

Marios Matsakis (ALDE ).
    Arvoisa puhemies, ihmettelitte eilen, miksei parlamentissa ollut riittävästi väkeä keskustelun aikana. Tänä aamuna ongelma on sama, jouduitte odottamaan ihmisten saapumista. Ei ole ihme, että läsnäolo on heikkoa. Syynä on se, ettei täällä käydä keskustelua. Kuulemme parlamentissa vain ennalta määrättyjä, valmisteltuja minuutin tai kahden puheita ilman todellista vuoropuhelua. Puheenvuorot ovat pelkkää yksinpuhelua. Mielestäni menettelyn on muututtava, jos aiomme saada aikaan vuoropuhelun, kunnollisen keskustelun ja kunnollisen läsnäolijamäärän. 
Puhemies.
   Hyvä jäsen Matsakis, tämä ei ollut työjärjestyspuheenvuoro vaan pikemminkin kannonotto. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu neuvoston ja komission julkilausumista Eurooppa-neuvoston valmistelu, mukaan lukien Euroopan unionin tulevaisuus Euroopan perustuslaista järjestettyjen kansanäänestysten jälkeen (Bryssel, 16. ja 17. kesäkuuta 2005). 
Nicolas Schmit,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, työnsä 16. kesäkuuta aloittavan Eurooppa-neuvoston on käsiteltävä kahta Euroopan unionin tulevaan kehitykseen ratkaisevasti vaikuttavaa asiaa: perustuslaillisen sopimuksen ratifiointiprosessia ja rahoitusnäkymiä koskevaan poliittiseen yhteisymmärrykseen pääsemistä.
Kiihkeänä käyneen keskustelun jälkeen ensin Ranskan ja sen jälkeen Alankomaiden kansalaiset hylkäsivät Roomassa 29. lokakuuta 2004 allekirjoitetun luonnoksen sopimukseksi Euroopan perustuslaista. Tähän äänestystulokseen oli useita syitä, ja osa niistä on keskenään vastakkaisia. Monet meistä toivat julki pettymyksensä ja valittelunsa äänestysten tulosten johdosta. Demokraattinen keskustelu kuitenkin käytiin, ja meidän on luonnollisesti kunnioitettava täysimääräisesti Ranskan ja Alankomaiden äänestäjien selkeän enemmistön demokraattista valintaa.
Voin ainoastaan muistella sitä Euroopan parlamentin valtaisaa äänestystulosta, jolla parlamentti asettui 12. tammikuuta 2005 tukemaan Euroopan perustuslakiluonnosta. Äänestyksen liikkeelle panevana voimana oli suuri toive, vakaumus siitä, että Euroopan unioni voi kymmenellä uudella jäsenvaltiolla laajennettuaan vahvistaa demokraattista pohjaansa, toimia entistä tehokkaammin ja avoimemmin, ankkuroida tulevaisuutensa meidän sydäntämme lähellä oleviin yhteisiin arvoihin ja saada puolelleen näin myös kansalaistensa täyden luottamuksen.
Perustuslakiluonnoksen on ratifioinut kymmenen maata, joista yksi – Espanja – teki sen kansanäänestyksellä. Näitäkin demokraattisia päätöksiä meidän on kunnioitettava. Perustajavaltioiden Alankomaiden ja Ranskan äänestykset ovat yhtä kaikki luoneet uuden tilanteen, joka meidän on kohdattava. Näissä äänestyksissä ihmiset ovat ilmaisseet huolensa, tavoitteensa ja odotuksensa mutta myös pettymyksensä.
Euroopan yhdentyminen ei valitettavasti enää näytä siltä liikkeelle houkuttavalta hankkeelta, jonka avulla me olemme vuosikymmenien ajan voineet rakentaa maanosaamme rauhan ja hyvinvoinnin vallitessa ja sovittaa sen uudelleen yhteen laajentumisen myötä. Onko toivo vaihtanut puolta? Herättääkö Eurooppa nyt vain ahdistusta ja ymmärtämättömyyttä? Imeekö se puoleensa kaiken sen yhteiskunnallisen levottomuuden, jota monet kansalaisistamme aivan oikeutetusti tuntevat kohdattuaan vaikeuksia, kärsittyään pitkäaikaistyöttömyydestä liian pitkään? En usko niin.
Monien Ranskan ja Alankomaiden kansalaisten lähettämä viesti on kahtalainen. Tyytymättömyyttä Euroopan unionin muotoon ja toimintaan toki on, mutta samalla suuri osa vastaan äänestäneistä kansalaisista kannattaa edelleen huomattavan voimakkaasti ajatusta Euroopan unionista ja sen tarpeellisuudesta. Euroopan unionin kannatus vain toimii eri tavoin muutosprosessin armoilla olevassa maailmassa. Eurooppa-neuvoston on kuunneltava näitä viestejä, jotka on tuotu julki varmasti liian kauan itseään odotuttaneen demokraattisen keskustelun päätteeksi. Kaikkien niiden, jotka ovat perustelleet kielteistä päätöstään vetoamalla kuvitteelliseen suunnitelmaan B, on nyt tajuttava, ettei tästä erittäin monimutkaiseksi kehittyneestä tilanteesta ole helppoa ulospääsyä. Meidän on tänään todettava, että julistuksessa nro 30 joka tapauksessa otetaan huomioon se tilanne, että ratifiointiajan päättyessä useat maat eivät ole onnistuneet saamaan päätöksen tätä menettelyä. Meidän on niin ikään otettava huomioon, että kymmenen valtiota on saattanut ratifiointiprosessin onnistuneesti päätökseen ja toisaalta yli puolet jäsenvaltioista ei ole vielä ilmaissut kantaansa. Ei ole helppoa evätä näiltä kansoilta tai parlamenteilta oikeutta demokraattiseen keskusteluun ja mahdollisuutta ilmaista kantansa omalla vuorollaan.
Muistakaamme myös, että perustuslakiluonnos on tulosta kaiken kaikkisesta kompromissista, että sillä on oma yhtenäisyytensä ja ettemme voi helposti poimia vain yhtä kohtaa ottamatta mukaan muita. Näin ollen Eurooppa-neuvoston tulisi analysoida tilanne yhteisesti ja perusteellisesti, ennen kuin prosessin jatko selkeästi määritellään. Yksi asia näyttää varmalta: Euroopan unioni ei saa ajautua eräänlaiseen jatkuvaan epävarmuuteen, muutosvastarintaan tai – vielä pahempaa – halvaannukseen. Instituutiomme toimivat, ja ne toimivat vastakin. Päätöksentekokykymme on vahingoittumaton, joskin Nizzan sopimuksen määräykset ovat selvästi riittämättömät suhteessa niihin poliittisiin, taloudellisiin ja yhteiskunnallisiin muutoksiin, joihin EU:n ja jäsenvaltioiden on vastattava entistä nopeammin. Kansalaiset odottavat konkreettista toimintaa, heidän huoltensa ottamista huomioon niin taloudellisissa kuin yhteiskunnallisissakin asioissa sekä kansalaisten turvallisuuteen liittyen. Maailmalla mietitään EU:n tulevaisuutta, sillä EU on kiehtonut pitkään monia kansoja kaikilla mantereilla. Siksi Eurooppa-neuvoston on laajennettava ajatteluaan. Se ei voi rajoittua pelkästään menettelyllisiin kysymyksiin, kun kansojen odotukset ovat ennen muuta poliittisia. Meidän tavoitteenamme on edelleenkin oltava poliittinen EU, ja todellisen eurooppalaisen demokratian rakentaminen on yhä ainoa keino sen saavuttamiseksi.
Tätä taustaa vasten neuvottelut rahoitusnäkymistä kasvavat aivan erityisiin mittasuhteisiin. Jollemme onnistu niissä ja olemme kyvyttömiä pääsemään tyydyttävään kompromissiin, se on merkki omille kansalaisillemme ja eritoten ulkomaailmalle tästä vaarallisesta umpikujasta. Rahoitusnäkymät eivät välttämättä vastaa yhden tai toisenkaan osapuolen syvimpiä pyrkimyksiä, mutta ne antavat EU:lle joka tapauksessa mahdollisuuden toimia kilpailukyvyn, työllisyyden, taloudellisen ja sosiaalisen koheesion, ympäristön ja sisäisen turvallisuuden tehokkaan suojelun etujen mukaisesti ja aktiivisemman kansainvälisen roolin puolesta. Jos pystymme hyväksymään ne erimielisyyksistämme huolimatta, EU saa poliittisen sysäyksen eteenpäin. Sitä se tarvitsee nyt ripeämmin kuin koskaan.
Eilen käymänne runsaan keskustelun jälkeen parlamentin piakkoinen äänestys päätöslauselmasta voisi olla ensiarvoisen tärkeä signaali, kannustava signaali. Voitte olla varmoja, että puheenjohtajavaltio tekee kaiken voitavansa helpottaakseen sellaisen kompromissin syntymistä, jonka kaikki voivat hyväksyä. Arvoisa puhemies, näiden ratkaisevien kysymysten lisäksi Eurooppa-neuvosto käsittelee muitakin, kansalaisille yhtä tärkeitä asioita.
Meidän on nyt toteutettava Lissabonin strategian uusi alku kasvun ja työllisyyden edistämiseksi. Tätä varten Eurooppa-neuvoston on hyväksyttävä maaliskuussa hyväksytyn uuden lähestymistavan mukaisesti kasvua ja työllisyyttä koskevat yhdennetyt suuntaviivat vuosiksi 2005–2008. Tällä tavoin neuvoston kaikkien asiaankuuluvien kokoonpanojen työn pohjalta tapahtuva makro- ja mikrotalouspolitiikan ja työllisyyspolitiikan täytäntöönpano voidaan perustaa 24 yhdennettyyn suuntaviivaan. Syksyyn mennessä jäsenvaltiot ovat siirtäneet nämä suuntaviivat johdonmukaisiin kansallisiin ohjelmiin kasvun ja työllisyyden edistämiseksi. Asia ei saa jäädä pelkäksi muotoseikaksi, vaan meidän on saatava aikaan kaikki asianomaiset tahot, erityisesti parlamentaariset elimet ja työmarkkinaosapuolet, osallistava yhteinen yritys.
Haluan mainita vielä, että maaliskuussa tehdyn päätöksen mukaisesti Eurooppa-neuvostoa kehotetaan hyväksymään julistus kestävän kehityksen pääperiaatteista. Sen avulla pystynemme hyväksymään tarkistetun kestävän kehityksen strategian mahdollisuuksien mukaan vuoden 2005 loppuun mennessä.
Eurooppa-neuvoston on lisäksi tarkasteltava tiettyjä tärkeitä seikkoja vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen perustamisessa. Tällä saralla meidän velvollisuutemme on osoittaa, että EU pystyy täyttämään tosiasiallisesti kansalaisten odotukset. Euroopan unionin kansalaiset odottavat aivan oikein, että Euroopan unioni omaksuu tehokkaan yhteisen lähestymistavan rajaseutujen ongelmiin, kuten laittomaan maahanmuuttoon, ihmiskauppaan sekä järjestäytyneen rikollisuuden ja terrorismin torjuntaan, josta täällä keskusteltiin eilen ja jota pidämme erittäin tärkeänä.
Hyväksyimme viime marraskuussa Haagin ohjelman, jossa täysin perustellusti määritellään ensisijaiset tavoitteet seuraaviksi viideksi vuodeksi todellisen vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen perustamista varten. Seuraavalle Eurooppa-neuvostolle esitellään tähän liittyen toimintasuunnitelma, jossa Haagin ohjelman tavoitteet muunnetaan konkreettisiksi toimenpiteiksi. Tältä osin puheenjohtajavaltio pitää ratkaisevan tärkeänä, että jäsenvaltiot panevat suunnitelmaan sisältyvät lukuisat toimet täytäntöön todellisuudessa ja määräajassa. Eurooppa-neuvosto tarkastelee erityisesti terrorismin torjumiseksi tehtävää työtä. Te olette korostaneet asian kiireellisyyttä ja tarvetta kokonaisvaltaiseen lähestymistapaan, jossa yhdistyvät turvallisuus ja vapaus. Eurooppa-neuvoston tulisi ennen muuta tunnistaa tiettyjä ehdottoman ensisijaisia toiminta-aloja lähikuukausia varten, esimerkkeinä poliisi- ja oikeusyhteistyö, parhaillaan jatkuva työ terroristien värväämisen estämiseksi, terrorismin rahoituksen torjunta tai väestönsuojeluvalmiuksiemme tehostaminen erityisesti kaikenlaisen bioterroriuhan torjumiseksi.
Arvoisa puhemies, puheenvuoroni lopuksi muistutan, että on otettava esiin tiettyjä tärkeitä aiheita ulkosuhteiden alalla. Viittaan erityisesti Yhdistyneiden Kansakuntien uudistukseen, joka on syyskuussa kokoontuvan YK:n huippukokouksen pääaihe. Mielestämme huippukokouksen olennaisena tavoitteena on oltava tasapainoinen ja kunnianhimoinen lopputulos, jonka avulla YK:ta voidaan uudistaa niin, että se voi reagoida nykyistä tehokkaammin YK:n pääsihteerin raportissa eriteltyihin moniulotteisiin uhkiin ja haasteisiin. Uskoakseni keskustelemme tästä asiasta juuri tänään iltapäivällä.
Muista keskusteluissa käsiteltävistä kansainvälisistä aiheista mainittakoon kansainvälisen Irak-konferenssin valmistelu. Konferenssin järjestävät Euroopan unioni ja Yhdysvallat yhdessä, ja se pidetään Brysselissä 22. kesäkuuta. Tarkoituksena on luoda uudet koordinointipuitteet avustustyölle Irakissa. Tältä osin on tarpeen korostaa Irakin hallituksen ensiarvoista, oleellista ja perustavaa roolia siirtymäkauden ja maan jälleenrakennuksen aikana.
Kuten huomaatte, Euroopan on jatkettava keskustelua näistä monista aiheista. Meidän on osoitettava, että sillä on jäljellä täysimääräinen kyky tehdä päätöksiä ja toimia. Uskon, että keskustelu, jonka aiotte nyt käydä, kannustaa juuri siihen.
José Manuel Barroso,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tulevan 16. ja 17. kesäkuuta kokoontuvan Eurooppa-neuvoston on vastattava kahteen EU:n perustavaan haasteeseen. Ensimmäisenä niistä sen on lähetettävä kansalaisillemme viesti, että jäsenvaltiot lähentyvät toisiaan perustuslaillisen sopimuksen ratifiointiprosessin osalta. Toiseksi sen on luotava unionille vakaat rahoitukselliset puitteet lähivuosiksi.
Vaikka nämä aiheet ovatkin epäilemättä tärkeitä, emme saa ylenkatsoa muita asialistalla olevia aiheita, esimerkiksi Lissabonin strategian toteuttamisen yhdennettyjä suuntaviivoja ja kestävän kehityksen strategiaa. Haluan ottaa esiin erityisesti yhden asian: kehitysavun suhteutettuna vuosituhannen tavoitteisiin. Sisäiset ongelmat eivät saa herpaannuttaa meitä kantamasta ulkoista vastuutamme, varsinkaan suhteessa kehitysmaihin.
Vuonna 2005, jota muuten pidetään kehityksen vuotena, Euroopan on kannettava vastuunsa: sen on tuettava suurimmassa puutteessa eläviä ja taisteltava eturintamassa maailman köyhyyttä ja nälkää vastaan. Ennen G8-huippukokousta, jossa Afrikka on oikeutetusti etusijalla, ja syyskuussa pidettävää Yhdistyneiden Kansakuntien tärkeää konferenssia neuvoston on ehdottomasti vahvistettava yhteisymmärrys, jonka jäsenvaltioiden ministerit saivat aikaan komission tekemän ehdotuksen pohjalta, ja sitouduttava vakaasti vuosituhannen tavoitteiden noudattamiseen kehityksen tukemiseksi.
Tätä nimittäin odotetaan Euroopalta, jonka on edelleen osoitettava solidaarisuutta ja oltava avoin maailmalle. Se ei saa käpertyä itseensä. Haluan varmistaa asian toteamalla sen sellaisen prosessin alussa, jossa Euroopan kysymys on luonnollisesti pääaiheena. Näinä vaikeinakaan aikoina me emme saa unohtaa, että muut tarvitsevat apuamme. Joka päivä noin 25 000 ihmistä menehtyy nälkään tai janoon. Eurooppa ei saa enää hyväksyä hiljaisesti tätä tilannetta. Meidän sivilisaatiomme ratkaiseva uroteko on, jos sanomme: nyt riittää, nyt tämä kaikkia kauhistuttava tilanne on saatava loppumaan.
Arvoisa puhemies, en aio palata yksityiskohdittain eiliseen keskusteluun rahoitusnäkymistä. Teidän johdollanne toimiva parlamentin määräaikainen valiokunta sai aikaan merkille pantavan synteesin. Luotan täysin siihen, että se näkyy myöhemmin tänään järjestettävässä äänestyksessä. Näin parlamentti muodostaa selkeän vision unionille ja sen rahoitukselle tuleviksi vuosiksi.
Toivomme, että tietyt välietapit tästä eteenpäin aina Eurooppa-neuvoston kokoukseen asti antavat mahdollisuuden päästä neuvoston kantaan, joka on parlamentin kannan mukainen, ja sen jälkeen toimielinten välisen sopimuksen hyväksymiseen.
Nykyisessä poliittisessa ympäristössä on luonnollisesti tullut esiin kysymyksiä siitä, onko sopimus rahoitusnäkymistä todennäköinen. Haluan heti alkuun tehdä selväksi, että olen täysin samaa mieltä neuvoston puheenjohtajan kanssa siitä, että Eurooppa-neuvoston sopimus on paitsi suotava myös mahdollinen. Teemme kaikkemme, jotta se saadaan aikaan.
Poliittisissa ongelmissa pahin reagointitapa on olla tekemättä mitään ja jähmettyä paikalleen. Meidän tulisi päinvastoin osoittaa, että unioni on edelleen dynaaminen poliittinen voima, riittävän vahva jatkamaan toimintaansa vaikeuksissakin. Mielestäni nyt, kun joillain tahoilla halutaan uskoa unionin toiminnan häiriintyneen, sopimus rahoitusnäkymistä osoittaisi, että EU on lujasti päättänyt selvitä vaikeuksista. Tämä puolestaan antaisi uudenlaisen poliittisen sykäyksen.
Aiheeseen palatakseni haluan toistaa, että meidän on säilytettävä komission alkuperäisten ehdotusten yleiset lähtökohdat ja tasapaino. Tässä on kysymyksessä kuitenkin neuvottelu. Myönnämme, että se merkitsee muutoksia ehdotuksiin ja että muutokset ovat väistämättömiä. Aina on olemassa vaara, että sopimukseen päästäksemme hairahdumme johdonmukaisen politiikan polulta yksittäisten etujen nimissä. Toivon, että kykenemme vastustamaan tätä kiusausta tai ainakin antamaan sille periksi mahdollisimman vähän.
Komission ehdotukset olivat tarkasti tasapainossa kokeillun ja hyväksi havaitun politiikan ja unionin uusien poliittisten ehdotusten kesken. Teemme unionille karhunpalveluksen, jos rikomme tämän tasapainon. Unionin talousarvion olemassaolon tarkoituksena on ajaa yhteisiä, määriteltyjä poliittisia tavoitteita.
Eurooppa-neuvostossa joudutaan epäilemättä yksityiskohtaisiin ja aika ajoin vaikeisiin neuvotteluihin, mutta jos onnistumme pitämään mielessä sen, että keskustelemme unionin varsinaisesta tehtävästä, voimme päästä sopimukseen, jonka avulla unioni voi jatkaa tehokkaasti eteenpäin. Haluan, että komissio ja parlamentti pysyvät tiiviissä väleissä neuvottelujen valmistelun ja viime vaiheen ajan, jotta saamme yhdessä aikaan unionin kannalta parhaan mahdollisen sopimusratkaisun.
Puheenjohtajavaltio Luxemburg on johtanut neuvotteluja niiden viime vaiheeseen asti. Se on ehdottanut uutta "neuvottelupakettia". Ensi sunnuntaina järjestetään viimeinen ministerikokous. Huippukokouksen aattona järjestetään toimielinten välinen kolmikantakokous. Meidän on kiitettävä puheenjohtajavaltiota sen suuresta työstä ja päättäväisyydestä sopimuksen aikaansaamiseksi. On totta, että nyt pöydällä oleva ehdotus on lähempänä eräiden jäsenvaltioiden suosimaa minimalistista lähestymistapaa kuin parlamentin kantaa. Kuten eilen totesin, toivon puheenjohtajavaltion harkitsevan tarkkaan parlamentin ilmaisemia, erittäin tasapainoisia näkemyksiä ja ottamaan ne asianmukaisesti huomioon neuvottelujen viimeisellä kierroksella.
Toivon, että pääsemme sopimukseen, joka osoittaa, että Eurooppa pitää kiinni kunnianhimoisista tavoitteistaan ja solidaarisuudesta. 
 Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestysten tulokset ovat Euroopan komissiolle ja – uskon näin – myös valtaosalle parlamentin jäsenistä aihe huoleen, koska kyseiset tulokset uhkaavat heikentää EU:ta ja koska nämä kaksi maata ovat aina olleet tärkeitä toimijoita yhteisessä hankkeessamme.
EU on koko historiansa aikana kokenut monia vaikeuksia, mutta sen johtajien sitoutumisen ja vakaumuksen ansiosta niistä on selvitty ja Eurooppaa koskeva hanke on saatu uuteen vauhtiin. Arvoisa puhemies, saanen vaihtaa parlamentin kanssa muutaman ajatuksen, jotka nykyisen tilanteen ja 50 vuoden takaisten kokemusten väliset yhtäläisyydet ovat tuoneet mieleeni. Tuolloinhan Euroopan puolustusyhteisöä koskeva hanke epäonnistui, ja Euroopan johtajat löysivät parhaan tavan selvitä ongelmasta. He eivät luopuneet Eurooppaa koskevasta kunnianhimoisesta tavoitteestaan.
Meidän on nyt rehellisesti yritettävä ymmärtää, miksi Ranskan ja Alankomaiden kaltaiset tärkeät maat äänestivät vastaan. On tärkeää, että nämä huolet ilmaistiin demokraattisessa äänestyksessä erittäin vilkkaan keskustelun päätteeksi. Demokratian kannattajalle tämä on myönteinen asia sinällään. Meidän kaikkien on kunnioitettava kansalaisten tahdonilmaisua, mutta meidän on rehellisesti myönnettävä, että keskusteluun sekoittui usein kansallisia kysymyksiä eivätkä aika ajoin esitetyt perustelut juurikaan liittyneet Euroopan perustuslakiin.
Tiettyjen puhtaasti kansallisten huomioiden ohella on tosiasia, että kansanäänestyksistä on muodostunut tilaisuuksia, joissa ilmaistaan pelkoja, jotka meidän on otettava todesta, erityisesti kansalaisten pelkoja suhteessa eurooppalaiseen sosiaaliseen malliin, siirtomaavallan murenemiseen, siihen että Euroopan unioni etenee liian nopeasti ja laajentuu liian kauas ja että siihen liitetään joskus jopa maailmanlaajuistumisen uhkaa. Vaikka hyväksyisimmekin, että kansanäänestyksiä edeltäneeseen keskusteluun kietoutui jossain määrin aivan muita aiheita, on myönnettävä rehellisyyden nimissä, että äänestystulos ilmaisee tyytymättömyyttä EU:hun ja Eurooppaa koskevaan hankkeeseen näissä kahdessa maassa. Tämän vuoksi Euroopan parlamentin puhemies, Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja ja allekirjoittanut korostivat Ranskan kansanäänestyksen jälkeen Berlaymontissa antamassaan yhteisessä julkilausumassa, että asiaan liittyvien kansallisten ja eurooppalaisten poliitikkojen on tehtävä enemmän työtä selittääkseen, kuinka mittavista asioista on kysymys ja millaisia ongelmanratkaisuja vain Euroopan unioni voi tarjota ja että meidän on itse pohdittava, kuinka kukin meistä voi omalta osaltaan lisätä tietoa tästä hankkeesta, joka ei voi saada oikeutustaan ilman että kansalaisia kuullaan.
Näiden kahden kansanäänestyksen keskustelujen sisältö ja tulokset pakottavat meidät siis epäilemään vakavasti omaa kykyämme – sekä Euroopan unionin toimielinten että kansallisten elinten ja viranomaisten kykyä – saada puolelleen eurooppalaisten tuki ja sitoutuminen. Meidän on kytkettävä EU uudelleen kansalaisiinsa ja kansalaiset EU:hun. Tämä on ehdottoman välttämätöntä, ja minulla on tilaisuus palata tähän aiheeseen lähiviikkoina.
Silti kiireellisin kysymys, johon meidän on vastattava tässä tilanteessa, joka saattaa jarruttaa Euroopan yhdentymistä, on se, miten saamme aikaan uuden poliittisen konsensuksen ja pystymme hyödyntämään tämän vaikean hetken saadaksemme Euroopan unionin uuteen vauhtiin? Ongelma on poliittinen, ja poliittisesti se on myös ratkaistava. Meidän on katsottava todellisuutta rohkeasti silmiin.
Haluan jo tässä vaiheessa korostaa, että ratifiointi on ennen muuta jäsenvaltioiden asia. Perustuslaillisen sopimuksen allekirjoitti 25 hallitusta. Niiden tehtävä on päättää, milloin ja miten ne ratifioivat sopimuksen ja aikovatko ne noudattaa sitoumustaan vai luopua siitä. Tähän mennessä kymmenen jäsenvaltiota on ratifioinut perustuslain. Niistä yksi, Espanja, ratifioi sen erittäin selkeästi kansanäänestyksessä. Kahdessa muussa jäsenvaltiossa kansanäänestyksen tulos oli kielteinen. Muut jäsenvaltiot eivät kuitenkaan ole vielä ilmaisseet kantaansa, ja mielestäni kaikilla EU:n jäsenvaltioilla on oikeus ilmaista kantansa tasa-arvoisesti.
Mielestäni nyt on tärkeintä, että jäsenvaltiot reagoivat yhdessä nykyiseen tilanteeseen ja pidättyvät yksipuolisista, yksilöllisistä ja hajanaisista toimista. Siksi olen pyytänyt niitä odottamaan, kunnes ensi viikon Eurooppa-neuvosto muodostaa kantansa. Huomaan, että monet hallitukset ovat käyttäytyneet pidättyvästi ja, mikäli kantaa on ollut pakko ottaa sisäisistä syistä, noudattaneet kohtuutta ja varautuneet keskusteluun ja yhteiseen päätökseen.
Perustuslain kohtalo on nyt jäsenvaltioiden käsissä. On tärkeää, että valtioiden ja hallitusten päämiehet analysoivat nykyisen tilanteen ja lähettävät selkeän viestin kaikille eurooppalaisille. Olen varma, että siinä viestissä voidaan ja halutaan ilmaista tahto saada aikaan uusi poliittinen konsensus Eurooppaan. Nykyisen tilanteen analysoiminen osoittaa, että mahdollisia – korostan: mahdollisia – ääriratkaisuja on kaksi, ja niitä on mielestäni vältettävä kaikin keinoin.
Ensimmäinen huono ratkaisu olisi väittää, ettei mitään ole tapahtunut ja että asiat jatkuvat entisellään –  – ikään kuin näiden tärkeiden maiden kielteisiä äänestystuloksia ei olisikaan. Tällainen käytös olisi mielestäni osoitus itsekeskeisyydestä, vastuuttomuudesta, ylimielisyydestä ja halveksunnasta kahden maan kansalaisten enemmistön ilmaisemaa tahtoa kohtaan, jota meidän on kuunneltava.
Toinen huono ääriratkaisu olisi hylätä perustuslakisopimus suin päin. Silloin jätettäisiin huomiotta, että kymmenen jäsenvaltiota on jo ratifioinut sen. Kahden maan ei-äänet eivät myöskään ole kyllä-ääniä millekään vaihtoehtoiselle hankkeelle, ja niihin sisältyy keskenään vastakkaisia seikkoja, vaikka ne ilmaisevatkin nimenomaisen kielteistä kantaa perustuslakiin.
Jos siis tahdomme välttää nämä kaksi ääriratkaisua, meidän on etsittävä muuta ratkaisua. Meidän on uskoakseni ryhdyttävä nyt luomaan edellytyksiä, joiden avulla löydetään ratkaisu, joka johtaa uuden poliittisen konsensuksen nousuun. Ratkaisu on löydettävä nimenomaan poliittisin keinoin, kuten jo äsken totesin. Hallinnollista, byrokraattista tai teknokraattista ratkaisua ei ole. Meidän on käytävä poliittinen keskustelu Euroopan unionissa, jotta pääsemme poliittiseen ratkaisuun Euroopan unionin tulevaisuudesta.
Meidän vietävä Eurooppaa eteenpäin ja vältettävä halvaantuminen kyseenalaistamatta luonnosta perustuslailliseksi sopimukseksi. Ratkaisu voi perustua ainoastaan perusteelliseen analyysiin ja avoimeen keskusteluun. Sen kirvoittajana on välttämättä oltava 25 jäsenvaltion kompromissihenki Eurooppa-neuvostossa, ja Euroopan komission on osallistuttava siihen täysimääräisesti kuunneltuaan Euroopan parlamenttia, jäsenvaltioiden parlamentteja ja yhteiskuntaamme.
Arvoisat parlamentin jäsenet, siksi suunnitelmaa B ei ole, kuten olemme aina korostaneet. Sitä ei ole olemassa. Sellaista ei ole koskaan ollut olemassa. Voisimmeko me kuitenkin puhua suunnitelmasta D, D niin kuin demokratia ja dialogi? Tässä suunnitelmassa D kuunnellaan kansaa, ja Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden elimet ottavat tehtäväkseen kuuntelemisen ja keskustelemisen kansalaisten ja kansalaisyhteiskunnan kanssa, jotta saamme entistä perusteellisemman kuvan monitahoisesta tilanteesta. Sen avulla me voisimme lähteä yksimielisemmälle uralle, erityisesti siksi, että kaikkien kansalaisten tahto otetaan nyt entistä paremmin huomioon.
Koska osa kansalaisista on ilmaissut epäilynsä, meidän on näytettävä, että Euroopan unioni voi nyt entistä ehompana ottaa kantaakseen heidän huolenaiheensa ja uuden vuosituhannen lukuisat haasteet. Myönnettäköön, että viime viikon kansanäänestykset ovat vakava ongelma, mutta Euroopan unioni ei ole vaikeuksissa ensimmäistä kertaa eikä varmasti viimeistä. Euroopan unionia tarvitaan nyt enemmän kuin koskaan. Siksi komissio jatkaa nyt ja tulevaisuudessakin sellaisia tärkeitä päätöksiä, jotka hyödyttävät todellisuudessa kaikkia Euroopan unionin kansalaisia, sillä EU:n poliittinen elämä jatkuu myös kansanäänestysten jälkeen. Meillä on strategisia tavoitteita, jotka on toteutettava, ja olemme saaneet tukea siihen myös Euroopan parlamentilta ja Eurooppa-neuvostolta. Ne vastaavat kansalaisten huoliin, niissä keskitytään vaurauteen, solidaarisuuteen ja turvallisuuteen.
Kaikkien Euroopan unionin toimielinten on osoittava erityisesti kompromissihalukkuutta ja käytävä yksissä mielin eteenpäin, jotta saavutamme päämäärämme torjumalla ensisijaisesti työttömyyttä ja turvattomuutta. Lähipäivinä ja -viikkoina joudumme lyöttäytymään yhteen, jotta selviämme monimutkaisesta tilanteesta. Tätä taustaa vasten meidän mielestäni vältettävä kaksi turmiollista sudenkuoppaa: ensimmäinen niistä on ja toista kuvailisin kielteisten ideologisten juopien syvenemiseksi.
Aivan aluksi meidän on kaikin keinoin estettävä sortuminen -peliin eli hyödyttömiin ja vaarallisiin syytöksiin, joiden erityisenä tarkoituksena on tehdä Euroopan unionin toimielimistä – milloin komissiosta, milloin Euroopan parlamentista, milloin neuvostosta – syntipukki meitä joko kansallisesti tai maailmanlaajuisten haasteiden edessä kohdanneisiin vaikeuksiin.
Euroopan unionin toimielimet eivät tietenkään ole täydellisiä. Sellaista ei ole kukaan väittänytkään. Olemmehan me myöntäneet tiettyjä ongelmia, joiden ratkaisemiseksi johtamani komissio päätti kuusi kuukautta sitten, heti toimintansa aloitettuaan, laatia aloitteita viestinnän tehostamiseksi ja lainsäädäntölaadun parantamiseksi välttäen tarkoituksetonta sääntelyä ja byrokratiaa. Siksi olemme käynnistäneet "Parempaa lainsäädäntöä" koskevan hankkeen.
Olemme niin ikään ryhtyneet arvioimaan avoimuutta, jota toimielimet osoittavat toiminnassaan. Myönnämme todellakin, että voimme kaikki parantaa luottamuksellisia ja vastuullisia suhteita kansalaisten ja EU:n välillä noudattamalla tiukemmin läheisyysperiaatetta, josta kaikki puhuvat mutta jota harvat useinkaan noudattavat.
Hyvät parlamentin jäsenet, olkaa kuitenkin varovaisia: houkutus panna epäsuositut päätökset Brysselin syyksi – sillä Brysseliksihän me sitä olemme tottuneet nimittämään – on aiheuttanut suunnatonta vahinkoa menneisyydessä ja aiheuttaa edelleen. Tätä houkutusta on vastustettava. Jäsenvaltioiden edustajien kokouksia ei pidä kuvailla voittajien ja häviäjien taistelutantereiksi. Eurooppaa luodaan kompromisseissa ja kompromisseilla, ja ennen kaikkea jäsenvaltioiden edustajien vastuulla on selvittää asiaa ja puhua Euroopan puolesta eikä hyödyntää kansallista itsekkyyttä yhteistä Eurooppaa vahingoittavalla tavalla.
Hyvät parlamentin jäsenet, olkaamme rehellisiä: jos moitimme Brysseliä kuutena päivänä viikossa maanantaista lauantaihin, voimmeko toivoa, että kansalaiset kannattavat sitä sunnuntaina? Vaikeaa se on, myöntäkää pois.
Toinenkin sudenkuoppa on olemassa. Se piilee linnoittautumisessa omiin ideologisiin kaivantoihin, vaikka myöntäisimmekin, että Euroopan unionista on erilaisia käsityksiä. Se, että kannustamme jakautumista kahteen monoteistiseen poliittiseen ajatukseen, markkinoiden yksijumaluuteen ja valtion yksijumaluuteen, ei aja Euroopan asiaa. Kumpikaan niistä, ei markkinajumala eikä valtiojumala, ratkaise Euroopan ongelmia. Kaikki yritykset, joissa Euroopan valtiaaksi yritetään saada jompikumpi, yksi ainoa eurooppalaisuuden idea, on tuomittu epäonnistumaan. Tarvitsemme nyt markkinoiden ja valtion älykästä fuusiota, joka tekee Euroopasta voittajan eikä häviäjää maailmanlaajuistumisen tiimellyksessä. Meillä ei ole harhakuvitelmia: Euroopan unioni on määritelmänsä mukaisesti moninainen, ja on hyvä, että se säilyy sellaisena. Meillä on erilaiset ideologiset asenteet, erityisesti kansallisessa poliittisessa taistelussa. Jos yritämme pakottaa Eurooppaa Euroopan unionin toimielinten kautta yhden ihanteen alle, yhteen ideologiseen suuntaan, unohdamme, että Eurooppa on taottu moninaisuudesta, eroavaisuuksista, mutta – sanottakoon tämäkin – myös kompromissin ja yhteisymmärryksen pyrkimyksestä. Siksi on mielestäni elintärkeää muuntaa tämä kriisikausi suosiolliseksi jaksoksi, jonka aikana hyödynnetään mahdollisuuksia valaa uudenlainen poliittinen konsensus. Komission tehtävänä on mielestäni tämän konsensuksen edistäminen ja tarkoituksettomien ja vaarallisten vastakkainasettelujen korostamisen välttäminen. Ilman uutta poliittista konsensusta on vaikeaa löytää kompromisseja ja ratkaisuja.
Tässä hengessä ja tässä tarkoituksessa esitän vetoomuksen kaikille Euroopan johtajille, erityisesti jäsenvaltioissa. Meidän on kaikkien näytettävä vastuuntuntomme ja yllettävä meitä kohdanneen erittäin hankalan tilanteen tasalle. Kehotan siis kansallisia viranomaisia sopimaan siitä, että ne vastustavat ankarasti kansallista itsekkyyttä, joka on aiheuttanut Euroopan unionille paljon harmia ja joka edelleenkin vahingoittaa sitä vakavasti.
Kutsun kokoontumaan yksiin Euroopan arvojen ympärille, sanoisimmeko Euroopan kulttuurin ympärille, eurooppalaisen henkemme ympärille, jotta voimme yhdessä rakentaa uuden poliittisen konsensuksen, joka on dynaaminen ja rakentava ja jonka avulla varmistetaan, ettei Euroopasta tule maailmanlaajuistumiskehityksen ensimmäistä uhria, ja annetaan Euroopalle välineet voittaa maailmanlaajuistumistaistelu. Vakuutan, että komissio on liikkeellä täysin voimin ja käytettävissä tämän tavoitteen edistämiseksi: olemme erittäin halukkaita yhteistyöhön teidän kanssanne, eri poliittisten ryhmien kanssa, kunhan kaikki ymmärtävät ja hyväksyvät sen, ettei Euroopan unioni ole ongelma vaan mieluumminkin ratkaisu kansalaisia nykyisin kohtaaviin ongelmiin.
Hans-Gert Poettering,
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, vaikka Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraattien) ja Euroopan demokraattien ryhmä olikin erittäin pettynyt Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestyksiin, suurin meitä nyt uhkaava vaara on, että hukkaamme suunnan. Siksi katsomme, että Euroopan unioni ei ehkä ole vastaus kaikkiin ongelmiimme mutta ilman Euroopan unionia emme selviä yhdestäkään vastassamme olevasta suuresta haasteesta. Siksi kantamme on, että päämäärä on edelleen oikea!
Ranska ja Alankomaat – jotka ovat merkittäviä maita, se myönnettäköön – eivät voi ottaa vastuuta Euroopan unionin 25 jäsenvaltion puolesta. Toiseksi, perustuslaillisen sopimuksen ratifioineet kymmenen valtiota edustavat 220:ta miljoonaa henkeä. Näitä kymmentä ratifiointia ei saa sivuuttaa. Kolmanneksi, 13 valtiolla, joiden on vielä ratifioitava sopimus, on oikeus ilmaista kantansa perustuslakiin. Siksi me suosittelemme mietintätaukoa. Pikaratkaisua ei kenelläkään tähän hätään ole. Meidän on mietittävä. Meidän on oltava rauhallisia ja maltillisia. Meidän on yhdistettävä rauhallisuus ja maltti määrätietoisuuteen Onkin todennäköisesti oikea ratkaisu – josta päättäminen jää toki valtioiden tai hallitusten päämiesten tehtäväksi – aloittaa mietintä- ja pohdintajakso ja lykätä kansanäänestyksiä joksikin aikaa. Tätä kaikkea meidän on mietittävä.
Alankomaiden ja Ranskan ei-äänille on aimo joukko mahdollisia selityksiä. Osa näistä on kummassakin maassa samoja, osa ei. Nykyisen johdon, hallituksen, epäsuosio lienee yksi tekijä. Toinen seikka on puheenjohtajan mainitsema asia, joka koskettaa myös meitä täällä Euroopan parlamentissa: sääntelyn vähentäminen tuottaa joskus enemmän – kaikille meille. Lisäksi on laajentumiskysymys: on erittäin merkittävää, että ihmiset kokevat asioiden etenevän liian nopeasti. Meidän on otettava se huomioon.
Ryhmämme mielipide on, että meidän on ensiksi varmistettava kaikin tavoin – käsiteltävät aiheet tuntien tämä johtaa erimielisyyksien lisääntymiseen – että panostamme keskeisiin kysymyksiin. Euroopan unionin on oltava vahva siellä, missä se yksin pystyy toimimaan. Meidän on niin ikään oltava entistä tarkempia läheisyysperiaatteen soveltamisessa. Toiseksi, me emme saa venyttää Euroopan unionia liikaa poliittisesti, kulttuurisesti tai maantieteellisesti. Tämä oli kansanäänestyksissä ilmaistu keskeinen huolenaihe, ja meidän on otettava se hyvin vakavasti.
Sanomme vakaasti: Lause ei koske pelkästään Euroopan unionia. Se koskee myös niitä maita, jotka haluavat liittyä Euroopan unioniin. Se koskee sekä Romaniaa että Bulgariaa. Arvoisa komission puheenjohtaja, esitän pyyntöni teille ja teidän alaisillenne: kun laaditte Romanian ja Bulgarian edistymiskertomusta – parlamentti on antanut hyväksyntänsä kummallekin maalle, mutta edistymiskertomus toki laaditaan – älkää säästelkö sanojanne vaan kuvatkaa tilanne avoimesti ja rehellisesti sellaisena, kuin se todellisuudessa on. Sitä me odotamme nyt teiltä. Sen jälkeen me pystymme esittämään päätelmämme edistymiskertomuksesta.
Turkin osalta oletamme, että se täyttää asetetut ehdot – neuvoston on luonnollisesti päätettävä asiasta – ja saattaa voimaan kyseiset kuusi säädöstä. Ne on ratifioitava. Onko Turkki valmis liittymään Euroopan unioniin, on sekin pätevä kysymys. Kypros on tunnustettava yksiselitteisesti, sillä miten sellaisen osapuolen kanssa voi neuvotella, jota ei edes tunnusta? Tarvitsemme tähänkin kysymykseen vastauksen. Neuvotteluilla ei ole takarajaa. Pyydämme kuitenkin miettimään tätä asiaa, ja voin tunnustaa, että meidän ryhmässämme, kuten muissakin, mielipiteet eroavat tässä asiassa. Tavoitteena voi olla jäsenyys mutta myös etuoikeutettu kumppanuus. Meidän on keskusteltava asiasta avoimesti ja rehellisesti, jottemme herätä vääriä odotuksia.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja ja komission puheenjohtaja – olen iloinen kuultuani teidän kummankin vaikuttavat puheenvuorot – toivotan teille parasta onnea rahoitusnäkymiin. Jokaisen on annettava tässä periksi: niiden, jotka ovat kirjoittaneet kirjeet, mutta myös Yhdistyneen kuningaskunnan, jotta voimme osoittaa, että kykenemme toimintaan. Näin palautetaan luottamus laajemminkin. Toivotan neuvoston puheenjohtajalle, komission puheenjohtajalle ja tietysti myös parlamenttimme puhemiehelle menestystä. Tämä kriisi on nähtävä tilaisuutena! Jatkamme samalla polulla, vaikka vauhti onkin kenties hitaampi. Olemme ymmärtäneet viestin, mutta olemme yhä sitoutuneita Euroopan unioniin, ja Euroopan unioni on meidän tärkein tavoitteemme!
Martin Schulz,
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, minun on tunnustettava, että olen neuvoton, enkä usko olevani ainut. Puheenvuoroni on harvoin ollut yhtä vaikea kuin tänä aamuna, koska yli 200 jäsenen ryhmän edustajana minun on yritettävä kasata yhteen ne erilaiset tunteet, joita nykyinen tilanne on jäsenissä herättänyt. Tehtävä ei ole helppo, koska tilannetta on tulkittu monin eri tavoin. Siksi tahdonkin lisätä muutaman huomion täällä jo aiemmin sanottuun.
Haluan tähdentää yhtä seikkaa: mikään valtio ei anna toisen sanella, kuinka se panee täytäntöön kansallisen lainsäädäntönsä. Näin sen on oltavakin. Olemme suvereenien valtioiden unioni. Yksi valtio voi ilmoittaa keskeyttävänsä ratifiointiprosessin: Samaan aikaan toinen voi todeta haluavansa ratifioida sopimuksen parlamentaarisella menettelyllä tai kansanäänestyksellä. Tämä meidän on pidettävä mielessä täällä parlamentissa. Kukin valtio valitsee, millä tavoin se haluaa edetä, ja jokaisella valtiolla on oikeus toimia asiassa parhaaksi katsomallaan tavalla. Euroopan unionissa ei ole kultaisen maalin sääntöä: peli ei ole ohi, vaikka joku tekee maalin. Euroopan unioni ei voi toimia niin. Espanjalaisista 77 prosenttia sanoi perustuslaille "kyllä", ja heillä on sama arvo kuin niillä 55 prosentilla ranskalaisista, jotka sanoivat ei. Siksi prosessi jatkuu.
Tulkitessamme tuloksia meidän kaikkien on – tarkoitan tässä erityisesti myös itseäni – esitettävä muutama itsekriittinen kysymys. Kansanäänestyksissä ei oikeastaan nähty mitään uutta. Olemme vain kovin pitkään ummistaneet silmämme tällaiselta kehitykseltä. Kaikissa Euroopan parlamentin vaaleissa – vuosina 2004, 1999, 1994 ja jo 1989 – on nähty samankaltaisia suuntauksia: yhä useammat Euroopan unionin kansalaiset kääntävät selkänsä Eurooppaa koskevalle hankkeelle. Kukaan meistä ei ole halunnut ottaa asiaa käsiteltäväksi. Tämä huomio on tarkoitettu eritoten minulle itselleni, sillä minäkään en halunnut.
Tällä kertaa tuli kertakaikkisen selväksi, että hallitusten, Euroopan unionin toimielinten ja yleisön välillä on kuilu. Miksi sellainen on? Eivät ihmiset lukeneet sopimuksia 50-, 60- ja 70-luvuillakaan, Jean Monnet'n tai Helmut Kohlin, De Gasparin ja Mitterrandin aikoina. Euroopan kansalaiset eivät lukeneet Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimusta, mutta he luottivat Eurooppaan. Heillä oli perusluottamus, tunne. Eurooppa lupasi heille rauhaa ja demokratiaa, ja rauhaa ja demokratiaa kaikille luotiin. Toisin sanoen vaatimukset vastasivat todellisuutta. Tämä loi luottamuksen hallituksiin ja Euroopan toimielimiin.
Lupausta demokratiasta ja rauhasta täydennettiin lupauksella vauraudesta, työpaikoista ja sosiaaliturvasta. Vaatimus – enemmän työpaikkoja, enemmän sosiaaliturvaa, enemmän suojelua – ei vastaa näkyviä tuloksia, koska monissa maissa töitä ja turvallisuutta on entistä vähemmän. Ihmiset aistivat tämän kuilun. Emmekä me ainakaan kavenna sitä, koska me emme näe Euroopan unionia riittävässä määrin mahdollisuutena ja koska me emme myöskään esittele sitä sellaisena. Siihen on syynsä.
Kaiken tämä itsekritiikin ohella, jonka kohdistan meihin – itseeni, tähän parlamenttiin ja komissioon – on yksi tekijä, jota ei voida sivuuttaa ja jota olisi ehkä käsiteltävä 16. ja 17. kesäkuuta kokoontuvassa Eurooppa-neuvostossa. Tiedämme kaikki, että työmme Brysselissä ei luo välitöntä suhdetta meidän ja kansalaisten välille vaan epäsuoran suhteen. Välissä on aina jäsenvaltion hallitus. Niiden menneisyyden pahat teot ovat palanneet kostamaan Ranskan ja Alankomaiden hallituksille. Jäsenvaltion hallitus ei voi aina ottaa kunniaa menestyksestä itselleen ja syyttää kaikista epäonnistumisista Brysseliä, jos se haluaa ihmisten riemuitsevan Brysselistä. Tällainen ei toimi!
Sanon tämän siksi hyvin selvästi: meillä täällä Euroopan parlamentissa on tehtävä. Olen samaa mieltä siitä, että meidän on puhuttava entistä enemmän läheisyysperiaatteesta, hallinnon keventämisestä, tehostamisesta ja avoimuuden lisäämisestä. Euroopan unionin jäsenvaltioiden hallitusten on kuitenkin otettava oma osuutensa vastuusta, ja se tarkoittaa, että niiden on kerrottava, mitä ne tekevät, ja tehtävä, mitä ne sanovat. Asia on niin yksinkertainen!
Haluan lopuksi sanoa muutaman sanan laajentumisesta. Se, joka vie tulevaisuudennäkymän laajentumisesta näiltä valtioilta, jotka sitä toivovat, leikkii tulella!
Laajentumisen on vastakin oltava mahdollisuus. Se on meidän ryhmämme yksimielinen kanta. On kuitenkin yhtä vastuutonta luvata laajentumista ennen kuin laajentumisen perustat on laskettu – ja yhden niistä piti olla perustuslaki. Emme voi vaatia muilta mailta uudistuksia ja muuttumisprosessia, jos emme itse saa järjestystä aikaan omassa pesässämme.
Sen vuoksi unionin on tehtävä jotakin. Sen on uudistuttava. Sen vuoksi perustuslain saaminen Euroopan unioniin on edelleen tavoitteemme. Vain tämän perustuslain myötä Euroopan unionin laajentuminen – ja sen myötä rauha – voi tulla todeksi.
Graham Watson,
   . (ENArvoisa puhemies, Thomas Jefferson sanoi vuonna 1787, että pikku kapinointi silloin tällöin on hyväksi. Euroopan tulevaisuutta koskevan synkkyyden ja pessimismin jälkeen kansalaisten viimeviikkoinen kapinointi voi osoittautua jossain määrin hyödylliseksikin. Jäsenvaltiot joutuvat vastakkain oman kaksinaamaisuutensa tulosten kanssa. Jos vaatii kunniaa itselleen kaikesta, mikä sujuu hyvin, ja syyttää Brysseliä kaikesta, mikä menee pieleen, niin ennemmin tai myöhemmin kansalaiset tajuavat pelin hengen. Nyt he ovat tajunneet.
Kun VGE 380 ajettiin kiitoradalle viime kesänä, kaikki osoittivat suosiotaan. Sillä on kuitenkin ominaisuuksia ja nimi, jotka pelottavat mahdollisia matkustajia. Jotkut valittavat, että ulkomaalaisia on kyydissä liikaa, toiset taas väittävät, että Ranskan ja Saksan uudet moottorieritelmät ovat heikentäneet sen tehoa. Kukaan ei ole täysin tyytyväinen koneen tekniikkaan, jota koskevat strategiset päätökset tehtiin ilman asianmukaista julkista keskustelua.
Tämä on puute paitsi EU:n tasolla myös kansallisissa keskusteluissamme. Missään suurista rajat ylittävissä yhteistyösuunnitelmissamme emme ole onnistuneet selvittämään kansalaisille, mitä me teemme Euroopan unionin tasolla ja miksi, emmekä ole onnistuneet vastaamaan heidän pelkoihinsa työpaikkojen, uran ja antoisan eläköitymisen katoamisesta nopeasti muuttuvassa maailmassa. Euroopan unioni on liian salamyhkäinen ja hämärä. Liian monia päätöksiä tehdään edelleen suljettujen ovien takana ja vailla parlamentin asianmukaista valvontaa. Perustavia parlamentaarisia valtaoikeuksia ja virallisia kantoja jätetään huomiotta tai hylätään, esimerkkinä tämän parlamentin vastustus raskaalla kädellä laadittuihin ehdotuksiin viestintätietojen säilyttämisestä tai matkustajatietojen luovuttamisesta. Onko mikään ihme, että perustuslain kaltaiset suuret hankkeet torjutaan, kun perustavintakaan institutionaalista kunnioitusta ei ole?
Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoasiainministeriä on syytetty hautajaisjärjestelyjen aloittamisesta ennen kuin kuolemansyyntutkija on antanut lausuntonsa, mutta hän sanoi ääneen sen, mitä monet ajattelivat: sopimus ei nykyisessä muodossaan todennäköisesti tule voimaan. Olisi ollut erittäin hyvä, jos olisimme saaneet kaikkien jäsenvaltioiden kannat. Tulevaisuudessa tällaiset ratifioinnit on annettava kaikkien Euroopan unionin kansalaisten tehtäväksi samaan aikaan. Näissä äänestystuloksissa ei torjuttu nyt yksittäistä tekstiä vaan tapa, jolla meidän unionimme toimii.
Arvoisat puheenjohtajat Schmit ja Barroso, emme syytä teitä siitä, että olette saattaneet meidät tähän sotkuun, mutta toivomme teiltä johtajuutta, joka vie meidät siitä selville vesille. Rajansa on tietysti silläkin, mitä pieni jäsenvaltio tai komissio pystyy saamaan aikaan. Euroopan viidakon suurpetojen harteilla on valtava vastuu niistä taloudellisista ja yhteiskunnallisista epäkohdista, jotka vaivaavat unionia. Koska saksalais-ranskalainen moottori on nyt selvästi , haluamme teidän rakentavan uuden. Eurooppa tarvitsee nyt jos koskaan johtajia, joilla on taju päämäärästä ja visiosta, jotka osaavat inspiroida kansalaiset hyödyntämään kaikki voimavaransa ja mahdollisuutensa. Kuka muukaan tähän pystyisi, jollette te?
Perustuslain avulla tai ilman sitä pystytte parantamaan unionin toimintaa ja viestintää. Seuraavassa mainitsen vain kolme tapaa: neuvosto voi ja sen tulee olla avoimempi, säätää lainsäädäntöä julkisesti, kunnioittaa tiedonvälityksen vapautta; oikeus- ja sisäpolitiikasta voidaan ja pitäisi päättää tavanomaisen yhteisömenetelmän mukaisesti, niin kuin nykyisissä sopimuksissa määrätään; Euroopan parlamentille voidaan ja sille tulee antaa todellinen sananvalta kansainvälisissä sopimuksissa. Nämä kolme seikkaa auttaisivat palauttamaan luottamusta Eurooppaa koskevaan hankkeeseen.
Eurooppa-neuvostossa on saatava Chiracilta ja Balkenendeltä vastaus siihen, voidaanko tätä perustuslakia koskaan enää ratifioida heidän maissaan, ja jollei voida, millainen teksti mahdollisesti voidaan. Tarvitsemme sopimuksen 27 jäsenvaltion unionia varten, mutta toisaalta paljon on tehtävää nykyistenkin sopimusten jälleenrakentamiseksi ja yleisön uskon palauttamiseksi Eurooppaa koskevaan hankkeeseen.
Daniel Marc Cohn-Bendit,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tänään on selvää, että jokainen haluaa sanoa muutaman totuuden sanan, ja niin tulee ollakin.
Ensimmäinen totuus: koska Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmä keksi tänään, että meidän kaikkien olisi pitänyt ratifioida sopimus samana päivänä, saanen muistuttaa, että kun ehdotimme eurooppalaista kansanäänestystä koko Euroopan unionissa, edes tämä parlamentti ei kannattanut meitä.
Nyt kaikki toivovat, että eurooppalainen kansanäänestys olisi järjestetty kaikkialla samana päivänä: vaikka tuloksena olisikin voinut olla tappio, emme olisi nyt tässä naurettavassa pulmatilanteessa miettimässä, jatkammeko ratifiointia vai ei. Kaikki olisivat äänestäneet asiasta samana päivänä. Tämän halusin sanoa, ja voimme syyttää vain itseämme: miksi parlamentti ei vaatinut eurooppalaista kansanäänestystä, kun sitä ehdotimme?
Toinen totuus: mielestäni on myönnettävä avoimesti, että varsinaisten rahoitusnäkymien merkitystä ei ole vielä tajuttu hallituksissa eikä täällä parlamentissa. Ei ole ymmärretty, että jos haluamme Euroopan unionin kykenevän toimimaan työllisyyden ja sosiaalisen suojelun edistämiseksi, meidän on annettava sille välineet tähän. Schröderin ehdottama kompromissi ja muiden ehdottama kompromissi eivät ole sellaisia kompromisseja, joilla nämä keinot saadaan käyttöön. Valehtelemme jälleen kerran kansalaisille. Sanotaan tämä nyt suoraan: meillä joko on talousarvio, jonka avulla Euroopan unioni voi toimia, tai sitten me emme voi luvata mitään Euroopan unionin nimissä. Kertokaamme edes kerran totuus.
Kolmas totuus: olkaamme selkeitä! Hyvä kollega Poettering, se mitä Ranskassa tapahtui, ei ollut pettymys. Se oli tappio, mutta tämän päivän tappiot ovat huomisen voittoja, voin luvata sen. Tätä varten meidän, neuvoston, komission ja parlamentin, on todellakin kyettävä perustamaan ja järjestämään valmistelukunta talous- ja sosiaalikomitean kanssa, aluekomitean kanssa ja kansalaisyhteiskunnan kanssa, jotta voimme pohtia Euroopan unionin talous- ja sosiaalipolitiikkaa ja keskustella siitä: missä olemme onnistuneet ja missä olemme epäonnistuneet? Käykäämme työhön! Arvoisa puheenjohtaja Schmit, avatkaa neuvoston musta laatikko, keskustelkaa julkisesti 16. ja 17. päivä, niin Euroopan unionin kansalaiset tietävät, mitä aiotte toisillenne sanoa!
Euroopan kansa on kyllästynyt neuvostojen jälkeisiin lehdistötilaisuuksiin, joissa jokainen maa, jokainen hallituksen edustaja kertoo vain puolitotuuksia ja huolella piilottaa toisen puolen eli sen, mitä hän on sanonut suljettujen ovien takana.
Meillä on Euroopan unionin kansalaisina ja Euroopan parlamentin jäseninä oikeus, kuten kaikilla kansalaisilla, tietää, mitä ongelmia teillä neuvostossa on ja miten te niihin vastaatte. Kyse ei ole pelkästään siitä, mitä Schröder sanoo Blairille julkisesti tai miten neuvoston jäsenet vastaavat poikkeaviin kantoihin. Kyse on myös siitä, kuinka neuvostossa reagoidaan kantansa esittävään Junckeriin, joka haluaa jatkaa ratifiointia, tai Blairiin, joka haluaa lopettaa ratifioinnin. Kuinka reagoidaan puolalaisiin, jotka eivät tiedä kantaansa, tai tanskalaisiin, jotka eivät tiedä omaansa? Me haluamme, että kaikesta tästä tulee julkista. Avoimuuden puute on yksi epäonnistumisen syy.
Arvoisa puheenjohtaja Barroso, tämä kriisi on tavallaan mahdollisuus: meidän on pakko tarttua siihen kertomalla totuus julkisesti. Esimerkiksi maailmanlaajuistumisen, Kiinan ja kaiken vastaavan osalta meidän on kerrottava kerta kaikkiaan, että Maailman kauppajärjestö WTO on kyllä tärkeä, mutta WTO voi toimia vain, jos se hyväksyy Kansainvälisen työjärjestön ILO:n kriteerit. Ongelmana ei ole esteiden pystyttäminen Kiinaa vastaan vaan Kiinan pakottaminen demokratiakehitykseen, jotta kiinalaiset työntekijät voivat taistella palkkojensa puolesta.
Jollei kiina tätä hyväksy, meidän on pakko erottaa Kiina WTO:sta! Asia on aivan yksinkertainen, ja sama koskee muitakin maita. Olemme kyllästyneet: talouselämä, aina vain talouselämä. Kun tulee puhe demokratiasta, poistumme pöydästä hetkeksi. Näin ei voi jatkua. Tämän Euroopan unionin kansalaiset haluavat tietää!
Siksi haluan sanoa kaikille: me olemme toden totta hävinneet. Hävisimme Ranskassa, mutta koska olin osa kampanjaa, en halua hävitä enää uudestaan enkä halua valehdella enää ilmiselvistä asioista. Haluan tähän loppuun palauttaa mieleen yhden näistä valheista: tarvitsemme Euroopan unionin talousarvion, joka mahdollistaa taloudelliset aloitteet. Meidän on kehitettävä tieteellistä tutkimusta. Tältä osin on kuitenkin sanottava, että Euroopan unioni esittää kiinnostavampia vaihtoehtoja kuin hallitusten tänään esittelemät saidat ehdotukset.
Francis Wurtz,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa puheenjohtaja Schmit, arvoisa puheenjohtaja Barroso, pitäisikö meidän jatkaa perustuslaillisen sopimuksen ratifiointiprosessia, keskeyttää se vai lopettaa se kokonaan?
Pitäisikö meidän keskeyttää ja odottaa aikaa parempaa? Onnitteluni poliittisesta rohkeudesta, demokraattisesta suoraselkäisyydestä ja luottamuksesta perustuslakiin! Mielestäni kukaan ei voi kieltää kansalta oikeutta ilmaista mielipidettään tekstistä, jos se niin haluaa. Samalla meidän velvollisuutemme jokaista kansalaista kohtaan on kertoa totuus: vastedes kyseessä on kuulemis- eikä ratifiointiprosessi, koska perustuslakiluonnos on peruuttamattomasti mitätön. Se on mitätön oikeudellisesti, koska sen on saatava yksimielinen hyväksyntä voidakseen tulla voimaan, ja se on mitätön poliittisesti, koska kaksi kielteistä äänestystulosta ovat vahvoja ilmaisuja ja niiden vaikutukset ulottuvat moniin muihin EU:n jäsenvaltioihin.
Mikä nyt siis eteen? Näkemämme tapahtumat eivät ole ranskalaista tai alankomaalaista ukkosenjyrinää seesteisellä eurooppalaisella taivaalla. Aivan oikein, kollega Schulz, luottamuskriisi kansalaisten ja Euroopan unionin toimielinten välillä on jatkanut kasvuaan ja syvenemistään sen jälkeen, kun yhtenäismarkkinoiden ja Maastrichtin sopimuksen muodostama suuri liberaalinen vedenjakaja ylitettiin.
Vuosien saatossa työtä tekevän luokan lisäksi myös varsinainen keskiluokka katsoo tuon vedenjakajan viettävän voimakkaasti kohti sellaista yhteiskuntamallia, jota ne eivät hyväksy. Kilpailu hintaan mihin hyvänsä, nopea turvallisuuden hupeneminen, kyyniset ja säälimättömät valtataistelut, huippukokouksissa suljettujen ovien takana saavutetut yksimielisyydet: tätä ei voi enää hyväksyä! Tässä valtavassa ei-äänien vyöryssä ryöpsähtää esiin ihmisten omanarvontunto. Monilla näistä ihmisistä on edelleen unelma Euroopasta, mutta he eivät unelmoi vakaussopimuksesta tai Bolkesteinin direktiivistä.
Euroopan nykyinen kriisi on todellakin eksistentiaalinen kriisi. Olemme kokeneet vaikeuksia ennenkin, puheenjohtaja Barroso juuri rauhoitteli. Ei – tällä kertaa tilanne on toinen. Liberaaleille neuvostossa ja komissiossa niin rakkaiden, surullisen kuuluisten uudistusten laukaisemat poliittiset myrskyt pysähtyivät tähän asti jäsenvaltioiden rajoille. Millainen verilöyly vasemmistossa onkaan käynyt niistä ajoista, kun se vielä jokin aika sitten hallitsi yli kahta kolmannesta EU:n hallituksista. Sielläkin, missä oikeisto on ollut vallan kahvassa viime aikoihin asti, sanktio on ollut yhtä myrskyisä, eikö totta, puheenjohtaja Barroso?
Mitä Euroopan unionin johtajat, mukaan lukien neuvosto ja komissio, tekivätkään kuultuaan näistä kansan ei-äänistä? He onnittelivat voittajia ja jatkoivat samaa politiikkaa: ! Tällä kertaa – ja siinä on tilanteen merkittävin eroavaisuus – kansalaiset suuntaavat katseensa järjestelmän ytimeen. Meidän on pian annettava selityksiä ja hyväksyttävä todelliset muutokset.
Miten siis pääsemme tästä umpikujasta? Ensinnäkin meidän on osoitettava, että olemme ymmärtäneet eurooppalaisten levottomuuden, ja julistettava selkeästi, että perustuslaillinen sopimus on kuollut. Seuraavaksi meidän on ilmoitettava samassa hengessä kiistellyimpien tekstien vetämisestä pois. Niistä symbolisimpana on suuntaus, joka on pysäytettävä: Bolkesteinin direktiivi, työaikadirektiivi ja lukuisat muut direktiivit, joista parhaillaan keskustellaan, vapauttavat kaiken arvioimatta pinnallisestikaan aiempien luonteeltaan vastaavien toimenpiteiden vaikutuksia. Lisäksi meidän on pantava alulle valtava vapaa kansalaiskeskustelu, ei valmistelukunta vaan kansalaisten keskustelu, johon ei kohdistu EU:n taholta paineita ja jossa arvioidaan asioiden tilaa nykypäivän Euroopassa ja määritellään, miten meidän on muututtava saadaksemme aikaan Eurooppa, jossa valtaosa kansalaisista tunnistaa taas itsensä ja johon he voivat ottaa osaa.
Arvoisa puhemies, päätän puheenvuoroni osoittamalla sanani vasemmalle laidalle, jossa istuvat jäsenet – oli heidän kantansa perustuslakiin mikä tahansa – ovat laillani vakuuttuneita siitä, että meidän on käytävä tämä tie, jotta voimme käynnistää Euroopan unionin uudelleen. Lyöttäytykäämme yhteen ja tehkäämme, mikä vallassamme on, jotta luottamus palaa ja toivo syntyy uudestaan.
Philippe de Villiers,
   Arvoisa puhemies, Ranskan ja Alankomaiden muutaman päivän takaiset tapahtumat voidaan tiivistää varsin lyhyeen. Kansa halusi tehdä pesäeron siihen, mitä puheenjohtaja Barroso kutsui "Brysseliksi". Se tarkoittaa, ettei Euroopan kansa enää luota Brysseliin. Toiseksi on selvää, että perustuslaki on kuollut. Se kuoli Ranskassa ja haudattiin Hollantiin.
Olen samaa mieltä kollega Cohn-Benditin huomautuksesta: "En halua valehdella enää". Kehotankin kaikkia Euroopan johtajia hylkäämään Euroopan unionin halveksivan asenteen ja lopettamaan eurooppalaisen koneiston edusmiehenä toimimisen kansoja vastaan. Kehotan heitä ryhtymään sen sijaan yksinkertaisesti ja demokraattisesti omien kansojensa edusmiehiksi vertaistensa keskeen.
Mitä kansa haluaa? Se haluaa säilyä vapaana. Käytännössä tämä tarkoittaa päätöstä keskeyttää Turkin liittymisneuvottelut välittömästi. Se tarkoittaa, että toteamme heti, että vastedes kunnioitamme ja että Euroopan unioni kunnioittaa kansallisen itsemääräämisoikeuden periaatetta. Meidän on kiirehdittävä ajatusta erilaisten yhteistyömuotojen järjestämisestä – politiikan, teollisuuden, tieteen aloilla – vapaan jäsenyyden ja vapaan yhteistyön periaatteen mukaisesti. Siinä on tulevaisuuden kaava.
Lisäksi, ja aion päättää puheenvuoroni tähän, meidän on perustettava uudet mekanismit, joilla palataan yhteiseen eurooppalaiseen suosituimmuusasemaan, ainakin teollisuuden arimmilla aloilla, kuten tekstiiliteollisuudessa. Hyvät kollegat, tämä on ainoa mahdollinen kaava, joka pystyy perustamaan Euroopan ja sidostamaan, voittamaan kansan takaisin puolelleen. 
Cristiana Muscardini,
   . Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, voidakseen olla poliittisesti yhtenäinen taloudellisen ja sosiaalisen hankkeen kautta ja käynnistääkseen uudelleen kehityksen Euroopan unioni tarvitsee toimielimet, jotka viestivät kansalaisten kanssa. Tulevaisuus perustuu tietoiseen suostumukseen. Ranskassa ja Alankomaissa saatu äänestystulos ei tarkoita ei-ääntä Euroopan unionille vaan halua poiketa tieltä, jolla päätökset tehdään liian usein huipulla tai ottamatta huomioon muuttuvia olosuhteita tai uusia taloudellisia ja sosiaalisia tilanteita. Juuri työllisyyskriisi, jonka aiheuttajia ovat monien maiden harjoittama sosiaalinen polkumyynti ja Euroopan hidas reagointi siihen, on johtanut epävarmuuteen, pelkoon ja perustuslain hylkäämiseen. Kansalaiset eivät vastustaneet niinkään sopimusta vaan huonoa tiedotusta siitä, minkä myös komissio on myöntänyt viime viikkoina.
Kun sopimusta laadittiin, se oli paras mahdollinen kompromissi mutta ei vastannut riittävän hyvin jo tuolloin vastassa olleisiin haasteisiin. Euroopan kansa vaatii selkeät, soveltamiskelpoiset säännöt, joissa kunnioitetaan läheisyysperiaatetta ja tarjotaan ratkaisut sekä satunnaisiin kysymyksiin että ongelmiin, jotka voidaan ennustaa analysoimalla geopoliittista ja geotaloudellista ympäristöä. Tilanne vaatii uudenlaista vastuuntuntoa kolmelta toimielimeltä, jotta kaikki mahdollinen voidaan tehdä ja toisaalta päättää jättää käsittelemättä kaikki se, joka on tarpeen panna syrjään.
Kun Bulgaria ja Romania ovat palanneet osaksi Eurooppaa, laajentumisen on meidän mielestämme loputtava, jotta unioni pystyy keräämään voimia toimielinten ja kansalaisten välisessä vuoropuhelussa. Samaan aikaan yhteyksiä Euroopan keskuspankkiin on tarkasteltava tuoreella tavalla, koska unionilla ei ole tulevaisuutta, ellei sen poliittisilla elimillä ole tarvitsemaansa vaikutusvaltaa rahapolitiikan laadinnassa. Pyydämme komissiota ja neuvostoa ilmoittamaan kantansa asiaan viipymättä.
Unioni on tähänkin mennessä elänyt vaikeita aikoja, joista se on elpynyt uusia aloitteita käyttöön ottamalla: kun Ranskan kansalliskokous hylkäsi vuonna 1954 Euroopan puolustusyhteisön perustamissopimuksen, syntyi Messinan konferenssi, jota seurasivat Rooman sopimukset. Seurauksena Euroopan yhteisön pysähtyneisyydestä 1970-luvulla sikisi Genscher-Colombo-suunnitelma, ja Milanon Eurooppa-neuvoston vuonna 1985 tapahtuneen äänestyksen jälkeen saatiin presidentti Craxin aikana yhtenäisasiakirja. Olemme siksi optimistisia sen suhteen, että uusi Eurooppa voi nousta tästäkin kaudesta, jonka aikana käynyt selväksi, etteivät EU-myönteisten etenemiskiire ja EU-epäilijöiden pessimismi takaa tulevaisuutta sen enempää yksilöille kuin yhteiskunnallekaan. EU-realismi on nykyajan ainoa tie, ja se perustuu demokraattisiin valintoihin ja kansallisten identiteettien kunnioittamiseen rakennettaessa yhdistynyttä ja yhteistä Eurooppaa. 
Jean-Marie Le Pen (NI )
   – Arvoisa puhemies, arpa on heitetty. Euroopan perustuslaki syntyi kuolleena. Siihen riitti yksi äänestys. Äänestyksiä oli kaksi, vain kolmen päivän välein, Ranskassa ja Hollannissa, kahdessa Euroopan unionin kuudesta perustajavaltiosta. Pian neuvoston puheenjohtajuus siirtyy Isolle-Britannialle, jonka valuutta ei ole euro, ja maa on jo ilmoittanut, että se pitää ratifiointiprosessia hyödyttömänä.
Parlamenttien ja kansan välinen juopa ei ole koskaan ollut näin leveä. Ranskan parlamentin jäsenistä 8 prosenttia äänesti vastaan, ranskalaisista 55 prosenttia. Voidaankin ihmetellä, ettei kansanäänestys ole kaikkein demokraattisimpana välineenä ainoa ratifiointiväline kaikissa Euroopan unionin maissa, erityisesti kaikkien täällä parlamentissa toimielinten demokratiavajeesta valittavien mielestä. On toden totta vaarallista ruhtinaille, jotka hallitsevat oman etunsa nimissä, antaa ääni kansalle, joka kärsii heidän kustannuksellaan.
Kansa on puhunut harvainvaltaa vastaan – politiikassa, mediassa, taloudessa, sosiaaliasioissa ja muuallakin – niitä harvoja vastaan, joilla on muita paljon tehokkaammat keinot käytössään keskustelussa. Kansa on kieltäytynyt luovuttamasta itsenäisyyttään ylikansallisessa valtiossa, joka on osoittautunut samaan aikaan ultraliberaaliksi, virkavaltaiseksi, taloudeltaan keskinkertaiseksi ja sosiaalisesti katastrofaaliseksi. Kansa vastusti loputonta laajentumista Euroopan rajojen yli Turkkiin.
Joillakin voi olla houkutus väistää Ranskan ja Alankomaiden ei-äänet. Heidän on paras olla herättämättä kansan oikeutettua vihaa. Olisi paras ottaa huomioon ja harkintaan kansan tahto ja pyrkiä kaikin tavoin antamaan erittäin suotavalle Euroopan yhteistyölle realistisemmat puitteet. On selvää, etteivät ihmiset tahdo luopua kansallisista puitteistaan, koska ne ovat heidän identiteettinsä perusta, heidän ylevimpien etujensa puolustus ja heidän vapautensa, kulttuurinsa ja kieltensä takuumies. He haluavat säilyttää itsemääräämisoikeutensa omaan maahansa ja omiin rajoihinsa, muokata itse oman kohtalonsa ja lastensa kohtalon, jonka nykyisenä uhkana ovat maailmanlaajuistuminen, maahanmuutto, sosiaalinen romahdus ja moraalinen rappio. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, entinen Labour-puolueen pääministeri totesi, että viikko on politiikassa pitkä aika. Uskon, että oltiinpa Ranskan tai Alankomaiden kansanäänestysten tuloksista mitä mieltä tahansa, harvat uskaltavat olla eri mieltä tämän huomion kanssa.
En halua palata perustuslakiin ja kansanäänestystuloksiin mutta mielestäni perustuslakia on nyt erittäin vaikea viedä eteenpäin nykyisessä muodossaan. Voimme jämähtää tähän aiheeseen ikuisesti. Meidän pitäisi tänä aamuna katsoa Euroopan nykyisten tapahtumien myönteisiä puolia ja sitä, mitä me voimme saavuttaa tästä tilanteesta riippumatta. On käytävä kunnollista, jatkuvaa keskustelua siitä, millaisen Euroopan me haluamme rakentaa. Kansa on antanut selvän viestin, ja osa tästä viestistä on, että se tuntee vieraantuneensa prosesseista ja toimielimistä. Tämä ei voi olla hyväksi demokratialle ja syö sitä luottamusta, jota me tarvitsemme kansalta voidaksemme hoitaa vastuutehtävämme.
Meidän olisi nyt jatkettava ohjelmaamme menemättä liiaksi tolaltamme. Tällä haavaa on tärkeää, ettemme viivyttele Lissabonin asialistan toteuttamisessa, meneillään olevassa liberalisointipolitiikassa tai kestävän kehityksen perusteissa. Kuten puheenjohtaja totesi, meidän on vastattava Kiinan, Intian ja muiden taloudeltaan nopeasti kasvavien maanosien haasteisiin. Olisi näin ollen täysin väärin kieltää kansaltamme mahdollisuus vaurauden kasvattamiseen siksi, että me olemme hukassa ja poissa kurssista ehkä pitkäänkin rakenteellisessa kysymyksessä, joka ei näytä nykyisellään kehittyvän suuntaan eikä toiseen.
Meidän on kiireesti tartuttava uudistumisen mahdollisuuteen. Meidän on ymmärrettävä tämänviikkoisten tapahtumien ulottuvuus mutta siirryttävä eteenpäin ja jatkettava matkaa tavalla, jolla on koko Euroopan kansan hyväksyntä. Unionille on tarjottu nyt mahdollisuus miettiä tulevaisuuttaan uudelleen ja kohdata kauaskantoiset kysymykset sen tulevasta suunnasta. Emme kuitenkaan saa loitota politiikasta, jota parhaillaan jo kehitetään ja jatketaan tiiviisti ja välttämättömällä tavalla meidän kaikkien hyödyksi. 
Bernard Poignant (PSE ).
   - Arvoisa puhemies, Ranska hylkää toista kertaa poliittista unionia koskevan sopimuksen. Vuonna 1954 syynä oli Saksan uudelleenvarustelun pelko. Vuonna 2005 syynä oli epäilemättä maailmanlaajuisen pääomavallan pelko. Meidän pitäisi nähdä asia viitteenä omasta politiikastamme.
Mitä voimme tehdä? Mielestäni meidän tulisi noudattaa kolmea periaatetta. Ensimmäinen periaate on Euroopan kansakuntien tasa-arvoisuus. Parlamentin ratifiointi on samanarvoinen kuin ratifiointi kansanäänestyksellä. Laskin yhteen näiden kolmen kansanäänestyksen tulokset. Kun espanjalaisten, alankomaalaisten ja ranskalaisten äänet lasketaan yhteen, kyllä-äänet voittavat 54,04 prosentilla, joka on minulla ranskalaisena lohduttava luku. Tarvitsemme tasa-arvoa suurten maiden ja pienten maiden välille, tasa-arvoa kaikille kansoille. En ole näin vuonna 2005 kovin innokas käyttämään sanaa "perustajavaltiot", koska te, puheenjohtaja Barroso, ja te, puhemies Borell, ette olisi voineet kuulua perustajiin vuonna 1957, koska maanne eivät olleet vielä jäseniä. Te elitte diktatuureissa. Toiset elivät totalitäärisissä järjestelmissä. Meillä ranskalaisilla ja alankomaalaisilla oli onni elää vapaina. Meidän on näin ollen käytettävä tätä termiä varoen. Jos perustuslaki on hyväksyttävä yksimielisesti, se voidaan hylätä ainoastaan yksimielisesti. Periaatteen on oltava yhtä pätevä kumpaankin suuntaan.
Toinen periaate on, että laajentumisen suhteen on pidettävä lupaukset. Ajattelen erityisesti Romaniaa ja Bulgariaa sekä muitakin valtioita. Lisäisin tähän myös Balkanin maat. Meidän on annettava Balkanin maille tulevaisuudennäkymä, että ne voivat liittyä Euroopan unioniin, ja meidän on pidettävä siitä kiinni. Jos viemme heiltä tämän näkymän, me täytämme ruutitynnyriä.
Kolmas periaate, jota Eurooppa yhä ja aina tarvitsee, on perustuslaki. Sanon tämän kahdesta kielteisestä tuloksesta huolimatta. Ranskassa on yksi , joka voi näyttää meille tietä. Kyseisen johdossa on Philippe de Villiers. Se on . Vuonna 1992 äänesti Maastrichtin sopimusta vastaan mutta nyt perustuslain puolesta. Kollega de Villiers on täysin eri linjoilla vendéelaisten kanssa, joita hän edustaa.
Te tiedätte, ettei teknokraatteja etsivän tarvitse mennä Brysseliin saakka. Teknokraatti on yksinkertaisesti teknikko, josta puhuja ei itse pidä. Siinä se. Tämä on näyttänyt meille tien, joten luottakaamme de Villiers'n omiin vendéelaisiin.
Marielle De Sarnez (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, elämme vaikeita aikoja ja haluan tuoda täällä julki, miten surullinen olen kaikkien niiden tavoin Euroopan unionissa ja maailmassa, jotka ovat sitoutuneet poliittisen Euroopan rakentamiseen. Eurooppa on kriisissä. Meidän Eurooppamme on kriisissä – Eurooppa, jonka me halusimme ja rakensimme.
Me tiedämme tietysti kaikki, että sisäpoliittisilla kysymyksillä oli merkittävä vaikutus Ranskan ja Alankomaiden tuloksiin. Meillä on silti oltava rohkeutta myöntää, että samalla torjuttiin myös tietty visio Euroopasta. Kansoistamme on vuosia tuntunut, että Eurooppaa rakennetaan ottamatta heitä mukaan, heillä ei ole ollut osaa eikä arpaa niissä usein tärkeissäkin päätöksissä, joita heidän puolestaan tehtiin. Eurooppa tuntui vieraalta ja etäiseltä. Olemme kaikki yhteisesti vastuussa tästä. Kansoillamme oli lisäksi tunne siitä, että Eurooppa oli hallitsematon hanke, jonka identiteettiä ja rajoja ei ole määritelty. Tämä epävarmuuden tunne sai ihmiset reagoimaan pelokkaasti ja torjuvasti. Euroopan unioni ei siis ole hoitanut eikä osannut hoitaa suojelevaa tehtäväänsä. Se ei ole antanut vastauksia maailmanlaajuistumiseen ja vaikeaan taloudelliseen suhdanteeseen, joka yhä laajemmin kalvaa kansojemme tukea Eurooppa-ajatuksen alta.
Eurooppaa koskeva hanke ei nykyisellään ole riittävän selvä ja ymmärrettävä. Luottamuskriisi on syvä, ja siihen vastatakseen Euroopan unionin toimielinten on näytettävä, että ne ovat tämän haasteen veroisia. Niiden vastaus ei voi eikä saa olla pelkästään juridinen. Sen on oltava ennen muuta poliittinen. Ratifiointiprosessin lopputuloksesta riippumatta seuraavan Eurooppa-neuvoston on luonnosteltava tulevaisuudennäkymät ja vastattava kansalaistemme odotuksiin. Kansalaiset odottavat paljon demokratiaa ja avoimuutta, he odottavat selkeästi määriteltyä Eurooppaa ja unionia, joka perustaa aidon taloudellisen ja sosiaalisen hallintojärjestelmän. Tämä on ainoa tapa edistää kasvua, työllisyyttä ja yhteenkuuluvuutta. Meidän on toimittava nyt. Asialla on kiire.
Johannes Voggenhuber (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluaisin teidän vievän ikäviä uutisia kollegoillenne EU:n huippukokoukseen. Syntipukki on hoitanut tehtävänsä, mutta se on surkeassa kunnossa. Se on romahtanut: se jätettiin yleisön vihan armoille, ja se sai osakseen julmaa pieksäntää. Puhun siis Euroopan unionista ja toisaalta hallituksista. Ties kuinka monetta kertaa ne kutsuivat ihmiset purkamaan vihansa Euroopan unioniin asioissa, joista ne itse kantavat vastuun.
Tiedän, että taistelu kielteisen tuloksen tulkinnasta on vellonut jo jonkin aikaa, ja kuka sen voittaakaan, määrittää tapahtumien kulun ja osoittaa tien kriisistä pois. Onko tämä nationalismin voitto Euroopan unionista? Onko kansa tyytymätön saavutuksiimme vai onko tämä – kuten itse ajattelen – kansan kapina nykyisenlaista Euroopan unionia vastaan? Farssin asiasta tekee se, että kapina nykyistä Euroopan unionia vastaan tekee uudesta Euroopasta mahdottoman.
Potilas oli niin vihainen sairautensa takia, että hän ampui lääkärin, mutta ymmärtänette, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, että olen varsin hermostunut, kun huomaan, että jälleen kerran nimenomaan hallitukset kerääntyvät Euroopan unionin sairasvuoteen ääreen. Mikä sitten on nykyinen Euroopan unioni, jonka kansalaiset katsovat olevan vastuussa tästä? Onko se todellakin Brysselin byrokratian kylmäverinen diktatuuri? Onko se todellakin uuden supervaltion merihirviö, joka syö kansalaisten kansallista identiteettiä? Eikö se ole pikemminkin tämä heikko, kivulloinen, epäröivä Eurooppa, joka ei ole millään ilveellä päässyt eroon nationalismista, tämä virastojen Eurooppa, suljettujen ovien Eurooppa, päättämätön, epäsosiaalinen Eurooppa, jolla on vakava demokratian puutos? Eikö se ole hallitusten Eurooppa – hallitusten, jotka valtansa pöyhkeydessä kuvittelivat voivansa hallita Eurooppaa sivutoimisesti? Sivutoimisesti – hallituksena, hallintoviranomaisina, lainsäätäjinä ja vieläpä perustuslain antajana! Eikö juuri tästä Euroopasta pidä päästä eroon? Hallitukset ovat varmasti suuremmassa vastuussa kuin täällä lyöty syntipukki. Eikö ole totta, että hallitukset jumittivat valmistelukunnan yritettyään ensin hallita sitä? Eikö sosiaalinen kysymys uponnut siellä?
Erik Meijer (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, osallistuin kahden kuukauden ajan aktiivisesti kampanjaan, joka sai Alankomaissa kasaan 62 prosentin äänisaaliin perustuslakia vastaan. Vastustajien leirin suurimpana organisaationa sosialistipuolue nousi puolustamaan äänestäjien oikeutta muuttaa tätä tekstiä. Emme vastusta ajatusta Euroopan perustuslaista, tulevia uusia jäsenvaltioita emmekä sitäkään seikkaa, että Alankomaista on nyt tullut Euroopan unionin suurin nettomaksaja. Kyse oli perustuslain sisällöstä.
Teksti on aivan liian amerikkalaistyyppinen Eurooppa-resepti. Siinä korostetaan vapaata, häiriötöntä kilpailua, palvelujen vapautumista, uudelleenvarustelua, sitoutumista Natoon ja mahdollisia sotilaallisia toimia EU:n alueen ulkopuolella. Tekstin 3 luku ei kuulu perustuslakiin vaan sen tulisi olla normaalia lainsäädäntöä, jota parlamentin pitäisi voida tarkistaa kansallisten parlamenttien avustuksella.
Tällöin äänestäjät voisivat vaalien kautta vaatia muutosta eikä kadunmies tuntisi itseään enää kyvyttömäksi muuttamaan politiikkaa. Ehdotetussa tekstissä demokratia on vajavaista niin kauan kuin kansalliset parlamentit voivat ainoastaan viivyttää lainsäädäntöä, niin kauan kuin miljoonan allekirjoituksen keruuta ei palkita politiikan muuttamisella tai kansanäänestyksellä ja niin kauan kuin neuvosto on ainut elin, joka saa muuttaa kyseistä perustuslakia.
Näillä perusteilla onnistuimme vakuuttamaan ja saamaan uurnille monet, jotka ovat voineet aiemminkin nurista politiikasta ja EU:n puuttumisesta asioihin mutta joilla on ollut tapana jäädä kotiin, koska heillä ei ole ollut toivoa paremmasta. Vaikka maassamme uumoiltiin alhaista äänestysprosenttia ja kyllä-äänten enemmistöä, saimmekin korkean äänestysprosentin ja enemmistön ei-ääniä. Tämä perustuslaki on nyt kuollut. Jos muiden jäsenvaltioiden äänestäjille annetaan mahdollisuus uusiin kansanäänestyksiin, uskon joka tapauksessa valtaosan hylkäävän tämän perustuslain. Tällä tavoin kansat saavat oikein muuttaa...
Bastiaan Belder (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, alankomaalaiset ovat ponnekkaasti torjuneet Euroopan perustuslain, mikä unionin toimielinten on syytä tunnustaa. Perustuslakisopimuksen torjuminen merkitsee ensisijaisesti vastalausetta Euroopan yhdentymisprosessin nopeudelle ja suunnalle. Pelkään, ettei tämä oppi ole mennyt perille Brysselissä, kun otetaan huomioon into, jolla ihmiset puhuvat kansallisten politiikkojen tehottomuudesta, sekä täydellinen itsekriittisyyden puute ja vetoomukset ratifiointiprosessin jatkamisen puolesta.
Kesäkuun 16. ja 17. päivänä pidettävässä huippukokouksessa hallitusten päämiesten on osoitettava, että he ymmärtävät ranskalaisten ja alankomaalaisten kieltävän vastauksen paremmin kuin monet kollegoistani tässä parlamentissa. Euroopan perustuslakia ympäröivä umpikuja edellyttää asianmukaisia toimenpiteitä. Siksi on käsittämätöntä, että Brysselin poliittisen eliitin halutaan mieluummin viivyttelevän ja pyrkivän piinapenkkiin, joka liittyy uuden sopimuksen nopeaan laatimiseen.
Olen tyytyväinen, että äänestäjät ovat tuoneet julki luottamuspulan Euroopassa, jonka määritelmä on epäselvä niin maantieteellisesti kuin poliittisestikin ja jossa vallan epäterve jakautuminen yhdistyy epärealistisiin poliittisiin tavoitteisiin. 
Brian Crowley (UEN ).
    Arvoisa puhemies, tämänaamuista keskustelua kuunnellessa voisi kuvitella, että Eurooppaa koskevan kriisin lisäksi käsillä on myös tilanne, jossa unionilla ei ole minkäänlaisia keinoja vastata kansalaisten tahtoon ja toiveisiin. Elämme vaikeaa aikaa, johon liittyy paljon epävarmuutta, mutta samalla tämä on myös tilaisuutemme pohtia, mitä olemme saavuttaneet tähän mennessä, ja löytää oikea ja aiempaa tarkoituksenmukaisempi tie eteenpäin.
Valitettavasti tätä tietä ei löydetä pyrkimällä analysoimaan sitä, miksi ranskalaiset ja alankomaalaiset äänestivät perustuslakia vastaan. Heidän kielteiseen suhtautumiseensa oli monia eri syitä. Mutta mitä sanomme espanjalaisille, jotka äänestivät perustuslain puolesta? Eivätkö heidän äänensä ole minkään arvoisia? Ne, jotka yrittävät sanoa, että meidän on lykättävä koko prosessia, pysähdyttävä ja kuunneltava demokratian ääntä, sivuuttavat itse kokonaan demokratian äänen, jota edustavat ne yhdeksän maata, jotka ovat jo ratifioineet Euroopan perustuslain.
Mielestäni nyt on tärkeää, että tarjoamme eurooppalaisille johtajuutta. Tämän johtajuuden on tultava parlamentin lisäksi myös komissiosta. Kiitän komission puheenjohtajaa Barrosoa hänen asenteestaan välittömästi äänestyksen jälkeen, kun hän yritti rohkaista hallituksia hallitsemaan hermonsa, tarkastelemaan asioita pitkällä aikavälillä ja omaksumaan samanlaisen ideologian ja epäitsekkään halun parantaa kaikkien eurooppalaisten elinoloja kuin se, jonka Euroopan unionin perustajaisät omaksuivat maanosamme noustessa tuhkasta toisen maailmansodan jälkeen.
Äänestäessään perustuslaista nykypäivän eurooppalaiset eivät vastustaneet työpaikkojen lisäämistä, parempaa sosiaaliturvaa, parempaa kaupankäyntiä, parempia yhteisön kehitysohjelmia, kehitysmaille annettavan avun lisäämistä, ympäristömme suojelua eivätkä kalatalouden ja muiden alojen kestävän kehityksen varmistamista. He äänestivät kaikkien näiden asioiden puolesta, koska he haluavat tukea niitä myös jatkossa.
Nyt on puheenjohtajavaltio Luxemburgin, neuvoston keulahahmon, vastuulla löytää Eurooppa-neuvoston kokouksessa kompromissi ja tie eteenpäin. Paras tapa esittää asia unionin kansalaisille on todeta, että kyllä, tiellemme osui kuoppa, mutta tämä ei merkitse eurooppalaisen hankkeen loppua. Meidän on muistutettava kaikkia Euroopan kansoja siitä, että on niin yksittäisten kuin yhteistenkin etujemme mukaista ymmärtää keskinäinen riippuvuus, joka liittyy paitsi yhtenäismarkkinoiden talouteen myös inhimillisiin velvollisuuksiimme toisiamme kohtaan Euroopan mantereella. 
Irena Belohorská (NI ).
   – Euroopan perustuslain on ratifioinut jo kymmenen maata, joihin kuuluu viisi vanhaa jäsenvaltiota eli Itävalta, Saksa, Kreikka, Italia ja Espanja, ja viisi uutta jäsenvaltiota eli Unkari, Liettua, Latvia, Slovenia ja Slovakia. Nämä maat edustavat 50:tä prosenttia Euroopan unionin väestöstä: kun otetaan huomioon, etteivät perustajavaltiot ole erillisasemassa, voidaan sanoa, että tilanne on nyt 10–2.
En ole varma, ratkaisivatko ranskalaiset työttömyysongelmansa, joita käytettiin aseena kansanäänestyksen alla, äänestämällä perustuslakia vastaan. Uskon, että he päinvastoin käyttivät hyväkseen uusien jäsenvaltioiden ajatuksia ja hyväntahtoisuutta nöyryyttivät lisäksi erästä suurta eurooppalaista valtiota kotimaani naapuria Puolaa käyttämällä symbolina puolalaista hitsaajaa.
Vetoan parlamenttiin, ettei se murehtisi kielteistä tulosta eikä iloitsisi joidenkin läsnäolijoiden tapaan vahvaa Eurooppaa koskevan ajatuksen teilaamisesta vaan että se toteuttaisi tarmokkaita ja tehokkaita toimia prosessin edistämiseksi jatkossa. Arvoisa puhemies, lisäksi totean, että on surullista, että olen ensimmäinen uutta jäsenvaltiota edustava puhuja tässä asiassa.
Erna Hennicot-Schoepges (PPE-DE ). –
    Arvoisa puhemies, viime istuntojakson aikaan vietimme sodan päättymisen 60. vuosipäivää. On kohtalon ivaa, että keskustelemme tänään Euroopan kriisistä, joka johtuu liian vähäisestä kansan tuesta sopimukselle, jolla oli tarkoitus vahvistaa, että maamme pitävät yhtä niin hyvinä kuin huonoinakin päivinä. Tämän sopimuksen olivat allekirjoittaneet demokraattisesti valitut valtioiden ja hallitusten päämiehet, jotka toimivat riippumattoman vallan käyttäjinä, ja tällä vallalla tarkoitan kunkin maan kansalaisten antamaa valtuutusta. Arvoisa puhemies, 220 miljoonaa kansalaista on jo äänestänyt perustuslain puolesta, ja saanen huomauttaa, että Eurooppa on muutakin kuin Ranska, Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta. Mukana on myös koko joukko muita maita.
Tekstin muuttaminen olisi osoitus kunnioituksen puutteesta lähes puolta Euroopan unionin väestöstä kohtaan – niitä maita kohtaan, jotka ovat jo ratifioineet sen. Niin pitkälle kuin kuulemismenettelyssä mennäänkin, mielestäni on kansallisella tasolla vastuussa olevien henkilöiden tehtävä päättää sovellettavista menettelyistä. Neuvoston puheenjohtajan on luonnollisesti toimittava paitsi taitavasti ja hienotunteisesti myös päättäväisesti.
Ihmisten vakuuttamiseksi tarvitaan toimenpiteitä ja rahoitusnäkymiä, joilla osoitetaan, että Euroopan unioni voi elvyttää taloutta ja parantaa työllisyyttä investoimalla merkittäviin infrastruktuureihin ja toteuttamalla Galileo-ohjelman, jonka avulla voidaan luoda 100 000 uutta työpaikkaa ja jonka käynnistäminen edellyttää enää merkkiä neuvostolta. Meidän on myös tuotava julki sitoumuksemme ja innostuksemme, jotka koskevat eurooppalaista hanketta ja siihen kuuluvaa solidaarisuuden ja humanismin viestiä.
Tämä kriisi on todellakin myös demokratian kriisi. Euroopan unioni voi toimia vain, jos sen kansalaiset uskovat siihen. Vallan delegointi merkitsee usein piittaamattomuutta, ja tiedämme liiankin hyvin, miten puutteellista unionin politiikasta saatava tieto on. Siksi meidän on jaettava enemmän tietoa, joka keskittyy yhteisen politiikkamme tärkeimpiin näkökohtiin ja joka koituu kansalaistemme ja sosiaalisen Euroopan hyväksi.
Arvoisa puhemies, kielteinen äänestystulos oli myös vastalause sellaiselle unionille, jossa etusijalle asetetaan markkinoita ja kilpailukykyä koskevat lait – liberaalille unionille, jossa työntekijöistä ei kanneta minkäänlaista huolta. Osoitan sanani niille, jotka kannattivat 72 tunnin työviikkoa. 
Margrietus van den Berg (PSE ).
    Arvoisa puhemies, alankomaalaiset ja ranskalaiset äänestäjät välittivät meille selvän viestin: seis, kiidämme eteenpäin tietämättä tarkkaan, mihin olemme menossa. Alankomaissa 62 prosenttia äänestäjistä äänesti perustuslakia vastaan. Meidän on nyt aika tehdä jotakin myönteistä näiden äänestäjien suhteen; kielteiset äänet tulivat kahdelta eri taholta.
Yhtäältä kyse on oikeistoa kannattavista äänestäjistä, joiden asenne on selkeästi Euroopan unionin vastainen ja jotka vastustavat eurooppalaista hanketta. Toisaalta kyse on edistyksellisistä äänestäjistä, jotka kannattavat eurooppalaista yhteistyötä mutta jotka pitävät perustuslakia liian tungettelevana ja sen sosiaalista ulottuvuutta liian vähäisenä. Nämä tunteet ovat tyypillisiä myös niille edistyksellisille äänestäjille, jotka äänestivät perustuslain puolesta hieman epäröiden, uskoen, että se merkitsee kaikesta huolimatta edistysaskelta. Meidän on pyrittävä yhdistämään nämä kyllä- ja ei-leirien edistykselliset äänestäjät selkeästi määritellyn eurooppalaisen hankkeen taakse. On sanomattakin selvää, että myös muille maille on annettava mahdollisuus sanoa sanottavansa Euroopan perustuslaista, mutta arpa on jo heitetty Alankomaissa ja Ranskassa. Ei tälle perustuslaille, ei toiselle kansanäänestykselle samasta aiheesta.
Meidän on varottava joutumasta eristyksiin ja vältettävä ajan pelaamista. Meidän on päinvastoin ryhdyttävä uusiin toimiin Euroopassa osoittaaksemme sekä perustuslain kannattajille että sen vastustajille, että heidän äänensä on kuultu. Tämän uudistuksen on perustuttava laajaan ja avoimeen keskusteluun Euroopan yhdentymisen suunnasta ja vauhdista. Kuinka monta maata voimme ottaa mukaan unioniin? Miten teemme Euroopasta vahvan ja sosiaalisen? Huippukokouksessa 16. ja 17. kesäkuuta ja sen jälkeen pääministeri Blairin johdolla neuvoston on kyettävä aloittamaan toimet tärkeimpien elementtien pelastamiseksi. Näitä elementtejä ovat perustuslain 1 ja 2 luvut, Euroopan unionin periaatteet, äänestysten painotuksen parantaminen, toissijaisuuden suuri määrä, tiedon saatavuus, kansallisten parlamenttien vaikutusmahdollisuuksien parantaminen, kansalaisten oikeudet ja perustuslakisopimuksen yksinkertaistaminen. Muutoin saatamme valitettavasti päätyä Echternachin kaltaiseen prosessiin, jossa jokainen askeleemme suuntautuu taaksepäin ja jossa meillä ei ole todellisia mahdollisuuksia eurooppalaiseen yhteistyöhön. Komission puheenjohtaja Barroso oli oikeassa todetessaan: "Voimakkaasta julkisesta arvostelusta huolimatta Eurooppa on todellakin oikea vastaus, ja siksi olen edelleen sitoutunut siihen." 
Jules Maaten (ALDE ).
    Arvoisa puhemies, Euroopalla on ongelma, eikä tätä ongelmaa voida ratkaista pelkästään muokkaamalla esitettyä asiakirjaa tai selittämällä aiempaa tehokkaammin, miten hyvä Euroopan unioni todella on. Unioni saattaa puhutella monen mieltä, mutta sydämiä se ei enää puhuttele. Byrokratiaan yhdistyy raudoitetun betonin viehätysvoima ja sarvikuonon asiakasystävällisyys. Unionin toimielimet on pakotettava kuuntelemaan tarkemmin kansalaisia, ja olen tyytyväinen, että komission puheenjohtaja Barroso viittasi tähän puheessaan.
Mitä pelkäämme? Mikseivät kaikki eurooppalaiset voi valita Euroopan komission puheenjohtajaa suoraan ja miksei kaikista unionin laeista ole mahdollista järjestää yhteistä kansanäänestystä, millä en tarkoita 25:tä kansallista vaan yhtä eurooppalaista kansanäänestystä. Antakaamme kansalaisille todellinen valta Euroopan unionissa.
Tässä kohden herää kysymys siitä, millaisesta muutoksesta Euroopan unioni kykenee selviämään. Perustuslakisopimus olisi mahdollistanut EU:lle laajentumisprosessin jatkamisen. Miten sitä on nyt tarkoitus jatkaa? Oman poliittisen ryhmäni jäsenet kannattavat laajentumista mutta pitävät viisaana EU:n laajentumisen panemista jäihin, kunnes olemme selvittäneet sisäiset asiamme. Tämän jälkeen keskustelemme jälleen mielellämme sellaisten maiden liittymisestä, jotka täyttävät jäsenehdot.
Tarvitsemme uutta keskustelua siitä, mitä Euroopan unioni on, mihin se on matkalla ja missä sen rajat ovat, eikä tätä keskustelua saada käydä ainoastaan hallitusten kesken. Sen on oltava Euroopan laajuinen sosiaalinen keskustelu maanosamme taloudellisesta ja sosiaalisesta tulevaisuudesta, ja sen perustana on jälleen oltava valmistelukunnan kaltainen foorumi, jolla on uusi toimeksianto, uusi kokoonpano ja uusi puheenjohtaja. Euroopan on kyettävä jälleen innostamaan ihmisiä. Sen on oltava laadun, luovuuden ja demokratian tae: tarvitsemme turvallisen, vapaan, suvaitsevaisen ja vauraan Euroopan. Euroopalla on ongelma, mutta sillä on myös mahdollisuus, emmekä saa jäädä paikoillemme menneisyyden vuoksi. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, näin monella eurooppalaisella ei ole koskaan ollut syytä kiittää niin pientä joukkoa niin paljosta. Tämä on viestini ranskalaisille. Yhdessä alankomaalaisten kanssa he ovat osoittaneet, että he ovat kyllästyneet vallanpitäjiin, jotka esittävät jatkuvasti ehdotuksia vallan siirtämiseksi kansalta hallitusten osastojen suljettuihin toimistoihin ja suuryritysten johtokuntien kokoushuoneisiin.
Ongelmana ei ole se, että EU etenisi liian nopeasti, vaan se, että se on matkalla väärään suuntaan. EU on juuttunut eilispäivän ongelmiin. Se pyrkii integroimaan valtioita ja maksimoimaan tuotannon sen sijaan, että se integroisi ihmisiä ja maksimoisi sosiaalisen ympäristönsuojelun.
Lopettakaa perustuslain piinaaminen. Antakaa sen kuolla rauhassa, ilmoittakaa uusista prosesseista, joissa kaikilla paikallisviranomaisilla on oma valmistelukuntansa, ja ottakaa sitten uuden sopimusluonnoksen perustaksi näiden tahojen ehdotukset paikallistasolla tapahtuvasta eurooppalaisesta yhteistyöstä. 
Nigel Farage (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, vuosi sitten kaikki täällä sanoivat, että perustuslaki edellyttää yksimielisyyttä. Tuolloin luultiin luonnollisesti, että kaikki kansanäänestykset voitettaisiin. Daavidin ja Goljatin taistelussa ranskalaiset tähtäsivät kivensä hyvin ja kaatoivat perustuslain. Alankomaalaiset hautasivat sen, mutta nyt käsi on kohoamassa arkusta kohtauksessa, joka tuo mieleeni Hammer House of Horror -televisiosarjan. Meille sanotaan: "Ei, ei, ei se ole kuollut, potilas on edelleen elossa, ja ratifiointiprosessi jatkuu." Tämä on mielestäni yllättävää, sillä näyttää siltä, että olette omistautumassa masokismille. Edessänne on varsin onneton aikakausi.
Arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, kyse ei ole siitä, että eteneminen olisi liian nopeaa: olette matkalla väärään suuntaan. Tästä seuraa nähdäkseni poliittisen ääriliikkeen nopea nousu, epämiellyttävä ja sokea nationalismi – euronationalismi, joka ei tunne rajoja. Tiedän, että aiotte ylenkatsoa Euroopan kansoja ajamalla perustuslain läpi väkisin ja ilman ratifiointia. Historiankirjoitus paljastaa teidät.
James Hugh Allister (NI ).
    Arvoisa puhemies, kiitän ranskalaisia ja alankomaalaisia siitä, että he ovat pelastaneet ne eurooppalaiset, jotka arvostavat demokratiaa ja kansallista vapautta. Nykyinen tilanne merkitsee haastetta EU:n johtajien demokraattiselle valtakirjalle. Halusitte testata perustuslain elinkelpoisuuden alistamalla sen kaikkien 25 jäsenvaltion ratifioitavaksi. Hävisitte. Nyt on aika kohdata totuus ja haudata EU:n perustuslain ruumis. Yrityksenne sen elvyttämiseksi ovat vastenmielisiä ja tuhoon tuomittuja.
Jäsen Watsonin viittaus vuoteen 1787 houkuttelee minua menemään vielä hieman pidemmälle. Tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun Alankomaat pelastaa Euroopan poliittiselta hirmuvallalta. Juuri tällä samaisella viikolla huomionarvoisana vuonna 1690 Vilhelm Oranialainen nousi maihin kotimaani rannikolla Carrickfergusissa, omassa vaalipiirissäni, ja toi Yhdistyneeseen kuningaskuntaan mainion vallankumouksen ja Vilhelmin sovinnon, joka on vielä tänäkin päivänä vapauden perusta...
João de Deus Pinheiro (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, minusta tuntuu, että suurin neuvoston ja parlamentin käsiteltävänä olevista kysymyksistä on se, ymmärtävätkö ihmiset, että olemme siirtyneet uuteen vaiheeseen, jossa Euroopan unioni ei enää vastaa kansalaisten huolenaiheisiin niin kuin ennen, kun rauha ja demokratia olivat vielä ensisijaisia tavoitteita. Nykyään haluamme eurooppalaisten, kansallisten ja institutionaalisten johtajiemme pystyvän vastaamaan joihinkin tärkeimmistä haasteista tavalla, joka on pikemminkin puolueeton kuin dogmaattinen.
Siksi haluamme tietää, onko Euroopan sosiaalinen malli yhteensopiva sellaisen globalisaation kanssa, jonka taustalla ovat sosiaalisen ja ympäristöllisen polkumyynnin muodot, jotka ovat yleisiä muissa maissa ja jotka ovat johtaneet yritysten uudelleensijoittautumiseen ja työttömyyteen Euroopassa. On tärkeää, suorastaan ratkaisevan tärkeää, että Euroopan unioni – joko omasta aloitteestaan tai, mikäli mahdollista, yhdessä Yhdysvaltojen kanssa ja pitäen lähtökohtana Dohan kierrosta – ryhtyy toimiin varmistaakseen Kansainvälisen työjärjestön sääntöjen noudattamisen. Samoin Lissabonin strategian byrokraattisuutta on vähennettävä ja siitä on tehtävä suotuisampi yrittäjille ja pk-yrityksille.
Sama pätee myös toissijaisuuteen, jota olemme julistaneet mutta jonka toimielimet sivuuttavat jatkuvasti käytännön tasolla. Komission ja – mikä vielä tärkeämpää – parlamentin on toimittava varmistaakseen kerta kaikkiaan, että toissijaisuus pannaan asianmukaisesti täytäntöön kautta linjan. Lopuksi totean, että meidän on kiinnitettävä huomiota unionin rajoihin ja laajentumisvauhtiin, sillä syventämisprosessi ei ole onnistunut. Nämä ovat Eurooppa-neuvoston merkittävimmät haasteet. 
Robert Goebbels (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, demokratiassa on aina hyväksyttävä enemmistöpäätös, jota on kunnioitettava, vaikka enemmistö ei olisikaan aina oikeassa. Ranskan ja Alankomaiden äänestystulokset ovat vääjäämättömiä. Viesti ei kuitenkaan ole selvä. Itse asiassa kyse on moneen kysymykseen annetusta kieltävästä vastauksesta, jonka motiivit ovat sekavia ja toisinaan ristiriitaisia. Äärioikeiston ja äärivasemmiston kansankiihottajien välillä ei ole yhteistä nimittäjää. Kansallissosialistit, jotka toivovat, että he voivat kerätä yhteen kaikki tyytymättömät henkilöt, havaitsevat pian, että lopputuloksena on Pyrrhoksen voitto.
Mitä voimme tehdä? Varasuunnitelmaa ei ole, eikä kukaan tiedä, millaisilla parannuksilla nämä ristiriitaiset ja yhteensopimattomat ei-äänet voitaisiin muuttaa selkeiksi ja kaikuviksi kyllä-ääniksi, joten ainoa vaihtoehto on toimia tilanteen mukaan. Seuraavassa huippukokouksessa on hyväksyttävä rahoitusnäkymät, jotka mahdollistavat toimielinten asianmukaisen toiminnan. Euroryhmä on valinnut puheenjohtajan etukäteen kahdeksi vuodeksi, ja samoin hallitustenkin olisi ryhdyttävä perustuslakisopimusta odoteltaessa toimiin, jotka perustuvat vapaaehtoiseen suostumukseen. Näin komission olisi kuultava kansallisia parlamentteja kaikkien tulevien lainsäädäntöaloitteiden osalta.
Ei-äänellä ei pysäytetä sen paremmin globalisaatiota, kansainvälistä kilpailua kuin yritysten uudelleensijoittamisiakaan. Eihän maailman suurimman viejän voida sallia harjoittavan itsekästä protektionismia. Siksi onkin välttämätöntä luoda uusia yhteyksiä paitsi eurooppalaisten välille myös niiden lukuisten maiden kanssa, jotka ovat jääneet globalisaatioprosessin ulkopuolelle.
Romanian ja Bulgarian liittymiseen sovelletaan Nizzan sopimuksen ehtoja. Jopa Turkki voisi liittyä unioniin Nizzan sopimuksen perusteella. On luonnollista, että Euroopan unioni voisi toimia paremmin sen sopimuksen pohjalta, joka nyt on murskattu. Koska kielteinen äänestystulos ei kuitenkaan tuo mukanaan ratkaisua, meidän on osoitettava – vaikka se onkin vaikeaa – että Eurooppa jatkaa kulkuaan. Samalla meidän on pyrittävä vastaamaan kansalaisten tarpeisiin tähänastista paremmin soveltamalla kekseliäämpiä ja innostavampia politiikkoja. 
Sophia in 't Veld (ALDE ).
    Arvoisa puhemies, olen hieman pahoillani reaktioista, jotka liittyvät Alankomaiden ja Ranskan kielteisiin äänestystuloksiin. Sanotaan, että Euroopan unioni on liian byrokraattinen ja liian kallis, että unioniin on liittynyt liian monia maita ja että sen eteneminen on liian nopeaa. Olen eri mieltä. Ympäristömme etenee nopeammin: Kiinan talous kasvaa nopeammin ja samoin kansainvälinen rikollisuus. Sen sijaan, että Euroopan unioni nostaisi jalkansa kaasupolkimelta, sen on otettava pitkä loikka eteenpäin. Laajentumisen osalta luotan suoraan sanoen uusien maiden dynaamisuuteen Euroopan yhdentymisen liikkeellepanevana voimana. Tarvitsemme vahvan, demokraattisen Euroopan unionin. Euroopan merkitystä ei saada vähentää, vaan sitä on lisättävä. Vetoan itse asiassa kaikkiin, joille Eurooppa on tärkeä, jotta he osoittaisivat johtajuutta ja rohkeutta. Jos näin ei tapahdu, annamme populisteille ja ääriliikkeille liikaa liikkumatilaa. Meidän on jatkettava eteenpäin, ja kansallisten poliitikkojen on kyettävä jättämään tapahtunut taakseen ja ottamaan vastuuta Euroopasta. Olen todella huolissani kannasta, jonka neuvosto omaksui eilen tietojen säilyttämisen suhteen: neuvosto päätti sivuuttaa Euroopan parlamentin kokonaan, mikä ei ole tähänastisen keskustelun hengen mukaista.
Emme saa unohtaa, että niiden kahden maan lisäksi joissa äänestystulos on ollut kielteinen, on kymmenen maata, joissa perustuslaki on hyväksytty. Tämä on tärkeä seikka. Siksi vastustan koko prosessin keskeyttämistä. On selvää, että pohdinta-aika on tarpeen, mutta mielestäni jokaisella maalla ja kansalla on oltava oikeus sanoa sanottavansa tästä perustuslaista. Meidän on taitettava peistä Euroopan puolesta juuri nyt. Sen sijaan, että palaisimme entiseen, meidän on kaksinkertaistettava toimemme Euroopan puolesta. 

Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, perustuslaki menetti henkensä Ranskassa ja se haudattiin Alankomaissa, mutta neuvoston muutoin niin asiallinen puheenjohtaja käyttäytyy kuin ruumiinryöstäjä, sillä hän haluaa jatkaa hylätyn asiakirjan ratifiointia. Aloittakaamme alusta. Kootkaamme työryhmä, johon kuuluu yhtä paljon kannattajia ja vastustajia ja jonka tehtävänä on laatia keskustelun pohjaksi asiakirja, jossa hahmoteltujen perussääntöjen ansiosta Eurooppa voidaan jakamisen sijaan yhdistää.
Parlamentin kansanäänestysryhmä osallistuu mielellään työryhmän toimintaan. Meillä on seitsemän ajankohtaista vaatimusta, joiden aiheina ovat avoimuus; komission jäsenten valinta; enemmistöpäätös, johon kuuluu veto-oikeus; läheisyysperiaate; kansallisten parlamenttien oikeus valvontaan, vähimmäisjoustoehdot ja yhteistyön parantaminen pakottamisen sijaan. Lukekaa ehdotuksemme. Olemme testanneet kahta ensimmäistä vaatimusta Tankassa toteutetun mielipidemittauksen avulla. Niitä kannatti 80 prosenttia ja vastusti vain 12 prosenttia kyselyyn vastanneista. Tällaisen kannatuksen tarvitsemme yhteisten perussääntöjen muodostamiseksi. Käyttäkää korvianne, kuunnelkaa äänestäjiä ja tulkaa lehdistötilaisuuteemme kello 16. 
Alessandro Battilocchio (NI ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, puhun Italian uuden sosialistipuolueen puolesta. Emme voi kiistää tapahtunutta: Ranskan selvä "ei" merkitsee vahvaa, määrätietoista pysäytyskäskyä Euroopan yhdentymisprosessille siinä muodossa kuin se on ollut käynnissä Maastrichtista lähtien.
Kun vuonna 1992 allekirjoitettiin perussopimus, jossa esiteltiin yhteisvaluutta ja jonka myötä käynnistettiin poliittinen koheesioprosessi, Euroopassa tiedettiin, että unioni oli aloittamassa matkan, jonka olisi määrä merkitä unionin institutionaalisen mallin ja yleisen muodon täydellistä muuttamista sekä kylmän sodan aikaisen geopoliittisen rakenteen vähittäistä purkamista.
Tässä mekanismissa on ollut kuitenkin monta viallista hammasratasta, ja monet Maastrichtin sopimuksessa esiin nostetut kysymykset ovat edelleen asialistalla. Nyt on aika tehdä selkeitä valintoja eurooppalaisen ulottuvuuden suhteen: meidän on päätettävä, aiommeko todella saavuttaa Lissabonin tavoitteet lykkäämällä siihen liittyviä yhteisiä hankkeita; meidän on määriteltävä uudelleen poliittisen yhdentymisen osa-alueet ja rajat; meidän on myös vahvistettava selkeämmin kuin perustuslakisopimuksessa, että valintamme on vapaa ja kilpailukykyinen taloudellinen ja sosiaalinen järjestelmä, jolla todella pystytään tekemään Euroopasta johtava toimija jatkuvassa globalisaatioprosessissa. 
Elmar Brok (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, jäsen Bonde sanoi haluavansa yhtäläisen edustuksen molemmista leireistä. Tämä parlamentti on kuitenkin päättänyt tukea perustuslakia 80–90 prosentin enemmistöllä, ja lisäksi 52 prosenttia väestöstä on jo antanut sille tukensa parlamenttiensa välityksellä tai kansanäänestyksissä. Tätä ei saada unohtaa.
Lisäksi on selvää – monet puhujat ovat kiinnittäneet huomiota tähän seikkaan – että perustuslain vastustamisen taustalla on koko joukko erilaisia syitä ja että perustuslaki itse on näistä syistä vähäisin. Syihin lukeutuvat muun muassa kansallisen politiikan epäsuosio, globalisaation ja työttömyyden pelko sekä halu välittää meille viesti, jonka mukaan olemme menneet liian pitkälle niin sisäisen lainsäädännön, laajentumisen kuin monen muunkin asian suhteen. Nykypäivän unionia on arvioitu ja arvosteltu sekä perustellusti että perusteettomasti. Unionia on joka tapauksessa arvioitu ja se on todettu puutteelliseksi, mikä meidän on syytä ottaa huomioon. Siksi on äärimmäisen tärkeää ottaa pohdintaa varten aikalisä, jonka aikana osoitamme olevamme hillittyjä ja maltillisia, ja tehdä selväksi tarkoituksenmukaisia toimia toteuttamalla, että voimme voittaa ihmisten sydämen jälleen puolellemme, jos vain käymme tämänkaltaista vuoropuhelua. Mielestäni tarvitsemme tämän aikalisän ratifiointiprosessissa, jottei tuloksena ole uusia kielteisiä äänestystuloksia, jotka perustuvat vääriin lähtökohtiin. Näin voimme siirtyä eteenpäin Itävallan puheenjohtajakaudella sopivassa vaiheessa. Tämän etenemisen ei pidä tapahtua hallitustenvälisestä aloitteesta vaan kenties käyttäen valmistelukuntaa, joka pystyy perehtymään huolella tämän pohdinnan tuloksiin. Näillä tuloksilla tarkoitan pohdinta-aikana saavutettuja, en perustuslakiin liittyviä tuloksia.
Mielestäni on myös äärimmäisen tärkeää, että esitämme asiamme myönteisessä valossa: Perustuslain mukaan Euroopan unionin nimenomaisia arvoja ovat kansalaisten mukaan ottaminen, oikeuksien myöntäminen kansalaisille, ohjaaminen demokratian lisäämiseen, lisäoikeuksien myöntäminen kansallisille parlamenteille sekä sellaisen toiminnan mahdollistaminen maailmanlaajuisella tasolla, että voimme taata sisäisen ja ulkoisen turvallisuutemme. Meidän on myös voitava tehdä selväksi, ettei Eurooppa ole osa globalisaatio-ongelmaa vaan osa sen ratkaisua ja että näistä syistä kykenemme saamaan kansalaisemme takaisin politiikkojemme taakse. Tätä toimintalinjaa suosittelen.
Jos sallitte, esitän vielä lisähuomautuksen. Kaikki tämä aiheuttaa ajattelutavan muutoksen myös Saksassa, sillä Saksa palaa jatkossa tukemaan pieniä maita, mikä on tärkeää Euroopan unionin identiteetin kannalta.
Poul Nyrup Rasmussen (PSE ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, viikon päästä kokoontuvan Eurooppa-neuvoston tärkeimpänä tehtävänä on saada aikaan selkeyttä, selkeyttä ja taas selkeyttä. Pahin mahdollinen päätös, joka viikon kuluttua voidaan tehdä, on jatkaminen samaan vanhaan malliin, jossa selkeys ei ole ollut erityisen keskeisellä sijalla. Jos jatkamme kansanäänestysten sarjaa, saatamme käynnistää itseään ruokkivan kielteisten äänestystulosten kierteen. Pidän selkeyttä ehdottomana edellytyksenä.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, pelkään lisäksi, että ellei selkeyttä lisätä, meidän on joko tyydyttävä Nizzan sopimukseen tai otettava aikalisä. Jos voisin valita, tyydymmekö Nizzan sopimukseen vai otammeko aikalisän voidaksemme miettiä ratkaisua tilanteeseen, valitsisin aikalisän. Emme voi elää Nizzan sopimuksen kanssa. Emme voi ratkaista ongelmia Nizzan sopimuksen avulla. Meidän on saatava perustuslakisopimus voimaan, ja mikäli tämä edellyttää aikalisää, olen valmis ottamaan sellaisen.
Arvoisa puhemies, voimme perustaa valmistelukuntia ja laatia kaikki mahdolliset sopimusasiakirjat, mutta siitä ei ole mitään apua, ellemme puutu Euroopan todellisiin ongelmiin. Kahden vuoden aikana Euroopan parlamentin sosiaalidemokraattinen ryhmä, jonka puheenjohtajana toimin, on esittänyt selkeitä vaatimuksia, joiden mukaan Euroopassa olisi investoitava uusien työpaikkojen luomiseen ja liityttävä yhteen, jotta voimme reagoida ilmiöihin, joita monet tavalliset ihmiset pitävät globalisaatioon liittyvinä uhkina. Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakaudella – katson todella, että pääministeri Tony Blair on antanut meille joitakin hyvin kiinnostavia merkkejä – suurimpana haasteenamme on ihmisten sosiaalisen suojelun tarpeen yhdistäminen uusien työpaikkojen luomiseen globalisoituneessa maailmassa.
Kannatan hyvin voimakkaasti myös neuvoston puheenjohtajan ja komission puheenjohtajan vetoomusta rahoitusnäkymien lyömiseksi lukkoon viikon kuluttua. Tämä olisi merkittävin mahdollinen merkki siitä, ettemme ole kykenemättömiä tekemään päätöksiä vaan että otamme ihmisten huolet vakavasti. 
Andrew Duff (ALDE ).
    Arvoisa puhemies, komission puheenjohtaja Barroso sanoi, ettemme saa ryhtyä metsästämään syyllisiä. Meidän on kuitenkin totisesti syytä kyseenalaistaa Eurooppa-neuvoston uskottavuus sen elvyttäessä ja hallinnoidessa suurta keskustelua Euroopan sosiaalisesta ja taloudellisesta tulevaisuudesta. Eurooppa-neuvoston on keskeytettävä ratifiointiprosessi, minkä se luultavasti tekeekin, mutta se ei saa pysäyttää koko perustuslakihanketta, vaan sen on sovittava periaatteellisella tasolla uuden – moniarvoisen, parlamentaarisen ja avoimen – valmistelukunnan perustamisesta. Tämän valmistelukunnan vastuun oltava laajempi kuin Laekenilla, mikä koskee etenkin III osan uudistamista ja kohentamista sekä yhteisten toimien saattamista yhdenmukaisiksi kansalaistemme toiveiden ja huolenaiheiden kanssa. Uutta valmistelukuntaa on myös kehotettava rikkomaan I, II ja III osan välinen jäykkä yhteys ja luomaan niiden välille asianmukainen hierarkia, niin että III osan politiikoista tulee selvästi alisteisia I osalle.
Ryhmämme ja tämä parlamentti tukevat tällaista valmistelukuntaa kaikin keinoin. 
Mirosław Mariusz Piotrowski (IND/DEM ). –
   Hyvät parlamentin jäsenet, ehdotus sopimukseksi Euroopan perustuslaista torjuttiin täydellisesti Ranskassa ja Alankomaissa järjestetyissä äänestyksissä, jotka olivat selvä epäluottamuslause kansallisille ja unionin poliittisille eliiteille. Meidän hämmästykseksemme eräät tahot yrittävät kuitenkin herätellä tätä asiakirjaa uudelleen henkiin. On ehdotettu, että ratifiointimenettelyä olisi jatkettava ja perustuslakisopimusluonnoksesta olisi neuvoteltava uudelleen, ja kansanäänestysten tulosten mitätöimiseksi ollaan jopa etsimässä oikeudellisia keinoja. Tällaisia toimia on pidettävä sekä epädemokraattisina että ylimielisinä, ja ne ovat vaarallisen lähellä totalitarismia.
Poliittisten eliittien olisi ymmärrettävä, että valtaosa Euroopan kansoista vastustaa sellaisen byrokraattisen, Brysselistä johdetun supervaltion perustamista, joka monopolisoi sosiaali- talous- ja rahapolitiikan. Sen asemesta ne haluavat osallistua demokraattisesti päätöksentekomenettelyihin ja Euroopan yhdentymiseen, joka perustuu vapaaseen yhteistyöhön vapaiden maiden välillä.
Valtioiden tai hallitusten päämiehet, jotka jättävät huomiotta kansojensa suvereenin tahdon, voivat hyvinkin huomata, että nämä pitävät heitä diktaattoreina ja kohtelevat heitä sen mukaisesti. 
Jean-Luc Dehaene (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, tässä keskustelussa on kyse ensisijaisesti Eurooppa-neuvoston tulevasta kokouksesta, ja haluaisin keskittyä siihen, sillä tällaisen kriisin hetkellä Eurooppa-neuvostolla on hyvin tärkeä tehtävä, nimittäin tien viitoittaminen ja ensimmäinen viitta opastaa Eurooppaa jatkamaan toimintaansa ja toteuttamaan tehtävänsä, eikä ainoastaan sisäisesti vaan myös ulkoisesti. Olin ilahtunut kuullessani komission puheenjohtajan Barroson viittaavan kehitysyhteistyötä koskevaan velvollisuuteemme. Merkkipaaluna voidaan epäilemättä pitää hetkeä, jolloin pääsemme sopimukseen rahoitusnäkymistä, sillä niillä on turvattava Euroopan toimintakehys seuraaviksi vuosiksi. Vaikka olenkin pitkälti samaa mieltä jäsen Cohn-Benditin kanssa siitä, että nämä rahoitusresurssit ovat todennäköisesti liian pienet, jotta unioni voisi suorittaa tehtävänsä asianmukaisesti, minusta on silti ensisijaisen tärkeää, että pääsemme sopimukseen ennen kaikkea näistä rahoitusvaroista.
Toiseksi Eurooppa-neuvoston on annettava osoitus myös siitä, miten meidän olisi edettävä tästä eteenpäin, sillä Laekenin julistuksessa esiin nostamiimme kysymyksiin ei ole vieläkään vastattu. Meillä ei ole vieläkään toimintakehyksiä laajentunutta Eurooppaa varten ja Euroopan unionin on edelleenkin annettava vastaus globalisaatioon, ja tämä vastaus voi olla vain eurooppalainen. Meidän olisi kuitenkin otettava huomioon näiden kahden maan kielteiset vastaukset, mutta myös kymmenen muun maan myönteiset vastaukset. Jäsen Rasmussen totesi, että "Eurooppa-neuvoston on annettava selvyys", mutta katson, että tämä Eurooppa-neuvosto on vielä kykenemätön antamaan selvyyttä lyhyellä aikavälillä, sillä kielteinen vastaus on aivan liian epämääräinen sitä varten.
Siksi pyydän miettimisjaksoa, mutta sen on oltava organisoitu ja ajallisesti rajattu. Meidän on päätettävä selkeästi etukäteen, milloin päätelmät tehdään, ja minusta vuosi tuntuu asianmukaiselta aikajaksolta. Olisi todellakin paras keskeyttää asioiden käsittely muttei kuitenkaan määräämättömäksi ajaksi. Kyse on oltava määritetystä miettimisjaksosta, joka on selkeästi ajallisesti rajattu ja jonka jälkeen päätelmät tehdään selvästi määritettynä ajankohtana.
Jo Leinen (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, perustuslakisopimus ei suinkaan ole kuollut, kuten muutamat sanovat, vaan se on hengissä ja se on pidettävä hengissä, sillä minun tietääkseni sille ei ole mitään vakuuttavaa vaihtoehtoa. Ei ole laadittu mitään suunnitelmaa B, joka todennäköisesti onnistuisi. Myös se on käynyt selväksi tässä keskustelussa. Tarvitsemme ehkä lisäaikaa. Siksi jokaisen maan olisi päätettävä omalta osaltaan, milloin edetä ratifiointivaiheeseen. Mielestäni on kuitenkin ehdottoman väärin vaatia, että kaikkien on pysäytettävä ja keskeytettävä ratifiointimenettely. Se on varmastikin väärin!
Jokaisen maan on päätettävä asiasta itse pitäen samalla mielessä, että tarvitsemme ehkä lisäaikaa. 
Ranskassa ja Alankomaissa annetut ei-äänet ovat vahingoittaneet vakavasti näiden maiden asemaa perustajamaina. Asiassa on kuitenkin myös myönteinen puoli, sillä ehkäpä kaikki maat ovat nyt yhdenvertaisia. Toivon ennen kaikkea, että uudet maat antavat sydämellisen kyllä-vastauksen, sillä niiden on ymmärrettävä, että osa tästä ei-vastauksesta oli kohdistettu myös niihin. Toivon, että Puolan ja Tšekin tasavallan kansat antavat selkeän kyllä-vastauksen Euroopan perustuslakisopimukselle, sillä se on heidän tulevaisuutensa ja heidän tulevaisuuden Eurooppa-hankkeensa.
On ilmeistä, että meidän on vastattava myös kansalaisten huolenaiheisiin. Kansalaiset sanovat: haluamme lisää tietoa, haluamme lisätä osallistumista, haluamme suuremman selvyyden Eurooppa-hankkeesta ja haluamme lisää tietoa sen tulevaisuuden suunnasta. Antakaamme näille ihmisille todellinen mahdollisuus tähän! Uskon, että hanke D, johon komission puheenjohtaja Barroso viittasi, on eräs tapa edetä. Järjestäkäämme yhdessä suuri eurooppalainen keskustelu Euroopan yhdentymisen tulevaisuudesta, ei 25 erillistä keskustelua vaan yksi yhteinen keskustelu.
Tarvitsemme välineitä. Jotkut puhuvat toisesta sopimuksesta, ehkäpä "eurooppalaisista käräjistä" tai jonkinlaista muusta välineestä. Meidän on annettava tätä uutta alkua ilmentävä viesti ensi viikolla tässä huippukokouksessa.
Françoise Grossetête (PPE-DE ) –
    Arvoisa puhemies, Euroopan unioni ei pystynyt voittamaan tätä estejuoksua. Perustuslakisopimuksella ei onnistuttu poistamaan kaikkia esteitä. Tämä Euroopan perustuslakisopimus oli suosikki, mutta se hävisi kilpailun. Hävisikö se kuitenkaan siksi, ettei teksti ollut riittävän hyvä? Hävisikö se yksinomaan unioniin liittyvien näkökohtien takia? En usko sitä. Uskon pikemminkin, että maaperää ei ollut valmisteltu ja että perustuslakisopimuksen oli kilpailtava valheilla täytettyjen kilpailijoiden kanssa.
Meidän kaikkien – Euroopan parlamentin, komission ja neuvoston – on reagoitava tähän. Mitä äänestäjät ovat sanoneet meille? "Emme valitettavasti tunne aidosti Eurooppaa. Toisaalta oman maamme tilanne on huonontunut, joten käytämme valtaamme sanoaksemme sen", ja niin he ovat äänestäneet pintapuolisista syistä. Olemme saaneet tulokset, ja meidän on tehtävä niistä omat johtopäätöksemme. Jotkin hallituksistamme ovat liian kauan kääntäneet selkänsä todellisen eurooppalaisen kulttuurin synnylle. Näin sanoessani ajattelen tietenkin Ranskaa. Miten monet eri aatesuuntausten ministerisukupolvet ovatkaan poteneet muistinmenetystä matkustaessaan Brysselin ja oman pääkaupunkinsa välillä? He kaikki näyttävät kärsivän vakavista muistikatkoksista toisaalta niinä hetkinä, jona he istuvat Brysselissä kokoontuvan ministerineuvoston keskellä ja puhuvat oman maansa puolesta, ja toisaalta niinä hetkinä, jolloin he selventävät jotain toimenpidettä. Brysselissä he hyväksyvät unionin toimenpiteen, joka muuttuu välittömästi hallituksen aloitteeksi, jos se on suosittu. Toisaalta jos jokin toimi on välttämätön mutta epäsuosittu, siitä pidetään vastuussa Euroopan unionia.
Tällainen asenne on saanut meidät surullisiksi. Liian moneen vuoteen kukaan ei ole enää puhunut Euroopan unionista. Laajentumista ei ole annettu asianmukaista selvitystä. Olemme edenneet liian nopeasti, sillä kansalaisten mielipidettä ei ollut kypsytelty, ja ihmisistä tuntuu, että kyse on pikemminkin asioiden sietämisestä kuin asioihin osallistumisesta. Se, että ihmiset saadaan pitämään Euroopasta, tarkoittaa keinojen löytämistä Euroopan ymmärtämiseksi. Eräs suurimmista virheistä tämän perustuslakisopimuksen osalta oli se, ettemme järjestäneet yleistä tai parlamentaarista kuulemistilaisuutta samana päivänä kaikissa jäsenvaltioissa. Muistakaamme kuitenkin, että kymmenen maata äänesti "kyllä" ja että ainoastaan sisällyttämällä unionitason keskustelu osaksi kansallisiin politiikkoihin liittyviä kysymyksiä pystymme ehkäisemään populistisen pyörremyrskyn, joka pyyhkäisee parhaillaan maidemme yli. 
Richard Corbett (PSE ).
    (EN) Arvoisa puhemies, ratifiointimenettelyn jatkaminen jäljellä olevissa jäsenvaltioissa olisi osoitus siitä, että perustuslakisopimuksella on jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin kansalaisten enemmistön kannatus. Se on kuitenkin jotenkin riskialtis strategia. Sen vaarana on ei-vastausten lisääntyminen. Sen vaarana on, että annamme sen vaikutelman, että jatkamme toimintaamme tavanomaiseen tapaan kuuntelematta, ja tietenkin siihen liittyy myös kysymys, olisiko helppoa pyytää ranskalaisia ja hollantilaisia äänestäjiä äänestämään uudelleen samasta tekstistä ilman suurempaa hälyä. Jotain muuta on tapahduttava.
Eurooppa-neuvoston on sovittava yhteisesti, miten meidän pitäisi edetä. Ei ole hyvä asia, että jotkin maat jatkavat ratifiointia samaan aikaan kun toiset ovat julistaneet tekstin kuolleeksi. Tarvitsemme yhteisen sopimuksen. Mielestäni sopimukseen on sisällyttävä jossain vaiheessa miettimishetki lisäkeskusteluja ja lisämukautuksia varten kahdella eri tasolla. Ensinnäkin kansallisella tasolla: niiden maiden, jotka ovat vastanneet "ei" tai jotka ovat vaarassa vastata "ei", on voitava ajatella ja kertoa muulle Euroopan unionille, miten ne haluavat edetä ja mitkä mukautukset ovat niiden mielestä välttämättömiä. Toiseksi Euroopan tasolla: meidän on tehtävä tästä eurooppalainen keskustelu, ei ainoastaan uusi nopea hallitustenvälinen kokous suljettujen ovien takana vaan julkinen keskustelu.
Siksi uuden puheenjohtajan vetämän uuden valmistelukunnan koollekutsuminen ei mielestäni olekaan huono ajatus. Sehän kokoontuisi julkisesti. Siihen osallistuisi kansallisten parlamenttien jäseniä. Siihen osallistuisi hallitsevien puolueiden ja oppositiopuolueiden edustajia. Se olisi oikea tapa edetä. Se saisi paljon enemmän julkista huomiota kuin edellinen valmistelukunta.
Ei ole olemassa helppoa tietä edetä. Meidän on löydettävä jokin tie, sillä emme voi luopua tämän perustuslakisopimuksen sisältämistä uudistuksista. Tarvitsemme Euroopan unionin, joka on tehokkaampi ja demokraattisempi. 
Giorgos Dimitrakopoulos (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, Eurooppa-neuvostossa ensi viikolla järjestettäviä keskusteluja varjostaa valitettavasti Euroopan perustuslakisopimuksesta järjestetyssä kansanäänestyksessä saadut kaksi hylkäävää tulosta. Näiden kahden hylkäävän äänestystuloksen perusteella meidän on pääteltävä, että meidän on järjestettävä perustavanlaatuinen yhteinen keskustelu Euroopan tulevaisuudesta. Tässä keskustelussa meidän on – jos olemme ymmärtäneet Ranskan ja Alankomaiden kansalaisten meille lähettämän viestin – tarkasteltava kaikkia poliittisia, taloudellisia, sosiaalisia ja kulttuurisia kysymyksiä, jotka koskettavat – ja niiden on koskettava – Euroopan unionin kansalaisia.
Tämän keskustelun johtopäätökset saavat meidän todennäköisesti tarkastelemaan uudelleen Euroopan unionin tähän mennessä hyväksymiä ja noudattamia toimintalinjoja niin unionin sisäisissä asioissa kuin sen ulkosuhteissakin. Emme saa pelästyä sitä ajatusta tai mahdollisuutta, että meidän on tarkasteltava politiikkojamme uudelleen. Päinvastoin Euroopan yhdentyminen dynaamisena prosessina pitää sisällään myös tarpeen tarkastella politiikkoja uudelleen tarpeen mukaan. 
Minulla on sellainen tunne, että nyt enemmän kuin koskaan meidän on pysyttävä uskollisena Eurooppa-ajatukselle. Nimenomaan siitä syystä, että meidän on pysyttävä uskollisena Eurooppa-ajatukselle, meidän on kuitenkin ehkä tullut aika tarkistaa ja määrittää sen sisältö uudelleen. 
Enrique Barón Crespo (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, miksi valitamme niin usein siitä, että politiikasta on tullut osa eurooppalaista elämää? Me kaikki tiedämme, ettei politiikka ole pitkä tyyni joki, vaan toisinaan se voi olla myös raivoisa virta.
Haluaisin sanoa ensimmäiseksi, että tämän prosessin on jatkuttava, sillä me kaikki olemme tasa-arvoisia, meillä kaikilla on oikeus ilmaista itseämme, ja meidän edelläkävijämme, sveitsiläiset, ovat myös ilmoittaneet kannattavan Euroopan unionia kansanäänestyksessä, jossa he päättivät liittyä Schengenin sopimukseen.
Toiseksi "ei" on yhtä arvokas vastaus kuin "kyllä", mutta "ei" ei kuitenkaan merkitse veto-oikeutta, ja niiden, jotka ovat vastanneet "ei", on kerrottava, mitä he haluavat tehdä. Haluavatko he pysyä kanssamme vai haluavatko he lähteä? Heidän on sanottava se, me emme voi sitä tehdä.
Koska olen ensimmäinen puhuja, joka edustaa kansanäänestyksessä myönteisen vastauksen antanutta maata, sallinette minun antaa muutamia neuvoja.
Ensinnäkin järjestimme Espanjassa kansanäänestyksen Euroopan perustuslakisopimuksesta, ja haluaisin osoittaa arvostustani kaikille oppositiopuolueille, jotka puhuivat Euroopasta eivätkä kotimaan ongelmistamme.
Toiseksi meidän on puhuttava Euroopasta, ja meidän on puhuttava hyvää. Kuten pääministeri Zapatero totesi kampanjan aikana, hyvän puhuminen Euroopasta on eräänlainen joukkotuhoase. Olemme ilmaisseet selvästi kiitollisuutemme Marshallin suunnitelmasta, joka tuli maahamme Euroopasta, ja olemme yrittäneet luoda toivoa. Koska täällä on puhuttu paljon ongelmista ja valituksista, velvollisuutemme on luoda toivoa ja antaa vastauksia ihmisten ongelmiin eikä valittaa.
Minun on sanottava, että meidän on pohdittava välttämättömiä toimia, mutta emme saa pysähtyä. Jos pysähdymme, ei-ryhmittymä väittää voittaneensa, emmekä voi ottaa tällaista riskiä.
Lopetan toteamalla neuvoston puheenjohtajalle, että sen olisi lisättävä luetteloonsa kaksi asiaa: meidän on puolustettava euroa ja meidän on toimittava aktiivisesti Dohan neuvottelukierroksella, jossa keskustellaan tänä vuonna globalisaatiosta.
Josef Zieleniec (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, ensi viikolla järjestettävä Eurooppa-neuvoston kokous tulee olemaan eräs sen kaikkein tärkeimmistä kokouksista Euroopan yhdentymisen historian aikana. Me kaikki ymmärrämme, että haaksirikkoutunut perustuslaki jättäisi Euroopan siihen tilanteeseen, jossa se oli ennen ratifiointimenettelyn alkua. Jos haluamme välttää sen, että Eurooppa juuttuu pitkän aikavälin kriisiin, neuvoston on otettava tarmokkaasti johto käsiinsä.
Meillä on nyt kaksi mahdollista ratkaisua. Jos Ranskan presidentti ja Alankomaiden pääministeri sanovat, että he haluavat hyväksyttää asiakirjan uudelleen, jatkamme yhdentymisprosessia. Jos he eivät kykene siihen, meidän on luotava poliittinen perusta erottamalla perustuslakisopimuksen ensimmäinen ja toinen osa yksittäisistä ja yleisistä politiikoista. Valmistelukunta, jonka jäsen olin, päätyi siihen näkemykseen, että jos EU haluaa toteuttaa tehokkaita uudistuksia, sen on paitsi organisoitava toimielinten väliset suhteet ja sisällytettävä perusoikeuskirja perustuslakisopimukseen myös lujitettava voimassa olevia sopimuksia, toimintapolitiikat mukaan luettuina Sen enempää valmistelukunnalla kuin myöhemmillä hallitustenvälisissä kokouksillakaan ei ole kuitenkaan ollut poliittista tahtoa erottaa näitä kahta ongelmaa toisistaan.
Arvoisa puhemies, olemme täällä, koska Ranska ja Alankomaat torjuivat perustuslakisopimuksen. Näissä maissa käydyt keskustelut ovat paljastaneet tyytymättömyyden useisiin unionin nykyisiin politiikkoihin eikä niinkään perustuslakisopimuksen sisältämään toimielinratkaisuun. Kansalaisten oli kuitenkin pakko päättää molemmista kysymyksistä samanaikaisesti. Eurooppa-neuvoston olisi siten päätettävä itsenäisesti perustuslaillisen kehyksen eriyttämisestä 1 ja 2 luvussa ja sen toimittamisesta ratifiointimenettelyyn.
Perustuslakisopimuksen ensimmäinen ja toinen osa ovat tasapainoisia asiakirjoja, joista päästiin sopimukseen sekä valmistelukunnassa että hallitustenvälisessä konferenssissa. Kaikki riippuu nyt siitä, löytyykö Eurooppa-neuvostosta tahtoa ottaa rohkea askel eteenpäin. Jos emme tee niin, nykyinen perustuslakisopimuksen ratifiointia koskeva akuutti kriisimme on vaarassa muuttua krooniseksi kriisiksi, jolla on vaikutusta koko yhdentymishankkeeseen. 
Genowefa Grabowska (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, ratifiointi on jatkuva prosessi, ja se on jokaisen valtion oikeus ja velvollisuus. Siksi prosessia ei saa pysäyttää pelkästään siksi, että kaksi maata ovat sanoneet "ei".
Kehotan niitä parlamentin jäseniä, jotka ovat tänään vaatineet ratifiointimenettelyn keskeyttämistä, kunnioittamaan demokratiaa ja jokaisen valtion suvereenia oikeutta tehdä itsenäisiä päätöksiä tässä kysymyksessä. Puolan kansalaisena myös minä haluaisin sanoa sanottavani tästä asiasta. Haluaisin sanoa näkemykseni perustuslakisopimuksesta, enkä usko, että kukaan riistäisi minulta tätä oikeutta tai kertoisi minulle, että Ranska tai Alankomaat ovat jo päättäneet minun ja kaikkien puolalaisten puolesta. Mikään ei voisi olla sen kauempana totuudesta.
Kun pidetään edelleen mielessä Ranskassa ja Alankomaissa järjestettyjen kansanäänestysten tulokset, toinen näkökohta, jonka haluan tuoda esille on se, että Puolan kansalaiset ovat olleet hyvin huolestuneita näissä maissa järjestettyjen keskustelujen sävystä ja suunnasta. Enkä viittaa yksistään maankuulun puolalaisen putkimiehen läsnäoloon. Tämä keskustelu, joka koski itse asiassa vain satunnaisesti Euroopan perustuslakisopimusta, sai meidät pohtimaan seuraavaa avainkysymystä. Jos kansanäänestys olisi järjestetty ennen hiljattaista laajentumista, olisimmeko me – ja meillä tarkoitan 10:tä uutta jäsenvaltiota – silti liittyneet EU:hun. Olemmeko liittyneet solidaariseen EU:hun vaiko itsekkääseen EU:hun, joka on sulkemassa oviaan? Toivon saavani vastauksia näihin kysymyksiin tulevan huippukokouksen jälkeen. Uskon, että kokouksessa saadaan tämä kiperä tilanne hallintaan. 
Stanisław Jałowiecki (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, meidät on hukutettu erilaisiin analyyseihin, tulkintoihin ja spekulaatioihin Ranskassa ja Alankomaissa järjestettyjen kansanäänestysten jälkeen. Erään usein toistetun väitteen mukaan ei-leirin voitto näissä maissa oli yleinen protesti EU:n hiljattaista laajentumista vastaan ja epäonnistuneet kansanäänestykset olisivat eräänlainen rangaistus siitä, mitä tapahtui vuosi sitten.
Saman logiikan mukaisesti tästä on tehtävä se johtopäätös, että laajentumista on jarrutettava ja että meidän on odotettava, kunnes EU on saanut "sulateltua" uudet jäsenvaltiot, samaan tapaan kuin kuristajaboa nielee ja sulattelee kanin. Ihmiset ovat jo ilmaisseet sekä täällä istuntosalissa että muualla epäilyksensä siitä, onko sittenkään viisasta sallia Bulgarian ja Romanian liittyä EU:hun 1. tammikuuta 2007. Päätös käynnistää neuvottelut Turkin kanssa lokakuussa on kyseenalaistettu aivan avoimesti, ja Ukrainan EU-pyrkimyksiä ollaan romuttamassa.
Ketään ei tietenkään voida kieltää esittämästä tällaisia ja vastaavia mielipiteitä. Olisi kuitenkin vakava virhe asettaa ne rajoittavien poliittisten päätösten perustaksi, ja tähän on ainakin kolme syytä.
Ensinnäkin emme saa lipsua niissä sitoumuksissa, joita me ja muut olemme antaneet EU:n ehdokasvaltioiden kansalaisille. Haluan muistuttaa parlamenttia siitä, ettei ole soveliasta noudattaa sääntöjä vain silloin, kun se sopii meille ja kun ne ovat joka tapauksessa merkityksettömiä, vaan myös tilanteissa, joissa meidän on vaikea noudattaa niitä. Toiseksi jokainen tähän mennessä toteutettu laajentuminen on ollut valtava taloudellinen menestys. Kolmanneksi Euroopan unionin ei ole tarkoitettu olevan ainoastaan eliittien jäsenklubi. Asian pitäisi olla aivan päinvastoin, nimittäin sen pitäisi olla avoin alue, joka perustuu demokratiaan, ihmisoikeuksien ja vähemmistöjen kunnioittamiseen sekä konfliktien rauhanomaisiin ratkaisukeinoihin.
Mielestäni viimeksi mainittu kohta on erityisen tärkeä, sillä se kuvastaa Euroopan yhteisön perusolemusta ja tehtävää. Jollei tätä tehtävää saateta loppuun, perustuslakisopimuksen lisäksi tehdään loppu myös itse Euroopan unionista. 
Libor Rouček (PSE ).
    Hyvät kollegat, Euroopan rakentaminen ja sen yhdentyminen ovat aina olleet ja ne ovat nyt ja vastaisuudessakin erittäin monimutkaisia prosesseja, joissa ensin mennään kaksi askelta eteenpäin ja usein yksi askel taakse. Viimeisen vuoden aikana olemme ottaneet kaksi askelta eteenpäin – muistakaapa vaikka vain ennennäkemätöntä ja onnistunutta Euroopan unionin laajentumista kymmeneen uuteen jäsenvaltioon. Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestysten tulos on luonnollisestikin askel taaksepäin. Se on valtava pettymys, ja pettyneeksi minä itseni tunnen, sillä olen kotoisin uudesta jäsenvaltiosta.
Sen enempää Ranskassa kuin Alankomaissakaan tämä ei silti merkitse yhdentymisprosessin loppua. Olen vakuuttunut siitä, ettei tämä merkitse välttämättä Euroopan perustuslainkaan loppua. Uskon ja oletan, että Eurooppa-neuvosto lähettää selvän viestin siitä, että muiden jäsenvaltioiden on voitava ilmaista kantansa Euroopan perustuslailliseen sopimukseen.
Tilanne on tähän mennessä se, että kymmenen maata kannattaa ja kaksi vastustaa perustuslakia. Mielestäni Puolan, Tšekin tasavallan, Luxemburgin ja Tanskan kansoilla tulisi olla oikeus ja mahdollisuus sanoa, haluavatko ne Euroopan perustuslaillisen sopimuksen, ja vasta sen jälkeen ja siltä pohjalta – niin kuin perustuslaissa sanotaan – neuvosto päättää ensi vuonna, mitä asiakirjalle tapahtuu.
Haluan lisätä vielä yhden asian rahoitusnäkymiin liittyen. Uskon, että pääsemme 16. ja 17. kesäkuuta kompromissiin, jonka ansiosta Eurooppa lähtee eteenpäin rahoitusresurssien avulla. Ne ovat luonnollisesti välttämättömiä, jos aiomme saavuttaa tavoitteemme ja toteuttaa kunnianhimoiset suunnitelmamme. 
Hartmut Nassauer (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, oikeudellisesta näkökulmasta katsoen tämä sopimus on mennyt nurin, kuten kaikki tietävät. Poliittisesti tarve saattaa se voimaan on suurempi kuin koskaan. Siksi meidän on mietittävä, miten voimme auttaa eteenpäin sopimuksessa luonnosteltuja ajatuksia. Tältä kannalta ihmettelenkin, onko nyt viisasta alistaa sopimus sarjalle julkisia teloituksia kansanäänestysten muodossa. Olisi mielestäni huomattavasti järkevämpää ottaa aikalisä ja miettiä, jotta sopimukselle jäisi ainakin mahdollisuus.
Tämä aika voitaisiin käyttää muutamien seikkojen selkeyttämiseen. Tässä ja nyt ei ole oikea aika eikä paikka vastauksille tai taikaiskuille. Nyt on kysymysten aika. Yksi kysymyksistä on: olemmeko me ehkä saavuttaneet yhdentymisen rajat Euroopassa? Emmekö ole siirtämässä entistä enemmän toimivaltaa jäsenvaltioilta unionille, joka hallitsee niitä demokratian kannalta varsin epäilyttävissä menettelyissä, jotka ovat vähintäänkin vaikeaselkoisia ja erittäin virkavaltaisia – jopa siinä määrin, ettei kukaan kansalainen voi niitä ymmärtää?
Voi tulla mieleen marssia komissioon ja tutkia kaikki siellä odottavat direktiiviehdotukset. Ehkä yhdessä on tehty selkeä kahtiajako niihin asioihin, jotka on säänneltävä Euroopan unionissa, ja niihin, jotka on parasta jättää jäsenvaltioiden ja niiden alueiden huostaan. Lyön vaikka vetoa, ettei komissiossa ole yhtäkään direktiiviä, jossa tällaista läheisyyskulttuuria vaalittaisiin. Meidän on kiinnitettävä huomiomme näihin kysymyksiin.
Toinen kysymys on, olemmeko ehkä saavuttaneet laajentumisen rajat? Kukaan ei tiedä, kuinka laajaksi unionin pitäisi tulla. Ukraina, Valkovenäjä, Marokko, Israel – näistä kaikista maista on aikoinaan keskusteltu. Rajojen puute ruokkii epävarmuutta, ja epävarmuus ruokkii torjuntaa. Se on toinen syy siihen, miksi äänestäjät sanoivat ei. Tässä valossa Turkin hyväksyminen jäsenehdokkaaksi oli mittasuhteiltaan historiallinen virhe unionin puolelta, ja sitä meidän on mietittävä pitkään ja lujasti. 
Nicola Zingaretti (PSE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, aivan aluksi toteaisin, että viimeaikaiset tapahtumat ovat opetus tulevaisuuden varalle. Tämä ratifiointimenettely on osoittautunut virheeksi, yksi kansanäänestys yhtenä päivänä olisi ollut parempi. Jos olisimme olleet aikoinaan rohkeampia, emme olisi nyt tässä tilanteessa.
Kuten täällä on todettu, kesäkuun Eurooppa-neuvoston on nyt kyettävä lukemaan signaalit kansanäänestyksen kielteisestä tuloksesta ja löytämään ulospääsy. On silti entistäkin selvempää, että voimme pelata kahdella eri taktiikalla: ensimmäinen niistä – kuten täällä parlamentissakin on kuultu – merkitsee entistä vähemmän Eurooppaa: Euroopan olisi käännyttävä takaisin, hidastettava, pysäytettävä laajentuminen. Kaiken huippuna on se hölmöily eurosta, mitä olen kuullut jopa omassa maassani. Toinen taktiikka on tuoreen haasteen heittäminen, entistä suuremman Euroopan ehdottaminen – sanoisin jopa – todellisen Euroopan ehdottaminen. Jos haluamme minun tapaani jälkimmäisen ratkaisun voittavan, meidän on osattava innovoida ja muuttua, arvostella sitä tosiseikkaa, että maksamme nyt viime vuosien viivytyspelistä: maksamme nyt Nizzan ja Lissabonin viivyttelyistä ja siitä, ettei meillä ole resurssit kunnianhimoa myöden.
Siirtyminen eteenpäin on näin ollen oikein, aivan kuten kansallisen itsekkyyden osuuden arvosteleminenkin. Tämän vastoinkäymisen on silti kannustettava meitä puuttumaan päättäväisesti ratkaisemattomiin ongelmiin, sillä vasta silloin Euroopasta tulee taas se toivon satama, jossa puututaan tuoreeltaan kansalaistemme näinä päivinä ilmaisemiin pelkoihin, epävarmuuksiin ja ahdistuksiin. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, kysymys on oikeastaan aina sama: kansallinen populismi vai eurooppalainen, sosiaalinen, jaettu vastuullisuus? Siksi haluaisin, että neuvosto omaksuisi motokseen "alkuperäiseen päin, ei taaksepäin".
Pyytäisin teitä laatimaan toimintasäännöt kaikille niille, jotka istuvat kansallisissa toimeenpanoelimissä tai Euroopan lainsäädäntöelimissä, jotta saadaan loppu syyttelykulttuurille ja kaksinaismoralistisille toimintamalleille. Heidän on puhuttava Brysselissä samaa kuin kotonaan. Heidän tulee valmistautua kantamaan oma vastuunsa eikä jaella syytöksiä. Heidän tulee hankkia tietoa eikä sulkea korviaan yleisön kysymyksiltä ja peloilta.
Samalla kun laaditte näitä toimintasääntöjä, toivon että raotatte ovea myös lyhyehkölle mietintätauolle ja laaditte tiedotus- ja viestintästrategian, jolla saadaan alkuun demokraattinen keskustelu yleisön kanssa, jotta ratifiointiprosessi voi jatkua onnistuneesti sen jälkeen.
Jacques Toubon (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, tilannetta, jossa me nyt olemme, kutsutaan kriisiksi. Olisi turhaa ja vaarallista kieltää tätä. Selkeä puhe ei kuitenkaan vaadi suureellista viittilöintiä. Me emme saa antaa periksi näin helposti. Jokaisen maan on päätettävä perustuslaista sen omien perustuslaillisten säännösten mukaisesti. Sillä välin meidän on mietittävä, mitä vaikutuksia siitä aiheutuu, ettei yksimielistä ratifiointia näytä tapahtuvan, jotta voimme mahdollisimman nopeasti saada aikaan uuden konsensuksen poliittista Eurooppaa varten, jonka tavoittelemisesta me emme saa luopua.
Silti se, mitä eurooppalaiset ovat äänillään tai asenteellaan ilmaisseet, kaipaa yksityiskohtaista analysointia ja edellyttää ensi kädessä muutosta Euroopan unionin politiikkaan ja siihen, miten tätä politiikkaa harjoitetaan. Euroopan unionin on löydettävä ulospääsy tästä jossain määrin skitsofreenisesta tilasta, jossa se päivittäin toimii. Päätökset tehdään kansallista tasoa ylemmällä tasolla, mutta keskustelut käydään yksinomaan kansallisesti. Vastedes keskustelussa on joka maassa keskityttävä yhteisiin kysymyksiin ja Euroopan etuun, kuten Ranskan kansanäänestyskampanjassa tehtiin.
Arvoisa puhemies, Eurooppa-neuvoston on tässä vaiheessa luotava vakautta nykyiseen järjestelmään ja osoitettava, että se on kuullut tarkasti viestin. Minulle tämä tarkoittaa, että Euroopan keskuspankki on ensi tilassa saatava alentamaan keskeistä korkoaan, koska tämä on kasvulle tuiki tärkeää. Muuten meitä uhkaa romahdus rahapolitiikan joustamattomuuden vuoksi. Sen jälkeen meidän on päästävä poliittiseen yhteisymmärrykseen rahoitusnäkymistä ja lopetettava muutamia lainsäädäntöhankkeita, jotka eivät vastaa mihinkään todelliseen tarpeeseen. Meidän on otettava käyttöön todellinen teollisuus- ja tutkimuspolitiikka. Meidän on siirryttävä keskusteluista päätöksiin ja päätöksistä toimintaan turvapaikan, maahanmuuton, oikeuden ja yhteisen politiikan aloilla. Meidän on lykättävä Turkin liittymisneuvottelujen alkua, jotta voimme sisällyttää neuvotteluehtoihin etuoikeutetun kumppanuuden käsitteen.
Arvoisa puhemies, me voimme selvitä kriisistä ja päästä eteenpäin, jos toimimme demokraattisesti. Tehkäämme sellaista Euroopan unionin politiikkaa, jota ihmiset meiltä vaativat. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, varsin monet eurooppalaiset ovat tyytymättömiä. He tuntevat jäävänsä liian monien lakien jalkoihin, he tuntevat olonsa epävarmaksi elämänsä keskeisillä alueilla: työmarkkinoilla, erilaisissa sosiaaliturvajärjestelmissä sekä oman turvallisuudentunteen säilyttämisessä. Ihmiset reagoivat siten ja niissä kohdin, kuin heille on mahdollista. He sanovat ei poliittiselle vaaleissa ja he sanovat ei kansanäänestyksessä Euroopan perustuslaista.
Tässä tilanteessa meidän poliitikkojen on vastattava rauhallisesti ja tarkkanäköisesti. Emme tarvitse -ajattelua, konekiväärivastauksia emmekä ylireagointia. Olisi joka tapauksessa väärin tehdä perustuslaista syntipukki. Se ei ole ongelma vaan parhaimmillaan yksi keino ratkaista entistä tehokkaammin ongelmamme Euroopassa ja Euroopan suhteen. Siksi meidän eurooppalaisten poliitikkojen olisi jaksettava miettiä, miten voimme kääntää tilanteen voitoksi.
Olen samaa mielten niiden kanssa, jotka haluavat keskeyttää sopimuksen ratifiointiprosessin joksikin aikaa. Näin voidaan estää kielteinen dominoilmiö. Sen jälkeen päätöksentekoprosessi olisi kuitenkin aloitettava alusta, ehkäpä koordinoidusti, jotta kaikki perustuslakia koskevat jäljellä olevat päätökset tehdään samaan aikaan. Olisi aiheellista järjestää Euroopan viikko ensi heinäkuussa. 
Íñigo Méndez de Vigo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, puhuminen ei ole minusta tänään helppoa eikä mukavaa. Olen miettinyt ankarasti, mikä kanta oman ryhmäni tulisi omaksua ja mikä kanta parlamentin tulisi ottaa ratifiointiprosessiin.
Katson, että Eurooppa on aina edistynyt konsensuksen pohjalta. Olen tänään saanut huomata – kuten täällä on todettu – että vaikka kymmenen jäsenvaltiota ovat ratifioineet perustuslain ja vaikka monet eurooppalaiset ovat hyväksyneet sen, konsensusta siirtyä eteenpäin ei ole. Panen merkille, että perustuslain tekstistä ei keskustella vaan pikemminkin poliittisesta asiayhteydestä. Siksi uskon, että pahin ratkaisu olisi nyt olla tarkastelematta huolellisesti todellisuutta ja olla keskittymättä siihen, mitä kansa pyytää. Kansa pyytää meitä kuuntelemaan, keskustelemaan ja käymän vuoropuhelua.
Uskon tänään niin kuin eilenkin – tänään ehkä vankemmin kuin eilen – että perustuslaki on Euroopalle tarpeen. Koska uskon, että se on tarpeen ja että meidän on säästettävä se, loogisin ratkaisu on ratifiointiprosessin lykkääminen. Tämä on myös ryhmäni, Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraattien) ja Euroopan demokraattien kanta.
Uskon, että valtioiden ja hallitusten päämiehet tekevät yksimielisen ratkaisun tältä osin ja että meille jää riittävästi aikaa – ehkäpä yksi vuosi eli Itävallan puheenjohtajakauden loppuun – harkita, mitä me perustuslaille teemme, miten selitämme nämä asiat ihmisille, miten luomme uudelleen yhteyden heihin.
Tällaisina aikoina, näinä vaikeina ja epämiellyttävinä aikoina, ihmisten merkitys käy selväksi. Me emme saa luopua toiminnasta ja jäädä pelkiksi katsojiksi, vaan meidän on tehtävä se, minkä uskomme kaikkein hyödyllisimmäksi ratkaisuksi pantaessa täytäntöön sellaista, minkä uskomme välttämättömäksi.
Uskon, että perustuslaki on välttämätön. Koska tilanne on hankala ja päätös tuskallinen, ryhmäni, joka on harkinnut asiaa tarkkaan, pitää parhaana vaihtoehtona tällä kertaa lykkäystä. 
Nicolas Schmit,
    Arvoisa puhemies, haluan avain aluksi kiittää kaikkia parlamentin jäseniä huomioista, neuvoista ja mielipiteistä, joita he ovat tuoneet julki. Haluan onnitella parlamenttia. Toivotan sille pitkää ikää! Jos tänään äänestettäisiin uudestaan perustuslaista, nähtäisiin selvästi, että täällä parlamentissa perustuslaki ei ole kuollut. Se elää ja voi hyvin. Tämä tehtävä meitä kaikkia odottaa. Tehtävä on hyvin vaikea, mutta meidän on käytävä siihen päättäväisesti ja sisukkaasti.
Me valmistelukunnan jäsenet olemme jossain määrin tuudittautuneet valheeseen, koska uskoimme todellakin rehellisesti ja vilpittömästi perustuslain noudattelevan tarkoin yleistä mielipidettä ja vastaavan kansalaistemme toiveita ja haluja. Halusimme muuttaa tekstin, sopimuksen, lopulta perustuslain laadintatapaa. Nyt meidän on tunnustettava, että vaikka perustuslailla on muutamia erinomaisia ominaisuuksia, se ei täysin vastannut odotuksia eikä toteuttanut haluttuja innovaatioita.
Haluaisin esittää ensimmäisenä päätelmänäni, että Euroopassa tämän kriisin – jonka merkitystä ei pidä liioitella – vuoksi alkaneen ja kasvaneen demokraattisen keskustelun on joka tapauksessa jatkuttava. Riippumatta siitä, pyrimmekö lykkäykseen – ja tämän tärkeän kysymyksen esitän Eurooppa-neuvoston puheenjohtajalle, kun puhun hänelle puolestanne välittääkseni hänelle keskustelussa esittämänne eri kannat ja analyysit – pohdintaa ei pidä rajata pelkästään meidän yksiköihimme. Se ei auta meitä ulos nykyisestä kriisistä.
Tulipa lykkäystä tai ei, meidän on ennen muuta vältettävä lisäämästä sekaannusta nykyiseen epävarmuuteen. Epävarmuus on erittäin todellista. Meidän on tehtävä selkeitä päätöksiä, meidän on kerrottava ihmisille, ihmisten kanssa yhdessä, mitkä tiet ovat meille avoinna ja mitä me pidämme niistä parhaana. Koska olen Luxemburgista, tunnen olevani suoraan osallisena, pidetäänhän meidän kansanäänestyksemme aivan pian, 10. kesäkuuta, ja olen samaa mieltä: meidän on tunnustettava jokaisen suvereenin valtion oikeus päättää niin halutessaan välittömästi ja odottelematta ketään, että se jatkaa niin kuin mitään ei olisi tapahtunut. Se on yksi vaihtoehto, ja ehkä meidän tulisi jatkaa sillä tavoin. Oli miten oli, jos teemme päätöksen, meidän on tehtävä se seesteisin mielin eikä sekaannuksen vallassa.
Demokraattista keskustelua on laajennettava omiin maihimme ja omiin parlamentteihimme. Sitä on käytävä oman elinvoimamme, omien työmarkkinaosapuoltemme, kanssa. Meidän on kirittävä kiinni aika, jonka olemme hukanneet. On käytävä eurooppalaista keskustelua kansallisten keskustelujen pohjalta, koska ainoastaan siten selviämme tästä haasteesta entistä aikuisempina, entistä vahvempina. Ihmeratkaisua ei ole. Olen täysin samaa mieltä komission puheenjohtajan kanssa siitä, että meidän on löydettävä uusi poliittinen konsensus, täällä parlamentissa mutta myös omissa jäsenvaltioissamme. Euroopan on oltava keskustelunaihe, mutta sen on oltava myös aihe perustavaan yksimielisyyteen kaikkien demokratian kannattajien ja niiden kesken, jotka katsovat, että Euroopan unioni on ratkaisu, ei ongelma. Meidän on ensin päästävä sopimukseen oleellisista seikoista ja sen jälkeen käynnistettävä poliittinen keskustelu, vietävä sitä eteenpäin ja edelleen päätökseen riippumatta sen suunnasta.
Arvoisa puhemies, uskon, että teitä kuunnellaan, kun menette Eurooppa-neuvoston puheille, koska olette käyneet täällä erittäin hyödyllisen keskustelun. Uskon, että teidän viestinne osaltaan selkeyttää niiden ajattelua, jotka haluat tehdä päätöksen ensi viikolla. Kiitokset vielä kerran. Kenties ette vielä ole tarjonneet ratkaisua mutta olette ehkä näyttäneet tien sellaista kohti.
José Manuel Barroso,
   Arvoisa puhemies, minäkin haluan aluksi onnitella parlamenttia. Katson, että olemme käyneet todella vakavahenkisen keskustelun. Havaitsen, että vaikka lähtökohtamme olivat erilaiset, täällä on vallalla aito älyllinen yritys tunnustaa ongelman olemassaolo ja ratkaista se vakavasti otettavalla ja vastuullisella tavalla. Keskustelun päättyessä on yhtä kaikki selvää, ettei taikakeinoa ongelman ratkaisemiseksi ole ja että jokainen meistä myöntää ongelman huomattavan monimutkaiseksi.
Tilanne voi olla monimutkainen ja vaikea, mutta meillä ei ole muuta vaihtoehtoa kuin hyväksyä totuus, jonka antiikin aikojen politiikan taito on jättänyt meille perinnöksi: varovaisuus. Tiedän, että elämme nykyisin yhteiskunnassa, jossa mediaseurantaa vaatii jatkuvasti uutisia ja kiireistä toimintaa. Olemme kuitenkin vastuullisia politiikan miehiä ja naisia, ja meidän on osoitettava varovaisuutta. Se on suuri poliittinen hyve. Siksi meidän on ehkäpä annettava itsellemme aikaa ja luotava olosuhteet asianmukaista analyysia, perusteellista analyysia varten, asianmukaista keskustelua ja yhteistä ratkaisua varten.
Tämänpäiväisestä keskustelusta voidaan mielestäni esittää muutamia päätelmiä. Minulle kävi selväksi – ja tätä tunnetta vahvistivat neuvoston puheenjohtajan esittämät päätelmät – että ajatus tiiviimmästä vuoropuhelusta sekä Euroopan unionissa että kansallisessa ympäristössä on saanut myönteisen vastaanoton – ajatus vuoropuhelusta, joka ylittää poliittiset instituutiot. Jos pääsemme yhteisymmärrykseen tästä periaatteesta, minusta on ajatuksena tärkeää, ettei Eurooppa jätä huomiotta Ranskan ja Alankomaiden kaltaisten merkittävien maiden kielteistä tulosta. On tärkeää, että Eurooppa kuuntelee ja että toimielimet ja poliitikot kuuntelevat ja tahtovat ymmärtää tapahtumia ja löytää niihin ratkaisuja. Mielestäni tästä ajatuksesta on oltu kaikki seikat huomioon ottaen varsin laajalti yhtä mieltä. Voinen todeta, että vallitsee yhteisymmärrys siitä, että tunnustamme kaikkien asiaan liittyvien tahojen yhteisen vastuun ja tarpeen tehdä yhteistyötä uuden konsensuksen löytämiseksi, jotta Eurooppa pääsee eteenpäin.
Kolmaskin ajatus on uskoakseni ainakin jossain määrin yleisesti hyväksytty: ajatus siitä, että meidän on vältettävä halvaantuminen. Meillä on institutionaalinen ongelma. Kukaan ei ainakaan puhunut Eurooppaa koskevan hankkeen jäädyttämisestä, kukaan ei sanonut, että tapahtuneen vuoksi Euroopan unioni on pysäytettävä emmekä saa enää jatkaa kansalaistemme etujen mukaisia ohjelmia kasvun, työllisyyden, turvallisuuden ja rikollisuuden torjunnan edistämiseksi.
Meidän on päästävä eteenpäin. Ihmiset odottavat tarkkoja vastauksia, jotka eivät jää pelkkään institutionaaliseen keskusteluun ja perustuslailliseen käsittelyyn. Jos hyväksymme sen, jos hyväksymme ajatuksen, ettei Eurooppaa saa halvaannuttaa, jos hyväksymme ajatuksen aidosta eurooppalaisesta keskustelusta, ajatuksen yhteisen vastuun jakamisesta, jonka avulla saamme kokoon Euroopan uuden konsensuksen, meillä on oikeus odottaa, että Eurooppa-neuvosto omaksuu tämän uuden konsensuksen ja samalla entistä vankemman, määrätietoisen tavan edistää yhteistä asiaamme. Riippumatta tarvitsemastamme uudesta Eurooppa-visiosta meidän on löydettävä myös yksittäiset vastaukset yksittäisiin ongelmiin.
Mikä on siis ensimmäinen todellinen ongelma, joka meitä odottaa? Se on Euroopan unionin talousarvio, tarve löytää konsensus rahoitusnäkymistä kompromissihengessä. Uskon, että se olisi erittäin vahva signaali Eurooppa-neuvostolta kaikille eurooppalaisille, signaali siitä, että Euroopan unioni jatkuu. Vaikeuksia luonnollisesti on, mutta tähdennän vielä, että me selviämme niistä. 
Puhemies. 
    Keskustelu on päättynyt.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   – Naamari putosi!
Kun ei-kampanjat voittivat Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestykset niin sanotusta "Euroopan perustuslaista", on käynyt selväksi, että EU:ta edelleen veljeyden hengessä pyörittävien poliittisten voimien – oikeiston ja "sosialistien" – sekä niiden edustamien etujen – talouden ja rahoituksen suurkonsernien – mielestä kansanäänestykset on järjestetty vain siksi, että kansa voi suostua näiden voimien ja etujen kannalta sopivaan ratkaisuun.
Hämmennys on suuri niin ylhäisten kuin alhaistenkin keskuudessa.
Osa haluaa jatkaa "ratifiointia" voidakseen lopulta määrätä uudet kansanäänestykset niskuroiville kansalaisille (kunnes he sanovat kyllä). Osa odottaa kansanäänestystä ja ei-äänten voittoa, ja haluaa tietää – pelkästään viimeksi mainitusta syystä – miten vältetään ranskalaisen ja alankomaalaisen äänestystuloksen kohtalo.
Toisin sanoen kukaan ei halua lautaselleen tätä kuumaa perunaa, kunnes on löydetty taikakeino "Euroopan perustuslain" pelastamiseksi joko uusissa vaatteissa tai muulla tavoin. Tähän kuluu aikaa.
Vaikka Portugalin sosialistipuolue, sosiaalidemokraattinen puolue ja -koalitio ovat jääneet tapahtumien jalkoihin, ne painostavat edelleen järjestämään naurettavan kansanäänestyksen niin sanotusta "Euroopan perustuslaista", joka on jo hylätty kahdesti. Äänestys halutaan samaksi päiväksi kuin kunnallisvaalit, mikä tukehduttaa kaikki mahdollisuudet avoimeen ja merkitykselliseen keskusteluun.
Näin ollen on vain yksi oikea toimintaväylä: haudata "Euroopan perustuslaki" kertakaikkisesti. 


