Livsmedelsinformation till konsumenterna (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Renate Sommer, för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om livsmedelsinformation till konsumenterna - C6-0052/2008 -.
Renate Sommer
Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag skulle vilja förlänga mina tilldelade fyra minuter till sex minuter eftersom denna dokumentsamling är så omfattande. I annat fall kommer jag inte att kunna yttra mig uttömmande om detta ärende.
Konsumenterna har rätt att få veta vad ett livsmedel innehåller. Bara om de känner till hur ett livsmedel är sammansatt och dess näringsvärde kan de fatta välgrundade köpbeslut. Trots att gemenskapens lagstiftning omfattar en mängd förordningar och direktiv om livsmedelsmärkning finns det fortfarande inte något övergripande obligatoriskt märkningssystem. Det har nu blivit svårt för livsmedelsproducenter och leverantörer att ha överblick över den mångfald av befintliga lagar, oavsett om det gäller EU:s lagstiftning eller medlemsstaternas nationella lagstiftning. Det förekommer juridisk osäkerhet, snedvridning av konkurrensen och handelshinder på den inre marknaden. Det nuvarande förslaget till förordning är avsett att hantera alla dessa frågor genom att erbjuda en enhetlig EU-omfattande livsmedelsmärkning. Målsättningarna är förbättrad information till konsumenterna, bättre reglering, harmonisering och mindre byråkrati.
Kommissionens förslag lever emellertid inte upp till dessa krav eftersom det bygger på antaganden och hypoteser om konsumenters önskningar och behov. Genom förslaget införs också orealistiska krav på märkning - som t.ex. en teckenstorlek på minst 3 mm, vilket inte ens garanterar att informationen är läsbar - och stora företag gynnas på bekostnad av små och medelstora företag, som i själva verket utgör 80 procent av livsmedelssektorn. Därigenom strider förslaget mot rättsakten för småföretag. Förslaget går också emot målet om harmonisering på den inre marknaden, genom att det finns en avsikt att uttryckligen tillåta 27 ytterligare nationella märkningssystem. Det krävs således omfattande ändringar av kommissionens text.
Det är vad vi har försökt göra. Informationen måste vara läsbar. Teckenstorleken är dock bara en av flera faktorer i detta. Vi behöver regler om teckenstorlek, radtäthet och kontraster osv. Vi behöver bindande riktlinjer i fråga om läsbarhet. Informationen måste gå att jämföra och därför bör den alltid hänvisa till 100 gram eller 100 milliliter, och inte det alternativ där endast näringsvärde per portion anges. När människor sedan handlar kommer de med detsamma att kunna se vilken som är den fettsnålaste yoghurten - oavsett storleken på yoghurtförpackningen.
Informationen måste vara förståelig. Det är hög tid att äntligen bli kvitt måttenheten kilojoule, som ingen ändå begriper. Vi vill återigen betona kilokalorier; det är konsumenterna intresserade av och det förstår de sig på. Uppgifter om portionsstorlekar måste återspegla verkligheten, vara realistiska och begripas av konsumenterna. Uppgifterna bör också, om möjligt, vara enhetliga över hela EU. Informationen får inte vilseleda konsumenterna om innehållet i produkterna, dess ursprung eller faktiska beskaffenhet. Livsmedelsimitationer, som t.ex. ostliknande produkter och bearbetat kött som är gjort av små sammanpressade bitar bör märkas som sådana på förpackningens utsida. Konsumenterna bör få veta vad de köper.
Om vi fyller förpackningarnas framsidor med ytterligare information kommer konsumenterna emellertid inte längre att bry sig om att läsa. Följaktligen föreslår jag att det enda näringsvärde som ska anges är antalet kilokalorier per 100 gram eller 100 milliliter. Konsumenterna kommer då att läsa detta eftersom det intresserar dem, och jag anser att det är en realistisk lösning.
Jag anser också att vi bör avskaffa näringsprofiler. Jag hoppas att vi kan hejda dessa. Profilerna är överflödiga eftersom de nya bestämmelserna kräver att näringsvärde ändå anges. Näringsprofilerna verkar diskriminerande mot vanliga livsmedel, och tröskelvärdena för salt, socker och fett är helt och hållet godtyckliga. De har utarbetats av kommissionens tjänstemän utan någon som helst vetenskaplig grund.
Det verkliga syftet med förordningen om tillhandahållande av information om näringsvärden och hälsoegenskaper hos livsmedel är att ge sanningsenlig information, och för detta behöver vi ingen ytterligare bedömning av enskilda livsmedel eller att de klassificeras som bra eller dåliga livsmedel. När allt kommer omkring är det den samlade kosthållningen och livsstilen som räknas. Vi borde fråga oss varför de stora livsmedelsbolagen för närvarande bedriver sådan hård lobbyverksamhet för näringsprofiler. Det är något som vi verkligen borde ifrågasätta.
Den så kallade trafikljusmodellen som har föreslagits här har samma slags brister som näringsprofilerna. Modellen gör att vi återigen tvingas klassificera produkter som bra eller dåliga. Gränsvärdena för färger är godtyckliga och utrymmet mellan det undre och övre värdet för varje sådan färg är alltför stort. Detta diskriminerar mot baslivsmedel, gynnar livsmedelsimitationer och även de produkter som innehåller syntetiska beståndsdelar, med andra ord de som innehåller sötningsmedel i stället för socker och smakförstärkare i stället för salt. Det kan verkligen inte ligga i konsumenternas intresse.
GDA-modellen (Guideline Daily Amount, rekommenderat dagligt intag) - industrins modell för märkning - har uppenbarligen brister. Den är obegriplig eftersom den omfattar alltför många siffror. Den är vilseledande eftersom den bara anger det dagliga behovet hos en 40-årig kvinna och inte tillhandahåller några rekommendationer om dagligt intag för exempelvis mängden konsumerat socker. Det är svårt för små och medelstora företag att införliva GDA-modellen. Återigen skulle de stora företagen få konkurrensmässiga fördelar. Detta är ytterligare en giltig anledning till varför GDA-märkningen inte bör bli obligatorisk.
Vi bör också skydda vår traditionella livsmedelsproduktion. Bara då kan vi garantera att vi får behålla de regionala specialiteter och den livsmedelsvariation i EU som vi är så förtjusta i. Därför behöver vi ett utvidgat undantag för icke-färdigförpackade produkter från denna förordning, eftersom traditionella produkter är just sådana som inte har standardiserats. Dessa tillverkare kan fortfarande tillhandahålla muntlig information om t.ex. allergiframkallande ämnen, i samband med försäljning.
Sedan några ord om ursprungslandsmärkning. Frågan är om konsumenterna verkligen vill veta varifrån alla ingredienser i ett livsmedel kommer, eller om detta i själva verket handlar om en protektionistisk agenda. Jag vill först och främst veta om detta är genomförbart, och därför efterlyser jag en konsekvensbedömning.
I sista hand bör det påpekas att livsmedelsmärkning aldrig kan bli en handbok för god kosthållning. Det krävs informationskampanjer och att människor i medlemsstaterna upplyses om en balanserad kosthållning och en hälsosam livsstil.
Det är inte lagstiftarens uppgift att omyndigförklara sin arbetsgivare, som i det här fallet är medborgarna. Lagstiftaren bör ge vägledning, men våra medborgare ansvarar för sig själva och vi ska inte ta över det ansvaret. Slutligen vill jag framföra mitt innerliga tack till alla som deltagit i arbetet, till skuggföredragandena - även om de inte alltid var beredda att kompromissa - och till alla som har stöttat mig, i synnerhet min ...
(Talmannen avbröt talaren.)
John Dalli
Fru talman! Som jag har nämnt vid tidigare tillfällen är vårt syfte att se till att konsumenterna vet vad de köper och vad de äter. Det ska således vara lättare för dem och deras familjer att välja en kosthållning som passar deras behov, önskemål och syften. Medborgare och konsumenter har rätt till korrekt information. Jag vill uppmana ledamöterna att hålla detta i minnet under hela debatten.
Innan jag övergår till förslagets innehåll vill jag först och främst tacka föredraganden Renate Sommer för att ha utarbetat betänkandet, och även skuggföredragandena. Även om jag är positivt inställd till merparten av hennes uttalanden kan jag inte säga att jag instämmer i alla. Jag vill också nämna insatserna från de båda andra utskotten, nämligen IMCO och AGRI.
Låt mig kortfattat belysa de viktigaste frågorna i de framlagda ändringsförslagen.
Frågan om obligatorisk ursprungsmärkning är mycket viktig och kräver en omsorgsfull bedömning. Det finns definitivt en återkommande efterfrågan på obligatoriska bestämmelser om sådan information för vissa livsmedel. Kommissionen kan delvis godkänna den föreslagna ändringen om att utvidga villkoren för ursprungsmärkning. Ursprungsmärkning för primära baslivsmedel som inte har genomgått någon egentlig behandling och som generellt betraktas som en produkt bestående av en enda ingrediens kunde vara ett praktiskt alternativ. Mot bakgrund av ärendets komplexitet bör tillämpningen av obligatorisk märkning emellertid bli föremål för delegerade åtgärder och grundas på konsekvensbedömningar.
Läsbarhet är en viktig fråga och ett av de huvudsakliga klagomål som konsumenterna har. Detta är en viktig förevisning om att vi prioriterar konsumenterna i vår debatt, och jag hoppas att ledamöterna kan stödja förslaget om minsta teckenstorlek. Det är således beklagligt att de ändringsförslag som lagts fram skulle undergräva syftet med att ha ett kontrollerbart kriterium som utgångspunkt för genomförandet.
Jag delar ledamöternas oro för livsmedelsimitationer. Därför gläder det mig att se att parlamentet har lagt fram ett ändringsförslag som omfattar en bestämmelse om att uttryckligen förbjuda sådan vilseledande praxis. Införandet av en definition och en specifik beteckning av sådana produkter skulle emellertid vålla juridiska problem, och därför måste vi hitta sådana beteckningar som ger korrekt och otvetydig information till konsumenterna. Jag gläds också över att konstatera det breda stödet för obligatorisk märkning av näringsvärde på förpackningens framsida och godkännandet av frivilliga system för medlemsstaterna.
Principen om att konsumenterna ska veta vad de äter bör inte bara tillämpas för färdigförpackade livsmedel utan också för livsmedel som köps över disk eller serveras på restaurang. Jag stöder därför inte de ändringsförslag som skulle begränsa räckvidden för förslaget till förordning. För övrigt är jag öppen för att ändra texten om icke-färdigförpackade livsmedel så att enbart information om allergiframkallande ämnen skulle vara obligatorisk, samtidigt som medlemsstaterna kunde besluta om ytterligare obligatoriska krav för sådana livsmedel.
