarbu, kaip svarbiausias pozicijas užimančios centrinės būstinės ir jų priežiūrą vykdančios institucijos reaguos į kilusias problemas.
Solidarumo klausimu galėčiau paminėti, kad praėjus penkeriems metams nuo Europos ekonominės bendrijos įkūrimo buvo pradėta bendra žemės ūkio politika, o dabar, praėjus beveik penkeriems metams po ES plėtros, atėjo laikas ir bendrai energetikos politikai. Džiaugiuosi, kad ministras pasakė, jog tai gera mintis, tačiau ją dar reikia įgyvendinti. Tačiau taip pat galiu pasakyti, kad indėlių klausimu taip pat reikia solidarumo. Tai įmanoma, ir dabar kaip tik tas laikas, kai Vidurio Europos šalyse galime pateikti teigiamą Europos Sąjungos įvaizdį; jei tik nelauksime, kol kiti tai padarys, o visi kartu pasakysime, kad krizės metu suteiksime garantijas visų gyventojų indėliams. Šešiems mėnesiams arba metams. Mes galime priimti sprendimą ir kuo greičiau tai padarysime, tuo geriau, nes kalbama apie žmones - pavojuje atsidūrusius žmones, kuriuos turime kuo greičiau gelbėti. Nemanau, kad tai sukels kokių nors ilgalaikių problemų.
Antras klausimas - solidarumas ir mūsų nesaugumas. Jo esm- priežiūra, ir tai bus mano kitas klausimas. Aš suprantu, kad norime kurti rūmus ar kolegijas, ir manau, kad svarbu eiti link šiek tiek centralizuotos priežiūros sistemos, taip, kaip kai kuriuos konkurencijos politikos klausimus patikėjome atitinkamai ES institucijai arba ECB - Europos centriniam bankui, tačiau labai sunku įsivaizduoti, kaip kolegiali sistema gali padėti sustiprinti pasitikėjimą vieni kitais. Ačiū.
John Purvis
Pone pirmininke, norėčiau pasakyti jums ir ponams J. P. Jouyetui bei J. Almunijai, kad yra absoliučiai svarbu, jog tarpbankinrinka iš naujo pradėtų veikti. Vienintelis būdas to pasiekti - teikti valstybės garantijas tarpbankiniams indėliams, kaip padarAirija ir Danija savo vidaus rinkose.
Reikia pripažinti, kad netiesioginiai įsipareigojimai yra didžiuliai, tačiau kai tarpbankinrinka vėl pradės veikti, bankai vėl pradės skolinti įmonėms ir gyventojams bei namų ūkiams, o tarpbankinės normos grįš į normalų lygį; tad jau dabar visiškai aišku, kad šiomis garantijomis taip ir neprireiks pasinaudoti.
Pritariu J. P. Jouyetui, kad tai turi būti daroma visame pasaulyje. Kaip jis sakė, TVF turėtų koordinuoti šį procesą; tik tokiu drąsiu ėjimu, kurį žengs visas pasaulis, galėsime užgesinti gaisrą ir susigrąžinsime pasitikėjimą.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Svarbiausia, ką reikia padaryti, - ir šiuo klausimu aš visiškai pritariu pirmininkaujančiai Prancūzijai, - tai surasti kokį nors sprendimą Airijai ir ratifikuoti Lisabonos sutartį. Dėl finansinių neramumų - norėčiau Parlamentui priminti, kad dar 2008 m. vasario mėn. Vengrijos ministras pirmininkas Ferenc Gyurcsány, atsižvelgdamas į krizę tarptautinėse finansų rinkose, siūlkurti vieną bendrą Europos priežiūros instituciją ir vieną bendrą priežiūros taisyklių kodeksą. Deja, Taryba kovo mėn. posėdyje už šį pasiūlymą nenubalsavo. Manau, kad kitame posėdyje reikėtų iš naujo svarstyti šį pasiūlymą. Vengrijos ministras pirmininkas dar kartą jį pateiks, nes be jo, be Europos finansų priežiūros institucijos, pasaulinės problemos ir toliau kils. Norėčiau paprašyti pirmininkaujančios Prancūzijos ir valstybių narių paremti šį pasiūlymą. Juk visi esame suinteresuoti, kad ši problema būtų išspręsta.
Marios Matsakis
Pone pirmininke, Amerikos bankų sektoriaus piniguočiai kartu su tokiais pačiais piniguočiais iš Europos bankų sektoriaus pastaruosius kelerius metus paprastų žmonių sąskaita rengsukčiavimo, eikvojimo ir korupcijos orgijas. O tokios institucijos kaip centriniai bankai, finansų ministrai ir ES Komisijos nariai, kurių pareiga - ginti piliečius, faktiškai nedarnieko, kad juos sustabdytų.