Puhemies.
   Haluan toivottaa tervetulleiksi Moldovan tasavallan presidentin Voroninin ja hänen seurassaan saapuneen valtuuskunnan.
Hyvät parlamentin jäsenet, tiedättekin, että Romanian liittyessä Euroopan unioniin Moldovasta tulee rajanaapurimme. Arvoisa presidentti, sen tähden Euroopan unioni tekee aktiivisesti työtä Moldovan-suhteiden vahvistamiseksi, kuten jo aiemmin olen todennut. Hiljattain käyttöön ottamamme Euroopan unionin ja Moldovan välinen toimintasuunnitelma on hyvä väline suhteiden edistämiseksi.
Arvoisa presidentti, toivotan teille antoisaa vierailua parlamentissamme 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana äänestykset.

Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, 90 meistä parlamentin jäsenistä allekirjoitti epäluottamuslause-esityksen komissiolle, koska se oli ainut käytettävissämme ollut keino…
Puhemies.
   Hyvä jäsen Bonde, keskeytin teidät, koska nyt ei ole sopiva hetki antaa lausuntoja. Jos käytätte työjärjestyspuheenvuoron, olkaa hyvä ja kertokaa, mihin työjärjestyksen artiklaan viittaatte. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron ja viittaan työjärjestyksen tulkintaa koskevaan 100 artiklaan. 
Puhemies.
   Haluatteko viitata työjärjestyksen 100 artiklaan, joka koskee työjärjestyksen tulkintaa? Olkaa hyvä ja odottakaa hetki. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, 90 meistä parlamentin jäsenistä allekirjoitti epäluottamuslause-esityksen…
Puhemies.
   Hyvä jäsen Bonde, ette voi käyttää puheenvuoroa työjärjestyksen 100 artiklan nojalla. Se ei kelpaa työjärjestyspuheenvuoron perustaksi. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, asia liittyy siihen, miten tulkitsemme työjärjestystä. Sovin pääsihteerin kanssa, että saisin käyttää minuutin puheenvuoron. Tämä yleensä riittää, kun kyseessä on ryhmän puheenjohtaja. 
Puhemies.
   Hyvä jäsen Bonde, olkoon menneeksi. Kertokaa, mikä 100 artiklaan liittyvä ongelma teillä on. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, ongelma on, että 90 meistä parlamentin jäsenistä allekirjoitti epäluottamuslause-esityksen komissiolle, koska se oli ainut käytettävissämme oleva keino saada komission puheenjohtaja tänne parlamenttiin selvittämään, mikä yhteys 20 000 ja 25 000 euron lahjoilla on komission puheenjohtajan sittemmin tekemään päätökseen myöntää 10 miljoonaa euroa aluetukia ystävälleen. Lisäksi totesimme epäluottamuslause-esityksessä, että peruutamme epäluottamuslause-esityksen, jos saamme perustellun selvityksen.
Saimme selvityksen, mutta Euroopan parlamentin puhemies olikin päättänyt, että vastoin epäluottamuslause-esityksessä esitettyä toivetta meidän on äänestettävä siitä. Ymmärrämme, että jatkossa epäluottamuslause-esitykset hyväksytään, kun niissä on 74 allekirjoitusta, jolloin niistä äänestetään automaattisesti. Esitys jätettiin kuitenkin vanhan työjärjestyksen ollessa vielä voimassa. Jotkut meistä aikovatkin äänestää esityksestä tyhjää. Tämä ei tarkoita, että olisimme tyytyväisiä komission vastaukseen, mutta olemme tyytyväisiä keskustelussa annettuihin lupauksiin. Aiomme jatkaa asian käsittelyä talousarvion valvontavaliokunnassa ja edistää jatkossakin täydellistä avoimuutta lahjojen ...
Puhemies.
   Kiitos, hyvä parlamentin jäsen Bonde. Huomautan, ettei kyseessä ole työjärjestyspuheenvuoro ollenkaan. Olkaa hyvä ja istukaa, älkääkä ryhtykö jarruttamaan parlamenttia. Asiaanne ei mitenkään voi pitää työjärjestyspuheenvuorona. 

Reimer Böge (PPE-DE ),
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kun äänestimme väliaikaisessa valiokunnassa 10. toukokuuta, meillä oli noin 620 tarkistusta käsiteltävinä ja äänestettävinä. Väliaikaisen valiokunnan 620 tarkistuksen pohjalta tein valiokunnalle 44 kompromissitarkistusta, joista 41 hyväksyttiin.
Pyytäisin teitä ottamaan seuraavan seikan huomioon, kun äänestätte: äänestyksen takia on tehtävä kolme teknistä mukautusta, jotta teksti olisi yhdenmukainen lukuja koskevan taulukon kanssa. Tekniset mukautukset on tehtävä 50 kohdan 7 ja 9 luetelmakohtiin. Seitsemännessä luetelmakohdassa 4,5 miljardin euron asemesta pitäisi olla 4,7 miljardia euroa. Seitsemännessä luetelmakohdassa 2,5 miljardin euron asemesta pitäisi olla 2,7 miljardia euroa. Yhdeksännessä luetelmakohdassa – tämä on lisäksi tarvittava tekninen mukautus – 1,5 miljardin euron asemesta pitäisi olla 1,2 miljardia euroa. Nämä ovat teknisiä mukautuksia sen varmistamiseksi, että teksti on yhdenmukainen taulukon kanssa.
Haluaisin lisäksi kiinnittää huomionne 31 kohtaa koskevaan tarkistukseen 6. Jos tarkistuksen 6 toinen osa hyväksytään, pyytäisin, että sitä pidetään lisäyksenä 31 kohtaan. Kyseessä on tarkistuksen se osa, jossa sanotaan: "toteaa, että rahoitus olisi myönnettävä Euroopan unionin yleisestä talousarviosta, jolloin Euroopan parlamentti on vastuuvapauden myöntämisestä vastaava viranomainen". Siinä kaikki tästä tarkistuksesta.
Lopuksi totean, että olen juuri neuvotellut uudelleen asiasta, ja pyytäisin oman ryhmäni jäseniä kannattamaan äänestyslistan vastaisesti sosiaalidemokraattisen ryhmän tekemää tarkistusta 19, joka koskee 50 kohdan toista luetelmakohtaa. Kyseessähän on vain pieni vivahde-ero, joka ei muuta aikomuksiani esittelijänä. 

 Otamme huomioon tekemänne ehdotukset. Ne liitetään tietenkin tekstiin, josta äänestetään.
Haluaisin puhua lyhyesti Euroopan parlamentin tästä päätöslauselmasta toimittaman äänestyksen merkityksestä. Tiedämme kaikki, että lähipäivinä Euroopan unionin toimielimillä on suuri vastuu päästä sopimukseen Euroopan unionin tulevien vuosien tärkeimmistä painopisteistä ja saada niihin tarvittavat rahoitusvälineet.
Euroopan parlamentilla on kanta, jonka hyväksyimme juuri suurella äänten enemmistöllä. Eilen käymässämme keskustelussa komission puheenjohtaja Barroso toi ilmi, että muutamia eriäväisyyksiä lukuun ottamatta hän on tyytyväinen parlamentin ehdotukseen, sillä juuri äänestämämme teksti ei ole kovin kaukana komission ehdotuksesta.
Jäsenvaltioiden on mielestäni tehtävä kaikki voitavansa päästäkseen sopimukseen 16. ja 17. kesäkuuta. Uskon, että voimme luottaa puheenjohtajavaltio Luxemburgin parhaillaan tekemään työhön.
Ministeri Schmit on myös sitä mieltä, että Euroopan parlamentin näkemys on realistinen ja johdonmukainen. Voimme mielestäni pyytää neuvostoakin osoittamaan realismia, kunnianhimoa ja johdonmukaisuutta, jotta Euroopan unioni voi myös jatkossa olla toimiva.
Lopuksi muistutan kaikkia siitä, että rahoitusnäkymien puuttuessa unioni toimisi Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 272 artiklassa säädetyn vuotuisen talousarviomenettelyn perusteella. Sillä annetaan Euroopan parlamentille todella paljon liikkumavaraa. Parlamentti käyttäisi sitä, mutta koska näin voisi aiheutua kahden budjettivallan käyttäjän välisiä ei-toivottuja ristiriitoja, pyydämme toistamiseen neuvostoa pääsemään sopimukseen, jonka Euroopan parlamentti voi hyväksyä.


Jean-Marie Cavada (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kun ajatellaan perustuslaillisesta sopimuksesta kahdessa jäsenvaltiossa juuri toimitettuja kansanäänestyksiä, joissa molemmissa ei-ääni voitti, tarvitaan demokraattisempaa strategiaa. Nyt on aika todistaa se kysymyksessä, jota parhaillaan käsittelemme. Pyytäisin ensinnäkin, että neuvostoa kehotettaisiin päätöslauselman 4 kohdassa ehdotetulla tavalla julkistamaan asianmukaisesti nimettyjen kansallisten valtuuskuntien kannat lainsäädäntöprosessissa sen sijaan, että ne pidetään salaisina myös Euroopan parlamentin esittelijältä sillä kummallisella verukkeella, että näin varjellaan neuvoston päätöksentekomenettelyn tehokkuutta.
Päätöslauselmalla yritetään lisäksi saada neuvoston keskustelut julkisiksi silloin, kun se toimii lainsäätäjänä. Näin saisimme erityisesti tietää, mitä mieltä se on Euroopan parlamentin tarkistuksista. Oikeus- ja sisäasioiden neuvosto ei esimerkiksi ole vieläkään tarkastellut Euroopan parlamentin vuonna 2002 eli kolme vuotta sitten antamaa lausuntoa, joka koskee rasismia koskevaa puitepäätöstä, tai se ei ainakaan vielä viime viikolla ollut tehnyt sitä.
Kuten päätöslauselman 5 ja 6 kappaleissa todetaan, tekstin tarkoituksena on saada Euroopan parlamentti mukaan Euroopan unionin tehdessä kansainvälisiä sopimuksia, sillä näihin sopimuksiin eivät edes kansalliset parlamentit voi vaikuttaa. Muistutan lisäksi, että Euroopan parlamentti pyysi jo edellisessä istunnossa, että se otettaisiin mukaan suunnitteilla olevan perusoikeuksien viraston perustamiseen yhteispäätösmenettelyn rajoissa.
Lopuksi totean, että voimme vain valitella tämän alan järkyttävän huonoja rahoitusnäkymiä. Esittelijänä ja johtamani valiokunnan puolesta pyydän Euroopan parlamentin puhemiestä välittämään nämä pyynnöt seuraavalle Eurooppa-neuvostolle ja tulevalle puheenjohtajavaltiolle Yhdistyneelle kuningaskunnalle. Pyysimme uuden komission nimittämisen yhteydessä, että avoimuutta koskevat säännökset uudistettaisiin. Silloin meille vastattiin, että oli liian aikaista. Kansainvälisten äänestysten valossa minun on pakko todeta, että on ehkä jo liian myöhäistä. Jonkun on otettava asiasta vastuu.
Puhemies.
   Kiitos jäsen Cavada. Puheenjohtajavaltio käsittelee pyyntöjänne asianmukaisesti. 
Puhemies.
   Hyvät parlamentin jäsenet, meillä on kaksi mietintöä jäljellä, Gaubertin ja Bowisin mietinnöt. Kello on 13.15. Jos teille sopii, ja vain jos teille sopii, voimme lykätä näistä kahdesta mietinnöstä toimitettavia äänestyksiä huomiseen.

Bruno Gollnisch (NI ).
    -ryhmään kuuluvat parlamentin jäsenet eivät äänestäneet epäluottamuslause-esityksestä, sillä se oli huonosti esitetty ja perusteltu, eivät siksi, että he tuntisivat poliittista sympatiaa komissiota kohtaan.
Olisimme olleet valmiit antamaan komission puheenjohtajalle Barrosolle epäluottamuslauseen hänen poliittisesta toiminnastaan ja etenkin jääräpäisyydestä, jonka takia komissio ei ota huomioon erittäin selkeää äänestystulosta, jonka äskettäin ilmaisi niin Ranskan kuin Hollanninkin kansa. Kun jonkun kunniallisuus kyseenalaistetaan, täytyy olla varma toimistaan ja on kyettävä menemään loppuun saakka.
Asia ei ollut näin parlamentin jäsenen Bonden kohdalla, sillä hän peruutti epäluottamuslause-esityksen epäsuorasti juuri ennen kuin siitä ehdittiin äänestää. Pelkäämmekin, että moinen hätiköinti voi olla haitaksi epäluottamuslauseille. Niihin olisi turvauduttava vain vakavissa tapauksissa, kuten ryhmäni aikoo jatkossa tehdäkin. 
Jens-Peter Bonde, Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
     90 meistä parlamentin jäsenistä allekirjoitti epäluottamuslauseen komissiolle, koska se oli ainut käytettävissämme oleva keino saada komission puheenjohtaja tänne parlamenttiin selvittämään, mikä yhteys 20 000 ja 25 000 euron lahjoilla on komission puheenjohtajan sittemmin tekemään päätökseen myöntää 10 miljoonaa euroa aluetukia ystävälleen Spyros Latsisille, joka on maailman 54. rikkain ihminen.
Totesimme epäluottamuslause-esityksessä, että peruutamme epäluottamuslause-esityksen, jos saamme perustellun selvityksen.
Saimme selvityksen, mutta Euroopan parlamentin puhemies olikin päättänyt, että vastoin toivettamme meidän on äänestettävä esityksestä.
Ymmärrämme, että jatkossa epäluottamuslause-esitykset hyväksytään, kun niissä on 74 allekirjoitusta, jolloin niistä äänestetään automaattisesti.
Esitys jätettiin kuitenkin vanhan työjärjestyksen ollessa vielä voimassa. Jotkut meistä aikovatkin äänestää esityksestä tyhjää.
Tämä ei tarkoita, että olisimme tyytyväisiä komission vastaukseen, mutta olemme tyytyväisiä keskustelussa annettuihin lupauksiin. Aiomme jatkaa asian käsittelyä talousarvion valvontavaliokunnassa ja toimia edelleen lahjojen ja komission 3000:n salaisen työryhmän jäsenyyden täydellisen avoimuuden puolesta. 
Nigel Farage (IND/DEM ),
    Tämänpäiväinen äänestys epäluottamuslauseesta oli farssi. Euroopan parlamentti äänesti suurella äänten enemmistöllä, että komission puheenjohtajaa Barrosoa on syytä taputtaa selkään ja kertoa, miten hienosti hän hoitaa hommansa. Hän ja muut komission jäsenet voivat päätellä tästä, että he voivat ottaa vastaan vieraanvaraisuutta miten paljon tahansa ja keneltä tahansa ilman, että he ovat millään tavalla ilmoitusvelvollisia asiasta.
Epäluottamuslause-esitys laadittiin vain, koska Barroso kieltäytyi tunnustamasta nauttimaansa vieraanvaraisuutta ja koska suurimmat poliittiset ryhmät olivat myöntymättömiä ja tottelivat sokeasti. Vahvasta taktikoinnista ja pelottelusta huolimatta onnistuimme saamaan aikaan keskustelun, mikä on jo pieni voitto avoimuuden puolesta. Komission puheenjohtaja Barroso ei ole vastannut todella keskeiseen ja suoraan kysymykseen, joka koskee Latsis-yhtymää ja EU-suhteita, mikä epäilemättä todistaa, ettei niiden välillä enää ole liiketoimintaa.
Sääntöjen uudelleentulkinnan vuoksi meidän on kuitenkin pakko äänestää asiasta tänään, mikä ei alunperin ollut tarkoituksemme. Olkoon. Euroopan parlamentti luottaa ehkä komission puheenjohtajaan Barrosoon, mutta muut hiljattain toimitetut äänestykset todellisessa maailmassa osoittavat, etteivät Euroopan kansalaiset enää usko hänen hankkeeseensa.
Roger Helmer (NI ),
   . Yhtenä epäluottamuslauseen allekirjoittajista tarkoitukseni oli varmistaa, kuten epäluottamuslauseessa todetaan, että komission puheenjohtaja José Manuel Barroso saapuu selvittämään Euroopan parlamentille kreikkalaiselta laiva-alan liikemieheltä saamansa avokätisen vieraanvaraisuuden. Tavoite toteutui, ja kuten suurin osa epäluottamuslauseen allekirjoittajista, olisin toivonut, että epäluottamuslause olisi peruutettu. Näin ei ilmeisesti voitu tehdä työjärjestykseen liittyvistä syistä.
Koska en edes halunnut epäluottamuslauseesta äänestettävän, oli mielestäni järkevintä äänestää siitä tyhjää. 
Kartika Tamara Liotard, Erik Meijer, Esko Seppänen, Jonas Sjöstedt ja Eva-Britt Svensson (GUE/NGL ),
   . Valtion virkamiesten on aina pidettävä kätensä puhtaina, olivat he sitten Euroopan unionin tai paikallisyhteisöjen palkkaamia. Heidän on vältettävä eturistiriitoja, kuten henkilökohtaista etua tuottavia kytköksiä yritysten kanssa. Komission puheenjohtajan Barroson tapauksessa on herännyt epäilyjä tällaisista kytköksistä yritysten kanssa. Sen vuoksi allekirjoitimme epäluottamuslauseen, jonka selkeä ja ainut tavoite oli käynnistää keskustelu täysistunnossa. Vaikka keskustelu käytiin jo 25. toukokuuta, meillä ei ole vielä mitään aihetta olla tyytyväisiä puheenjohtaja Barroson vastauksiin. Uskomme vakaasti, että suurin osa Euroopan parlamentin edustajista on tehnyt asian niin helpoksi puheenjohtaja Barroson kannalta, ettei hän ota arvostelua todesta. Olemme tällä välin saaneet uutta tietoa puheenjohtajan Barroson kytköksistä yritysmaailmaan. Tiedot eivät ole tällä hetkellä riittäviä, jotta epäluottamuslauseesta kannattaisi äänestää, mutta ne voivat vielä osoittautua riittäviksi. Jos olisimme voineet peruuttaa epäluottamuslause-esityksen tai lykätä sitä, olisimme tehneet niin. Kun nyt kuitenkin näyttää siltä, ettei epäluottamuslause-esitystä voi peruuttaa, päätimme äänestää siitä tänään tyhjää. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . En voi äänestää nyt käsittelemämme epäluottamuslause-esityksen puolesta.
Komissio ja sen puheenjohtaja ovat osallistuneet tärkeään työhön, joka liittyy talousnäkymistä käytyyn keskusteluun. Komission puheenjohtajaa vastaan nyt tehdyltä hyökkäykseltä puuttuu täysin eettinen pohja. Hyökkäyksen tarkoituksena onkin pelkästään komission heikentäminen. Hyökkäyksen tehneiden katsantokanta ei ole virheellinen siksi, että he ovat eri mieltä asiasta, vaan siksi, että he ovat pelkästään vastaan ilman, että tekisivät mitään rakentavia ehdotuksia.
Eettiset vaatimukset kulkevat käsi kädessä vastuullisen asenteen kanssa, mikä ei ole laita tämän epäluottamuslause-esityksen kohdalla. 

Zita Pleštinská (PPE-DE ).
    Äänestin Bögen mietinnön puolesta, sillä mielestäni on osoitettava, että EU pystyy toimimaan toimielintensä kautta Ranskan ja Alankomaiden epäonnistuneiden kansanäänestysten jälkeen.
Neuvoston kanssa tasaveroinen Euroopan parlamentti on muotoillut selkeästi rahoitusnäkymiä koskevat ensisijaiset poliittiset tavoitteensa. Esittelijän ansiosta on luotu huomattavaa lisäarvoa tuova todella ammattitaitoinen kehys, jossa määritellään toteuttamiskelpoiset ja hyväksyttävät rahoitukselliset raja-arvot, jotka aikanaan muutetaan tarkkaan määritetyiksi työkaluiksi ja ohjelmiksi. Uusien jäsenvaltioiden kannalta on todella tärkeää, että koheesiorahastoille annettava rahoitus säilytetään neljässä prosentissa BKT:sta. Näin ne voivat saada huomattavan määrän rahoitusta koheesio- ja rakennetoimiin. Samalla korostetaan nettomaksajien osuuksien oikeudenmukaisempaa jakamista solidaarisuuden hengessä.
Bögen mietintö on käypä kompromissi komission avokätisen ehdotuksen ja neuvoston riittämättömän ehdotuksen välillä. Neuvostolla on edessään haaste: sen on saatava rahoitusnäkymistä käytävät keskustelut päätökseen Luxemburgin vielä ollessa puheenjohtajamaa tai kuitenkin viimeistään tämän vuoden loppuun mennessä, niin, että ne hyväksytään yksimielisesti kesäkuun huippukokouksessa.
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, puhun Bögen mietinnöstä PPE-DE-ryhmään kuuluvien Irlannin valtuuskunnan kollegoideni Doylen, Coveneyn ja Higginsin puolesta. Onnittelemme esittelijä Bögeä mietinnöstä ja olemme tyytyväisiä sen laajakantoisuuteen. Olemme kuitenkin huolissamme maatalouden rahoittamisesta. Äänestimme yhdenmukaisesti espanjalaisten kollegoidemme kanssa, joten mahdollisten vajeiden paikkaaminen on neuvoston, ei jäsenvaltioiden vastuulla.
Yhteisen maatalouspolitiikan äskettäisen uudistuksen huomioon ottaen maanviljelijämme ja maaseutujemme asukkaat eivät varmaankaan katso hyvällä parlamentin nykyistä kantaa, jossa ehdotetaan yhteisrahoitusta. Mielestäni tästä välittyy väärä viesti, kun kerran Euroopan kansalaisten luottamus on heikkenemässä. Yhteistä maatalouspolitiikkaa haittaa ajatuskin yhteisrahoituksesta. Äänestimme siksi tämän mukaisesti. 
Gerardo Galeote Quecedo (PPE-DE ).
    Olen tyytyväinen Euroopan parlamentin hyväksymään, rahoitusnäkymiä koskevaan kantaan. Nyt toivon vain, että neuvosto hoitaa velvollisuutensa ja pääsee sopimukseen tämän kuun 17. päivänä. Monet meistä Euroopan parlamentin jäsenistä äänestivät kuitenkin tyhjää periaatteen vuoksi. Emme nimittäin hyväksy edes teoriassa sitä, että yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevasta vuonna 2002 tehdystä sopimuksesta neuvotellaan uudelleen. Haluamme, että se pysyy suljettuna vuoteen 2013 asti, kuten jo oli sovittu. 
Francisco Assis, Fausto Correia, Edite Estrela, Emanuel Jardim Fernandes, Joel Hasse Ferreira, Jamila Madeira ja Manuel António dos Santos (PSE ),
   . Ottaen huomioon
1. poliittinen tilanne ja tarve ottaa Euroopan monet kumppanit mukaan rakentamaan vakaata rahoituskehystä, jolla taataan kestävä kehitys ja työpaikkojen luominen,
2. että Euroopan toimielinten on annettava selvä merkki sitoumuksestaan etsiä ratkaisuja kansalaisten ongelmiin,
3. että on tehtävä töitä, jotta päästäisiin sopimukseen, jonka suurin osa Euroopan 453 miljoonasta kansalaisesta voi tuntea omakseen, ja jotta taataan näin tavoite olla moninaisuudessa yhtenäinen ja
4. että koheesiopolitiikka edustaa EU:n sisäistä solidaarisuutta ja että nykyrajoituksista huolimatta vähintäänkin solidaarisuuden periaatetta on pidetty yllä,
Euroopan parlamentin Portugalin sosiaalidemokraattien ryhmä äänesti rahoitusnäkymiä vuosiksi 2007–2013 koskevan Bögen mietinnön puolesta. 
Charlotte Cederschiöld, Lena Ek, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark, Anna Ibrisagic, Cecilia Malmström ja Anders Wijkman (PPE-DE ),
    Euroopan unionin voimavarojen asettaminen ankarakätisesti tärkeysjärjestykseen on todella tärkeää, jotta Euroopan tarvitsemat muutokset voitaisiin toteuttaa. Etusijalle on asetettava kysymykset, jotka koskevat laajentumista ja unionin maiden suhteiden lähentämistä, samoin rikollisuuden torjuminen ja EU:n nostaminen maailman kilpailukykyisimmäksi taloudeksi.
Etusijalle on nostettava heikoimpien alueiden tukeminen ja EU:n tutkimukseen osoittamien määrärahoja tuntuva lisääminen. Tärkeää on myös EU:n asema ympäristökysymyksessä ja köyhyyden sekä tarttuvien sairauksien torjumisessa. Emme hyväksy sitä, että hallintokulut kasvavat 3 prosenttia vuodessa.
Työ- ja yritysverotusta on kevennettävä, jos Euroopasta halutaan tehdä menestyvä talous. Tähän tarvitaan lisää liikkumavaraa jäsenvaltioiden rahoituspolitiikassa. Euroopan parlamentin hyväksymät sitoumukset ja maksut ovat siis mielestämme liian korkeat. EU:n budjetin pienentämiseksi haluamme tarkastella uudelleen maatalousmaksuista vuonna 2002 tehtyä sopimusta ja tarkistaa aluetukea siten, että etusijalle asetetaan köyhimmät alueet.
Tämän vuoksi emme äänestäneet lopullisessa äänestyksessä vastaan vaan tyhjää, koska kannatamme kuitenkin monia parlamentin ehdotuksen osia. Emme kuitenkaan voi tukea aivan liian korkeita menoja, etenkin kun niiden jakautuminen ei ole tärkeysjärjestyksemme mukainen. 
Jean-Claude Fruteau (PSE ),
   Esittelijä Bögen mietintö edustaa Euroopan parlamentin neuvotteluvaltuuksia rahoitusnäkymissä vuosiksi 2007–2013.
Äänestin mietintöä vastaan seuraavista syistä:
1. Perustuslakisopimuksen ratifiointiprosessi osoitti, että jotkin kansat epäilevät Euroopan talous- ja sosiaalipolitiikan tehokkuutta. Olen vakaasti sitä mieltä, että Euroopan unionilla on oltava kunnianhimoinen talousarvio, jolla yhteisön elimille annetaan mahdollisuudet tehtävänsä suorittamiseen. Bögen mietintö, jossa maksumäärärahoiksi määritetään 1,07 prosenttia bruttokansantulosta, ei ole tämän haasteen mukainen.
2. Talousarvion rajoittamisella uhataan Euroopan maanviljelijöille annettuja sitoumuksia. Sillä uhataan myös sokerialan yhteistä markkinajärjestelyä, jonka uudistusta ei voida rahoittaa. En hyväksy sitä, että maataloudesta tulisi kansallisen itsekkyyden uhri, kuten Bögen mietintö antaa ymmärtää.
3. Yhteisrahoitukseen siirtymistä on mielestäni mahdotonta hyväksyä. Sillä pantaisiin alulle yhteisen maatalouspolitiikan uudelleenkansallistaminen. Se merkitsee ainoan aidosti eurooppalaisen julkisen politiikan hylkäämistä sellaisella historian hetkellä, jolla Euroopan on vahvistuttava jakamalla vahvuutensa. Jos kansallisille vaatimuksille nyt annetaan periksi, kasvatetaan samalla entisestään Euroopan ja sen kansojen välistä kuilua. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Jäsen Wohlinin tekemä, Bögen mietintöä koskeva kirjallinen varauma ja jäsen Goudinin parlamentissa 7. kesäkuuta 2005 pitämä puhe auttavat tiivistämään, miksi Kesäkuun lista on päättänyt äänestää mietintöä vastaan. Kannatamme Ruotsin hallituksen ja viiden muun valtion vaatimusta, jonka mukaan EU:n budjetti ei saisi ylittää yhtä prosenttia bruttokansantulosta maksuina tai maksusitoumuksina. EU:n on täytettävä kymmenelle uudelle jäsenvaltiolle antamansa sitoumukset, mutta nämä menot mahtuvat nykyiseen menokehykseen. Yhden prosentin vaatimuksemme ja Euroopan parlamentin (ja komission) ehdotuksen välinen ero on siinä, että 15 vanhan EU:n jäsenvaltion (Kreikkaa ja Portugalia lukuun ottamatta) on luovuttava etenkin koheesiorahastosta myönnettävistä tuista. Kesäkuun lista on tyytyväinen yhteisrahoitusta koskevaan aloitteeseen ja toivoo, että näin raivataan tietä esimerkiksi maatalouspolitiikan uudelleenkansallistamiselle. Kannatamme myöskin ajatusta korjausmekanismista, jolla annetaan tasoitusta niille valtioille, jotka nykyjärjestelmässä tuovat suhteettoman suuren osan EU:n tuloista. Korjausmekanismista tulee myös toivottavasti vaihtoehto Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevalle hyvitykselle.
Hylkäämällä perustuslain niin Ranska kuin Alankomaatkin osoittivat haluavansa ylikansallisuuden vähentämistä, eivät sen lisäämistä. Uutta monivuotista budjettia parempi vaihtoehto on, että Ruotsi käyttää veto-oikeuttaan neuvostossa vastustaakseen huonoa kompromissia. Äänestäminen mietintöä vastaan on selkeästi ääni toissijaisuuden lisäämisen puolesta. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . Vastustamme komission ja parlamentin tekemiä ehdotuksia, jotka koskevat rahoitusnäkymiä vuosiksi 2007–2013. Syynä on ensinnäkin se, että niistä näkyy niin sanottuun Euroopan perustuslakiin kirjatut poliittiset ja taloudelliset periaatteet, kuten kilpailun etuasema, "Euroopan linnakkeen" vahvistaminen ja EU:n sotilaallistaminen. Lisäksi ne ovat taloudellisesti valitettavan riittämättömät, jos haluamme edistää "sosiaalista ja taloudellista koheesiota" ja vastata laajentuneen EU:n asettamiin sosiaalisiin, taloudellisiin ja ympäristöön liittyviin haasteisiin.
Sanomme ei, koska vastustamme kaikkia yrityksiä auttaa taloudeltaan kehittyneimpiä valtioita – tai pikemminkin niiden suuria taloudellisia ja rahoituksellisia ryhmittymiä – hyötymään kaikkein eniten EU:n poliittisista ja taloudellisista eduista Portugalin ja portugalilaisten kustannuksella.
Sanomme ei, koska meidän on tehtävä pesäero EU:n uusliberaaleihin toimintatapoihin ja edistettävä kestävää talouskehitystä, luotava työpaikkoja ja torjuttava sinnikkään korkeita työttömyys- ja köyhyystilastoja, sosiaalista syrjäytymistä ja tuloeroja tasa-arvoisten suvereenien valtioiden välisen yhteistyön pohjalta.
Vastustamme siis Bögen mietintöä. Kannatamme sen sijaan ryhmämme tekemää, rahoitusnäkymiä vuosiksi 2007–2013 koskevaa vaihtoehtoista päätöslauselmaa, jossa on mukana Portugalin etuja palvelevia ehdotuksia. 
Satu Hassi, Anneli Jäätteenmäki, Henrik Lax, Lasse Lehtinen, Riitta Myller, Reino Paasilinna, Esko Seppänen, Hannu Takkula, Paavo Väyrynen ja Kyösti Tapio Virrankoski (ALDE ),
   . Äänestysselitys
Äänestimme muutosehdotusta 26 vastaan, koska sen sanamuoto tarkoittaa sitä, että EU:n pohjoinen ulottuvuus olisi kohdennettava uudelleen Itämeren strategiaksi. Kannatamme, että Euroopan unionille luodaan Itämeren strategia, mutta sen tulee olla osa Pohjoisen ulottuvuuden politiikkaa.
Olisimme toivoneet, että muutosehdotuksen tekijät olisivat suostuneet suulliseen muutosehdotukseen, joka toisi selkeästi esille Pohjoisen ulottuvuuden ja Itämeri-strategian sen elimellisenä osana. 
Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ).
   . Natura 2000:lla ei ole budjettia!
Suurin puute rahoitusnäkymissä on jälleen kerran luonnonsuojelu. Kuitenkin monissa keskusteluissa jokainen Euroopan parlamentin jäsen on tunnustanut, että Natura 2000 on olennainen osa Euroopan unionin politiikkaa, että ensimmäiset kokeilut kohteiden ylläpidossa ovat tuottaneet todella myönteisiä tuloksia ja että kaiken lisäksi niiden ansiosta on voitu luoda kestävän kehityksen perusta biologisesti tärkeillä alueilla. Ympäristö, jota aiemmin pidettiin rasitteena, paljastuikin uuden, ympäristöperinnön merkityksen ymmärtämiseen perustuvan kehityksen valttikortiksi. Mietinnössä mainitaan Natura 2000:n toiminnan jatkamiseen vuosina 2007–2013 tarvittavat 21 miljardia euroa, mutta menoarviossa ei ollut yhtäkään budjettikohtaa, jossa tämä summa olisi mainittu. Täysistunnossa hyväksytyllä tarkistuksella onnistuttiin jopa poistamaan Natura 2000 kalastukseen tarkoitetusta rahoituksesta.
Tämä tarkoittaa, ettei mikään politiikan osa-alue ole valmis tukemaan Natura 2000:n toteuttamista. Tarkoittaako tämä, että Natura 2000 lopetetaan alkuunsa rahoitusnäkymillä?
Ainut jäljellä oleva toivo luonnonsuojelulle on nyt LIFE+-rahasto. Euroopan parlamentin on pelastettava itsensä varaamalla Natura 2000:lle osa tästä ympäristöä koskevasta rahoitusvälineestä. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   . Minä ja Yhdistyneen kuningaskunnan konservatiivipuolueen kollegani äänestimme mietintöä vastaan. Siinä ei nimittäin onnistuta ehdottamaan rahoitusuudistusta, jota tarvitaan, jotta EU:n veronmaksajat saisivat parempaa vastinetta rahoilleen.
Nyt ei ole oikea aika pyytää lisää rahaa jäsenvaltioilta, kun kansalaiset pitävät EU:n budjettia "mustana aukkona". EU:n olisi sen sijaan tehtävä vähemmän mutta paremmin. Kannatammekin sitä, että jäsenvaltioiden rahoitusosuus EU:n budjetista rajoitetaan yhteen prosenttiin bruttokansantulosta. EU:n on hallinnoitava saamaansa rahoitusta avoimemmin ja kustannustehokkaammin ja suunnattava se talouskasvun ja hyvinvoinnin edistämiseen kaikkialla Euroopassa.
Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen antaa vaihtaa Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevaa hyvitystä mihinkään lyhyen aikavälin ratkaisuun. Tällä hetkellä Yhdistynyt kuningaskunta saa tukia asukasta kohden luultavasti vähiten EU:ssa. Se saa vähemmän infrastruktuuri- ja maataloustukia kuin esimerkiksi Ranska ja Italia. Yhdistynyt kuningaskunta onkin budjetin toiseksi suurin maksaja ja ilman alennusta se olisi suurin. Tämä ei liene hyvä esimerkki siitä, miten Yhdistyneen kuningaskunnan veronmaksajille annetaan vastinetta rahoilleen! 
Christa Klaß (PPE-DE ),
   . Koska maataloudessa on kyse muustakin kuin ruuan tuotannosta, sen säilyttäminen kaikissa jäsenvaltioissa on tärkeä tehtävä Euroopan unionille. Talouden ja maaseudun kehitys hyötyvät siitä ja terveellinen luonto- ja kulttuurimaisema taataan. Maanviljelijöille on jatkossakin taattava yhteisestä maatalouspolitiikasta annettava taloudellinen tuki. Tämän on näyttävä EU:n monivuotisessa rahoitussuunnittelussa. Vuodelle 2007 kaavailtu Bulgarian ja Romanian liittyminen tekee rahoitustilanteesta kiperämmän. Mitään säännöksiä ei ole vielä tehty lisätuen myöntämiseksi YMP:lle uuden laajentumisen varalta. Luonnoksessa kaavaillaan päinvastoin tukien vähentämistä tai ylärajojen asettamista tuille. Liittyminen vähentäisi entisestään nykyisten jäsenvaltioiden maanviljelijöille varattuja tukia. Jos YMP:n varat siis osoittautuvat riittämättömiksi, tukea on pyydettävä yksittäisiltä jäsenvaltioilta, joiden on paikattava vaje omille maanviljelijöilleen. Tämä ei tarkoita maatalouspolitiikan uudelleenkansallistamista, vaan sen rahoituksen turvaamista pitkällä aikavälillä. Jos yhteisen maatalouspolitiikan edut halutaan säilyttää, voi jatkossa olla pakko pyytää jäsenvaltioita hoitamaan osa kustannuksista. Ei nimittäin ole oikein, että Euroopan unionin laajentuminen maksatetaan maanviljelijöillä tai että maatalousbudjetista lohkotaan varoja muihin politiikkoihin. 
Stéphane Le Foll (PSE ),
    Äänestän mietinnöstä tyhjää seuraavista syistä:
- Kannatan vahvempaa ja poliittisempaa Eurooppaa. Euroopan parlamentti tuskin voi pyytää lausunnossaan pienempää yleistä talousarviota kuin komissio ehdottaa. Euroopalta on vaikea vaatia enempää ilman riittävää talousarvioita. Mielestäni onkin tarpeen antaa merkkejä valtioiden ja hallitusten päämiehille, jotka tekevät lopullisen päätöksen talousarvionäkymien tasosta. Heidän on annettava Euroopalle välineet tavoitteiden saavuttamiseen.
- Yhteisen maatalouspolitiikan ensimmäisen pilarin yhteisrahoittaminen on hylättävä. Muuten aloitetaan Euroopan unionin perustavaa laatua olevan politiikan tuhoaminen ja uudelleenkansallistaminen. Yhteisrahoituksella ei alkuunkaan ratkaista Euroopan määrärahojen riittämättömyyttä, vaan siirretään vastuu osasta kuluja jäsenvaltioille ja/tai niiden paikallishallinnoille varmistamatta, että niillä välttämättä olisi siihen varaa. Lopuksi totean, että kyseessä on vääränlainen ratkaisu niiltä, jotka eivät halua tehdä maatalouden julkisen tuen parempaan jakamiseen tai kestävään maatalouteen tähtäävään yhteisen maatalouspolitiikan syvällisempään uudistukseen johtavia päätöksiä. 
Kartika Tamara Liotard ja Erik Meijer (GUE/NGL ),
   . Alankomaiden sosialistipuolueen jäseninä emme periaatteessa vastusta sitä, että Euroopan unioni saisi käyttöönsä 1,26 prosenttia bruttokansantuotteesta, kuten perustussopimuksissa on säädetty. Raha, joka käytetään yhteisesti demokratiaan, ympäristöön, julkisten palvelujen tarjoamiseen, sosiaaliturvaan ja kansainväliseen solidaarisuuteen, on hyvin käytettyä rahaa. Yhteiskunta, joka ei anna varoja näihin tarkoituksiin, on alituisessa kriisissä. Emme tunne mitään myötätuntoa niitä kohtaan, jotka haluavat vähentää verotusta valtion tehtäviä karsimalla. Suhtaudumme kuitenkin kriittisesti EU:n rahankäyttöön, kun rahaa syydetään tarpeettomasti rikkaimpien jäsenvaltioiden alueille. Suuri osa maatalouteen tarkoitetuista varoista päätyy suurmaanviljelijöille ja vientitukiin, ja katastrofirahastoa laajennetaan yhtäkkiä kattamaan myös terrorismin vastainen rahasto. Euroopan parlamenttiin kuluu paljon rahaa ihan turhaan, kun suuria summia käytetään kulukorvauksiin ja kun kuljetaan jatkuvasti kahden kaupungin väliä. Moniin rajatylittäviin kysymyksiin, joissa EU voisi olla hyödyksi, ei puututa. Paljon varoja katoaa hämäriin tarkoituksiin ja petoksiin. Niin kauan kuin tilanne jatkuu ennallaan, meillä ei ole syytä aktiivisesti vastustaa niitä, jotka haluavat karsia kulut yhteen prosenttiin, vaikka tuomitsemmekin heidän usein itsekkäät näkemyksensä ja perustelunsa. 
Diamanto Μanolakou (GUE/NGL ),
   .– On suorastaan loukkaavaa keskustella rahoitusnäkymistä vuosiksi 2007–2013, kun niissä ilmaistaan tavoite ottaa käyttöön perustuslakisopimus, joka on hylätty, tuomittu ja kuollut. Ranskan ja Alankomaiden kansat tuomitsivat elämänkokemuksensa perusteella Euroopan ja hallitustensa politiikan, joka johtaa ankeuteen, työttömyyteen, inflaatioon ja epävarmuuteen kapitalististen rakenneuudistusten takia, joita tavoitellaan rahoitusnäkymissä vuosiksi 2007–2013. Tähän suuntaan ollaan menossa Euroopan pääoman ja kunkin maan rahavallan tuottojen säilyttämiseksi ja niiden lisäämiseksi, ruohonjuuritason oikeuksien polkemiseksi ja EU:n sotilaallistamisen vahvistamiseksi. Mukana on tietenkin myös paljon määrärahoja, jotka on suunnattu propagandaan ja työntekijöiden huomion kiinnittämiseen muualle kuin heidän todellisiin etuihinsa.
Imperialistien keskinäinen valtataistelu kovenee, toimintamahdollisuudet kapenevat ja Euroopan perustuslakisopimuksen hylkääminen on hyvä ja optimistinen viesti.
Kansanäänestyksistä EU:n kansoille koituvaa positiivista tulosta, jota te halveksutte kannassanne – tämä on näennäistä demokratiaanne – ei voida kumota päätöksellä rahoitusnäkymistä, joita vastaan Kreikan kommunistipuolueen parlamenttiryhmä äänestää. Sillä osoitetaan kuitenkin työntekijöille, miten EU:n politiikkaa vastaan voi niskoitella ja miten sitä voi olla tottelematta, ja avataan näkymiä toiminnalle rauhan, ruohonjuuritason oikeuksien ja sosialismin Euroopan puolesta. 
Eluned Morgan (PSE ),
   . Haluaisin huomauttaa, että kannatan Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevan hyvityksen säilyttämistä. Se on säilytettävä, kunnes maataloudelle maksettuja tukia vähennetään huomattavasti. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Äänestin tyhjää nyt käsittelemästämme mietinnöstä, koska siinä ehdotetaan mielestäni jotakin oman kantani (komission ehdotus) ja oman kantani kanssa täysin vastakkain olevan kannan (yksi prosentti BKT:sta) välimaastosta.
En voi äänestää puolesta, sillä mietinnön ehdotuksessa on etäännytty komission kannasta (niin Prodin komission kuin nykyisenkin) ja se johtaisi perusteettomasti kaikkien summien pienentämiseen, jota on mahdotonta hyväksyä.
En silti voi äänestää mietintöä vastaankaan. Siinä esitetty ehdotus on parempi kuin neuvoston puheenjohtajan – sen perusteella, mikä on julkista tietoa – ja selkeästi parempi kuin mitä EU:n budjetin kuusi suurinta maksajaa ehdottavat, eli EU:n budjetin karsimista yhteen prosenttiin yhteisön BKT:sta.
Ääneni olisikin nähtävä äänenä neuvottelujen jatkamisen puolesta, jotta koheesiota ja solidaarisuutta koskevat EU:n velvollisuudet voidaan täyttää, ja jotta laajentumisesta ja toimivallan laajenemisesta aiheutuvat taloudelliset tarpeet voidaan tyydyttää ilman, että tästä aiheutuu suoria menetyksiä muille budjettikohdille, kuten rakennerahastojen määrärahoille. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   .– Palauttakaa luottamus, tehkää Euroopasta parempi, ei suurempi – tämä oli yksi tärkeimmistä viesteistä, jonka suurin osa Ranskan ja Alankomaiden kansalaisista antoi johtajilleen viime viikolla.
Tämä on meidänkin tehtävistämme yksi keskeisimmistä: määrittää projektimme ja identiteettimme uudelleen ja käyttää paremmin varat, jotka tähän haluamme osoittaa.
Nyt sanotaan, että kaksinkertaisen ei-äänen ansiosta hallituksilla on paremmat mahdollisuudet päästä sopimukseen rahoitusnäkymistä, koska on niin selvää, että luottamus on palautettava ja että Euroopan hanketta on vahvistettava. Epäilen, ovatko rahoitusnäkymät todellakin niin hyvä uutinen niille, jotka itseni tavoin toivovat kunnianhimoista budjettia tehdäkseen tulevaisuuden Euroopasta menestyksekkään.
Miten voimme toivoa saavuttavamme kunnianhimoiset tavoitteemme, jotka koskevat tutkimusta ja kehittämistä, ympäristöä, työllisyyttä ja epäsuotuisassa asemassa olevien alueiden suojelua, tai miten laajentuminen voi onnistua, jollei "kuuden kitupiikin kerho" suostu joihinkin myönnytyksiin? 25 jäsenen Eurooppa ei voi onnistua vähemmällä rahalla kuin 15 jäsenen Eurooppa!
Kahden kansanäänestyksen jälkeen lupauksia on sadellut: parempi Eurooppa, elpymisen ja työllisyyden Eurooppa ja niin edelleen. Nämä ovat tyhjiä lupauksia, jollei niitä tueta budjetilla. Siksi äänestin Bögen luvuiltaan ja tavoitteiltaan kunnianhimoisen mietinnön puolesta. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ),
   . Äänestin tarkistusta 3 vastaan, koska Lissabonin strategia perustui alun perin sosiaalisiin, ympäristöä koskeviin ja taloudellisiin kysymyksiin. Uudelleentarkastelun myötä Lissabonin strategian sosiaalisia ja ympäristöön liittyviä osia on karsittu, jotta EU:sta saataisiin kilpailukyvyn tuotemerkki. Tässä on ainekset sosiaalis-taloudelliseen pysähtyneisyyteen ja ympäristökatastrofiin.
Äänestin tarkistusta 28 vastaan, koska sen avulla EU voi perua sitoumuksensa tukea maanviljelijöitä pakottamalla jäsenvaltiot yhteisrahoitusohjelmiin, kuten maatilan tulotukijärjestelmään.
Irlannin maanviljelijät joutuvat jo nyt ponnistelemaan selviytyäkseen taloudellisissa oloissa, jotka on keinotekoisesti tehty hankaliksi. Tämä vain lisäisi maanviljelijöiden vaikeuksia. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Äänestin mietinnön puolesta, sillä yhdyn sen tavoitteisiin ja luotan siihen, että ehdotetut ratkaisut toimivat.
Nykyisin ollaan yleisesti sitä mieltä, että rahanpesun – todellisten rikollisten rikoksen – torjuminen on parhaita tapoja puuttua laajan mittakaavan järjestäytyneeseen rikollisuuteen, niin terrorismiin kuin muuhunkin rikollisuuteen, sillä rahanpesu on yksi vakavimpia iskuja demokraattista oikeusvaltiota kohtaan.
Tästä syystä kannatan nyt käsittelemämme mietinnön tavoitteita. Uskon, että toimielinten välinen yhteistyö on lisäksi johtanut järkevään, tasapainoiseen ja mahdollisesti toimivaan ratkaisuun. 

Jan Andersson (PSE ),
    Valmisteveroa koskevat nykysäännöt ovat joskus epäselviä ja vaikeita soveltaa. Niiden takia yksityishenkilöt ja yritykset joutuvat tekemään tarpeetonta lisätyötä. Kannatammekin komission tekemää tarkistusta valmisteveron alaisia tuotteita koskeviin sääntöihin. Suhtaudumme kuitenkin kriittisesti moniin komission ehdottamiin ratkaisuihin. Äänestimme sen vuoksi Euroopan parlamentin lainsäädäntöpäätöslauselmaa vastaan. Siinä kannatetaan suurelta osin komission ehdotuksen huonoimpia osia.
Olemme sitä mieltä, että ainoastaan yksityishenkilöiden itse tuomia tuotteita olisi pidettävä yksityisenä maahantuontina ja nämä tuotteet olisi siis vapautettava verotuksesta heidän kotimaassaan. Tupakka ja alkoholi on voitava vapauttaa yleisestä säännöstä, jonka mukaan valmistevero on maksettava siihen jäsenvaltioon, jossa yksityiskäyttöön hankitut tuotteet kulutetaan. Syy kantaamme on se, että tupakka ja alkoholi ovat haitallisia kansanterveydelle eikä niitä pitäisikään kohdella kuin mitä tahansa tuotteita.
Vastustamme myös sitä, että yksityishenkilöt saisivat kuljettaa itse suuria määriä kivennäisöljyjä. Mielestämme ympäristöä saastuttaville tuotteille pitäisi olla erilliset valmisteverot. Näin kuluttajien valintoja voitaisiin ohjata ympäristöystävällisempään suuntaan. Kuljettaminen ja kuljetusmuodot on myös turvallisempaa jättää ammattilaisten hoidettaviksi. 
Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström ja Åsa Westlund (PSE ),
    Valmisteveroa koskevat nykysäännöt ovat joskus epäselviä ja vaikeita soveltaa. Niiden takia yksityishenkilöt ja yritykset joutuvat tekemään tarpeetonta lisätyötä. Kannatammekin komission tekemää tarkistusta valmisteveron alaisia tuotteita koskeviin sääntöihin. Suhtaudumme kuitenkin kriittisesti moniin komission ehdottamiin ratkaisuihin. Äänestimme sen vuoksi Euroopan parlamentin lainsäädäntöpäätöslauselmaa vastaan. Siinä kannatetaan suurelta osin komission ehdotuksen huonoimpia osia.
Olemme sitä mieltä, että ainoastaan yksityishenkilöiden itse tuomia tuotteita olisi pidettävä yksityisenä maahantuontina ja nämä tuotteet olisi siis vapautettava verotuksesta heidän kotimaassaan. Tupakka ja alkoholi on voitava vapauttaa yleisestä säännöstä, jonka mukaan valmistevero on maksettava siihen jäsenvaltioon, jossa yksityiskäyttöön hankitut tuotteet kulutetaan. Syy kantaamme on se, että tupakka ja alkoholi ovat haitallisia kansanterveydelle eikä niitä pitäisikään kohdella kuin mitä tahansa tuotteita.
Vastustamme myös sitä, että yksityishenkilöt saisivat kuljettaa itse suuria määriä kivennäisöljyjä. Mielestämme ympäristöä saastuttaville tuotteille pitäisi olla erilliset valmisteverot. Näin kuluttajien valintoja voitaisiin ohjata ympäristöystävällisempään suuntaan. Kuljettaminen ja kuljetusmuodot on myös turvallisempaa jättää ammattilaisten hoidettaviksi. 
Lena Ek, Cecilia Malmström ja Anders Wijkman (PPE-DE ),
    Kansanterveydellisistä syistä olen tänään päättänyt olla kannattamatta esittelijä Rosatin mietintöä, jossa käsitellään valmisteveron alaisia tuotteita, kuten tupakkaa ja alkoholia, koskevasta yleisestä järjestelmästä annetun direktiivin muuttamista. Komission ehdotus tai Euroopan parlamentin mietintö eivät kumpikaan turvaa kansanterveyttä toivomassani määrin. Oikein käytettyinä ja muihin toimenpiteisiin yhdistettyinä ohjetasoilla voi olla tärkeä merkitys sen toteamiseksi, pidetäänkö tuotteita hallussa kaupallisiin tarkoituksiin vai yksityishenkilöiden omiin tarpeisiin. Alkoholin haitallisten vaikutusten rajoittamiseksi ja alkoholin kokonaiskulutuksen vähentämiseksi ohjetasot olisi mielestäni säilytettävä. Lisäksi töitä olisi tehtävä erityisesti valmisteverotason yhtenäistämiseksi, jotta tupakan ja alkoholin aiheuttamia haittoja voitaisiin vähentää. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Tällä ehdotuksella niin komissio kuin Euroopan parlamenttikin haluavat käytännössä poistaa nykyiset mahdollisuudet rajoittaa alkoholin ja tupakan maahantuontikiintiöitä. Kesäkuun lista on siksi päättänyt äänestää tyhjää valiokunnan tarkistuksista, sillä ei-ääni tarkoittaisi komission ehdotuksen kannattamista. Ruotsin, Suomen ja Tanskan hallitukset puolestaan haluavat, että ohjetasot puolitettaisiin ja että niitä pidettäisiin yksityisen tuonnin ylärajoina. Kesäkuun lista kannattaa Ruotsin, Suomen ja Tanskan kantaa neuvostossa. Onneksi Ruotsilla on vielä veto-oikeus neuvostossa tässä asiassa, joten ehdotuksen ei pitäisi uhata nykylainsäädäntöä. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Kunnioitan nyt tarkastelemamme kysymyksen herättämiä huolia, erityisesti kun kyseessä on verotuksen kaltainen arkaluontoinen kysymys. Kannatan tässä asiassa silti vapaampaa ratkaisua, jolla osaltaan autettaisiin tehokkaasti sisämarkkinoiden aikaansaamista etenkin, kun kyseessä on nyt kuluttajien toiminta eikä liiketoiminta, kuten on selvästi todettu. 
Peter Skinner (PSE ),
   . Tiedottaisin puhemiehelle, että Euroopan parlamentin Labour-puolueen edustajat päättivät äänestää tyhjää mietinnöstä toimitetussa lopullisessa äänestyksessä.
Labour-puolueen edustajat ovat sitä mieltä, että vaikka yksittäisten ihmisten hankkimien tuotteiden yhtenäismarkkinat ovat todella tärkeä asia, muutkin seikat vaikuttavat valmisteverosta tehtäviin päätöksiin.
Lisäksi tässä etäostoja koskevassa mietinnössä unohdetaan kokonaan aiheeseen läheisesti liittyvä sähköinen kaupankäynti.
Jäsenvaltioiden pitäisi myös voida itse päättää valmisteveron määrästä. Pitkälle viety yhtenäistäminen loukkaa tätä oikeutta.
Vähimmäisohjetasot ohjaavat järkevällä tavalla henkilökohtaista kulutusta Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja auttavat maan viranomaisia petostentorjunnassa. 

Carlos Coelho (PPE-DE ),
   . Olemme aloittamassa vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen täytäntöönpanon toista vaihetta. Kansalaiset toivovat lisää vapautta ja lisää turvaa, joten on päästävä oikeudelliseen ja etenkin poliittiseen ja institutionaaliseen tasapainoon.
Tämä koskee etenkin kolmea todella tärkeää kysymystä:
- uskottavuus: Olen tietoinen monella alalla ilmenneistä vaikeuksista ja viiveistä. Tämä osoittaa, että on tehtävä paljon töitä luottamuksen lisäämiseksi jäsenvaltioissa. Mielestäni paras toimintatapa ei kuitenkaan ole kehittää yhteisön ulkopuolisia aloitteita, kuten (seitsemän jäsenvaltion välistä) Schengen+-aloitetta, jotka haittaavat jäsenvaltioiden välisen vastavuoroisen luottamuksen syntymistä.
- legitiimiys: Demokraattisen legitiimiyden alhainen taso on huolestuttava. Parlamentin on oltava aidosti mukana lainsäädännössä.
- tehokkuus: Tavoitteet, ensisijaiset tavoitteet ja vastuukysymykset on määritettävä selkeästi ja on varmistettava, ettei samaa työtä tehdä kahteen kertaan ja ettei voimavaroja hukata.
Lopuksi totean, että nykylainsäädännön ylläpitäminen siinä uskossa, että perustuslakisopimus ratifioidaan, on syventänyt vallitsevaa demokratiavajetta. Monet asiat, joita olisi pitänyt käsitellä, on sivuutettu, kuten Europolin ja Eurojustin demokraattinen valvonta. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Kesäkuun listan mielestä poliisiyhteistyön ja oikeudellisen yhteistyön on oltava valtioiden välistä, EU-valtioiden rikosoikeutta ei tule yhtenäistää ja Euroopan syyttäjäviranomaista ei ole syytä perustaa. Maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikan on säilyttävä kansallisena, jotta Euroopan linnakkeen syntymiseltä vältyttäisiin. Jäsenvaltioiden on lisäksi itse päätettävä, miten niiden demokraattiset instituutiot muodostetaan, ottaen huomioon Kööpenhaminan kriteerit ja ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehty eurooppalainen yleissopimus.
Siksi emme voi kannattaa päätöslauselmaa. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Jos suuresta, avoimesta, rajattomasta alueesta, jossa liikkuminen on vapaata, halutaan tehdä totta, jäsenvaltioiden ja poliittisten viranomaisten, poliisiviranomaisten sekä oikeusviranomaisten välisen yhteistyön ja luottamuksen on oltava vankka.
Kaikki nyt käsittelemämme mietinnön ehdotukset eivät mielestäni ole keskeisiä, välttämättömiä, hyödyllisiä tai toivottavia. Äänestin kuitenkin mietinnön puolesta. Mielestäni sen ytimessä näkyy nimittäin vakaumus ja tietoisuus siitä, että ilman yhteistyötä, luottamusta ja tiettyä yhteisöllistä ainesta joillakin sisäpolitiikan alueilla on mahdotonta saavuttaa vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen tavoitteita, etenkään rikollisuuden ja terrorismin ehkäisyyn ja torjutaan liittyviä tavoitteita, jotka kuuluvat sen tärkeimpiin osiin. 
Britta Thomsen (PSE ),
    Tanskan sosiaalidemokraattipuolueeseen kuuluvat Euroopan parlamentin jäsenet äänestivät tänään vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaa aluetta koskevan mietinnön puolesta. Olemme kuitenkin tietoisia siitä, että jotkin osat tästä päätöslauselmasta koskevat aluetta, jonka EY:n perustamissopimuksen IV osasto kattaa, eivätkä ne siis koske Tanskaa Tanskan asemasta tehdyn pöytäkirjan mukaisesti. 