Om vi övergår till förslaget om obligatorisk märkning av nanoingredienser godtar jag gärna ändringsförslagen i princip, även om det krävs en lämplig definition.
När det slutligen gäller frågan om näringsprofiler vill jag påpeka att jag inte kan godta ändringsförslaget om att stryka eller ändra artikel 4 enligt det sätt som föreslagits, eftersom bestämmelsen skulle undergräva den befintliga förordningen om påståenden om livsmedel. Vi är medvetna om att flera påståenden är vilseledande för konsumenterna, då en del påståenden är illa underbyggda medan andra inte ger hela bilden av det aktuella livsmedlet utan bara framhåller dess positiva aspekter. Det ska också påpekas att påståenden görs uteslutande på producenternas initiativ i syfte att sälja mer produkter. Vi påtvingar inte någon dessa näringsprofiler. Vi insisterar på näringsprofiler där producenterna väljer att saluföra sina produkter genom påståenden, så att konsumenterna kan få en balanserad information om livsmedlena.
Fastställandet av näringsprofiler innebär inte att de livsmedelsprodukter som tillverkare kan framställa förbjuds, eller på annat sätt begränsas. Livsmedelstillverkarna kan fortsätta att producera på vilket sätt de än önskar. Det är emellertid orättvist för våra konsumenter och medborgare att tillåta påståenden som kan vilseleda dem. För mig handlar det om att tillhandahålla våra medborgare ärlig och uttömmande information om de produkter som de konsumerar. Vi får inte glömma att förordningen om påståenden antogs till följd av en ingående debatt bland institutionerna. Förordningens huvudprinciper är fortfarande giltiga och relevanta. För övrigt betraktar jag införandet av näringsprofiler med öppet sinne och jag är beredd att uttryckligen överväga vissa undantag när det gäller traditionella livsmedel och basprodukter med en viktig dietetisk roll.
På grundval av detta uppmanar jag er att stödja kommissionens försök att se till att vi får en meningsfull grundval för att skydda konsumenter och främja innovationer inom livsmedelssektorn.
Tack för er uppmärksamhet. Jag ser nu fram emot en intressant debatt och att få höra era åsikter.
Christel Schaldemose
Fru talman! Utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd har utarbetat ett yttrande med anledning av Renate Sommers betänkande om livsmedelsmärkning. I vårt arbete i utskottet har det varit avgörande att se till att konsumenterna får tillgång till lämpliga redskap för att kunna göra hälsosamma och korrekta val när det gäller livsmedel. I utskottet är vi således eniga om att en livsmedelsmärkning som används för att vilseleda konsumenterna är fullständigt oacceptabel. Vi är också överens om att konsumenterna ska tillhandahållas tydlig information genom en korrekt märkning. Givetvis är vi också eniga om att bestämmelserna ska göra det möjligt för den inre marknaden att fungera så bra som möjligt. Följaktligen är vi överens om grundprinciperna. När det emellertid gäller detaljerna - frågan om hur detta ska gå till - var samstämmigheten inom utskottet inte särskilt utbredd, och även inom utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet fanns liknande meningsskiljaktigheter. Detta visar att det här är en svår fråga. Därför vill jag först och främst uppmana föredraganden att ha i åtanke att livsmedelsinformationen huvudsakligen är avsedd att utgöra ett verktyg för konsumenterna, och inte ett marknadsföringsverktyg för företagen.
Marc Tarabella
Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag är ganska upprörd här där jag står framför er, för jag kommer att inrikta mig på ändringsförslag 101 som gäller uppgift om ursprungsland eller härkomstort.
Ett ändringsförslag med delad omröstning lades fram på min grupps vägnar för att tydligt skilja mellan dessa två, eftersom de inte innebär samma sak. I korthet är ursprungsland det land där livsmedlet senast behandlades, medan härkomstort uppenbarligen är ursprungsplatsen för den obearbetade ingrediensen, särskilt frukt och grönsaker, vilket också John Dalli påpekade.
Det som är särskilt allvarligt i detta är att parlamentets administration har förkastat ändringsförslaget med delad omröstning, och inte förmått upplysa mig om vilken artikel i arbetsordningen som ger dem rätt att göra det. Jag har fått veta att detta är ett standardförfarande. Därför är det här mycket allvarligt, eftersom beslutet - som jag anser är godtyckligt - uppenbarligen kommer att påverka beslutets innehåll.
Fru talman, jag vill be er att tala med administrationen på mina vägnar och fördöma detta godtyckliga beslut, samt se till att man inom 24 timmar omprövar och godtar detta vederhäftiga ändringsförslag.
Peter Liese
för PPE-gruppen. - (DE) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Först och främst vill jag framföra mitt uppriktiga tack till Renate Sommer för hennes hårda och engagerade arbete. Hon har utsatts för en del obefogad kritik som hon inte förtjänar.
Kritiken fördunklar också det faktum att vi är överens i flera frågor. Vi vill alla ha en bättre märkning av livsmedelsimitationer. Ost är gjord av mjölk, och om den innehåller andra ingredienser bör den märkas som ”ostimitation” på förpackningens framsida. Vi vill också ha en bindande näringsvärdesmärkning. En sådan har vi ännu inte. Det är emellertid något som vi alla vill ha. Vi vill också att näringsvärdet ska anges i enheter som konsumenterna förstår.
När det gäller denna fråga vill jag passa på att dra en vits som berättas här i Tyskland - och kanske även i andra länder: ”Vad kallas de små djur som syr in kläderna medan de ligger i garderoben? Kalorier.” Ingen i Europa skulle dra denna vits och hänvisa till kilojoule. Kilojoule har inte gjorts gällande som en enhet. Det förvirrar människor, och därför behöver det inte anges som obligatorisk information. Kalorier är den enhet som upplysta konsumenter använder i sina beräkningar. Det finns följaktligen en stor enighet kring detta. Det finns även meningsskiljaktigheter, till exempel i frågan om näringsprofiler. Vår grupp vill att dessa ska strykas, eller åtminstone bör det klargöras att baslivsmedel kommer att undantas.
Det har hållits hetsiga diskussioner om salt i bröd, fransk ost och liknande. Jag vill tacka kommissionsledamot John Dalli och ordförande José Manuel Barroso för deras försök att ge klarhet i dessa frågor. Det finns emellertid inget beslut från kollegiet, och följaktligen måste detta klargöras en gång för alla. Jag vill uppmana er att stödja de ändringsförslag som lagts fram av Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) på detta område.
Glenis Willmott
Fru talman! Detta förslag har varit ytterst kontroversiellt och är väldigt komplicerat. Som skuggföredragande för min grupp har mina vägledande principer varit att fråga vilken information konsumenter vill ha tillgång till när de ska köpa mat till sina familjer, och hur vi på bästa sätt kan tillhandahålla denna information.
Vår kontinent står inför en fetmaepidemi i en aldrig tidigare skådad skala. Vi äter alltför mycket fett, socker och salt, och detta bidrar till hjärtsjukdomar, diabetes, ökad risk för cancer, stroke, leversjukdomar och till och med depression. Att se till att konsumenter lätt kan fastställa näringsvärdet i livsmedel är givetvis inget magiskt botemedel, men det kommer att göra dem mer medvetna om vilka livsmedel de köper. Konsumenterna kommer dessutom att kunna jämföra produkter och med en enda blick fastställa det mest hälsosamma valet, och således ta kontroll över vad de äter.
Jag föreslår att vi ska använda ett färgkodsystem för detta, inte bara för att göra en bedömning om produkten som helhet, utan också för att informera konsumenterna om produkten de köper innehåller en låg, medelhög eller hög grad av salt, fett och socker. Detta kan endast tillämpas på sammansatta, förädlade livsmedel som t.ex. färdiglagade rätter, frukostflingor och alla dessa bekväma livsmedel som tillverkas i industriell skala. Dessa produkters näringsvärde - som ofta är mycket begränsat - känner konsumenterna sällan till, eller så har de blivit dåligt informerade om detta.
Jag vill betona att detta inte kan tillämpas på tyskt bröd. Det kan inte tillämpas på smör, ost eller äppeljuice eller ens på alkohol. Jag har skickat ut ytterligare information via e-post till alla ledamöter, och jag uppmanar er att läsa detta innan ni bestämmer er, så att ni vet exakt vad som föreslås i stället för att lyssna till vilseledande information från industrins lobbygrupper eller felaktiga argument från vissa håll här i parlamentet.
Jag vill också uppmana kollegerna att stödja en obligatorisk ursprungslandsmärkning. Det är uppenbart att konsumenterna har blivit mer medvetna om ursprunget för maten på tallriken och vill ha en uppriktig livsmedelsmärkning. Detta kommer givetvis inte alltid att vara genomförbart. För enskilda produkter är det ändå tydligt att livsmedlens jordbruksursprung bör tillhandahållas konsumenterna och detta är genomförbart till hundra procent. Detta sker redan för nötkött, fisk, färsk frukt och grönsaker. När det gäller ingredienserna i bearbetade produkter är detta givetvis mer komplicerat, och har därför bara föreslagits för kött, fjäderfä och fisk när de används som ingredienser i bearbetade livsmedel.
Slutligen talar vi en hel del här i parlamentet om vikten av konsumentval och skydd av allmänhälsan. Nu har vi chansen att visa att vi är seriösa. Kolleger, handling betyder mer än ord. Jag uppmanar er att stödja mina förslag.
Gerben-Jan Gerbrandy
Fru talman! Jag vill tacka kommissionsledamoten för hans uttalande i början av denna debatt, och även Renate Sommer för hennes arbete som föredragande. Efter nästan ett år i parlamentet har jag intrycket av att vi tror att vi kan förändra miljontals européers beteende bara sådär med en enda lagstiftningsakt.
Samma uppfattning genomsyrar förordningen. Vi måste dock inse att inget är så svårt som att förändra människors beteende, särskilt när det handlar om 500 miljoner människor. Vårt inflytande över detta beteende via livsmedelsmärkningen kommer således att vara begränsat. Detta innebär inte att jag helt och hållet avfärdar förordningen genom att reservera mig - absolut inte - men vi måste vara realistiska i fråga om instrumentets styrka.