Susitarusios apie tai garsiai nekalbėti, dirbdamos aplaidžiai arba nieko neveikdamos šios institucijos dabar dar drįsta leisti mokesčių mokėtojų pinigus, kad šie piniguočiai dar labiau praturtėtų. Tai siaubinga, skandalinga ir gėdinga. Tai neteisinga. Iš tų, kurie kalti dėl dabartinės pasaulinės ekonominės nelaimės, ir tų, kurie juos dangsto, turi būti konfiskuotas turtas, o jie patys sodinami į kalėjimą. Štai kur būtų tikras teisingumas, ir ES turėtų tokio teisingumo siekti. Tokia yra nuoga tiesa ir ES piliečių nuomonė.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Pone pirmininke, pirmiausia klausimas Tarybai. Kaip dėl Tarybai pirmininkaujančios Prancūzijos siūlytos aukšto lygio konferencijos dėl Gruzijos ir kaip šiuo metu ES pirmininkaujanti valstybnarplanuoja ginti Gruzijos teritorinį vientisumą, kai kita šalis pripažino separatistinius regionus - Abchaziją ir Pietų Osetiją? Gaila, kad J. M. Barroso čia nėra, nes jo kalba buvo neįtikinama. Galbūt todėl, kad jis pats netiki tuo, ką siūlo. Manau, finansinir ekonominpadėtis yra daug rimtesnė, negu jis apibūdino. Netgi šiandien, manau, kad kiekvienas, naršantis internete, aiškiai mato, kad nepaisant visų intervencijų akcijų rinkos toliau žlunga. Vertinu tai kaip tikrą dabartinės sistemos nykimą, sistemos, kuri visiškai atgyveno, kuri privedprie bankroto, kuri privedprie visiško žemės nualinimo ir dusinimo šiltnamio efektą sukeliančiomis dujomis, kuri privedprie prasto išsivystymo lygio Pietuose ir mūsų pačių miestų ir miestelių neišsivystymo.
(Pirmininkas nutraukkalbėtoją)
Konrad Szymański
(PL) Pone pirmininke, šiandieninės krizės akivaizdoje svarstome valstybės pagalbos teikimo pavojuje atsidūrusiems ūkio sektoriams klausimą. Vokietijos bendrov"Hypo" gelbėjama skiriant jai 50 mlrd. EUR, dar 35 mlrd. EUR skiriama Britanijos "Bradford & Bingley", ir 11 mln. EUR - "Fortis" gelbėjimui. O Europos centrinis bankas dar 120 mlrd. EUR atidavbankams kaip indėlį, siekdamas išsaugoti jų likvidumą.
O štai Komisijos narN. Kroes kelia politinę krizę Lenkijoje dėl maždaug pusės milijardo, noriu pabrėžti - pusės milijardo eurų, sumokėtų kaip valstybės pagalba trims Lenkijos laivų statykloms, grąžinimo. Būtų įdomu sužinoti, kaip Europos Komisija galėtų paaiškinti lenkams padėtį, kai senojoje Europoje į bankus įplaukia šimtai milijardų eurų, o trims laivų statykloms, kurios gali bankrutuoti dėl Komisijos veiksmų, gaila pusės milijardo. Siūlau prisiminti šį atvejį, kai per kitą Tarybos sesiją bus svarstomi sprendimai dėl naujų piniginių injekcijų į finansų sektorių.
Ioannis Varvitsiotis
(EL) Pone pirmininke, Prancūzijos ministras pirmininkas Édouard Balladur paskelbpranešimą, kuriame teigiama, kad visiška laisvrinkoje yra tas pats, kas džiunglių įstatymas. Dar pridūrė, kad mūsų visuomenė, demokratija ir institucijos negali leisti, kad džiunglių įstatymas viešpatautų. Nepaisant to, atsidūrėme džiunglėse ir dabar mokame už visišką rinkos laisvę, įsiviešpatavusią Jungtinėse Valstijose.
Įvertinę tai, kad už kiekvieną faktiškai investuotą dolerį JAV bankai skolino 32 JAV dolerius palyginti su varganais Europos bankų skolintais 12 JAV dolerių, suprasite, koks neatsakingumas klestėjo JAV bankų rinkoje. Bijau, kad nei H. Paulsono, nei JAV vyriausybės priemonės nebeištrauks pasaulio iš šios krizės. Galvojant apie ateitį, manu, kad nuo šiol reikia pradėti taikyti griežtas taisykles.