Philip Claeys (NI ).
    Arvoisa puhemies, Moraesin mietintö on taas yksi esimerkki asiakirjoista, jotka ovat täynnä hyviä aikomuksia, mutta joilla saavutetaan aina juuri päinvastaista kuin mitä oli tarkoitus. Siinä puhutaan rasismista ja syrjinnästä, vaikkei kyseisiä termejä ole kunnolla määritelty. Tästä syntyy tietenkin ongelma, kun näitä termejä käytetään rajoittavassa lainsäädännössä, jollaista nyt ehdotetaan. Belgian suurin poliittinen puolue tuomittiin tällä tavoin osittain sellaisen tekstin perusteella, jossa käsitellään naisten ympärileikkausta. Tuomarin mukaan tekstiä ei ollut julkaistu naisten aseman parantamiseksi islaminuskossa, vaan islaminuskon leimaamiseksi. Näin mielipiteenvapautta loukataan eikä ongelmista enää saa puhua, jolloin niitä ei tietenkään saada ratkaistua.
Mietinnössä puhutaan "nimekkäiden poliitikkojen ja hallitusten jäsenten ilmeisen rasistisista, antisemiittisistä sekä islamilla ja homoseksuaalisuudella pelottelevista lausunnoista ja toimista". Totuus on kuitenkin se, että lähes kaikki antisemiittiset välikohtaukset ovat islaminuskoisten maahanmuuttajien aiheuttamia. Todellisuudessa niin sanottu syrjintä johtuu usein maahanmuuttajien sopeutumishaluttomuudesta. Alkuperäisväestöltä ei todellisuudessa ole koskaan kysytty demokraattisella tavalla, haluaako se elää monikulttuurisessa valtiossa, ja tätä seikkaa on kiireellisesti muutettava. 
James Hugh Allister (NI ),
   . Äänestin Moraesin mietintöä vastaan, sillä en voi hyväksyä 22 ja 24 kohtaa. En hyväksy sitä, että samaa sukupuolta oleville annetaan yhtäläinen oikeus avioliittoon tai muita oikeuksia. Jäsenvaltioilla on mielestäni oikeus päättää, etteivät tällaiset liitot ole tasavertaisia heterosuhteiden kanssa. Kannatan vakaasti sitä, että perheyksikkö perustuu luonnollisiin vastakkaisten sukupuolten edustajien välisiin liittoihin, ja arvostan tästä koituvaa hyötyä lapsille. 
Adam Jerzy Bielan (UEN ),
   . Vähemmistöjen suojelua koskevan Moraesin mietinnön jotkin säännökset, joissa määritellään seksuaalisten vähemmistöjen oikeudet, ovat luonnostaan uskaliaita, sillä mietinnössä käytetyt todella laajat käsitteet saattavat johtaa näiden oikeuksien liian laajaan tulkintaan.
24 kohta, jossa komissiota pyydetään poistamaan naimisissa olevien tai rekisteröityjen homoparien vapaan liikkuvuuden esteet EU:ssa, voisi toimia perustana homoparien tiettyjen oikeuksien tunnustamiselle. Vain muutama EU:n jäsenvaltio vahvistaa lainsäädännössään homoparien aseman.
Tämä johtaisi siihen, että joidenkin EU:n jäsenvaltioiden perhelainsäädäntöjärjestelmiin puututtaisiin perusteetta. Niihin puuttumista ei voida hyväksyä, sillä perhelainsäädäntö kuuluu yhtenäistämistoimenpiteiden ulkopuolelle.
Uskonnollisten koulujen oikeuksia saatettaisiin vähentää 22 kohdan perusteella, sillä ne voisivat joutua palkkaamaan homoseksuaaleja ja liittämään homoseksuaalisuuden sukupuolivalistusta koskevaan opetussuunnitelmaansa. Tämä voisi olla vastoin näiden koulujen henkeä, uskomuksia ja tehtävää. Hyvä esimerkki direktiivistä, jossa näitä kysymyksiä ei mainita, on yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskeva direktiivi (2000/78/EY).
Vaikka Euroopan parlamenttia pyydettiin lisäämään lause, jossa korostetaan "vanhempien oikeutta huolehtia siitä, että heidän lapsensa saavat heidän omien uskonnollisten näkemystensä mukaista koulutusta", se ei sitä lisännyt. Tällä tavoin muotoiltuna tämä vanhempien oikeus tunnustetaan yleismaailmallisesti kansainvälisessä oikeudessa.
Näiden Euroopan parlamentin tekemien päätösten takia äänestän mietintöä ja päätöslauselmaa vastaan. 
Carlos Coelho (PPE-DE ),
   . On todella tärkeää, että hyväksymme yhtenäisen ja johdonmukaisen lähestymistavan syrjinnän ja muukalaisvihan torjuntaan ja että hyödymme mahdollisimman paljon kokemusten ja hyvien käytänteiden vaihtamisesta. Tasavertainen kohtelu ja monimuotoisuuden kunnioittaminen on koko yhteiskunnan edun mukaista.
Olemme hyväksyneet monia direktiivejä sen varmistamiseksi, että kaikilla kansalaisilla on toimiva oikeussuoja kaikkia syrjinnän muotoja vastaan. Vaikka olemme luoneet vahvan oikeudellisen kehyksen syrjinnän torjumiseksi, meidän on vielä ratkaistava suuri ongelma siitä, miten kehyksen tehokas ja todellinen täytäntöönpano varmistetaan.
Vähemmistöjen suojelusta on tullut ensiarvoisen tärkeää etenkin viime laajentumisen jälkeen, kun kulttuurisesti ja kielellisesti todella monimuotoisten jäsenvaltioiden määrä kasvoi. Yhteisön lainsäädännöllä ja toimintatavoilla on voitava tukea kyseisten jäsenvaltioiden toimia vähemmistöjen kohtaamien ongelmien ratkaisemiseksi, kuten vähemmistöjen sopeutumisen ja osallistumisen edistämiseksi.
Mitään syrjintää ei voida hyväksyä, muttemme voi pakottaa yhtäkään jäsenvaltiota muuttamaan lainsäädäntöään siten, että se joutuisi hyväksymään moraali- ja kulttuuriperinteidensä vastaisia tilanteita. Toissijaisuusperiaatteesta on pidettävä kiinni, ja unionin ja jäsenvaltioiden on täytettävä yhteiset velvollisuutensa ihmisoikeuskysymyksissä. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Tehokas syrjinnänvastainen politiikka on tärkeää, samoin tehokas vähemmistöjen suojelu. Ne ovat kuitenkin kysymyksiä, jotka Kööpenhaminan kriteereiden mukaisesti kuuluvat kunkin jäsenvaltion hoidettaviksi, eikä niistä siis pitäisi päättää EU:n laajuisesti.
Kesäkuun listan mielestä Euroopan neuvoston ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen olisi huolehdittava poliittisesta ja/tai oikeudellisesta valvonnasta. 
Stavros Lambrinidis (PSE ),
   .– Panhelleenisen sosialistipuolueen Euroopan parlamentin jäsenet äänestävät Moraesin mietinnön puolesta. Kuten mietinnössä todetaan, yhtäläinen kohtelu on perusoikeus.
Samalla huomautamme, että unionin jäsenvaltioilla on erilaiset määritelmät rajojensa sisäpuolella oleville etnisille, kansallisille ja uskonnollisille vähemmistöille ja ryhmille lainsäädäntönsä ja/tai kansainvälisten yleissopimusten perusteella. Missään olosuhteissa ei saa tulkita, että tällä mietinnöllä kiistettäisiin jäsenvaltioiden perustuslaillinen ja oikeudellinen rakenne ja kansainvälisen lainsäädännön tätä asiaa koskevat säännökset tai vaikutettaisiin niihin. 
Marcin Libicki ja Konrad Szymański (UEN ),
   . 24 kohta, jossa komissiota pyydetään poistamaan naimisissa olevien tai rekisteröityjen homoparien vapaan liikkuvuuden esteet EU:ssa, voisi toimia perustana homoparien tiettyjen oikeuksien tunnustamiselle. Vain muutama EU:n jäsenvaltio vahvistaa lainsäädännössään homoparien aseman.
Tämä johtaisi siihen, että joidenkin EU:n jäsenvaltioiden perhelainsäädäntöjärjestelmiin puututtaisiin perusteetta. Niihin puuttumista ei voida hyväksyä, sillä perhelainsäädäntö kuuluu yhtenäistämistoimenpiteiden ulkopuolelle.
Uskonnollisten koulujen oikeuksia saatettaisiin vähentää 22 kohdan perusteella, sillä ne voisivat joutua palkkaamaan homoseksuaaleja ja liittämään homoseksuaalisuuden sukupuolivalistusta koskevaan opetussuunnitelmaansa. Tämä voisi olla vastoin näiden koulujen henkeä, uskomuksia ja tehtävää. Hyvä esimerkki direktiivistä, jossa näitä kysymyksiä ei mainita, on yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskeva direktiivi (2000/78/EY).
Vaikka Euroopan parlamenttia pyydettiin lisäämään lause, jossa korostetaan "vanhempien oikeutta huolehtia siitä, että heidän lapsensa saavat heidän omien uskonnollisten näkemystensä mukaista koulutusta", se ei sitä lisännyt. Tällä tavoin muotoiltuna tämä vanhempien oikeus tunnustetaan yleismaailmallisesti kansainvälisessä oikeudessa.
Näiden Euroopan parlamentin tekemien päätösten takia äänestän mietintöä ja päätöslauselmaa vastaan. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   . – Mietintö "vähemmistöjen suojelusta ja syrjinnän vastaisista politiikoista laajentuneessa Euroopan unionissa" sisältää kaiken muun paitsi sen perustotuuden, että EU:ssa tapahtuva naisten, nuorten, etnisten maahanmuuttajavähemmistöjen, vammaisten ja niin edelleen syrjintä johtuu EU:n ruohonjuuritason vastaisesta ja tunteettomasta politiikasta ja että sillä on syvät, yhteiskuntaluokkaan perustuvat juuret. Se ei ylitä yhteiskunnallista luokkajakoa, vaan vaikuttaa lähinnä yhteiskunnan köyhemmissä, ruohonjuuritason osissa. Mietinnössä viitataan monenlaisiin vallitseviin, naisiin ja nuoriin työpaikoilla kohdistuviin syrjinnän muotoihin, mutta siinä ei mainita korkeita työttömyyslukuja ja etenkin nuoriin ja naisiin sovellettavia epäinhimillisiä joustavan työllisyyden muotoja, jotka ovat seurausta Lissabonin kaltaisista strategioista. Mietinnössä ei mainita Baltian maiden venäläisvähemmistöön kohdistuvaa pöyristyttävää syrjintää, vaikka Kreikan kommunistipuolue on moneen otteeseen ottanut ongelman esille Euroopan parlamentissa.
Syrjinnän kohteeksi joutuneet eivät saa antaa johtaa itseään harhaan. Vain heidän oma kamppailunsa yhteistyössä johdonmukaisten työväenluokan liikkeiden, taistelevien ruohonjuuritason liikkeiden, kanssa voi estää heitä syrjäytymästä ja menettämästä sosiaalisia ja poliittisia oikeuksiaan, jotka kapitalismi ja sen poliittiset edustajat ovat heiltä evänneet. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Vähemmistöjen suojelu ja syrjinnän vastaiset toimet liikkuvat usein kahden ääripään välillä. Toimintatapoja ja suojelua on liian vähän, mutta vastaavasti on liikaa ratkaisuja, joissa mennään selvästi alkuperäistä tavoitetta pidemmälle ja joista tulee malleja, joita jäsenvaltioita ei saisi pakottaa hyväksymään ja joita itse usein vastustan.
Juuri näin on päässyt käymään nyt tarkastelemassamme mietinnössä. Oma ryhmäni teki useita tarkistuksia, joiden avulla mietintö olisi muuttunut joukoksi hyväksyttäviä ja myönteisiä ehdotuksia. Tarkistuksia ei valitettavasti hyväksytty, joten äänestin mietintöä vastaan.
Toistan vielä, että mielestäni tällaisissa kysymyksissä niin liian vähän kuin liian paljonkin on haitaksi. Oikeutta erilaisuuteen ei saisi sotkea yhtäläisyyden vaatimukseen. Ne eivät ole sama asia eivätkä johda samoihin tuloksiin. 


Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu neuvoston ja komission tiedonannoista YK:n uudistamiseksi. 
Nicolas Schmit,
    Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, totesin tänä aamuna, että eräs Eurooppa-neuvoston esityslistan kohdista on YK:n uudistaminen ja erityisesti tämän vuoden syyskuun huippukokous, jonka aikana uudistus toivoaksemme lähtee käyntiin. Kuten jo olemme keskusteluissamme korostaneet, Euroopan unioni pitää tätä uudistusta erittäin tärkeänä. Olemme useissa yhteyksissä ilmaisseet tukemme YK:n pääsihteerin Kofi Annanin 21. maaliskuuta tänä vuonna julkaisemalle raportille ja sen perustana olleille valmisteleville raporteille. Nämä raportit ovat yhdenmukaisia Euroopan turvallisuusstrategiassa kuvaillun yleisen ajattelutavan kanssa, ja ne avaavat eräitä lupaavia teitä kohti vahvempaa ja tehokkaampaa monenvälisyyttä. 
Euroopan unioni tukee pääsihteerin suosittamaa yhteisen turvallisuuden yleismaailmallista ajatusta. Siinä katsotaan, että rauhaa ja turvallisuutta uhkaavia tekijöitä eivät ole vain sodat, kansainväliset konfliktit, mellakat, järjestäytynyt rikollisuus, terrorismi ja joukkotuhoaseet, vaan myös köyhyys, alikehittyneisyys, tappavat epidemiat ja ympäristön vahingoittuminen – erityisesti maapallon lämpötilan nousu. Euroopan unioni hyväksyy periaatteessa pääsihteerin esittämien toimien paketoinnin, mutta pitää samalla lähestymistavan avoimena. Unioni aikoo olla johtavassa asemassa syyskuun huippukokouksen valmisteluprosessissa.
Unionissa katsotaan, että on tehtävä runsaasti työtä, jotta huippukokouksessa saadaan parhaat mahdolliset tulokset hyvin laajalla alueella asioita. On ratkaisevan tärkeää säilyttää tasapaino pääsihteerin kolmen päätavoitteen, kehitysyhteistyön, turvallisuuden ja ihmisoikeuksien välillä. Haasteena on siksi saavuttaa pienin vaadittava määrä uudistuksia johdonmukaisen pitkän aikavälin lähestymistavan rajoissa ja samalla pitää avoimena mahdollisuus edetä niissä myöhemmin. Me Euroopan unionissa olemme tottuneet tällaisiin askel askeleelta eteneviin suunnitelmiin, joihin liittyy siirtymäkausia.
Kehitysyhteistyötä koskevissa kysymyksissä Euroopan unioni jakaa täysin pääsihteerin näkemyksen eri alueiden keskinäisestä riippuvuudesta. Se myös korostaa yksiselitteisesti, että kehitys on tavoite sinänsä, ei pelkästään keino saavuttaa turvallisuutta. Unioni on päättäväisesti sitoutunut panemaan täytäntöön vuosituhannen kehitystavoitteita koskevan julistuksen. Se korostaa vuosituhattavoitteiden saavuttamisen ja taloutta, sosiaalisia kysymyksiä, ympäristöä ja muita alueita käsittelevien YK:n kansainvälisten kokousten ja huippukokousten tulosten täytäntöönpanon välistä yhteyttä. En aio tässä kerrata yleisten asioiden neuvoston viime kokouksessa asettamiamme tavoitteita, jotka koskivat kehitysavun lisäämistä vuoteen 2015 mennessä. 
Unioni toivoo, että huippukokouksen päätelmissä otetaan asianmukaisesti huomioon tietty määrä vuosituhattavoitteiden saavuttamisen kannalta ensisijaisen tärkeitä asioita. Pidämme erityisen tärkeänä myös yhteistä toimintaa aidsia vastaan taistelemiseksi. Haluamme yhdessä korostaa ympäristön elinkykyisyyden, turvallisuuden ja köyhyyden poistamisen välisiä yhteyksiä.
Turvallisuuteen liittyvien monien näkökohtien osalta Euroopan unioni tukee voimakkaasti ajatusta luoda rauhanrakennuskomissio. Tämä on unionin ensisijaisia tavoitteita, ja on erittäin tärkeää, että tästä päästään sopimukseen syyskuun huippukokouksessa. Tämä ehdotus täyttää todellakin tyhjän aukon. Siirryttäessä sotatilasta kestävän rauhan tilaan tällainen rauhanrakennuskomissio voisi auttaa tehostamaan YK:n johtamia suunnittelutoimia ja tukea kestävää elpymistä, ja samaan aikaan se tukisi instituutioita, jotka takaavat oikeusvaltioperiaatteen toteutumisen ja hyvän hallintotavan. Samalla sillä voisi olla merkittävä asema myöhempien konfliktien synnyn estäjänä. Tämä on usein tärkeä tekijä kestävän rauhan lujittamisessa. Tämä rauhanrakennuskomissio olisi pysyvä elin, joka voisi avustaa turvallisuusneuvostoa ja talous- ja sosiaalineuvostoa konfliktin eri vaiheissa. 
Kehitysyhteistyön kannalta yhteys Ecosociin on erityisen tärkeä. Komission tulisi myös auttaa varmistamaan, että jälleenrakennus- ja rauhanturvaamisstrategiat ovat johdonmukaisia. 
Terrorismin ehkäisyssä unioni tukee pääsihteerin sekä raportissaan että Madridin puheessaan ehdottamaa yleismaailmallista strategiaa. Meidän on korostettava, että terrorismia ei voida hyväksyä missään olosuhteissa, riippumatta syistä, joiden vuoksi siihen turvaudutaan. Unioni korostaa, että pääsihteerin ehdottamaan lähestymistapaan sisältyvät viisi pilaria vastaavat unionin strategiaa, jota se on kehittänyt 11. syyskuuta vuonna 2001 tehdyistä terrori-iskuista lähtien ja jota se on vielä vahvistanut Madridin traagisten tapahtumien jälkeen. 
Euroopan unioni tukee myös pääsihteerin suosituksia, jotka koskevat asesulkua ja aseriisuntaa. Nämä suositukset vastaavat yleisesti joukkotuhoaseiden leviämisen vastaista Euroopan unionin strategiaa. Koska tuloksiin on mahdollista päästä vain yhteisin toimin, unioni on valmis tekemään vastaavia monenvälisyyteen perustuvia aloitteita ja ottamaan nämä kysymykset esille säännöllisten kontaktiensa ja poliittisen vuoropuhelun aikana, jotta se saa myös kumppaninsa ottamaan huomioon nämä suositukset. 
Unioni katsoo, että joukkotuhoaseiden leviäminen on kansainvälisen rauhan ja vakauden vakavin ja välittömin uhka. Yleispätevien takuusopimusten ja lisäpöytäkirjojen tulisi nyt olla normina ydinaseisiin liittyvässä todentamisessa. Lisäksi sopimusneuvottelut fissiomateriaalin tuotannon pysäyttämiseksi olisi saatava nopeasti ja tuloksekkaasti päätökseen. Unioni aikoo myös olla aktiivisesti mukana kehitettäessä sitovia kansainvälisiä keinoja, joilla pienaseiden ja kevyiden aseiden merkitsemistä, jäljittämistä ja laitonta kaupankäyntiä voidaan säädellä. Nämä ovat kysymyksiä, joista meillä on jo ollut tilaisuus keskustella parlamentin istunnoissa. 
Unioni toistaa toiveensa siitä, että suojeluvastuun periaatteen hyväksymisestä voi tulla eräs huippukokouksen tärkeimmistä asioista. Ihmisoikeuksien loukkaukset, rankaisemattomuus ja oikeusvaltioperiaatteen loukkaukset ovat edelleen merkittävimpiä rauhaa ja turvallisuutta uhkaavia tekijöitä, ja samalla ne jarruttavat kehitysprosessia. Unioni tukee pääsihteerin pyrkimyksiä suojeluvastuun periaatteen hyväksymiseksi ja soveltamiseksi kansanmurhien ja sotarikosten, ihmiskuntaa vastaan tehtyjen rikosten ja muiden massiivisten ihmisoikeusloukkausten mahdollisiin tai nykyisiin uhreihin. 
Lopuksi haluaisin sanoa voimankäytöstä, että unionin mielestä pääsihteerin ehdottamat suunnitelmat ja periaatteet ovat hyvä perusta, jolta kaikkien osapuolten tulisi olla valmiit tekemään työtä. Ehdotetut kriteerit ovat pikemminkin poliittisia kuin oikeudellisia, ja niistä tulisi vallita laaja kansainvälinen yksimielisyys, mikä helpottaisi turvallisuusneuvoston jäsenten pohdiskeluja, jotka saattavat mahdollisesti johtaa voiman käyttöön. 
Haluaisin antaa tunnustukseni sille, että pääsihteerin raportissa ihmisoikeuksien ja oikeusvaltioperiaatteen kunnioittamisella on suuri painoarvo. Unioni tukee kaikkia ehdotuksia, joilla pyritään vahvistamaan demokratiaa ja antamaan ihmisoikeuksille keskeisen aseman YK:n järjestelmässä. Korostamme tarvetta lujittaa ihmisoikeuksien järjestelmää, erityisesti sisällyttämällä se kaikkiin YK:n järjestelmän toimintoihin. Se lujittaisi YK:n kykyä reagoida milloin tahansa ihmisoikeuksien loukkauksiin. 
Annamme myös tukemme vetoomukselle vahvistaa YK:n ihmisoikeusvaltuutetun toimistoa ja kohdentaa riittävästi varoja vahvistamaan hänen kykyään hoitaa tehtäviään. Sen vuoksi unioni kannattaa pysyvän ihmisoikeusneuvoston perustamista, koska se voi auttaa korostamaan ihmisoikeuksien painoarvoa YK:n järjestelmässä. 
Kuusikymmentä vuotta sodan päättymisen jälkeen ja Yhdistyneiden Kansakuntien luomisen jälkeen on tullut aika antaa uusi sysäys monenvälisyydelle, uudistaa Yhdistyneiden Kansakuntien järjestelmä. Se on järjestelmä, joka on ehdottoman tärkeä maailman turvallisuudelle, kaikkien kansojen tasapainoiselle kehitykselle ja rauhan säilyttämiselle. Mielestäni meillä on todellinen tilaisuus. Euroopan unionilla tulee olla aktiivinen rooli tässä uudistuksessa, ja luotan parlamentin tukeen neuvostolle ja komissiolle tässä pyrkimyksessä. 
Joe Borg,
   . Arvoisa puhemies, olen iloinen tästä mahdollisuudesta käsitellä YK:n uudistusta ennen syyskuussa pidettävää ratkaisevan tärkeää YK:n huippukokousta. Onnittelen esittelijä Laschetia hänen mietinnöstään.
Syyskuussa 2005 Yhdistyneiden Kansakuntien 60-vuotisjuhlien yhteydessä pidettävä YK:n huippukokous on tilaisuus, jota ei saa hukata. Huippukokous tarjoaa mahdollisuuden tehdä Yhdistyneiden Kansakuntien toiminnan tehostamiseen johtavia päätöksiä, niin että YK:lla on paremmat keinot kohdata 2000-luvun haasteet. 
Kolmen viime viikon aikana sekä puheenjohtaja Barroso ja komission jäsen Ferrero-Waldner ovat olleet New Yorkissa, missä he ovat käyneet rakentavia keskusteluja huippukokouksen valmisteluista YK:n pääsihteerin Kofi Annanin, hänen sijaisensa Louise Fréchetten ja YK:n yleiskokouksen puheenjohtajan suurlähettiläs Pingin kanssa. Käytyjen keskustelujen aikana kaikki osapuolet korostivat, että huippukokouksen valmisteluissa tarvitaan kestävää ja voimakasta EU-johtajuutta, jotta syyskuussa voidaan saavuttaa oleellisia tuloksia.
Siten komissio yhdessä puheenjohtajavaltion ja jäsenvaltioiden kanssa pyrkii saamaan yhteyden kumppaneihin sekä New Yorkissa että pääkaupungeissa ympäri maailman. Parlamentin aktiivinen osallistuminen maailman parlamenttien jäsenten aktivoimiseksi huippukokouksen esityslistan rakentamiseen olisi myös erittäin hyödyllistä. 
Saimme 3. kesäkuuta huippukokouksen odotettavissa olevaa tulosta koskevan luonnoksen, joka antaa meille hyvän lähtökohdan, mutta vaatii silti vahvaa panosta Euroopan unionilta, mikäli tarkoituksemme on päästä merkittäviin tuloksiin syyskuun kokouksessa. Olen iloinen voidessani todeta, että parlamentin päätöslauselmassa ilmaistut näkemykset ovat monissa suhteissa samanlaisia kuin komission näkemykset. 
Kuten YK:n pääsihteerin raportissa aivan oikein todetaan ja kuten parlamentin päätöslauselmassa korostetaan, edistyminen vuosituhannen kehitystavoitteisiin pääsyssä edellyttää, että asiaan kiinnitetään kiireellisesti huomiota. Vuosituhattavoitteiden saavuttaminen vuoteen 2015 mennessä vaatii yhteisen toiminnan olennaista vahvistamista.
Eurooppa-neuvosto hyväksyi 24. toukokuuta komission kunnianhimoiset ehdotukset, joiden mukaan julkisen kehitysavun kokonaistavoite on 0,56 prosenttia bruttokansantulosta vuoteen 2010 mennessä ja 0,7 prosenttia vuoteen 2015 mennessä. Tämä on tärkeä askel kohti kansainvälistä solidaarisuutta ja selvä merkki Euroopan unionin sitoutumisesta huippukokouksen onnistumiseen. Toivomme, että tämä antaa vahvaa pontta muille seurata esimerkkiämme. 
Haluaisin käsitellä muutamia esillä olevia YK:n uudistamista koskevia ehdotuksia, jotka ovat erityisen kiinnostavia Yhdistyneiden Kansakuntien tehokkuuden palauttamisen kannalta. Komissio on osallistunut aktiivisesti ehdotettua rauhanrakennuskomissiota koskeviin keskusteluihin. Rauhanrakennuskomissio voisi täyttää sen todella suuren tauon, joka nyt on YK:n institutionaalisen koneiston toiminnassa konfliktin loppumisen ja pitkän aikavälin kestävän kehityksen välillä.
Minusta on hyvä, että päätöslauselmassa annetaan tuki rauhanrakennuskomissiolle. Komissio kannattaa sitä, että rauhanrakennuskomissiolle annetaan mahdollisimman laajat valtuudet, joihin sisältyy demokratian ja toimivien instituutioiden tukeminen ja oikeusvaltion vahvistaminen. Rauhanrakennuskomission työn tulisi lujittaa rauhaa ja estää uusien konfliktien puhkeamista. Jäsenyyksistä toteaisin, että siinä tulisi olla edustettuina sekä YK:n turvallisuusneuvosto että talous- ja sosiaalineuvosto (Ecosoc), ja niiden lisäksi rauhanrakennuksen tärkeät lahjoittajat ja edistäjät, kansainväliset rahoituslaitokset, tärkeimmät YK:n erityisjärjestöt, rahastot ja ohjelmat. 
Euroopan yhteisön pitkäaikaiset, maailmanlaajuiset ja kestävät rauhanrakentamispyrkimykset tunnetaan hyvin. Siksi minulla on ilo ilmoittaa teille, että Euroopan unioni on päättänyt huippukokouksen valmistelutyön aikana tarmokkaasti vaatia Euroopan yhteisön osallistumista kaikkiin rauhanrakennuskomission kokouksiin. Toivon, että parlamentti tukee tätä kantaa. 
Komissio pitää YK:n pääsihteerin ihmisoikeuksia koskevia ehdotuksia erittäin myönteisinä. YK:n nykyisen ihmisoikeuksiin liittyvän rakenteen perusteellinen uudistaminen, mihin kuuluu heikon YK:n ihmisoikeustoimikunnan korvaaminen pysyvällä ihmisoikeusneuvostolla, on välttämätöntä, jos järjestelmästä aiotaan saada tehokas ja luotettava. 
Perimmäinen tavoite on saada ihmisoikeuksien suojelu ja edistäminen toteutumaan kaikkialla maailmassa. Siksi olen iloinen voidessani todeta, että olemme yhtä mieltä ehdotetusta ihmisoikeusneuvostosta. Ehdotuksen mukaan yleiskokouksen valitsemaan neuvostoon olisi sovellettava eräänlaista omistajuutta laajempaan YK-yhteisöön nähden. Omistajuutta täytyy kuitenkin tasapainottaa liittämällä siihen vastuu, ja pääsihteerin näkemys, jonka mukaan jäsenyyttä hakevien valtioiden olisi annettava vahva näyttö sitoutumisestaan keskeisiin ihmisoikeuksia koskeviin arvoihin, on myönteinen vaatimus myös neuvoston jäsenyyden tuomien velvoitteiden näkökulmasta. 
On selvää, että turvallisuusneuvoston uudistaminen on eräs ajankohtaisen YK:n uudistamista koskevan keskustelun näkyvistä elementeistä. Panen kiinnostuneena merkille päätöslauselmaan sisältyvät EU:n paikan perustamista koskevat ehdotukset. Vaikka turvallisuusneuvoston uudistaminen luonnollisesti on erittäin tärkeä asia, sen ei pidä antaa pysäyttää välttämätöntä uudistusprosessia muissa YK:n instituutioissa tai muilla alueilla, joilla edistystä tarvitaan. Haluaisin pyytää YK:n kaikkia jäsenvaltioita tekemään kaiken voitavansa varmistaakseen, että tällaista lamaantumista ei tapahdu. 
Komissio antaa täyden tukensa ympäristökysymysten sisällyttämiselle paremmin koko YK:n järjestelmään, mihin kuuluu myös YK:n ympäristöjärjestön perustaminen, ja toteaa ilolla, että Euroopan unionilla on asiasta samanlainen käsitys. 
Lopuksi haluan ilmaista tyytyväisyyteni siitä suuresta yksimielisyydestä, joka välillämme on monista asiaan liittyvistä avainkysymyksistä. Lisäksi haluan korostaa komission päättäväisyyttä jatkaa työtä hyvien tulosten saavuttamiseksi syyskuussa ja varmistaa huippukokouksen tuloksen täytäntöönpano.
Armin Laschet,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri Schmit, arvoisa komission jäsen Borg, hyvät kollegat, aikana, jolloin Euroopan unioni joutuu käymään läpi ja keskustelemaan kriisistä toisensa jälkeen, vahvistus uskosta tehokkaaseen monenvälisyyteen ja voimakkaaseen Yhdistyneisiin Kansakuntiin on tunnustus, johon useimmat täällä parlamentissa yhdessä neuvoston ja komission kanssa voivat yhtyä. Euroopan unionin tulisi antaa syyskuussa New Yorkissa selvä viesti siitä, että se haluaa uudistusta ja paremmin toimivia instituutioita, ja että se rohkaisee Kofi Annania jatkamaan tällä tiellä.
Mielestäni tässä on tyypillinen esimerkki, jonka voisimme esittää niille kansalaisille, jotka ajattelevat, että asioita voitaisiin ratkaista enemmän kansallisvaltioiden tasolla. Kuitenkin haasteet, jotka meillä on edessämme, eivät anna muuta vaihtoehtoa kuin toimia maailmanlaajuisesti. Jos aiomme taistella terrorismia vastaan, tarttua sortuvien valtioiden ongelmaan, reagoida maailmanlaajuisen ilmastonmuutoksen aiheuttamaan tilanteeseen ja taistella maailman ihmisoikeuksien ja demokratian puolesta, tarvitsemme vahvaa YK:ta.
Sen vuoksi parlamentin ulkoasiainvaliokunta on huomenna täysistunnolle esitettävässä mietinnössä keskittynyt käsittelemään korkean tason paneelin ehdotuksia. Koska olemme hyväksyneet YK:ta käsittelevän mietinnön viime vuonna, emme ole laatineet uutta mietintöä, vaan olemme paneutuneet konkreettisesti korkean tason paneelin ehdotuksiin. Tällöin mielessämme on ollut hyvin keskeisenä yhteinen turvallisuus. Yhdistyneiden Kansakuntien uudistuksen kantavina voimina tulisi olla ennaltaehkäisy, tietoisuus ja yhteisvastuu. 
Toinen tärkeä asia oli vapaus puutteesta, siis uudenlainen kehityspolitiikka, joka tänä vuonna yhdistyy erittäin hyvin vuoden 2000 vuosituhattavoitteiden viisivuotispäivään. 
Kolmas kannaltamme tärkeä seikka on, että instituutiot uudistetaan ja niistä tehdään edustavampia ja tehokkaampia. Niinpä olemmekin toistaneet vaatimuksemme Euroopalle saatavasta paikasta. Tiedämme, että ei ole realistista odottaa tätä saavutettavaksi syyskuuhun mennessä, mutta vaikka Eurooppa ei saisikaan paikkaansa, haluamme olla vahvemmin läsnä. Jos uusia paikkoja ylipäätään tulee, haluamme ne Euroopan unionille, joka sitten nimittää edustajansa turvallisuusneuvostoon. Se olisi pieni signaali siitä, että asiat ovat menossa oikeaan suuntaan. 
Yhdistyneitä Kansakuntia ei voi uudistaa sen pääsihteeri, uudistaminen on valtioiden tehtävä. Siksi vetoamme Eurooppa-neuvostoon, että siihen kuuluvat valtiot toimisivat yhdessä ja tukisivat Kofi Annania hänen uudistusohjelmassaan. 
Jo Leinen,
   .  Arvoisa puhemies, hyvä kollegat, maailmanlaajuinen talous vaatii maailmanlaajuista politiikkaa. Yhdistyneiden Kansakuntien vahvistaminen on oikea vastaus niihin haasteisiin, joita kansainvälisellä yhteisöllä on kohdattavanaan 2000-luvulla. Olen iloinen, että parlamentti on asiassa näin yksimielinen, ja kiitän jäsen Laschetia hänen mietinnöstään. Näemme yli puoluerajojen asiat samalla tavalla. 
Euroopan parlamentin sosialistiryhmä pitää tärkeänä, että uudistusta ei rajoiteta pelkästään instituutioihin, vaan uudistuksen tavoitteeksi asetetaan myös YK:n vahvistaminen sen tehtävien hoidossa. Eräs tulevien vuosien keskeisistä tavoitteista on vuosituhattavoitteiden saavuttaminen. Meidän on onnistuttava vuoteen 2015 mennessä puolittamaan köyhyys, lukutaidottomuus ja vakavat sairaudet. Jos onnistumme siinä, edistämme maailman rauhaa ja vakautta.
YK:n asemaa rauhanturvatehtävissä ja kriisinhallinnassa on vahvistettava. Tästä on tehty useita ehdotuksia, jotka vaihtelevat terrorismin vastaisesta yleissopimuksesta ja YK:n peruskirjan VII lukuun sisältyvästä oikeuksien siirtämisestä tunnustetuille alueellisille organisaatioille, kuten Afrikan unionille tai Euroopan unionille. Eikö kansojen tulisi ratkaista omia kriisejään omassa maanosassaan, ennen kuin muualta tuodut sinikypäräjoukot saapuvat sinne? 
Haluaisin vielä käsitellä tarvetta vahvistaa instituutioita. Tässä turvallisuusneuvosto on herkkä asia. Olemme yhtä mieltä siitä, että Euroopalla tulisi pitkällä aikavälillä olla paikka turvallisuusneuvostossa. Ehkä jo nyt löydetään sen vaihtuvia jäseniä varten järjestelmä, jossa Eurooppa-neuvosto valtuuttaisi jäsenvaltiot hoitamaan tämän velvollisuuden Euroopan unionin puolesta ja neuvotteluissa instituutioiden kanssa. 
YK:sta on myös tehtävä demokraattisempi. YK:hon on vaadittu parlamentaarista yleiskokousta. Käyttäkäämme tätä mahdollisuutta, sillä sitä ei tule usein. Nyt on aika saada paketti valmiiksi! 
Alexander Lambsdorff,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, vuosi 2004 oli maailmanjärjestön kannalta erittäin vaikea. Siksi vuodesta 2005 tulee Yhdistyneille Kansakunnille entistäkin ratkaisevampi. Tahto uudistaa järjestö perusteellisesti ei ole koskaan ennen ollut näin vahva, ja myös uudistamisen tarve on entistäkin suurempi. Puheenvuoron jo käyttäneiden jäsenten Leinenin ja Laschetin tavoin olen iloinen siitä, että asiasta vallitsee laaja yksimielisyys: sitoutuminen vuosituhattavoitteisiin on asia, johon me kaikki voimme yhtyä. Myös tavoite saavuttaa parempia synergiaetuja konfliktienestossa, rauhanpalauttamisessa ja rauhanturvaamisessa on meille kaikille yhteinen. Olemme yhtä mieltä siitä, että tähän tarvitaan parempia resursseja ja niitä tarvitaan lisää. Tapahtumiin kriisialueilla on reagoitava nopeammin ja toimintaan osallistumisesta on luotava selvät säännöt. Akuuttien uhkien, kuten joukkotuhoaseiden nopean lisääntymisen ollessa kyseessä tarvitaan selvästi määriteltyjen ja kansainvälisesti tunnustettujen sääntöjen ohella poliittista tahtoa toimia. Tässä valmisteilla oleva kansainvälinen oikeusnormisto, jonka mukaan meillä on velvollisuus suojella muita, on ratkaiseva askel eteenpäin. 
Vaikein tehtävä on YK:n instituutioiden uudistaminen. Yleiskokouksesta pitää saada tuloksekkaampi. Sen pitää omistautua taas oleellisille keskusteluille ja käydä vähemmän vuodesta toiseen toistuvia sisällöttömiä keskusteluja, joista ei ole konkreettisia tuloksia. Myös talous- ja sosiaalineuvoston on tehtävä huomattavasti parempaa työtä tehtäviensä hoitamiseksi. 
Myös turvallisuusneuvostoa on uudistettava. Ulkoasiainvaliokunta jätti 24. kesäkuuta parlamentin käsiteltäväksi hyväksymänsä asiaa koskevan päätöslauselman. Olemme yksimielisiä siitä, että yhteinen visiomme on pysyvä paikka. Tiedämme kuitenkin myös, että oikeudelliset ja institutionaaliset olosuhteet eivät – erityisesti kansanäänestysten epäonnistumisen jälkeen – mahdollista tällaista paikkaa tämän vuoden syyskuun puoleenväliin mennessä. Pitääkö meidän sen vuoksi viivyttää uudistusta? Ei, maailma ei odota EU:ta, ja sen vuoksi kaikkien EU:n jäsenvaltioiden pitää Yhdistyneiden Kansakuntien vuoksi ja monenvälisyyden vuoksi tukea uudistusta, vaikka kaikki eivät voikaan syyskuussa paikkaa saada. 
Järjestelmä, johon kollega Laschet viittasi ja jonka olemme yhdessä kehittäneet, tarkoittaa, että Euroopan paikat jaetaan tiiviissä neuvotteluissa EU:n kanssa. Voisin lisätä, että tämä keskustelu – erityisesti Ranskan kansanäänestyksen epäonnistumisen jälkeen – pitäisi pitää Brysselissä eikä Strasbourgissa. 
Frithjof Schmidt,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, käsillä on historiallinen tilaisuus uudistaa Yhdistyneet Kansakunnat perusteellisesti. Siinä Euroopalla voi ja pitää olla tärkeä rooli. Siksi on erittäin hyvä, että parlamentin enemmistö tukee asettumista YK:n uudistamista koskevan korkean tason paneelin raportin ja siihen perustuvan Kofi Annanin raportin taakse. Maailmanpolitiikan kannalta on tärkeää, että tämä raportti pannaan täytäntöön ja uudistaminen toteutuu. Olin hyvin iloinen kuullessani, että sekä neuvosto että komissio ovat sitoutuneet tähän. 
Uudistuksessa on neljä suurta ja ratkaisevaa kohtaa, joissa meidän on päästävä eteenpäin. Ensimmäinen on, että YK:n turvallisuusneuvosto uudistetaan ja sitä laajennetaan ja YK:n yksinoikeus vallankäyttöön määritellään selvästi ja yksiselitteisesti. Olisi erittäin hyvä asia, jos onnistuisimme turvallisuusneuvoston laajentamisesta käytävän keskustelun yhteydessä saamaan Euroopalle turvallisuusneuvostopaikan ja pääsisimme eurooppalaisen politiikan edustuksen todelliseen rakennemuutokseen. 
Toinen kohta on kansainvälisen kehityspolitiikan muuttaminen aidoksi kansainväliseksi rakennepolitiikaksi. Keskeinen väline tässä on Yhdistyneiden Kansakuntien talous- ja sosiaalineuvoston Ecosocin vahvistaminen ja merkityksen lisääminen, ja tiivis yhteistyö sen ja G20-ryhmän kesken voisi todellakin kylvää siemenen ja luoda perustan uudelle maailman talousneuvostolle, joka voisi ohjata maailmantaloutta kohti kestävää politiikkaa.
Kolmas kohta on, että YK:n ympäristöohjelmat on muutettava todelliseksi YK:n ympäristöjärjestöksi, joka on vakaalla pohjalla ja hyvin organisoitu. Tämä on suuri tehtävä.
Neljäs kohta on hyvin tärkeä: ihmisoikeuskomissio olisi korotettava pysyväksi ihmisoikeusneuvostoksi, jonka yleiskokous valitsee. 
Turvallisuuspolitiikka, kehityspolitiikka, ympäristöpolitiikka – nämä ovat neljä pilaria, joiden alalla meidän pitää päästä eteenpäin. 
Luisa Morgantini,
   . Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Yhdistyneet Kansakunnat on 60 vuoden ikäisenä nuorempi kuin minä, mutta toivon vilpittömästi, että se elää meitä kaikkia pitempään ja voi olla näkemässä kehityksen, demokratian ja oikeudenmukaisuuden toteutuvan maailman ihmisille. 
Toisen maailmansodan tuoma hävitys, natsien joukkomurhien kauheus ja ainutlaatuisuus, miljoonien ihmisten ja sotilaiden kuolemat, puhumattakaan Hiroshimaan ja Nagasakiin tehdyistä rankaisematta jääneistä atomipommihyökkäyksistä – nämä tapahtumat synnyttivät toivon ja lupauksen, että Yhdistyneisiin Kansakuntiin kuuluvat kansat voivat olla varmoja siitä, että niillä on väline, jolla sodat siirtyvät historiaan. Siitä on nyt kulunut pitkä aika. YK on menettänyt tehokkuuttaan ja merkittäviä maita on ollut pyrkimässä sen upottamiseen – tarvitsee vain ajatella ehkäiseviä ja humanitaarisia sotia, jotka todellisuudessa ovat olleet tappavien aseiden, käytännössä joukkotuhoaseiden kokeiluja. 
Uudistaminen, tai pikemminkin Yhdistyneiden Kansakuntien uudelleenperustaminen, on ratkaisevan tärkeää. Järjestön on palattava tilanteeseen, missä se voi ylläpitää rauhaa oikeusjärjestykseen perustuvin keinoin, edistää aseidenriisuntaa, taistella köyhyyttä vastaan ja ylläpitää demokratiaa. Demokratian ylläpitäminen merkitsee myös avoimuuden ja osallistumisen takaamista, mikä ei koske vain kansallisia hallituksia, vaan myös väestöä ja kansalaisyhteiskuntaa.
Jäsen Laschetin mietintö on tärkeä, ja tärkeää on myös parlamentin aktiivinen toiminta Yhdistyneiden Kansakuntien vahvistamiseksi ja koordinoimiseksi. Kannatan jäsenen ehdotuksia, joiden mukaan on lujitettava sitoutumista ihmisoikeuksien puolustamiseen, luonnon- ja ympäristönsuojeluun, taisteluun köyhyyttä vastaan ja vahvistettava talous- ja sosiaalineuvostoa (Ecosoc). Kaikki nämä ovat olennaisia sitoumuksia, myös vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamisen kannalta. Jäsen Laschet puhui käsitteestä vapaus puutteesta ja tarpeesta rohkaista Kofi Annania selvästi ja määrätietoisesti jatkamaan Boutros Boutros-Khalin vuonna 1992 laatimaa rauhansuunnitelmaa. 
Lopuksi haluaisin korostaa erästä olennaista asiaa, nimittäin turvallisuusneuvoston täydellistä anakronismia ja neuvoston epädemokraattista luonnetta, jonka symbolina on veto-oikeus. Mielestäni on tärkeää pyrkiä sen poistamiseen sekä siihen, että Euroopan unionia edustaa yksi ääni, kuten muitakin maanosia. 
Paul Marie Coûteaux,
   – Arvoisa puhemies, olemme melko erikoisessa tilanteessa, kun keskustelemme tänä iltapäivänä hankkeesta, joka on merkityksetön tällä foorumilla, koska sillä ei ole oikeutta keskustella siitä. Sivuutan hankkeen, YK:n uudistamisen, tyhjyyden: kun minulla vuonna 1992 oli ensi kerran kunnia palvella maatani YK:ssa, YK:n uudistaminen oli keskusteltavana jo silloin. Se on vanha tarina! Tosiasia on, että YK perustuu turvallisuusneuvostoon, joka puolestaan perustuu sen pysyviin jäseniin, ja ne ovat vieneet YK:n niin pitkälle kuin se voi mennä – usein hyvässä mutta joskus myös pahassa. Eurooppaa YK:ssa edustavat vaihtuvat vuorottelevat jäsenet, ja kahdella suurella voimatekijällä, nimittäin Isolla-Britannialla ja Ranskalla on veto-oikeus. Mikään muu rakenne ei näytä mahdolliselta. 
Tämä ei kuitenkaan ole pahin näkökohta. Euroopan parlamentilla ei ole toimivaltaa keskustella tästä asiasta, eikä edes – kuten jäsen Laschet sanoi jokseenkin naurettavasti – lähettää viestejä New Yorkiin. Se on täysin mieletöntä. Suvereeni Ranskan valtuuskuntamme ei osallistu huomenna äänestykseen protestina sille, että parlamentti toimii määrätietoisesti ikään kuin se voisi omia itselleen valtioiden valtaoikeudet, ja, mikä vielä pahempi, ikään kuin mitään kansanäänestystä ei olisi ollut, toisin sanoen ikään kuin perustuslakia ei olisi kuopattu. 
Varoitan teitä vakavasti kollektiivisesta vallan väärinkäytöstä: käyttäydymme aivan kuin meillä olisi jonakin päivänä perustuslaki, yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka tai Euroopan ulkoministeri. Niitä ei tule koskaan! Ihmiset eivät halua niitä. Ja jos niitä halutaan tyrkyttää heille väkisin, Euroopan kehityksen tulevaisuus perustuu vallankaappaukseen, jolloin kaikki päätöksemme käyvät laittomiksi, mikä saa aikaan sen mukaisen – ja epäilemättä voimakkaan – reagoinnin kansalaisissamme. 
Roberta Angelilli,
   . Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kesäkuun puolivälissä käynnistetään niin sanottujen G4-maiden hyökkäys, jolla aiotaan tuottaa yleiskokoukselle päätöslauselmaehdotus, jossa pysyvien jäsenten määrää lisätään yhteentoista ja YK:n 180 muuta jäsentä jätetään kilpailemaan vaihtuvista paikoista. Kyseisen ehdotuksen hyväksyminen lisää eroja YK:n jäsenvaltioiden välillä ja aiheuttaa veto-oikeuden laajentamisongelman, mihin liittyy turvallisuusneuvoston halvaantumisen uhka. Euroopan kannalta Saksan tulo neuvostoon puolestaan merkitsisi sitä, että hanke vakavaa ja vaikuttavaa ulkopolitiikkaa harjoittavasta Euroopasta hylätään lopullisesti. 
Italia, joka on aina ollut sitoutunut siihen, että Euroopan unionilla olisi yksi ainoa paikka, johtaa nyt UFC-ryhmää, joka vastustaa G4-ryhmän ehdotusta ja toivoo neuvoston uudelleenjärjestämistä alueelliselta pohjalta. Euroopan unioni voi saada vain tämäntyyppisellä uudistuksella sen aseman, joka sille kuuluu kansainvälisellä tasolla. Kansallinen egoismi on hylättävä, jos Euroopan unionille aiotaan tarjota uskottava poliittinen tulevaisuus. 
Jas Gawronski (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tiedämme kaikki, että YK:n ja erityisesti turvallisuusneuvoston uudistaminen on ehdottoman välttämätöntä. Kuitenkin jotta uudistus olisi tehokas, siitä pitää sopia mahdollisimman monien maiden kanssa, siitä pitää olla laaja yksimielisyys, uudistuksen pitää ilmentää alueellisuuden kasvavaa merkitystä kansainvälisissä suhteissa, eikä sitä pidä ajaa kiireellä läpi. 
Kuten jäsen Angelilli sanoi, tuomitsemme suunnitelmat uudistaa turvallisuusneuvosto niin sanotun G4-suunnitelman mukaan, koska tuloksena olisi Yhdistyneiden Kansakuntien tärkeimmän elimen heikkeneminen ja jähmettyminen sen nykyisissä vaikeuksissa. Mielestämme kaikilla mailla on oikeus toimia turvallisuusneuvostossa määräajoin toimitettavien vaalien avulla. Näin taataan, että monipuoliset alueelliset näkemykset ovat edustettuina. Tämän huomioon ottaen olemme pyytäneet erillistä äänestystä 19, 20 ja 21 kohdasta, jotta voimme poistaa eräitä monitulkintaisuuksia jäsen Laschetin joka tapauksessa erinomaisesta mietinnöstä. 
Euroopalle saatavasta paikasta on puhuttu paljon myös täällä parlamentissa. Se kuitenkin vaatii, että Euroopalla on oma yhteinen ulkopolitiikka. Mielestäni olemme yhä vielä hyvin kaukana tuosta tavoitteesta. Lisäksi on selvää, että äskettäinen kaksinkertainen "ei" perustuslakia koskevissa kansanäänestyksissä on tehnyt tiestä vielä vaikeamman. Euroopan paikka saadaan jonakin päivänä, mutta tällä hetkellä suljemme sen pois ja olemme valtuuttamassa pysyvästi yhden jäsenvaltion edustamaan unionia, vaikka se syrjisi muita jäsenvaltioita ja vaikka Italialla siinä tapauksessa olisi täydet mahdollisuudet olla ehdokkaana.
Yhdistyneet Kansakunnat käy parhaillaan läpi hämmentäviä paljastuksia ja skandaaleja, jotka vahingoittavat sen mainetta. Sen vuoksi puhuessamme uudistuksista meidän ei pidä tarkastella vain turvallisuusneuvostoa, vaan myös – kuten tässä mietinnössä aivan oikein tehdään – Yhdistyneitä Kansakuntia kokonaisuudessaan. Yhdistyneet Kansakunnat on ollut monien vuosien ajan voimaton ja supervaltojen kilpailun rampauttama, ja sen on nyt jälleen kerran löydettävä uutta energiaa ja uutta eloa. 
Michel Rocard (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, Ranskan kansalaisena tunnen velvollisuudekseni aloittaa tämän puheen torjumalla kommentit, jotka kuulin juuri ranskalaisen kollegani suusta. Perustuslakihankkeen epäonnistuminen ei ole kaikkien meitä yhdistävien sopimusten loppu! Eurooppa on tehnyt riittävästi ansaitakseen oikeuden lähettää yhteisen viestin. Kollega Laschet, onnittelen teitä hyvästä mietinnöstä! Jos vallan väärinkäyttöä on – sitä sanaa todellakin käytettiin – sitä on se, että nautitaan Euroopan parlamentin jäsenen palkkaa ja sitten purraan ruokkivaa kättä, unohtaen kaikki ponnistelut, joita on tehty kuudenkymmenen vuoden aikana.
Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, arvoisa komission jäsen, kannatan tätä jäsen Laschetin mietintöä. Olen iloinen näinä Euroopan synkkinä aikoina voidessani todeta tämän harvinaisen lähenemisen hetken neuvoston, komission ja parlamentin välillä. Olen tyytyväinen, että saan antaa tunnustusta erinomaisesta mietinnöstä kollegalle, joka tavanomaista enemmän otti huomioon kollegojensa näkemykset, ja olen häpeissäni siitä, että meitä on täällä istunnossa vain 25 – seikka, joka tuskin parantaa keskustelumme uskottavuutta. 
Arvoisa puhemies, haluaisin antaa teille sanoman vietäväksi puheenjohtajavaltiolle. Voimme yrittää uudistaa Yhdistyneitä Kansakuntia, mutta olisi parempi aloittaa uudistaminen meistä itsestämme. Olen varma, että ne noin 700 kollegaa, jotka ovat poissa, eivät ole pelkästään viettämässä siestaa. He ovat työssä toimistoissaan. Meidän työmme on huonosti järjestetty. Tarvitsemme yhden tai kaksi suurta keskustelua täysistunnossa kuukausittain tässä rakennuksessa, ja lopusta pitäisi keskustella valiokunnissa. Niitä keskusteluja pitäisi käydä arvokkaista asioista. On mahdotonta muutamassa käytettävissä olevassa minuutissa tehdä analyysia tai ilmaista ajatuslinjaansa. 
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluaisin siksi sanoa – pyytäen anteeksi, että edustan parlamenttia, jota itse asiassa hieman häpeän – että päähuoleni on, että puolustamalla tätä hyvää mietintöä ja kaikkea sitä hyvää työtä, jota teemme yhdessä Euroopassa, voitte olla pyrkimässä väärään kohteeseen. On liian paljon tehtäviä, liian paljon tavoitteita. On totta, että Euroopalla on syynsä haluta turvallisuusneuvostopaikkaa. On totta, että aika ei ole kypsä, ja asia tätä nykyä on tuskin mahdollinen. Haluaisin antaa neuvon, ettette käyttäisi liikaa aikaa siihen ja kiinnittäisitte päähuomion asioihin, jotka ovat järkeviä ja mahdollisia ja joilla on todellista merkitystä, sekä niihin puoliin, joissa työmme, ja erityisesti Laschetin mietintö, on rakentava. Siteeraisin 2 artiklaa ja VII lukua, jotka koskevat peruskirjaan turvautumisen oikeuden siirtämistä paikallisille järjestöille. Tämä on merkittävä uudistus. Viittaisin myös huoltohallintoneuvoston muuttamiseen sortuneiden valtioiden neuvostoksi. Lopuksi mainitsisin 17 artiklan, johon tulisi sisällyttää viittaus yleiseen maailmanlaajuiseen omaisuuteen. Koska olen ylittänyt minulle myönnetyn ajan, lopetan tähän. 
Tämä kaikki on järjetöntä, koska me kaikki puhumme enemmän tai vähemmän samoista asioista. Älkää pyrkikö väärään tavoitteeseen. Keskittykää innovatiivisiin puoliin – ja pelkästään niihin – silloin olemme tehneet hyvän työn. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, olen kollegojeni tavoin sitä mieltä, että jos Yhdistyneiden Kansakuntien järjestöä ei olisi olemassa, se olisi keksittävä. Sama pätee muuten myös Euroopan unioniin. Tämä on tosiasia. On myös niin, että Yhdistyneitä Kansakuntia on uudistettava, aivan kuten mekin teemme Euroopan unionissa.
Etenkin Yhdistyneiden Kansakuntien tapauksessa tarvitaan selkeästi perinpohjaista ja välitöntä uudistusta pohjimmiltaan siitä syystä, että jäsenvaltiot kohdistavat järjestöön kaksitahoisia rajoituksia: ensinnäkin talousarvioon liittyviä ja toiseksi poliittisia rajoituksia. Korkean tason paneelin ja pääsihteeri Kofi Annanin raportit ovat mielestäni – ja olen tältä osin samaa mieltä jäsen Laschetin kanssa – erinomainen lähtökohta analyyseille ja keskustelulle. Tästä syystä kehotan myös komissiota ja neuvostoa ottamaan raportit huomioon riittävässä määrin.
On tärkeää pitää mielessä sodanvastaiset liikkeet ja erityisesti ne, jotka saivat meidät kyseenalaistamaan Irakissa käytävän sodan merkityksen. Olen sitä mieltä, että tämä uudistus on entistäkin tarpeellisempi nyt, kun puolustusmäärärahat ovat nousseet maailmanlaajuisesti miljardiin dollariin vuodessa, vaikka valtiot eivät toisaalta myönnä varoja vuosituhannen tavoitteiden saavuttamiseen. 
Michael Henry Nattrass (IND/DEM ).
   – Arvoisa puhemies, äskettäisessä Brokin mietinnössä väitettiin, että koko EU:lla pitäisi olla merkittävä asema YK:ssa. PPE-DE-ryhmän esittämässä tarkistuksessa vaadittiin, että EU:lle pitäisi taata paikka YK:n turvallisuusneuvostossa. Sana "taata" on ristiriidassa YK:n korkean tason paneelin näkemyksen kanssa. Paneelin mukaan mitään turvallisuusneuvoston kokoonpanossa tapahtuvia muutoksia ei pitäisi tulevaisuudessa pitää pysyvinä muutoksina. Molemmissa paneelin esittämissä turvallisuusneuvoston uudistamista koskevissa malleissa nykyiset pysyvät jäsenet saavat pitää paikkansa. Sitä eurofanaatikot eivät ota kuuleviin korviinsa. He haluavat EU:n tulevan Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan tilalle. Jopa Brokin mietinnössä kuitenkin myönnettiin, että EU:n merkityksen kasvaminen edellyttää uuden perustuslakisopimuksen voimaantuloa. Perustuslaki on kuollut. EU:lla ei ole oikeushenkilöllisyyttä, Eurooppa ei ole kansakunta, eikä sillä näin ollen ole paikkaa Yhdistyneissä Kansakunnissa. 
Nirj Deva (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, ei pidä koskaan unohtaa, että yhteinen etu on kansallinen etu erityisesti terrorismin täyttämässä maailmassa. 
Yhdistyneiden Kansakuntien tärkeimpiä tehtäviä on antaa apua maailman vähemmän kehittyneelle osalle. Lahjonta ja avoimuuden puute murentavat yleisön tukea. Yhdistyneiden Kansakuntien avustustoimintaa on uudistettava perusteellisesti. Internetiin liittyvä tekniikka on mahdollistanut ensimmäistä kertaa avoimuuden avunantajamaissa tapahtuvassa kansainvälisten avustusrahojen keräämisessä ja avun antamisessa vastaanottajamaissa. Meidän on voitava valvoa sitä, miten avustusrahat käytetään, tiili tiileltä. Kansalaisten tiiviimpi osallistuminen Internetin välityksellä antaa uutta pontta tehokkaalle avun antamiselle ja korostaa hallitusten, Yhdistyneiden Kansakuntien ja muiden kansalaisjärjestöjen vastuullisuutta. 
Yhteiskunnalliset selkkaukset ja räikeät ihmisoikeusrikkomukset ovat Yhdistyneiden Kansakuntien kehitystavoitteiden tärkeimpiä esteitä. Yksi ainoa sisällissota voi tuhota vuosikymmeniä kestäneen kehitystyön tulokset. Tästä syystä on olennaisen tärkeää tukea täysimääräisesti kansainvälisten rikostuomioistuinten toimia ja tehdä selväksi, että ihmiskunnan vastaisiin rikoksiin syyllistyvät joutuvat vastaamaan teoistaan henkilökohtaisesti. 
Yhdistyneiden Kansakuntien on osattava ennakoida ja ennaltaehkäistä. Sen on rakennettava ja ylläpidettävä rauhaa. Parlamentti hyväksyi 24. helmikuuta 2005 yksimielisesti päätöslauselman, jossa vaaditaan, että Nigerian on luovutettava Yhdistyneiden Kansakuntien kansainväliseen tuomioistuimeen Liberian entinen presidentti, joka on asetettu syytteeseen sotarikoksista Yhdistyneiden Kansakuntien Sierra Leonen erityistuomioistuimessa. Miksei Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvosto ole vahvistanut vaatimusta antamalla VII luvun mukaisen pakottavan päätöslauselman? Yhdistyneiden Kansakuntien ihmisoikeuskomissio on korvattava voimakkaammalla ihmisoikeusneuvostolla, ja sen jäsenyys on evättävä niiltä kansakunnilta, joiden ihmisoikeustilanne on heikko. 
Totean lopuksi, että Yhdistyneiden Kansakuntien on palattava juurilleen. Sen on uudistettava lamaantunutta byrokratiaa, luovuttava toimintakyvyttömästä komiteasta ja kohdistettava toimensa aktiiviseen Yhdistyneiden Kansakuntien parlamentaariseen yleiskokoukseen, hyvää hallintotapaa ja demokratiaa edistävään yksikköön. Sen on ilmennettävä kolmea pilaria: rauhaa ja turvallisuutta, oikeudenmukaisuutta ja ihmisoikeuksia sekä kehitystä. 
Alexandra Dobolyi (PSE ).
   –Haluan ensinnäkin onnitella jäsen Laschetia hänen erinomaisesta mietinnöstään ja YK:n työryhmää, joka osallistui myös mietinnön laatimiseen. YK:n uudistaminen on välttämätöntä, koska se on ainoa monenvälinen järjestö, joka pystyy vastaamaan uuden aikakauden haasteisiin tehokkaasti ja menestyksellisesti. Osana uudistusprosessia edellytetään turvallisuusneuvoston jäsenmäärän, sen toimialan ja keinojen uudistamista sekä niiden mukauttamista uusiin haasteisiin. Ainoa mahdollinen tapa ratkaista ongelmat on omaksua yhdennetty lähestymistapa, jossa otetaan huomioon taloudelliset, sosiaaliset, kehitykseen, turvallisuuteen ja ihmisoikeuksiin liittyvät ulottuvuudet. 
On muistettava, että pyrkimykset uudistaa YK:ta sekä yhteiset turvallisuuteen ja toimielimiin liittyvät uudistukset, joiden tarkoituksena on edistää vuosituhannen kehitystavoitteiden toteutumista, täydentävät toisiaan tiiviisti. Suhtaudun näin ollen myönteisesti kehitysministerien päätökseen varojen osoittamisesta tähän tarkoitukseen. Vuosituhannen kehitystavoitteissa asetettujen päämäärien saavuttaminen on Euroopan kannalta ratkaisevan tärkeää globalisoituneessa maailmassa. Köyhyyden vähentäminen, nälänhädän tosiasiallinen poistaminen ja juomavesitarpeiden täyttäminen ovat kaikki olennaisen tärkeitä asioita, eikä ongelmien ratkaisemisen lykkääminen ole vaihtoehto. Uhat ovat välittömiä ja monitahoisia. Uudistusten menestyksellinen toteuttaminen onkin nyt kiireellisempää kuin koskaan aiemmin. 
Hélène Flautre (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, omistan nämä muutamat sanat erittäin tärkeälle asialle eli Yhdistyneiden Kansakuntien ihmisoikeusohjelman uudistamiselle. Minua ilahduttaa ei ainoastaan täällä parlamentissa vaan myös komissiossa ja neuvostossa se, että YK:n ihmisoikeustilanteen arvioinnissa käyttämien välineiden uudistamisessa on nousemassa esiin yleinen suuntaus ja että tämä suuntaus on yhteneväinen nyt aloitetun työn kanssa. Viittaan tällä YK:n pääsihteerin ehdottamaan pakettiin ja toimintasuunnitelmaan, jonka korkea komissaari Louise Arbour on äskettäin esittänyt Kofi Annanille. Nämä ovat erittäin mielenkiintoisia ehdotuksia, jotka ovat nähtävissä myös jäsen Laschetin erinomaisessa mietinnössä. 
Muutos pysyväksi neuvostoksi on selvästikin vallankumous YK:n ihmisoikeusjärjestelmän kannalta. Miksikö? Koska näin luodaan elin, joka pystyy painostamaan jatkuvasti ihmisoikeuksia rikkovia maita, ja kuten juuri totesimme, nämä rikkomukset uhkaavat pysyvästi turvallisuutta, kehitystä ja rauhaa. Kyse on ehdottoman välttämättömästä uudistuksesta. Uskon kaikkien olevan samaa mieltä korkean komissaarin yksikön käytettävissä olevien varojen lisäämisestä. 
Meidän on nähdäkseni myös tarkasteltava tämän neuvoston toiminnan merkittävyyttä ja sen työskentelytapoja. Tältä osin Euroopan parlamentin mietinnössä esitetty viittaus vertaisryhmäarviointiin eli muiden maiden tekemään arviointiin, joka on avoin, oikeudenmukainen ja tasapuolinen arviointitapa kaikkien maiden kannalta ja joka auttaa välttämään kaksinaismoralismin taakkaa, vaikuttaa olennaisen tärkeältä. 
Hélène Goudin (IND/DEM ).
   – Arvoisa puhemies, EU:n jäsenvaltiot suhtautuvat eri tavoin siihen, miten YK:n järjestelmää pitäisi uudistaa. Antakaa jäsenvaltioiden keskustella asiasta muiden YK:n jäsenten kanssa. Tätä keskustelua ei pitäisi käydä EU:n yhteistyön puitteissa vaan laajemmassa kansainvälisessä yhteydessä. On selvää, että YK:n järjestelmän uudistamista koskevan EU:n strategian tavoitteena on pääosin varjella eurooppalaisia etuja maailmanlaajuisten etujen sijaan. 
Päätöslauselmaesityksessä huomautetaan, että tavoitteena on, että EU-mailla olisi pitkällä aikavälillä yhtenäinen kanta turvallisuusneuvostossa. Emme kannata kyseistä ehdotusta. On selvää, että Euroopan maiden ulkopoliittiset kannat eroavat toisistaan. Tämä kävi erityisesti ilmi Irakin sodan yhteydessä. Ranska ja Iso-Britannia ovat esimerkkejä maista, jotka suhtautuvat usein eri lailla ulkopoliittisiin kysymyksiin. Olisiko ylipäätään mahdollista edustaa yhtenäistä eurooppalaista kantaa turvallisuusneuvostossa? Saisivatko pienet jäsenvaltiot, kuten Ruotsi, ääntään lainkaan kuuluviin? 
Francisco José Millán Mon (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan aloittaa kiittämällä esittelijä Laschetia hänen tekemästään työstä. On vaikeaa päästä eri ryhmien ja valtuuskuntien väliseen laajaan yhteisymmärrykseen niin monimutkaisesta asiasta kuin Yhdistyneiden Kansakuntien uudistuksesta. Tähän uudistukseen liittyy monia tärkeitä asioita. 
Tyydyn tarkastelemaan lähinnä kolmea näkökulmaa. Aloitan tosiasiallisen monenvälisyyden tarpeesta, jotta kansainvälisen yhteisön ongelmat voidaan ratkaista. Mikään yksittäinen maa tai maaryhmä ei voi määrätä kaikesta, vaan asiaa on lähestyttävä monenvälisesti. Se taas edellyttää edustuksellisia ja tehokkaita elimiä. Tästä syystä Yhdistyneiden Kansakuntien uudistus on tärkeä ja tarpeellinen. 
Mainitsen toiseksi Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston uudistuksen. Kyseinen elin on olennaisen tärkeä pyrittäessä ylläpitämään kansainvälistä rauhaa ja turvallisuutta. Turvallisuusneuvoston edustuksellisuutta on lisättävä ja toimintaa parannettava, mutta niin sanottu "malli A" eli pysyvien jäsenten määrän lisääminen ei ole mielestäni paras ratkaisu, koska se on mielestäni ajatuksena melko vanhentunut. 
Yksi olennaisen tärkeä tavoite, joka on esitetty selvästi Laschetin mietinnössä, on se, että Euroopan unionin pitäisi olla Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston jäsen. Tämä tavoite on täysin yhteneväinen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan ajatuksen kanssa, ja tämä korostuu entisestään, jos perustuslakisopimus tulee voimaan. Jos lopullinen New Yorkissa hyväksyttävä malli tarkoittaa kuitenkin uusien pysyvien jäsenten ottamista turvallisuusneuvostoon, uuden paikan pitäisi mielestäni kuulua Euroopan unionille. 
Pidän erityisen hämmästyttävänä sitä, että vaikka puhumme paljon yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta tai tulevasta ulkoasiainministeristä, tästä asiasta ei, yllättävää kyllä, keskustella Euroopan unionin neuvostossa. Neuvostossa ei keskustella Euroopan unionin jäsenyydestä Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvostossa, eikä neuvoston edustaja – en tiedä, kuunteleeko hän – näytä tänäänkään maininneen asiaa. 
Kun otetaan huomioon Yhdistyneiden Kansakuntien järjestön ja erityisesti sen turvallisuusneuvoston uudistamisen perustava merkitys, olen sitä mieltä, että uudistus pitäisi hyväksyä mahdollisimman laajan yhteisymmärryksen vallitessa. Näin merkittävään uudistukseen ei pidä ryhtyä vain kahden kolmasosan enemmistöllä, koska se ei ole järkevää. Tarvitsemme laajempaa yhteisymmärrystä.
Kolmanneksi olen tyytyväinen siihen, että mietinnössä korostetaan terrorismin torjuntaa. Tässä yhteydessä en korosta pelkästään päätöslauselmaa 1373 vaan myös terrorismin uhrien auttamisen tärkeyttä. Päätöslauselmassa 1566 on myös otettu ensimmäinen askel tähän suuntaan. 
Meidän on jatkettava parannusten tekemistä ja edistymistä tähän suuntaan. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, sodanjälkeinen voimatasapaino, joka on ollut nähtävissä YK:n toimielimissä, ovat nyt muuttunut. Uudet kansainväliset ongelmat ja haasteet uhkaavat maailman rauhaa ja vakautta. Kansainvälistä järjestelmää hallitsevat kaikkivoiva Yhdysvallat ja sen yksipuolinen käsitys kansainvälisten ongelmien ratkaisemisesta. YK:n legitimoiva merkitys on vähentynyt, samalla kun sen tehokkuus ja uskottavuus ovat heikentyneet uhkaavasti. Ihmiskunta tarvitsee uuden, demokraattisen, monenvälisen järjestelmän, joka ilmentää tämänhetkistä maantieteellistä ja poliittista todellisuutta. Tästä syystä rauhaan, vapauteen, demokratiaan, kasvuun ja oikeudenmukaisuuteen perustuva maailma edellyttää YK:n uudistamista. 
YK:n pääsihteerin laatima raportti ja hänen ehdottamansa uudistukset ovat rohkea vastaus aikamme haasteisiin. Laschetin mietinnössä edetään myös samaan suuntaan. Tavoitteita ei kuitenkaan voida saavuttaa minkäänlaisten uudistusten avulla, ellei YK saa takaisin uskottavuutta, jonka se on menettänyt päätöslauselmiensa soveltamisen osalta. Ratkaisevia päätöslauselmia, jotka liittyvät rauhaan ja vakauteen, ei ole sovellettu sillä verukkeella, että on huomioitu vallitseva kansainvälinen taloudellinen tilanne ja suurvaltojen edut. Tähän mennessä YK:n päätöslauselmia on sovellettu valikoiden, ja mielestäni on vakavaa, ettei tätä asiaa ole käsitelty Laschetin mietinnössä. 
Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Kofi Annan totesi, että ympäristötuhot, vesipula ja ilmastonmuutoksen vaikutukset tappavat nyt enemmän ihmisiä kuin terroristi-iskut. Vaikka YK:n ehdottamat ympäristöuudistukset ovatkin mainitsemisen arvoisia, ne eivät vielä vastaa maapalloon kohdistuvia haasteita siitä huolimatta, että YK on vastuussa varojen osoittamisesta sellaisten ennustettujen katastrofien torjumiseksi, jotka tekevät miljoonista ihmisistä ekologisia pakolaisia. 
Kuka antaa kodin näille kodittomille kansakunnille, joiden maan meri on nielaissut? Mikä taho puolustaa luontoa Maailman kauppajärjestön kaupallisessa päätöksenteossa – elimen, joka on jo osoittanut, ettei se juurikaan kiinnitä huomiota ympäristötuhoihin?
Koska ympäristö ei ole hyödyke, ympäristönormit on asetettava kaupan edelle ja koska oikeudellisia suhteita on selkiytettävä, kun Maailman kauppajärjestön ja monenvälisten ympäristösopimuksien välisiä ristiriitoja sovitellaan Yhdistyneissä Kansakunnissa, YK:n ympäristöohjelma on muutettava maailmanlaajuiseksi ympäristöjärjestöksi yhteisen julkisen omaisuutemme, maapallon, suojelemiseksi. Kansainvälisen institutionaalisen tunnustamisen myötä kukaan ei voi enää paeta vastuutaan maapallolle ja tuleville sukupolville. 
Puhemies.
   Keskustelun päätteeksi on jätetty käsiteltäväksi päätöslauselmaesitys(1) työjärjestyksen 103 artiklan 2 kohdan mukaisesti. 
Joe Borg,
   . Arvoisa puhemies, kuten olen jo todennut aiemminkin, olemme samaa mieltä monista parlamentin näkemyksistä, jotka liittyvät Yhdistyneiden Kansakuntien uudistukseen. Olemme kaikki yhtä mieltä siitä, että voimakas ja tehokas Yhdistyneet Kansakunnat hyödyttää paitsi Euroopan unionia myös koko kansainvälistä yhteisöä. 
Voimme tukea monia pääsihteerin raportissa esitettyjä ehdotuksia. Kuten olen jo todennut, ensisijaisena tavoitteenamme on taata, että vuosituhannen tavoitteet saavutetaan menestyksellisemmin. Olemme yhtä sitoutuneita edistämään konfliktien jälkeistä rauhanrakentamista ja tuemme tästä syystä ehdotusta rauhaarakentavan komission perustamisesta välineeksi, jonka avulla täytetään konfliktien jälkeisten tilanteiden ja pitkän aikavälin kestävän rauhan välinen kuilu. 
Olemme sitoutuneet vankkumattomasti ihmisoikeuksien puolustamiseen, ja käsiteltävinä olevat ehdotukset ihmisoikeusneuvoston perustamisesta saavat täyden tukemme. Tuemme myös YK:n ympäristöjärjestön luomista. Sen avulla voimme lujittaa entisestään ympäristöalaan liittyvän toimintamme keskeistä painopistettä. 
Ilmastonmuutoksen osalta katsomme, että huippukokouksessa pitäisi vaatia laajempaa yhteistyötä ilmastonmuutosta tarkastelevan YK:n yleissopimuksen tavoitteiden saavuttamiseksi. Huippukokouksessa pitäisi tukea YK:n pääsihteerin ehdotuksia, joilla pyritään varmistamaan yhteensovitetut maailmanlaajuiset toimet ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi ja sellaisen kattavamman kansainvälisen kehyksen luomiseksi, jossa käsitellään ilmastonmuutosta vuoden 2012 jälkeenkin.
Komissio tukee täysin YK:n pääsihteerin raporttia, joka koskee ehdotusta kattavaksi terrorismia koskevaksi yleissopimukseksi, ja kehottaa jäsenvaltioita sopimaan terrorismin määritelmästä.
YK:n pääsihteeri korostaa raportissaan perustellusti, että pienaseiden ja kevytaseiden leviäminen uhkaa edelleen kansainvälistä turvallisuutta, ihmisten turvallisuutta ja sosiaalis-taloudellista vakautta. Huippukokouksessa pitäisi vastata YK:n pääsihteerin vetoomukseen yhteisymmärryksen aikaansaamiseksi oikeudellisesti sitovasta yleissopimuksesta, joka koskee pienaseiden merkitsemistä ja jäljittämistä, sekä vauhdittaa neuvotteluja välineestä, jolla torjutaan laitonta asekauppaa ja aseiden välittämistä. Komissio toivoo myös, että huippukokous johtaa kansainvälistä asekauppasopimusta koskevien neuvottelujen käynnistymiseen. 
Demokratiarahaston perustamista koskevasta ehdotuksesta totean, että se voisi tuottaa lisäarvoa. Tilanne voisi muuttua merkittävästi, jos rahastoa hyödynnettäisiin tärkeimpien prioriteettien yhteisessä määrittelyssä, yleisessä ohjelmoinnissa ja poliittisen ohjauksen antamisessa niille tukikelpoisille maille, jotka pyrkivät lujittamaan demokraattisia käytäntöjä. Nyt on ryhdyttävä toimiin, jotta rahastoon liittyvistä muodollisuuksista päästäisiin helpommin yhteisymmärrykseen. 
Komissio korostaa tarvetta palauttaa yleiskokouksen poliittinen asema ja vahvistaa sen roolia tärkeimpänä maailmanlaajuisena neuvotteluelimenä. Komissio on myös erityisen kiinnostunut YK:n talous- ja sosiaalineuvoston ECOSOCin uudistuksesta. Tuemme perinpohjaista uudistusta, jotta elimestä tulisi toimivampi, ja haluamme, että sen merkitystä vahvistetaan kaikissa kestävän kehityksen pilareissa. 
Jotkut jäsenet ottivat esiin turvallisuusneuvoston uudistuksen. Tämä on selvästi tärkeä ja keskeinen asia. Sen ei pitäisi kuitenkaan haitata kykyämme ryhtyä toimiin useilla muilla aloilla, joita olen korostanut. Panin jälleen merkille, että toistitte vetoomuksenne, joka koskee EU:n jäsenyyttä turvallisuusneuvostossa. 
Totean lopuksi, että Yhdistyneiden Kansakuntien uudistus ei ole institutionaalinen muutos vain pelkän muutoksen vuoksi. Tavoitteenamme on parantaa tämän maailmanlaajuisen järjestön kykyä vastata 2000-luvun haasteisiin ja Yhdistyneisiin Kansakuntiin kuuluvien kansojen pyrkimyksiin. Niiden alojen lujittaminen, joilla parlamentin, neuvoston ja komission välillä vallitsee yhteisymmärrys, parantaa entisestään mahdollisuuksiamme saavuttaa hyviä tuloksia tätä tärkeää elintä uudistettaessa. 