Vi måste inse att konsumenterna har rätt till informationen. Oavsett resultatet av denna debatt kommer konsumenterna dessutom att få mycket mer information efter den andra behandlingen. På lång sikt bör vi dessutom satsa mer på utbildning, och på att undervisa människor nedifrån och upp om en sund livsstil.
En annan punkt är att debatten i parlamentet gäller direktivets grundläggande mål. Tvingar vi människor att göra ett hälsosamt val av livsmedel eller ger vi dem möjlighet att själva besluta om vilka livsmedel de ska välja? Vi i gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa anser att människor bör ges information och att de sedan kan göra sina egna val.
Slutligen måste vi se till att finna en medelväg när det gäller den mängd information som vi tillhandahåller människor, eftersom alltför mycket eller alltför lite information aldrig kommer att fungera. Jag anser i och för sig att vi är inne på rätt spår. Låt oss lita på att de människor som kan rösta på oss också förmår välja rätt livsmedel i affären om de tillhandahålls korrekt information.
Carl Schlyter
för Verts/ALE-gruppen. - Fru talman! Konsumentmakt bygger på att konsumenterna får information. Om inte vi tvingar företagen att lämna korrekt information kommer konsumenterna heller inte att få det och då kollapsar hela den inre marknaden. Vi kan inte centralt avgöra vilken information som är viktig för en viss konsument. Konsumenter har olika krav och vi måste försöka tillgodose så många som möjligt.
Vi riskerar att springa industrins ärenden om vi inte vill varna konsumenterna för högt kaloriinnehåll, salt, fett och liknande. Det är inte konstigare att ha en färgkodsvarning för näringsinnehåll än att varna konsumenter som köper en energislukande bil eller ett energislukande kylskåp.
Vi får inte skjuta upp ursprungsmärkningen genom utredningar, vi måste genomföra detta här och nu! Djuren och de som vill värna om djurens välfärd kan inte vänta på att få information om djur har transporterats levande till slakterier långt bort.
Vi får heller inte springa alkoholindustrins ärenden. Alkoholproducenterna kräver ständigt att få bli behandlade som vanliga livsmedelsföretag, men nu när vi ska reglera livsmedlen då vill de inte vara med längre. Det är ohederligt. Många konsumenter vet inte att alkohol är kaloriintensivt, att exempelvis ett glas vitt vin innehåller dubbelt så mycket kalorier som liknande mängd läsk.
När det gäller näringsprofiler tycker jag inte alls som Renate Sommer. Genom dem hämmas företagens möjligheter att beskriva produkter som nyttiga fast de inte är det. Det anger ramar och begränsar möjligheterna att bedriva falsk marknadsföring. Jag håller helt och hållet med kommissionen i den frågan.
Så ett par småfrågor på slutet - vi sade tidigt nej till trombin. Det finns andra liknande produkter på marknaden och Renate Sommer och jag har båda lagt ändringsförslag som ska beskriva dessa på ett korrekt sätt. Jag hoppas de får stöd. Idag säljer vi korv på marknaden som innehåller stora mängder bindväv och fett, men ändå kallas för kött. Det har vi chans att rätta till nu. När det gäller äggprodukter och andra animaliska produkter skulle vi kunna märka dem enligt det system som redan gäller för ägg, alltså ett system där man kan se under vilka uppfödningsvillkor djuren levt. Det vore ett framsteg.
Struan Stevenson
Fru talman! En av tvistefrågorna i denna debatt har varit den om ursprungslandsmärkning. Jag anser fullt och fast att konsumenterna har rätt att få information om ursprunget för de livsmedel de köper och, i synnerhet när det gäller kött, om det har producerats enligt höga djurskyddsnormer och inte transporterats långa sträckor före slakt. Råmaterialets källa i bearbetade livsmedel är emellertid oåterkalleligt komplex, eftersom ingredienser väljs utifrån pris, kvalitet och tillgång, och ursprungsland för ett enskilt köttförädlingsföretag kan variera från dag till dag, och till och med från timme till timme.
Att ständigt anpassa märkningen skulle medföra högre kostnader och oundvikligen öka förpackningsavfallet. Dessa extra kostnader skulle tillfalla konsumenterna. Därför anser jag att möjligheten att införa obligatoriska regler för märkning först bör bli föremål för en konsekvensbedömning, och det gläder mig att kommissionsledamot John Dalli sade att han stöder detta.
Även om debatten lyfter fram livsmedlens råmaterial eller ingredienser behandlas emellertid inte den slutliga produktens ursprung. Detta är särskilt viktigt för specifika produkter som t.ex. whisky. Det är fortfarande möjligt att whiskysorter av låg kvalitet från länder som Indien, Kina och Japan utges för att vara den genuina varan, genom att etiketterna pryds av foton, bilder eller namn som leder tanken till de traditionella whiskyproducerande länderna i EU. Detta sker i syfte att öka dessa varors konkurrensfördelar och vilseleda konsumenterna. Vi måste förebygga detta, och därför uppmanar jag er att stödja ändringsförslag 254.
Kartika Tamara Liotard
Återigen väcks frågan huruvida EU väljer livsmedelsindustrin eller konsumenterna. I morgon blir ni tvungna att bekänna färg: tänker ni stödja ett säkert system för färgkodning på livsmedelsetiketter eller tänker ni förlita er på industrin? Vad mig beträffar är det politiska valet enkelt. Om ni önskar skydda de kommersiella intressena kommer ni att stödja livsmedelsindustrins förslag. Om ni vill ha en märkning som ni har bidragit till att utforma, och som anger om mängden socker, salt eller fett är hög, medelhög eller låg kommer ni att rösta för ett system för färgkodning.
60 procent av era väljare lider av övervikt, och 25 procent av barnen. 25 procent av befolkningen har lässvårigheter. Varför anses färgkodning normalt när det gäller energimärkning för exempelvis bostäder, bilar eller elektroniska varor, men som överlägset beskyddande när det gäller livsmedel? Näringsexperter och konsumentorganisationer rekommenderar ett enkelt färgkodningssystem för att göra livsmedelsetiketterna begripliga och för att underlätta för människor att göra sina egna val. Även jag stöder detta.
Giancarlo Scottà
Herr talman, mina damer och herrar! Vi står inför att rösta om ett förslag till betänkande om information till konsumenterna, men har vi verkligen frågat oss vad konsumenterna vill ha? Har dessa överväganden gjorts upp bakom slutna dörrar i parlamentet, eller återspeglar de konsumenternas intressen?
Den senaste undersökningen från kommissionen kanske inte är representativ för det ökade medvetande som konsumenterna har utvecklat under de senaste åren avseende information om sina livsmedelsval. Inte bara ursprung utan också ingredienser och andra egenskaper håller på att bli en grundläggande del av beslutsfattandeprocessen. Är vi medvetna om att de beslut vi fattar i dag kommer att påverka morgondagens inköp? Borde det inte vara konsumenterna som styr marknaden? Varför inte försöka förstå vad de i själva verket vill, genom en ny undersökning eller genom att upprätthålla en pågående direkt dialog med konsumenterna?
Vi måste företräda konsumenterna så gott vi bara kan. Det är därför vi är här, och av de möten som jag har haft har jag upptäckt att konsumenterna vill bli mer delaktiga. Konsumenterna räknar inte med att köpprocessen ska kompliceras genom att onödig information anges på etiketterna. De förväntar sig inte heller ett alltför förenklat, vilseledande alternativ som t.ex. trafikljussystemet, vilket riskerar att ge irrelevant information som inte behövs för ett upplyst val, och som inte infriar deras behov. Vår strategi bör inte vara överdrivet beskyddande, utan öppen för dialog.
Csanád Szegedi
(HU) Herr talman, mina damer och herrar! Jobbik anser att tillhandahållandet av korrekt information till konsumenterna är av central betydelse. Vi stöder den obligatoriska uppgiften om ursprungsplats, och vi anser också att det borde vara möjligt att utkräva ansvar inte bara av tillverkaren utan också av återförsäljaren om bestämmelserna inte efterlevs. Förutom numeriska uppgifter, som ofta är svåra att uppfatta, anser vi att det är nödvändigt att införa en enhetlig färgkodning som skiljer hälsosamma livsmedel från ohälsosamma livsmedel. Detta är emellertid inte tillräckligt för att hälsosamma livsmedel ska öka. Det bör påpekas att multinationella företag är ansvariga för att sprida dessa produkter av dålig kvalitet, som de kallar livsmedel, över hela Europa.
Det bör påpekas att Cora, Tesco, Auchan, Metro m.fl. är ansvariga för att ha dränkt den ungerska marknaden med skräp som de kallar livsmedel. Varför i hela världen behövs kinesisk vitlök, kinesiska persikor, brasiliansk fryst kyckling och cancerframkallande slovakisk barnmat på den ungerska marknaden? Jobbik anser fullt och fast att småbrukare och ekologiska jordbruk bör stödjas, inte multinationella företag. Detta skulle vara lösningen för att få ut hälsosamma livsmedel på marknaden.
Pilar Ayuso
(ES) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Denna förordning är av central betydelse för konsumenter och livsmedelsindustri. Det är nämligen allt annat än enkelt att uppnå en balanserad märkning som rymmer all väsentlig information men inte så mycket så att märkningen försvåras.
Detta är ett utmärkt betänkande och föredraganden ska gratuleras! Jag instämmer med henne om de viktiga ämnen som gäller näringsinformation och den kontroversiella frågan om näringsprofiler, särskilt om vi erinrar oss att kommissionen misslyckades med att uppfylla sitt löfte om att fastställa dessa profiler - samt villkoren för dess tillämpning - före den 19 januari, enligt vad som anges i förordning (EG) nr 1924/2006.
En fråga som oroar mig är risken för att nationella normer för märkning kommer att gälla samtidigt. Detta strider mot lagstiftningens ändamål, dvs. harmonisering och avlägsnande av så många hinder som möjligt för att en genuin inre marknad ska kunna fungera.
När det gäller uppgift om ursprungsland föreskriver rådande lagstiftning att information ska ges om ett utlämnande av denna uppgift riskerar att vilseleda konsumenterna. Det finns också bestämmelser om att det alltid får förekomma frivillig märkning. Att gå längre än så skulle kunna innebära en ekonomisk och administrativ kostnad för företagen, utan att konsumenterna ges några väsentliga och tydliga fördelar.
När det gäller användningen av olika språk anser jag att kommissionens förslag är anpassat till det befintliga direktivet, som har fungerat väl och inte vållat problem. Att återuppta denna debatt skulle kunna vara riskfyllt och onödigt, och orsaka hinder för varors rörlighet.