Victor Boştinaru
(RO) Pone pirmininke, Tarybos Pirmininke, Komisijos nary J. Almunija, gerbiami kolegos, pastaruosius kelerius metus svarbias aukštas pareigas užimantys asmenys, visų pirma socialistai, kalbėjo apie būtinybę pertvarkyti pasaulio finansų sistemą, įvesti tam tikrą sistemą po Bretton Woods, kad būtų galima atremti globalizacijos iššūkius. Deja, nieko panašaus neįvyko.
Todėl sveikinu Prezidento N. Sarkozy ir pirmininkaujančios Prancūzijos bei kitų Europos šalių vadovų veiksmus pradedant įgyvendinti tokią reformą. Šiandien džiaugiausi klausydamasis Europos Komisijos Pirmininko J. M. Barroso, kuris kalbėjo apie būtinybę pažvelgti giliau nei finansų krizir Europa.
Todėl, pone J. M. Barroso, manau, kad Europos Sąjunga ir Europos Komisija turėtų parodyti ryžtą ir kartu su kitomis didžiosiomis šalimis - Jungtinėmis Valstijomis, Kinija ar Japonija - pertvarkyti pasaulio finansų sistemą, kad žmonijai būtų suteiktos būtinos priemonės finansiniams globalizacijos aspektams valdyti.
Jean-Pierre Jouyet
einantis Tarybos Pirmininko pareigas. - (FR) Pone pirmininke, Komisijos nariai, ponios ir ponai, kadangi šiandien jau kalbėjau, dabar kalbėsiu trumpai.
Finansų krizės valdymo klausimu labai apgailestauju, kad poniai P. Berès mano dalyvavimo čia nepakanka, tačiau gerai, kad ji patenkinta matydama čia J. Almuniją. Kalbant rimčiau, P. Berès, O. Karas ir P. N. Kauppi pasisakymai rodo, jog mums reikia - kaip jau buvo sakyta - pasirūpinti, kad būtų priimti Komisijos pasiūlymai, kurie jau pateikti svarstyti ir kurie apima visus priežiūros, reguliavimo ir apskaitos taisyklių pakeitimo aspektus.
Tai reikštų esamų taisyklių koregavimą, taisyklių, kurios būtinos dėl iškilusių aplinkybių, koregavimą, o ne pernelyg didelį reguliavimą. Kaip jau sakėme, šioje srityje reikia daugiau Europos, turime koreguoti savo taisykles atsižvelgdami į finansinių institucijų tarpusavio priklausomybę ir į mūsų taikomų ekonomikos finansavimo taisyklių tarpusavio priklausomybę. Šioje srityje turime veikti labai greitai ir vėl įgyti prieš kelerius metus turėtą pagreitį, - apie tai dar kalbėsime, - kad galėtume baigti kurti organizacinę struktūrą, kurią kurti pradėjo A. Lamfalussy.
Taip pat svarbu, kad Komisija turėtų galių dirbti šiuo klausimu, tad Komisija visiškai teisi to reikalaudama. Turime mąstyti logiškai. Jei norime didesnės integracijos, jei norime įgyvendinti sprendimus, kurie pasiteisino kitiems, turime sukurti organizaciją, pajėgią atremti kylančius finansinius iššūkius, ir turime veikti greitai. Kaip jau sakiau, pirmininkaujanti Prancūzija turi padaryti viską, ką gali, ir skirti visą savo energiją būtinam koordinavimui stiprinti ir taisyklėms šioje srityje pakoreguoti.
Akivaizdu, kad Europos centrinis bankas, Europos finansų ministrai ir Komisija turi derinti savo veiksmus šioje srityje - ir jie tai jau daro. Dabar tai svarbiau nei kada nors anksčiau. Turime rasti konkrečius atsakymus ir turime numatyti, kaip ši krizpaveiks ekonomikos finansavimą ir pačią ekonomiką. Jau matome pirmuosius šio poveikio požymius. Čia taip pat turime priimti didelio masto novatoriškas priemones, ypač MVĮ atžvilgiu - ir tai yra labai svarbu norint atkurti pasitikėjimą.
Kalbėdamas apie išorės santykius, apie kuriuos užsiminJ. Saryusz-Wolski ir M. A. Isler Béguin, norėčiau pasakyti ponui J. Saryusz-Wolskiui, kad Europos Vadovų Tarybos prioritetas, kaip jau minėjau, yra nubrėžti konkrečias strategijas ir pateikti gaires dėl energinio saugumo ir solidarumo. Viena krizneturi paslėpti kitos. Prieš tris mėnesius kilo energetikos krizė. Ji vis dar tęsiasi. Vienos šalys yra priklausomos nuo kitų šalių, kurios joms tiekia energiją. Tebėra ir dabar. Mums būtina esminEuropos energetikos politika, bet ir šioje srityje atsiliekame, tad turime veikti greitai.