Nicolas Schmit,
    Arvoisa puhemies, olen kiitollinen komissiolle siitä, että sain nopeasti sijaisen lyhyen poissaoloni ajaksi. Neuvosto ottaa huomioon ehdotukset, ajatukset ja esitykset, joita on esitetty tämän parlamenttikeskustelun aikana ja jotka sisältyvät myös mietintöluonnokseen. Puheenjohtajavaltio tiedottaa luonnollisesti keskustelun pääkohdista tulevalle puheenjohtajavaltiolle, koska Euroopan unionin on nyt määriteltävä kantansa hyvissä ajoin ennen syyskuun huippukokousta. 
Olen sillä kannalla, kuten monet teistäkin, että YK on globalisoituneen maailman olennaisen tärkeä rakennuspalikka. Maailman tämänhetkisten ongelmien ratkaiseminen edellyttää lujaa ja tehokasta monenvälistä järjestelmää. Tästä syystä uudistusta ei pidä typistää kouralliseksi yksityiskohtia tai koskemaan harvoja kansallisia etuja. Euroopan unioni on, tai sen pitäisi olla, paras esimerkki siitä, että monenvälisyyden avulla voidaan ratkaista ongelmia, joihin ei enää löydy vastausta pelkästään kansallisella tasolla. 
Haluan myös palata ehdotukseen demokratiarahaston perustamisesta. Yhdistyneiden Kansakuntien ihmisoikeusjärjestelmää on uudistettava perin pohjin. Aivan liian usein käy niin – ja tästä on jo keskusteltu monta kertaa – että ihmisoikeuskomissiossa tapahtuu lähes järjettömiä asioita. Tästä syystä, ja jotta voidaan palauttaa laajempi luottamus ihmisoikeuksien suojelemiseen YK:n järjestelmän puitteissa, uudistukset ovat olennaisen tärkeitä. Tämä on mielestäni jälleen yksi sellainen ala, jolla Euroopan unioni voi seistä uudistusten etulinjassa kannustaen niitä ja saavuttaen myönteisiä tuloksia ja ratkaisuja. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla ovat seuraavaksi neuvoston ja komission julkilausumat transatlanttisista suhteista. 
Nicolas Schmit,
    Arvoisa puhemies, keskustelimme jokunen kuukausi sitten transatlanttisten suhteiden vahvistamisesta. Tämä tapahtui sen jälkeen, kun presidentti Bush oli vieraillut Euroopan toimielimissä ja oli tapahtunut transatlanttisten suhteiden niin sanottu uudelleenkäynnistäminen.
Nyt olemme loppukuussa pidettävän Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen huippukokouksen valmisteluvaiheessa. On tärkeää, että tässä huippukokouksessa saavutetaan kouriintuntuvia tuloksia, jotta presidentti Bushin vierailun aikana saavutetusta vuoropuhelun uudelleenkäynnistämisestä voisi tulla tosiasia. Tästä syystä haluan tuoda esille joitakin seikkoja, jotka näyttävät olevan erityisen tärkeitä vahvempien transatlanttisten suhteiden kehitykselle.
Ensiksi käsittelen Iranin kysymystä, joka oli tärkeällä sijalla presidentti Bushin vierailun asialistalla. Yhdysvaltain hallinto ei ole vain tukenut Euroopan aloitetta, vaan se on myös sopinut neuvotteluiden avaamisesta Iranin kanssa valtion jäsenyydestä Maailman kauppajärjestössä. Iranin jäsenyys kauppajärjestössä onkin tällä hetkellä olennainen osa Euroopan strategiaa. Katson siis, että tämän erittäin arkaluontoisen kysymyksen kohdalla olemme pystyneet osoittamaan, että Yhdysvaltojen ja Euroopan välinen yhteistyö voi tuottaa ratkaisuja. Olemme jopa pystyneet luomaan yhdessä yhtenäisen strategian, joka on sivumennen sanottuna ennen kaikkea eurooppalainen strategia.
Kuten tänä aamuna mainitsin, unioni ja Yhdysvallat ovat yhdessä järjestämässä Irakin jälleenrakentamista käsittelevää konferenssia, jonka puheenjohtajina ne toimivat vuorotellen. Päätös tästä julkaistiin presidentti Bushin vierailun aikana. Ilmoitus antoi meille mahdollisuuden osoittaa, että erimielisyydet Irakin tapauksesta on unohdettu. Yhdysvalloilla ja Euroopan unionilla on samat tavoitteet Irakin suhteen, nimittäin Irakin hallituksen auttaminen sen valtavassa jälleenrakennusurakassa ja ennen kaikkea maan turvallisuuden lujittaminen. Ministeritason konferenssiin saapuu yli 80 valtuuskuntaa, joista suuri osa tulee tilaisuuden aiheena olevalta alueelta. Irakin hallituksella on konferenssissa tärkeä osuus, joten sillä on mahdollisuus esitellä suunnitelmiaan ja keskustella taloudellisista ja poliittisista näkökohdista sekä turvallisuudesta läsnä olevan kansainvälisen yhteisön kanssa.
Sudanin tilannetta puitaessa Euroopan unioni vaati, että rikoksista ihmisyyttä vastaan vastuussa olevia tulisi rangaista, ja lisäksi se katsoi, että rangaistus olisi määrättävä kansainvälisessä rikostuomioistuimessa. Kuten tiedätte, unioni on eräs johtavista tahoista, jotka tukevat tätä oikeutta. Meille Sudan on tärkeä ennakkotapaus. Kyseinen rikosoikeus perustettiin juuri tämäntyyppisiä tilanteita varten. Jos asiaa ei olisi viety kansainväliseen rikostuomioistuimeen, olisi luotu valitettava ennakkotapaus, jota olisi ollut vaikea ohittaa tulevaisuudessa. Useiden viikkojen tiiviiden neuvottelujen jälkeen pääsimme kaikkien hyväksymään lopputulokseen, Sudanin tilanteen viemiseen kansainväliseen rikostuomioistuimeen, ja vielä ilman Yhdysvaltojen veto-oikeuden käyttämistä. Tässäkin tilanteessa Euroopan unioni vaikutti myönteisesti transatlanttisiin suhteisiin ja tehosti samalla monenvälisestä toimintaa.
Poliittisesta vuoropuhelusta Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välillä on tullut myös säännöllisempää ja taloudellisissa kysymyksissä strategisempaa. Ei pidä kuitenkaan unohtaa myöskään suuria ongelmia. Olemme kaikki tietoisia Boeingin ja Airbusin tapauksesta. Toivomme, että tulevassa huippukokouksessa pääsemme vielä tyydyttävään ratkaisuun ja vältämme tämän asian käsittelyn maailman kauppajärjestössä, jota seuraisi unionin ja Yhdysvaltojen välisten tulevien suhteiden hiipuminen.
Lisäksi olemme aloittaneet Aasiaa koskevan strategisen vuoropuhelun. On totta, että keskustelu Kiinan asevientikiellon purkamisesta on paljastanut, ettei Aasian strategisista muutoksista ole keskusteltu tarpeeksi. Vuoropuhelun aloittamisella on tuotava esiin yhteiset etumme ja autettava unionia vahvistamiaan omaa strategista ajatteluaan tämän tärkeän alueen suhteen, joka on nousussa sekä poliittisena että ennen kaikkea taloudellisena mahtina. Yhdysvaltojen kongressiin on hiljattain perustettu Euroopan Unionia käsittelevä foorumi. Toivottavasti otatte tilaisuudesta vaarin ja hyödynnätte yhdysvaltalaisten kollegojenne kasvavaa kiinnostusta Euroopan unionia kohtaan. Lainsäätäjien välinen vuoropuhelu on tärkeää, ja sitä pitäisi vahvistaa erityisesti, kun otetaan huomioon senaatin merkittävyys ulkopolitiikassa. Olen siksi sitä mieltä, että Euroopan parlamentin ja Yhdysvaltojen kongressin suhteiden kehittämisen pitäisi olla tavoitteiden tärkeysjärjestyksessä ylimmillä sijoilla.
Arvoisa puhemies, nämä esimerkit osoittavat, että transatlanttinen yhteistyö on voinut hyvin muutaman viime kuukauden aikana. Yhteistyö yhdysvaltalaisten kumppaneidemme kanssa on hyvin tärkeää tulevissa haasteissa. Esimerkeistäni näkyy, että voimme voittaa vaikeudet ja omaksua yhteisen lähestymistavan. Valmistelutyöt Washingtonissa 21. kesäkuuta pidettävää Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen huippukokousta varten ovat nyt siis käynnissä. Uskomme, että kokouksesta tulee merkittävä ja strateginen, keskittyyhän se kansainvälisten suhteiden ratkaiseviin kysymyksiin.
Tämän kuun alussa troikka tapasi Yhdysvaltain ulkoministerin Condoleezza Ricen samoissa merkeissä. Valmistelemme erinäisiä julkilausumaehdotuksia, joiden aiheina ovat Lähi-itä, kansainvälinen rauha ja turvallisuus, vapauden edistäminen, demokratia, oikeusvaltioperiaate, ihmisoikeudet sekä lisäksi Afrikka, ympäristö ja taloussuhteet. Kuten viimekin vuonna, toivomme voivamme käyttää näitä julkilausumia työn perustana. Huippukokouksen aikana käsitellään tärkeimpiä strategisia kysymyksiä, erityisesti Lähi-itää ja Itä-Eurooppaa, Balkanin aluetta, Kosovon tilannetta ja äskettäin keskusteltavana ollutta Yhdistyneiden Kansakuntien uudistusta. Yhdistyneitä Kansakuntia voidaan uudistaa vain Yhdysvaltojen tuella, ja uudistustyössä on vielä paljon tehtävää. Kuten mekin, Yhdysvallat epäilemättä tukee ehdotusta luoda rauhan rakentamisen komissio, mutta nyt sille on annettava konkreettisempi ja toiminnallisempi vastuualue. Euroopan unioni on kunnianhimoinen taloussuhteiden alalla, kuten juuri mainitsin.
Koska oma puheenjohtajuuskautemme on jo kokouksen aikaan ohi, seuraava EU:n puheenjohtajavaltio esittelee teille huippukokouksen tulokset. Luotan siihen, että presidentti Bushin vierailun aikana alkanut transatlanttisten suhteiden elpyminen voi jatkua myös huippukokouksessa. Uskon myös, että pystymme saavuttamaan kestäviä tuloksia, joiden varaan voidaan rakentaa Euroopan unionille tärkeitä transatlanttisia suhteita vakaalle pohjalle. 
Joe Borg,
   . Hyvät parlamentin jäsenet, kiitos tästä tilaisuudesta käyttää puheenvuoro parlamentin edessä hieman ennen vuosittaista Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välistä huippukokoustamme Washingtonissa 20. kesäkuuta. Totean heti aluksi, että ajattelemme samoin monesta päätöslauselmaesityksessänne esiin tuodusta kysymyksestä ja suhtaudumme myönteisesti Euroopan parlamentin tukeen transatlanttisten suhteiden vahvistamisessa.
Transatlanttiset suhteet ovat nyt käännekohdassa. Käsillä on uusi transatlanttisen yhteyden aikakausi. Viimeksi tämän vahvisti Condoleezza Rice sanoessaan, että nyt olemme laittamassa transatlanttista liittoutumaa töihin, emmekä vain jää analysoimaan sen tilaa. Nyt on oikea aika tällaiselle kehitykselle. Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen on globaaleina kumppaneina otettava ohjat vauraan ja turvallisen maailman rakentamisessa ja demokratian, ihmisoikeuksien ja oikeusvaltioperiaatteen edistämisessä. Meidän on yhdessä saatava aikaan yhteinen toimintasuunnitelma maailmanlaajuisten ongelmien ratkaisemiseksi mahdollisuuksien mukaan. Tämän viestin johtajamme pyrkivät epäilemättä välittämään tulevassa kesäkuun huippukokouksessa.
Presidentti Bushin onnistunut Brysselin vierailu viime helmikuussa osoitti, että Yhdysvaltojen hallinto on halukas yhteistyöhön ja kumppanuuteen Euroopan unionin kanssa. Vierailu merkitsi, että Irakista johtuneet ongelmat on unohdettu ja että olemme valmiita rakentavaan yhteistyöhön liittolaisina. Yhdysvaltojen asenne Euroopan unionia kohtaan on muuttunut yhä avoimemmaksi ja unionin huolenaiheita kuuntelevammaksi. Vaikka erimielisyyksiäkin on, opimme yhä paremmin ratkaisemaan ne puhumalla. Hyvä esimerkki tästä on hiljattain perustettu Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen strategisen vuoropuhelun foorumi Itä-Aasian tilanteesta. Sen puitteissa voidaan keskustella alueen turvallisuuteen, vaikkapa Kiinan nousuun, liittyvistä haasteista. Myös YK:n uudistuksen koordinointi jatkuu, ja tekemätöntä työtä on vielä paljon.
Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisessä huippukokouksessa 20. kesäkuuta keskitytään kolmeen maailmanlaajuiseen teemaan: demokraattisen hallintotavan ja ihmisoikeuksien edistämiseen maailmassa, kansalaistemme taloudellisen vaurauden kasvattamiseen sekä turvallisuuden ja kehitysyhteistyön puolustamiseen. Käsittelen kutakin teemaa muutamalla sanalla.
Demokratian ja vapauden edistäminen on presidentti Bushin toisen hallintokauden ulkopolitiikan ydin. Euroopan unionin ulkopolitiikka perustuu vahvasti YK:n periaatteisiin ja Euroopan turvallisuusstrategiaan, ja myös se pyrkii edistämään demokratiaa ja ihmisoikeuksia sekä oikeusvaltioperiaatetta. Demokratian edistäminen on edelleen keskeistä laajalti Lähi-idässä ja Välimeren alueella, joilla transatlanttinen yhteistyö on lisääntynyt tuntuvasti kuluneen kahdentoista kuukauden aikana.
Pian Washingtonin huippukokouksen jälkeen isännöimme Brysselissä yhdessä Yhdysvaltojen kanssa kansainvälistä konferenssia Irakin tilanteesta. Konferenssi on merkki yhtenäisestä kansainvälisestä tuesta Irakin hallitukselle ja kansalle, jotka ponnistelevat kohti vakautta ja jälleenrakentamista. Olemme myös keskustelleet päivittäin Libanonin vaaliprosessista, ja tuemme edelleen yhdessä Libanonin kansaa demokratian vakiinnuttamisessa. Israelin ja Palestiinan tilannetta ruotivan kvartetin sisäinen yhteistyömme on myös tiivistymässä.
Taloudellisen vaurauden teemasta totean, että Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen taloudet ovat maailman yhdentyneimmät, ja niille on etua maailman suurimmasta kauppa- ja investointisuhteesta. Voimme ja haluamme kuitenkin tehdä enemmän. Tämän toimintasuunnitelman edistämiseksi olemme yhdeksän kuukauden ajan kyselleet kaikkien asianosaisten näkemystä esteistä, joita he ovat kohdanneet transatlanttisessa kaupassa. Tulokset ovat luettavissa äskettäin julkaistusta komission tiedonannosta "EU:n ja Yhdysvaltojen kumppanuuden lujittaminen ja nykyistä avoimemmat markkinat 2000-lukua varten". Tiedonanto sisältää käytännön ehdotuksia unionin ja Yhdysvaltojen välisen kaupankäynnin ja investoinnin lisäämiseksi, ja tällä tavoin se edistää kilpailukykyä, kasvua ja työpaikkojen syntymistä molemmin puolin Atlanttia.
Ehdotuksemme jakautuvat kolmeen osa-alueeseen. Ensimmäinen on transatlanttisten markkinoiden sääntely, johon sisältyvät muiden muassa palvelut, investoinnit, julkiset hankinnat ja kilpailu. Toinen on osaamisen ja innovaatiotoiminnan edistäminen ja kolmas tarkoituksenmukaisempien ja luotettavampien rajamuodollisuuksien vireille paneminen kaupan ja investoinnin nopeuttamiseksi.
Sääntely-yhteistyön alalla on tarkoitus löytää tapoja, joilla sääntelyviranomaiset voisivat tehdä yhteistyötä jo varhaisessa vaiheessa tarpeettomien konfliktien ja kustannusten välttämiseksi ja lähentymisen edistämiseksi.
Toinen osa-alue, osaamisen ja innovoinnin edistäminen, on ratkaisevan tärkeä talouskasvun ja työpaikkojen luomisessa. Uudet teknologiat, erityisesti sähköinen kaupankäynti, Internetin hallinta ja mobiilipalvelut, kiinnostivat kovasti kyselyyn osallistuneita tahoja.
Kolmannessa osa-alueessa pyritään löytämään tasapaino tiukentuneiden turvallisuusvaatimusten ja avoimen kaupan ja henkilöliikenteen jatkumisen välille.
Tiedonannossamme käsitellään myös transatlanttisten suhteiden kokonaisrakennetta ja -tavoitteita. Tarkastelemme kysymystä siitä, millainen suhteidemme poliittisen profiilin pitäisi olla nyt, kun kymmenen vuotta on kulunut vuoden 1995 uuden transatlanttisen toimintaohjelman allekirjoittamisesta ja viisitoista vuotta vuoden 1990 transatlanttisen julistuksen allekirjoittamisesta. Olennaista on, että transatlanttisten suhteiden rakenteen ja tavoitteiden mukauttaminen nykyisiin haasteisiin varmistetaan.
Haluaisimme myös lainsäätäjien, eli Euroopan parlamentin ja Yhdysvaltojen kongressin, solmivan välilleen lujemmat siteet. Siksi ehdotamme transatlanttisen lainsäätäjien vuoropuhelun edistämistä niin, että siitä muodostuu itsenäinen transatlanttinen yleiskokous. Komissio on valmis auttamaan tarvittaessa, mutta tämänkaltaisen aloitteen on luonnollisesti tultava ennen kaikkea tältä parlamentilta ja Yhdysvaltojen kongressilta.
Huippukokouksen kolmas teema on turvallisuuden ja kehitysyhteistyön puolustaminen. Pyrimme jatkuvasti löytämään keinoja kansalaistemme turvallisuuden parantamiseksi terrorismia ja joukkotuhoaseiden määrän räjähdysmäistä kasvua vastaan. Samalla kannattaa kuitenkin muistaa, että nämä ilmiöt ovat vaatineet paljon runsaammin uhreja rajojemme ulko- kuin sisäpuolella. Sen vuoksi haluamme yhä määrätietoisemmin yhdessä Yhdysvaltojen kanssa toimia niin, että voimme levittää turvallisuutta sen kaikissa muodoissa ja auttaa kaikkialla kansoja vapautumaan jatkuvasta terrorismista ja väkivallasta.
Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen pitäisi yhdistää tietonsa ja kokemuksensa konfliktien ehkäisemisestä ja kriiseihin reagoimisesta. Kaikki mahdolliset siviilikriisinhallinnan ja sotilaallisen kriisinhallinnan välineet pitäisi ottaa käyttöön. Käynnissä olevista ja mahdollisista kriiseistä olisi keskusteltava säännöllisesti, ja yhteistyötä konfliktien jälkeisessä avustus- ja jälleenrakennustyössä olisi vahvistettava. Tositilanteisiin voitaisiin valmistautua yhteisharjoituksilla. Lisäksi voisimme yhdessä parantaa kansainvälisiä valmiuksia reagoida kriiseihin ja estää uusia kriisejä syntymästä. Euroopan unioni on halukas toimimaan yhteistyössä Yhdysvaltojen kanssa sekä siviilikriisinhallinnassa että sotilaallisessa kriisinhallinnassa.
Tiedostamme myös tarpeen torjua köyhyyttä, tauteja, korruptiota ja epävakautta, joita terroristit yrittävät käyttää hyväksi ja edistää. Vuosituhannen kehitystavoitteiden pitäisi olla etusijalla yhteisessä toimintasuunnitelmassamme.
Yhteenvetona totean, että komissio suhtautuu myönteisesti parlamentin päätöslauselmaesitykseen. Kuten jo mainitsin, olemme paljolti samaa mieltä. Lähestymme unionin ja Yhdysvaltojen suhteiden kehittämistä kunnianhimoisesti ja tulevaisuuteen katsoen, ja toimimme aktiivisesti päätöslauselmaesityksessä mainituilla aloilla.
Toimintasuunnitelma on hyvin haasteellinen. Odotamme tukea teiltä ja Yhdysvaltain kongressilta sen toteuttamisessa. 
Elmar Brok,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, tällaisena aikana, kun Euroopan unioni on heikoilla, katson, että meidän on tehtävä selväksi, miten tärkeinä transatlanttisia suhteita pidämme. Näiden suhteiden parantaminen auttaa meitä monin tavoin näyttämään toimintavalmiutemme selvemmin. Tuleva huippukokous on hyvin merkittävä siksi, että siellä sekä ratkaistaan kysymyksiä että pannaan tiettyjä prosesseja käyntiin.
Talouskysymyksissä yhteisymmärrys ja ratkaisut on löydettävä nopeammin, koska Atlantin molemmin puolin sijaitsevat suuret demokratiat ovat yhä taloudellisessa mielessä maailman suurvaltoja. Jos ne pystyvät edistämään kasvua, mikä olisi tärkeää työttömyyden vastaisessa taistelussa ja maailman yleistilanteen parantamisessa, sen pitäisi tapahtua monenkeskisen yhteistyön keinoin.
Edellinen on tärkeää myös yleisen poliittisen tilanteen kannalta. Maailman ratkaisemattomat tilanteet, ja niiden tuoma turvattomuus ja painostus osoittavat, että vain yhteisvoimin demokraattiset valtiot voivat löytää tilanteisiin ratkaisut. En viittaa tässä pelkästään Natoon vaan myös siihen, mitä Euroopan unioni on kyennyt saavuttamaan vastuullaan ja käyttämällä valtaansa ulko- ja turvallisuuspoliittisissa, oikeus- ja sisäpoliittisissa ja myös talouspoliittisissa kysymyksissä.
Nyt jää tehtäväksi löytää sopivat puitteet tämän politiikan kunnolliselle kehittämiselle. Ehdotetulla transatlanttisella kumppanuussopimuksella voi olla tärkeä rooli niiden luomisessa.
Mielenkiinnokseni huomasin lukiessani komission tiedonantoa, ettei siinä tuotu julki poliittista tukea tälle muutoin kuin Yhdysvaltojen kongressin ja Euroopan parlamentin osalta. Komissio näyttää pitävän näiden toimielinten tukea epäolennaisena asian kannalta.
Nyt olisikin pohdittava, pystymmekö ottamaan suuria edistysaskelia ja pienten yksityiskohtien ratkomisen sijasta valtuuttamaan huippukokouksen tutkimaan seuraavan kahdentoista kuukauden aikana tapoja, joilla näillä aloilla voidaan edistyä.
Yhdysvalloilla on sopimuksia lähes kaikkien kanssa ympäri maailman, kuten Euroopan unionillakin, mutta näiden kahden välillä ei sellaista ole. Kannattaisi miettiä jonkinlaisen sopimuksen solmimisen mahdollisuutta ja sitä kautta saada asioille parempi perusta. Emme varmaankaan halua uskoa seuraavaa kolmeakymmentä vuotta, että Airbus–Boeing-kiista oli kaikille puheillemme ja toimillemme keskeisintä. 
Jan Marinus Wiersma,
   .  Arvoisa puhemies, vaikka perustuslain tulevaisuus onkin epävarma Alankomaiden ja Ranskan äänestettyä lakia vastaan, toivomme Euroopan unionin pystyvän esiintymään yhtenäisenä Yhdysvaltojen rinnalla seuraavassa huippukokouksessa. Tiettyjen kysymysten kannalta on tärkeää, että Yhdysvallat ja Euroopan unioni pääsevät yhteisymmärrykseen. Maailma menee menojaan, eivätkä nämä kysymykset voi odottaa sisäisten ongelmiemme ratkaisemista.
Vaikkei käy kieltäminen, että Yhdysvaltojen ja Euroopan välinen ilmapiiri on parantunut, se ei tarkoita kaikkien ongelmien jäämistä taakse. Unionin on varmistettava, että se pystyy tekemään asiansa selväksi Yhdysvalloille. Huomenna hyväksyttävä päätöslauselma sisältää kokonaisen listan kysymyksiä, joiden pitäisi mielestämme olla kokouksen asialistalla. Esittelen tässä niistä kolme.
Ensimmäiseksi tuon esille kysymyksen menettelystä globalisaation suhteen. On mahdotonta tiivistää keskustelua tästä aiheesta kahteen minuuttiin, mutta on selvää, että Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen yhteinen painoarvo talouden alalla on tuonut molemmille vaikutusvaltaa ja suuren vastuun. Miten voimme sisällyttää kantaamme talouden globalisaatiosta kysymykset reilusta kaupasta, ympäristöstä ja sosiaalisemmasta ulottuvuudesta?
Toiseksi olen syvästi huolissani ydinaseteknologian leviämisestä ydinaseiden leviämisen estämistä koskevaa sopimusta arvioivan konferenssin epäonnistuttua. Aikaa vieneistä ja pitkällisistä valmisteluista huolimatta osallistuneet valtiot eivät päässeet sopimukseen, eikä vähiten Yhdysvaltojen valitseman linjan vuoksi. Kyseinen sopimus on ydinaseiden leviämisen estämisohjelman oikeudellinen peruste, ja näin ollen myös sen välttämätön edellytys. Nyt sopimus on mahdollisesti heikentynyt huomattavasti, minkä vaikutuksia ei voida katsoa läpi sormien. Kehotan siis unionin jäsenvaltioita ja Yhdysvaltoja esittämään toimenpiteitä, joilla saadaan pikaisesti palautettua luottamus ydinaseiden leviämisen estämistä koskevaan sopimukseen.
Kolmantena kysymyksenä on edelliseen läheisesti liittyvä YK:n uudistus, josta keskustellaan syksyllä. Olen tyytyväinen siihen, että neuvoston puheenjohtaja on selvillä tämän kysymyksen merkityksestä. Vaikka uudistuksen tarpeesta ollaan yleisesti yhtä mieltä, Yhdysvaltojen asema on edelleen epäselvä. Mielestäni tällä kysymyksellä testataan Yhdysvaltojen näkemyksiä monenvälisestä järjestelmästä ja jopa YK:n järjestelmästä kokonaisuutena. Toivon vilpittömästi, että Euroopan unioni saa kuulla lupauksia Yhdysvaltojen rakentavasta asemasta. 
Annemie Neyts-Uyttebroeck,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, EU:n edellisen lainsäädäntöelimen ja Yhdysvaltojen edellisen hallinnon aikaisen matalapaineen jälkeen Atlantin taivas alkaa jälleen kirkastua. Presidentti Bushin vierailu Euroopan unionissa ja joissakin sen jäsenvaltioissa näyttää ennustavan uutta aikakautta. Lienee tarpeetonta sanoa, että olisimme mielellään nähneet presidentti Bushin osallistuvan parlamentin istuntoon, mutta emme ole vielä luopuneet toivosta tämän suhteen.
Tärkeämpää kuitenkin on, että näytämme olevan yhtä mieltä unionin ja Yhdysvaltojen välisen suhteen vaikeiden aikojen lopettamisen ja uudistuneen yhteistyön perustamisen ehdoista. Yhteistyön on perustuttava keskinäiselle arvostukselle ja tasavertaisuudelle, ja siinä on otettava huomioon Yhdistyneiden kansakuntien, Maailman kauppajärjestön ja Naton monenvälinen näkökulma. Sanomattakin on selvää, että kauppakiistoihin mahdollisesti johtavia yksipuolisia aloitteita on vältettävä.
Vaikka Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestykset antavatkin aihetta pohdintaan ja mahdolliseen uudelleenarviointiin, niiden ei pidä antaa vaikuttaa kielteisesti tulevan huippukokouksen kulkuun. On korkea aika laajentaa kymmenen vuotta sitten perustettua uutta transatlanttista vuoropuhelua. Laajennetussa vuoropuhelussa meidän on myös voitava ilmaista huolemme Guantanamon vankileirin sietämättömistä olosuhteista ja yksipuolisista turvallisuusaloitteista mahdollisesti seuraavasta henkilökohtaisen vapauden ja yksityisyyden rajoittumisesta. Sekä Yhdysvallat että Euroopan unioni arvostavat valtavasti demokratian, hyvinvoinnin ja ihmisoikeuksien levittämistä kaikkialle maailmaan, vaikka levittämistavoista voidaankin olla eri mieltä. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että meidän tapamme olisivat huonompia.
Meillä on edessämme valtavia haasteita: maailman köyhyyden vähentäminen, taistelu tappavia tauteja vastaan, Lähi-idän rauhanprosessi ja niin kutsuttujen ratkaisemattomien konfliktien rauhanomainen ratkaiseminen. Toivon, että sekä Yhdysvallat että Euroopan unioni pystyvät yhdistämään voimansa tehokkaasti. 
Cem Özdemir,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, myös oma ryhmäni on iloinen siitä, että transatlanttisten suhteiden väliaikaisen kylmän kauden jälkeen asiat alkavat ilmeisesti olla taas oikeilla raiteilla. Kumppanusten Atlantin molemmin puolin on ymmärrettävä, kuinka paljon ne tarvitsevat toisiaan, jos niiden yhteisiä arvoja on tarkoitus puolustaa ja levittää vallitsemaan kautta maailman. Tämän vuoksi transatlanttinen huippukokous on hyvin merkittävä, koska se toivon mukaan auttaa meitä eteenpäin.
Olen tyytyväinen myös siihen, ettei unionin perustuslain hyväksymättä jättäminen Ranskassa ja Alankomaissa ole aiheuttanut vahingoniloa Yhdysvalloissa. Monet meistä varmasti odottivat toisenlaista reaktiota. Mielestäni tätä on pidettävä hyvänä enteenä.
Päätöslauselmaesityksessä on kuitenkin tällaisenaan muutamia epäkohtia, ja siksi ryhmäni on esittänyt siihen tarkistuksia, jotka esittelen nyt lyhyesti. Ne käsittelevät muun muassa ilmastonmuutosta. Tämänpäiväisissä uutisissa raportoitiin, ettei edes Tony Blair ole pystynyt saamaan Yhdysvaltoja tekemään myönnytyksiä ilmastonmuutoksen suhteen. Yhdysvallat estää valitettavasti vieläkin tehokkaat toimet ilmastonmuutosta vastaan juuri, kun alamme ymmärtää, miten vahva yhteys köyhyyden torjunnan ja ilmastonmuutoksen jarruttamisen välillä vallitsee.
Vielä muutama sana ihmisoikeuksista ja kansainvälisestä oikeudesta. Yhdysvalloissa senaattori Biden on jälleen korostanut, kuinka tärkeää Yhdysvaltojen julkisen imagon kannalta olisi sulkea Guantanamon vankileiri. Olemme taas saaneet lukea vankien kapinoivan Abu Ghraibissa. Nämä leirit ja muut laittomat leirit kaikkialla maailmassa on suljettava pikaisesti, koska ne ovat häpeäksi ja sotivat Yhdysvaltojen arvoja vastaan.
Jos halutaan taistella köyhyyttä vastaan, mielestäni on tärkeää, ettei palata entiseen ja aleta kilpailla siitä, kuka sijoittaa eniten asevarusteluun. Asevarusteluennätykset eivät saa olla se, josta aikakautemme muistetaan. Meidän on pyrittävä kaikin tavoin hoitamaan velvollisuutemme maailmaa kohtaan. 
Vittorio Agnoletto,
   . Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, mielestäni neuvoston kertomuksella, komission kertomuksella ja enemmistön poliittisista ryhmistä esittämällä esityksellä pyritään kaikilla löytämään yksimielisyys Yhdysvaltojen kanssa millä hinnalla hyvänsä, jopa hylkäämällä periaatteita, joihin Euroopan unionin perustukset ovat aina tukeutuneet.
Kyse on ihmisoikeuksista. Guantanamon tapaus ei esimerkiksi ole yksittäinen tapaus. Tästä on osoituksena vaikkapa Abu Ghraibin tilanne, jota yksikään puhuja ei ole maininnut, tai Yhdysvaltain salaisen palvelun tekemät vapaiden kansalaisten sieppaamiset Euroopan unionin maaperällä, joista suurimmat eurooppalaiset sanomalehdet ovat kertoneet. Emme näe emmekä kommentoi tätä millään lailla. Myöskään ennaltaehkäisevän sodankäynnin tuomitsemista ei ole mainittu, vaikka tämä sota on täysin kansainvälisen oikeuden vastaista. Lisäksi transatlanttisia suhteita rakennetaan ylistämällä jatkuvasti kaikkia liberalismin muotoja. Kuulin komission edustajan sanovan, että jopa palveluista on aikomus tehdä transatlanttisten suhteiden kauppatavaraa. Palvelut ovat onneksi tähän mennessä olleet Maailman kauppajärjestön sopimusten ulkopuolella, ja niitä pidetään edelleen oikeuksina eikä hyödykkeinä, joilla tehdään voittoa. 
Bastiaan Belder,
   .  Arvoisa puhemies, kuten neuvosto liiankin hyvin tietää, Euroopan parlamentti vastustaa edelleen ihmisoikeustilanteen vuoksi neuvoston aikomusta hylätä aseiden vientikielto Kiinan kansantasavaltaan. Viittaan päätöslauselmaesityksen 7 kappaleeseen. Vaikka tuenkin parlamentin kantaa, pidän sitä liian suppeana, koska siinä ei oteta lainkaan huomioon Taiwanin heikentynyttä sotilaallista tasapainoa eikä Itä-Aasian yleistä alueellista vakautta. Tämän geopoliittisen kehityksen takia Yhdysvallat on huolissaan siitä, että Eurooppa mahdollisesti kumoaisi asevientikiellon.
Jos Bryssel haluaa, ja se näyttää haluavan, antaa lyhyellä aikavälillä vastuun Kaukoidän rauhasta ja turvallisuudesta kokonaan Washingtonille, transatlanttisia suhteita uhkaa tulevaisuudessa uusi kriisi jatkoksi Irakin tapaukselle. Toivon, että Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen huippukokouksessa 20. kesäkuuta neuvosto todistaa tämän synkän tulevaisuudennäkymän vääräksi. Mutta millä tavoin? Se voisi jakaa vastuun Yhdysvaltojen kanssa ja todella ottaa vastuuta Aasian geopoliittisesta tasapainosta. Loppujen lopuksi Kiinan tärkeimpänä kauppakumppanina Euroopan unioni on sen velkaa itselleen. 
Marcin Libicki,
   . – Arvoisa puhemies, unionin ja Yhdysvaltojen suhteiden pitäisi perustua pääasiallisesti terveeseen kilpailuun talouden alalla. Euroopan unioni voi korjata kilpailun tuloksia vain, jos Euroopan taloutta ei rajoiteta monilla omituisilla valtioon, yhteiskuntaan ja verotukseen liittyvillä käsityksillä. Samaan tapaan voimme korjata Euroopan ja Yhdysvaltojen välisen yhteistyön tuloksia vain, jos yhteistyö perustuu Yhdysvalloille myönteiseen ulkopolitiikkaan.
Yhdysvallat toimii maailmanpolitiikassa tasapainottavana voimana. Ilman sitä maailmasta tulisi yksi suuri taistelukenttä. Yhdysvaltojen vastaiset ajatukset, joita erityisesti ranskalaiset poliitikot ilmaisevat säännöllisesti, eivät edistä Euroopan ja Yhdysvaltojen ystävällisiä välejä.
Kaksi vuotta sitten presidentti Chirac sanoi valtioille, jotka olivat tukeneet Yhdysvaltojen väliintuloa Irakissa, että heillä oli mennyt ohi hyvä tilaisuus pitää suunsa kiinni. Presidentti Chirac ja hänen edeltäjänsä presidentti Gisgard d’Estaing ovat syösseet Euroopan varsinaisen hämmennyksen valtaan tukemalla perustuslakia ennenaikaisesti ja näin hämärtäneet näkymän yhteisistä eurooppalaisista politiikoista. Nyt onkin meidän vuoromme sanoa Ranskan presidentille, että häneltä on mennyt ohi hyvä tilaisuus pitää suunsa kiinni, ja sama hänen äidinkielellään: " 
Philip Claeys (NI ).
    Arvoisa puhemies, transatlanttisista suhteista on keskusteltu aikaisemminkin useaan otteeseen. Juuri viime tammikuussa niistä pidettiin keskustelu, jota seurasi päätöslauselma, ja kesäkuun lopussa pidetään Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välinen huippukokous muutaman kerran mainitakseni. Tällainen toiminta on toki hyödyllistä ja kiinnostavaa, mutta suhteissa on edelleen parantamisen varaa erityisesti mentaliteetin muutoksen kautta. Olemme esimerkiksi kaikki samaa mieltä siitä, että terrorismin vastainen taistelu ja demokratian ja rauhan edistäminen maailmassa voi onnistua vain, jos kumppanuuttamme Yhdysvaltojen kanssa vahvistetaan yhteisten länsimaisten arvojemme pohjalta.
Näiden periaatteiden soveltaminen käytäntöön tuntuu kuitenkin poikkeuksetta epäonnistuvan. Eurooppa-neuvoston aikomus kumota Kiinan asevientikielto on tästä täydellinen esimerkki. Yhdysvaltojen vastustus näitä suunnitelmia kohtaan on aivan asianmukaista. On aivan turhaa antaa tyhjiä lupauksia demokratisoinnista muulle maailmalle, jos käytännössä teemme juuri päinvastoin tukemalla Kiinan hallintoa, joka toimii aivan yhtä itsevaltaisesti kuin silloin, kun se tukahdutti protestit Tiananmenin aukiolla. Meidän eurooppalaisten pitäisi silloin tällöin pohtia omaakin toimintaamme.
Tässä istunnossa Guantanamon tilanteesta on keskusteltu useaan otteeseen. En todellakaan kiellä, etteikö se olisi ongelma, mutta jatkuva jankuttaminen tästä aiheesta paljastaa oman tekopyhyytemme varsinkin, jos ajatellaan puutteita Euroopan terrorisminvastaisessa taistelussa.
Voimme olla vain tyytyväisiä presidentti Bushin ja Condoleezza Ricen perättäisten vierailujen positiivisiin tuloksiin. Tällä polulla on pysyttävä, mutta jos kunnioituksesta puhutaan, sen pitäisi olla molemminpuolista. 
João de Deus Pinheiro (PPE-DE ).
   – Aluksi haluan onnitella mietinnön laatijoita harvinaisesta saavutuksesta. Laadittu asiakirja voi osoittautua hyvin hyödylliseksi Washingtonin huippukokouksessa 20. kesäkuuta.
Haluan tuoda esille kaksi seikkaa. Ensiksi huomautan, että kylmän sodan aikana Eurooppa oli strategisten toimenpiteiden näyttämönä ja samoja asioita pidettiin uhkina molemmin puolin Atlanttia. Tähän tuli muutos kylmän sodan loputtua, Saksan yhdistyttyä, Neuvostoliiton kaaduttua ja syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen. Strategisen toiminnan näyttämöt ovat vaihtuneet, mutta varsinainen eroavaisuus on nyt siinä, mitä Atlantin kahden puolen pidetään uhkana. Jos käsitys uhasta on muuttunut, myös strategioiden ja toimintatapojen on muututtava.
Euroopassa on kehitetty monenvälisiä pehmeitä keinoja, toisin sanoen diplomatiaa ja taloudellisia ja poliittisia pakotteita. Yhdysvallat on syyskuun 11. päivän jälkeen ollut taipuvaisempi kovien yksipuolisten keinojen käyttöön periaatteella "yhdessä toisten kanssa, jos mahdollista – yksin, jos välttämätöntä". Käsityksestä siitä, mikä on uhka, on siis tullut erilainen kahden puolen Atlanttia.
Yritykset löytää tasapaino pehmeiden ja kovien keinojen välille jatkuvat, ja mikä vielä tärkeämpää, olemme pyrkimässä tasapainoon, jossa käsitykset siitä, mitkä ovat uhkaavia asioita ja millä keinoin niitä vastaan taistellaan olisivat yhtenäisiä ja toisiaan täydentäviä. Tämä on minkä tahansa transatlanttisen huippukokouksen päätavoitteita.
On toinenkin tavoite, joka liittyy kaupan alaan. Se koskee sekä kahdenvälistä kauppaa että erityisesti keskitettyjä hyökkäyksiä globalisaatiota ja Maailman kauppajärjestöä vastaan. On järkyttävää, että sosiaalisen ja ekologisen polkumyynnin annetaan vahingoksemme jatkua esteettömästi maailmassa, vaikka se vaarantaa työpaikat Euroopassa ja on keskeisiä tekijöitä epäreilun kilpailun taustalla. Elleivät EU ja Yhdysvallat pysty yhdistämään voimiaan tässä kysymyksessä, polkumyynnin estämisestä tulee hyvin hankalaa ja seurauksena syntyy ennen pitkää jonkinlaista protektionismia, joka sekin on kontrolloimatonta. 
Hannes Swoboda (PSE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tässä on kysymys kahdesta asiasta. Ensinnäkin Yhdysvaltojen ja Euroopan luomaa vaurautta pitää käyttää auttamaan muita saavuttamaan samanlainen hyvinvointi. Yhdistynyt kuningaskunta on ilmeisesti pian alkavalla puheenjohtajakaudellaan suunnitellut tekevänsä jotakin tämän suhteen. Me voimme omalta osaltamme olla mukana, vaikka joistakin kysymyksistä saattaakin syntyä erimielisyyksiä.
Voimme olla ylpeitä kotimaidemme demokratiasta ja vapaudesta, mutta meidän pitäisi myös tarjota niitä kehitysvälineiksi muille. Käytin varta vasten sanaa "tarjota", enkä "määrätä", koska niitä on Euroopassakin nimenomaan tarjottu Itä-Euroopassa ja Balkanilla. Balkanin mainitsen, koska olen juuri saanut tietää, että paikalla on suuri joukko vierailijoita Makedoniasta. Samoin aiotaan varmasti toimia myös Lähi-idässä.
Pidämme Lähi-itää erittäin epävakaana ja tärkeänä alueena. Yhdysvallat ja Eurooppa ovat yhtä mieltä siitä, että kaikki alueen valtioissa asuvat tarvitsevat demokratiaa ja kehitysyhteistyötä, jälkimmäistä erityisesti omilla ehdoillaan, keinoina rauhan saavuttamiseksi. Siksi on erityisen tärkeää, että Eurooppa ja Yhdysvallat tekevät yhteistyötä. Toistan kuitenkin vielä, että asiaa tulisi lähestyä tekemällä kansoille mahdolliseksi vapauden ja demokratian saavuttamisen kotimaissaan ilman, että niille tulee tunne ylhäältä määräämisestä.
Iranin esimerkkiin viitatakseni on myös tärkeää, että pyrimme yhdessä estämään uudet vaarat ja riskit, joita syntyy, kun kansa alkaa nostaa päätään. Tämäkin pitäisi mielestäni tehdä neuvottelemalla eikä uhkailemalla, jolloin toivon mukaan päästäisiin kaikkien kannalta onnistuneeseen lopputulokseen. 
Nicholson of Winterbourne (ALDE ).
    Arvoisa puhemies, on hyvin mieluisaa kuulla neuvoston ja komission ilmaisevan päättäväisesti, miten sitoutunut Euroopan unioni on uudistamaan transatlanttista yhteistyötä. Kumppanusten arvoperusta on yhteinen monilla tehtäväaloilla. Yhdysvallat on hiljattain näyttänyt esimerkkiä rohkaisemalla avoimesti demokratian perustamista Arabian niemimaalla. Euroopan unioni on puolestaan perustanut ainutlaatuisen Euroopan unionin ja Välimeren alueiden kumppanuusohjelman, jossa tehdään hiljaista, perusteellista työtä laillisuusperiaatteen ja oikeusperustaisen lainsäädännön perustamiseksi Pohjois-Afrikassa ja itäisellä Välimeren alueella.
Vuoropuhelu näiden kahden avaintoimijan välillä ei kuitenkaan riitä. Maailmaa repivät turvattomuus ja konfliktit, jotka liittyvät esimerkiksi joukkotuhoaseisiin – joita ikävä kyllä on olemassa – ja jatkuviin kansanmurhiin eri maissa. Omat kansalaisemme ja koko maailman kansalaiset ovat vaarassa. Rauhan välttämättömänä edellytyksenä on täysimittainen yhteistyö Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välillä, sekä muiden tärkeiden demokratioiden, kuten Intian, kanssa. 
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ).
    Hyvä kollegat, terrorismia, terrorismia ja lisää terrorismia, demokratiaa ja yhteisiä arvoja. Näitä samoja fraaseja kuullaan aina yhteydessä isoonveljeemme, joka valvoo meitä Atlantin tuolta puolen, avaruudesta ja tukikohdistaan Saksassa, Italiassa, Unkarissa ja Turkissa sekä Afrikan, Aasian ja Etelä-Amerikan maissa, ydinsukellusveneistään, miehittämättömistä lentokoneistaan ja kuka tietää mistä muualta. Siksi pitäisikin alkaa valmistella päätöslauselmaa molemmille hyödyllisistä, tasapainoisista ja tulevaisuuteen suuntautuvista suhteista.
Arkoja aiheitahan pitää kuitenkin välttää. Tiettyjen Yhdysvaltojen vankiloiden epäinhimilliset ja alentavat olosuhteet on pidettävä salassa. Yhteistyöstä terrorismin ja bioterrorismin vastaisessa sodassa on puolestaan tärkeää antaa painokkaita lausuntoja, ja on välttämätöntä toimia yhdessä terroristien rahoittajien löytämiseksi. Mitä päätöslauselmassamme jää mainitsematta? Terroristijärjestöjen modernien aseiden alkuperä, yhteistyö ydinaseiden poistamiseksi Lähi-idästä ja tuen lopettaminen terroristeille Keski-Aasiassa, Kaukasuksella ja Länsi- ja Keski-Afrikassa. Ei ole todellakaan helppoa kertoa vahvemmalle kumppanille omia näkemyksiään avoimesti ja selkeästi. Turkkia tai Venäjää voidaan kyllä arvostella ja ehkä jopa Bangladeshia.
Tiedätte epäilemättä, että lukutaito ja yleinen sairausvakuutus ovat Euroopan kulttuurin arvoja. On häpeällistä, ettei kumppanimme jaa näitä arvoja. Hyvät kollegat, kuka teistä esittää näitä yhteisiä arvoja seuraavaan päätöslauselmaan? Ettekö tiedä, että lukutaidottomuus vaikuttaa miljooniin Atlantin tuolla puolen ja ettei Yhdysvalloissa ole vielä onnistuttu luomaan yleistä sairausvakuutusjärjestelmää? Julkisen tutkimustiedon mukaan lämpöydinfuusiokin on arkipäiväinen tehtävä, joka ihmiskunnan pitäisi ratkaista yhdessä. Jos kerran olemme liittolaisia, meidän pitäisi uskaltaa tuoda julki edellä mainitut ongelmat ja kehottaa kumppaniamme ratkaisemaan ne. 
Adam Jerzy Bielan (UEN ).
    Arvoisa puhemies, äskettäiset toisen maailmansodan loppumisen 60-vuotisjuhlallisuudet muistuttivat Yhdysvalloilta saadun avun historiallisesta merkityksestä. Eurooppa oli tuolloin sekä taloudellisesti että sotilaallisesti heikko, ja ilman apua se ei olisi pystynyt voittamaan natsivaltaa eikä mitenkään vastustamaan kommunismin itsevaltiutta.
Nykytilanteessa Euroopan unioni ei pysty takaamaan omaa turvallisuuttaan, ellei se sitoudu sotilaalliseen ja poliittiseen yhteistyöhön Yhdysvaltojen kanssa. Olemme yhdistäneet voimamme ennenkin, mistä ovat hyvinä esimerkkeinä Irak, Bosnia ja Kosovo 1990-luvulla ja viimeaikaisena tapauksena Afganistan. Näiden esimerkkien pitäisi viitoittaa tulevaa sotilaallista ja poliittista yhteistyötämme. Yhteistyön merkitys on selvästi nähtävissä Keski- ja Itä-Euroopassa, ja Naton laajentuminen todistaa, että tätä aluetta pidetään luotettavana kumppanina.
Turvallisuudentunne on erityisen tärkeää valtioille, joiden historia on ollut täynnä kärsimystä, kuten Virolle, Liettualle, Latvialle ja Puolalle. Näiltä mailta vietiin itsemääräämisoikeus vuosikymmeniksi, koska niiltä puuttui kumppani, joka olisi ollut valmis epäröimättä hoitamaan liittolaisen velvollisuudet.
Yhteistyö talouden alalla on tietenkin sovinnollisen poliittisen yhteistyön luontainen osa. Euroopan kannalta on erittäin hyödyllistä pyrkiä estämään taloudellinen eripura Yhdysvaltojen kanssa, sillä olemmehan tällä hetkellä maailman suurimmat kauppakumppanit. Tämän pitäisi olla parlamentin linjana nyt kesäkuun huippukokouksen alla. Meidän pitää tehdä selväksi, että politiikkaamme tukevat uskottavat kumppanit, joilla on kanssamme yhteiset arvot. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
    Arvoisa puhemies, en aio seurata jäsen Kohlíčekin esimerkkiä ja puuttua Yhdysvaltojen lukutaidottomuuteen tai sen hallussaan pitämiin arveluttaviin ennätyksiin tietyillä aloilla. Sen sijaan haluan korostaa, että Eurooppa ja Yhdysvallat kuuluvat samaan perheeseen. Vaikka perheenjäsenillä onkin erilaisia mielipiteitä, perheen pitäisi aina esiintyä yhtenä rintamana. Mielipiteemme Irakista voivat olla erisuuntaisia, niin kuin ovatkin, mutta strategisessa mielessä olemme liittolaisia.
Hysteerinen amerikanvastaisuus ei hyödytä Eurooppaa, eikä Yhdysvaltojakaan hyödytä se, että se kohtelee Eurooppaa kuin pikkuveljeä. Meillä on edessämme kaksi haastetta, joihin meidän pitää tarttua yhdessä. Ensimmäinen on terrorisminvastainen taistelu ja toinen Lähi-idän konfliktin rauhanomainen ratkaisu. Ei pidä unohtaa, että Aasia saa yhä enemmän merkitystä poliittisena ja taloudellisena mahtina Yhdysvaltojen ja Euroopan kilpaillessa omituisesti keskenään. Näin ollen voidaan todeta, että tarvitsemme tiivistä yhteistyötä emmekä järjetöntä kauppasotaa. Meillä voi hyvinkin olla perusteita valittaa Yhdysvaltojen perfektionismista talouden alalla, mutta meidän pitäisi silti olla joustavampia talouskysymyksissä.
Ei pitäisi koskaan unohtaa, että muut maanosat ovat tyytyväisimmillään nähdessään meidän kinastelevan. Unionin uusissa jäsenvaltioissa ja erityisesti kotimaassani Puolassa tiedetään tarkkaan, mitä tarkoitan. 
James Elles (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, ilmapiiri on muuttunut merkittävästi George W. Bushin muutaman kuukauden takaisen Brysselin vierailun jälkeen, mutta mielenkiintoista kyllä, kansainvälisessä lehdistössä tätä ei ole vielä huomattu. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ollessanne Washingtonissa yhdessä komission kanssa voisitte mieluusti tuoda esille, että pystymme tosissamme edistämään unionin ja Yhdysvaltojen välisiä suhteita. Tämä toimintasuunnitelma käsittää tietenkin monia poliittisia ja turvallisuuteen liittyviä kysymyksiä, joihin olette jo viitannut – erityisesti demokratiaan, ihmisoikeuksiin ja oikeusvaltioperiaatteeseen liittyviä poliittisia haasteita. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, pyydän teitä kuitenkin kuuntelemaan puheenvuoroani, koska haluaisin kiinnittää huomionne vielä erääseen talouskysymykseen. Transatlanttisia suhteita on vietävä eteenpäin juuri talouden kautta. Nimenomaan talouteen liittyy se, että liike-elämä haluaa jäljellä olevien kaupan ja investointien esteiden poistamista. Talouteen liittyy myös se, että tällä viikolla julkaistussa OECD:n raportissa osoitetaan näiden esteiden purkamisen ja kasvuun keskittymisen tuovan Euroopassa mahdollisesti 2–3 prosentin kasvun asukasta kohti laskettuun BKT:hen.
Toivon siis huippukokouksen kykenevän panemaan liikkeelle kunnianhimoisen toimintasuunnitelman, jonka avulla jäljellä olevat esteet voidaan minimoida ja poistaa. Tarvitaan etenemissuunnitelma, selkeä aikataulu, jotta voimme paitsi piristää talouksiamme myös lähentää Eurooppaa ja Yhdysvaltoja. Tähän pääsemiseksi tarvitsette parlamentin yhteistyötä. Olette maininneet puheissanne parlamentin ja Yhdysvaltojen kongressin yhteistyön sekä parlamentin merkittävän tuen sille ja Yhdysvaltojen ja Euroopan väliselle laajemmalle kumppanuuskehykselle.
On teidän, neuvoston puheenjohtajan Junckerin ja puheenjohtaja Barroson tehtävä ottaa ohjat ja varmistaa, ettemme jätä käyttämättä tätä tilaisuutta vahvistaa Euroopan ja Yhdysvaltojen suhteita. Suhteiden vahvistuminen on hyväksi paitsi kahdenvälisellä tasolla myös monenvälisiin maailmanlaajuisiin haasteisiin vastaamisen kannalta, koska ilman vahvoja suhteita niitä ei ratkaista. 
Erika Mann (PSE ).
    Arvoisa puhemies, jatkan saman tien asiasta, jonka jäsen Elles toi esille ja jonka myös kollegani Swoboda mainitsi. Eurooppa ja Yhdysvallat kantavat kumpikin suurta vastuuta maailmanlaajuisesti ajateltuna, ja vain yhdessä toimimalla voimme antaa vähemmän vauraille valtioille mahdollisuuden osallistua maailmantalouteen.
Haluan onnitella komissiota sen lausunnosta, jossa otetaan rohkea edistysaskel. Viime ajat ovat olleet poliittisesti raskaita, ja oli pitkään epäselvää, voidaanko tulevan huippukokouksen valmistelun aikana saada mitään aikaan. On annettu kirjallisia ja suullisia lausuntoja, joilla on päästy jonkin matkaa eteenpäin. Viittaan erityisesti esityksiin yhteistyöstä tiettyjen sopimusten neuvotteluprosesseissa, uusien teknologioiden alalla ja erityisesti tutkimuksen ja turvallisuuden alalla.
Kaikki nämä asiat ovat tärkeitä ja oikein. Olen erityisen tyytyväinen siihen, että komissio on uskaltautunut käyttämään ensimmäistä kertaa ilmaisua "transatlanttiset markkinat" ja myös löytänyt tavan kuvailla niitä. Tapa on tosin hieman arvoituksellinen, se on myönnettävä, mutta oikeaan suuntaan ollaan menossa. Tähän aiheeseen parlamentti on useaan otteeseen tarttunut päätöslauselmissaan. Meitä on kehotettu tiedostamaan nykyinen tilanne eli yhdentyneet markkinat. OECD:n raportissa, johon jäsen Elles viittasi, sanotaan, että saavutamme kasvua, jos ajamme Euroopan sisäisten markkinoiden yhdentymistä. Tästä Eurooppa hyötyisi tutkimuksen mukaan Yhdysvaltoja enemmän. Lisään kuitenkin vielä, että tutkimuksessa sanotaan myös, että meidän olisi ajettava maailmanlaajuista markkinoiden yhdentymistä, mikä on erittäin tärkeä näkökohta. Jos me hyödymme tästä, muut valtiot tekevät samoin, joten tämä tutkimus on otettava tarkasti huomioon.
Haluan onnitella komissiota sen aloitteesta tehdystä tutkimuksesta. Se on hyvää työtä ja auttaa meitä eteenpäin.
Viimeiseksi totean, että jälleen voimme huomata komission alkaneen ymmärtää erästä parlamentin esitystä, nimittäin sitä, että meidän pitäisi työskennellä tiiviimmin yhdessä parlamenttien välisen vaihdon alalla. Jäsen Jonathan Evans puhuu tästä enemmän tuonnempana. Tämä on tärkeä asia, ja esitänkin, että käytäisiin jatkokeskusteluja komission parlamenttien välisiä asioita koskevista ehdotuksista, joita toivon mukaan huippukokouksessakin ymmärretään. 
Bogdan Klich (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, Euroopan ja Yhdysvaltojen välisessä yhteistyössä on käynnissä todellisia parannuksia, mikä on mieluista kuultavaa meille Yhdysvalloista myönteisesti ajatteleville Euroopassa. Voidaan vain toivoa, että hyviä uutisia saadaan kuulla jatkossakin.
Vielä on kuitenkin esteitä ylitettävänä. Yksi merkittävimmistä on tiettyjen EU:n jäsenvaltioiden kansalaisten Yhdysvaltoihin pääsyn rajoittaminen, toisin sanoen viisumirajoitukset. Monet eurooppalaiset pitävät tällaisia toimia syrjintänä, eivätkä vähiten siksi, että ne johtavat unionin jäsenvaltioiden epätasa-arvoiseen kohteluun. Tämä näkemys on levinnyt erityisen laajalle kotimaassani Puolassa ja muissa Keski-Euroopan valtioissa, joiden kansalaiset tarvitsevat edelleen viisumin päästäkseen Yhdysvaltoihin.
Muistutan parlamenttia myös siitä, että hiljattain tehdyt muutokset vastavuoroisuusmekanismiin tarkoittavat, että unionin viisumipolitiikkaa koordinoidaan nykyään yhteisön tasolla. Nyt komissio, eivät jäsenvaltiot tai neuvosto, päättää pakotteista kolmatta valtiota kohtaan. On näin ollen komission velvollisuus myös varmistaa, että kaikkien unionin jäsenvaltioiden kansalaisilla on yhtäläiset oikeudet. Toivottavasti tätä kysymystä käsitellään tulevassa huippukokouksessa.
Toiseksi haluan mainita, että Euroopan ja Yhdysvaltojen välistä yhteistyötä tarvitaan demokratian ja ihmisoikeuksien tukemisessa erityisesti entisen Neuvostoliiton alueilla. Euroopan ja Yhdysvaltojen on toimittava yhtenä rintamana tässä asiassa, niin kuin oranssin vallankumouksen aikana tai kun ulkoministeri Condoleezza Rice ja korkea edustaja Solana ilmoittivat tuesta Valko-Venäjän oppositiolle. Pelkkä puhe ei kuitenkaan riitä: tarvitaan yhteisiä toimenpiteitä. On valitettavaa, että Eurooppa laahaa tältä osin Yhdysvaltojen perässä. Emme ole yhtä joustavia, ja toimintatapamme on liian hidas ja byrokraattinen. Tämä pätee erityisesti komissioon.
Mielestäni huomiomme pitäisi kohdistua siihen, että varmistetaan Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen yksimielisyys ja yhteistoiminta kysymyksissä, jotka liittyvät demokratian ja ihmisoikeuksien edistämiseen. 
Józef Pinior (PSE ).
    Arvoisa puhemies, yksi transatlanttisten suhteiden tärkeimpiä puolia on unionin ja Yhdysvaltojen yhteistyö demokratian ja ihmisoikeuksien tukemisessa kaikkialla maailmassa. Olemme nähneet demokratian elpyvän Itä-Euroopassa, Lähi-idässä, Kaukasuksen alueella, Keski-Aasiassa ja Afrikassa. Tämä tarkoittaa, että Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen on koordinoitava toimiaan, joilla edistetään demokraattisia arvoja, valvotaan vapaita vaaleja, rohkaistaan poliittisten puolueiden, ammattiliittojen ja itsenäisten kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden muodostamista ja riippumattomien tiedotusvälineiden puolustamista.
Tänä uutena globaalina aikakautena tarvitaan kansainvälisestä poliittisesta järjestyksestä uudenlainen näkemys, joka perustuu demokratiaan ja ihmisoikeuksiin. Sekä Yhdysvaltojen että Euroopan unionin on nyt ehkäistävä uudet kansanmurhat ja etniset puhdistukset, joita on tapahtunut koko maailman silmien alla.
Tätä tavoitetta varten tarvitaan uusi sopimus. Sen avulla pitäisi saada syntymään Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välille tiiviimpää yhteistyötä vapauden, rauhan ja turvallisuuden puolustamisessa. Sen pitäisi tarpeen mukaan mahdollistaa myös ennalta ehkäisevät toimet humanitaaristen katastrofien ja ympäristötuhojen estämiseksi. 