Nessa Childers
(EN) Herr talman! Mer än 60 procent av de vuxna i Irland är överviktiga eller mycket feta, och liknande siffror återfinns över hela EU. Denna förordning kommer att hjälpa oss att hantera inte bara denna fetmakris utan också andra hälsoproblem som t.ex. diabetes, stroke och hjärtsjukdomar. Tyvärr är det nuvarande branschutvecklade märkningssystemet för rekommenderat dagligt intag komplicerat. Det påstås också vara vilseledande och allmänt missuppfattat.
Livsmedelsmärkning enligt trafikljusmodellen är ett enkelt, allmänt förstått och öppet system som hälsoorganisationer och konsumentgrupper stöder, och som många hälsomedvetna livsmedelsproducenter redan frivilligt och framgångsrikt använder. Jag anser också att alkoholproducenter borde märka sina produkter med uppgift om mängden kalorier och socker på ett liknande sätt. Ingen har ännu gett mig någon rimlig anledning till varför alkohol borde undantas.
Vi vet alla att livsmedelsindustrin har utövat massiva påtryckningar när det gäller denna lagstiftningsakt. Jag uppmanar mina ledamotskolleger att motstå dessa påtryckningar och inta en hälsofrämjande hållning genom att stödja trafikljusmodellen och alkoholmärkningen i morgondagens omröstning.
Corinne Lepage
(FR) Herr talman! I mitt anförande kommer jag att inrikta mig på frågan om färgkodning. Vi har fått veta att ”den är komplicerad”. Det stämmer inte, utan den förenklar snarare saker och ting. Vi har fått veta att ”den innebär ett förbud”. Färgkodningen är inget förbud, den utgör i själva verket en typ av information. Vi har fått veta att ”den behandlar konsumenter som barn” men i det fallet bör vi också få veta hur det då kommer sig att konsumentorganisationer faktiskt efterfrågar denna färgkodning.
Vi måste vara tydliga, och sluta upp med hyckleriet och förevändningarna. Vi har i själva verket ett val att göra här mellan att försvara folkhälsan och konsumenterna, eller att böja oss för kraven från lobbyorganisationerna, som dessutom är mycket kortsiktiga krav eftersom de, utan denna märkning, bara är relevanta på mycket kort sikt.
Vad mig beträffar, och vad oss beträffar, borde valet vara mycket tydligt. Det är helt uppenbart att vi stöder denna information till konsumenterna. Informationen efterlyses även från socialförsäkrings- och hälsomyndigheter i EU, just för att den utgör ett verktyg för att bekämpa fetma och ett antal andra sjukdomar.
Så låt oss inte ge vika! Låt oss förbli väl medvetna om skälen till varför vi är här och varför vi har valts. Vi är här för att försvara våra medborgare.
Satu Hassi
(FI) Herr talman, mina damer och herrar! Om vi är vad vi äter kommer vi i allt högre grad att bli produkter av industrin. Detta är knutet till det faktum att det blir allt vanligare för människor att vara överviktiga och biprodukterna av detta, som t.ex. typ 2-diabetes och hjärt- och kärlsjukdomar, blir också allt vanligare.
Livsmedelsförpackningarna måste ge tydlig och sanningsenlig information om innehållet. Det tydligaste sättet att ange livsmedlens allmänna hälsofrämjande egenskaper skulle vara trafikljusmodellen, som till och med ett barn kan förstå med en enda blick. Om vi inte uppnår detta på EU-nivå borde det åtminstone vara tillåtet nationellt.
Jag vill också uppmärksamma transfettsyror. Utskottet var för en obligatorisk märkning av industriellt framställda transfettsyror, och jag hoppas att parlamentet som helhet kommer att följa detta exempel. Utskottet hade begärt en sammanfattning över studier om transfettsyrornas hälsoeffekter. Enligt denna sammanfattning finns det så många bevis för att transfettsyrorna har skadliga effekter att det mest självklara alternativet borde vara att förbjuda dem, så som har skett i Danmark. De borde åtminstone anges på förpackningens etiketter så att vi får veta vad vi köper när vi till exempel köper kakor, choklad, potatischips eller glass.
James Nicholson
(EN) Herr talman! Först och främst välkomnar jag betänkandet och jag vill gratulera föredraganden. Hon har arbetat med detta under en lång tid och har definitivt visat sig vara en mycket kompetent föredragande.
Låt mig klargöra en sak. Jag stöder helt och hållet ursprungsmärkningen, men jag anser att vi måste vara mycket tydliga med vad vi menar med detta. Vi måste först och främst se till att människor - konsumenterna - känner till varifrån produkterna kommer. Sedan måste konsumenterna också få veta klart och tydligt hur ett livsmedel har bearbetats och hur det har blivit till vad det är. Jag håller med föredraganden om detta, men här anser jag att vi alltför tidigt riskerar att gå alltför långt.
Detta är en process, en första behandling. Låt oss vara ärliga om detta, eftersom vi flera gånger kommer att återvända till denna fråga. Jag vill se att vi går framåt med viss försiktighet, men låt oss få ordning på märkningen. Jag vill inte att vi i EU ska överreglera så att vi hamnar i ett läge där inte ens vi i EU vet var varorna kommer från. Vi löper stor risk att reglera oss själva bort från marknaden. Vi måste kontrollera detta och få en ordning på märkningen, och jag stöder den helt och hållet. Jag anser att vi borde utnyttja tiden mellan den första och den andra behandlingen till att genomföra en konsekvensbedömning för att undersöka vilka kostnaderna och konsekvenserna skulle bli av denna märkning, för på lång sikt är det vad som krävs.
Diane Dodds
(EN) Herr talman! Jag tror inte att någon här i parlamentet skulle ha invändningar mot att konsumenter vill ha och behöver livsmedel som är säkra, spårbara och hälsosamma, och ingen kan heller påstå att det inte finns ett behov av en noggrann och ärlig märkning av livsmedel. Vi måste dock vara försiktiga så att vi inte skapar ett informationsöverflöd inom något märkningssystem. Alltför mycket obegriplig information kommer att leda till att konsumenterna ignorerar den väsentliga informationen och betonar information som inte har något egentligt värde. Därför bör lättillgänglig och värdefull information vara huvudkriterier i ett märkningssystem.
Jag och mina kolleger stöder en ursprungslandsmärkning. Jag anser att det är viktigt att vi vet varifrån våra livsmedel kommer. De jordbruks- och fiskeindustrier och -samhällen som finns företrädda här i parlamentet producerar livsmedel i enlighet med mycket stränga bestämmelser. Ändå importeras 60 procent av den fisk vi äter i EU, och denna fisk är nästan aldrig odlad enligt samma stränga miljö- och regelmässiga system. Vi måste se till att våra system skapar rättvisa konkurrensvillkor för våra samhällen och industrier.
I Nordirland är livsmedelsindustrin ytterst viktig, och återigen vill jag vädja om att vi inte ska straffa denna industri med onödig byråkrati och pedanteri.
Françoise Grossetête
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill framhålla två specifika punkter. Den första gäller näringsprofiler. Jag är emot att de stryks, och jag vill påminna er om att dessa utarbetades med enda syfte att fastställa om ett livsmedel kan förses med ett hälsopåstående. Syftet är i själva verket att undvika att konsumenter vilseleds genom hälsopåståenden som ibland anges på livsmedel som ofta innehåller höga mängder fett, salt och socker. Därför vill jag göra gällande att vi bör förkasta ändringsförslaget om att stryka näringsprofiler, dvs. de profiler som vi godkände 2006.
Jag vill också uppmärksamma er på den risk som är förbunden med ändringsförslag 205, där man föreslår att märka kött som kommer från djur som har slaktats rituellt. Det finns en risk att detta skulle stigmatisera vissa religiösa grupper, eftersom denna typ av märkning skulle skapa en ogrundad misstro bland vissa konsumenter. Jag vill påminna er om att en del köttprodukter som är fullkomligt lämpliga för konsumtion säljs på den ordinarie marknaden, eftersom de inte kan konsumeras av troende personer på grund av religiösa skäl. Detta kött kommer dessutom från certifierade slakthus, som till fullo uppfyller hälsokriterierna.
De ekonomiska konsekvenserna skulle därför bli betydande, och ett antal rituella slakthus skulle hotas av konkurs, vilket skulle äventyra uppehället för små, lokala jordbrukare. Jag anser att vi behöver en rejäl portion sunt förnuft när det gäller märkningen, så att konsumenterna får korrekt information. Vad viktigare är, jag anser att färgkodningen också kommer att få stigmatiserande effekter. Jag anser inte att detta är rätt lösning ännu.
Andres Perello Rodriguez
(ES) Herr talman! De tusen ändringsförslag från utskottet som vi ser i parlamentet är det bästa beviset på vår goodwill. Men likaväl som goodwill anser jag att vi måste vara praktiska när det gäller märkning av livsmedel ifall vi inte önskar en motsatt effekt, det vill säga att förvirra konsumenter snarare än att informera dem.
Det handlar om att varna, inte förklara. Det handlar om att informera om vad de kan äta och i vilka kvantiteter de kan äta det. Är märkning av fett, socker och transfetter nödvändig? Ja, verkligen. Är det nödvändigt med märkning av produkter som påverkar kolesterolvärden, och substanser som påverkar övervikt och människors hälsa? Det är det. Men genom att inkludera vissa typer av information, även om de är mycket informativa, finns risk för förvirring kring vissa livsmedel, till exempel i fråga om ursprung, eller som när det gäller kött, var djuret har avlats, transporterats, fötts upp och slaktats.
Det är upp till oss att arbeta för att den här förordningen fungerar harmonierande och blir informativ för konsumenterna. Om inte så riskerar den att orsaka större förvirring, som i stället för högre hälsonivåer kommer att leda till högre nivåer av förvirring.
Därför föreslår jag att vi för vissa livsmedel tillämpar ett dagligt rekommenderat intag i stället för trafikljusmodellen. Det gör det tydligt att ifall man äter en viss mängd, eller två gånger så mycket av en viss produkt, så kommer man att bli överviktig, och bör därför bara äta en portion. Några av oss föreslår ett maximalt dagligt rekommenderat intag i stället för olika slags koder, för att undvika att förvirra konsumenterna ytterligare.
Chris Davies
(ES) Herr talman! Vad kan vara enklare än att etablera regler för hur konsumenter ska informeras? Men olika tolkningar och tillämpningar i olika länder samt konkurrerande kommersiella intressen har lett till stor komplexitet.