Apie Baltarusiją norėjau pasakyti ponui J. Saryusz-Wolskiui, - netrukus mes tai aptarsime detaliau, - kad Bendrųjų reikalų tarybos susitikime bus Trejetas ir mes susitiksime su Baltarusijos valdžios institucijomis. Kaip žinote, - ir J. Saryusz-Wolski tai pabrėžė, - mes esame pareiškę susirūpinimą dėl rinkimų eigos, kuria mes nepatenkinti. Būsime atviri šiuo klausimu, tačiau tuo pat metu Taryba svarsto galimybę sušvelninti kai kurias sankcijas, ypač vizų apribojimus kai kuriems Baltarusijos valdžios atstovams. Taryba vis dar svarsto šias priemones.
Man patiko jūsų, pone pirmininke, pavartota frazapie Rusijos ir Gruzijos konfliktą. Turime atkurti ir užtikrinti taiką Gruzijoje. Šioje vietoje galiu atsakyti ir M. A. Isler Béguin. Aukšto lygio konferencija vyks spalio 14 d. (vakare) ir spalio 15 d. Spalio 14 d. užsienio reikalų ministrai susitiks su Bernardu Kouchneru, o spalio 15 d. vyks aukščiausio rango pareigūnų ir vadovų susitikimas, kuriame bus ieškoma sprendimų dėl Abchazijos ir Pietų Osetijos, kurias, laimei, pripažino - turiu pasakyti tai M. A. Isler Béguin, nors ji ir pati tai puikiai žino - tik pavienės valstybės, o Europos Sąjunga ir jai pirmininkaujanti valstybnargriežtai pasmerkšį nepriimtiną aktą.
Apie Europos imigracijos ir prieglobsčio paktą norėčiau atsakyti H. Flautre, - nors neabejoju, kad M. A. Isler Béguin perduos jai, ką sakiau, - kad šiuo Paktu bus užtikrintas geresnis koordinavimas, arba suderinimas, - vadinkite tai, kaip norite, - ypač tvarkant prieglobsčio prašytojų ir migrantų prašymus. Pakte aiškiai apibrėžtas migrantų statusas - o tai jau pažanga jų atžvilgiu. Iš tikrųjų, norėtume pragmatiškesnės vizijos, labiau subalansuoto požiūrio, požiūrio, kurį būtų galima aiškinti Šengeno susitarimo plėtra. Demografinkriz- demografinis iššūkis - taip pat yra tarp iššūkių, kuriuos teks spręsti Prancūzijos pirmininkavimo metu.
Galiausiai - ir šis klausimas yra esminis, nes viskas susiveda į jį, - šios krizės yra priklausomos viena nuo kitos. Jos yra tarpusavyje susijusios. Pati ryškiausia - ekonomikos ir finansų krizė. Tačiau prieš tris mėnesius ryškiausia buvo energetikos krizė. Bet kokiu atveju tebeturime maisto krizę, tebeturime ir išorės krizę. Dar kartą pasakysiu, kad norint įveikti šias krizes, norint atremti šiuos iššūkius turi būti daugiau Europos, daugiau koordinavimo, daugiau gebėjimų priimti sprendimus, daugiau viešumo ir daugiau operatyvumo. Sprendimas - didesninstitucija, o didesnę instituciją turėsime, jei priimsime Lisabonos sutartį. Turime užtikrinti, kad ši sutartis kuo greičiau įsigaliotų. Turime kartu su airiais rasti sprendimą. Tam dėsime visas pastangas, kad iki metų pabaigos rastume politinį sprendimą dėl šios institucinės problemos, kuri, įvertinus visus kylančius iššūkius, apie kuriuos kalbėjome visą popietę, turi būti sprendžiama skubos tvarka.
Joaquín Almunia
Pone pirmininke, ministre, ponios ir ponai, pradėsiu nuo klausimo, kuriuo J. P. Jouyet baigsavo kalbą. Kaip sakJ. M. Barroso savo įžanginėje kalboje, Lisabonos sutartis turi įsigalioti, jei norime paspartinti Europos integraciją, ypač tokiu laikotarpiu, kaip šis. Kai kas iš jūsų minėjote išorės veiksmų ir bendros užsienio ir saugumo politikos aspektus, pvz., Gruzijos klausimą. Lisabonos sutartis leistų mums veiksmingiau ir intensyvau imtis veiksmų tokiose svarbiose srityse kaip mūsų pačių saugumas ir mūsų vertybių gynimas už mūsų sienų, pvz., Gruzijoje ir kitose šalyse.
Kai kas iš jūsų visiškai teisingai minėjote Europos Vadovų Tarybos susitikime vyksiančių diskusijų energetikos ir klimato kaitos klausimais svarbą. Pirmininkaujanti Prancūzija pritaria ambicingam Komisijos siūlomam pasiūlymų paketui, kuris, tikimės, bus priimtas ir įgyvendintas. Lisabonos sutartis padidins Europos institucijų - ne tik Komisijos - galias spręsti šį labai svarbų iššūkį.