Benoît Hamon (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tämä päätöslauselma on Yhdistyneiden Kansakuntien vuosituhannen kehitystavoitteiden mukainen. Yhdysvallat ja Euroopan unioni ovat yhdessä sitoutuneet toimeenpanemaan tämän elintärkeän ohjelman maailman köyhyyden vähentämiseksi.
Yhdysvallat ja Euroopan unioni johtavat yhdessä Bretton Woods -instituutioita. Jaettu vastuu perustuu erityisesti siihen perinteeseen, että johtamisvastuu Kansainvälisestä valuuttarahastosta annetaan hiljaisella sopimuksella Euroopalle ja vastaavasti Maailmanpankista Yhdysvalloille.
Ei pidä unohtaa, että Kansainvälinen valuuttarahasto luotiin säilyttämään kansainvälisen valuuttajärjestelmän vakaus. Nykyään sen rooli on kovin erilainen. Kaikki kehitysmaat ovat hyvin riippuvaisia valuuttarahaston lainoista ja hyväntahtoisuudesta, koska ne tarvitsevat rahoitusta kestävälle kehitykselleen. Tämän politiikan tulosta ei voida sivuuttaa. Valuuttarahasto on osittain epäonnistunut roolissaan maailman taloudellisen tasapainon valvojana, koska se ei ole pystynyt ennustamaan ja on jopa itse aiheuttanut joitain alueellisia ja kansainvälisiä talouskriisejä. Lisäksi meidän olisi Yhdysvaltojen kanssa arvioitava niitä Washingtonin konsensuksen mukaisia ehtoja, jotka valuuttarahasto asettaa siltä tukea pyytäville valtioille.
Lopuksi totean monenvälisen järjestelmän uudistuksesta, että transatlanttisten keskustelujen asialistalla pitäisi olla myös Bretton Woods -instituutioiden palauttaminen Yhdistyneiden Kansakuntien järjestelmään. 
Nicolas Schmit,
    Arvoisa puhemies, keskustelu on osoittanut, että vastassamme on lukemattomia haasteita, joihin Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin on vastattava yhdessä ja solidaarisesti. Tiedetään myös, että paremmin koordinoitujen kantojen määrittelyssä on vielä monia ongelmia. Seuraavaksi käsittelen keskusteluissa mainittuja haasteita ja ongelmia.
Ilmaston lämpenemisen suhteen kantamme ovat vielä hyvin kaukana toisistaan. Tiedämme myös, että ilman Yhdysvaltoja Kioton sopimus on tuomittu epäonnistumaan. Tämän vuoksi tästä asiasta on keskusteltava Yhdysvaltojen kanssa, jotta maa viimein omaksuisi monenvälisen kannan ilmaston lämpenemiseen.
Yhdistyneiden Kansakuntien uudistus on myös mutkikas kysymys. YK:n todellinen uudistus on mahdollista vain Yhdysvaltojen tuella. Kehitysyhteistyöstä kuulimme jo hieman Bretton Woods -instituutioiden osalta. Kehitysyhteistyöpolitiikan alalla Yhdysvallat voi yhdessä Euroopan kanssa todella muuttaa kurssia ja alkaa toteuttaa vuosituhannen kehitystavoitteita pannakseen asioihin uutta vauhtia. Kaikilla näillä aloilla on vielä paljon työtä.
Olemme kuitenkin edistyneet huomattavasti suurten kriisien ja vakavien kansainvälisten ongelmien käsittelyssä esimerkiksi Lähi-idässä, Iranissa ja Sudanissa. Kaikilla näillä alueilla on edistytty Euroopan ja Yhdysvaltojen yhteisillä toimilla ratkaisujen löytämiseksi. Panin myös merkille, miten moni teistä mainitsi, että meidän pitäisi ehkä miettiä transatlanttisten suhteiden kehittämistä sopimuskehyksen suuntaan. Onhan hieman omituista, ettei kumppanuksilla, jotka periaatteessa ovat hyvin läheisiä, ole yhteistä sopimuskehystä. Sen sijaan suhde ja yhteistyö perustuvat pelkkään julkilausumaan. Onko näin mahdollisesti juuri siksi, että Eurooppa ja Yhdysvallat ovat niin läheisiä kumppaneita? Tätä olisi ehkä syytä miettiä enemmänkin. Katson kuitenkin, että meidän on tulevaisuudessa vakavasti harkittava, onko aika luoda transatlanttisille suhteille tarkemmat ja määritellymmät kehykset.
Joka tapauksessa keskustelussa on tullut selväksi, että tulossa on merkittävä huippukokous, jossa tähänastista edistymistä on vahvistettava. Toimien on myös jatkuttava suhteidemme kehittämiseksi aloilla, joilta yksimielisyys on tähän mennessä puuttunut. Lisäksi on saatava vakiintumaan se transatlanttisten suhteiden kohentuminen, jota olemme nähneet vuoden alusta lähtien. Luxemburg on puheenjohtajakaudellaan painottanut tämän huippukokouksen tärkeyttä, ja haluamme todella sen olevan menestys nimenomaan Euroopalle. Tämä on tärkeää, koska Euroopan on myös todistettava Yhdysvalloille, että se on yhä toimintakykyinen ja etteivät sen sisäiset ongelmat rajoita sen kykyä toimia kansainvälisesti. 
Joe Borg,
   . Arvoisa puhemies, kuten jo aikaisemmin mainitsin, Euroopan ja Yhdysvaltojen välisten suhteiden lujittamista halutaan innokkaasti Atlantin molemmin puolin.
Politiikan alalla olemme tehneet yhteistyötä Irakia, Irania, Sudania, Etelä-Kaukasusta, Keski-Aasiaa ja Valko-Venäjää koskevissa kysymyksissä, puhumattakaan Keski-idästä laajemmin tai Välimeren alueesta.
Talouden alalla on saatu aikaan jo paljon valmista, mutta parempaankin pystytään, ja tämän eteen teemmekin yhdessä töitä. Kaupan alalla syntyy varmasti erimielisyyksiä, mutta ne voidaan toivon mukaan entistä useammin selvittää vuoropuhelulla.
Boeing–Airbus-tapaukseen viitatakseni on valitettavaa, että Yhdysvallat päätti viime viikolla poistua neuvotteluista ja esittää kiistaa väitetyistä Airbusille myönnetyistä tuista Maailman kauppajärjestön riitojenratkaisuelimen ratkaistavaksi. Me puolestamme päätimme esittää vastakanteen Boeingille annetuista tuista. Komission jäsen Mandelson on ollut viime marraskuun virkaanastumisestaan asti sitä mieltä, että kiista on parasta pyrkiä selvittämään neuvottelemalla. Vaikka neuvottelujen tulos saattaakin lopulta noudattaa kauppajärjestön päätöksiä, komission on tällä hetkellä suojeltava Airbusin etuja, ei Boeingin. Kiistan valitettavasta laajenemisesta huolimatta olen vakuuttunut, ettei viimeaikaisilla tapahtumilla ole vaikutusta kahden- tai monenväliseen yhteistyöhömme.
Turvallisuustoimenpiteistä totean, että sekä Euroopan unioni että Yhdysvallat ovat tehneet paljon parantaakseen turvallisuutta. Näiden toimenpiteiden vaikutusta kauppaan ja matkailuun on kuitenkin yritettävä vähentää kehittämällä maailmanlaajuisia turvallisuusstandardeja ja parantamalla tulliyhteistyötä.
Tässä välissä haluan kiittää jäsen Mannia hänen avoimesta tuestaan komission tiedonantoa kohtaan ja tilaamastamme Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen suhteita koskevasta tutkimuksesta.
Useaan otteeseen toistamastanne vaatimuksesta transatlanttisten markkinoiden valmiiksi saamisesta vuoteen 2015 mennessä totean, että myös komissio tavoittelee unionin ja Yhdysvaltojen jo kukoistavan kahdenvälisen kauppasuhteen parantamista edelleen. Vuoden 1998 transatlanttisella talouskumppanuudella ja vuoden 2002 positiivisella taloudellisella toimintasuunnitelmallahan komissio on tavoitellut samoja asioita eli erityisesti sääntelyyn liittyvien esteiden tunnistamista ja mahdollista poistamista sekä kauppasuhteen jouhevan toimimisen takaamista. Samoin vasta julkaistulla tiedonannolla tähdätään unionin ja Yhdysvaltojen välisen kaupan ja investointitoiminnan lisäämiseen. Tiedonannossa ennakoidaan myös sääntely-yhteistyöfoorumia, jonka tehtävänä olisi reagoiminen sääntelyyn liittyviin esteisiin. Transatlanttiset markkinat ovat jo taloudellinen realiteetti, kun taas kaupan ja investoinnin esteiden poistaminen on erillinen prosessi, johon ollaan ryhtymässä.
Globalisaatiosta mainitsen, että aiomme huippukokouksessa sitoutua saattamaan Dohan neuvottelukierroksen päätökseen seuraavan kahdentoista kuukauden aikana.
Keskusteluissa on ollut puhetta viisumeista niiden kymmenen jäsenvaltion kansalaisille, jotka eivät vielä hyödy Yhdysvaltain viisumivapausohjelmasta. Yritämme jatkuvasti ja kaikilla hallinnon tasoilla saada Yhdysvaltoja tunnustamaan kymmenen viime vuonna Euroopan unioniin liittyneen jäsenvaltion uudet taloudelliset, yhteiskunnalliset ja poliittiset realiteetit, joiden perusteella niitä pitäisi kohdella samoin kuin muitakin jäsenvaltioita.
Edelliseen liittyen suhtaudumme myönteisesti Yhdysvaltojen Puolaa koskevaan uuteen viisumisuunnitelmaan ja suunnitelmiin laajentaa viisumiohjelmaa muihin viime laajentumisvaiheessa liittyneisiin jäsenvaltioihin. Tämä on tärkeä kehitysaskel oikeaan suuntaan.
Ilmastonmuutoksista totean, että neuvottelemme Yhdysvaltojen kanssa ympäristöjulistuksesta. Toivomme merkittävää sitoutumista siihen, että saamme aikaan vuoden 2012 jälkeisen pitkäaikaisen kansainvälisen ilmastonmuutosohjelman. Pyrimme käynnistämään uudelleen korkean tason vuoropuhelun ympäristökysymyksistä Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välillä.
Vaatimuksiinne Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen kumppanuussopimuksesta totean myöntäväni että meillä on sopimussuhteet enemmistöön kolmansista maista ympäri maailmaa, mutta meillä ei silti ole tällaista sopimusta tärkeimmän kumppanimme kanssa. Koska harjoitamme jo vakiintunutta yhteistyötä, emme näe tarvetta sellaisen transatlanttisen sopimuksen solmimiseen, joka edellyttäisi pitkiä virallisia neuvotteluja ilman, että mikään varsinaisesti muuttuisi. On myös painotettava, että menneet transatlanttiset ongelmat olivat luonteeltaan poliittisia eivätkä toimielimiin liittyviä. Unionin Yhdysvaltoja koskevien kantojen yhdenmukaisuuden lisääminen ja puolustaminen ei siis riipu sopimusperustaisen rakenteen olemassaolosta.
Nyt onkin siis hyvä tilaisuus tarkistaa nykyisiä rakenteita sekä parannella ja uudistaa vuoden 1995 transatlanttista toimintasuunnitelmaa vastaamaan nykyisiä tarpeita.
Lopuksi haluan vielä painottaa, että olette tärkeitä toimijoita tässä strategisessa liitossa ja että luotamme teidän tukeenne yhteisen toimintasuunnitelman täytäntöönpanossa. Tiedonannossa kannustetaan perustamaan transatlanttinen yleiskokous. Yleiskokous voitaisiin pitää huippukokouksen yhteydessä. 
Puhemies.
   Olen vastaanottanut viisi työjärjestyksen 103 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12. 
Puhemies. 
    Esityslistalla ovat seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Uzbekistanin tilanteesta. 
Nicolas Schmit,
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Uzbekistanin tilanne on edelleen hyvin vakava presidentti Karimovin vastustaessa edelleen viimeaikaisia traagisia tapahtumia koskevaa kansainvälistä tutkimusta. Eri selontekojen mukaan Kirgisiassa on edelleen yli viisisataa uzbekistanilaista pakolaista.
Euroopan unionin toimet keskitetään tällä hetkellä kahteen tavoitteeseen: presidentti Karimovin painostamiseen, jotta hän sallisi kansainvälisen tutkimuksen, ja Kirgisian pakolaisväestön auttamiseen. Pidemmällä aikavälillä ei pidä kuitenkaan unohtaa tarvetta edistää demokratiaa, oikeusvaltiota ja ihmisoikeuksia alueella sekä tarvetta vauhdittaa Uzbekistanin sisäisiä uudistuksia.
Andijanin tapahtumien alkaessa puheenjohtajavaltio julkaisi 14. toukokuuta 2005 päivätyn julistuksen, jossa se ilmaisee vakavan huolestuneisuutensa tilanteen johdosta ja kehottaa osapuolia vastustamaan väkivaltaa ja etsimään rauhanomaista ratkaisua. Neuvosto seurasi tiiviisti Uzbekistanin tilanteen kehittymistä ja käsitteli kysymystä korkealla tasolla. Se antoi 23. toukokuuta 2005 päätelmät itäisen Uzbekistanin tilanteesta. Päätelmät sisältävät kiireisen, selkeän ja asiallisen viestin, joka on osoitettu Uzbekistanin viranomaisille. Neuvosto ilmaisi voimakkaan huolestuneisuutensa itäisen Uzbekistanin viimeaikaisten tapahtumien johdosta ja tuomitsi jyrkästi liiallisen ja kohtuuttoman voimankäytön, johon Uzbekistanin turvallisuusjoukot ovat syyllistyneet.
Neuvosto vaati Uzbekistanin viranomaisia kunnioittamaan demokratiaa, oikeusvaltiota ja ihmisoikeuksia koskevia kansainvälisiä sitoumuksiaan. Se kehotti heitä myös sallimaan humanitaarista apua antavien tahojen ja muiden kansainvälisten järjestöjen välittömän ja esteettömän pääsyn kyseiselle alueelle. Lisäksi neuvosto korosti tarvetta puuttua maan epävakauden perimmäisiin syihin perusteellisten sisäisten uudistusten avulla, jotka Uzbekistanin viranomaisten on toteutettava. Uudistusprosessin tukemiseksi neuvosto koordinoi toimensa ETYJin ja muiden kansainvälisten toimijoiden, kuten Venäjän federaation ja Yhdysvaltojen, kanssa.
Neuvoston viesti Uzbekistanin viranomaisille on siten selkeä: olemme valmiit auttamaan teitä edellyttäen, että tämänhetkiseen tilanteeseen voidaan löytää rauhanomainen ja kestävä ratkaisu ja että maan epävakauden perimmäiset syyt pyritään poistamaan maassa toteutettavien sisäisten uudistusten avulla. Yhdistyneen kuningaskunnan paikallinen edustaja Taškentissa otti 1. kesäkuuta 2005 yhteyttä Uzbekistanin ulkoministeriin Ganieviin pyytäen, että tämä kehottaisi Uzbekistanin viranomaisia harkitsemaan uudelleen kieltäytymistään riippumattomasta kansainvälisestä tutkimuksesta ja muistuttaen häntä maan kansainvälisistä sitoumuksista. Uzbekistanin viranomaisten unionin Taškentin suurlähettiläille esittämää kehotusta nojautua virallisen syyttäjän ja Uzbekistanin parlamentin kansalliseen tutkimukseen Andijanin tapahtumista ei voida pitää varteenotettavana vaihtoehtona riippumattomalle kansainväliselle tutkimukselle. Pääsihteeri / korkea edustaja Solana päätti lähettää Kirgisiaan ja Uzbekistaniin oman henkilökohtaisen ihmisoikeusedustajansa Matthiessenin. Matthiessenin tehtävä kuitenkin keskeytyi Uzbekistanin viranomaisten evättyä häneltä viisumin. Neuvosto pitää tapausta erittäin pahoiteltavana – todella huolestuttavana – Euroopan unionin ja Uzbekistanin välisten suhteiden kannalta.
Vaikka presidentti Karimov torjuu edelleen pyynnön Andijanin tapahtumia koskevan riippumattoman kansainvälisen tutkimuksen kiireellisestä järjestämisestä, neuvosto pitää kiinni vaatimuksistaan ja koordinoi ETYJin, YK:n ja muiden kansainvälisten järjestöjen kanssa tutkimuksen operatiivisia järjestelyjä sen varalta, että Uzbekistanin viranomaiset harkitsevat päätöstään uudelleen. Neuvosto toteuttaa tarvittavat toimenpiteet Uzbekistanin viranomaisten vastauksen ja mahdollisen tutkimuksen tulosten pohjalta. 
Joe Borg,
   .  Arvoisa puhemies, komissio yhtyy täysin neuvoston julkilausumaan, jossa esitämme selkeästi ja yksiselitteisesti huolemme Uzbekistanin viimeaikaisista tapahtumista. Kauhistuttava ihmishenkien menettäminen on järkyttänyt meitä. Olemme huolissamme siitä, että ihmisiä siirtyy rajan yli Kirgisian puolelle väkivaltaa pakoon, ja Uzbekistanin turvallisuusjoukkojen voimankäytöstä, jonka raportoidaan olevan liiallista ja kohtuutonta.
Komissio on selvillä siitä, että Uzbekistanin kansan on pyrittävä kiireesti löytämään rauhanomainen ja kestävä ratkaisu tämänhetkiseen tilanteeseen. Komissio panee merkille kansainvälistä tutkimusta koskevan Uzbekistanin viranomaisten ehdotuksen, joka esitettiin 31. toukokuuta päivätyssä presidentti Karimovin kirjeessä Yhdysvaltojen ulkoministerille Condoleezza Ricelle. Jäljennös kirjeestä lähetettiin komission jäsenelle Ferrero-Waldnerille. On hyvin tärkeää, että Uzbekistanin viranomaiset sallivat välittömästi viimeaikaisia tapahtumia koskevan yksityiskohtaisen ja riippumattoman kansainvälisen tutkimuksen. Komissio pitää tärkeänä, että vuoropuhelua ylläpidetään ja että diplomaatit voivat välittää viestejä Uzbekistaniin.
Komissio pyrki tukemaan Uzbekistanin herkkää uudistusprosessia jo ennen viimeaikaisia järkyttäviä tapahtumia. Meidän on suhtauduttava mahdollisuuksiimme realistisesti, mutta Uzbekistanin kansan kohtaloa voidaan varmasti parantaa ratkaisevasti esimerkiksi avustamalla Uzbekistanin parlamenttia nykyaikaisen lainsäädäntöelimen luomisessa.
Se, mitä olemme nähneet Uzbekistanissa viime viikkoina Andijanin tapahtumien jälkeen – kauhistuttava ihmishenkien menettäminen, viranomaisten vastaus kansainväliseen kritiikkiin ja raportoitu ihmisoikeusryhmiin ja ihmisoikeuksien puolustajiin kohdistettu tehoisku – vain korostaa uudistusprosessin elossa pitämisen tärkeyttä. Tämä olisi huonoin mahdollinen hetki vetäytyä tai eristää maa, mikä ei kuitenkaan tarkoita, että meidän olisi toimittava totutulla tavalla.
Komissio on jo lähettänyt virkamiesvaltuuskunnan Uzbekistaniin tutkimaan, mitä muuta voimme tehdä uudistusten tukemiseksi ja erityisesti Fergana-laakson elinolojen parantamiseksi. Viimeistelemme lähiviikkoina Tacis-ohjelman puitteissa täytäntöön pantavat ehdotuksemme. Fergana-laaksoa koskevaa nykyistä köyhyyden vähentämisohjelmaamme sovelletaan kaikissa niissä kolmessa maassa – Uzbekistanissa, Kirgisiassa ja Tadžikistanissa – joiden alueella laakso sijaitsee. Nykyisiä voimavarojamme ei hyödynnetä täysimääräisesti, ja komissio pyrkii määrätietoisesti korjaamaan tilanteen.
Tällä välin työskentelemme edelleen teknistä apua koskevan Tacis-ohjelman parissa sosiaalisten ja taloudellisten uudistusten edistämiseksi sekä hallituksen tasolla että kansalaisyhteiskunnan ruohonjuuritasolla.
Samalla kun vaadimme täysin riippumatonta tutkimusta tähänastisista tapahtumista, emme saa unohtaa, kuinka levottomuuksiin osallistuneita saatetaan vieläkin kohdella. On selvää, että viranomaiset pitävät kaikkea osallistumista rikollisena. Tässä yhteydessä komissio tarkastelee eräitä hankkeita, joihin lukeutuu muun muassa vankiloiden johdon ja vankien kohtelun parantaminen.
Komissio kehuu Kirgisian viranomaisten – jotka ovat joutuneet kohtaamaan hyvin vaikean humanitaarisen tilanteen – ja Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisasiain päävaltuutetun välistä yhteistyötä. Pidämme myönteisenä viimeaikaista päätöstä siirtää tämänhetkiset 475 turvapaikanhakijaa pois raja-alueelta. 
Albert Jan Maat,
   .  Arvoisa puhemies, vaikka pidän myönteisenä neuvoston puheenjohtajan ja komission jäsenen Borgin vastausta, jonka mukaan he haluavat lisätä Uzbekistanin hallituksen painostusta ja kohdentaa tuen suoremmin Uzbekistanin pakolaisille, se ei voi hälventää sitä, että väkivallan puhkeaminen ja kapina Uzbekistanissa ovat tulosta viheliäisen köyhyyden, valtion harjoittaman raskaan poliittisen painostuksen ja islamilaisen fundamentalismin yhdistelmästä. Uzbekistanin hallituksen reaktioiden raakuus saa maan kytemään. Tämän vuoksi Euroopan unioni ei voi kustantaa jatkuvaa puolustusta, sillä meillä, Euroopan parlamentti mukaan luettuna, on vankka suhde kyseiseen maahan. Meillä on myös Keski-Aasian asioita käsittelevä yhteistyövaltuuskunta. Euroopan unioni tukee Uzbekistania joka vuosi 10 miljoonalla eurolla, johon määrään sisältyy myös Uzbekistanin parlamentille myönnettävä osuus. Tätä seikkaa vastustaakseni esitin vuoden 2005 talousarviota koskevan tarkistuksen, jotta osa varoista jäädytettäisiin. Valitettavasti tarkistus hylättiin yhden äänen enemmistöllä. Se on outoa kun otetaan huomioon, että suurinta osaa Uzbekistanin poliittisista puolueista kiellettiin osallistumasta parlamenttivaaleihin.
Euroopan unionin olisi nyt harjoitettava enemmän painostusta uudistusten toteuttamiseksi ja oikeudellisen järjestelmän parantamiseksi. Kaikki hallituksen tai parlamentin välityksellä myönnettävä tuki olisi jäädytettävä, sillä EU:n varoja ei pitäisi käyttää valtion harjoittaman sorron rahoittamiseen. Lisäksi kansalaisyhteiskuntaa ja kansalaisjärjestöjä on tuettava ja lehdistön- ja uskonnonvapaus on taattava, sillä on järjetöntä tuhota ja vainota kirkkoja, vaikkei niillä ole minkäänlaista yhteyttä uskonnolliseen fundamentalismiin, puhumattakaan terrorismista ja muusta vastaavasta. Poliittisen painostuksen on johdettava ajan mittaan poliittisen vapauden lisääntymiseen ja vapaisiin vaaleihin. Tämä on keskeisen tärkeää, sillä vaikka Uzbekistan kärsii yhä köyhyydestä, sen talous on kasvussa. Alueen vakauden kannalta on ratkaisevaa, että talouskasvu tapahtuu käsi kädessä todellisen demokratian ja sananvapauden saavuttamisen kanssa. 
Bernadette Bourzai,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tuen parlamentin päätöslauselmaluonnosta, joka on viime toukokuun 23. ja 24. päivinä annetun neuvoston kannan mukainen. En palaa Uzbekistanin viimeaikaisia tapahtumia koskevaan selontekoon, vaan pidän tärkeänä vakuuttaa jälleen Euroopan parlamentin nopean ja määrätietoisen reaktion tärkeyttä tässä paikallisen väestön, erityisesti pakolaisväestön, kannalta dramaattisessa tilanteessa.
Andijanin traagisten tapahtumien vuoksi korostan aivan ensiksi, kuinka ehdottoman välttämätöntä on perustaa viipymättä kansainvälinen tutkimuskomissio selvittämään tapahtunut ja asettamaan Karimovin hallitus vastuuseen. Lisäksi unionin on toimittava sekä kansalaisjärjestöjen että pakolaisasiain päävaltuutetun rinnalla pakolaisten hyvän kohtelun takaamiseksi Kirgisian rajalla.
Euroopan parlamentin on lisäksi kannustettava Uzbekistania toteuttamaan perusteellisia uudistuksia maan palauttamiseksi todellisen demokratian ja kaikkia kansalaisia hyödyttävän taloudellisen kehityksen tielle. Mielivaltaisten vangitsemisten lisääntyminen ja kidutuksen ja teloitusten käyttö on saatava loppumaan kertaheitolla. Kumppanuus- ja yhteistyösopimustemme sujuva täytäntöönpano edellyttää myös sananvapauden, painovapauden ja kansalaisjärjestöjen vapauden kunnioittamista.
Korostettakoon, että mielenosoituksia ja Uzbekistanin kansan hämmennystä ylläpitävät muun muassa heikko taloudellinen ja sosiaalinen tilanne, köyhyys ja voimattomuus puuttua korruptioon. Onko meidän toteutettava "keppi ja porkkana" -politiikkaa? Jos Tacis-ohjelmaa ja varojen myöntämisen tarkkaa seurantaa aiotaan jatkaa, voimme muistuttaa Karimovin hallitusta siitä, että kumppanuus- ja yhteistyösopimusten demokratia- ja ihmisoikeuslausekkeita on noudatettava tarkkaan. 
Ona Juknevičienė,
   . Puhun ALDE-ryhmän jäsenen ja Keski-Aasian valtuuskunnan puheenjohtajan ominaisuudessa. Hyvät parlamentin jäsenet, kehotan teitä osoittamaan tänään tukenne yleisluonteiselle päätöslauselmalle, jossa tuomitaan Uzbekistanin presidentin Islam Karimovin johdolla Andijanissa [mielenosoittajia vastaan] toteutetut erittäin väkivaltaiset kostotoimet. Presidentti määräsi ampumaan ihmisiä, jotka ainoastaan halusivat todellista demokratiaa ja todellista muutosta. Itse asiassa tässä kertautuvat Taivaallisen rauhan aukion tapahtumat, ja meidän on esitettävä oikeudenmukainen ja asianmukainen arvio näistä tapahtumista. Keski-Aasian kansat kärsivät jatkuvista ihmisoikeusrikkomuksista sekä opposition ja tiedotusvälineiden toimintaan kohdistuvista rajoituksista. Kansalaisyhteiskunta ei ole riittävän kehittynyt alueella. Uzbekistanilla on alueen maista autoritaarisin hallinto. Maalla ei ole riippumatonta ja oikeudenmukaista oikeusjärjestelmää eikä sanan- ja uskonnonvapautta; oppositiopuolueiden ja kansalaisyhteiskunnan toimet on kielletty, lehdistönvapautta ei ole, ja miliisin harjoittamat kostotoimet ja kiduttaminen ovat levinneet laajalle. Vaikka tulppaanivallankumous Kirgisiassa herättää toiveita demokratian kehityksestä pitkällä aikavälillä, Uzbekistanin Andijanin kaupungin viimeaikaiset tapahtumat ja niiden jälkeiset Keski-Aasian naapuritasavaltojen reaktiot huolestuttavat meitä suuresti. Andijanin tapahtumat ovat ilmaus Uzbekistanin kansan vastarinnasta sortoa vastaan. Euroopan parlamentti ei voi pysytellä syrjässä. Voidaksemme kohdentaa toimemme oikein meidän on tiedettävä, mitä on tapahtunut ja mitä parhaillaan tapahtuu. Vaadimme tapahtumia koskevaa riippumatonta tutkimusta. Kehotamme Yhdysvaltoja vetämään sotajoukkonsa pois Uzbekistanista. Sotajoukkojen pitämiseen Uzbekistanissa käytetään valtavasti rahaa, ja näin edistetään ratkaisevasti presidentti Karimovin hallinnon lujittumista edelleen. Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan parlamentin painopisteisiin olisi kuuluttava edelleen väkivallan ja verenvuodatuksen estäminen. Meidän on tehtävä kaikkemme kansalaisyhteiskunnan ja sananvapauden lujittamiseksi.
Bart Staes,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa puheenjohtaja Schmit, arvoisa komission jäsen Borg, hyvät parlamentin jäsenet, Uzbekistanin armeija kohteli kapinallisia ja mielenosoittajia raa'asti 13. toukokuuta. Haastateltuaan 50:tä silminnäkijää, joiden kaikkien lausunnot olivat yhtäpitäviä, ihmisoikeusjärjestö Human Rights Watch kuvaili tapahtunutta joukkomurhaksi. Ampumisen määrä oli niin valtava ja se oli luonteeltaan niin umpimähkäistä ja kohtuutonta, että sitä voidaan perustellusti kuvata teurastukseksi.
Yhdyn täysin neuvoston ja komission esittämiin huomautuksiin ja erityisesti komission jäsenen Borgin toteamukseen, ettemme voi jatkaa ikään kuin mitään ei olisi tapahtunut, ikään kuin kyseessä olisi ollut täysin tavanomainen toiminta. Euroopan unionin on annettava tälle diktatoriselle ja hyvin autoritaariselle hallinnolle voimakas viesti, minkä vuoksi olen samaa mieltä niiden jäsenten kanssa, jotka vaativat poliittisen painostuksen lisäämistä, uudistusten nopeuttamista, hallituksen tai parlamentin välityksellä myönnettävän tuen lopettamista ja ainoastaan kansalaisjärjestöjen välityksellä myönnettävän tuen sallimista. Kansainvälinen tutkimus on järjestettävä, sillä muutoin emme yksinkertaisesti voi jatkaa yhteistyötä ja Uzbekistanin kanssa tekemäämme kumppanuussopimusta. 
Charles Tannock (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, Uzbekistan on väkiluvultaan suurin ja kulttuuriltaan rikkain Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen äskettäin itsenäistyneistä Keski-Aasian viidestä valtiosta. Uzbekistanilla ei ole demokratian tai moitteettoman hallinnon historiallisia perinteitä. Sitä hallitsivat kaukaisessa menneisyydessä kaanit, sen jälkeen Venäjän tsaarit ja Neuvosto-Venäjä, mutta Neuvostoliiton hajottua siitä tuli yllättäen itsenäinen valtio vuonna 1991. Uzbekistanin silloinen nomenklatuura täytti tuolloin asemansa perusteella valtatyhjiön, mikä selittää nykyhallinnon koostumuksen.
Ei ole epäilystäkään siitä, että presidentti Karimov on hallinnut autoritaarisesti ja että ihmisoikeusrikkomukset erityisesti Uzbekistanin islamilaista liikettä (IMU) kohtaan ovat olleet yleisiä. Islamilainen liike oli aikanaan Afganistanin talebanien läheinen liittolainen, mutta nimellisesti rauhantahtoinen vaikkakin edelleen fundamentalistinen Hizb ut-Tahrir -ryhmä, jolla yllättävää kyllä on toimistoja Euroopan unionissa varojen keräämiseksi ja kannattajien värväämiseksi, on sittemmin lyönyt tai korvannut sen laajasti.
Yritin löytää Coveneyn ihmisoikeusraporttia koskevan äskettäisen keskustelun aikana tasapainon kepin – Uzbekistanin voimakkaan arvostelun – ja porkkanan välille: porkkana on vuoropuhelun lisääminen Uzbekistanin presidentin kanssa, jos hän jatkaa yhteistyötä kansainvälisen terrorismin torjumiseksi ja sitoutuu myöntämään riippumattomuuden oikeuslaitokselle ja vapauden lehdistölle sekä saattaa rangaistaviksi ne, jotka ovat syyllistyneet kidutukseen ja ihmisoikeusrikkomuksiin. Ikävä kyllä Andijanin tragedia tapahtui juuri, kun olimme hyväksyneet tämän raportin. Koko tarina on vielä hyvin sekava. Keitä olivat ne 23 vankia, jotka aseistetut kapinalliset hätistivät ulos vankilasta? Ketkä ottivat siviilipanttivankeja neuvotellakseen aluehallinnon johtajan kanssa? Ketkä kutsuivat ihmisjoukot protestoimaan, ja ketkä antoivat joukoille määräykset ampua viattomia mielenosoittajia?
Pahoittelen tietenkin syvästi sitä, että presidentti Karimov kieltäytyy kansainvälisestä tutkimuksesta, minkä vuoksi kehotan ETYJiä käyttämään huonosti tunnettua Moskovan mekanismia, jota käytettiin viimeksi toisen hallinnoltaan autoritaarisen valtion – Turkmenistanin – tapauksessa, määräämään kansainvälisen tutkimuksen ja raportoimaan tilanteesta joko Uzbekistanin suostumuksella tai ilman sitä. Mielestäni tämä menettely takaa tuloksiin pääsyn parhaiten. 
Giulietto Chiesa (ALDE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, vaikka suhtaudun myönteisesti neuvoston ja komission julkilausumaan, yhteisessä päätöslauselmaesityksessä, josta äänestetään huomenna, on kohta, jota ei voida mielestäni hyväksyä. Sen mukaan Uzbekistan on osallistunut kansainvälisen terrorismin torjuntaan. Mielestäni jo pelkkä ajatus, että länsimaat ja Eurooppa pitävät islamilaista Karimovia liittolaisenaan, on todella huolestuttava, koska ketään, joka käyttää terrorismin keinoja omaa kansaansa vastaan, ei voida pitää liittolaisena.
Mielestäni parlamentin ja komission pitäisi vaatia tiukasti kansainvälisen tutkimuskomission perustamista joukkomurhasta vastuussa olevien selvittämiseksi. Mielestäni virallisten kansainvälisten tarkkailijoiden lähettämistä kohteeseen olisi myös vaadittava, jotta valtion siviiliväestöä kohtaan jatkuvasti harjoittamat sortotoimet, opposition pidätykset, hyökkäykset toimittajia vastaan ja terroristien harjoittama väkivalta voitaisiin estää tai niitä voitaisiin ainakin vaikeuttaa.
Euroopan on voitava erottua Uzbekistanin kansan silmissä selvästi sekä Venäjän ja Kiinan hallitusten harjoittamasta maan etua korostavasta ajattelutavasta että Karimoville sotilastukikohtia vastaan edelleen miljoonia dollareja maksavan Washingtonin täydellisestä kyynisyydestä. 
Alojz Peterle (PPE-DE ).
   Tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun Uzbekistanissa esiintyy tällaisia traagisia tapahtumia, ja meidän on tehtävä kaikkemme taataksemme, etteivät ne toistu. Jos tämä ei onnistu, seurauksena saattaa olla epävakaus sekä Uzbekistanissa että myös laajemmalla alueella Keski-Aasiassa.
YK:n ihmisoikeusasioiden päävaltuutettu, Euroopan unionin neuvosto ja ETYJin puheenjohtaja ovat jo välittäneet kyseisten järjestöjen vaatimuksen riippumattomasta kansainvälisestä tutkimuksesta. Tämän huomioiden voimme tietenkin ainoastaan tukea Eurooppa-neuvoston päätöksiä.
Euroopan unionin ja muiden sellaisten tahojen, jotka haluavat osallistua tämän poikkeuksellisen monisäikeisen ja haastavan kysymyksen ratkaisemiseen, on oltava kaikilta osin selvillä näiden traagisten tapahtumien syistä, kulusta ja seurauksista. Jo lukuisia kertoja vaaditun tutkimuksen lisäksi on mielestäni eriteltävä monipuolisesti niitä tekijöitä, jotka saattavat lisätä Uzbekistanin epävakautta entisestään. Olen vakuuttunut siitä, että poikkeuksellisen monimutkaisen tilanteen ei voida katsoa johtuvan yksinomaan terrorismista tai uskonnollisesta fundamentalismista. Emme saa tyytyä pinnallisiin diagnooseihin, koska ne saattavat johtaa virheellisiin toimintatapoihin. Tänään on jo mainittu joitakin muita epävakautta aiheuttavia tekijöitä.
On erittäin tärkeää, että Euroopan unioni tekee kaikkensa sen takaamiseksi, että Uzbekistan voi saavuttaa vakauden ja toteuttaa uudistukset demokraattisten periaatteiden mukaisesti, minkä seurauksena sisäinen poliittinen vuoropuhelu yksinkertaistuisi ja maa nousisi korkeammalle tasolle demokratian ja taloudellisen kehityksen portailla. 
Nicolas Schmit,
    Arvoisa puhemies, on todella tärkeää taata tämän erityisesti kaasuvaroiltaan valtavan rikkaan maan vakaus. Epävakaus ei ole etujemme eikä kenenkään muunkaan etujen mukaista. Voimme vain todeta, että maassa on fundamentalistisia piirteitä, mutta niitä ei saada käyttää verukkeena Uzbekistanin kansan pitämiselle pakkopaidassa, mutta juuri näin tapahtuu. Presidentti Karimovin hallinto käyttää hyväkseen tätä fundamentalisteihin liittyvää enemmän tai vähemmän todellista kauhukuvaa pitääkseen sortohallintonsa vallassa.
Uzbekistanin hallitusta ja presidentti Karimovia on mielestäni painostettava edelleen. Hänet on saatava hyväksymään kansainvälinen tutkimus, ja meidän on osoitettava solidaarisuutemme selkeästi. Päätöslauselma, jonka olette hyväksymäisillänne, on tässä suhteessa tärkeä. On osoitettava selvästi, ettei Euroopan unioni hyväksy viime viikkojen asenteita ja toimintatapoja.
Tällä solidaarisuudella ei saada luoda epävakautta, vaan sen on oltava väline, jonka avulla maahan voidaan luoda vakautta demokratian edistämiseksi, koska juuri siihen pyrimme. Mielestäni mitkään muut tekosyyt, vaikka ne olisivat fundamentalismikysymyksen tavoin vakavia, eivät voi estää meitä kohdistamasta voimakasta painostusta tähän hallintoon, joka kuuluu koko alueen diktatorisimpiin. 
Joe Borg,
   .  Arvoisa puhemies, meidän on jatkettava yhteistyötä Uzbekistanin viranomaisten kanssa, mikäli haluamme saada aikaan uudistuksia ihmisoikeuksien ja demokratian aloilla. Komissio seuraa edelleen aktiivisesti myös humanitaarista tilannetta. Olemme läheisessä yhteistyössä YK:n pakolaisasiain päävaltuutetun (UNHCR) kanssa, jotta saamme arvion raja-alueelle paenneiden henkilöiden tilanteesta. Humanitaarisen avun pääosasto (ECHO) seuraa tilannetta alueella, ja komissio saa tarvittaessa humanitaarisen avun liikkeelle nopeasti.
Kuten totesin alkuhuomautuksissani, meidän on mielestämme jatkettava ensisijaisesti demokratia- ja talousuudistuksiin, jotka ovat ilmenneiden ongelmien taustalla, keskittyviä Tacis-ohjelmia. Komissio on myöntänyt jo 3 miljoonan euron avustuksen Kirgisian alueella sijaitseville Uzbekistanin erillisalueille köyhyyden vähentämiseksi, rajatylittävän yhteistyön edistämiseksi ja jännitteiden lisääntymisen estämiseksi tällä räjähdysherkällä alueella.
Jatkamme Uzbekistanin viranomaisten painostusta, jotta he toteuttavat tarvittavat uudistukset ja luovat demokraattisen yhteiskunnan. Vaadimme edelleen viimeaikaisia tapahtumia koskevaa kansainvälistä tutkimusta ja painostamme edelleen presidentti Karimovia tarkistamaan kantaansa.
Mielestämme kumppanuus- ja yhteistyösopimusta lykkäämällä vain katkaistaisiin institutionaaliset yhteydet viranomaisiin.
Vaikka olemme vakuuttuneita tarpeesta jatkaa Uzbekistanin viranomaisten painostusta kansainvälisen tutkimuksen sallimiseksi ja tarpeesta toteuttaa todellisia ja konkreettisia toimia ihmisoikeuksien ja demokratian aloilla, tilanteen tehokas korjaaminen edellyttää mielestämme yhteydenpitokanavien säilyttämistä. 
Puhemies.
   Olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 103 artiklan 2 kohdan mukaan käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä(1).
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00. 
Puhemies. 
    Esityslistalla ovat seuraavina Bart Staesin neuvostolle ja komissiolle esittämät talousarvion valvontavaliokunnan suulliset kysymykset (B6-0241/2005 ja B6-0232/2005) budjettivallan käyttäjien yhteistyöstä petosten torjumiseksi: komission ja jäsenvaltioiden Philip Morris -yhtiön kanssa tekemästä sopimuksesta johtuvien rahoitusmaksujen jakaminen ja mahdollinen käyttö. 
Bart Staes (Verts/ALE ),
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa puheenjohtaja Schmit, arvoisa komission jäsen Borg, hyvät parlamentin jäsenet, selostan ensin näiden talousarvion valvontavaliokunnan kahden kysymyksen taustaa. Euroopan unioni ja jäsenvaltiot menettävät tupakkatuotteiden laittoman kaupan vuoksi vuosittain monia satoja miljoonia, elleivät jopa miljardeja, euroja valmisteveron, arvonlisäveron ja tulleista saatavien tulojen menetyksen seurauksena. Jokaista salakuljetettua savukekonttia kohti EU:n ja kansalliset viranomaiset menettävät tuloja peräti 1,5 miljoonaa euroa. Euroopan parlamentti ryhtyi vuosina 1995 ja 1996 johtamaan tämäntyyppisten petosten torjuntaa ja perusti tutkimuskomitean, joka – puheenjohtajanaan John Tomlinson ja esittelijänään Edward Kellett-Bowman – laati luettelon kuljetuksen aikana esiintyvistä ongelmista ja ehdotti ratkaisuja niihin. Tutkimuskomitea perehtyi Antwerpenin ja Rotterdamin satamissa huolellisesti petostekniikoihin, joita toimintatavoiltaan usein mafian kaltaiset rikollisjärjestöt käyttävät tavanomaisten verovelvoitteiden kiertämiseen. Toistan, että nämä toimintatavat ovat ominaisia mafialle, ja muutaman viime vuoden aikana ne ovat vaatineet ihmishenkiä: murhia on tehty, virkamiehiä on peloteltu ja lahjottu, ja joissakin tapauksissa poliitikot ovat toimineet yhteistyössä rikollisten kanssa.
Tutkimuskomitean erinomaisen työn, petostentorjuntayksikköjemme UCLAFin ja OLAFin tutkimustyön, savukepetoksia käsittelevän työryhmän ja tulli- ja poliisiviranomaisten välisen huolellisen yhteistyön ansiosta on syntymässä merkittäviä verkostoja. Marraskuussa 2000 yhteisö nosti Court of New Yorkissa siviilikanteen Philip Morris- ja Reynolds-yhtiöitä vastaan epäilyn johdosta, joka koski niiden osallisuutta Euroopan unioniin suuntautuvaan savukkeiden salakuljetukseen. Kymmenen jäsenvaltiota liittyi tähän oikeusjuttuun vuoden 2001 tammi-huhtikuussa.
Philip Morrisia vastaan tuomioistuimessa esitetty todistusaineisto pakotti tupakkajätin allekirjoittamaan sopimuksen Euroopan komission kanssa. Tämä monivuotinen sopimus allekirjoitettiin 9. heinäkuuta 2004, ja sen tavoitteena on torjua tehokkaasti savukkeiden salakuljetusta ja väärentämistä. Samalla se päättää Euroopan unionin ja Philip Morrisin välisen oikeusriidan. Sopimuksen mukaan Philip Morrisin on maksettava huomattavia määriä – 1,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria – Euroopan komission hallinnoimalle pankkitilille 12 vuoden kuluessa. Tämä on petoksenvastaisen politiikan alku ja takaa, että Philip Morris ja Euroopan viranomaiset voivat yhdistää voimansa ja toimia yhteistyössä aiempaa tiiviimmin. On todennäköistä, että tämä innovatiivinen lähestymistapa johtaa samankaltaisiin sopimuksiin kahden muun merkittävimmän tupakkajätin – British American Tobaccon ja Japan Tobaccon – välillä lähitulevaisuudessa.
Euroopan unionin budjettivallan käyttäjä on kaksiosainen; siihen kuuluvat ministerineuvosto ja parlamentti. Parlamentin jäseninä olemme erittäin huolestuneita tavasta, jolla komissio ja jäsenvaltiot käsittelevät tätä odottamatonta mutta merkittävää rahantuloa. Neuvoston korkeiden virkamiesten mukaan leijonanosa Philip Morrisin varoista päätyy jäsenvaltioiden kassoihin. Ilmeisesti 10 prosenttia kohdentuu komissiolle, kun taas kymmenen juttuun liittynyttä jäsenvaltiota saa 90 prosenttia. Voivatko neuvosto ja komissio vahvistaa tämän jaon?
Tässä yhteydessä vaikuttaa todellakin siltä, että jäsenvaltiot käyttäytyvät kuin ahneet opportunistit ja keskinkertaiset tilintarkastajat. Mielestäni jako 10 prosentin ja 90 prosentin osuuksiin on osoitus komission ja Olafin ponnistelujen aliarvioimisesta, sillä mitä kyseisille varoille tapahtuu? Itse asiassa ne pitäisi käyttää pääasiallisesti petostentorjuntaan. Olen erittäin hyvin selvillä siitä, että budjettivallan käyttäjä suhtautuu kielteisesti siihen, että tietyt varat osoitetaan tiettyihin tarkoituksiin. Minusta tuntuisi kuitenkin oikeudenmukaiselta, jos neuvosto ja komissio antaisivat Euroopan parlamentille poliittisen sitoumuksen siitä, että merkittävä osa tästä määrästä käytetään petosten ja väärennösten torjumiseen. Onko komissio valmis ehdottamaan toimintasuunnitelmaa ja esittämään ehdotuksen budjettikohdasta tämän kysymyksen ratkaisemiseksi? Meillä on paljon mahdollisuuksia toimia, muun muassa rajat ylittävän yhteistyön lisääminen, tietokoneiden määrän lisääminen rajoilla, tarkastushenkilöstön lisääminen ja kouluttaminen, tulliviranomaisten vahvistaminen, investoinnit jäljittämiseen ja seuraamiseen, seurantatoimien tehostaminen ja Olafin henkilöstön lisääminen.
Keskittykäämme tämän vuoksi käyttämään varoja emmekä ainoastaan jakamaan niitä. Kyse ei ole vain siitä, kenelle rahat kuuluvat; meidän olisi saatava rahallemme myös arvoa. Lisäksi odotan komissiolta mahdollisesti suljettujen ovien takana esitettävää edistymisraporttia neuvotteluista British American Tobaccon ja Japan Tobaccon kanssa.
Voimme jatkaa keskustelua ainoastaan tältä pohjalta ja tehtävien sopimusten perusteella. Odotamme neuvostolta kirjanpitäjämentaliteetin ylittäviä näkemyksiä ja ehdotuksia näiden varojen viisaasta käytöstä. Mitä neuvosto ja komissio vastaavat tähän? 
Nicolas Schmit,
    Huomautan aivan ensin, että neuvosto pitää Euroopan unionin taloudellisten etujen suojelemista hyvin tärkeänä. Vakuutan parlamentin jäsenelle, että neuvosto on täysin yksimielinen tarpeesta tehostaa kaikkien viime vuosina kehittyneiden salakuljetusmuotojen torjuntaa. Kiitän asianomaisia tässä yhteydessä myös komission, kymmenen jäsenvaltion ja Philip Morris -yhtiön tekemän sopimuksen johdosta.
Mainitsemanne määrän, joka vaikuttaa minusta sopivalta, jakamisesta ja käytöstä huomautan kuitenkin, että kyseessä on komission ja kymmenen jäsenvaltion tekemä sopimus, mikä merkitsee, ettei neuvosto toimielimenä ole osapuolena tässä asiassa. Voin kuitenkin ilmoittaa teille, että komission ja näiden kymmenen jäsenvaltion väliset keskustelut varojen jakamisesta on jo aloitettu. Voin taata teille, että meille toimitettavien tietojen pohjalta ja toimielintemme välisen erinomaisen yhteistyöhengen mukaisesti neuvosto pitää teidät ajan tasalla siitä, kuinka asiassa edistytään.
Otitte esiin kysymyksen, onko osa tästä määrästä varattava yhteisön talousarvioon. Mikäli osa varoista palautetaan yhteisön talousarvioon, vastaava määrä on kirjattava tuloihin sovellettavan talousarviomenettelyn mukaisesti. Mikäli nämä varat käytetään ehdotuksenne mukaisesti petostentorjuntatoimien toteuttamiseen, komission on tarvittaessa esitettävä ehdotuksia, joihin budjettivallan käyttäjien – Euroopan parlamentin ja neuvoston – on otettava kantaa heti, kun ehdotus on esitetty.
Neuvosto on pannut merkille korostamanne seikan, että sopimuksen mukaan jäsenvaltiot voivat käyttää nämä varat petostentorjuntatoimien rahoittamiseen. Neuvosto huomauttaa, että nämä varat kuuluvat yksinomaan asianomaisten jäsenvaltioiden toimivaltaan, koska kyseessä on kansallinen petostentorjunta, johon käytetään kansallisia talousarviovaroja. 
Joe Borg,
   .  Arvoisa puhemies, kiitän ensin parlamenttia tuesta ja ponnisteluista, jotka johtivat 9. heinäkuuta 2004 Philip Morris International -yhtiön kanssa tehtyyn petostentorjuntasopimukseen. Sen johdosta Euroopan yhteisölle ja osallistuville jäsenvaltioille maksetaan 12 vuoden kuluessa 1,25 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Sopimuksessa korostetaan petostentorjuntapolitiikkojen tärkeyttä, ja sen katsotaan olevan merkittävä saavutus komission ja OLAFin toiminnassa.
Komissio totesi sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen, että myös kaikkien muiden jäsenvaltioiden olisi liityttävä siihen. Itävalta, Irlanti, Malta ja Puola ovat allekirjoittaneet sopimuksen äskettäin, ja toivomme, että muut jäsenvaltiot allekirjoittavat sen pian. Toivomme myös vilpittömästi, että Philip Morris -sopimus voi olla mallina muiden yhtiöiden kanssa tehtäville samankaltaisille sopimuksille.
Varojen jakamisesta päättävät Euroopan yhteisöä edustava komissio ja ne kymmenen jäsenvaltiota, jotka tekivät Philip Morris International -yhtiön kanssa salakuljetuksen ja väärennösten torjumista koskevan sopimuksen. Asiasta neuvotellaan parhaillaan, ja komissio on toistuvasti korostanut, että sopimus osoitettavien määrien jakamisesta on tehtävä kiireesti. Olemme tältä osin kiitollisia parlamentin tuesta komission määrärahojen asianmukaisen osuuden määrittämiseksi.
Sopimuksen tarkoituksena on edistää salakuljetuksen ja petoksen torjuntaa. Siinä täsmennetään, että maksut voivat olla lisärahoituksen lähde salakuljetuksen ja väärennösten torjumista koskeville aloitteille. Sopimus ei kuitenkaan sisällä niiden käyttöä koskevia erityisvelvoitteita.
Petostentorjunnasta eilen annetussa Böschin mietinnössä parlamentti kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita rahoittamaan sopimuksen seurauksena kertyvillä varoilla toimia savukkeiden salakuljetuksen estämiseksi ja torjumiseksi sekä väärennösten estämiseksi.
Sovellettavan varainhoitoasetuksen säännösten mukaisesti varat, jotka Euroopan yhteisö saa sopimuksen nojalla, sisällytetään yhteisön talousarvioon varoina, joiden käyttötarkoitusta ei ole täsmennetty. Yhteisön lainsäätäjä ja budjettivallan käyttäjä voivat kuitenkin päättää hyväksyä uuden ohjelman tai laajentaa nykyisen ohjelman alaa.
Komissio katsoo, että yhteisöllä on oikeus saada haltuunsa melko suuri osa varoista yhteisön omien varojen järjestelmää koskevien periaatteiden mukaisesti.
Komissio on keskustellut varojen jakamisesta kymmenen jäsenvaltion kanssa ja luottaa siihen, että yksimielisyys saavutetaan pian. Komission jäsen Kallas lähetti joulukuussa 2004 kirjeen valtiovarainministereille ja on kutsunut koolle kaksi kokousta aiheen käsittelemiseksi. Lopulliseen sopimukseen ei ole vielä päästy. Kysymys yhteisön talousarvioon varattavasta osuudesta on sidoksissa ratkaisuun, joka tehdään varojen jakamisesta jäsenvaltioiden kesken.
Komissio pyrkii aktiivisesti lopullisen yksimielisyyden saavuttamiseen. 
Valdis Dombrovskis,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, salakuljetus ja verojen kiertäminen ovat kaikkiin EU:n jäsenvaltioihin vaikuttavia ongelmia. Ymmärrettävistä syistä valmisteveron alaisten tavaroiden laittoman liikkeessä olon ongelma on erittäin ajankohtainen. Jäsenvaltioiden laskelmien mukaan EU:n talousarviosta menetettiin vuonna 2003 noin 200 miljoonaa euroa yksinomaan savukkeiden laittoman kaupan johdosta. Jäsenvaltioiden talousarvioille aiheutuneet tappiot ovat paljon suurempia. Sekä jäsenvaltioiden veroviranomaiset että Euroopan petostentorjuntavirasto (OLAF) ovat tietenkin tehneet paljon savukkeiden laittoman kaupan torjumiseksi. Tässä yhteydessä on suhtauduttava myönteisesti aloitteeseen, joka koskee voimien yhdistämistä Euroopan unionin tasolla savukkeiden laittoman kaupan torjumiseksi, mikä antaa tilaisuuden lakia noudattaville savukkeiden valmistajille.
Euroopan komission ja EU:n eri jäsenvaltioiden yhteistyösopimus Philip Morris Internationalin kanssa on ensimmäinen esimerkki tästä yhteistyöstä. Sopimuksen mukaan Philip Morris Internationalin on parannettava savukkeiden jälleenmyyntijärjestelmäänsä ja tarjottava aikaisempaa yksityiskohtaisempia tietoja jäsenvaltioiden lainvalvonta- ja veroviranomaisille, mikä on välttämätöntä, jotta savukkeiden laitonta kauppaa voidaan torjua tehokkaasti. Tämän lisäksi Philip Morris International maksaa 12 vuoden kuluessa 1,25 miljardia Yhdysvaltain dollaria EU:n ja jäsenvaltioiden talousarvioihin. Euroopan parlamentti katsoo, että ihannetapauksessa kaikki nämä varat tai ainakin merkittävä osa niistä olisi ohjattava tupakkatuotteiden laittoman kaupan torjumiseen ja ehkäisemiseen.
Euroopan parlamentti ja toinen EU:n budjettivallan käyttäjistä katsoo, että parlamentin olisi osallistuttava näiden varojen jakamista ja käyttöä koskevaan päätöksentekoon. Mielestämme niiden jäsenvaltioiden, jotka eivät ole vielä allekirjoittaneet tätä sopimusta, erityisesti uusien jäsenvaltioiden, olisi harkittava vakavasti siihen liittymistä. Täsmällisempien tietojen ja lisärahoituksen ansiosta savukkeiden laitonta kauppaa voidaan torjua tehokkaammin ja parantaa valmisteveron kantoa. Samankaltaisia sopimuksia voidaan tehdä myös muiden tupakkayhtiöiden kanssa, ja on toivottava, että tämä ennakkotapaus kannustaa allekirjoittamaan vastaavanlaisia sopimuksia myös muiden valmisteveron alaisten tavaroiden, kuten alkoholin, valmistajien kanssa. 
Herbert Bösch,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kiitän ensin esittelijää, edustajaamme talousarvion valvontavaliokunnassa, tästä aloitteesta.
Kuten komission jäsen mainitsi, olemme tarkastelleet savukkeiden salakuljetusta, joka kuuluu Euroopan unionin kaikkein suurimpiin tämänhetkisiin ongelmiin, parlamentin eilen hyväksymässä mietinnössä. Ongelman syistä voidaan mainita se, että valtiovarainministerien havaitessa rahojen olevan hupenemassa heidän ensimmäinen erinomainen ideansa on tupakkaveron nostaminen. Tämän johdosta maahan aletaan tuoda laittomia savukkeita, mistä seuraa, että rahavarat hupenevat edelleen. Jäsenvaltiot levittävät punaista mattoa järjestäytyneelle rikollisuudelle – jotkin täysin tietoisina siitä, mitä ovat tekemässä.
Komission ja OLAFin alulle panemaan sopimukseen on jo viitattu. Niin loistava kuin se onkin, sillä on oma Akilleen kantapäänsä, kuten esittelijä huomautti, koska emme täsmentäneet sopimuksessa, mitä rahoilla on tehtävä. Mikäli tällaisia sopimuksia tehdään tulevaisuudessa, on erittäin tärkeää täsmentää – ja parlamentti vaatii täsmentämään – kuinka rahat jaetaan.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, mielestäni olisi lisäksi hyvin tärkeää, että neuvosto keskustelee siitä, mitä näille rahoille tehdään; asiaa ei voida vain jättää kunkin jäsenvaltion ratkaistavaksi. Tullihenkilöstöstä on liian suuri pula. Tietokoneet puuttuvat vielä liian monista tullitoimipaikoistamme. Myös neuvoston on harkittava tätä kysymystä vakavasti. Mielestämme rahat on kohdennettava täsmällisiin tarkoituksiin, kun ne maksetaan. Kiitän esittelijäämme Staesia tästä aloitteesta. 
Szabolcs Fazakas (PSE ).
    Kollegani Dombrovskisin tavoin minäkin pyysin tilaisuutta puhua lyhyesti niiden uusien jäsenvaltioiden nimissä, joita tämä kysymys koskettaa. Kuten kaikki tietävät, Unkari sijaitsee keskellä Eurooppaa eli, kuten meillä on tapana sanoa, Euroopan sydämessä. Se sijaitsee toisin sanoen pohjoisen ja etelän sekä idän ja lännen risteyskohdassa, jota käytetään sekä lailliseen tavarakauppaan että muun muassa savukkeiden, huumeiden ja alkoholin salakuljetukseen. Salakuljetettavien tavaroiden pysäyttäminen ja hillitseminen oli tärkeä tehtävä maallemme jo ennen liittymistä; liittymisen jälkeen meistä tuli eräänlainen Eurooppaa puolustava linnake.
Tämän vuoksi olimme hyvin iloisia kuullessamme tästä Philip Morris Internationalin kanssa allekirjoitetusta esimerkillisestä ja merkittävästä sopimuksesta. Sopimuksen aikaansaamisesta on kiitettävä Euroopan komission ja OLAFin ratkaisevaa toimintaa. Pidämme hyvin tärkeänä sitä, että sopimus voidaan ulottaa myös uusiin jäsenvaltioihin, vaikka komissio on allekirjoittanut sen ainoastaan kymmenen jäsenvaltion kanssa. Sopimuksesta seuraavat edut – EU:n ja OLAFin ammatillinen, tekninen ja rahoituksellinen tuki – salakuljetuksen ja petoksen torjumiseksi ovat toisin sanoen nyt myös meidän saatavillamme. Olimme myös iloisia siitä, että erityistilanteemme tunnustamiseksi OLAF on ottanut yhteyttä Unkarin viranomaisiin ja kehittää tätä molempia osapuolia hyödyttävää yhteistyötä, jolla suojellaan samanaikaisesti sekä EU:n että Unkarin taloudellisia etuja. 
Joe Borg,
   .  Arvoisa puhemies, tämä on monisäikeinen ja tärkeä kysymys. Olemme neuvotelleet jäsenvaltioiden kanssa päästäksemme sopimukseen. Kiitän jälleen kerran parlamenttia kantamme tukemisesta.
Olette nimenomaisesti pyytäneet, että sopimuksen nojalla myönnettävät varat keskitetään petostentorjuntaohjelmiin. Olette hyvin selvillä siitä, että nämä ovat talousarvion ulkopuolisia varoja, kuten totesin aikaisemmissa huomautuksissani. Keskitymme tällä hetkellä edelleen sopimuksen tekemiseen siitä, kuinka varat jaetaan ensiksi komission ja jäsenvaltioiden kesken ja toiseksi jäsenvaltioiden kesken. Neuvottelut ovat olleet ja ovat edelleen vaikeita, mutta luotan siihen, että voimme ratkaista kysymyksen lyhyellä aikavälillä.
Niiden ohjelmien osalta, joihin varat osoitetaan, komissio on pannut merkille asiaa koskevan ehdotuksen, jota tietenkin tarkastellaan aikanaan, kunhan olemme päässeet sopimukseen varojen jakamisesta. Kyseinen sopimus tarjoaa jakoperusteen tuleville vastaavanlaisille sopimuksille. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana kyselytunti (B6-0246/2005).
Käsittelemme seuraavia neuvostolle esitettyjä kysymyksiä: 
Puhemies.
Luxemburgissa (22.–23. maaliskuuta 2005) pidetyn Eurooppa-neuvoston päätelmien liitteessä I mainitaan eurooppalainen nuorisosopimus, jossa tehdään ehdotus kolmesta eri toimintalinjasta.
Mitä käytännön toimia Euroopan unioni ja jäsenvaltiot toteuttavat ja mitä menetelmää ne soveltavat nuorisosopimuksen tavoitteisiin vastaamiseksi ottaen huomioon sukupolvien välisen solidaarisuuden?
Onko sovittu määräajasta, jonka kuluessa kansainvälisesti tunnustetut parhaat toimintatavat sisällytetään kansallisiin toimintasuunnitelmiin ja erityisohjelmiin?
Minkä kriteerien perusteella voidaan arvioida, onko nuorisosopimuksen täytäntöönpanossa onnistuttu? 
Nicolas Schmit,
    Neuvosto vahvistaa, että 22. ja 23. maaliskuuta kokoontunut Eurooppa-neuvosto on hyväksynyt eurooppalaisen nuorisosopimuksen. Se on aikeissa hyväksyä pian myös työllisyyspolitiikan suuntaviivat, joiden johdanto sisältää viittauksen eurooppalaiseen nuorisosopimukseen. Lisäksi koko työelämää käsittelevässä suuntaviivassa 18 viitataan tähän sopimukseen nuorten työllisyyden ja työttömyyden yhteydessä. Kaikkien muiden suuntaviivojen tavoin tähän suuntaviivaan sovelletaan siten kansallisiin kertomuksiin perustuvaa seurantaa.
Muistutettakoon myös, että joukko sellaisia määrällisiä tavoitteita, jotka ovat merkityksellisiä eurooppalaisen nuorisosopimuksen kannalta, hyväksyttiin jo vuonna 2003 työllisyysstrategian yhteydessä. Tarkoituksena on erityisesti rajoittaa määräaika, jonka kuluessa työttömille nuorille tarjotaan työtä, kuuteen kuukauteen, laskea koulunkäynnin keskeyttävien osuus 10 prosenttiin ja nostaa keskiasteen koulutuksen suorittaneiden 22-vuotiaiden osuus ikäluokasta 85 prosenttiin vuoteen 2010 mennessä.
Toisaalta neuvosto on pannut merkille komission aikomuksen jättää sille aivan lähitulevaisuudessa erityisesti kyseistä sopimusta koskevan tiedonannon "Euroopan nuorten huomioon ottaminen – eurooppalaisen nuorisosopimuksen täytäntöönpano ja aktiivisen kansalaisuuden edistäminen". Mielestäni Euroopan unionin on todellakin huolehdittava paremmin nuorisosta, sillä kansanäänestysten tulokset osoittavat, että nuoret menettävät ensimmäisinä innostuksensa Eurooppaa kohtaan ja ovat ensimmäinen ryhmä, jonka enemmistö äänestää perustuslakia vastaan.
Neuvoston elimet voivat alkaa edistää sopimuksen käytännön täytäntöönpanoa juuri tämän tiedonannon pohjalta. Tämän vuoksi neuvosto ei voi vielä toimittaa parlamentin jäsenelle tietoja eurooppalaisen nuorisosopimuksen aikataulusta tai arviota sen edistymisestä. 
Maria Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, kiitän neuvoston puheenjohtajaa monipuolisesta vastauksesta ja hänen nuoria kohtaan osoittamastaan erityisestä huomiosta; nuorten asioiden pitäisi koskettaa meitä kaikkia.
Ongelmana on, ovatko sopimuksen kolme osaa ja erityisesti perhe-elämän ja työn yhteensovittamista koskeva osa, toisin sanoen nuorten mahdollisuus perustaa perheitä, samalla tavalla edustettuina seuraavassa nuoriso-ohjelmassa. 
Nicolas Schmit,
    Perheen ja työelämän yhteensovittaminen kuuluu mielestäni Lissabonin strategian sosiaalisen osion ja työllisyyttä koskevan osion tavoitteisiin. Tiedämme, että monissa, vaikkakaan ei kaikissa, maissa perhe-elämän ja työelämän yhteensovittaminen on usein vaikeaa erityisesti lastentarhojen puutteen vuoksi. Tämä näkökohta sisältyy jo erilaisiin työllisyysstrategioihin, mutta se on huomioitava myös sovellettaessa nuorisosopimusta. 
Puhemies.
Turkin korkein oikeus antaa tuomionsa sikäläisen opettajajärjestön Egitim Senin asiassa viimeistään toukokuun lopussa. Järjestöä syytetään Turkin perustuslain rikkomisesta ja tasavallan yhtenäisyyden vaarantamisesta, koska se kannattaa periaatetta kaikkien lasten oikeudesta saada opetusta omalla äidinkielellään.
Mihin toimiin neuvosto aikoo ryhtyä, jos Turkin korkein oikeus antaa langettavan tuomion Egitim Senille, ja mitä seurauksia kyseisestä tuomiosta olisi maan pyrkimyksille päästä EU:n jäseneksi? 
Nicolas Schmit,
    Parlamentin jäsen tietää, että arvioidessaan, että Turkki täyttää riittävän hyvin Kööpenhaminan poliittiset kriteerit liittymisneuvottelujen aloittamiseksi, 16. ja 17. joulukuuta 2004 kokoontunut Eurooppa-neuvosto toi samalla selvästi esiin, että komission on seurattava edelleen poliittisen uudistusprosessin täytäntöönpanon kattavuutta ja tehokkuutta. Komission tehtävänä on tarkastella kaikkia sellaisia huolenaiheita, jotka mainitaan sen määräaikaiskertomuksessa ja suosituksessa, mukaan luettuina tietenkin sananvapaus ja vähemmistöjen kunnioittaminen, ja tehdä aiheista määräajoin selkoa neuvostolle.
Puheenjohtajavaltio korosti unionin nimissä Euroopan unionin ja Turkin assosiaationeuvostossa viime huhtikuun 26. päivänä sitä, että Turkin on ehdottomasti saatettava ratkaisua odottavat uudistukset viipymättä päätökseen ja toimittava määrätietoisesti näiden kaikkien oikeuksien, erityisesti sananvapauden, kunnioittamista edellyttävien uudistusten toteuttamiseksi täysimääräisesti ja tehokkaasti. 
Eva-Britt Svensson (GUE/NGL ),
    Kiitos vastauksestanne. Minun on kuitenkin kysyttävä, eikö Turkin korkeimman oikeuden 25. toukokuuta antama tuomio anna aihetta huoleen, kun siinä ei tunnusteta lasten itsestään selvää oikeutta saada opetusta omalla äidinkielellään ja kehittyä omaa kulttuurista taustaansa vasten.
Korkeimman oikeuden tuomio on rikos ihmisoikeuksia ja demokraattisia oikeuksia vastaan. Sen lisäksi, että se loukkaa näitä oikeuksia, sillä hajotetaan opettajajärjestö, joka menettää siten oikeuden edustaa 200 000:ta jäsentään. Tämä on rikos ILO:n yleissopimusta vastaan. Neuvoston olisi ilmoitettava Turkille, että jo avattu ovi suljetaan uudelleen, mikäli ihmisoikeuksia ei kunnioiteta. 
Nicolas Schmit,
    Mielestäni vähemmistöjen oikeuksien, mukaan luettuna jokaisen oikeus puhua äidinkieltään, kunnioittamisen on oltava yksi niistä tekijöistä, joiden avulla voidaan mitata demokratiaehtojen täyttymistä ja joita kaikkien nykyisten jäsenvaltioiden, mutta tietenkin myös jäseniksi pyrkivien tai haluavien, on kunnioitettava. En tiedä, onko käyttämänne sana "rikolliset" asianmukainen, mutta vähemmistöjen oikeudet kuuluvat joka tapauksessa olennaisesti myös Turkkiin soveltamaamme lähestymistapaan. 
Josu Ortuondo Larrea (ALDE ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, Euroopan unionin mottona on "ykseys monimuotoisuuden keskellä", ja olette hyvin selvillä siitä, ettei Eurooppaa voida rakentaa ilman kunnioitusta kielellistä ja kulttuurista monimuotoisuutta kohtaan.
Vastasitte myönteisesti todetessanne, että neuvosto on huolissaan ja että se seuraa Turkin kysymystä ja lasten oikeutta saada opetusta omalla äidinkielellään, mutta kysyn teiltä, aiotteko tehdä jotain enemmän kuin vain valvoa tätä kysymystä.
Mielestäni ministerineuvoston olisi saatava Turkki tavalla tai toisella kiinnittämään huomiota tähän kysymykseen niin, ettemme ainoastaan odota seuraavaa aihetta koskevaa raporttia komissiolta sen selvittämiseksi, noudattaako Turkki yhteisön säännöstöä.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, mitä aiotte tehdä tämän kysymyksen ratkaisemiseksi? 
Nicolas Schmit,
    Totean ainoastaan, että Turkin virallinen syyttäjä on hävinnyt tässä nimenomaisessa tapauksessa kaksi kertaa ja että pian annettava tuomio, joka on epäilemättä samansuuntainen, on lopullinen. Kaikki nämä nimenomaiset tapaukset ja muut niin sanotut yleisemmät tapaukset otetaan tietenkin esiin kaikilla niillä foorumeilla, joilla Euroopan unioni on keskustellut Turkin kanssa, ja arvelen, että meidän on jatkettava tätä vuoropuhelua Turkin kanssa asioissa, jotka koskevat sananvapautta, kielen käyttöä ja yhdistymisvapautta. 
Inger Segelström (PSE ).
    Arvoisa puhemies, kun tämä tuomio annettiin, esitin komissiolle aihetta koskevan kysymyksen, koska kyse on kansalaisten oikeuksista ja ihmisoikeuksista ja koska olemme kaikki kauhuissamme tapahtuneesta. Kysyn neuvoston mielipidettä asioiden koordinoinnin tarpeesta, kun otetaan huomioon, että tämä kysymys koskee sekä neuvostoa että komissiota ja lisäksi Euroopan parlamenttia. On tapahtunut hyvin vakava asia. Haluan tietää, koordinoitteko asioita vai onko meidän laadittava keskustelusta yhteenveto saadessani vastauksen komissiolta. 
Nicolas Schmit,
    Uskoakseni koordinointia harjoitetaan, mutta saattaa olla hyödyllistä esittää kysymys myös komissiolle. 
Puhemies.
   Koska seuraavien kysymysten aihe on sama, niitä tarkastellaan yhdessä:
Oikeus- ja sisäasioiden ministerineuvosto pyysi 14. huhtikuuta 2005 Euroopan komissiota esittämään ennen vuoden 2005 loppua ehdotuksen, joka koskee jäsenvaltioiden maahanmuutto- ja turvapaikkaviranomaisten välisen tiedotusjärjestelmän käyttöönottoa tärkeissä päätöksissä, joita yhden tai useamman jäsenvaltion on tehtävä.
Espanjan hallitus on kuitenkin muuttanut jälleen maahanmuuttajien tilanteen laillistamista koskevia perusteita siten, että nyt hyväksytään maahanmuuttajan kirjoittautuminen väestörekisteriin, jos tämä pystyy esittämään muita virallisia asiakirjoja oleskelustaan maassa.
Milloin ja miten neuvostolle on tiedotettu uusista perusteista?
Espanjan hallituksen toteuttama siirtolaisten aseman laillistamismenettely päättyi 7. toukokuuta ja oli valtava menestys. Hakemuksia jätettiin yli 700 000. Tavoitteena on päästä eroon pimeästä työnteosta ja nivoa laittomat siirtolaiset osaksi Espanjan yhteiskuntaa. Tätä varten laillistamisen ehdoksi asetettiin työsopimuksen esittäminen. Menettelyä ovat kannattaneet ay-liike, työnantajat ja koko kansalaisyhteiskunta. Pimeästä työnteosta eroon pääsemisen ja laittomien siirtolaisten kotouttamisen ohella Espanja pääsee parhaaseen mahdolliseen asemaan Euroopan yhteisen maahanmuuttopolitiikan valmistelussa sen osanottajana ja edistäjänä.
Tukeeko neuvosto Espanjan siirtolaisten aseman laillistamisprosessia pimeän työnteon kitkemiseksi ja laittomasti maassa olleiden maahanmuuttajien integroimiseksi yhteiskuntaan täysin oikeuksin? Katsooko neuvosto, että Espanjan hallitus on parantanut tällä hankkeellaan asemaansa Euroopan yhteisen maahanmuuttopolitiikan luomisessa? 
Nicolas Schmit,
    Parlamentin jäseniä kehotetaan tutustumaan vastaukseen, jonka neuvosto on antanut samasta aiheesta esitettyyn suulliseen kysymykseen. Neuvosto huomauttaa parlamentin jäsenelle, että siirtotyöläisten määrien määrittäminen kuuluu EU:n jäsenvaltioiden toimivaltaan.
Neuvosto keskusteli Espanjan hallituksen toteuttamasta ja kysymyksessä tarkoitetusta maahanmuuttajien tilanteen laillistamisesta epävirallisesti kokouksessaan tammikuussa 2005. Se muistuttaa parlamentin jäsentä keskinäistä tiedottamisjärjestelmää koskevista päätelmistä, jotka se antoi kokouksessaan 14. huhtikuuta 2005. Päätelmissä komissiota kehotetaan esittämään ennen tämän vuoden toukokuun loppua – mitä komissio ei tehnyt – aloite maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikoista vastuussa olevien jäsenvaltioiden viranomaisten välisen keskinäisen tiedotusjärjestelmän luomiseksi. Neuvosto katsoi, että tällainen järjestelmä voi edistää keskinäisen luottamuksen lisäämistä ja johtaa jäsenvaltioiden maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikkojen aikaisempaa parempaan koordinointiin. Kehotan teitä tämän vuoksi tiedustelemaan komissiolta, miksei se ole esittänyt siltä huhtikuussa pyydettyä ehdotusta. 
Antonio López-Istúriz White (PPE-DE ),
   . Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitän teitä lämpimästi kommenteistanne.
En anna lausuntoa, vaan aion esittää selkeän ja suoran kysymyksen: katsotteko laittomasta maahanmuutosta Espanjassa tehtyjen päätösten vaikuttavan joko kielteisesti tai myönteisesti yhteisen eurooppalaisen maahanmuuttopolitiikan luomiseen tulevaisuudessa? 
Nicolas Schmit,
    Korostan aivan ensiksi, että Espanjalla oli oikeus tehdä kyseinen päätös. Me kaikki tiedämme kuitenkin, että haluamme parantaa aihetta koskevan politiikan koordinointia ja mahdollisesti luoda yhteisen politiikan, jota ei vielä ole. Pitää myös paikkansa, että tällaiset päätökset on parasta koordinoida kumppanien kanssa.
Ymmärrän samalla, että tämä päätös tehtiin erityistilanteessa ja että tavoitteena oli siten nimenomaan integroida mahdollisuuksien mukaan ja mahdollisimman hyvin Espanjan alueella jo oleskelevat henkilöt. On sitä paitsi luultavaa, että integroimalla heidät espanjalaiseen yhteiskuntaan estetään heidän siirtymisensä muihin jäsenvaltioihin. Näin ollen mielestäni ei voida väittää, että tämä päätös olisi tehty muiden jäsenvaltioiden kustannuksella. Meidän kaikkien on myös ymmärrettävä, että parempi Euroopan tason koordinointi maahanmuuttoasioissa on ainoa ratkaisu. 
Antonio Masip Hidalgo (PSE ),
   . Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, mielestäni olemme keskustelleet näistä Espanjaa koskevista asioista kattavasti – kuten perustellusti totesitte – ja lisäksi nämä asiat ovat johtaneet hyvään tulokseen. Näin ollen kiitän teitä kärsivällisyydestänne ja politiikkanne jatkuvuudesta ja tarjoan teille yhteistyötä espanjalaisten kanssa. 
Nicolas Schmit,
     Vaikuttaa siltä, että kärsivällisyys on hyve. Parlamentti on opettanut sitä minulle hieman. 
Puhemies.
Mihin toimiin neuvoston puheenjohtajavaltio on ryhtynyt edistääkseen viimeinkin Kroatian liittymisneuvotteluja, jotka ovat viivästyneet tarpeettomasti? 
Nicolas Schmit,
    Neuvosto vakuutti jälleen 7. maaliskuuta 2005 Euroopan unionin sitoutumisen Kroatian liittymiseen ja hyväksyi kehyksen maan neuvotteluja varten. Neuvosto muistutti myös sen seikan tärkeydestä, että kaikki Länsi-Balkanin maat tekevät täysimääräistä yhteistyötä entisen Jugoslavian alueen kansainvälisen rikostuomioistuimen kanssa. Tämä liittyy siihen keskeiseen vaatimukseen, että kyseisten maiden lähentymisen Euroopan unioniin on jatkuttava edelleen. Neuvoston käsiteltyä asiaa ja koska yksimielisyyttä asiasta ei ole, Kroatian liittymisneuvottelujen aloittamista oli tämän vuoksi lykättävä.
Tällä välin perustettiin työryhmä, jossa ovat edustettuina puheenjohtajavaltio, korkeana edustajana toimiva pääsihteeri, komissio ja kaksi seuraavaa puheenjohtajavaltiota. Työryhmän tehtävänä on tutkia tiiviissä yhteistyössä tuomioistuimen ja Kroatian kanssa toimia, joita Kroatia on toteuttanut ja joita sen on vielä toteutettava voidakseen tehdä täysimääräistä yhteistyötä tuomioistuimen kanssa.
Työryhmä kokoontui näissä merkeissä 26. huhtikuuta 2005 tuomioistuimen ja Kroatian edustajan kanssa tutkiakseen Kroatian ja tämän toimielimen välisen yhteistyön viimeaikaisia vaiheita. Ryhmä päätti, että neuvoston joulu- ja marraskuussa tekemät päätelmät pysyvät voimassa ja että neuvosto tarkastelee kysymystä lisäksi uudelleen sopivana ajankohtana tiiviissä yhteistyössä tuomioistuimen kanssa tulevan merkityksellisen kehityksen pohjalta. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, kysyn ensin, aikooko puheenjohtajavaltio Luxemburg ottaa Kroatian ensi viikon huippukokouksen asialistalle. Lisäksi kysyn, millä perusteella on mahdollista, että – kuten olen kuullut – neuvotteluja Kroatian kanssa, jotka oli tarkoitus aloittaa 17. maaliskuuta, lykätään edellisenä päivänä, vaikka -periaatetta sovelletaan kuulemma Turkin kanssa 3. lokakuuta aloitettaviin neuvotteluihin. Miksi neuvottelujen aloittaminen Kroatian kanssa mutta – Turkin tapauksessa – myös niiden aloittamatta jättäminen edellyttää yksimielisyyttä? Siinä ei ole minkäänlaista logiikkaa! 
Nicolas Schmit,
    Korostan ensin, että Kroatian yhteistyö neuvoston kanssa ja erityisesti sen sisällä perustetun työryhmän kanssa on ollut esimerkillistä; myös tuomioistuin ja erityisesti sen syyttäjä ovat tunnustaneet tämän seikan.
Päätös on mielestäni vielä ratkaisematta, ja toivon, että se tehdään ja että se on suotuisa. Kaikkien neuvottelujen aloittamista koskevien päätösten tavoin tämä päätös on tehtävä yksimielisesti. Eurooppa-neuvosto saattaa keskustella myös tästä nimenomaisesta tapauksesta, mutta arvelen, että siitä keskusteleminen on hyödyllistä vain, jos kysymyksen voidaan katsoa ratkeavan pikaisesti. 
Puhemies.
Euroopan unionin neuvosto kehotti jäsenvaltioita ryhtymään lasten ja nuorten alkoholinkäytöstä 5. kesäkuuta 2001 antamassaan suosituksessa toimiin lapsille ja nuorille suunnattujen alkoholijuomien valmistamisen ja mainonnan hillitsemiseksi. Suosituksen antamisesta on kulunut neljä vuotta, mutta toteutetut toimet eivät selvästikään ole olleet tehokkaita: alkoholiteollisuus jatkaa nuorille suunnattujen alkoholipitoisten juomien myyntiä, ja kyseisten tuotteiden kulutus kasvaa entisestään aiheuttaen vakavia kansanterveydellisiä ongelmia.
Mitkä ovat kyseisestä suosituksesta saadut tulokset ja mihin toimiin jäsenvaltiot ovat ryhtyneet? Miten neuvosto aikoo toimia nuorten alkoholinkulutuksen hillitsemiseksi? Millaisia verotuksellisia toimia on kaavailtu, jotta nuorille suunnatuille muotijuomille voitaisiin määrätä valmistevero? Millaisia toimia neuvosto on harkinnut lainsäädäntöä varten, jotta juomien etiketeissä ilmoitettaisiin selvästi, että juomien sisältämä alkoholi ja sokeri ovat haitallisia terveydelle? 
Nicolas Schmit,
    Neuvosto kiittää parlamentin jäsentä Hennicotia tarkkaavaisuudesta, jolla hän seuraa tätä meitä kaikkia, erityisesti kaikkia lasten vanhempia, koskevaa asiaa. Nuorten haavoittuvuuden vuoksi neuvosto pitää hyvin tärkeänä nuorten suojelemista alkoholilta.
Kuten parlamentin jäsen muistutti, neuvosto antoi 5. kesäkuuta 2001 suosituksen, jossa jäsenvaltioita kehotetaan ottamaan käyttöön toimenpiteitä lapsille ja nuorille tarkoitettujen alkoholijuomien valmistamisen sekä tällaisten juomien nuorille suunnatun mainonnan hillitsemiseksi. Neuvosto antoi samana päivänä – 5. kesäkuuta 2001 – myös päätelmät strategiasta alkoholiin liittyvien haittojen vähentämiseksi. Päätelmissä kehotetaan komissiota esittämään ehdotuksia aihetta koskevaksi kokonaisvaltaiseksi yhteisön strategiaksi, jolla täydennetään kansallisia toimenpiteitä ja asetetaan aikataulu eri toimille.
Neuvosto ei ole ollut tämän suosituksen jälkeen toimettomana. Koska niin kutsuttujen limuviinatuotteiden (alcopops) selkeä määrittäminen ja toteutettavien toimenpiteiden kohdentaminen on osoittautunut vaikeaksi, se on katsonut paremmaksi toteuttaa kokonaisvaltaisempaa politiikkaa edellä mainittujen vuoden 2001 päätelmien mukaisesti. Alkoholin tärkeä asema Euroopan yhteisön terveysstrategiassa ja vuosia 2003–2008 koskevassa yhteisön kansanterveysohjelmassa, joka hyväksyttiin yhteispäätösmenettelyllä Euroopan parlamentin kanssa syyskuussa 2002, vahvistettiin. Tämän ohjelman ansiosta voitiin erityisesti käynnistää komission ja jäsenvaltioiden yhteisrahoituksen turvin toteutettavia hankkeita, jotka oli laadittu vuoden 2001 suosituksen täytäntöön panemiseksi ja alkoholihaittojen torjuntaa koskevan yhteisön strategian valmistelemiseksi. Tätä tarkoitusta varten perustettiin myös jäsenvaltioiden asiantuntijoista koostuva työryhmä.
Lisäksi neuvosto antoi kesäkuussa 2004 alkoholia ja nuoria koskevat päätelmät, joissa se muistuttaa, että komissiota on kehotettu selostamaan sille vuonna 2005, kuinka jäsenvaltiot ovat panneet ehdotettuja toimia täytäntöön. Päätelmissä tuetaan myös toimia, jotka komissio on toteuttanut alkoholinkäyttöä koskevan kokonaisvaltaisen strategian laatimiseksi, ja korostetaan, että strategian yhteydessä on kiinnitettävä erityistä huomiota nuorten alkoholinkäytön ongelmaan.
Tämä komissiolle esitetty kehotus esitettiin jälleen neuvoston kokouksessa 6. joulukuuta 2004. Komissio voi periaatteessa esittää vuoden 2005 loppuun mennessä samanaikaisesti vuoden 2001 suosituksessa pyydetyn arviointikertomuksen kanssa tiedonannon alkoholinkäyttöä koskevasta kokonaisvaltaisesta strategiasta. Vastaanotettuaan tämän asiakirjan neuvosto ryhtyy toimiin mahdollisimman pikaisesti. On selvää, että nämä aloitteet sinänsä eivät voi ratkaista niin kutsuttujen limuviinojen (alcopops) erityisongelmaa. Pitkällä aikavälillä niiden avulla on kuitenkin mahdollista ottaa käyttöön yhteisön kehys, jonka avulla liiallisen alkoholinkäytön vaaroista voidaan aiempaa paremmin tiedottaa kaikille kansalaisille, erityisesti nuorille. 
Erna Hennicot-Schoepges (PPE-DE ).
    Kiitän neuvostoa siitä, että se on käsitellyt kysymystä nuorten alkoholismista. Mielestäni alkoholi ja kyseisten juomien korkea sokeripitoisuus aiheuttavat yhdessä erittäin vakavia terveysongelmia. Tarkoitan diabeteksen lisääntymistä nuorten keskuudessa ja liikalihavuusongelmaa. En ymmärrä, miksei neuvosto puutu voimakkaammin pakkausmerkintäongelmaan, koska monet vanhemmat eivät tiedä, että heidän lapsensa juovat alkoholijuomia juodessaan juomia, joita vanhemmat pitävät limonadina. 
Nicolas Schmit,
    Komission, jota neuvosto on useaan otteeseen kehottanut esittämään aihetta koskevia ehdotuksia, olisi otettava huomioon parlamentin jäsenen juuri esittämä toteamus. Sen olisi otettava huomioon myös taso. Tämä kysymys liittyy kuluttajansuojaan, koska meidän on todella tiedettävä, mitä kulutamme. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, korostan terveysasioiden tarkastelussa sitä, että alkoholinkulutuksen suurista kysymyksistä voidaan mainita sen yhteys nuorten itsemurhiin. Tämä on erityisongelma Irlannissa. Tätä yhteyttä olisi korostettava strategiassamme nykyistä paljon enemmän.
Olemme lisäksi huolissamme siitä, että leluja mainostetaan lapsille lastenohjelmien aikana mutta että mainostamme heille myös alkoholia ja tutustutamme heidän alkoholiin hyvin nuorella iällä ja teemme siitä hyväksyttävää. Tarkastelkaamme tätä kysymystä. Voinette esittää minulle näkemyksenne siitä, onko tämä kysymys sisällytettävä alkoholia ja siihen liittyviä ongelmia koskevaan tulevaan strategiaanne. 
Nicolas Schmit,
    Tämä osoittaa hyvin, että jäsenvaltioiden on voitava toimia nopeasti ja että niillä on oikeus toimia. Toissijaisuusperiaatetta voidaan soveltaa tällä alalla, mutta tiettyihin markkinoiden vapautta koskeviin periaatteisiin ei voida vedota. Kyseessä ei ole pelkästään tavaroiden vapaa liikkuvuus vaan ennen kaikkea terveyden suojeleminen. Tämän vuoksi katson, että EU:n on osoitettava juuri tämänkaltaisten esimerkkien avulla, ettei se ole jämähtänyt sellaiseen toimintamalliin, jossa ei oteta huomioon todellisia huolenaiheita. Kiitän teitä siitä, että esititte minulle tämän kysymyksen, mutta se olisi esitettävä pikemminkin komissiolle. 
Daniel Caspary (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, kiitän teitä tilaisuudesta esittää lisäkysymys. Kysyn neuvostolta, onko olemassa alkoholijuomia, joiden voidaan osoittaa olevan tarkoitettu lapsille ja nuorille, kuten Hennicot-Schoepges totesi?
Toiseksi tiedustelen, onko neuvosto tietoinen siitä, että on täysi-ikäisiä ihmisiä, jotka pitävät näiden juomien mausta ja joita rangaistaan muun muassa Saksassa niille jo määrätyllä erityisellä verolla?
Kolmanneksi: onko neuvosto kanssani samaa mieltä siitä, että sen sijaan, että etsimme keskitettyjä ratkaisuja sellaisten verojärjestelmien avulla, joissa ihmisiä kohdellaan kuin keskenkasvuisia, meidän olisi pikemminkin valistettava lapsia, nuoria, aikuisia ja varttuneimpia kansalaisia alkoholin vaaroista yleensä? 
Nicolas Schmit,
    Mielestäni se, mitä sanoitte, ei ole ristiriidassa juuri esittämieni näkemysten kanssa. On selvää, ettei näitä juomia ole tarkoitettu yksinomaan lapsille tai nuorille. Syyllistämättä valmistajia suoralta kädeltä katson, ettei näitä tuotteita ole tarkoitettu nuorille, vaikka ne houkuttelevatkin kyseistä väestönosaa.
Mainitsitte verotuksen. Tämä pitää paikkansa, mutta nuorten keskuudessa tarvitaan erityisesti valistuskampanjaa, koska verotus yksinään ei ole ratkaisu. On ennen kaikkea jäsenvaltioiden tehtävä toteuttaa tarvittavat toimenpiteet, ja jäsenvaltioiden on voitava ja niille on annettava jonkin verran vapautta tehdä nämä päätökset ilman, että ne joutuvat kohtaamaan lopuksi ongelmia sen vuoksi, että ne ovat teoriassa puuttuneet vapaisiin markkinoihin ja tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen. Tämän vuoksi katson, että Euroopan unionin on otettava kantaa näitä tuotteita koskevaan kysymykseen. 
Puhemies.
On todettu, että kaikki 25 jäsenvaltiota eivät ole ratifioineet neuvoston 13. kesäkuuta 2002 tekemää puitepäätöstä (14242/01), jonka myötä yhteiset tutkintaryhmät voivat käynnistää toimintansa. Kuinka monen jäsenvaltion parlamentit eivät ole vielä ratifioineet päätöstä, ja milloin neuvosto odottaa, että prosessi saadaan päätökseen, jotta EU voi ryhtyä torjumaan järjestäytynyttä rikollisuutta aiempaa perusteellisemmin ja tehokkaammin? 
Nicolas Schmit,
    Tähän mennessä 21 jäsenvaltiota on ilmoittanut neuvoston pääsihteeristölle, että ne ovat saattaneet yhteisistä tutkintaryhmistä 13. kesäkuuta 2002 tehdyn puitepäätöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään. Nämä jäsenvaltiot voivat siten perustaa yhteisiä tutkintaryhmiä puitepäätöksen mukaisesti. Lisäksi kaksi jäsenvaltiota on ilmoittanut neuvoston pääsihteeristölle, että niiden lainsäädäntöluonnokset, joilla tämä puitepäätös saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, on jo esitetty tai esitetään pian niiden parlamenteille. Yksi jäsenvaltio on ilmoittanut neuvostolle saattaneensa puitepäätöksen osittain osaksi kansallista lainsäädäntöä.
Bill Newton Dunn (ALDE ).
    En ole kovin hyvä matematiikassa, mutta saan tulokseksi 24, joten jätitte yhden jäsenvaltion pois laskuista. Miten menettelette sen yhden jäsenvaltion kohdalla, joka ei ilmeisesti tee mitään asialle? 
Nicolas Schmit,
    Minun on tarkistettava, onko tietoja saatu todellakin vain 24 jäsenvaltiolta ja onko yksi jäsenvaltio jättänyt vastaamatta. En voi juuri nyt antaa tätä tietoa teille, mutta lupaan tarkistaa asian. Tieto voidaan varmasti toimittaa kirjallisesti. 
Puhemies.
   Kysymys nro 8 on peruutettu. 
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, esitän työjärjestyspuheenvuoron ja olisin iloinen neuvostanne. Puheenjohtajisto kertoi minulle hetki sitten, että tämä kysymys on peruutettu, mutta ymmärtääkseni jokaisella parlamentin jäsenellä on yleensä käytettävissään koko kysymysluettelo. Jokaisella parlamentin jäsenellä on oikeus esittää lisäkysymys, eikä kysymyksen peruuttaneella henkilöllä näytä olevan minkäänlaista velvoitetta kertoa kaikille muille jäsenille, että hän on tehnyt niin. Tämän vuoksi niiltä meistä, jotka ovat paikalla esittääkseen lisäkysymyksen, evätään meille kuuluva demokraattinen oikeus.
Jos näin todella on, eikö sääntöjä pitäisi tarkistaa, tai voinko vaihtoehtoisesti esittää lisäkysymyksen Newton Dunnin kysymykselle? On selvä rikos, etten voi esittää lisäkysymystä, ja sosialistit ovat selvästi tukenani! 
Puhemies.
   Hyvä parlamentin jäsen Bushill-Matthews, parlamentissa ei ole järjestäytynyttä rikollisuutta; kohtelemme toisiamme demokraattisesti, ystävällisesti ja rauhantahtoisesti. Kysymyksen peruuttamista koskevat säännöt ovat täysin selvät: jos kysymyksen peruuttaa sen esittänyt henkilö, sitä ei ole enää olemassa, ettekä voi enää esittää lisäkysymystä. Se, pitäisikö jäsenten ilmoittaa toisilleen – jopa muiden ryhmien jäsenille – tällaisesta, on kiinnostava kysymys. Kehotan teitä yksinkertaisesti ottamaan asian puheeksi Martinin kanssa.
Voin hyväksyä Newton Dunnille lisäkysymyksen muodossa esittämänne kysymyksen sen perusteella, että kutakin kysymystä kohti sallitaan kaksi lisäkysymystä. Olkaa siis hyvä ja kysykää neuvoston puheenjohtajalta jotakin muuta järjestäytyneestä rikollisuudesta. 
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, se on hyvin ystävällistä teiltä, mutta se olisi huijausta, koska kysymykseni koskee työaikaa, enkä haluaisi petkuttaa. 
Puhemies.
   Tuo on rehti asenne. Jatkamme keskustelua siitä, mitä on tehtävä jäsenten peruuttaessa kysymyksiä. 
Puhemies.
Save the Children -järjestön tuoreessa selvityksessä "'We don't do childhood poverty – we do large roads!' The EU, the Millenium Development Goals and Children" todetaan, että joka toinen tällä hetkellä köyhyydessä elävistä ihmisistä on lapsi ja että viiden vuoden kuluttua pelkästään Afrikassa 25 miljoonaa lasta jää orvoksi H.I.-viruksen ja AIDSin vuoksi. Yksi selvityksen keskeisistä väitteistä on, että lapsia ei oteta riittävällä tavalla huomioon politiikassa. Lasten tarpeita ei ole sisällytetty kaikkeen politiikkaan.
Katsooko neuvosto, että lapsiin on kiinnitettävä enemmän huomiota päätöksentekoprosessissa? Onko olemassa poliittista tahtoa poliittisen päätöksenteon uudistamiseksi? 
Nicolas Schmit,
    Neuvosto on tietoinen siitä traagisesta tilanteesta, jossa miljoonat lapset elävät useimmissa kehitysmaissa yleensä ja erityisesti Afrikassa etenkin sen vuoksi, että he ovat alttiina nälänhädälle, väkivallalle ja tartuntataudeille, ja ennen kaikkea tietenkin aidsin, malarian ja tuberkuloosin vuoksi.
Neuvosto huomauttaa, että vuosituhannen vaihteen kehitystavoitteista kahdeksan koskee lapsia joko suoraan tai välillisesti. Neuvosto katsoo, ettei näitä tavoitteita voida saavuttaa kehitysmaissa vuoteen 2015 mennessä ilman lapsiin sovellettavaa johdonmukaista politiikkaa. Neuvosto on korostanut tarvetta keskittyä erityisesti lapsiin toteutettaessa Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikkaa useiden viimeaikaisten aloitteiden avulla.
Eurooppa-neuvosto vahvisti 16. joulukuuta 2004 Euroopan unionin määrätietoisen sitoutumisen vuosituhannen vaihteen kehitystavoitteiden saavuttamiseen. Neuvosto ilmaisi kyseisessä kokouksessa määrätietoisen tukensa HI-viruksen/aidsin, malarian ja tuberkuloosin torjumiseen tähtäävälle eurooppalaiselle toimintaohjelmalle, joka toteutetaan ulkosuhteisiin liittyvinä toimina. Komissio esitteli ne huhtikuun 2005 lopussa.
Suunnitteilla on Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden välinen yhteinen toiminta, joka toteutetaan yhteistyössä alan tärkeimpien kansainvälisten järjestöjen kanssa, UNICEF mukaan luettuna, sekä kumppanuusmaiden opettaja- ja vanhempainyhdistysten kanssa. Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikasta marraskuussa 2000 annetun yhteisen julistuksen tarkistusprosessi on käynnissä. Komissiolta odotetaan kesäkuun lopussa tiedonantoa tulevasta kehitysyhteistyöpolitiikasta. Laajan kuulemisprosessin aikana yksilöitiin useita aiheita mahdollisiksi painopistealueiksi, joihin kuuluu ehdottomasti lasten suojeleminen. Huomattakoon myös, että yhteisön tasolla parlamentti ja neuvosto tekivät vuonna 2004 päätöksen 803/2004, jolla hyväksytään erityisesti lapsiin kohdistuvan väkivallan ehkäisemistä ja torjuntaa koskeva Daphne II -ohjelma.
Lapset ovat keskeisessä asemassa Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikassa, ja neuvosto aikoo korostaa tätä painopistealuetta sekä valmisteltaessa vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamista käsittelevää huippukokousta, joka pidetään syyskuussa 2005 New Yorkissa, että laadittaessa unionin tulevaa kehitysyhteistyöpolitiikkaa. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
    Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitän teitä hyvin yksityiskohtaisesta vastauksestanne. Pyydän teitä hyväksymään niiden näkemykset, jotka tietävät enemmän kehitysmaiden lapsista kuin te tai minä ehkä tiedämme ja jotka ovat huolissaan siitä, että EU:ta pidetään unionina, joka keskittyy enemmän laajoihin infrastruktuurihankkeisiin kuin lapsiin, ja ehkä pohtimaan syvällisemmin lasten tarpeita lääkintähuollon ja muun avun kannalta.
Hyväksyn sen, mitä sanoitte, mutta kehotan teitä erittelemään syvällisemmin niiden näkemyksiä, jotka tuntevat aiheen hyvin. 
Nicolas Schmit,
    Hyväksyn erittelynne: meidän on todellakin kuultava kansalaisjärjestöjä. Laadittaessa lähivuosien kehitysyhteistyöpolitiikkaa, mikä tarkoittaa unionin kannalta vuosituhannen kehitystavoitteiden saattamista osaksi kansallisia lainsäädäntöjä, nämä näkökohdat on otettava huomioon täsmällisesti. Voin joka tapauksessa taata teille, että puheenjohtajavaltio Luxemburg, joka vastaa tästä kysymyksestä edelleen tämän kuun loppuun asti, huolehtii siitä, että lasten suojelemisen tavoite kuuluu kehittämisstrategiamme tärkeimpiin tavoitteisiin. 
Vittorio Agnoletto (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, palaan jo mainittuun aiheeseen, joka koski aidsia ja HI-virusta. Parlamentti äänesti 2. joulukuuta 2004 erään hyvin täsmällisen päätöslauselman puolesta ja vetosi komissioon ja neuvostoon nykyisten TRIPS-sääntöjen tarkistamiseksi: kyseiset säännöt ovat yksi pääasiallisista syistä, joiden vuoksi kehitysmaiden aikuiset ja lapset eivät saa tarvitsemiaan lääkkeitä.
Sikäli kuin tiedän, mitään ei ole tehty tällä erityisalalla – TRIPS-sääntöjä ei ole toisin sanoen tarkistettu. Tiedustelen, minkä vuoksi näin on, vaikka tilanne on muuttunut viime aikoina entistä järkyttävämmäksi Intian hallituksen hyväksyttyä TRIPS-säännöt. 
Nicolas Schmit,
    Kuten jo totesin, neuvosto on tukenut mielestäni voimakkaasti aidsin ja muiden tautien torjumista koskevaa eurooppalaista toimintaohjelmaa. Neuvosto on myös ilmaissut halukkuutensa työskennellä välttämättömien lääkkeiden kysymyksen parissa ja on tukenut muutoksia, joiden tarkoituksena on vaikuttaa joidenkin aids-lääkkeiden saatavuuteen. WTO:ssa on aihetta koskeva ratkaisematon ongelma. Kuulumme aidsin torjunnan suurimpiin rahoittajiin; ilman näitä rahoja emme voisi parantaa aidsin torjuntaa kehitysmaissa. Eurooppa on yleisesti ottaen täyttänyt sitoumuksensa, toisin kuin muut. 
Eoin Ryan (UEN ).
    Kollegani McGuinnessin esittämä kysymys nro 9 on hyvin lähellä omaa kysymystäni, kysymystä nro 11, emmekä taaskaan pääse kysymyksestä toiseen. Mielestäni se on hyvin turhauttavaa. Usein odotamme täällä ilman, että pääsette kysymyksiimme.
Puhumme kehitysmaita koskevista toimintasuunnitelmista, erityisesti lasten asioista, mutta meille ei koskaan esitetä alaa koskevia yksityiskohtaisia suunnitelmia tai täsmällisiä aloitteita. Tiedän, että se on hyvin monimutkaista ja vaikeaa, mutta saamme hyvin harvoin tarkkoja tietoja siitä, mitä kyseisissä osissa maailmaa tapahtuu ja kuinka yritämme ratkaista lasten vakavan HIV- ja aids-ongelman. 
Nicolas Schmit,
    Otitte esiin hyvin merkityksellisen ja kiinnostavan aiheen. Tämä kysymys kuuluu komissiolle, ja teidän on varmaan kysyttävä siltä, millaisilla Euroopan unionin avustusohjelmien mukaisilla erityistoimilla aidsia ja muita samankaltaisia ongelmia pyritään torjumaan.
Mielestäni teillä on oikeus pyytää komissiota toimittamaan teille täsmällinen selonteko tämän alan erityistoimista. Valitettavasti neuvosto ei voi tehdä sitä, koska näiden ohjelmien ja toimien täytäntöönpano kuuluu komissiolle. 
Puhemies.
   Muistutan maanantain täysistunnon päätöksestä lyhentää kyselytunti puoleen tuntiin; olemme käyttäneet jo kolme varttia. En myönnä enää ainoatakaan työjärjestyspuheenvuoroa.
Koska kyselytunti on päättymässä, kysymyksiin 12–30 vastataan kirjallisesti(1).
Kyselytunti on päättynyt.