Personligen kommer jag att rösta för trafikljusmodellen, märkning av ursprungsland och mer information om alkoholhaltiga drycker. Men tidigare erfarenhet antyder att det fortfarande finns gott om utrymme för förvirring. I sitt inledande anförande hänvisade kommissionsledamoten till förordningen om krav på hälsopåståenden på livsmedel. Som svar på en parlamentsfråga som han just ställde till mig, sade han att 44 000 ansökningar om hälsopåståenden har gjorts av företag. Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet är helt översvämmad och kommissionen har ännu inte besvarat en enda av dessa ansökningar.
Kommissionen själv bryter nu mot EU-lagstiftningen, så det här är en enda röra. Kommissionsledamoten vill kanske använda sin slutkommentar till att tala om för oss hur vi ska ta oss ur det här.
Emma McClarkin
(EN) Herr talman! Principen att bistå med mer och bättre näringsvärdesinformation till konsumenter har dominerat det här betänkandet och är ett lovvärt mål. Under betänkandets gång genom parlamentet har jag emellertid haft upplysande diskussioner om teckenstorleken på text på tuggummipaket, huruvida kyckling faktiskt är kött och ifall chokladen Twix klassas som en portion eller två. Vi har glömt vad som är viktigt och nödvändigt för konsumenten.
Trafikljusmodellen för märkning av livsmedel överförenklar näringsprofiler och gör den mest grundläggande information vag och abstrakt. Det har en direkt påverkan på konsumenternas utbud och har en oproportionerligt negativ inverkan på basvaror. Liksom andra ledamöter har varit snabba att påpeka, ger trafikljusmodellen en allt för subjektiv bedömning av livsmedel och den komplexa näringssammansättningen i mat, dess plats i kosten kan inte reduceras till en simpel färg.
Konsumenter vill ha information om varifrån deras mat kommer och vad som finns i den, särskilt när det gäller allergiframkallande ämnen, för att kunna göra det bästa valet av livsmedel. Jag anser att de är tillräckligt intelligenta för att göra det. De vill inte få dikterat för sig vilken mat de kan äta och inte.
Bogusław Sonik
(PL) När det gäller den gemensamma inre marknaden är frågan om harmoniering av märkningssystem och ömsesidigt erkännande av livsmedel mycket viktig. Nationell lagstiftning och existerande EU-lagstiftning kring livsmedel som tolkas på olika sätt av olika medlemsstater, ger i nuläget upphov till svårigheter för handel och varuflöde, samt skapar konkurrensproblem.
Jag oroas av bestämmelserna om skyldigheten att tillhandahålla information om ursprungsland för produkter i vissa kategorier. I min mening är detta uttryck för medlemsstaternas protektionistiska attityder vilket kontrasterar med idén om en gemensam marknad som eliminerar grundläggande hinder och försvårar rörlighet av varor. Därför anser jag att ursprungsmärkning av produkter ska lämnas utifrån frivillighetsprincipen, och i de fall där avsaknaden av sådan information kan vilseleda konsumenter i fråga om produktens verkliga ursprung. Jag anser att en sådan hållning är balanserad, både för konsumenternas bästa och utifrån livsmedelsproducenternas perspektiv.
Under den här debatten om kommissionens förordning och Renate Sommers betänkande, har frågan om en balanserad kost och EU-invånarnas matvanor tagits upp flera gånger. Jag anser att märkning av livsmedel bara är en av flera aspekter för att informera konsumenter om hälsosam kost. Den kan öka allmänhetens kunskap i fråga om hälsosamt leverne, till exempel genom kampanjer och utbildning, men den kan inte utgöra ett alternativ till den kunskapen. Därför är jag mot införandet av färgkodning av livsmedel som kan få permanenta konsekvenser för människors matvanor.
I vårt samhälle kan, och får vi inte införa lagstiftning som bygger på att medborgare inte är ansvariga för sina egna handlingar och val.
Karin Kadenbach
(DE) Herr talman, kommissionsledamot! Politikernas och parlamentets uppgift ska vara att ytterligare förbättra européernas livskvalitet. Det inbegriper en hälsosam miljö och ordentlig mat. För att kunna äta hälsosamt behöver jag som konsument den här informationen.
Vi behöver omgående en genomförbar, obligatorisk märkning av ursprungsland så att konsumenter kan ta informerade beslut om vilken mat de köper från vilken region. Å andra sidan behöver vi även näringsprofiler eftersom det bara är dessa som kan garantera att konsumenterna inte vilseleds i fråga om ett livsmedel är hälsosamt och dess ingredienser verkligen bidrar till god hälsa och en bra diet.
Utöver detta behöver vi verkligen förtydliganden och utbildning på näringsområdet. Det innefattar hälsosamma livsmedel från en hälsosam miljö liksom en erforderlig mängd motion.
Jacek Olgierd Kurski
(PL) Herr talman! Det är inte varje dag vi debatterar lagstiftning som är föremål för ett så intensivt intresse från vår valmanskår. Det är ett välkänt faktum att en tydlig märkning av livsmedel influerar konsumenternas beslut och dessutom uppmuntrar producenterna att främja hälsosam mat.
En fråga som har tagits upp i lagstiftningsprocessen och i vår debatt handlar om ursprungsmärkning. Märkning måste ange ett livsmedels produktionsland, vilket gäller även bearbetade livsmedel. I det senare fallet kommer det säkerligen att vara svårare, men jag tycker att det verkar vara en bra idé att ange huvudingrediensens ursprungsland i bearbetade livsmedel.
Lika viktig är information om innehåll i alkoholhaltiga drycker. Jag delar åsikten om att information om ingredienser och näringsvärden för alkoholhaltiga drycker ska finnas på förpackningen. Konsumenten har rätt att veta ifall vodkan denne köper är gjord av säd, potatis eller kanske bananer. Ingen här i kammaren ifrågasätter behovet av förändring och införandet av en mer omfattande lagstiftning. Jag hoppas att vi alla är överens om att det här bör vara ett steg i linje med europeiska konsumenters förväntningar, samtidigt som man även tar hänsyn till små och medelstora företag i livsmedelsbranschen.
Paolo Bartolozzi
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Som vi vet har parlamentet blivit ombett att presentera sin slutliga hållning om livsmedelsinformation till konsumenter.
Jag ska börja med att säga att det här onekligen har varit en svår, lång och kontroversiell lagstiftningsprocess, som inte hade kunnat göras kortare. Målet är att harmonisera europeisk livsmedelslagstiftning genom regleringar som ska ge konsumenterna tydlig information, och på så sätt förhindra att de vilseleds eller gör val som till och med kan vara skadliga för deras hälsa.
Betänkandet av Renate Sommers, som ska ha tack för sitt arbete med att sammanföra en mängd krav, syftar till att tillhandahålla en lösning på kontroverserna och skillnaderna mellan medlemsstaternas olika system för konsumentinformation. Det är ingen slump att nationella regler fortfarande skiljer sig åt när det gäller beskrivningar av livsmedel, vilket skapar ett system som skiljer sig från ett land till ett annat samt underblåser orättvis konkurrens till nackdel för potentiella konsumenter. Grundat på kommissionens förslag görs därför ett försök att förnya den nuvarande lagstiftningen genom att involvera både livsmedelsindustrin och konsumenterna. Samtidigt tvingar betänkandet den europeiska livsmedelsindustrin att skapa klarhet kring obligatorisk märkning, och även för märkning av näringsvärde i livsmedel.
På en globaliserad marknad kan inte EU undgå behovet av att anpassa och förnya livsmedelslagstiftning för att bland annat skydda livsmedelshandeln och för att trygga den från en allt mer påträngande och okontrollerad internationell konkurrens. Det är ingen nyhet att vi hör allt mer om farorna med livsmedel som i hemlighet har beskrivningar och innehållsförteckningar som ofta inte lever upp till näringskraven men trots det säljs som produkter som är bra för hälsan.
José Manuel Fernandes
(PT) Herr talman! Märkning av livsmedel är nödvändig för att garantera livsmedelssäkerhet. Jag förespråkar tydlig information till konsumenterna men samtidigt mindre byråkrati, förenklande av regleringar, större rättslig säkerhet och ökad konkurrens i livsmedelsbranschen, utan att glömma de små företagen.
Lantbrukares direktförsäljning kan inte omfattas av den här förordningen, inte heller lokala och småskaliga produkter. Sådana produkter garanterar mångfald och bevarar våra djupaste rötter. Konsumenter måste informeras utan att deras valmöjligheter äventyras eller att våra regionala produkter stigmatiseras.
Kommissionens förslag är överdrivet beskyddande eftersom det försöker att fösa konsumenterna i en viss rikting i stället för att informera dem. Vissa vill bestämma vad vi ska äta, andra vill tala om för oss vilka maträtter vi kan äta och inte. Jag kan försäkra er om att portugiserna, särskilt de från regionen Minho, aldrig kommer att sluta äta pica no chão eller arroz de cabidela, inte heller caldo verde och cozido à portugesa ackompanjerad av en god lokal efterrätt och ett glas vinho verde tinto.
Jag välkomnar därför ändringsförslagen, justeringarna och föredragandens arbete. Jag samtycker till hennes åsikt och betänkande och jag förespråkar medvetna och välinformerade konsumenter, men det ska vara deras egna ansvar att bestämma vad de äter.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Vi talar om livsmedelsinformation till konsumenter. I egenskap av parlamentsledamöter får vi mycket information om många ämnen, men det är inte så mycket själva informationen som vad vi gör med den som är viktigt.
Jag vill ta upp två punkter i betänkandet. En är ursprungsland. Vi har märkning av ursprungsland för nötboskap. EU hade kanske inte valt att införa den, men en kris tvingade oss att göra det. Det verkar ha fungerat mycket effektivt och bra. Jag stöder idén om att det, särskilt för köttprodukter, finns ett behov av information om ursprungsland så att konsumenterna vet varifrån deras mat kommer.
Låt mig gå vidare till min andra punkt, en fråga där jag skulle ge gult ljus. Jag har läst om trafikljusmodellen och rekommenderade dagliga intag och jag har försökt att noggrant analysera den här informationen. Jag har en rad saker att säga. Vi har hälsovarningar på cigarettpaket. Jag röker inte och jag tycker att varningarna är underbara och jag tänker inte röka. De som röker fortsätter att göra det trots all märkning med alarmerande varningar. Får jag påpeka att märkning inte kommer att göra dig smalare eller minska din övervikt. Vi behöver en mycket djupare diskussion om det här problemet. Vi borde förbjuda hissar och bilar för att få mer motion, men det är knappast ett alternativ.