Kai kas iš jūsų visiškai teisingai minėjote imigraciją, imigracijos paktą, pagirtiną pirmininkaujančios Prancūzijos ir kai kurių kitų valstybių narių iniciatyvą. Neseniai ir Komisija pateikpasiūlymų dėl imigracijos, kurie arba jau apsvarstyti ir priimti, arba dar svarstomi ir priimami Parlamente ir Taryboje. Pakartosiu, kad Lisabonos sutartis leis Europos Sąjungai pasistūmėti link bendros imigracijos politikos, kuri yra būtina.
Galiausiai dauguma pasisakymų visiškai suprantamai sukosi apie ekonominius ir finansinius reikalus, kurie šiuo metu mums ypač rūpi.
Sutinku su jumis, su pirmininkaujančia valstybe nare ir, žinoma, su Komisijos Pirmininku, kuris apie tai kalbėjo įžanginėje kalboje, kad visi mes, turintys pareigų Europoje, turime labiau derinti savo veiksmus. Pareigų turi Komisija, jų, be abejo, turi ir Taryba, turi ir Parlamentas, turi valstybės narės, priežiūros institucijos ir centriniai bankai.
Visi turi veikti koordinuotai, kiekvienas pagal savo pareigas. Jau metus, nuo to laiko, kai prasidėjo krizė, Komisija kuria iniciatyvas, skirtas mūsų finansų sistemos ateičiai užtikrinti su vidutinio laikotarpio vizija, kurią Taryba ir Komisija apsvarstir priėmprieš metus neoficialiame Tarybos susitikime Oporto mieste ir ECOFIN susitikime praėjusių metų spalio mėn.
Tačiau Komisija aktyviai dalyvauja ir rengiant trumpalaikes, skubias, būtinas priemones, išdėstytas vakar vykusio ECOFIN tarybos susitikimo išvadose; ji taip pat yra įsipareigojusi gerinti indėlių draudimo sistemas, kurios stipriai nukentėjo ne dėl finansinėse institucijose laikomų indėlių nesaugumo, bet dėl kai kurių vienašališkų iniciatyvų, turėjusių neigiamų padarinių kitoms šalims.
Komisija taip pat bendradarbiauja ir dirba, kad parengtų ir taikytų vakar ECOFIN išvadose nustatytus principus, kurie lems, kaip turėtų būti sprendžiama sudėtinga padėtis kiekvienoje finansų institucijoje: per rekapitalizaciją, o kai kuriais atvejais ir kitomis priemonėmis.
Komisija dirba, kaip sakPirmininkas, siekdama labiau pasistūmėti, nei esame dabar, priežiūros klausimu - priežiūros Europos lygmeniu, tarpvalstybiniu lygmeniu, kurios mums akivaizdžiai reikia. Pastarosiomis dienomis visi pajutome tokių mechanizmų poreikį.
Komisiją, kaip ir Tarybą bei Parlamentą, tenkina tempas, kuriuo Europos centrinis bankas ir kiti centriniai bankai šiandien imasi priemonių, koordinuotai mažindami palūkanų normas; ši priemonturėtų sumažinti įtampą rinkoje.
Visiškai pritariu J. Purvisui, kad reikia priimti kiekvieno mūsų pareigas atitinkančias priemones, skirtas paspartinti tarpbankinės rinkos atsigavimą. Tai yra būtina. Negalime manyti, kad ateityje finansų sistemoje tik centriniai bankai bus likvidumo šaltinis; Komisija - atsakau konkrečiai į S. in't Veld pasisakymą - šeštadienį valstybių ir vyriausybių vadovų susitikime Paryžiuje pasakir vakar ECOFIN susitikime pakartojo, kad, kalbant apie valstybės pagalbos reguliavimą, Sutartyje yra pakankamai sąlygų ir nuostatų, leidžiančių lanksčiai taikyti konkurencijos taisykles ir taisykles dėl valstybės pagalbos susidarius tokiai padėčiai, kokią turime dabar.
Dar šiandien arba rytoj mano kolegKomisijos narN. Kroes paskelbs - kaip ji pranešvakar ECOFIN tarybos susitikime - gaires, kaip, Komisijos nuomone, šiuo specifiniu klausimu būtų galima pasinaudoti Sutartyje numatytu lankstumu nediskriminuojant skirtingų sprendimų ir skirtingų pagalbos formų.