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu Othmar Karasin laatimasta talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietinnöstä ehdotuksesta neuvoston asetukseksi julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja koordinoinnin tehostamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 muuttamisesta (KOM(2005)0154 C6-119/2005 2005/0064(SYN)) (A6-0168/2005)
ja Othmar Karasin laatimasta talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietinnöstä ehdotuksesta neuvoston asetukseksi liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanon nopeuttamisesta ja selkeyttämisestä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1467/97 muuttamisesta (KOM(2005)0155 C6-0120/2005 2005/0061(CNS)) (A6-0158/2005) 
Joaquín Almunia,
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, 26. huhtikuuta minulla oli ilo esitellä teille valiokunnassa vakaus- ja kasvusopimuksen perustana oleviin kahteen asetukseen tehdyt muutokset, jotka komission jäsenten kollegio oli hyväksynyt saman kuun 20. päivänä. Viisi viikkoa myöhemmin käsittelimme Euroopan parlamentin täysistunnossa jäsen Karasin näistä kahdesta asetuksesta laatimia mietintöjä, ja sekin osoittaa, että parlamentti on käsitellyt tätä tärkeää kysymystä hyvässä yhteistyöhengessä.
Näinä muutamina viikkoina parlamentti, neuvosto ja komissio ovat työskennelleet saadakseen päätökseen vakaus- ja kasvusopimuksen uudistamiseen tarkoitetun lainsäädäntöprosessin ennen Luxemburgin puheenjohtajakauden loppua. Tarkasteltuamme aluksi komission ehdotuksia täällä parlamentissa olemme päässeet lähemmäksi yhteisymmärrystä, joka on mahdollista saavuttaa – ja toivon, että se saavutetaan, mikäli mahdollista – ennen tämän kuun loppua.
Kuten valiokunnassa selitin, Eurooppa-neuvostolta – joka puolestaan tuki Ecofin-neuvoston kertomusta maaliskuussa – saamamme toimeksiannon mukaisesti ehdotimme asetuksiin vain niitä muutoksia, jotka olivat täysin välttämättömiä, jotta kyseiset asetukset vastaisivat neuvoston saavuttamaa yhteisymmärrystä. Siitä huolimatta useat jäsenvaltiot ovat neuvoston työn aikana esittäneet, että asetuksen artikloihin tulisi lisätä tiettyjä säännöksiä, kuten esimerkiksi vuosittaiset julkisen talouden sopeuttamistoimet, joiden vähimmäismäärä on 0,5 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen niissä maissa, joissa on liiallinen alijäämä tai joiden on keskipitkällä aikavälillä saavutettava tasapainoinen rahoitusasema, tai nimenomainen maininta muista olennaisista tekijöistä.
Nämä pyynnöt ovat pitkittäneet muutamalla päivällä keskustelua tietyistä näkökohdista, joista neuvosto oli jo päässyt yhteisymmärrykseen. Onneksi tuo yhteisymmärrys on säilynyt, ja saamieni tietojen mukaan neuvoston työryhmä on päässyt kysymyksestä lopulliseen yhteisymmärrykseen tänään.
Parlamentti on puolestaan jäsen Karasin mietinnön kautta tuonut esiin huolensa tietyistä monenvälisen talousarviovalvonnan uskottavuuteen vaikuttavista parametreista, kuten esimerkiksi julkista taloutta koskevien kansallisten tilastojen laadusta, velkaseurannasta tai makrotalouden ennusteiden luotettavuudesta. Parlamentti vaatii myös aivan perustellusti, että sille tiedotetaan poikkeuksetta liiallista alijäämää koskevista menettelyistä.
Hyvät parlamentin jäsenet, totean, että komission huolenaiheet ovat samat kuin parlamentinkin. Monet niistä on otettu – tai voidaan ottaa – huomioon jossakin niistä mittavista säädöskokonaisuuksista, joita on annettu talouspolitiikan koordinoinnista talous- ja rahaliitossa. Komission näkemyksen mukaan tietyt muut jäsen Karasin mietinnön tarkistuksissa esitetyt huolenaiheet – tarkoitan varsinkin velkaseurantaa ja säännöllistä tiedottamista parlamentille liiallisia alijäämiä koskevista menettelyistä – voidaan aivan hyvin sisällyttää sopimuksen määräyksiin.
Totesin tämän euroryhmän ministereille juuri kuluvan viikon maanantaina, ja esitin myös tiettyjä erityishuomioita näiden kysymysten käsittelystä. On tietenkin neuvoston tehtävä ottaa nämä ehdotukset huomioon ja antaa niistä sen jälkeen virallinen lausunto – uskoakseni ensi maanantaina.
Toivon joka tapauksessa, että viime viikkoina tekemämme yhteistyö jatkuu lainsäädäntöprosessin loppuun, jotta saamme mahdollisimman pian laadituksi uudistetun vakaus- ja kasvusopimuksen, joka vastaa jäsenvaltioiden talouden todellista toimintakykyä sekä poliittiselta että oikeudelliselta kannalta. Tähän uudistukseen liittyvä laaja yksimielisyys on epäilemättä omiaan lisäämään sopimuksen uskottavuutta ja ilmentää yksiselitteisesti halua edistää terveempää julkista taloutta, joka on kestävän talouskasvun välttämätön edellytys.
Juuri eilen komission jäsenten kollegio hyväksyi täällä Strasbourgissa mietinnön, jossa suositellaan liiallista alijäämää koskevan menettelyn käynnistämistä yhden jäsenvaltion, eli Italian, osalta. Tämä on jälleen yksi esimerkki vakaus- ja kasvusopimuksen tehosta ja käytännön osoitus sopimuksen uudistamisen aikaansaamasta suhtautumistavasta. Lisäksi se merkitsee, että meidän on keskusteltava sopimuksen toimintasäännöistä mahdollisimman pian ja kiinnitettävä huomiota noiden sääntöjen soveltamiseen sekä sopimuksen periaatteiden ja suuntaviivojen käytännön toteutukseen.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, lopuksi korostan, että Ranskan ja Alankomaiden äskettäiset äänestykset, joissa torjuttiin ehdotus sopimukseksi Euroopan perustuslaista, ovat tuoneet selvästi esiin ainakin sen, että tarvitaan toimintaa ja konkreettisia tuloksia, jotka todella edistävät kansalaisten hyvinvointia; ennen kaikkea on lisättävä työllisyyttä ja vahvistettava sosiaalista malliamme. Siksi tulevina viikkoina on päästävä lopulliseen yhteisymmärrykseen uudistetusta sopimuksesta, jonka perusteella Euroopan unioni voi toteuttaa määrätietoisia toimia talouksiemme toimintakyvyn parantamiseksi, työllisyyden lisäämiseksi ja kestävän sosiaalisen yhteenkuuluvuuden edistämiseksi.
Kaikilla toimielimillä – parlamentilla, neuvostolla ja komissiolla – on sama päämäärä, ja olen vakuuttunut siitä, että niiden ansiosta muutetut asetukset voidaan antaa ennen tämän kuun loppua ja näin ollen ennen Luxemburgin puheenjohtajakauden päättymistä. 
Othmar Karas (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kiitän aluksi läsnäolijoita erinomaisesta yhteistyöstä viime vuosina ja tänään käsittelemiemme mietintöjen valmistelun aikana. Esitän huomioni kahdessa osassa. Sanon muutaman sanan vakaus- ja kasvusopimuksesta, minkä jälkeen kiinnitän huomioni kahteen asetukseen. 
Mielestäni monien julkisissa viroissa toimivien suhtautuminen vakaus- ja kasvusopimukseen, joka liitettiin perustamissopimukseen ja allekirjoitettiin Amsterdamissa vuonna 1997, on selkeä osoitus lukuisten poliitikkojen kaksinaismoralismista ja kaksinaamaisesta pelistä, jota he harrastavat sisäpolitiikan ja unionin välillä. Valitettavasti sopimusta jouduttiin toisinaan käyttämään tekosyynä kansalaisia kosiskelevien lausuntojen antamiseen kotimaassa sen sijaan, että sen avulla olisi solidaarisesti otettu vastuuta Euroopan unionissa.
Mielestäni vakaus- ja kasvusopimus ei ole Euroopan unionin määräämä rasittava velvollisuus tai vaivalloinen tehtävä; päinvastoin, se on kansallisten finanssipolitiikkojen välttämätön koordinointijärjestelmä rahaliitossa, jossa rahapolitiikka on keskitetty, kun taas finanssipolitiikka hoidetaan kansallisesti. Varmaa kuitenkin on, että finanssipolitiikan kannustinrakenteet ovat muuttuneet rahaliiton myötä. Aiemmin rahamarkkinoiden rangaistukset olivat selvempiä ja kovempia. Jos esimerkiksi Italian talouspolitiikka oli hataraa, rahamarkkinoiden korot nousivat välittömästi ennakoiden devalvaatiota. Nyt hallituksilla ei ole niin selkeää käsitystä siitä, miten rahamarkkinat suhtautuvat kehnoon finanssipolitiikkaan. Vaikka pitkän prosessin päätteeksi määrätyt rangaistukset ja sanktiot saavatkin osakseen jatkuvaa arvostelua, niiden määrääminen on järkevää, sillä rahamarkkinat ovat menettäneet aiemmat valtuutensa.
Valitettavasti rahaliitossa on myös mahdollista laiminlyödä velvoitteensa ja harjoittaa finanssipolitiikkaa ilman pienintäkään yhteisvastuullisuutta. Koordinointia tarvitaankin rahapolitiikan kokonaistaakan keventämiseksi ja korkojen pitämiseksi alhaalla. Mielestäni on itsestään selvää, että rahaliittoon kuuluvilla jäsenvaltioilla on finanssipoliittinen kehys muun muassa ylivelkaantumisen ehkäisemiseksi ja vakaan valuutan varmistamiseksi.
Nähdäkseni vakaussopimuksessa on pysyvä suunnitteluvirhe, jota emme valitettavasti voi korjata, koska se sisältyy perustamissopimukseen. Ikävä kyllä vastuuseen asetetut syylliset voivat entiseen tapaan olla piittaamatta perustamissopimusten valvojana toimivan komission ehdotuksista. Tämä on johtanut luottamuksen ja uskottavuuden puutteeseen ja merkinnyt toisinaan toimimista ilman solidaarisuuden hiventäkään. Siitä huolimatta euro on menestystarina, kuten vakaus- ja kasvusopimuskin, sillä ilman sitä emme keskustelisi alijäämän syistä ja finanssipolitiikan tavoitteista. Se on myös tämänpäiväisten keskustelujen sekä välttämättömien uudistusten ja mukautusten perusta.
Mielestäni on hyvä, että meillä on tällainen kehys, koska sen ansiosta voimme keskustella alijäämistä sekä niiden syistä ja vaikutuksista tiiviimmin ja täysin avoimesti. Ihmiset tuntevat suurempaa luottamusta euroa kuin monia muita Euroopan unionin poliittisia hankkeita kohtaan.
Tämänpäiväinen keskustelunaihe ei kuitenkaan ole vakaussopimus sinänsä, vaan komission kaksi ehdotusta asetuksiksi, jotka perustuvat Eurooppa-neuvoston 22. ja 23. maaliskuuta tekemiin päätöksiin. Sekä valiokunnan enemmistö että minä mietinnön esittelijänä olemme panneet merkille neuvoston päätelmät; emme kyseenalaista näitä päätöksiä, mutta arvioimme kylläkin näitä kahta ehdotusta asetukseksi periaatteiden ja julkilausumien perusteella.
Arvioidessamme päätöslauselmaehdotuksia tavoitteenamme oli lisätä avoimuutta, pikemminkin määritellä luvatut päätökset kuin tulkita niitä ja pikemminkin panna ne täytäntöön kuin välttää niiden toteuttaminen. Haluamme lisätä avoimuutta ja parantaa määritelmiä.
Näihin kahteen asetukseen sovelletaan erilaisia menettelyitä. Ennaltaehkäiseviä näkökohtia koskevassa asetuksessa (EY) N:o 1466/97 käytetään pääasiassa yhteistoimintamenettelyä, kun taas liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä annetussa asetuksessa (EY) N:o 1467/97 turvaudutaan enimmäkseen komission ja neuvoston kuulemiseen.
Käsittelen ensimmäiseksi ennaltaehkäiseviä näkökohtia koskevaa asetusta, josta valiokuntamme esitti kaksi keskeistä vaatimusta. Ensinnäkin haluamme parantaa tilastojen laatua; vaikka Kreikka ei olekaan tästä ainoa esimerkki, sen tapaus on kuitenkin meille kaikille tuttu. Mielestämme tilastojen laatu kansallisella ja yhteisön tasolla on varmistettava sekä kansallisten tilastokeskusten että Eurostatin riippumattomuuden, koskemattomuuden ja vastuullisuuden takaamiseksi.
Toiseksi haluamme komission paitsi kelpuuttavan tilastoja myös käyvän vuoropuhelua jäsenvaltioiden toimeenpanijoiden ja toimielinten kanssa tilanteen arvioimiseksi. Haluamme tiivistää yhteistyötä Euroopan keskuspankin kanssa, koska emme voi hyväksyä tilannetta, jossa tarkastellaan kahta erillistä tilastoa, jotka eivät edes ole keskenään vertailukelpoisia ja jossa komissio esittää jäsenvaltiolle kysymyksiä mahdollisten ristiriitojen ilmetessä. Yhteistyö, vertailut ja tulkinnat sekä yhteistyöhön liittyvät kysymykset Euroopan keskuspankin ja komission välillä tilastojen arviointi- ja vertailuprosessin aikana ovat meille tärkeitä.
Toiseksi haluamme, että julkistalouden keskipitkän aikavälin tavoitteita tarkastellaan mieluummin vähintään vuosittain kuin säännöllisesti ja että julkistalouden velkasuhde otetaan huomioon. Liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä annetussa asetuksessa (EY) N:o 1467/97 on määriteltävä selkeästi poikkeukselliset tekijät, koska tätä kohtaa on tulkittu liian väljästi, eikä se ole riittävän avoin. Haluamme, että talousarvion suunnittelua varten laaditaan eurooppalaiset vähimmäisnormit. Komission pitäisi määritellä jäsenvaltioille tarkemmat parametrit myös yhdenmukaisempia kasvuennusteita varten. Vaadimme, ettei tavoitteiden saavuttamiseen tarkoitettu enimmäismääräaika saa ylittää kolmea vuotta alijäämän ilmenemisestä. Olemme myös sitä mieltä, että merkityksellisistä tekijöistä on laadittava erityinen luettelo, joka otetaan huomioon liiallisia alijäämiä koskevassa menettelyssä.
Hyväksymme ehdotuksen sellaisenaan. Haluamme lisätä sen täsmällisyyttä, vastuullisuutta ja luotettavuutta ja vähentää tulkinnanvaraisuutta, jotta sen noudattaminen olisi helpompi varmistaa. Haluamme myös näiden kahden asetuksen avulla lisätä sopimuksen uskottavuutta, palauttaa luottamuksen siihen ja näin torjua ihmisten keskuudessa vallitsevaa epävarmuutta siitä, miten vakavasti unionin päätöksiin suhtaudutaan. 
Alexander Radwan,
   .– Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olemme usein aiemminkin keskustelleet parlamentissa vakaussopimuksesta. Kiitän esittelijää hänen mietinnöstään, joka perustuu neuvoston päätökseen ja jonka ansiosta työ on saatu valmiiksi, vaikka en voikaan salata sitä – sanon tämän suoraan – etten ole tyytyväinen neuvoston päätökseen.
Vakaus- ja kasvusopimuksen edellytyksenä yhtenäisvaluutta-alueella on se, että finanssipolitiikat lähentyvät toisiaan, eivätkä poikkea toisistaan liiaksi. Viime kädessä vaakalaudalla on nimenomaan valuuttamme elinkelpoisuus. Olemme viime päivinä saaneet kylliksi keskustella niistä näkemyksistä, joita monet – myös poliittisesti vastuullisessa asemassa olevat – ovat tästä asiasta omaksuneet ja joihin viime kuukausina käydyt keskustelut ovat mahdollisesti tuoneet oman lisänsä.
Kuten esittelijä totesi, odotamme komission selvittävän tarkoin, miten neuvoston päätöstä tulkitaan asetuksilla tulevaisuudessa. Mitä tarkoitetaan "vähäisellä tai tilapäisellä ylityksellä"? Millaiset vaihteluvälit komissio vastaisuudessa hyväksyy? Toivon ja odotan komissiolta tässä asiassa täsmällisyyttä, ja saamme pian tietää – katseet kohdistettuina Italiaan – miten se suhtautuu uuteen sopimukseen ja onko sopimus minkään arvoinen. Toivon tarvittavaa täsmällisyyttä tässä asiassa. Toivon myös, että komissio kiinnittää aina huomiota todellisiin ongelmiin.
Työttömyyden ja vakaussopimuksen rinnastaminen tällä tavoin on tyyppiesimerkki kansallisvaltioiden arveluttavasta toiminnasta, ja niinpä meidän ei pidäkään hämmästyä sitä, että valtaosa kansanäänestykseen osallistuneista ihmisistä otti todesta kansallisvaltioiden Brysselissä esittämät näkemykset: että euro on syypää työttömyyteen ja että siitä olisi parasta luopua. Komissiolla on valtava vastuu siitä, ettei se anna periksi kansallisvaltioiden halpahintaisille väitteille. Sen on myös tehtävä asiaankuuluvat johtopäätökset, vietävä asia tarvittaessa yhteisöjen tuomioistuimeen ja puolustettava euroa, vahvaa valuttaa ja tulevaisuutta edeltäjiensä tavoin.
Tämä asetus ja neuvoston päätös eivät tee elämäänne yhtään helpommaksi. Ne lisäävät vastuutanne entisestään. Toivotan teille onnea. 
Robert Goebbels,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Euroopan unioni on liian vakavassa poliittisessa tilanteessa voidakseen ajautua vakaus- ja kasvusopimusta koskeviin oikeudellisiin kiistoihin. Kaikki 25 valtionpäämiestä ja hallitusten päämiestä ovat myöntäneet, että vakaus- ja kasvusopimusta on sovellettava joustavasti, jotta voidaan mukautua suhdannevaihteluihin. He ovat hyväksyneet komission ehdotukset ilman muutoksia, jotta uudistettu sopimus voi tulla voimaan pikaisesti.
Parlamentin ei todellakaan pitäisi sortua liialliseen kirjanoppineisuuteen. Meidän on lakattava korottamasta vakautta jalustalle. Vakautta tarvitaan. Kukaan ei voi elää velaksi ikuisesti, eivät edes amerikkalaiset. He asennoituvat joka tapauksessa käytännöllisemmin finanssipolitiikkaan sallimalla sekä alijäämän että kasvun. Euroalue on vaarassa pysähtyä.
Talouspolitiikka ei ole eksaktia tiedettä. Julkisen talouden tasapainoinen rahoitusasema ei riitä takaamaan kasvua ja uusia työpaikkoja. Euroopan valtiot kapinoivat, koska Euroopan unionilla ei näytä olevan muuta ratkaisua kuin säästötoimet. EU on sysättävä liikkeelle piristämällä kasvua ja kannustamalla investointeja. Niin kutsutut rakenneuudistukset, jotka heikentävät palkansaajien ostovoimaa, eivät kasvata valmistajien tilauskantaa.
Vakaus- ja kasvusopimus suunniteltiin ehkäisemään euroalueen valtioiden liiallista turvautumista pääomamarkkinoihin. Liiallinen julkinen velka nostaisi korkoja, heikentäisi yksityisten sijoittajien asemaa ja kiihdyttäisi inflaatiota. On kuitenkin käynyt päinvastoin. Vaikka jotkut valtiot ovatkin toistuvasti rikkoneet vakaussopimuksen määräyksiä, eurosta on tullut vahva, inflaatio on edelleen hidasta ja korot ovat pohjalukemissa. Lisäksi oikeisto tuntuu ajattelevan, että vakaus- ja kasvusopimus on osoittautunut tyydyttäväksi muutamien suurien maiden laiminlyönneistä huolimatta. Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä ja Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmä ovat esimerkiksi esittäneet talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja koskevaan mietintööni seuraavanlaisen tarkistuksen: "Katsoo, että vakaus- ja kasvusopimuksen avulla on voitu säilyttää alhainen inflaatio ja historiallisen alhainen korkotaso..." Tämä luottamuslause, jossa ei oteta huomioon Euroopan keskuspankin roolia, tarkoittaa ilmeisesti, ettei vakaus- ja kasvusopimuksen määräysten rikkomisella ole niitä makrotaloudellisia vaikutuksia, joista olemme kuulleet.
Totta puhuen Euroopan taloudellinen tilanne on kuitenkin paljon valoisampi ulkopuolelta katsottuna. Euroopan unioni, joka on maailman johtava viejä ja maailman suurin vientimarkkina-alue, on edelleen hyvin kilpailukykyinen talousjätti. On totta, ettemme pysty kilpailemaan kiinalaisten t-paitojen ja farmareiden kanssa, mutta kuluttajamme hyötyvät ostovoimansa esteettömästä kasvusta. 
Samanaikaisesti Eurooppa edistyy sellaisten tuotteiden alalla, joiden lisäarvo on suuri, esimerkkinä vaikkapa autoteollisuus. Vaikka General Motorsin ja Fordin liikkeeseen laskemat joukkovelkakirjat on luokiteltu roskalainoiksi (junk bond), uusimpien tilastotietojen mukaan eurooppalainen teollisuus on maailman johtava autonvalmistaja: 17,2 miljoonaa autoa Euroopassa, ja niistä 14,6 miljoonaa 15:ssa unionin jäsenvaltiossa. Massatuotannon luvattu maa Yhdysvallat tuotti vuonna 2003 vain 4,5 miljoonaa autoa, ja tähän määrään on laskettu mukaan suuri määrä siellä valmistettuja japanilaisia autoja.
Voisin mainita lukuisia muitakin esimerkkejä. Johtopäätökseni on selvä. Meidän on lakattava maalailemasta Eurooppaa synkin värein ja vahvistettava jälleen Euroopan luottamusta, varsinkin kuluttajien luottamusta. Ranskan, Saksan ja Italian korkea säästöaste on osoitus perusteettomasta tulevaisuuden pelosta. Talouspolitiikan hoitaminen edellyttää tietenkin vakautta, mutta ennen kaikkea kasvua ja myös psykologista kampanjointia luottamuksen palauttamiseksi. Siksi meidän on lähetettävä kansalaisillemme paljon optimistisempi viesti. 
Margarita Starkevičiūtė,
   . – Tuoreimpien tietojen mukaan Euroopan unionin julkinen talous on tarkoin varjeltu salaisuus, sillä meillä voi olla tiedossamme joitakin lukuja vain huomataksemme myöhemmin, että todelliset luvut ovat jotakin aivan muuta. Tähän ongelmaan pitäisi puuttua riippumatta siitä, onko kyseessä pieni vai suuri maa. Siksi komission laatimat ehdotukset ovat todella ajankohtaisia ja tarpeellisia. Koska edustan Liettuan valtiota, joka on aina osoittanut asianmukaista ahkeruutta toteuttaessaan tiukkaa finanssipolitiikkaa ja säästötoimia julkisten palveluiden kustannuksella täyttääkseen kaikki Euroopan unionin vaatimukset, voin vain pahoitella sitä, että meille on nyt selvinnyt, ettei meidän ehkä olisi tarvinnut täyttää noita vaatimuksia. Sanon tämän teille, jotta ymmärtäisitte uusien jäsenvaltioiden reaktion. Korostan, ettemme saisi olettaa minkään päätöstemme tai tarkastuskäyntiemme takaavan automaattisesti julkisen talouden avoimuutta, tietojen luotettavuutta ja vakaata taloutta. Tämän pitäisi olla jäsenvaltioiden vastuulla. Niiden on itse hoidettava kaikkien säännösten tosiasiallinen täytäntöönpano. Siksi on mielestäni valitettavaa, ettei eettisiä sääntöjä ole vielä esitetty ja ettei vakaus- ja kasvusopimuksen tarkistetun toisinnon määräyksiä voida noudattaa ehdotuksen mukaisesti. Miksi sopimusta piti tarkistaa, jos kerran oli todennäköistä, että emme käytännössä noudata sen uusia määräyksiä? Yleisesti ottaen vakaus- ja kasvusopimuksen tarkistaminen ei ole huono asia, sillä kotimaassani saatujen kokemusten perusteella liian tiukat määräykset hillitsevät kasvua ja aiheuttavat määrättyä deflatorista painetta. Myös rakenneuudistusten toteuttaminen on mahdotonta ilman lisäkustannuksia; emme kuitenkaan saa unohtaa, että tämä kaikki on saavutettavissa vain talouspolitiikan kaukonäköisen ja varman koordinoinnin avulla. Euroopan unionin jäsenvaltioilla ei ole muuta vaihtoehtoa kuin saavuttaa vakaa rahoitustilanne ja koordinoida talouspolitiikkaa ja toimenpiteitä, kuten aamulla perustuslaista keskustellessamme totesimme. 
Alain Lipietz,
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, olen esittelijä Karasin kanssa samaa mieltä ainakin yhdestä seikasta, nimittäin siitä, että vakaus- ja kasvusopimuksen uudistamista koskeva ehdotus ei vielä likimainkaan anna unionille mahdollisuuksia sellaiseen taloushallintoon, jonka avulla se täyttäisi kaikkien kansalaistensa tarpeet sekä tätä sukupolvea että tulevia sukupolvia ajatellen.
Olemme vielä kaukana Yhdysvaltojen tilanteesta. Se on unionia paljon yhtenäisempi valtioliitto, jolla on huomattava talousarvio ja osavaltioiden talousarvioiden koordinointia koskevat säännöt. Siellä kongressi koordinoi tiukasti finanssi- ja rahapolitiikkaa ja pystyy vaikuttamaan keskuspankin puheenjohtajan tekemiin valintoihin, ja keskuspankilla on hintavakauden lisäksi paljon muitakin tavoitteita.
Siksi olen vakaasti sitä mieltä, että komission jäsenen Almunian ehdotukset, jotka hän esitti edellisellä toimikaudella ja jotka komissio hyväksyi niihin tehtyjen parannusten jälkeen, ovat äärimmäisen myönteinen saavutus, ja ryhmämme vastustaa vaatimuksia – joita on esittänyt varsinkin Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä – palata takaisin siihen, mitä komission edellinen puheenjohtaja kutsui typerämmäksi sopimukseksi. Mielestämme olemme päässeet paljon lähemmäksi järkevää sopimusta.
Saanemme vielä selvyyden vuoksi mainita, että yhdessä tarkistuksistamme ehdotetaan koulutusmenojen sisällyttämistä tutkimusmenojen ohella niihin merkityksellisiin tekijöihin, joilla voidaan perustella alijäämän kasvua. Lisäksi ehdotamme maailman ekologisen tasapainon vakiinnuttamiseen tarkoitettujen menojen kirjaamista unionin tavoitteiden joukkoon. Tällä tarkoitamme Kioton sopimuksen täytäntöönpanosta aiheutuvia menoja. 
Ilda Figueiredo,
   . – Arvoisa puhemies, olemme pitkään varoittaneet vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanon taloudellisista ja sosiaalisista seurauksista sekä vaaroista, joita nimellisen lähentymisen ehdoton priorisointi aiheuttaa, ellei oteta huomioon kunkin jäsenvaltion todellista tilannetta, niiden erilaista kehitystasoa ja erilaisia määrärahatarpeita. Näiltä järjettömiltä kriteereiltä – alle 3 prosentin julkisen talouden alijäämä suhteessa BKT:seen, alle 60 prosentin julkinen velka tai etenkin niihin liittyvä nolla-alijäämän tavoite – puuttuivat ja puuttuvat edelleenkin kaikki taloudelliset perusteet. Olemme aina sanoneet, että tällainen toimintalinja haittaa talouskasvua ja vähentää työpaikkoja, ja nyt sanamme käyvät toteen.
Lisäksi mahdolliset sakot, koheesiorahaston kiinnittäminen vakaus- ja kasvusopimukseen sekä julkisia investointeja ja rakennerahastotoimien asianmukaista toteuttamista koskevat rajoitukset ovat pahentaneet lamaa niissä maissa, joissa on liiallinen alijäämä. Tämä on yksi pääasiallisista syistä EU:n julkisen talouden rahoitusaseman niin kutsuttuun "heikkenemiseen". Aihe on noussut viime vuosina esiin, ja euron yliarvostuksella on varmasti ollut osuutensa siihen.
Nykyinen taloudellinen ja sosiaalinen tilanne tukee kantaamme. Tilanne oli sama silloinkin, kun komission entinen puheenjohtaja Prodi ja muut komission jäsenet leimasivat kärkevästi vakaus- ja kasvusopimuksen "typeräksi" ja sen arviointiperusteet "keskiaikaisiksi". Siksi käymme tätä keskustelua tänään. Muutoinhan vakaus- ja kasvusopimus olisi jätetty tarkistamatta, lukuun ottamatta niitä monia kosmeettisia muutoksia, joita tehtiin viime kevään Eurooppa-neuvostossa. Pitää paikkansa, että neuvosto ja komissio ovat toistuvasti vaatineet, että vakaus- ja kasvusopimusta on palautettava järkevämpään suuntaan, että julkisen talouden rahoitusaseman arvioinnissa on otettava huomioon merkitykselliset tekijät ja ettei nolla-alijäämätavoite ole kaikki kaikessa.
Ne haluavat kuitenkin edelleen käyttää vakaus- ja kasvusopimusta keskeisenä välineenä uusliberalististen tavoitteidensa saavuttamiseksi; se merkitsee julkisen sektorin ja valtion sosiaalisen vastuun heikentämistä, hintavakauden ja maltillisen palkkakehityksen edistämistä ja, mikä huolestuttavinta, sosiaaliturvan yksityistämistä.
Siksi neuvosto vahvistaa uudelleen vakaussopimuksen tavoitteet ja kriteerit, eikä hyväksy minkään menoluokan jättämistä ulkopuolelle alijäämää laskettaessa.
Neuvosto kuitenkin ainoastaan järjesti lisäaikaa varsinkin sopimuksen määräyksiä rikkoneille maille, kuten Saksalle ja Ranskalle. Lissabonissa sovittuihin rakenneuudistuksiin perustuva tulkinnanvara – jota kutsutaan sopimuksen "lissabonisoinniksi" – on pelkästään vaikutusvaltaisempien maiden keino tehdä omien etujensa mukaisia tulkintoja, eikä sen tarkoituksena suinkaan ole muuttaa sopimusta kaikkien tarpeita vastaavaksi.
Meidän on kumottava vakaus- ja kasvusopimus ja tehtävä selkeä pesäero nykyisiin talouden suuntaviivoihin – tämän selkeän viestin saimme Ranskan ja Alankomaiden äänestyksistä, joissa ne torjuivat niin sanotun "Euroopan perustuslain" – jotta saisimme aikaan sopivat makrotaloudelliset olosuhteet, jotka elvyttävät taloutta, piristävät työllisyyttä ja torjuvat aktiivisesti työttömyyden kasvua, köyhyysongelmaa ja eriarvoisuutta EU:ssa. 
John Whittaker,
    Arvoisa puhemies, en tiedä, miksi käymme tätä keskustelua. Jäsen Karas totesi, että vakaussopimus perustuu jäsenvaltioiden omaan kurinpitoon. Hänen on mentävä hieman pidemmälle ja pääteltävä, että juuri siitä syystä sopimus ei voi toimia; se ei ole koskaan voinutkaan toimia. Näin ollen olen pahoillani siitä, että hänen hyvää tarkoittavat yrityksensä saada sopimus toimimaan määritelmiä tarkentamalla ovat turhia.
Sen sijaan, että teeskenneltäisiin kurinalaisen finanssipolitiikan olevan saavutettavissa, olisi tarkasteltava niitä seurauksia, joita on sen toteutumatta jäämisellä. Keskityn Italiaan, jossa alijäämän on nyt osoitettu olleen usean vuoden ajan yli 3 prosentin viitearvon, velka on 106 prosenttia BKT:sta, inflaatio heikentää talouden kilpailukykyä entisestään ja talouden kasvuvauhti on negatiivinen. Tällöin todellisena vaarana on näiden olosuhteiden kärjistyminen siihen todennäköiseen uhkaan, että Italia ottaa uudelleen käyttöön oman kansallisen valuuttansa, jolloin se voi devalvoida ja saada kilpailukykynsä takaisin ilman piinallista ja pitkäaikaista deflaatiota. Tällä toimella olisi samankaltaisia vakavia vaikutuksia Italiassa kuin Argentiinassa on ollut, mutta tekoa voitaisiin kuitenkin pitää parhaana ratkaisuna.
Italian päätös ottaa liira uudelleen käyttöön heikentäisi kuitenkin luottamusta euron mahdollisuuksiin selviytyä monikansallisena valuuttana. Euroopan unionin muiden valtioiden olisi sen vuoksi mahdollisesti annettava Italialle laajaa taloudellista tukea, jotta ne voisivat suostutella Italian jatkamaan euron käyttöä. 
Eoin Ryan,
    Arvoisa puhemies, valitettavasti Euroopan unionin uskottavuus on asetettu yhä useammin kyseenalaiseksi viime viikkojen aikana. Sen sijaan, että pyrittäisiin saavuttamaan uusi yksimielisyys, kuten komission puheenjohtaja Barroso ehdotti viime viikolla, olisi keskityttävä vahvistamaan nykyistä eurooppalaista yksimielisyyttä kilpailukykyisistä markkinoista, finanssipolitiikan kurinalaisuudesta ja kovasta valuutasta.
Vakaa talous, realismi ja tulokset – niitä kansalaiset vaativat ja niitä tarvitaan, jotta voidaan jatkaa Eurooppa-hanketta. Talousuudistus on tarpeen, jotta voidaan luoda voimakkaita talouksia, kuten useat tapaukset Euroopassa ovat osoittaneet. Jos halutaan eurooppalaisen perinteen mukaisia kehittyneitä sosiaalitoimia, talouksia on uudistettava. Todisteet tästä ovat kaikkien nähtävissä.
Tarkistetussa vakaus- ja kasvusopimuksessa annetaan useammille maille enemmän aikaa liiallisten alijäämien korjaamiseen ja enemmän liikkumavaraa maille, joiden julkinen talous on vahva. Rahaliitossa tarvitaan näin suurta joustavuutta, jotta voidaan edistää kilpailua sisämarkkinoilla. Yhden koon ratkaisu olisi aina ollut ongelma. Joidenkin maiden on kuitenkin pienennettävä budjettiaan ja toisten – kuten kotimaani Irlannin – on käytettävä enemmän varoja infrastruktuuriin, koska niillä on alijäämää, mutta tämä ei ole sääntöjen mukaan sallittua. Pieni joustavuuden lisääminen ei kuitenkaan tarkoita sitä, että maat saisivat kasvattaa julkisen talouden alijäämiä huomattavasti. Sääntöjen täytäntöönpano on ratkaisevan tärkeää. On aina voitava luottaa siihen finanssipoliittiseen säännöstöön, johon Euroopan unioni perustuu.
Euron äskettäistä heikentymistä on käytetty sopivana syntipukkina kaikelle, mitä on tapahtunut viime aikoina Euroopan perustuslaille. Euro ei ole ongelma. Ongelmana eräissä maissa on, että ne välttelevät karua todellisuutta eli sitä, että maailmantalous muuttuu nyt ja tulevaisuudessa. Nykyisessä maailmanlaajuisessa talousjärjestyksessä vaaditaan paljon enemmän, paljon nopeammin ja paljon halvemmalla kuin ennen. Talouden perusperiaatteiden mukaisesti maiden on joko täytettävä tämä vaatimus tai sen täyttää jokin muu maa jossain muualla. Ei ole mitään järkeä valitella talouden perusperiaatteen vuoksi; on turha väittää, ettei meillä ole keinoja kilpailla maailmantaloudessa. Meillä on, nimittäin vakaus- ja kasvusopimus. Näiden sääntöjen täytäntöönpanon laiminlyönti on kuitenkin lamaannuttanut liian monet maat talouskehityksessään vaiheeseen, jota ei enää ole olemassa.
Näin ei voida jatkaa, koska tämä heikentää koko EMUn uskottavuutta. Näin ollen tällä on ollut laajempia vaikutuksia siihen, että voitaisiin lähettää keskitetty viesti Euroopan kansalaisille Euroopan unionin myönteisestä toiminnasta. Tämä ei ole koskaan ollut yhtä ilmeistä kuin nyt. Eurooppa kärsii uskottavuusongelmasta, jonka ratkaisemiseksi sen on kiireellisesti kehityttävä sääntöjen luojasta taloudelliseksi menestyjäksi. Kansalaiset haluavat vakaan talouden, realismia ja tuloksia, ja meidän tehtävämme on huolehtia siitä, että he saavat haluamansa. 
Sergej Kozlík (NI ).
    Kysymykset, jotka liittyvät valtioiden budjettien parempaan valvontaan, kuten liiallisiin alijäämiin sovellettavien menettelyjen nopeuttamiseen ja selkeyttämiseen, ovat niitä, joissa riippumattomien ja suorilla vaaleilla valittujen parlamentaaristen instituutioiden sekä EU:ssa että jäsenvaltioissa olisi toimittava talouspolitiikan vakauden valvojina, ja valvottava erityisesti talouspolitiikan vaikutuksia budjettiin ja alijäämän kehittymiseen. Tässä suhteessa pidän Euroopan parlamentin ehdottamia tarkistuksia myönteisinä ja arvostan niitän suuresti.
Neuvoston direktiivit jäävät kuitenkin edelleen avoimiksi asiakirjoiksi, joiden avulla kansalliset hallitukset voivat vielä pitkään käyttää erilaisia keinoja tämän julkisen talouden ja alijäämien varovaisuutta koskevan säännöstön välttämiseksi. Ne voivat käyttää enemmän tai vähemmän näkyviä keinoja maidensa velkaannuttamiseen sekä kätkeä taitavasti kertaluonteisten, ainutlaatuisten voimavarojensa – kuten yksityistämisestä peräisin olevien varojen – käytön tämänhetkisestä taloudestaan huolehtimiseen. Tämä tietysti vastaa hallitusten politiikan lyhyen aikavälin tavoitteita. Tämän vuoksi edessämme on vielä pitkä matka, mutta se on kuljettava.
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, vakaus- ja kasvusopimus tulee säännöllisesti esiin täällä parlamentissa käytävissä talousasioita koskevissa keskusteluissa. Tämä osoittaa, kuinka keskeinen merkitys sopimuksella on taloutta koskevassa EU:n päätöksenteossa. Tässä suhteessa haluankin onnitella kollegaani, jäsen Karasia, hänen kahdesta tätä asiaa käsittelevästä mietinnöstään.
Mietinnössä korostettu näkökohta, jonka mukaan komission asemaa on vahvistettava julkisen talouden kurinalaisuuden valvonnassa, on aivan välttämätön. Erityisesti nyt, kun sopimuksen säännöt on vesitetty, komission on vaadittava selkeää ja tiukkaa linjaa sääntöjen noudattamisessa. Lisäksi mietinnössä korostetaan oikeutetusti, että Euroopan parlamentin jättäminen vakaus- ja kasvusopimusta koskevan päätöksenteon ulkopuolelle on vakava rakenteellinen puute Euroopan unionin taloushallinnossa. Ainoana suorilla demokraattisilla vaaleilla valittuna EU:n toimielimenä parlamentilla voisi olla tärkeä rooli neuvostossa jatkuvan karkean poliittisen pilailun lopettamisessa, ja parlamentti voisi antaa sopimukselle sitä kipeästi tarvittavaa uskottavuutta, jota monet kollegani kaipaavat.
Emme saa kuitenkaan huiputtaa itseämme. Vakaussopimus ei sinällään riitä nostamaan Eurooppaa taloudellisesta uneliaisuudestaan edes mietinnössä ehdotettujen entistä parempien institutionaalisten palautemekanismien avulla. Vaikka säännöt olisivatkin hyödyllisiä, niiden avulla ei voida auttaa Euroopan julkisia talouksia tukevasti jaloilleen. Tarvitaan talouskasvua ja parempaa kilpailukykyä. Niitä ei saavuteta sopimuksen säännöillä, vaan järkevillä taloudellisilla uudistuksilla, joita monet Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat vältelleet aivan liian kauan. Meillä on nyt siis uusi sopimus ja jäsen Karasin mietintöjen ansiosta toivottavasti parempi keino saada säännöt toimimaan järkevällä ja tasapuolisella tavalla. Siihen asti, kunnes maat saavat aikaan järkeviä taloudellisia uudistuksia, väittelemme kuitenkin täällä taas pian uudestaan sopimuksen merkityksen vähentymisestä. Toivon, että komission jäsen tekee parhaansa estääkseen jäsenvaltioiden yhteisesti sopimien sitoumusten merkityksen heikkenemisen vastaisuudessa. 
Pervenche Berès (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, jos tarkastellaan, mitä tapahtui Ranskassa 29. toukokuuta, tapahtuneeseen voidaan periaatteessa esittää useita syitä, kuten laajentuminen. Henkilökohtaisesti olen todella huolestunut siitä, miten vaikeaa meidän on käyttää hyväksi kaikkia niitä mahdollisuuksia ja kaikkea sitä lisäarvoa, joita talous- ja rahaliitolla olisi pitänyt saavuttaa. Mielestäni tämä onkin todellinen selitys sille, mitä kotimaassani tapahtui.
Keskustelemme tänään vakaus- ja kasvusopimuksen uudistamisesta. Olen yhtä mieltä kollegani jäsen Kaupin kanssa yhdestä asiasta. Tällä uudistuksella ei saada kaikkia tarvittavia vastauksia, jos lopultakin halutaan löytää euroalueella oikea ratkaisu, joka edistäisi kasvua koko 25 jäsenvaltion Euroopan unionissa.
Arvoisa komission jäsen, on toki myönnettävä, että se, mitä olette tehneet yhteistyössä euroryhmän puheenjohtajan kanssa, on askel oikeaan suuntaan. Lisäksi toivon, että teette viisaasti ja hyväksytte joitakin Euroopan parlamentin tarkistuksista, jotta nämä neuvottelut voidaan saattaa päätökseen Luxemburgin puheenjohtajakauden aikana. Mitä tulee tilastoja koskevaan uudistukseen, ennustettavuuteen ja sopimukseen makrotaloudellisista tiedoista, joita käytetään jäsenvaltioiden budjettien valmistelun perusteena, minusta näyttää siltä, että määrättyjen tekijöiden avulla voimme edetä oikeaan suuntaan. Tämä vaihe on kuitenkin tietysti vain yksi monista.
Yhdestä asiasta olen kuitenkin eri mieltä jäsen Kaupin kanssa. Asia tuli toistuvasti esiin talous- ja raha-asioiden valiokunnassa käydyissä keskusteluissa. Pelkillä rakenneuudistuksilla ei voida palauttaa kotimaista luottamusta talouteen, lisätä sisäistä kysyntää ja saavuttaa Lissabonin strategian tavoitteita.
Tarvitaan tehokkaampaa koordinointia. Tässä asiassa valitan todellakin talous- ja rahaliiton alusta alkaen osoittamaa harkinnan puutetta. On kehitettävä uusia välineitä ja löydettävä muita tapoja vielä riittämättömästi kasvua edistävän vakaussopimuksen lisäksi. Arvoisa komission jäsen, toivotan teille menestystä tähän ensimmäiseen vaiheeseen. 
Diamanto Manolakou (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, Euroopan unionin jäsenvaltioiden työntekijät vastustavat kapitalistisia rakenneuudistuksia, joiden johdosta elintaso heikkenee ja työttömyys kasvaa. Työntekijät paheksuvat terveys- ja koulutuspalvelujen kaupallistamista sekä jäljelle jäävien julkisten palvelujen vähentämistä ja yksityistämistä. He vastustavat uusia, entistä huonompia vakuutusjärjestelmiä ja taistelevat niitä vastaan. He vaativat – aivan oikeutetusti – että on luovuttava vakaussopimuksesta, jota käytetään verukkeena ja alibina ruohonjuuritason tarpeiden vastaisille tavoitteille.
Eurooppa-neuvosto esitteli 22.–23. maaliskuuta vakaussopimuksen uudistuksen, jonka tavoitteena on lieventää kriteerejä. Se ei kuitenkaan missään tapauksessa lievennä ruohonjuuritason tarpeiden vastaista politiikkaa, vaan se on taas uusi kansalaisten tuloihin kohdistuva taakka, joka koituu suuryritysten eduksi. Tämän vuoksi työntekijöillä ei ole harhakuvitelmia eikä syytä odottaa mitään.
Valitettavasti tänään käsiteltävässä mietinnössäkään ei edetä oikeaan suuntaan. Sen lisäksi, ettei siinä välitetä työntekijöiden koettelemuksista, siinä vaaditaan vielä epäedullisempia monenvälisen valvonnan soveltamista koskevia ehtoja ja jopa talousrikoksia selvittävän yhteisön ryhmän tekemiä varainhoidon tarkastuskäyntejä. Mietinnössä kehotetaan keskuspankkeja toimimaan tilastojen valvojana ja asetetaan määräaikoja sopimukseen sopeutumiselle. Sopimuksessa annetaan suosituksia liiallisista alijäämistä ja velasta, kuten Kreikan tapauksessa.
Kreikassa hallitus on käyttänyt alijäämiä ja kurinalaista finanssipolitiikkaa ruohonjuuritason tarpeiden vastaisten tiukkojen talouspoliittisten toimien ja ohjelmien käynnistämiseen ja varmistanut näin kansan köyhtymisen entisestään.
Näyttää siltä, ettei Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestyksistä välitetä. Tilanne on kuin äänestyksiä ei olisi koskaan ollutkaan, ja voidaan jatkaa entiseen tapaan. Kansanäänestysten tulos oli kuitenkin selkeä "ei", ja ne olivat todellinen ilmaus omapäisyydestä ja tottelemattomuudesta Euroopan unionin käskyjä ja politiikkaa sekä niitä tukevia poliittisia voimia kohtaan, mikä on lupaavaa. 
Johannes Blokland (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, 22. maaliskuuta pidetyssä huippukokouksessa päätettiin tarkistaa vakaussopimusta, ja neuvosto sopi uudenlaisesta vakaussopimuksesta, jota toivomme jäsenvaltioiden tällä kertaa noudattavan. Olen aina sanonut, että vakaussopimuksen venyttäminen on haitallista talouskasvulle ja rahapoliittiselle vakaudelle ja että se kalvaa samaan aikaan kansalaisten luottamusta euroon ja siten koko Euroopan unioniin. Luottamusta euroon ei lainkaan paranna se, ettei vakaussopimukseen tehtyä 3 prosentin viitearvoa koskevaa muutosta julkistettu. Vaikka jäsenvaltiot saavat ylittää 3 prosentin viitearvon, neuvosto ja komissio eivät ole vielä tähän mennessä selittäneet, miten tämä uusi järjestely toteutetaan käytännössä. Jos 3 prosentin viitearvo voidaan ylittää, tarkoittaako se, että otetaan käyttöön uusi viitearvo? Tämä on nyt kiireellinen kysymys, johon haluaisin komission jäsenen Almunian vastaavan. 
José Manuel García-Margallo y Marfil (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olemme keskustelleet usein vakaussopimuksesta, joten yritän esittää yhteenvedon kaikesta aikaisemmin sanomastani.
Ryhmäni jäsen Radwan totesi yhden asian, josta olen samaa mieltä: olemme antamassa periksi. Sopimus, josta itse pidin, oli vuoden 1996 sopimus, jonka allekirjoitti CDU-puoluetta edustava ministeri Theo Waigel ja jota edeltäjänne, komission jäsen Solbes, puolusti. Emme ole pystyneet säilyttämään sitä. Neuvosto huomasi, että sopimusta jätettiin EU:ssa yleisesti noudattamatta, jolloin neuvostolla olisi ollut kaksi vaihtoehtoa. Se olisi voinut vaatia sopimuksen noudattamista tai se olisi voinut kaunistella asiaa ja tehdä sopimuksesta entistä joustavamman. Neuvosto valitsikin nimenomaan jälkimmäisen vaihtoehdon.
Olette täällä selittämässä meille muutoksia, joita asetuksiin on tehtävä, jotta sopimuksesta tulisi tehokas.
Mitä parlamentti olisi voinut tehdä? Entä ryhmäni?
Olisimme voineet esittää tarkistuksia, joiden tavoitteena olisi ollut herättää henkiin edellinen sopimus sen silloisessa muodossa. Emme tehneet niin, koska noudatimme jäsen Ortegan neuvoa, emmekä pidä turhista yrityksistä, jotka vain masentavat. Olemme esittäneet joitakin tarkistuksia, jotka jäsen Karas on selittänyt erittäin hyvin. Tarkoituksena on varmistaa, ettei tilanne pahene entisestään. Tavoitteenamme on varmistaa, että sopimusta noudatetaan teknisesti asianmukaisesti käyttämällä luotettavia tilastoja. Haluamme pienentää mielivaltaista liikkumavaraa ja poistaa lainsäädännön aukot, eli lyhyesti sanottuna haluamme varmistaa, ettei periksi antaminen tarkoita täydellistä tuhoa.
Täällä on todettu, ettei Euroopan unionilla mene hyvin, mikä onkin totta. Huono menestys ei kuitenkaan ole seurausta vakaussopimuksesta, vaan pikemminkin sen noudattamatta jättämisestä.
Vakaussopimus, eli näennäisesti teologisin termein sanottuna budjettivallan käyttö, on kasvun väline, kasvun välttämätön – tosin riittämätön – ehto. Lisäksi, kuten jäsen Kauppi huomautti, tarvitaan ne uudistukset, joita emme ole pystyneet toteuttamaan.
Parlamentti auttaa teitä. Se auttaa teitä pienentämään hallitusten harkintavaltaa. On teidän tehtävänne varmistaa, ettei tilanne pahene entisestään. 
Udo Bullmann (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan kiittää jäsen Karasia ja varjoesittelijöitä käsiteltävänä olevasta mietinnöstä. Olette tehneet hyvää yhteistyötä sekä onnistuneet pitämään tämän keskustelun erillään pinnallisesta, ideologisesta väittelystä ja varmistamaan, että parlamentti voi auttaa vakaus- ja kasvusopimuksen uudistamisessa, joka on pikaisesti tarpeen.
Miksi uudistuksen tarve on mielestäni pikainen? Riittää, kun tarkastelemme taloutta koskevia tietoja. Olemme suunnitelleet sopimuksen, joka on elänyt pelkästään sen ajatuksen varassa, että sillä on torjuttava inflaatiota. Tämä on tärkeä tavoite, jonka monet jäsenvaltiot ovat onnistuneet saavuttamaan suurelta osin. Sopimusta ei kuitenkaan missään vaiheessa suunniteltu sellaista talous- ja rahaliittoa varten, jossa tarvitaan kiireesti myös makrotalouden koordinointia. Tarvitaan joustavuutta, jotta voidaan reagoida asianmukaisesti suhdannevaihteluihin sekä suurissa että pienissä kansallisissa talouksissa.
Verrataanpa Yhdysvaltojen tilannetta Euroopan unionin tilanteeseen. Yhdysvallat on vuodesta 2002 asti kyennyt reagoimaan paremmin ulkoisiin iskuihin: öljyn hinnannousuun, syyskuun 11. päivän tapahtumiin, osakemarkkinoiden kriisiin. Miksi? Siksi, että sen keskuspankki pystyi olemaan paljon joustavampi kuin Euroopan keskuspankki, ja vielä suuremmalla syyllä siksi, että siellä toteutettiin tuolloisessa lyhyen aikavälin taloudellisessa tilanteessa tarvittavat finanssipoliittiset toimet.
Euroopan unionissa tarvitaan joustavampaa ja parempaa finanssipolitiikkojen koordinointia, jotta voimme palauttaa luottamuksen EU:n talouteen, mutta ennen kaikkea myös työpaikkojen säilyttämisen vuoksi. 
Werner Langen (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan ensimmäiseksi esittää lämpimät kiitokset esittelijälle, jäsen Othmar Karasille. Hän on onnistunut käsittelemään kiistanalaista aihetta suhteellisen lyhyessä ajassa sellaisella tavalla, että parlamentti voi tukea mietintöä laajalla enemmistöllä.
Hyvä jäsen Bullmann, kyse ei ole ollut ideologisesta väittelystä vaan siitä, että halutaan tunnustaa, ettei meillä ollut poliittista tahtoa noudattaa vuoden 1996 vakaus- ja kasvusopimusta. Kaksi suurta valtiota, Ranska ja Saksa, epäonnistuivat täydellisesti ensimmäisessä vakavassa yleisessä koetuksessa, samoin Luxemburg ja Kreikka. Tämän alun jälkeen vakaus- ja kasvusopimuksella ei voinut olla sitä osaa, joka sille alun perin suunniteltiin.
Tässä mielessä nykyinen uudistus on joka tapauksessa toiseksi paras ratkaisu, jossa pyritään joustavuudella estämään tulevat sääntöjen rikkomukset. Näin sanoessani kritisoin myös oman kotimaani Saksan hallitusta. Euroopan yhdentymisen edistämisestä aiheutuneiden kulujen ottaminen mukaan uudeksi kriteeriksi on mahdollistanut täydellisen mielivallan ja tarkoittaa periaatteessa sitä, ettei seuraamuksia voida vastaisuudessa määrätä, vaikka liiallinen alijäämä olisi 4 tai 5 prosenttia. Pidän tätä ilmeisenä virheenä.
Kun otetaan huomioon neuvoston voimakas rooli ja parlamentin riittämätön rooli tässä asiassa, komissio ei voinut muuta kuin puolustautua. Olemme keskustelleet tästä asiasta usein täällä parlamentissa. Siksi on mielestäni tärkeää, että jäsen Karas käsittelee juuri tätä asiaa mietinnössään. Voimme olla yhtä mieltä siitä, että komission asemaa on vahvistettava, että syyllisten on lakattava toimimasta toisten tuomareina ja että Euroopan parlamentin osallistumista on lisättävä. Kukaan ei kuitenkaan voi sanoa, että vakaus- ja kasvusopimuksen tässä versiossa otettaisiin huomioon tuleva kehitys ja edistettäisiin euron vakautta vastaisuudessa. 
Poul Nyrup Rasmussen (PSE ).
    Arvoisa komission jäsen Almunia, hyvät kollegat, haluan ensimmäiseksi todeta, että komission jäsen Almunia on menestynyt erittäin hyvin vakaus- ja kasvusopimusta koskevissa asioissa. Tuloksena on järkevä uudistus, jota voimme tukea täysin. Meillä on nyt EU:n kultainen kolmio, joka käsittää kolmenlaisia yhdessä toimivia välineitä. Ensimmäinen on vakaus- ja kasvusopimus, toinen Lissabonin prosessi ja kolmas talouspolitiikan laajat suuntaviivat.
Arvoisa puhemies, todettuani tämän en voi peitellä sitä tosiasiaa, että käymme tänään tätä keskustelua Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestysten valossa. Muun muassa ne osoittavat, että kansalaiset vaativat Euroopan unionille todellista strategiaa. Tällainen strategia merkitsee myös väistämättä sen myöntämistä, että Eurooppa tarvitsee vakaus- ja kasvusopimusta mutta ettei sopimus sinällään luonnollisestikaan luo lisää työpaikkoja. Se on perusta, jonka avulla saadaan rakenneuudistukset ja samalla myös makrotalouden investoinnit käyntiin. Tämän vuoksi kansallisten hallitusten on suostuttava näkemyksiimme. Vakaus- ja kasvusopimuksen uudistuksella olemme saaneet käyttökelpoisen välineen, mutta tähän välineeseen on nyt liitettävä jäsenvaltioissa uusia välineitä, joilla voidaan luoda kipeästi tarvittavat uudet työpaikat.
Arvoisa komission jäsen Almunia, tämän vuoksi toivon, että tämä sopimus, joka on nyt melkein valmis – ja joka varmasti pannaan täytäntöön – on ensimmäinen askel kohti uutta ja todellista strategiaa. Todellisuudessa strategia on edellytys sille, että kansalaiset saadaan ymmärtämään se perussopimusten uudistaminen, josta olemme keskustelleet niin voimakkaasti viime päivinä. 
Ivo Strejček (PPE-DE ).
    Haluaisin esittää muutamia huomioita, vaikka edustankin Tšekin tasavaltaa, joka ei kuulu euroalueeseen. Ensinnäkin haluaisin todeta, että pääsyynä perustuslain vastustajien voittoon äskettäisessä Ranskan kansanäänestyksessä olivat ranskalaisten pelot, jotka liittyivät heidän kalliin sosiaaliturvajärjestelmänsä tulevaisuuteen. Ranska kuuluu luonnollisestikin euroalueeseen eikä voi sen vuoksi rikkoa vakaus- ja kasvusopimuksen sääntöjä pitkällä aikavälillä. Mielestäni tämä lisää jännitystä nykyisten sääntöjen ja sen seikan välillä, että ranskalaiset poliitikot haluavat miellyttää suurta osaa äänestäjistään.
Toiseksi ei ole lainkaan selvää lyhyellä aikavälillä, kuinka tarmokkaasti ja ennen kaikkea kuinka suurella poliittisella rohkeudella julkisen talouden uudistus toteutetaan. Ajattelen erityisesti Ranskaa, joka pystyy pitämään julkisen taloutensa kurissa ainoastaan järjestelemällä uudelleen valtion tuloja ja menoja tai toisin sanoen toteuttamalla epäsuosittuja uudistuksia.
Alankomaiden tilanne on hieman erilainen, mikä onkin kolmannen huomioni aihe. Liityttyään euroalueeseen Alankomaiden oli luovuttava vahvasta valuutastaan valtavan epäsuotuisissa olosuhteissa, joissa sen valuutan vaihtokurssi oli aliarvostettu. Siellä muistellaan epäilemättä vahvaa guldenia, joka voisi nyt auttaa maata ratkaisemaan vähäisestä talouskasvusta aiheutuvan ongelman.
Neljänneksi toteaisin, että muilla euroalueen tärkeimmillä jäsenillä, nimittäin Italialla ja Saksalla, on ongelmia liian kalliin sosiaaliturvajärjestelmän ja talouden jäykkien rakenteiden vuoksi. Niissäkin voidaan siis varautua rakenneuudistuksiin, jotka ovat epäilemättä tiukkoja.
Euron vakauden kannalta on erittäin tärkeää, ettei vakaus- ja kasvusopimuksen perussääntöjä muuteta tai että samoja sääntöjä sovelletaan aina ja kaikkiin maihin. Tässä asiassa jäsen Karasin analyysi piti mielestäni suhteellisen hyvin paikkansa. Siksi euroalueen maiden olisi ensin noudatettava nykyisiä sääntöjä, jotka koskevat kaikkia, ja keskusteltava vasta sitten näiden sääntöjen mahdollisesta lieventämisestä. 
Benoît Hamon (PSE ).
    Arvoisa puhemies, koska puhumme Euroopan talouden ohjaamisesta, minun on esitettävä seuraava huomio: lähentämällä euron ja dollarin kurssia Ranskan ja Alankomaiden kansalaiset ovat yhdessä tehneet muutaman päivän aikana enemmän EU:n viennin kilpailukyvyn parantamiseksi kuin Euroopan keskuspankki millään toimillaan. Haluaisinkin tämän vuoksi osoittaa kunnioitusta pikemminkin EU:n kansalaisten tehokkuudelle kuin keskuspankkien totuuksille.
Arvoisa komission jäsen Almunia, neuvoston maaliskuussa tekemä päätös uudistaa vakaus- ja kasvusopimusta – päätös, joka syntyi lähinnä teidän aloitteestanne – on askel oikeaan suuntaan. Sen avulla ei kuitenkaan saada kansalaisia vakuuttuneiksi siitä, että Euroopan unioni pystyy omaksumaan strategian, jonka avulla talous saadaan elpymään pysyvästi. Keskustelua vakaus- ja kasvusopimuksen tulevaisuudesta ja samalla myös talous- ja finanssipolitiikan koordinoinnista ei voida erottaa rahoitusnäkymistä käytävästä keskustelusta. Miten jäsenvaltioiden alijäämiä voidaan pienentää, jollei Euroopan unioni vastineeksi myönnä itselleen määrärahoja, joilla voidaan taata sosiaalinen yhteenkuuluvuus ja elvyttää Euroopan talous?
Omasta mielestäni jäsenvaltioiden tiukat säästötoimet ja Euroopan unionin talousarvion jäykkyys eivät ole vastaus kasvun ja työllisyyden kaksoishaasteeseen. Sen vuoksi toteaisin, että nyt, kun olemme saavuttaneet tämän vaiheen, on aika puhua Euroopan unionin voimavarojen lisäämisestä ja monipuolistamisesta, vaikka se merkitsisi perustamissopimusten muuttamista, jotta EU voisi ottaa lainaa ja kantaa veroa, kuten nykyinen taloudellinen ja poliittinen kriisimme edellyttää. 
Cristóbal Montoro Romero (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan esittää parlamentille seuraavan kysymyksen: olisiko Euroopan unioni tällaisessa kriisissä, jos talouskasvu olisi täällä voimakkaampaa ja jos työpaikkoja syntyisi enemmän, jos Euroopan suuret maat toimisivat eri tavalla sekä edistäisivät koko Euroopan unionia ja auttaisivat tasapainottamaan maailmantaloutta? Vastaus olisi tietenkin "ei". Silloin käytettävissä olisi voimavaroja, ja pystyttäisiin rahoittamaan laajentumista ja Euroopan unionin haasteita. Talouskasvua ei kuitenkaan ole, koska ei ole luottamusta. Luottamusta taas ei ole, koska ei ole päättäväisyyttä soveltaa ja panna täytäntöön luottamusta ja vakautta edistävää politiikkaa.
Tämä on vakaussopimuksen osuus asiassa. Arvoisa komission jäsen Almunia, sopimuksen uudistus tulee vaikeaan aikaan. Seuraavaksi tässä Euroopan unionin kriisissä on uhattuna euro. Tämän vuoksi vakaussopimusta on uudistettava oikealla tavalla.
Jäsen Karas on tehnyt erinomaista työtä yrittäessään korjata vakaussopimuksen perussisältöä koskevaa virheellistä ehdotusta.
Komission jäsen Almunia kertoi meille tänä iltana, että komissio on tyytyväinen parlamentin kantaan, joka koskee tilastojen laatua ja velkaseurantaa. Haluaisin kuulla komission jäseneltä Almunialta myös, että hän on yhtä mieltä merkityksellisten tekijöiden luettelosta, joka olisi erittäin tärkeä, jotta vakaussopimus ei olisi kuin laatikko, johon mahtuu mitä tahansa ja joka loppujen lopuksi mahdollistaa sääntöjen noudattamatta jättämisen. Olemme nyt tilanteessa, jossa jokainen maa toimii sopivaksi katsomallaan tavalla edistääkseen julkisen taloutensa vakautta, ja jos merkityksellisiä tekijöitä ei määritellä, tilanne olisi käytännössä mahdoton.
Euroopan unionin 15 jäsenvaltion keskuudesta löytyy hyvä esimerkki: talous kasvaa ja työllisyystilanne paranee nyt juuri niissä maissa, jotka ovat täyttäneet velvollisuutensa julkisen talouden vakauttamista koskevissa asioissa. Esikuvia ei tarvitse etsiä muualta. Meidän olisi tunnistettava nuo Euroopan unionin maat ja sovellettava yhdessä tuota politiikkaa. 
Manuel António dos Santos (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Euroopan unionin kansalaiset pitävät edelleen vakaus- ja kasvusopimusta sekä yhtenäisvaluuttaa todellisina syypäinä Euroopassa jatkuvaan taloudelliseen ja sosiaaliseen kriisiin. Samaan aikaan eurooppalaiset poliitikot – olipa heidän ideologinen värinsä mikä tahansa – toistavat samoja poliittisesti korrekteja puheita ja ylistävät maasta taivaaseen tiukan finanssipolitiikan etuja ja päähänpinttymänsä mukaisesti maltillisen hintakehityksen hyviä puolia.
Tämän ristiriitaisuuden on loputtava. Tämä on nyt Euroopan unionin toimielimille todellinen haaste, johon on vastattava. Neuvosto ja komissio ryhtyivät äskettäin toimiin ongelman ratkaisemiseksi, esimerkiksi käsittelemällä taas vakaus- ja kasvusopimusta sekä tänään parlamentin keskustelun kohteena olevia asetuksia. Parlamentti puolestaan tekee voitavansa toimivaltansa mukaisesti. Esittelijää on kiitettävä lämpimästi siitä, että hän on ottanut esiin useita huolenaiheita, kuten "rakennevian", tilastojen luotettavuuden, merkitykselliset tekijät, alijäämien korjaamiseen liittyvät määräajat ja julkisen talouden seurannan vahvistamisen.
Arvoisa komission jäsen, näistä toimista ja työnne kiistämättömästä laadusta huolimatta jää edelleen nähtäväksi, ovatko nämä lääkkeet tulleet ajoissa ja ovatko ne riittäviä. Pangloss sanoi, että elämme parhaassa mahdollisessa maailmassa, mutta vuonna 1755 Lissabonissa oli hirvittävä maanjäristys, jolla oli huomattava vaikutus poliittisiin ja taloudellisiin suhteisiin 1700-luvun Euroopassa. Meidän velvollisuutemme on ainakin pohtia tätä. 
Karsten Friedrich Hoppenstedt (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, periaatteessa kaikki on jo sanottu, mutta kaikki eivät ole vielä osallistuneet keskusteluun tai tarkemmin sanottuna minä en ole vielä sanonut mitään. Haluan ensimmäiseksi esittää lämpimät kiitokset esittelijälle, jäsen Othmar Karasille. Hän on tehnyt mitä tehtävissä on, mistä haluaisin esittää kommenttini.
Tämä on kolmas kerta, kun seison täällä puhujakorokkeella puhumassa vakaussopimuksesta. Vuonna 1997 parlamentin oli annettava lausuntonsa euron käyttöönotosta ja siihen silloin liittyvästä vakaussopimuksesta. Teimme niin mielellämme, koska olimme vakuuttuneita, että vakaussopimus loisi perustan kansalaisten luottamukselle. Kuten esittelijä totesi oikeutetusti, tällä kertaa Euroopan parlamentilla on vain hyvin pieni rooli koko menettelyssä. Mielestäni kuuleminen tarkoittaa jotakin muuta. Raha-asiat ovat luottamuskysymyksiä, ja tätä luottamusta horjuttaa vakaussopimuksen vesittäminen. Kaksi suurta valtiota käynnisti koko vesittämisprosessin – esittelijän "vertaissyyllisyydeksi" nimittämän ilmiön muodossa – kuten täällä on jo tänään todettu. Suuret eleet eivät selvästikään saa enää Euroopan unionin kansalaisia vakuuttuneiksi. Saksassa Schröderin ja Eichelin sekä Ranskassa Chiracin politiikan hajanaiset rippeet ovat vetäneet euron mukaan tähän läpikotaisin kielteiseen keskusteluun.
Esittelijän laatima mietintö on epätoivoinen yritys pelastaa edes osa siitä filosofiasta, johon vakaus perustuu. Meidän on lakattava pahentamasta luottamuskriisiä entisestään. Paras ratkaisu olisi, että komission puheenjohtaja Barroso ja puheenjohtaja Juncker Ecofin-neuvoston puolesta peruuttaisivat kaikki vakaussopimukseen tehtävät muutokset viimeaikaisten tapahtumien vuoksi. 
Szabolcs Fazakas (PSE ).
   Unkarille, kuten kaikille uusille jäsenvaltioille, lähentymiskriteerien täyttäminen on tärkein vaatimus, mutta se on myös maan omien etujen mukaista. Toimissaan asian hyväksi Unkarin on otettava huomioon, että vaikka EU:hun liittyminen vaikutti kaiken kaikkiaan myönteisesti talouteen, valtion talousarvioon kohdistuu liittymisen vuoksi siirtymävaiheessa myös huomattavia paineita. Kustannuksia aiheutuu maksuosuuksiin liittyvien velvollisuuksien täyttämisestä sekä uuden toimielinten verkoston luomisesta ja käynnistämisestä, kun taas tullimaksuista ja muista vastaavista maksuista saamatta jääneet tulot sekä uuden, entistä joustavamman alv-säännöstön täytäntöönpano ovat syynä huomattavaan vajeeseen. Samaan aikaan kansantaloudelle tärkeiden EU:n rahoittamien hankkeiden maksunsaajana ei ole valtio vaan hankkeisiin osallistuvat paikallisviranomaiset, instituutiot tai yritykset, ja Unkarin osuus yhteisrahoituksesta on maksettava valtion talousarviosta. Haluamme olla menestyvän Euroopan unionin menestyvä jäsen, joten hyväksymme nämä siirtymävaiheen paineet ja pyydämme, että ne otetaan huomioon, kun saavuttamiamme tuloksia arvioidaan. 
Joaquín Almunia,
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää vielä uudelleen jäsen Karasia mietinnöistä ja kaikkia keskusteluun osallistuneita parlamentin jäseniä heidän puheenvuoroistaan.
Haluaisin kaikista näistä puheenvuoroista viitata varsinkin niihin kahteen, joissa osoitettiin euron eli yhtenäisvaluutan menestys. Mielestäni minun on huomautettava nyt, että euro on tuonut muassaan vakautta, vakavaraisuutta, historiallisen alhaiset hinnat ja historiallisen alhaiset korot ja että euro vahvistaa talouttamme, koska näytti siltä, että tietyissä väitteissä tämä ilmeinen asia asetettiin kyseenalaiseksi. Tämä on tuotava esiin, koska välittömästi tämän jälkeen minun on todettava, että vakaan yhtenäisvaluutan säilyttämiseksi – mikä vahvistaa Euroopan unionin taloutta ja muuta kehitystä – tarvitaan finanssipoliittista säännöstöä sekä sellaista vakaus- ja kasvusopimusta, joka määritellään EY:n perustamissopimuksessa ja josta säädetään niissä asetuksissa, joista parlamentti keskustelee tänään osittaisten tarkistustensa avulla.
Haluan myös todeta, että olen samaa mieltä niiden kanssa, jotka ovat reagoineet tiettyihin pessimistisiin selvityksiin. On totta, että meillä on taloudellisia vaikeuksia sekä kasvuun ja työllisyyteen liittyviä ongelmia ja että kansalaisista tuntuu usein siltä, ettei heidän tarpeitaan oteta riittävästi huomioon. On kuitenkin myös niin, että jos meitä tarkastellaan ulkoapäin tai jos Euroopan talouksien tilannetta tarkastellaan puolueettomasti, on syytä myös optimismiin.
Euroryhmän toissapäivänä pidetyssä kokouksessa Kansainvälisen valuuttarahaston Euroopan osaston johtaja esitteli meille pääpiirteittäin euroalueen taloutta koskevat kertomukset, jotka osasto oli juuri julkaissut ja joihin voi tutustua Kansainvälisen valuuttarahaston Internet-sivustolla. Hän aloitti ilmaisemalla hämmästyksensä kohtuuttoman pessimistisestä asenteesta, koska EU:n taloutta arvioitaessa hän on havainnut, että taloudella on nyt kaikki mahdollisuudet elpyä täysin.
Joissakin EU:n tärkeimmistä talouksista on luottamukseen liittyvä ongelma. Yksi vakaussopimuksen uudistamisen tavoitteista onkin epäilemättä lisätä kurinalaista finanssi- ja budjettipolitiikkaa koskevan välttämättömän säännöstön nauttimaa luottamusta ja uskottavuutta. Tämän tavoitteen saavuttamista ajatellen tämä uudistus on tasapainoinen. Sen avulla otetaan käyttöön tiettyjä joustavuutta lisääviä tekijöitä, mutta siinä asetetaan myös suurempia vaatimuksia – etenkin ennaltaehkäisevässä osassa, josta säädetään asetuksessa (EY) N:o 1466/97. Uudistuksessa vaaditaan entistä suurempaa avoimuutta, minkä vuoksi sen avulla on voitu tehdä tärkeitä päätöksiä, joiden tavoitteena on parantaa tilastojen laatua. Lisäksi Ecofin hyväksyi eilen komission ehdotuksesta tiettyjä hyvin tärkeitä päätelmiä, jotka osoittavat, että Euroopan tilastojärjestelmään ja erityisesti julkista taloutta koskeviin tilastoihin tehdään parhaillaan parannuksia.