Jag är glad över att detta är den första behandlingen av betänkandet. Jag anser att frågorna är för komplicerade för att lösa på det här stadiet. Vi behöver en djupare diskussion och måste kunna bidra med något som bättre överensstämmer med betänkandets rubrik ”Livsmedelsinformation till konsumenterna”.
Herbert Dorfmann
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka föredraganden. Effektiv märkning av livsmedel är mycket viktig. Konsumenterna behöver veta vad de äter, och de behöver få reda på det under den korta tid de är i mataffären och handlar. Den informationen måste emellertid ges på ett sätt som det inte kräver en examen i livsmedelsteknik för att förstå. Målgruppen för denna information ser rätt annorlunda ut, det handlar inte om de som redan har utmärkt kunskap om hur hälsosamma olika livsmedel är.
Jag anser att en fråga är särskilt viktig, och det är frågan om traditionellt producerade livsmedel, särskilt de som tillverkas och säljs direkt av lantbrukare. Innehållet i dessa produkter är sällan standardiserade, jag tänker till exempel på sylt och saft, och det är helt enkelt omöjligt att ange information om till exempel precist sockerinnehåll eller precisa kalorivärden.
På senare år har vi arbetat mycket för att minska transportavstånd mellan lantbrukare och konsumenter och i dag är faktorer som lantbruksliv och bondens marknad mycket viktiga för helhetsbilden av lantbrukare och jordbruk. Vi har också spenderat EU-pengar på att gynna sådana inslag i vårt program för landsbygdsutveckling. Dessutom finns det ofta en direktrelation mellan lantbrukare och köpare i den sortens försäljning, som ofta är viktigare än märkning. Jag uppmanar er att stödja dessa ändringsförslag som syftar till att få fram en förnuftig lösning för den här produktkategorin.
Richard Seeber
(DE) Herr talman, kommissionsledamot! Det råder ingen tvivel om att vi har hälsoproblem i EU, inte heller att konsumenternas intressen måste prioriteras eller att livsmedel, till skillnad från andra varor, är något som vi konsumerar och stoppar i våra kroppar. Det är således uppenbart att vi måste ta särskild hänsyn i fråga om livsmedel och märkning av dessa, och att försiktighetsprincipen måste gälla, såsom fastställt i fördraget.
Det är emellertid naivt att tro att vi kan lösa dessa problem med livsmedelsmörkning. Se på Förenta staterna, där finns många överviktiga människor trots att landet har en mycket sträng märkning av livsmedel. Vi behöver därför ta särskild hänsyn till hur vi ska hantera det här problemet i Europa.
Jag tror således inte att den föreslagna trafikljusmodellen kommer att bidra till att vi uppnår våra mål eftersom den orsakar mer förvirring än vad den tillför information. För det andra anser jag också att systemet med dagligt rekommenderat intag som också har föreslagits, har god potential att förse kunskapssökande konsumenter med information som de kommer att finna användbar för att göra goda val.
För det tredje anser jag att märkning av ursprungsland är särskilt viktig för livsmedel. De flesta konsumenter vill veta varifrån deras mat kommer och var den är tillverkad. För det fjärde anser jag att hälsoinformation måste vara vetenskapligt baserad om den ska kunna influera konsumenternas val.
Jag har en slutlig förfrågan till kommissionsledamoten, vi väntar fortfarande på kommissionens förslag om finansieringen av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet. Det är den enda myndigheten som inte tar betalt för sin verksamhet. Kan ni vänligen tala om för oss när vi kan förvänta oss information om detta.
Anja Weisgerber
(DE) Herr talman! Dagens goda nyhet är att en ny lagstiftning ska förse oss med en enhetlig, obligatorisk märkning per 100 gram, vilket underlättar jämförelser. Näringsvärdesdeklarationer förser konsumenterna med den information de behöver för att göra ett upplyst val.
Den modell jag har i åtanke betonar den ansvarsfulla konsumenten som vet vad han köper. Livsmedelsimitationer vilseleder avsiktligen konsumenter. Ostimitation, skinkimitation och vaniljyoghurt som inte innehåller någon vanilj alls, det är bara några exempel. Alla dessa livsmedelsimitationer måste märkas som sådana. Jag är glad över att vi kommer att skicka en tydlig signal till rådet imorgon och att vi alla är överens om att vi behöver bättre märkning.
Jag anser att uppgiften är att informera, men vi bör låta konsumenterna bestämma själva. Därför är jag mot trafikljusmodellen. Det finns ingen ohälsosam mat, bara ohälsosam, obalanserad kosthållning. Trafikljusmodellen är vilseledande. Jag stöder märkning av livsmedel enligt modellen för rekommenderat dagligt intag och är glad över att vi i morgon troligen kommer att rösta för ett närmande av den.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Konsumenter måste veta vad de äter. Därför stöder de ungerska partierna helt det kombinerade märkningssystemet med färgkoder. Även Ungerns konsumentskyddsförening stöder det systemet helhjärtat. Den kombinerade färgkodsmärkningen är ett utmärkt, lättförståeligt och entydigt system. Det tillhandahåller autentisk information och kommer att hjälpa konsumenten att välja hälsosammare livsmedel. Men för att eliminera oron kring konsumtion av traditionella produkter rekommenderar vi bara det här märkningssystemet för vissa produktkategorier. Vi stöder också att ursprungsland anges i så stor omfattning som möjligt. Vi måste bekräfta den här förordningen som kräver märkning av ursprungsland av produkter som innehåller en ingrediens, till exempel frukt, grönsaker, kött, fisk och andra livsmedel.
Giovanni La Via
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Likväl som det är en prioritering för parlamentet att garantera att konsumenter har tillgång till säkra livsmedel vars ursprung enkelt kan spåras, är det en lika stor prioritering att tillhandahålla livsmedelsinformation med hjälp av ordentliga märkningssystem. Ett införande av tydlig, intelligent märkning av livsmedel är ett steg i den riktningen och kan faktiskt influera konsumenternas val genom att uppmuntra dem att köpa hälsosammare produkter från en garanterad källa.
Av denna anledning vill jag be ledamöterna att noga undersöka ändringsförslag 351, som har undertecknats av fyrtio ledamöter och kräver att konsumenter inte bara ska få information om de råvaror som används i vissa obearbetade jordbruksprodukter på våra matbord, men även om råvaror som används i bearbetade produkter som innehåller en ingrediens. Det vill säga de jordbruksprodukter som dessutom innehåller en tillsats.
Frédérique Ries
(FR) Herr talman! Jag skulle vilja ta upp två punkter i förordningen. I morgon måste vi rösta för obligatorisk ursprungsmärkning av livsmedel, vilken redan existerar för en rad produkter. Inte bara för fisk, frukt och grönsaker utan även för obearbetat nötkött, och den sortens märkning har funnits sedan krisen med galnakosjukan.
Vi måste också se till att denna EU-förordning skyddar investeringar i de många små och medelstora innovativa företag som skapar sysselsättning. Därför måste vi göra oss av med alla de lagförslag som utöver att inte fungera, till exempel näringsprofiler som nämns i artikel 14, även uppenbart kommer att vara ett slöseri med tid och pengar för entreprenörer.
Jag skulle mycket snabbt vilja avsluta med en fråga till kommissionsledamot John Dalli. Jag skulle vilja höra hans åsikt om kommissionens ändringsförslag 205, som Françoise Grossetête utförligt behandlat, vilket skulle kunna innebära införandet av märkning av djur som har slaktats rituellt. Så som redan nämnts skulle det stigmatisera dessa produkter utan anledning och vara särskilt kontraproduktivt för denna bransch. Jag skulle vilja veta hur kommissionen förhåller sig i denna mycket viktiga fråga.
Anna Rosbach
(DA) Herr talman! Jag är den europeiska konsumenten och jag vill veta vad jag äter. I mitt land kan jag förstås läsa varifrån min sallat, mitt kött och min ost kommer ifrån. Vi konsumenter har rätt till en tydlig översikt av innehållet i de livsmedel vi köper, utan att behöva vara utbildade kemister eller dietister. Vi välkomnar att näringsdeklarationer per 100 gram eller 100 milliliter ska finnas på en förpacknings framsida, eftersom statistik visar att det är den informationen som konsumenter söker. Vi får inte förvirra konsumenterna med allt för många märkningssystem, och inte heller ödelägga den regionala mångfalden i livsmedelsproducerande områden genom att införa ett detaljerat märkningssystem för icke-färdigförpackade livsmedel. Vi får inte heller skapa hinder för de många små och medelstora företag som utgör livsmedelsindustrin. Det skulle kosta tusentals jobb över hela Europa och vi har inte råd att tillåta det.
Anna Maria Corazza Bildt
Herr talman! Min vision är att vi ska stärka konsumenternas makt genom tydlig, enkel och begriplig information om maten, utan att de små producenterna för den skull belastas med mer byråkrati. Därför är jag emot alla former av vilseledande märkningar och förfalskningar. Jag är emot trafikljusmärkningen eftersom den skrämmer människor och inte respekterar att vi alla har olika hälsokrav och livsstil. Jag är av samma skäl emot märkning om obligatoriskt dagligt intag.
Jag är för ursprungsmärkning av kött. Kommissionen får ta fram förslag på praktiska lösningar som kan utvärderas och som vi sedan kan ta ställning till.
Vi har två alternativ som står mot varandra: antingen att politiker toppstyr med pekpinnar och bestämmer vad vi ska äta eller att vi får ökad valfrihet och rätt till mer information. Jag är för en näringsprofilmärkning som grundas på forskning och som är flexibel. Livsmedelsbranschen måste ta sitt ansvar, göra en självsanering och arbeta emot företeelser som orsakar sämre livsmedel. Maten är en hälsofråga och det är viktigt att inse. Vi måste arbeta tillsammans för bättre livsmedel.
Kriton Arsenis
(EL) Herr talman! Även jag stöder färgmärkning, men jag skulle vilja belysa en annan fråga. Varje timme förvandlas tropisk skog motsvarande trehundra fotbollsplaner till palmplantager för att förse oss med palmolja som används för att producera livsmedel till våra hyllor. Denna information döljs emellertid för våra medborgare.
Jag uppmanar kammaren att rösta för ändringsförslag 263 där det står att det ska vara obligatoriskt att deklarera palmolja i de livsmedel som våra medborgare hittar i mataffärernas hyllor, så att våra medborgare inte oavsiktligt finansierar global avskogning, minskning av den biologiska mångfalden och klimatförändring.