Ji pasisakys - kai kas iš jūsų šį klausimą jau minėjote - ir Stabilumo ir augimo pakto įgyvendinimo klausimu. 2005 m. mes jį persvarstėme ir nuo tada - manau, jau sakiau tai prieš kelias dienas per kitas diskusijas - tai yra visiškas, šimtaprocentinis, sutarimas dėl persvarstyto Pakto įgyvendinimo. Vėlgi vakar ECOFIN taryba, kaip ir šeštadienį Paryžiuje vykusiame susitikime, vieningai sutarė, kad dabartinėje, 2005 m. persvarstyto Pakto versijoje yra pakankamai vietos manevruoti, kai tenka spręsti tokias problemas, kokios pradeda kilti ir kokios, deja, kils ir toliau, pvz., valstybės deficito didėjimas. Jas galima spręsti taikant nustatytas taisykles, o ne jas apeinant.
Tai buvo aišku šeštadienį Paryžiuje, tai buvo aišku vakar ECOFIN susitikime, tai aišku šiandien čia, ir aš noriu jus patikinti, kad Komisija pasirūpins, jog nuo šiol tai būtų aišku - netgi jei teks susidurti su labai sudėtingomis aplinkybėmis - ne tik finansų sistemoje, bet ir realiojoje ekonomikoje.
Rytoj vykstame į Vašingtoną, į metinį Tarptautinio valiutos fondo susitikimą. TVF vėl pablogino savo prognozes. Po kelių savaičių bus pablogintos ir mūsų prognozės. Šis ekonomikos prognozavimas nėra vien teorinis; deja, visa tai reiškia mažesnį augimą, mažesnį užimtumą, didesnę įtampą darbo rinkoje ir, kartu su vis dar jaučiamu infliacijos spaudimu, nors jis per pastaruosius kelis mėnesius ir sumažėjo, tai reiškia perkamosios galios sumažėjimą ir sunkumus gyventojams.
Tačiau dėl to negalime pamiršti vidutinio laikotarpio. Negalime pamiršti to, ko pasimokėme iš praėjusių krizių. Manau, kad šia dvasia didžioji dauguma šiandien čia girdėtų pasisakymų tik sustiprina ir paremia vakar Liuksemburge vykusiame ECOFIN susitikime mūsų pasiektą susitarimą, kuris, manau, yra labai teigiamas dalykas.
Pirmininkas
Diskusijos baigtos.
Balsavimas vyks per kitą sesiją.
Raštiški pareiškimai (Darbo tvarkos taisyklių 142 straipsnis)
Jean-Pierre Audy  
raštu. - (FR) Pirmiausia norėčiau pasveikinti Tarybos Pirmininką Nicolas Sarkozy už šias pragmatines ir veiksmingas priemones ir už puikų pirmininkaujančios Prancūzijos darbą, kurį šiandien pristatmano bičiulis J. P. Jouyet. Europos Sąjunga susiformavo vidury karo sukeltų kančių.
Atrodo, kad mums lemta toliau eiti per kančias ir krizes. Šios krizės - krizKaukaze, Gruzijoje, finansų krizė, PPO nesėkm- rodo, kaip labai mums reikia naujoviškesnių institucijų, kurios numatomos Lisabonos sutartyje, ypač nuolatinio ES pirmininko.
Kalbant apie finansų krizę, ECB ką tik priėmsprendimą sumažinti palūkanų normą ir aš šį sprendimą vertinu teigiamai. Pagaliau jis liovėsi būti abejingas; jis turėtų pasimokyti iš savo nesėkmingos monetarinės politikos, nes negali būti nieko blogiau nei palūkanų normų padidinimas, kai tik ekonomika vėl pradės augti. Vis labiau reikia, kad Komisija, remdamasi EB Sutarties 105 straipsnio 6 dalimi, pateiktų šį klausimą svarstyti Tarybai, kad ši suteiktų politinius įgaliojimus ECB vykdyti išmintingą kredito institucijų priežiūrą ir įkurti Europos bankų reguliavimo instituciją.
Sebastian Valentin Bodu  
raštu. - Spalio 24 d. raštiškame pareiškime klausiau, ar Europa pasirengusi sugerti tą šoką, kurį sukėljos tvirta sąsaja su JAV rinka, ir ar 36,3 mlrd. EUR, kuriuos į rinką įdėjo ECB ir Anglijos Bankas, pakanka, kad pavojus išnyktų. Po kelių dienų į finansų krizės srautą pateko ir "Fortis" bankas bei "Dexia" bankas. Dar daugiau, žlugo Islandijos bankų sistema (ir jos vyriausybei teko įsigyti banką "Glitnir"), o JK vyriausybpaskelbapie dar 200 mlrd. Didžiosios Britanijos svarų injekciją į savo ekonomiką.