När vi röstar i kammaren i morgon, beslutar vi om medborgarna kan axla ett miljöansvar för de livsmedel de väljer eller ifall de utan att veta om det ska finansiera företag som förstör miljön och vår gemensamma framtid.
Franz Obermayr
(DE) Herr talman! Tre miljoner skolbarn är överviktiga och antalet ökar med ytterligare 85 000 per år. Att vara överviktig leder till en rad kroniska sjukdomar och därför är det så viktigt vad vi äter för mat. Vi är med andra ord vad vi äter. Det ligger i konsumenternas intresse att vi har tydlig, lättfattlig märkning av livsmedel som hänvisar till vissa ingredienser. Jag välkomnar därför idén om att förse alla konsumenter med en enkel översikt av hur mycket fett, socker och salt en produkt innehåller. Det som däremot inte alls hör hemma i den här förordningen är skyldigheten att ange ursprung för ingredienserna i en produkt. Det är därför viktigt att någon tar på sig ansvaret för ursprunget av de ingredienser som ingår i en färdig produkt. I detta sammanhang, i detta känsliga marknadssegment, är det även viktigt att det finns sanktioner mot de som avsiktligt vilseleder konsumenter och förser produkter med falska uppgifter om innehållet.
Christa Klaß
(DE) Herr talman! I dag talar vi om information, och den kan spridas över hela världen med ett knapptryck. Det råder ingen brist på information, det som däremot saknas är tydlig, kortfattad och välvald information.
En sak är säker, märkning av livsmedel är inte en bruksanvisning till god kosthållning. Kunskap om kostvanor måste förmedlas i familjen, skolan och samhället. Alla behöver grundläggande kunskaper för att kunna använda sig av märkningen för att komponera en egen hälsosam diet. Dagliga rekommenderade intag, näringsprofiler och hälsopåståenden är inte nödvändiga i märkningen. Färgkoder som enligt trafikljusmodellen kan vara både röda och gröna samtidigt, eftersom mycket socker och lite fett inte är ömsesidigt uteslutande, hjälper inte konsumenterna.
Märkning av ursprungsregion är inte längre ändamålsenligt i vår värld. Vårt mejeri i Eifel köper in mjölk från Tyskland, Belgien och Luxemburg. Så vilket är ostens ursprungsland? Givetvis måste vi agera så att konsumenterna inte blir vilseledda. Av märkningen måste det framgå vad som finns i produkten, utan risk för missförstånd. En ostimitation måste gå att känna igen och vara tydligt märkt som sådan. En livsmedelstillsats, en sammanfogad bit kött, får inte säljas som skinka i delikatessdisken. Jag uppmanar er att stödja föredragandens betänkande.
Edite Estrela
(PT) Herr talman! Bra märkning av livsmedel är nödvändig. Information om ursprung är viktig, likaså information om nivåer av fett, socker och salt. För att vara effektiv måste informationen därför vara tydlig och tillgänglig och bara innehålla nödvändiga fakta. Det betyder emellertid inte att vissa traditionella produkter, som i vissa europeiska regioner är ett kulturellt uttryck, inte kan eller bör vara undantagna det kravet.
När det gäller vin anser jag att det bör undantas kravet av två anledningar. Till att börja med är det en speciell produkt som redan omfattas av en särskild förordning. Vin innehåller inte fett eller socker utan alkohol vars alkoholhalt redan anges i märkningen. Dessutom rekommenderas rödvin till och med av Världshälsoorganisationen. För det andra skulle den nya märkningen vara skadlig för en ekonomisk sektor som redan har stora svårigheter.
Oreste Rossi
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Vi behöver inte vara rädda för att ursprungsmärka produkterna som vi, våra familjer och medborgare konsumerar.
Konsumenterna, som måste garanteras total valfrihet, har rätt att veta vad för produkter de köper, vad dessa innehåller och var de kommer ifrån. Det ger dem de nödvändiga redskapen för att fatta rationella beslut om kosthållning och konsumtion. I det avseendet är ett välinformerad köp ett första steg mot en hälsosam, balanserad kosthållning som hjälper människor att värna om sin hälsa.
Vi är medvetna om att många företag av ekonomiska eller praktiska skäl skulle föredra att utelämna sådan information ur sin märkning, men det kan inte accepteras av lagstiftarna som uteslutande måste handla i EU-medborgarnas intresse.
Effektiv märkning ska inte göra diskriminerande bedömningar mellan bra mat och dålig mat, men kan förse konsumenterna med verktyg för att hjälpa dem att ta självständiga, välinformerade beslut.
Lega Nord har alltid kämpat för att skydda kvalitetsprodukter som odlas lokalt om så är möjligt, eftersom vi anser att en god och hälsosam kosthållning är nyckeln till förbättrad hälsa och livskvalitet.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) Frågan om färgkodning verkar vara den hetaste punkten i dagens debatt. Idén kan verka tilltalande men metoden är definitivt inte effektiv och till och med farlig.
Gud förbjude att man säger att det inte är en prioritet att förse konsumenterna med korrekt information och vidta åtgärder mot kostrelaterade sjukdomar. Jag anser emellertid att vi inte får demonisera vissa livsmedel. Det finns ingen bra mat eller dålig mat, bara överkonsumtion av mat. Många traditionella europeiska produkter riskerar att undvikas av konsumenterna eller förändras av producenterna, vilket skulle få allvarliga konsekvenser för livsmedelsindustrin.
Jag vill avsluta med att betona att vi delar Françoise Grosstêtes åsikt om kött från rituell slakt och Herbert Dorfmanns åsikt om egentillverkade produkter, som också är en viktigt tradition i Europa. Sist men inte minst, stöder jag ändringsförslag 351 som nämndes av Giovanni La Via.
Jaroslav Paška
(SK) Först vill jag välkomna föredragande Renate Sommers arbete, som i arbetet med betänkandet har fokuserat på att förbättra kommissionens direktiv. Jag är övertygad om att vi måste fokusera mer på användbarheten när vi anger näringsvärde för livsmedel. Nödvändiga data måste uppges i jämförbara värden och får inte förvirras med symboler och tecken.
Vi måste även betona tydlighet. Den viktigaste informationen ska anges på framsidan så att den är tydlig vid första anblicken. Tilläggsinformation om ingredienser kan även anges på en annan sida av produkten.
Vi måste även betona objektivitet. Leverantörer måste vara ansvariga för riktigheten i informationen på produkterna, även under hot om sanktioner. En annan aspekt som vi måste övervaka är informationens läsbarhet. Storleken och tjockleken på texten som nämns i kommissionens förslag är inte tillräckligt. Den viktigaste informationen måste vara tydlig för konsumenten vid första anblicken.
Vad gäller ursprungsmärkning ser jag en rad olösta frågor. Slutproducenter köper ofta halvfabrikat utifrån marknadspris och växlar mellan olika leverantörer i olika länder, och dessa råvaror blandas sedan i slutprodukten. Jag talar om produkter som salami eller korv. I sådana fall kommer det att vara svårt att ange ursprungsland.
Gilles Pargneaux
(FR) Herr talman, kommissionsledamot! Det här är en oerhört viktig konsumentskyddsfråga. En nyligen genomförd undersökning visar att EU:s medborgare anser att situationen för livsmedelssäkerhet har försämrats under de senaste tio åren, och en konsument av tre litar fortfarande inte på produkternas kvalitet. Därför är det absolut nödvändigt att uppdatera, förenkla och förtydliga märkning av livsmedel i EU för att garantera konsumenterna bättre skydd.
Tillåt mig att ta upp två punkter. Vi är för färgkodning förutsatt att denna även innehåller näringsvärden som anges i procentsats. Dessutom är jag mot den obligatoriska märkningen med näringsvärde av vin och spritdrycker. Vi skulle vilja se att en förordning som omfattar vin och spritdrycker utarbetas under de kommande tre åren, i stället för de kommande fem åren som kommissionen har föreslagit.
Miroslav Mikolášik
(SK) Jag vill tacka min kollega Renate Sommer för hennes krävande och gedigna arbete med betänkandet om detta förslag till förordning. Det är en mycket viktig rättslig standard, särskilt i fråga om européernas hälsa som är första prioritet. I dag råder det ingen tvekan om att många sjukdomar och livsstilsrelaterade tillstånd är kopplade till dålig kosthållning och därför måste vi närma oss problemet utifrån en begreppsmässig grund.
Jag vill betona att konsumenter måste få klar och tydlig information om en produkts näringsvärde, men sedan måste de ta sina egna beslut. Vårt mål är att tala om för konsumenterna hur det är, inte hur det borde vara. Jag anser därför att trafikljusmärkningen är ytlig och olämplig. Eftersom 80 procent av jordbrukets livsmedelsproducenter fortfarande är små eller medelstora företag, är det också nödvändigt att betona att åtgärderna som vidtas inte får belasta dessa allt för mycket.
John Dalli
Herr talman! Jag vill tacka er för denna livliga och intressanta debatt som genererade starka åsikter om flera delar i förslaget. Kommissionen kommer givetvis att ta noggrann hänsyn till dessa åsikter.
Vi anser att vissa frågor är väsentliga för konsumenterna, till exempel information om allergiframkallande ämnen på alla livsmedel, näringsvärdesdeklaration på förpackningens framsida och medlemsstaternas kompletterande märkning, inkluderandet av ett mätbart kriterium för läsbarhet, och balanserad information om konsumenthälsa. Jag vill återigen framhålla mitt starka stöd för principen om näringsprofiler, och betona att vi inte kommer att stoppa någon livsmedelsproduktion och att arbetet med detta kommer att fortskrida i en öppen anda. Kommissionen kan inte godkänna att den bestämmelsen tas bort ur förordningen.
Jag vill kommentera några av de frågor som har tagits upp här i dag. När det gäller Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet så arbetar vi just nu med det i vår icke lagstiftande rapport som ska vara färdig efter sommaren, vilken kommer att ange vår hållning i frågan.
När det gäller innovation anser jag inte att våra förslag är emot innovation. Jag är för innovation, likaså kommissionen, men det måste vara ansvarsfull innovation. Vi behöver innovation som verkar för konsumenterna och för deras hälsa.
När det gäller de krav som har framförts och de godkännanden som Chris Davies nämnde i artikel 13, måste jag tillstå att vi hade 44 000 krav från medlemsstaterna. När vi bad medlemsstaterna att se över dessa krav reducerades de till 4 000. Det visar på vilket slarvigt och ytligt sätt som krav görs, och varför det är viktigt att vi kontrollerar dessa krav som är utformade som marknadsföring för att sälja produkter. Denna process har försenats något på grund av dessa volymer, men vi arbetar med dem i omgångar. Den första omgången har behandlats av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och man har kommit långt med den andra omgången, den första omgången ser nu kommissionen över för publicering. Detta är en pågående process. Å andra sidan har femtio krav redan bedömts enligt artikel 14 och kommissionen har uttalat sig för eller emot. Arbetet med detta går alltså framåt, vi har blivit försenade men arbetet pågår.
Jag vill göra ytterligare en kommentar om konsekvensbedömningen. Kommissionen stöder förslaget efter bred konsultation av berörda och en konsekvensbedömning som väger kostnaderna och fördelarna med de olika systemen. Effekten av flera ändringsförslag som ledamöter gjort i dag, men även tidigare, om att införa extra märkningskrav har inte på något sätt utvärderats. För att skapa en bättre lagstiftning anser jag att dessa konsekvensbedömningar alltid bör ligga till grund för beslutsprocessen.
Jag vill avsluta med att åter tacka Renate Sommer och alla ledamöter för deras bidrag. En komplett lista av kommissionens ståndpunkt i varje ändringsförslag kommer som vanligt att göras tillgänglig för parlamentet.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum onsdag den 16 juni 2010.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Sergio Berlato  
Dagens debatt är särskilt viktig.
EU-lagstiftningen förser oss med en rad bestämmelser och direktiv om livsmedelsingredienser och märkning. I nuläget finns inget gemensamt märkningskrav för medlemsstaterna. Det är tydligt att den stora mängden generiska europeiska regler om livsmedelsinformation gör det svårt för Europas konsumenter att hitta tydlig vägledning. I stället för att fylla i luckorna som de ska, har de enskilda medlemsstaternas regler varit ett hinder för handel på den inre marknaden.
Av dessa anledningar anser jag att endast ett enhetligt europeiskt system för livsmedelsmärkning har potential att eliminera dessa problem. Obligatorisk märkning måste presenteras i lättfattlig form så att konsumenterna kan göra informerade köp. Konsumenterna fortsätter att ha en särskild plats i vår beslutsprocess, och det handlar om att skydda både deras hälsa och kvaliteten på de produkter de köper.
Jag måste framhålla vikten av att skydda europeisk handel från alla sorters förfalskningar och oegentlig konkurrens, men att ändå samtidigt främja mindre byråkrati. Det är också nödvändigt att ange producentens namn på förpackningen för på så sätt gynna den europeiska livsmedelsindustrins konkurrenskraft.
António Fernando Correia de Campos  
Renate Sommers betänkande är viktigt inte bara för att förse konsumenterna med tydlig information, utan också för att undvika snedvridning av marknaden och fungera som en katalysator för EU:s ekonomi genom öppna mekanismer och ett enhetligt regelverk inom EU. Det är därför förvånande att se de återkommande försöken, i form av förändringar under sessionen, att inkludera vin i ett märkningssystem som ger information om näringsvärden och sockerhalter.
Det är redan obligatoriskt för vinmärkning att nämna en rad uppgifter, och att införa nya krav betyder att de skulle bli belamrade, svårlästa och inte fylla sin funktion. De särskilda kraven för märkning av vin kan förklaras historiskt med att den är en högst reglerad produkt med speciella egenskaper. På grund av detta bör det omfattas av det femåriga undantaget, vilket tillåter en noggrann analys av vilken information som märkningen ska innefatta. Den finansiella krisen som just nu påverkar Europa innebär att det krävs försiktighet i ett sammanhang där vinsektorn främst är sammansatt av små och medelstora företag. Utöver kvalitetsproduktionens redan omfattande kostnader skulle detta vara ytterligare ett krav med liten praktisk användbarhet. Med tanke på detta anser jag att det är olämpligt och felaktigt att märka vin enligt förordningen som nu behandlas.
Robert Dušek  
Betänkandet om märkning av livsmedel har som mål att sammanföra sju redan existerande direktiv och en förordning samt att tydliggöra nuvarande regler på europeisk och nationell nivå. Den aktuella disharmonin orsakar osäkerhet och förvirring kring livsmedelsinformation om ingredienser och näringsvärde. Sidoeffekterna av ett skifte till en enhetlig märkning av livsmedel inom EU inkluderar ett stärkande europeiska producenters konkurrenskraft och främjandet av en god kosthållning hos befolkningen. Jag är helt emot kommissionens förslag om att i hög grad låta det vara upp till medlemsstaterna att skapa sina egna bestämmelser. Det skulle leda till ytterligare splittring och oenighet på den inre marknaden för livsmedel, och helt ogiltigförklara huvudsyftet med förordningen, vilket är en enhetlig och tydlig märkning av livsmedel.
Kommissionens förslag om teckenstorlek på minst 3 millimeter skulle i många fall inte fungera i praktiken. Uppfyllandet av detta skulle innebära en ändring av enskilda förpackningar, vilket följaktligen innebär högre kostnader för förpackning, transport och lagring av produkter packade på detta vis, liksom högre kostnader för livsmedlen och miljövänlig återvinning av förpackningarna. Kommissionen har helt förbisett små lantbrukare och direktförsäljningen av oförpackade produkter. Det är oacceptabelt att kommissionen presenterar ett så obalanserat och ofullständigt förslag som inte tar hänsyn till den senaste vetenskapliga utvecklingen. Jag instämmer i princip med den modifierade versionen av miljöutskottets betänkande och kommer därför att rösta för denna nya version.
Elisabetta Gardini  
I dag ska vi rösta om en förordning som är utformad för att skydda konsumenterna genom att garantera dem rätten till information om den mat de köper, så att de kan ta välgrundade köpbeslut.
Vi ska inte tala om vad EU:s medborgare ska äta. Därför accepterar vi inte till exempel trafikljusmodellen eller näringsprofiler, som ger livsmedel grönt eller rött ljus grundat på så kallade hälsoprinciper som bortsett från allt annat, inte tar hänsyn till gastronomiska traditioner eller lokala specialiteter. Dessutom anser ledande dietister att det inte finns bra eller dålig mat, utan bara god och dålig kosthållning, beroende på hur enskilda produkter kombineras i en persons totala kostintag. Både trafikljusmodellen och modellen med näringsprofiler förbiser att kroppen också behöver detta baktalade fett, socker och salt för att kunna fungera.
Jag vill uppmärksamma er på behovet av att ursprungsmärka livsmedel. Vi vet alla mycket väl att man i vissa länder använder ingredienser som kan vara skadliga för hälsan, och att lägre hygienstandard kanske tolereras i produktionssektorn. Vi måste även skydda de företag som är stolta över kvalitén och hälsoaspekten hos sina produkter. Med vår röst kan vi göra stora framsteg i den riktningen.
Andreas Mölzer  
Vi har spenderat runt 90 miljoner euro på en EU-kampanj för att främja en hälsosam kost hos europeiska skolbarn. Syftet är att uppmuntra barn att äta hälsosamt genom att ge dem gratis frukt. Så vi spenderar miljoner euro på att trumma i dem att de ska äta äpplen och annan frukt. Sedan planerar vi att införa en livsmedelsmärkning i vilken livsmedel med lågt innehåll av socker, fett och salt skulle få ett grönt märke, medan de med högt innehåll skulle få ett rött märke. Plötsligt skulle de äpplen som vi har spenderat miljoner euro på att leverera varor märkta med ett rött märke på grund av deras sockerinnehåll och skulle därför anses vara ohälsosamma. Barnen skulle troligen inte ha något smickrande att säga om EU om så var fallet.
Även de som inte tänker på vad de äter har till slut förstått att konsumtion av stora mängder snabbmat, kakor, sötsaker och alkohol är onyttigt. För alla de som vill ta hänsyn till sin hälsa när de köper mat, eller tvingas göra det på grund av sjukdom, är en komplett innehållsförteckning mycket viktigare. Det kommer att underlätta för diabetiker att till exempel räkna ut antalet portioner bröd, i stället för att behöva gissa hur mycket insulin de ska injicera. För de ungefär 10 procent av konsumenterna som tydligen läser näringsmärkningen är kalorivärdet och kalorihalten den ideala lösningen. Ett förvirrande färgkodningssystem gör däremot ingen nytta.
Daciana Octavia Sârbu  
Många av EU:s medborgare lider av kostrelaterade hälsoproblem, såsom diabetes, högt blodtryck och hjärtsjukdomar. Sådana sjukdomsfall, som ofta går att förhindra, är på uppgång. Ett stort beroende av bearbetad mat och färdigmat kombinerat med brist på tillgänglig information om dess innehåll innebär att konsumenterna inte alltid gör hälsosamma kostval även om de skulle vilja. Vi har rätt till tydlig och exakt information om vad vi äter och det ska vara enkelt att jämföra olika produkter, särskilt när det gäller innehåll av fett, socker och salt. Märkningssystemen, särskilt färgkodningen som jag kommer att stödja i morgondagens omröstning, kommer att hjälpa både de som har särskilda kostbehov och de som är medvetna om sin diet, att ta de rätta besluten. Utbildning om kosthållning och kostlära räcker inte, den måste backas upp med tillgänglig, pålitlig information som är enkel att använda. Det är nödvändigt för att garantera att människor kan ta de rätta besluten om sin kost, och en av de bästa metoderna i kampen mot de kostrelaterade sjukdomar som är så vanliga i EU.
Róża Gräfin von Thun und Hohenstein  
Betänkandet om förslaget till förordning om livsmedelsinformation till konsumenterna som vi kommer att rösta om i dag under plenarsammanträdet, är ytterligare ett steg mot att förse konsumenter med den information de behöver om en produkt för att ta ett välgrundat köpbeslut. Utifrån den här lagstiftningen kommer EU att införa ett obligatoriskt system för livsmedelsmärkning i alla medlemsstater. Det är ett exempel på bra lagstiftning som förenklar det aktuella systemet som består av sju direktiv och en förordning. Harmonisering av lagstiftning på EU-nivå innebär att den inre marknadens funktion garanteras genom att konsumenterna gör välgrundande val, samtidigt som den garanterar rättsligt skydd för producenterna. De många olika systemen för livsmedelsmärkning skapar bara tvivel hos konsumenterna och informationen som anges är ofta oläsbar eller visas inte korrekt på förpackningen. Detta är särskilt viktigt med hänsyn till fetmaepidemin i Europa. Syftet med Renate Sommers betänkande är att ändra på den situationen, så jag kommer att rösta för ett antagandet av betänkandet.