Šie įvykiai atsakį mano retorinį klausimą. O kas toliau? Jau žinome, kokias finansų institucijas krizpalietė. Didžiąsias. Tačiau nežinome, kas bus kitas ir kam gresia pavojus. Kas nutiks daugybei JAV regioninių bankų, kurie lengva ranka skolino būsto sektoriui? Kas nutiks Europos bankams, kurie nepajėgatsispirti neinvestavę į visokiausias egzotiškas JAV finansines priemones, šį dešimtmetį užkariavusias rinkas?
Ilda Figueiredo  
Nepaisant emocingų kalbų apie finansų krizę ir apie su ja susijusias krizes, būtiniausių priemonių veiksmingai kovoti su šiomis krizėmis vis dar nėra. Netgi dabar, kai buvo pritarta kai kurioms ad hoc priemonėms, kurios dar tik prieš kelis mėnesius buvo atmestos, pvz.: nacionalizuoti bankus, kurie bankrutavo dėl prasto jų administracijos ir kai kurių pagrindinių akcininkų, susišlavusių didžiulius pelnus ir palikusius plačiajai visuomenei pačiai galvoti, ką daryti su patirtais nuostoliais, valdymo, viskas, kaip visada, daroma tik norint apsaugoti stambų verslą, neatsižvelgiant darbuotojų ir neturingiausių visuomenės sluoksnių interesus. Nešalinamos problemos priežastys. Nenaikinami "mokesčių rojai". Neatsisakoma netikros Europos centrinio banko nepriklausomybės. Neatsikratoma Stabilumo pakto. Nepriimamas Solidarumo ir socialinės pažangos paktas.
ECB savo bazinę palūkanų normą sumažino per vėlai, ir šis trumparegiškumas jau brangiai atsiėjo trapesnės ekonomikos šalims ir tiems, kurie yra brangiai pasiskolinę iš bankų.
Taigi, patys svarbiausi klausimai nėra pateikti svarstyti; jie verčia abejoti neoliberalia politika, suteikusia didžiausią prioritetą laisvai konkurencijai, didėjančiam darbuotojų išnaudojimui ir mažiausių, mažųjų ir vidutinių įmonių problemų daugėjimui. Kitame Tarybos susitikime toki neoliberali politika turi būti aiškiai nutraukta.
Petru Filip  
raštu. - (RO) Be to, kad ši pasaulinfinansų krizkerta daugeliui šalių, ji dar ir kelia pavojų, kad labai greitai kils visuotinpanika - ir ne tik finansų, bankų ir ekonomikos sektoriuose, bet ir eilinių Europos piliečių namuose. Esu įsitikinęs, kad pavojų, jog Europos piliečius ištiks panika, yra daug sunkiau įvertinti nei šio ekonominio reiškinio, kuris turi būti suvaldytas ir finansine, ir ekonomine prasme, mastą, ir kad jo padariniams pašalinti reikės daug daugiau laiko.
Todėl viešai kreipiuosi į jus, ponai pirmininkai, ir prašau jūsų nedelsiant ir veiksmingai spręsti šią ekonomikos ir finansų krizę, kad ir kokias priemones tam panaudotumėte, ir užtikrinti, kad šios priemonės būtų skaidrios ir aiškios Europos visuomenei, kad piliečiai jaustųsi saugomi Europos Sąjungos, kurios tikslas būtent toks ir buvo - užtikrinti apsaugą iškilus dideliems sunkumams.
Jei dabar nepavyks sustiprinti pasitikėjimo Europa ir solidarumo, iškils pavojus, kad viskas, ką taip sunkiai sukūrėme per pastaruosius penkiasdešimt metų, nueis perniek.
Filip Kaczmarek  
Negalime tikėtis, kad finansų rinkų problemos bus išspręstos per vieną Europos Vadovų Tarybos susitikimą. Greičiau jau Taryba turėtų siekti rasti būdų, kaip padaryti Europos bankų sistemas saugesnes. Neabejojama, kad tokiu metu, kaip šis, yra būtinas nacionalinių vyriausybių įsikišimas, tačiau tai, žinoma, nereiškia, kad ES lygmeniu nebereikės bendrų pastangų.
Šiandien ypač svarbu nedalyti populistinių pažadų ir saugoti piliečius nuo per didelio kai kurių politikų cinizmo. Tokie cinikai tik sėja pesimizmą ir tik ragina kitus politikus ką nors daryti. Jei išsipildys juodžiausios pranašystės, cinikai sakys: argi mes jums to nesakėme? Jei blogiausi scenarijai nepasitvirtins, pseudo gelbėtojai sakys: norėjome tik įspėti; tokiomis aplinkybėmis geriau tikėtis blogesnio.
Dabar cinikai iš džiaugsmo trina rankas, sugalvoję apgaulingą garantuotos sėkmės strategiją. Šis džiugesys rodo nepaprastą neatsakingumą ir pagrindinių demokratinės politikos vertybių - apdairumo bendram labui - nepaisymą. Gali būti, kad būtent šis cinizmas ir yra didžiausias pavojus europiečių piniginėms. Labai įdomu tai, kad šis apsimestinis susirūpinimas piliečių ateitimi plaukia iš tų, kurie stengiasi blokuoti naują Europos sutartį ir kuriems nepatinka vienos bendros valiutos idėja. Tikiuosi, kad Tarybos susitikime nebus netikrų pranašų. Labai ačiū.
Mairead McGuinness  
raštu. - Pasaulinfinansų kriznusipelno daugiausia dėmesio spalio mėn. vyksiančiame Tarybos susitikime. Ši krizyra dirbtin- ji atėjo iš JAV į Europą ir dar toliau; tačiau nuosmukis bankų ir finansų sektoriuje yra ir šokiruojantis, ir realus.
Dar netikima, kad mums gresia toks neįsivaizduojamas dalykas kaip bankų sistemos žlugimas. Kai kurių bankų žlugimas ir dramatiškas vyriausybių įsikišimas siekiant gelbėti trapius finansų sektorius lėmdidelį visuomenės neapsitikėjimą politikų gebėjimu apsaugoti ją nuo galimų pasekmių.
Bankai nenori reguliavimo, o dabar paaiškėjo, kad reguliavimas buvo prastas ir neveiksmingas, tad neapsaugojo ne tik bankų klientų, bet ir pačių bankų.
Tačiau susidūrę su sunkumais, bankai nuskubėjo pas politikus prašydami pagalbos. Todėl dabar labai tinkamas laikas grąžinti galią ten, kur ji ir turėjo būti, t. y. politinėje sistemoje, o ne finansų rinkose.
Esko Seppänen  
raštu. - (FI) Jungtines Amerikos Valstijas pakirto pinigų pasiutligė. Jos simptomai - tai bankų bankrotai, bankų ir draudimo įmonių socializacija, taip pat tai, kad žlugę bankai naudojami kaip priemonsuversti skolų naštai visuomenei ir kaip bankų šiukšlių sąvartynas. Krizparodė, kad kapitalui valstybės reikia ne tik norint kariauti tolimuose kraštuose, pvz.: Amerikos atveju - Irake ir Afganistane. Geroji pigių "įtartinų" pinigų sukeltos krizės pusta, kad dabar Jungtinės Valstijos nebegali sau leisti naujų karų.
Nekaip atrodo, kai sutrinka supervalstybė, nes kitų akyse krinta jos vertė. Taip nutiko Jungtinėms Valstijoms: daugelis yra nuomonės, kad jai, kaip supervalstybei, teko Sovietų Sąjungos likimas.
Dėl pigių pinigų, skolų ir spekuliacijų užsidegusiems bankams gesinti prireiks visų Amerikos politinių ir ekonominių išteklių. Tačiau tai nebėra vien tik ekonominis klausimas: ant vertybinių popierių krūvos stovėjęs milžinas suprato, kad žlugo jo autoritetas. Savimi besididžiuojanti Amerika, ideologinės kovos laimėtoja, nebeatrodo įtikimai vaidindama laimėtoją.
Georgios Toussas  
Tarybos ir Komisijos pareiškimai, kapitalui atstovaujančių politikų pozicijos, kurių jie laikėsi diskusijose rengiantis ES Tarybos susitikimui, rodo, kad stiprinama prieš žmones nukreipta kapitalistinės ekonomikos krizės valdymo politika. Kriznegailestinga plinta po ES valstybes nares ir apskritai po išsivysčiusias šalis, dar labiau apnuogindama ES nesugebėjimą veikti.
Šie pareiškimai, ECOFIN paskelbtas valstybinių monopolių įsikišimas ir buržuazinės ES valstybių narių vyriausybės, taip pat prasiskolinusių bankų ir kitų monopolistinių verslo grupių gelbėjimas valstybių lėšomis - tai priemonės, skirtos monopolių ekonominiam ir politiniam viešpatavimui gelbėti ES lėšomis. Tai įrodo, kad kapitalizmas neturi priemonių, kai reikia ginti žmonių interesus.
Susidūrusios su krizės pavojumi, ES ir buržuazinės jos valstybių narių vyriausybės intensyviau atakuoja darbo klasę ir plačiąsias mases.
Europos žmonės neturi ko tikėtis iš ES vadovų susitikimo. Vienintelis kelias darbo žmonėms - tai nepaklusti ir griauti ES ir buržuazinių jos valstybių narių vyriausybių vykdomą prieš žmones nukreiptą politiką.