Luottamuksen palauttaminen vaatii myös asian selittämistä selkeästi. Hyvät parlamentin jäsenet, monista puheenvuoroistanne huomasin, että olette ymmärtäneet sopimuksen ja sen, mitä sopimuksen uudistaminen tarkoittaa. Toisista puheenvuoroista taas havaitsin, ettette tunne sopimusta tai että teillä on siitä puutteelliset tiedot tai että joissakin tapauksissa tulkintanne ei ole todenmukainen. Vakaussopimuksen uudistusta ei voida syyttää siitä, että tekstissä toistetaan sanatarkasti EY:n perustamissopimusta, koska juuri perustamissopimuksen vastaisuus vaarantaisi luottamuksen. Yksi niistä tekijöistä, joilla voidaan parhaiten palauttaa luottamus euroalueella sekä koko talous- ja rahaliiton alueella on se, että toimitaan EY:n perustamissopimuksen mukaisesti ja noudatetaan sen sanamuotoa viitattaessa julkisten talouksien alijäämien viitearvoon, julkisen velan viitearvoon ja muihin huomioon otettaviin merkityksellisiin tekijöihin – perustamissopimuksen 143 artiklassa määritellään muut huomioon otettavat merkitykselliset tekijät tarkasteltaessa maan liiallista alijäämää – sekä se, että noudatetaan joka suhteessa ja luetaan huolellisesti perustamissopimusta, joka hyväksyttiin talous- ja rahaliiton täytäntöönpanoa varten.
Olen joka tapauksessa vakuuttunut siitä, että tämän uudistuksen avulla, josta keskustelemme tänään ja joka toivottavasti tulee voimaan tämän kuun lopussa, noudatetaan sääntöjä, lisätään selkeyttä ja taloudellista rationaalisuutta sekä vaaditaan yhtäläistä kohtelua, ja siitä, että uudistettua vakaussopimusta sovelletaan tiukasti, kuten eilen osoitettiin. Tämä edellyttää meiltä kaikilta tarkkaa ja täydellistä selvitystä siitä, mitä uudistus merkitsee. Tällä tavalla voimme auttaa Euroopan unionin kansalaisia ja Eurooppa-hanketta. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Dominique Vlaston laatima teollisuus-, turvallisuus- ja energiavaliokunnan mietintö (A6-0148/2005) Euroopan kilpailukyvyn vahvistamisesta: rakennemuutosten seuraukset pk-yrityksiä koskevaan politiikkaan ja niiden asemaan [2004/2154(INI)]. 
Dominique Vlasto (PPE-DE ),
    Arvoisa puhemies, tänä iltana esittelemäni mietintö vahvistaa kunnianhimon paluun, kunnianhimon, jonka kohteena on laajentuneen Euroopan teollisuuspolitiikka. Tämä oli sekä välttämätöntä että oleellista. Meidän on kuitenkin mentävä eteenpäin. Teollisuuspolitiikan osalta aika on vähissä, joten meidän on kiirehdittävä pelkistä kunnianhimoisista suunnitelmista varsinaiseen toimintaan.
Olin viime viikolla Shanghaissa Marseillen kaupungin valtuuskunnan kanssa. Teollisuus on Kiinan kehittymisen selkäranka. Innovaatio ja uudet teknologiat ovat tuon teollisuuden kehityksen välineet, ja talous on siellä kasvussa. Sanalla sanottuna, tuon yhteiskunnan dynamismi on päätähuimaavaa. En tietenkään halua Euroopan unioniin Kiinan kaltaista kehitysmallia, mutta toivoisin, että Euroopalla olisi keinot pitää puolensa Yhdysvaltoja, Kiinaa, Intiaa ja muita talouden jättiläisiä vastaan.
Haasteemme on siksi ennen kaikkea parantaa kilpailukykyämme kannustamalla innovaatioita ja panostamalla tutkimukseen, taitotietoon ja osaamiseen. Komissio ja varapuheenjohtaja Verheugen tekevät paljon tämän linjan mukaisia ehdotuksia. Odotamme nyt, että näistä ehdotuksista tehdään poliittista todellisuutta. Mietintöä sisältöineen tulisi tarkastella tässä valossa.
Ensinnäkin politiikalle olisi mielestämme asetettava sen merkitystä lisääviä tavoitteita, kuten vahvan perustan luominen eurooppalaiselle teollisuudelle, työllisyyden lisääminen erityisesti nuorten keskuudessa ja sellaisten eurooppalaisten teollisuushuippujen esiinmarssi, jotka pystyvät tuomaan esille tuotemerkkiämme "Made in Europe". Euroopan teollisuuspolitiikassa on samalla kuitenkin otettava huomioon kaikki yritykset, ja se on otettava osaksi Lissabonin strategiaa. Komissio keskittyy alakohtaiseen lähestymistapaan. Olemme tyytyväisiä tähän, sillä on olennaista, että teollisuuspolitiikan täytäntöönpanossa otetaan huomioon kunkin alan erityinen luonne. Tehokkaassa politiikassa on kuitenkin otettava huomioon myös yritysten luonne, sillä ainoastaan yksi prosentti eurooppalaisista yrityksistä on suuria konserneja. Eurooppalaisten yritysten verkon muodostavat muut, pienet ja keskisuuret yritykset, joita on miljoonia. Komission on ryhdyttävä todellisiin toimiin pienyritysten huomioon ottamiseksi.
Toinen asia, jota ei saa laiminlyödä, on alueellinen ulottuvuus. Teollisuus houkuttelee muuta taloudellista toimintaa, minkä vuoksi sen sijainti on monilla alueilla tärkeä kehitykseen vaikuttava tekijä. Rakennerahastojen on näin ollen tuettava teollisuuden kehitystä ja lisäksi toimittava tuotannon suunnan muuttamisen apuvälineinä niillä seuduilla, jotka ovat kärsineet toiminnan siirtämisestä muualle. Toiminnan muualle siirtämisen aiheuttamaan ongelmaan on annettava täsmällinen ratkaisu, uhanalaisia aloja on arvioitava, toiminnan siirtoja ennakoitava ja kärsineitä alueita autettava elpymään. Meidän on myös otettava huomioon unionin 25 jäsenvaltion väliset erot.
Lopuksi katsomme, että kunkin politiikan tulee perustua selkeään ja tehokkaaseen menetelmään. Arvoisa varapuheenjohtaja Verheugen, tämä koskee erityisesti sitoutumistanne lainsäädännön parantamiseen. Me pyrimme yksinkertaistamaan lainsäädäntöä siten, että otamme huomioon lainsäädännön kumulatiivisen vaikutuksen yksittäisillä aloilla. Toivomme menetelmää, jolla voisi tutkia ehdotetun lainsäädännön vaikutuksia ja jossa otettaisiin huomioon pk-yritykset ja aivan erityisesti käytettäisiin tarkkoja kriteerejä komission järjestämistä kuulemisista saatujen vastausten arviointiin. Haluan vielä lisätä, että myös parlamentilla ja neuvostolla on tässä oma roolinsa, ja niiden olisi aktiivisesti pyrittävä parantamaan lainsäädäntöä.
Arvoisa varapuheenjohtaja Verheugen, huomaatte varmasti, että odotuksemme ovat korkealla. Monien teollisuuspolitiikan välineiden osalta odotuksemme ovat riippuvaisia osittain rahoitusnäkymistä käytävien neuvottelujen tuloksista sekä kyvystämme hyödyntää niitä välineitä, jotka meillä jo on: kilpailupolitiikkaa, koulutusta, valtiontukien jakamista ja kauppapolitiikkaa. Toivon, että voimme parlamentin myötävaikutuksella vastata tähän haasteeseen. 
Günther Verheugen,
   . Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, mietintö, josta tänä iltana keskustelemme, on täysin komission käsitysten ja komission toteuttaman politiikan mukainen, ja siksi olen erityisen kiitollinen Euroopan parlamentin tuesta.
Aivan ensimmäiseksi meidän oli varmistettava, että teollisuuspolitiikkaa yleisesti ottaen pidetään Euroopassa taas poliittisena tehtävänä. Oli tehtävä selväksi, ettemme Euroopassa selviä ilman vahvaa ja tehokasta teollista perustaa ja että on virhe ajatella, että voimme tulla toimeen pelkästään palveluiden avulla. Nämä asiat on jo saavutettu.
Toiseksi meidän on varmistettava, että eurooppalainen teollisuus säilyttää etulyöntiasemansa pitkällä aikavälillä, kun kilpailu on yhä kiivaampaa ja maailmanlaajuisempaa. Tämä on komission esittelemän ja parlamentin suurella äänten enemmistöllä hyväksymän uuden kasvua ja työllisyyttä koskevan strategian pääsisältö. Yritämme näin ennen kaikkea parantaa innovaatiovalmiuksiamme. Euroopan teollisuus voi selviytyä maailmanlaajuisesti ja edistää kasvua ja työllisyyttä ainoastaan, jos tuotemerkki "Made in Europe" on tae erittäin laadukkaasta tuotteesta. Emme voi kilpailla matalammilla sosiaalisilla standardeilla, matalammilla ympäristöstandardeilla tai matalammilla palkoilla. Meidän on kilpailtava tehokkuudella, laadulla ja teknologisella kehityksellä.
Kolmanneksi meidän on analysoitava huolellisesti, millaisia rakenteellisia ongelmia teollisuudessa on. Esitän piakkoin tiedonannon, jossa esitetään tarkka analyysi Euroopan teollisuussektoreista ja selvitys niistä yksittäisistä toimista, joita tarvitaan Euroopan teollisuuden kilpailukyvyn mahdollisuuksien parantamiseksi. Kaikki voivat nähdä, että autoteollisuus ja kemian teollisuus eivät kärsi samoista ongelmista sen enempää kuin tekstiili- ja työpajateollisuuskaan.
Olen erittäin kiitollinen esittelijälle pieniä ja keskisuuria yrityksiä koskevan ongelman korostamisesta. Pk-yritysten ongelma on mielestäni keskeisellä sijalla toimissamme. Pk-yrityksiä on 25 miljoonaa, ja Euroopan talouselämän menestys riippuu niiden joustavuudesta ja innovaatiovalmiuksista. Meidän tulisi pitää koko ajan mielessä, että Euroopassa syntyy uusia työpaikkoja vain ja ainoastaan tällä sektorilla.
Euroopan teollisuuden tuottavuuden edistys merkitsee sitä, että tulevina vuosina teollisuudessa ei synny lainkaan uusia työpaikkoja. Ainoastaan pienet ja keskisuuret yritykset luovat työpaikkoja, minkä vuoksi meidän on autettava niitä ratkaisemaan rakenteelliset ongelmansa. Tämä merkitsee riskipääoman saatavuutta, pääsyä käsiksi tietoon, taitoihin ja innovointiin sekä parempaa toimintaympäristöä, eli käytännössä vähemmän pk-yrityksiin kohdistuvaa byrokratiaa.
Euroopassa on monilla sektoreilla annettu liian tiuhaan samaa aihetta koskevia asetuksia, mikä on yksinkertaisesti liikaa pk-yrityksille. Siksi tämänpäiväinen ilmoitukseni on kohdistettu myös Euroopan parlamentille. Nykyinen komissio ottaa "lainsäädännön parantamisen" hankkeen tosissaan. Tämä tarkoittaa, ettemme ainoastaan paranna lainsäädäntöä vaan vastaamme lisäksi tulevaisuudessa yhä useammin kieltävästi.
Vastaamme kieltävästi jäsenvaltioilta tuleviin pyyntöihin, jotka koskevat tarpeettomia asetuksia. Vastaan kieltävästi myös Euroopan parlamentille, jos se pyytää asetusta, jota emme tarvitse. Näin tapahtuu valitettavan usein, ja sitten sama parlamentti syyttää komissiota ylisäätelystä. Saatte nyt nähdä, että komissio on muuttunut tältä osin. Me sanomme "ei", jos asetuksia ryhdytään antamaan liikaa ja katsomme sitten, kuinka eurooppalainen yleisö reagoi. Odotan sitä kiinnostuneena ja luotan teidän tukeenne.
Euroopan kansalaiset odottavat meiltä nyt tervettä lainsäädäntöön liittyvää itsesäätelyä. Myös taloutemme tarvitsee sitä voidakseen parantaa kasvumahdollisuuksiaan ja investointipotentiaaliaan. 
Romana Jordan Cizelj,
   Suuriin yrityksiin verrattuna pienillä ja keskisuurilla yrityksillä on erityisiä kilpailukykyisen kehitystyön tarpeita. Niinpä niihin on kiinnitettävä erityistä huomiota politiikkaa muotoiltaessa. Teollisuuspolitiikka ei saisi olla poikkeus, sillä tietoon perustuva teollinen kehitys ei rajoitu pelkästään suuriin yrityksiin. Tutkimukselle osoitetut suuremmat taloudelliset resurssit eivät esimerkiksi takaa innovaatioiden lisääntymistä. Tästä syystä tarvitsemme pk-yrityksissä ruumiillistuvaa yrittäjähenkeä.
Pienet ja keskisuuret yritykset eivät ole ainoastaan talouskasvua ylläpitävä voima. Meidän on tiedostettava, että ne edustavat lisäksi poliittisessa mielessä mahdollisuutta Euroopan unionille. Niillä on myös poliittinen vastuu, sillä perustuslaillisen sopimuksen hylkääminen Ranskassa ja Alankomaissa on muiden asioiden ohella seurausta siitä, että eurooppalaiset ihmiset eivät tunne eurooppalaisten toimielinten työn ja päätösten suoria vaikutuksia.
Pk-yrityksillä on vähän samantapainen ongelma, koska niillä ei ole käytettävissään omia Euroopan unionin tarjoamien etujen hyödyntämiseen tarvittavia resursseja. Siksi Euroopan parlamentti tukee mietinnössä niitä institutionaalisia toimia, joilla vahvistetaan pk-yritysten innovaatiovalmiuksia. Me kannatamme sitä, että Euroopan unioni antaa etusijan vastavuoroisille hankkeille kuten tutkimukselle, koulutukselle ja hallinnollisten esteiden poistamiselle. Hallinnolliset esteet rasittavat erityisesti pieniä ja keskisuuria yrityksiä, jotka käyttävät hyväkseen EU:n tarjoamia mahdollisuuksia.
Arvoisa komission jäsen, mietintöä muotoillessamme teimme innokkaasti yhteistyötä uusia jäsenvaltioita edustavien jäsenten kanssa. Olemme tietoisia siitä, että teollisuuspolitiikka voi olla mahdollisuus sekä maantieteellisesti suuremmille vanhoille jäsenvaltioille, joilla on edellytykset suurteollisuuden kehittämiselle, että uusille jäsenmaille, joiden dynaamiset ja innovaatiokykyiset pk-yrityssektorit voivat olla perusta nopealle talouskasvulle ja Euroopan kilpailukyvyn parantamiselle pitkällä aikavälillä. 
Joan Calabuig Rull,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, useissa arvioinneissa todetaan, että erityisesti työllisyyteen ja sosiaaliseen suojeluun liittyvä epävarmuus on ollut merkittävä syy sille, miksi monet kansalaiset hylkäsivät perustuslaillisen sopimuksen Ranskassa ja Alankomaissa.
On kulunut monia vuosia, joiden aikana sana "teollisuuspolitiikka" näytti kadonneen kielenkäytöstä. Nyt sitä taas käytetään, ja meidän pitäisi olla tyytyväisiä tähän, koska vakaan teollisuussektorin tukemisen kautta kansalaiset voivat löytää paremmin palkattuja ja vakinaisempia työpaikkoja. Sillä tavalla voidaan edistää luottamuksen lisääntymistä Eurooppa-projektia kohtaan.
Komission tiedonannossa esitetään yhtenäistä lähestymistapaa, jonka mukaan sisämarkkinoita pyritään vahvistamaan lainsäädäntöä yksinkertaistamalla ja yhdenmukaistamalla. Lisäksi komissio antaa tukensa tutkimus- ja kehittämistoimille sekä sille, että näitä toimia pyritään siirtämään yrityksille. Yhdenmukaistamistoimissa on kuitenkin otettava huomioon myös verotus.
Eurooppalaisten yritysten verkkoon kuuluu erilaisia sektoreita aina ilmailu- ja avaruusteollisuudesta tekstiiliteollisuuteen, ja ne edellyttävät erityisiä toimia. Sektorikohtaisilla analyyseillä voidaan edistää teollisuuden, komission ja jäsenvaltioiden suurempaa yhteistyötä, joka saattaisi luoda uusia mahdollisuuksia.
Pienet ja keskisuuret yritykset muodostavat yli 90 prosenttia Euroopan teollisuudesta, ja ne tarvitsevat erityistä huomiota saadakseen rahoitusta ja siirtääkseen tutkimusta. Toimintojen siirtäminen muualle on joissain tapauksissa väistämätön todellisuus, ja siitä aiheutuvia muutoksia on ennakoitava.
Onnistuaksemme ennakoinnissa meidän on luotava vuoropuhelu, johon osallistuvat toisaalta hallinto ja toisaalta sosiaaliset ja taloudelliset toimijat ja jossa otetaan huomioon käytettävissä olevat tutkimus- ja innovaatiovälineet. Lisäksi tarvitaan tietysti mukauttamiseen tarkoitettu rahasto, josta tuetaan rakenneuudistuksia.
Haluan puheenvuoroni päätteeksi kiittää komissiota, koska se on ehdottanut asianmukaisia välineitä Euroopan kilpailukyvyn parantamiseksi ja on tehnyt sen Lissabonin strategian mukaisesti. Jos haluamme kansalaisten pitävän unionin politiikkaa edistyksen välineenä eikä uhkana, meidän on säilytettävä tasapaino strategian kolmen pilarin eli talouden, sosiaalisen ulottuvuuden ja ympäristöasioiden välillä. 
Marcin Libicki,
   . Arvoisa puhemies, nautin hyvin paljon kuunnellessani jäsen Vlaston ja komission jäsenen Verheugenin puheita. En voi kommentoida tänään puhuttua, mutta mielestäni minulla on velvollisuus kommentoida sitä, mitä mietintöön on kirjoitettu. Minun on ikäväkseni todettava, että mikään mietinnössä ei puolla tervettä kilpailua, joka on vapaan talouden kulmakivi. Sen sijaan mietintö on läpikotaisin täynnä interventionistista ideologiaa.
Mietinnön 1 kohdassa sanotaan: "[Euroopan parlamentti] pitää ilahduttavana, että komissio on päättänyt tehdä teollisuuspolitiikasta Euroopan unionin työohjelman ensisijaisen tavoitteen". Pyydän parlamenttia muistamaan, että vapaassa taloudessa ei ole ensisijaisia tavoitteita. Yhteiskunnan tarpeet määräävät, mitä sellaisessa taloudessa tarvitaan, ja vapaat markkinat kertovat meille mitä nuo tarpeet ovat. Talouden ensisijaisista tavoitteista keskusteleminen tarkoittaisi talouden kokonaisuuden laiminlyömistä.
Lainaan 2 kohtaa: "[Euroopan parlamentti] tukee vapaaehtoisen teollisuuspolitiikan edistämistä". Kaikella kunnioituksella, jos on tarpeen sanoa, että jonkin talouden osa-alueen olisi oltava aktiivisempi, minun on todettava, että olemme todellakin kääntyneet väärään suuntaan. Tämähän tarkoittaisi, että pidämme vapautta jo nyt epäolennaisena tekijänä talouden kannalta. Vapaa talous on kuitenkin menestymisen perusta.
5 kohdassa todetaan seuraavasti: "kaikkein kilpailukykyisimpien ja uhatuimpien alojen tunnustamisessa olisi käytettävä apuna työmarkkinaosapuolten kanssa käytävää vuoropuhelua". Muistutan parlamentille, että työmarkkinaosapuolten kanssa käytävässä vuoropuhelussa ei ole tarkoitus määritellä, toimiiko jokin hyvin vai noudattavatko yritysten johtajat turhankin tarkasti terveiden vapaiden markkinoiden periaatteita.
Siirrytään 6 kohtaan: "[Euroopan parlamentti] haluaisi, että naisia kannustetaan opiskelemaan teollisuuden ammatteja". Hyvät kuulijat, tämä on törkeää feminismin ihanteiden väärinkäyttöä. Ei ole mitään järkeä kannustaa naisia opiskelemaan teollisuuden ammatteja, koska he löytävät töitä miltä tahansa alalta vain haluavat. En ymmärrä, miksi naisten pitäisi työskennellä paineilmaporien kanssa.
Mietinnön 12 kohdassa todetaan seuraavaa: "teollisuuspolitiikan avulla olisi päästävä tasapainoiseen kehitykseen säilyttämällä sosiaalinen yhteenkuuluvuus". Muistutan parlamentille, että tämä on väärä tie, jos haluamme saavuttaa kilpailukykyä ja menestystä. Yhdistyneen kuningaskunnan silloinen pääministeri sanoi 135 vuotta sitten, että taloustieteilijöiden tehtävänä oli estää hallitusta vahingoittamasta taloutta. Yhdistynyt kuningaskunta oli tuolloin maailman nopeimmin kehittyvä maa.
En uskalla edes toivoa, että Euroopan komissio seuraisi neuvoani, mutta pyydän sitä ainakin harkitsemaan tekemiäni huomioita. 
Leopold Józef Rutowicz (NI ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, haluan korostaa, että kertosäettä "Euroopan kilpailukyvyn parantaminen" on toisteltu vuosien ajan kyllästymiseen asti. On aika tehdä selväksi, että maailmanlaajuiseen talouteen pääseminen on haastava, mutta ehdottoman oleellinen tavoite. Tämän vuoksi meidän on tehtävä joitakin johtopäätöksiä, joista tärkein on se, että kaikille käsitellyille asioille ja aloitetuille toimille on laadittava tarkat ja yksityiskohtaiset täytäntöönpanosuunnitelmat ja aikataulut.
Koska rahoitusta on tarjolla vain rajoitetusti, on tärkeää määritellä, mihin päämääriin ja tavoitteisiin olisi keskityttävä. Esimerkiksi pk-yritysten kehitystä maailmanlaajuisessa taloudessa olisi painotettava ja samalla on varmistettava ympäristönsuojelu ja työturvallisuus. Erityisesti tulisi painottaa uusia teknologioita ja uusia tuote- ja palvelusukupolvia käsitteleviä tiede- ja tutkimusohjelmia sekä pienten ja keskisuurten yritysten tuottavuutta, mahdollisia säästöjä ja tutkimusten käyttöä. 
Ján Hudacký (PPE-DE ).
    Haluan aluksi kiittää esittelijää hänen erittäin tasapuolisesta mietinnöstään. Lissabonin strategiassa mainitaan selkeästi Euroopan unionin ensisijaiseksi tavoitteeksi tarve parantaa Euroopan teollisuuden kilpailukykyä. Haluan kuitenkin muistuttaa komission jäsenelle, että näiden tavoitteiden saavuttamiseksi on otettava huomioon myös seuraavat näkökohdat.
Ensinnäkin turha hallinto ja byrokratia on poistettava Euroopan unionista. Euroopan toimielinten on vähennettävä ja yksinkertaistettava lainsäädäntöä, joka on suunnattu teollisuussektorin toimijoille, erityisesti pk-yrityksille. Kansallisella lainsäädännöllä tulisi olla keskeinen rooli ja Euroopan unionin teollisuuspolitiikkaa olisi sovellettava vain välttämättömissä yhteensovittamis- ja yhdenmukaistamistoimissa.
Toiseksi olisi erityisesti tuettava ja rohkaistava pk-yritysten toimintaa teollisuussektorilla. Pk-sektori on osoittanut selkeästi joustavuutensa, joka on keskeinen edellytys tarpeellisen ja kestävän kilpailukyvyn saavuttamiseksi niin Euroopassa kuin maailmanmarkkinoillakin. Tästä syystä en voi täysin hyväksyä "kansallisia menestyjiä" tukevaa politiikkaa. Se lähestymistapa, että tuen avulla perustettaisiin pieni määrä suuria, hallitsevia yrityksiä, vaatisi luonnollisesti merkittävän määrän rahoitusta EU:n talousarviosta. Tämä puolestaan saattaisi olla terveen kilpailun periaatteiden vastaista eikä sen myönteisistä vaikutuksista kyseisten yritysten kilpailukykyyn olisi mitään takeita.
Kolmanneksi teollisuussektorin pienet ja keskisuuret yritykset tarvitsevat uusia kannusteita teknologiseen kehitykseen, tutkimukseen ja innovaatioon. Suunniteltujen ohjelmien, kuten seitsemännen puiteohjelman sekä kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelman on kuitenkin oltava entistä enemmän myös pienten ja keskisuurten yritysten ulottuvilla. Heikommin kehittyneille alueille sekä uusille jäsenmaille on lisäksi myönnettävä enemmän rakenteellista rahoitusta, jotta ne voisivat rakentaa asianmukaiset tekniset infrastruktuurit, joilla parannettaisiin näiden alueiden teollista perustaa. 
Adam Gierek (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, jäsen Vlaston esittelemä mietintö sisältää kypsää ja tasapainoista harkintaa, joka osoittaa, että tällä hetkellä kriisissä oleva Euroopan teollisuuspolitiikkaa koskeva keskustelu on siirtynyt uuteen vaiheeseen. Samaan aikaan kansalaiset kokevat järjenvastaista pelkoa ja turhautumista, mikä näkyi esimerkiksi Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestyksissä.
Ulkoistamisesta on tullut elämän tosiasia. Vaikka tätä ilmiötä näennäisesti perustellaan taloudellisilla syillä, se on kiistämättä haitallinen yhteiskunnalle. Meidän on kuitenkin aina ulkoistamisesta keskustellessamme muistettava, että kyseinen termi kattaa erilaisia käytäntöjä. Sillä tarkoitetaan EU:n sisällä tapahtuvaa ulkoistamista, josta on hyötyä myönteisen yhteisvaikutuksen kautta, ja ulkoistamista EU:n rajojen ulkopuolelle, mistä ei ole muuta kuin haittaa.
EU tarvitsee maailmanlaajuisesti erittäin kilpailukykyiset ja innovatiiviset tuotteiden ja palveluiden yhtenäiset markkinat. Kilpailukykyä voidaan edistää kahdella tavalla. Ensimmäinen tapa on rajoittaa yksinkertaisilla mekanismeilla niin kutsutun Euroopan sosiaalisen mallin hyötyjä. Toinen tapa on käyttää henkiseen ja sosiaaliseen pääomaan perustuvia monimutkaisia mekanismeja, jotka ovat organisaatioinnovoinnin sekä teknisen, teknologisen ja markkinoita koskevan innovoinnin perusta.
Euroopan olisi seurattava Japanin ja 1960-luvun lopun Euroopan esimerkkiä toiminnan siirtämisestä. Toisin sanoen uudenaikainen tuotantotoiminta ja pääoma olisi tuotava takaisin Euroopan yhteismarkkinoille. Tällainen palauttaminen on välttämätöntä ja kiireellistä, jotta voidaan suojella henkistä pääomaa, auttaa Eurooppaa saamaan takaisin taitotiedon johtava asemansa, luoda työpaikkoja ja edistää eurooppalaisen pääoman kilpailukykyä.
Kaikki nämä asiat ovat mahdollisia, mutta ne ovat riippuvaisia siitä, että Eurooppa vapautuu pysähdystilasta ja saa bruttokansantuotteensa usean prosenttiyksikön kasvuun. Lukuisilla olemassa olevilla välineillä voisi aivan varmasti edistää toimintojen palauttamista. Jotkut ajattelevat, että paljon puhutusta puolalaisesta putkimiehestä tai muurarista ei ole muuta kuin harmia. Kuten Puolan sosialistit ovat todenneet, kyse on päinvastoin sellaisista välineistä kuten kaupallisten palveluiden täysi vapauttaminen. Tämä tarkoittaa myös teollisuusklustereiden perustamista innovaatiokeskusten ympärille sekä sen periaatteen noudattamista, että hallitukset hankkisivat ainoastaan "Made in Europe" -tuotteita. Viimeksi mainitusta asiasta tulisi laatia EU-direktiivi. 
Małgorzata Handzlik (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, haluan kiittää jäsen Vlastoa mietinnöstä. Sillä on merkitystä minulle, koska minulla oli monen vuoden ajan yritys pk-sektorilla. Alalta saamani kokemuksen perusteella voin tarkastella Euroopan kilpailukykyä ja pk-sektoria käytännölliseltä kannalta.
Katson, että Euroopan talous tarvitsee kipeästi aitoa kilpailua ja sitä, että Euroopan kansalaiset ymmärtäisivät paremmin talousasioita. Ensimmäinen näistä tehtävistä säilytettiin Lissabonin strategiassa EU:n keskeisten tavoitteiden joukossa. Eräs näistä tavoitteista oli poistaa vanhojen ja uusien jäsenvaltioiden väliset talouserot. Uusien jäsenmaiden yritykset erityisesti pk-sektorilla ovat sekä joustavia että kykeneviä sopeutumaan muuttuviin olosuhteisiin, ja niissä on merkittävää potentiaalia Euroopan talouskehityksen kannalta. Tietyt ehdot on kuitenkin täytettävä ennen kuin tämä potentiaali saadaan käyttöön. Näihin ehtoihin kuuluvat esimerkiksi, että poistetaan ne sisämarkkinoita koskevat tämänhetkiset 90 estettä, luodaan nykyistä suotuisampi ympäristö pk-yritysten perustamiselle ja suhteutetaan palkkaus työn tuottavuuteen ja tehokkuuteen.
Uskon, että työllisyysluvut nousevat, jos luomme pk-sektorin kehitykselle suotuisan ympäristön ja jos yksinkertaistamme nykyisiä asetuksia ja annamme uusia. Palvelumarkkinoiden vapauttaminen edistää edelleen Euroopan talouskehitystä ja luo samalla uusia työpaikkoja. Lisäksi talousasioiden ymmärtämistä väestön keskuudessa olisi mielestäni lisättävä. Ihmiset lakkaavat pelkäämästä muutosta ja ymmärtävät sen olevan välttämätöntä elämänlaadun paranemiselle vasta sitten, kun he pystyvät ymmärtämään elämäänsä vaikuttavia talouden mekanismeja.
Tietoon perustuvan talouden kehittäminen on ainoa keino edistää Euroopan talouden kilpailukykyä. Tutkimukseen, kehitystyöhön ja liiketoimintaperusteiseen innovointiin on investoitava, sillä pk-sektori kehittyy ainoastaan näiden investointien tukemana. Siksi tarvitaan koulutusjärjestelmiä, joissa otetaan huomioon työmarkkinoiden tarpeet, sekä elinikäisen oppimisen ajatuksen laajaa hyväksymistä.
Nyt käsillä oleva mietintö saattaa hyvinkin olla keskeinen tekijä Euroopan talouden ja aidosti vapaan kilpailun kehittämisessä. Äänestän siksi sen puolesta ja ehdotan, että pk-sektorin myönnetään kuuluvan taloutta ylläpitäviin voimiin. 
Pier Antonio Panzeri (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kuulijat, asia, josta nyt keskustelemme, on erityisen tärkeä tällaisena aikana, jona suuri osa Eurooppaa on taloudellisesti ja sosiaalisesti vaikeassa tilanteessa. Nuo vaikeudet heikentävät Euroopan unionin kilpailukykyä ja korostavat sitä kuilua, jossa Euroopan tuottavuus on verrattuna Yhdysvaltoihin ja Japaniin. Ne korostavat myös investointien, tutkimuksen ja kehityksen alhaista tasoa sekä erityisesti huipputekniikkaan liittyvän innovoinnin alhaista tasoa ja tutkimustoiminnan siirtämistä muualle. Kaikkeen tähän on puututtava. Olemme toistuvasti todenneet, että tämä on tehtävä vauhdittamalla uudelleen Lissabonin strategiaa, sillä se jatkaa hiipumistaan, jos emme investoi teollisuuspolitiikkaan vakavasti ja voimakkaasti.
Arvoisa komission jäsen, minun on sanottava, että kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelma ei vielä vastaa odotuksia. Se näyttää olevan tiivistelmä siitä, mitä jo on olemassa, vaikka me tarvitsemme merkittäviä uudistuksia. Kuulimme tänä iltana, että aiotte esittää uuden tiedonannon. Toivottavasti se sisältää tarvittavat uudistukset. Yleisessä talouspolitiikassa on tehtävä valintoja, joilla täydennetään sisämarkkinoita, julkisen hallinnon uudistuspolitiikkaa sekä verojärjestelmää ja infrastruktuureja. Tämän lisäksi on kuitenkin työstettävä myös hallintosuunnitelmaa, jotta kaikki nykyiset toimielintasot voisivat toimia yhteistyössä keskenään. On pidettävä mielessä, että alakohtaisiin ja horisontaalisiin politiikkoihin on investoitava, jotta voidaan tukea pk-yrityksiä, jotka ovat oleellinen osa Euroopan unionia.
Lopuksi totean, että on rakennettava ja laajennettava niin sanottuja hyveellisiä piirejä: yliopistoja, teollisuusalueita ja tutkimuslaboratorioita. Tarkoitan "innovaatiohautomoita", jotka ovat teollisuuspolitiikan kannalta välttämättömiä. Meidän on niin pian kuin mahdollista vaihdettava suuremmalle vaihteelle, jos haluamme, että Euroopasta tulee se kilpailukykyisempi ja dynaamisempi alue, joka on jo jonkin aikaa ollut tavoitteemme. 
Werner Langen (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, esittelijä Vlasto sai teollisuus-, turvallisuus- ja energiavaliokunnassa aikaan erittäin laajan yhteisymmärryksen. Hän valaisi jokaisen nurkan, mutta tältä mietinnöltä – kuten niin monilta muiltakin asioilta, joita täällä hyväksymme – puuttuu se kipinä, joka tarvitaan sytyttämään uusi teollisuuspolitiikka. Haluan sanoa, että olen pitkälti samaa mieltä jäsen Libickin kanssa: sääntelyjärjestelmää on vielä tutkittava, minkä vuoksi minun on ikäväkseni todettava, ettei mietinnöllä voi olla sitä vaikutusta, jota todella tarvittaisiin.
Komission jäsen Verheugen sanoi, että lainsäädäntöä parannetaan osaksi siten, että komissio vastaa tulevaisuudessa useammin kieltävästi erityisesti parlamentille ja jäsenvaltioille. Hän unohti mainita komission itsensä. Sieltä olisi hyvä aloittaa ja käydä läpi kaikki ne ehdotukset, joita ei ole 15 vuoteen pantu täytäntöön, sekä kilpailuttaa komissiota itseään kuluttajien ja ympäristön suojelussa. Tässä on riittävästi alkuun pääsemiseksi, ja mielestäni kaikkien eurooppalaisten toimien pitäisi läpäistä kolme testiä, kuten komission puheenjohtajakin kerran totesi. Näitä ovat kustannustesti, kilpailukykytesti ja subsidiariteettitesti. Tässä asiassa olen samaa mieltä jäsen Hudackýn kanssa, joka sanoi, ettei kansallisvaltioiden toimivaltaan kuuluvilla aloilla tulisi olla säätelyä.
Kysymys on nyt siitä, päättääkö Eurooppa kilpailla vai sulkea itsensä pois kilpailusta. Toimiiko lisääntynyt kilpailupaine kunto-ohjelmana Euroopan taloudelle vai onko vanha Eurooppa ollut jo liian kauan taloudellisesti poissa pelistä? Haasteet ovat valtavat. Uskon, ettei Euroopan ytimeen mahdu kansainvälistä kilpailua, ja siksi päätetään jättäytyä pelikentän ulkopuolelle. Tästä on tärkeää aloittaa. Eurooppaan kohdistuu kilpailupaineita joka suunnalta. Toisaalta olemme liian kalliita, toisaalta emme ole riittävän tuottavia, jotta selviäisimme korkeista kustannuksista. Parannusta saadaan ainoastaan uusista kansallisista talouksista. Uudet jäsenvaltiot tuovat meille tämän kilpailun. Laajentumisen tuoma tärkeä lahja on kilpailun lisääntyminen ja siten kunnollinen teollisuuspolitiikka. Me tarvitsemme juuri tätä, emme lisää uusia eurooppalaisia ohjelmia, jotka eivät johda mihinkään ja hämärtävät lopulta sääntelykehyksen. 
John Attard-Montalto (PSE ).
    Arvoisa puhemies, uskon kolmeen asiaan: Euroopan talouteen, Euroopan teollisuuteen ja Euroopan teollisuuden kilpailukykyisyyteen.
Valitettavasti me kuitenkin usein kiittelemme kilpailukyvyn käsitettä, vaikka samaan aikaan tuemme aloitteita, jotka syövyttävät nimenomaan juuri kilpailukykyä. Komission jäsen mainitsi esimerkiksi aivan oikein, että kärsimme joskus ylisäätelystä, mikä lisää byrokratiaa ja tuotannon kustannuksia. Emme toisinaan ole tietoisia siitä, että vahingoitamme kilpailukykyä omilla ajatuksillamme ja lainsäädännöllämme. Alensimme hiljattain työaikadirektiivissä asetettua rajaa, mikä on tietenkin kilpailukyvyn kannalta paradoksaalista.
Puhumme ajoittain teknologiseen innovointiin investoimisesta ja olemme riippuvaisia julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuushankkeista. Tuolla tavalla asiaa perustellaan. Eurooppa ei ole julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien malliesimerkki. Yritämme rajoittaa tutkimusta epämääräisten moraalisten seikkojen perusteella.
Lopuksi haluan sanoa, että samalla, kun innovointiin ja tutkimukseen investoimista edelleen rohkaistaan, on näkyvissä patenttien vastainen trendi. Meidän on ymmärrettävä, että on valittava ensisijaiset tavoitteemme.
Othmar Karas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kuulijat, haluan ensin todeta pitäväni erittäin virkistävänä sitä, kuinka kilpailupolitiikassa ja teollisuuspolitiikassa myönnetään pk-yritysten merkitys työpaikkojen syntymiselle ja Euroopan unionin kilpailukyvylle. Asian myöntäminen tämänpäiväisessä keskustelussa osoittaa myös, että on väärin, haitallista ja todellisuuden vastaista yrittää yllyttää teollisuuspolitiikka pk-yrityspolitiikkaa vastaan. Tarvitsemme teollisia lippulaivoja, jos haluamme olla kilpailukykyisiä maailmassa ja tarvitsemme pk-yritysten ja teollisten lippulaivojen klustereita, jotta teollisuuden kilpailukyky kannustaisi pk-yrityksiä kilpailukykyisyyteen.
Olen samaa mieltä siitä, että on sanottava "ei" lisäsäätelylle. Mutta samalla on sanottava "ei" myös kansallistamistaipumukselle, tehottomuustaipumukselle, lamaantumistaipumukselle, populismille, lainsäädännön muuttamiselle ja teollisuudenvastaisuudelle. Sen sijaan on sanottava "kyllä" tehokkuuden lisäämiselle, sisämarkkinoille ja Werner Langenin mainitsemille neljälle vapaudelle. Laajentuminen vahvistaa sisämarkkinoita, sisämarkkinat vahvistavat kilpailukykyä. Tämä tarkoittaa myönteisyyttä myös palveludirektiiviä kohtaan. Se tarkoittaa kuitenkin myös vahvempaa sitoutumista veropolitiikkaan, mikä puolestaan tarkoittaa, että rahoitusnäkymissä sitoudutaan vahvemmin tutkimukseen, koulutukseen, kasvuun ja työllisyyteen sekä uusiin yrityksiin.
Minä ymmärrän tämän niin, että meidän on rohkaistava parhaita, jotta voimme tukea heikompia. Keskinkertaisuus on kitkettävä pois Euroopasta. Joidenkin mielissä ollut uudentyyppinen kansallistamisen aate on kitkettävä pois politiikastamme. Syyn jakaminen suhteellisesti valtion ja Euroopan välillä on kitkettävä, jotta mahdollistetaan kilpailukyky, innovointi, tutkimus ja halu saavuttaa tehokkuuden kautta enemmän. Luotan siihen, että teot vastaavat tämänpäiväistä keskustelua ja annettuja ilmoituksia, koska se on ainoa tapa saada Euroopan unioniin uutta dynaamisuutta. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Adamos Adamoun laatima ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan mietintö (A6-0104/2005) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi pehmittimissä ja renkaissa esiintyvien tiettyjen polysyklisten aromaattisten hiilivetyjen markkinoille saattamisen ja käytön rajoituksista (neuvoston direktiivin 76/769/ETY kahdeskymmenesseitsemäs muutos) (KOM(2004)0098 - C5-0081/2004 - 2004/0036(COD)) 
Günther Verheugen,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen iloinen, että olette kiinnittäneet huomiota tähän tärkeään, mutta myös hyvin tekniseen kysymykseen, ja ehdotatte siihen rakentavia tarkistuksia.
Meidän on todellakin pyrittävä parhaamme mukaan vähentämään polysyklisten aromaattisten hiilivetyjen päästöjä, jotta voimme suojella terveyttä ja ympäristöä. Polysykliset aromaattiset hiilivedyt luokitellaan karsinogeenisiin, mutageenisiin ja lisääntymistoksisiin aineisiin. YK:n Euroopan talouskomission pöytäkirjan mukaan ne luokitellaan myös pysyviin orgaanisiin yhdisteisiin.
Nämä erityiset hiilivedyt ovat kuitenkin renkaiden tuotannossa käytettyjen pehmitinten ainesosia ja aiheuttavat terveys- ja ympäristöongelmia. Sen vuoksi komissio on ehdottanut näitä PAH-yhdisteitä sisältävien pehmittimien markkinoille saattamista ja käyttöä koskevien ja pehmittimiä sisältäviä renkaita koskevien yhdenmukaisten rajoitusten käyttöönottoa.
Komission ehdotuksella varmistetaan renkaiden sisämarkkinoiden säilyminen ja vältetään kansalliset toimenpiteet, joilla luodaan kaupan esteitä tavaroiden vapaalle liikkumiselle. Teollisuuden alalla on kehitetty rajoitettavia aineita korvaavia aineita. Jotta teollisuus saisi aikaa, jota se tarvitsee direktiivin uusiin vaatimuksiin sopeutumiseen, komissio on ehdottanut kohtuullista siirtymäaikaa direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä.
Parlamentti ja neuvosto ovat esittäneet toimivan kompromissipaketin, johon kuuluu tarkistuksia myöhemmin käyttöönotettavista toimenpiteistä, testauksia koskevista vaatimuksista ja tarpeettomien vapautusten poistamisesta tietyille aloille. Komissio tukee näitä tarkistuksia. Kehottaisin parlamenttia hyväksymään ehdotuksen ja osana kompromissipakettia olevat tarkistukset ensimmäisessä käsittelyssä. Näin osoitetaan, että yhteisön toimielimet haluavat ja pystyvät ratkaisemaan tällaisia ongelmia viivytyksittä. 
Adamos Adamou (GUE/NGL ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa varapuheenjohtaja, keskustelemme tänään pehmittimissä ja renkaissa esiintyvien tiettyjen polysyklisten aromaattisten hiilivetyjen markkinoille saattamisen ja käytön rajoituksista annetun direktiivin 76/769 kahdennestakymmenennestäseitsemännestä tarkistuksesta.
Tämä on hyvin merkittävä kehitys, jos ajatellaan, että Euroopan rengasteollisuus tuottaa noin 300 miljoonaa rengasta vuodessa ja käyttää 250 000 tonnia pehmittimiä, joita sekoitetaan kumimassaan, josta se kulkeutuu myös valmiisiin renkaisiin. Pehmittimet sisältävät tiettyjä määriä polysyklisiä aromaattisia hiilivetyjä, jotka luokitellaan karsinogeenisiin, mutageenisiin ja lisääntymistoksisiin aineisiin sekä pysyviin orgaanisiin yhdisteisiin.
Haluaisin aloittaa kiittämällä komissiota aloitteesta direktiivin 76/769 liitteen A laajentamiseksi lisäämällä siihen autojen renkaiden polysykliset aromaattiset hiilivedyt. Ehdotus on mielestäni erittäin hyvä. Kun lähtökohtana oli kansanterveyden ja ympäristön suojelu sekä yleinen turvallisuus ja sisämarkkinoiden asianmukainen toiminta, ja kun komissiota, neuvostoa, renkaiden ja pehmitinten valmistajia sekä kansalaisjärjestöjä oli kuultu, pyrin laatimaan tasapainoisen mietinnön, jota kuulemisten perusteella tarkistettiin ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnassa.
Huolestuttavimmat kysymykset olivat siirtymäajan pituus direktiivin soveltamisessa, toksisten aineiden havaitsemiseen käytettävä menetelmä ja kysymys direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jättämisestä.
Neuvoston kanssa käytyjen neuvottelujen jälkeen ja yhteistyössä varjoesittelijöiden kanssa ehdotettiin tarkistuspakettia, jota useimmat poliittiset ryhmät ovat tukeneet.
Kuten voitte nähdä, olen suositellut esitettyjä tarkistuksia, jotta voimme saada asian asianmukaiseen päätökseen ensimmäisessä käsittelyssä.
Tarkemmin sanottuna mahdollisimman vähän huolestuttavia aineita sisältävien uudenlaisten renkaiden, joissa on pehmittimiä, kehittämisen kannalta välttämätöntä siirtymäkautta ehdotetaan pidennettävän 1. tammikuuta 2010 asti. Tässä kohtaa on huomautettava, että ympäristöön liittyvistä syistä päätimme ottaa huomioon valmistuspäivän, joka merkitään renkaaseen. Tämä siksi, että varastoon jäävien renkaiden tuhoaminen on myös ympäristölle vahingollista, ehkä jopa vahingollisempaa kuin varastossa pitäminen, ja tietysti autamme samalla teollisuutta pääsemään eroon rengasvarastoista.
Euroopan renkaiden valmistajien liitto on vakuuttanut kirjallisesti, että se voi soveltaa direktiivin kriteerejä kaikkiin rengastyyppeihin kilpa-autojen, lentokoneiden, erityisajoneuvojen ja antiikkiautojen renkaat mukaan luettuina vaarantamatta kuljettajan turvallisuutta. Ehdotamme sen vuoksi, että direktiivin noudattamiseen ei myönnetä vapautuksia.
Sain tänään kolme faksia, joissa sanottiin, että meidän pitäisi myöntää vapautuksia. Olen puhunut kaikkien kolmen lähettäjän kanssa, ja kun selvitin heille kompromissiehdotuksen, he näyttivät hyväksyvän sen. Yksi heistä jopa pyysi anteeksi tietämättömyyttään.
Polysyklisten aromaattisten hiilivetyjen havaitsemis- ja määrittelemismenetelmistä komissio on ehdottanut koko ryhmän merkkiaineena toimivan bentso(a)pyreenin määrän rajoittamista 1 mg:aan kilogrammaa kohden tai kaikissa luetteloon merkityissä PAH-yhdisteissä enintään 10 mg:aan kilogrammaa kohden.
Teollisuudessa käytettiin aikaisemmin öljyinstituutin IP 346 -menetelmää PAC-dimetyylisulfoksidiuutteeseen, joka ei saa ylittää 3 prosenttia. Sen sisällyttämistä on ehdotettu, sillä se on perinteisesti käytetty menetelmä. Riittäköön tämä pehmittimistä. Mitä tulee autonrenkaiden öljypitoisuuteen, niin ISO 21461 -menetelmä on kehitetty öljyjen havaitsemiseksi renkaissa. Sen vuoksi ehdotetaan, että autonrenkaiden öljypitoisuudet määritetään direktiivissä komission ehdotuksen lisäyksenä.
Lopuksi totean, että viimeinen tarkistus koskee uudella pinnoitteella pinnoittamista, josta komission ehdotuksessa ei ole määräyksiä. Pinnoitusainetta uudelleen pinnoittamista varten ei ehkä aseteta markkinoille, jos se sisältää pehmittimiä yli määrättyjen rajojen.
Päätän puheeni kiittämällä molempia varjoesittelijöitä erinomaisesta yhteistyöstä, ympäristövaliokunnan sihteerejä ja neuvostoa rakentavista ehdotuksista ja hyvästä yhteistyöstä, minkä ansiosta voimme saattaa asian päätökseen ensimmäisessä käsittelyssä. 
Robert Sturdy,
   .  Arvoisa puhemies, toivottavasti komission jäsen ei ole enää kertomassa kaikille, että renkaiden valmistajia koskeva kysymys on ratkaistu. Ilmeisesti hän kuitenkin on, sillä hän ei ole kuuntelemassa mitä me sanomme.
Kiitän esittelijää mietinnöstä. Mietintö oli vaikea ja hyvin tekninen ja vaati tiettyjä taitoja. Haluan kiittää myös renkaiden valmistajia, koska he ovat jo vuosia parantaneet tieturvallisuutta, renkaiden käyttökelpoisuutta, pinnoitusaineen laatua ja renkaiden pitokykyä. Juuri sen vuoksi tiedän, että esittelijäkollegallani oli hieman ongelmia vuoden 2010 suhteen. Hän varmaankin halusi pitäytyä komission alkuperäisessä ehdotuksessa, jossa vuosi oli 2009, mutta kaikkia renkaita ei olisi voitu vaihtaa kyseiseen vuoteen mennessä, ja juuri sen vuoksi päätimme, että vuosiluku merkitään renkaaseen. Minua ilahduttaa kuulla, että hän hyväksyi sen.
On hyvä, että komissio ja neuvosto ovat hyväksyneet tämän, sillä olemme esittäneet kompromissipaketin hyväksyttäväksi. Varsinkin nykyisen ilmapiirin vallitessa, Saksan ja Alankomaiden äänestysten jälkeen, ihmiset näkevät usein komission ja neuvoston, etenkin komission, erillään parlamentista, joka on ainoa äänestäjiään edustava demokraattisesti valittu toimielin.
Jäsen Adamou mainitsi varsin oikeutetusti liitteen I, ja kiitän häntä kaikkien teknisten yksityiskohtien läpikäymisestä asiassa, jonka voimme hyväksyä täysin ja josta olemme aivan samaa mieltä. Tämä mietintö on suuri saavutus parlamentille ja olen iloinen, että olemme onnistuneet tekemään kompromissipaketin. Olen vain pahoillani siitä, että komission jäsen on hyvin kiireinen puhuessaan muiden kanssa eikä voi kuulla mitä me sanomme. 
Marios Matsakis,
   .  Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää esittelijää erinomaisesta työstä. Hän on kuullut osapuolia tunnollisesti ja ottanut asianmukaisesti huomioon kaikkien tärkeimpien toimijoiden näkökannat. Haluan lisäksi mainita tuotannollisen toiminnan ja tehokkaan menetelmän, jolla on saavutettu tehokas ja aito yhteistyö kaikkien tärkeimpien poliittisten ryhmien varjoesittelijöiden välillä. Tämän avulla on onnistuttu tekemään kompromissitarkistuspaketti, jonka useimmat parlamentin ryhmät, neuvosto ja komissio näyttävät laajalti hyväksyvän.
Direktiivillä ja kompromissitarkistuksilla saavutetaan varsin hyvin asetetut tavoitteet, toisin sanoen karsinogeenisten rengasjätteiden ympäristöpäästöjen vähentäminen mahdollisimman nopeasti hyväksyttävälle tasolle siten, että rajoitetaan polysyklisiä aromaattisia hiilivetyjä paljon sisältävien pehmittimien ja renkaiden markkinoille saattamista ja käyttöä. Tämä toteutettaisiin yhdenmukaistamalla markkinointia ja kyseisiä myrkyllisiä aineita sisältävien pehmittimien ja renkaiden käyttöä koskevia sääntöjä. Tällä tavoin suojellaan ja parannetaan sisämarkkinoiden edellytyksiä ja toimintaa. Samalla varmistetaan terveyden- ja ympäristönsuojelun korkea taso.
Lopuksi haluan mainita, että jotkut amerikkalaiset renkaiden valmistajat ovat valitettavasti yrittäneet suoraan tai epäsuoraan vääristää direktiivin tehokkuuslauseketta. Esittelijä ja varjoesittelijät ovat oivallisesti todenneet, että onneksi korkeiden turvallisuutta ja tehokkuutta koskevien EU:n määräysten säilyttämisessä johdonmukaisuus ja järki veivät voiton ja tällaiset yritykset eivät onneksi onnistuneet.
Tämä on hyvä ja selkeä esimerkki siitä, että yhtenäisyys ja terve järki suojelevat aina "isoveljen" lähestymistavalta, jota jotkut harvat amerikkalaiset teollisuusyritykset ja poliitikot käyttävät joskus ahkerasti.
Päätän puheeni sanomalla, että kehotan teitä kovasti äänestämään Adamoun mietinnöstä esitetyn kompromissitarkistuspaketin puolesta. 
Johannes Blokland,
   .  Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijää kompromissista. Se, että useimpien ryhmien lisäksi komissio, neuvosto ja teollisuus ovat lähes kaikki samaa mieltä, on tulosta Adamoun väsymättömästä työstä.
Ilmeisesti muidenkin kuin minun puoleen kääntyi eilen lentokoneiden renkaiden valmistaja, joka kertoi, että lentokoneiden renkailta edellytettyjen laajojen testien ja turvallisuusvaatimusten vuoksi vuoden 2010 määräaikaa on mahdoton noudattaa. Oletan, että esittelijän ja komission jäsenen puoleen on myös käännytty, ja haluaisin tietää, onko näillä huomautuksilla todellista arvoa.
Haluaisin myös kuulla komission jäseneltä, mikä hänen mielipiteensä on asiasta ja pystyvätkö lentokoneiden valmistajat nyt täyttämään kompromissipaketin vaatimukset. Viimeksi kuluneiden kuuden kuukauden aikaisten yhteyksien perusteella minusta vaikuttaa siltä, että vaatimukset voidaan täyttää, mutta haluaisin kovasti kuulla miten te suhtaudutte asiaan. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, kiitän esittelijää komission linjaa tukevasta työstä ja hyvästä kompromissista. Kun komission linja on pääpiirteissään hyvä, parlamentin kannattaa tukea sitä asiaa suuremmin vesittämättä.
Nyt käsittelyssä oleva lakialoite on luonnollinen jatko viime kaudella valmistuneeseen direktiiviin, jossa vuoden 1996 ilmanlaadun puitedirektiiviin perustuen säädimme ilman epäpuhtauksille ja PAH-yhdisteille raja- ja tavoitearvot. Määrittäessämme nyt sopivaa aikataulua ja raja-arvoja muuhun ympäristöön joutuvien PAH-päästöjen kohdalla käsissämme on haasteellinen tehtävä. PAH-yhdisteitä on kaikkialla ja niitä esiintyy monikomponenttisina seoksina. Kansainvälisissä toksikologisissa arvioissa PAH-yhdisteiden joukosta on tunnistettu useita syöpää aiheuttavia yhdisteitä. PAH-yhdisteet eivät liukene veteen, ne rikastuvat ravintoketjussa ja luontoon joutuessaan ne palautuvat hiilikiertoon aiheuttaen näin pysyvää haittaa ympäristölle. Sen tähden on hyväksyttävä yhteiset testausmenetelmät, jotta päästöt saataisiin nopeasti kuriin.
Renkaiden kehitys- ja testaustyötä on tehty jo pitkään, ja huomattakoon, että ensimmäiset turvallisempaa öljyä sisältävät renkaat ovat jo markkinoilla. Liikenne, jossa käytettäviä renkaita ja niiden pehmittimien raja-arvoja nyt haluamme säätää, on itsessään ekologisesti ongelmallinen. Liikenteen päästöt ovat yksi yleisimmistä ja pahimmista PAH-yhdisteiden hengitysilmaan levittäjistä. Erityisesti rengasjätteestä leviää ympäristöön ja vesistöön suuria määriä yhdisteitä pieninä hiukkasina.
Erityisen ongelmallista renkaiden ja pehmittimien osalta on bentsopyreeni, jonka käyttö kyseisissä tuotteissa on valitettavan yleistä. Tämä PAH-yhdiste on tunnetuin ja pahin syöpää aiheuttava aine. Nyt on määritettävä kestävät raja-arvot, jotka vähentävät bentsopyreenin ympäristöpäästöt minimiin, tunnustaen samalla pehmittimien tarpeellisuuden rengasteollisuudessa. 
Holger Krahmer (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, polysykliset aromaattiset hiilivedyt ovat vaarallisia aineita, joita käytetään monenlaisten ajoneuvojen renkaiden valmistuksessa. Aineiden myrkyllisyyden vuoksi keskustelemme tänään niiden rajoittamisesta.
Meillä on käsiteltävänämme kompromissi, jonka suuri enemmistö todennäköisesti hyväksyy huomenna. Vaikka olen iloinen voidessamme välttää teknisiä kysymyksiä koskevat ideologiset keskustelut ja hyväksyä muutamia direktiivejä lyhyessä ajassa, niin jäljellä on muutama vähäisempi, mutta tärkeä näkökohta, joita emme ole ottaneet huomioon. Ehdotetulla tarkistuksella, jonka aloitin yhteisesti ja jonka ympäristön, kansanterveyden ja elintarviketurvallisuuden valiokunta alun perin hyväksyi, pyrittiin tiettyjen kiireellisten teknisten sovellutusten vuoksi saamaan jatkoaikaa vuoteen 2012 asti. Näitä olivat poikkeukset luodinkestäviin autoihin, palokunnan autoihin, pelastusautoihin tai muihin ajoneuvoihin, joilla on erityinen tarkoitus. Sovellutusten määrä on äärimmäisen pieni ja ympäristövahinko merkityksetön.
Alkuperäinen vapautus lentokoneiden renkaille, joille ei aluksi asetettu aikarajaa, jätettiin pois myös kompromissipaketista. Tässä kohtaa parlamentti on tekemäisillään vastuuttoman päätöksen. Ilmailuala toimii fyysisissä rajoissa, minkä vuoksi turvallisuusnäkökohtaa ei saa vaarantaa ja sen on tultava jopa ennen ympäristönäkökohtia. Teollisuus ei voi taata, että meillä on viimeistään vuonna 2010 vaihtoehtoja, jotka täyttävät lentokoneiden renkaiden erityiset ja äärimmäisen vaativat turvallisuusmääräykset.
En ymmärrä, miten neuvosto saattoi jättää tämän näkökohdan täysin huomiotta, erityisesti kun Euroopan lentoturvallisuusvirastoa ei kuultu eikä seurantaa ole ollut. En kannata enempää byrokratiaa, mutta ilmailualan kaltaisella hyvin paljon turvallisuutta painottavalla alalla olisi ollut kiinnitettävä enemmän huomiota vaaroihin, erityisesti koska näin toimimme muussa sääntelyssä ympäristöalalla, jolla jätetään usein tavoite huomiotta.
Olen saanut kirjeen Euroopan ohjaamomiehistöyhdistykseltä, joka edustaa 34 000 ohjaajaa Euroopassa. Yhdistys kertoo olevansa kovin huolissaan asiasta. Haluan korostaa tätä, koska ohjaajia ei suinkaan voi epäillä teollisuuden alan edunvalvonnasta. Haluaisin kuulla komission jäsen Verheugenilta, onko hän tietoinen tästä ongelmasta. Minun nähdäkseni tätä kompromissia ei voi hyväksyä, jos tätä näkökohtaa ei oteta huomioon. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, eräs huomattava patologian tutkija sanoi 20 vuotta sitten, että hän ei ollut koskaan tutkinut syöpäkasvainta, jonka aktiivisissa lisääntyvissä syöpäsoluissa ei olisi ollut bentseenien ryhmään kuuluvia kemikaaleja. Syövästä on tullut uusi maanvaiva. Keskiajalla puolet Euroopan väestöstä menehtyi, koska paiseruton alkuperää ei tunnettu eikä taudin tappavaa kulkua osattu pysäyttää.
Me emme voi puolustautua tietämättömyydellä, sillä me tiedämme, mistä bentseenit ja muut polysykliset aromaattiset hiilivedyt ovat peräisin. Teemme niistä renkaita, mutta tuotamme niitä myös polttaessamme jätettä. Irlannin hallitus vaatii maahan verkoston luomista jätteenpolttolaitoksista, joista joissakin poltetaan myrkyllisiä jätteitä. Tällä tavoin hallitus esittää PAH-yhdisteiden räjäyttämistä veteen, ilmaan, maahan, kasveihin ja Irlannin kansalaisten soluihin, joissa bentseenit ja dioksiidit voivat tehdä tuhojaan. Meidän olisi keskityttävä viipymättä jätteenpolttolaitosten kaltaisista lähteistä peräisin olevien PAH-yhdisteiden olennaisiin vaaroihin erityisesti polttolaitosten polttaessa PAH-yhdisteitä sisältäviä renkaita. 
Günther Verheugen,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin esittää kantani jäsen Bloklandin ja jäsen Krahmerin, esille ottamiin kysymyksiin, jotka molemmat käsittelevät samaa ongelmaa. Onko siis mitään takuuta, että lentokoneiden renkaisiin sovellettavat vaatimukset täytettäisiin vuoteen 2010 mennessä?
Vastaus Bloklandin kysymykseen on kielteinen. Yksikään renkaiden valmistajista ei ole ottanut minuun yhteyttä enkä olisi yhtään heistä neuvonut niin tekemään, sillä olisin antanut saman vastauksen, jonka annan teille nyt. Komissio on käsitellyt kysymystä huolellisesti. Olemme saaneet eurooppalaisilta renkaiden valmistajilta virallisen lausunnon, jonka mukaan myös lentokoneiden renkaat täyttävät direktiivin tekniset vaatimukset vuoteen 2010 mennessä. Tämä on siis myös minun vastaukseni jäsen Krahmerille, jonka huoleen lentokoneiden turvallisuudesta yhdyn täysin. Katson myös, että valmistajat tuntevat renkaiden koostumuksen paremmin kuin lentäjät. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Giuseppe Garganin laatima oikeudellisten asioiden valiokunnan suullinen kysymys komissiolle yhteisön patenttia koskevasta asetuksesta ja siihen liittyvästä lainsäädännöstä (B6-0242/2005). 
Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, kollegani Gargani, jonka sijaisena toimin, pahoittelee, että perhesyiden vuoksi hänen oli palattava kiireellisesti Italiaan. Koska meillä on tänään kova kiire, en aio puhua kovin pitkään. Mielestäni tämä kysymys ei vaadi sitä. Sen vuoksi haluan vain sanoa muutaman sanan kysymyksen tavoitteesta.
Istuimme muutama kuukausi sitten oikeudellisten asioiden valiokunnan koordinaattorien kanssa ja päätimme, että koska lukuisat teollis- ja tekijänoikeuksien alan lainsäädäntöehdotukset aiheuttavat ongelmia, ja käytän sanaa harkiten, olisi ehkä hyvinkin järkevää, että parlamentti käsittelisi kysymystä vielä kerran ja keskustelisi tässä tilaisuudessa uudelleen komission kanssa ja ehkä joskus myöhemmin vielä neuvoston kanssa.
Euroopan talouden kannalta on tietysti hyvin tärkeää, että otetaan käyttöön pysyvä yhtenäinen Euroopan laajuinen patentti. Palautan mieleen Lissabonin prosessia koskevan päätöslauselmamme. Palautan mieleen päätöslauselmat, jotka hyväksyimme asiasta, ja edellisten vuosien aloitteet. Olimme melkein kaikissa poliittisissa ryhmissä aina sitä mieltä, että eurooppalaisella patentilla on erityinen arvo, ja se on erityisen tärkeä myös Lissabonin prosessissa, jos aiomme pystyä takaamaan Euroopan talouden kilpailukyvyn maailman muiden alueiden talouksiin nähden.
En kuitenkaan aio salata sitä, että jotkut meistä, erityisesti minä itse, olivat hyvin huolissaan asian etenemisestä neuvostossa. Tiedämme, että neuvosto harkitsee patentin luomista, ja se on käännettävä kaikille Euroopan unionin virallisille kielille. Hanketta ei kuitenkaan voi toistaiseksi toteuttaa, sillä siihen vaaditaan yksimielisyys eivätkä kaikki jäsenvaltiot näytä antavan suostumustansa. Patentti olisi hyvin kallis. Se ei olisi kilpailukykyinen, ja jos se toteutuisi, sitä ei voisi enää milloinkaan vaihtaa takaisin tavalliseksi, asianmukaiseksi patentiksi. Kaikki tietävät, että englanti on tärkeä kieli, jolla on ehdottomasti hallitseva asema teknologiassa ja patenttien myöntämisessä, ja että käännökset toisille kielille ovat pohjimmiltaan tarpeettomia. Niillä ei saavuteta mitään ja ne vain maksavat.
Kun tällainen kielijärjestelmä on kerran luotu, siitä ei enää pääse eroon. Näin on käynyt Euroopan unionissa. Tämä on myös seurausta siitä, että lainsäädäntö sivuutetaan täällä yleensä näissä kysymyksissä. Niinpä olenkin hyvin huolissani siitä, voimmeko saada ja saammeko lopulta patentin, joka todella voi täyttää myös Lissabonin strategian vaatimukset.
Lisäksi kalliilla patentilla syrjittäisiin viime kädessä keskisuuria yrityksiä, koska ne harvat olemassa olevat yritykset, – eivätkä ne ole ainoastaan eurooppalaisia, vaan ennen kaikkea muita kuin eurooppalaisia yrityksiä – rekisteröivät patenttinsa koko yhteisössä tämän uuden eurooppalaisen patentin mukaan, kun taas pienet ja keskisuuret yritykset, joiden osuus on vähintään 70 prosenttia kaikista patentinhaltijoista, eivät voi kustannusten vuoksi niin tehdä. Ne ovat riippuvaisia pienistä, vähäisemmistä kansallisista patenteista ja Euroopan patenttisopimuksen mukaisesta sääntelystä. Tämä toisen luokan yhteisö ei voi patenttilainsäädännössä olla sitä mitä me haluamme Euroopan unionissa.
Ottaen huomioon todellisen tukoksen neuvostossa ja sen, että jos tukos poistetaan, syntyy vähäisempi patentti ja patenttia koskeva asetus. Tällöin herää kysymys, mitä komissio, jolla on aloiteoikeus ja aloitemonopoli, ehdottaa uusiksi aloitteiksi kehityksen käynnistämiseksi uudelleen ja Lissabonin päätöslauselmien jalon tavoitteen mahdolliseksi saavuttamiseksi kunnes meillä on eurooppalainen patentti.
Toinen huolestuttava kysymys, jolla oli hyvin merkittävä osa "vihreän" itävaltalaisen kollegan Mercedes Echererin mietinnössä, on yhteisvalvontajärjestöjä koskeva kysymys. Oikeudellisten asioiden valiokunta käsitteli yhteisvalvontajärjestöjä useissa tilaisuuksissa edellisen lainsäädäntökauden aikana, sekä direktiiveissä, joissa niillä oli merkitystä, että Echererin valiokunta-aloitteisessa mietinnössä. Päädyimme melko yksimielisesti siihen, että yhteisvalvontajärjestöjen osaa järjestöjen päätöksenteossa ja maksurakenteissa tunnustettaessa on saavutettava sopiva avoimuuden taso sekä käyttäjille että teollis- ja tekijänoikeuksien haltijoille.
Tiedämme, että komissio harkitsee tätä ja on jo toteuttanut tai toteuttamassa seurantaa, jonka aikomuksena on – ja tämän teimme tiettäväksi myös komission lainsäädäntöohjelmassa – esittää erityinen lainsäädäntöehdotus tämän vuoden aikana. Nyt saan kuitenkin tietää komissiolta, että kysymys siitä, tarvittaisiinko suositusta vai direktiiviä, on vielä avoin. Toivoisin komissiolta tietoa, miten tässä tulee käymään.
Tiedämme varsin hyvin, että "markkinoita" koskevalla kysymyksellä ei ole tässä yhtä merkittävää osaa kuin muissa tapauksissa, mutta Euroopan yhtenäismarkkinoiden kehityksen kannalta on kuitenkin tärkeää, että selvitämme kysymystä, varmistamme kohtuullisen avoimuuden alalla ja kenties ryhdymme aloitteisiin tekijänoikeuksien rajat ylittävän käytön edistämiseksi. Viimeinkin on myös tämänsuuntaisia ajatuksia ja toimia. Kuulisimme mielellämme, mitä komissio aikoo tehdä asiassa. 
Charlie McCreevy,
    Arvoisa puhemies, tärkeimmät ratkaisemattomat ongelmat, joiden vuoksi neuvoston maaliskuun 2003 yhteistä poliittista lähestymistapaa ei ole voitu vielä sisällyttää yhteisön patenttilainsäädännön lopulliseen tekstiin, koskivat patenttien vaatimusten kääntämisen aikarajoja ja patenttien oikeudellista vaikutusta. Kysymyksiä on pyritty ratkaisemaan neuvostossa ja kahdenvälisesti. Vaikka Irlannin puheenjohtajuuden aikana asiasta oltiin varsin samaa mieltä, yksikään ratkaisu ei saanut yksimielistä tukea.
Komissio on käyttänyt paljon aikaa ja voimia asian työstämiseen. Olen valmis yrittämään vielä kerran sopimukseen pääsyä yhteisön patentista. Teen sen vasta kun olosuhteet ovat mielestäni siihen suotuisat. Komission työn ohella yhteisön patentin tukijoiden on kuitenkin sanottava selvästi, että he tukevat aloitetta.
Tekijänoikeuksien yhteisestä hallinnoinnista komission yksiköt suorittavat parhaillaan perusteellista vaikutusten arviointia mahdollisen yhteisön aloitteen valmistamiseksi. Aloitteen yleinen tavoite on varmistaa avoimempi ja tehokkaampi rajat ylittävä kollektiivisten oikeuksien hallinnointi Euroopassa. Tällä tarjottaisiin kaupallisille käyttäjille, lähetystoiminnan harjoittajille, verkkolähettäjille tai muille sähköisen palvelun tarjoajille parempi tiedonsaanti ohjelman kattavan lisenssin soveltamisalasta sekä sovellettavista ehdoista ja hinnoista. Tekijänoikeuksien avoimemmalla Euroopan unionin laajuisella hallinnoinnilla olisi kannustettava hyödyntämään tehokkaammin tekijänoikeuksien sisältöä, jolla edistetään uusien houkuttelevien palvelujen kehittämistä ja palvelujen tarjoamiseen käytettävää teknologiaa.
Aloitteessa otetaan asianmukaisesti huomioon osakkeenomistajien kuuleminen ja edellisen parlamentin jäsenen Echererin laatiman tekijänoikeuksien ja lähioikeuksien kollektiivista hallinnointia koskevan mietinnön suositukset. Lainsäädäntömenettelyssä ei ole katkosta tällä alalla.
Komission myöntämä tuki aloitteille, jotka koskevat tiivistettyä yhteistyötä teollis- ja tekijänoikeuksien alalla, riippuisi aloitteen vaikutuksesta talouteen ja yhteiskuntaan sekä lisäarvoon nykytilanteeseen nähden. Lisäksi oikeudelliset kysymykset, kuten yhteisön nykyisen toimivallan laajuudesta johtuvat, olisi otettava huomioon. 
Manuel Medina Ortega,
   . Arvoisa puhemies, oikeudellisten asioiden valiokunnan kysymys koskee kahta näkökohtaa. Ensimmäinen on nähdäkseni kielinäkökohta, jonka komission jäsen McCreevy mainitsi, ja tähän haluaisin lisätä, että asioita ei varmaankaan voi yksinkertaistaa siinä määrin kuin kollegani Lehne teki puheessaan.
Vaikka yhdellä lähes monopoliaseman omaavalla kielellä on tekninen ylivalta, niin Euroopan patenttisopimuksessa tunnustettiin muita kieliä, ja muita kieliä tunnustetaan myös Alicantessa sijaitsevassa Euroopan unionin sisämarkkinoiden yhtenäistämisvirastossa. Käsitykseni mukaan on mahdollista, että tietyt kielet voivat saada tunnustusta tietyssä määrin sen mukaan miten patentteja käytetään kyseisillä kielillä ja kansalliset patenttivirastot toimivat. Katson sen vuoksi, että kysymystä on selvitettävä, ja jäsen Lehne on sanonut, että komissio voisi varmasti auttaa löytämään ratkaisun, jotta päästään umpikujasta.
Toiseen näkökohtaan, joka koskee yritysten kollektiivista hallinnointia, liittyy pelko, että komission ehdotuksessa otetaan yhtä ehdoton asenne täydellisestä vapauttamisesta kuin Bolkesteinin direktiivissä, mikä saattaisi johtaa siihen, että teollis- ja tekijänoikeuksia ei voi enää suojella tehokkaasti. Tällä hetkellä on joitakin kansallisia järjestelmiä, joilla teollis- ja tekijänoikeuksia suojellaan, ja vapauttaminen voisi johtaa siihen, että tekijät menettävät suojansa. Toisin sanoen, jos järjestelmä, johon kuuluu kansallisten hallinnointielinten suhteellisen tehokkaasti suojelemia kansallisia markkinoita, korvattaisiin järjestelmällä, jossa ei ole lainkaan suojelua, tekijät, suunnittelijat ja keksijät voisivat olla vaikeassa tilanteessa.
Haluaisin sen vuoksi vedota komissioon, että se ei ehdotusta laatiessaan tee samaa virhettä kuin Bolkestein ehdotuksessaan, jota on tunnetusti käytetty välineenä kansanäänestyksissä Euroopan perustuslain hyväksymistä vastaan. Sen sijaan olisi pyrittävä luomaan järjestelmä, jolla yhdistetään alan yhdenmukaistamisen tarve peruspalvelun suojeluun, teollis- ja tekijänoikeuksien sekä taiteellisen ja kirjallisen luomistyön suojeluun. 
Eva Lichtenberger,
   . – Arvoisa puhemies, keskustelu yhteisön patentista ei ole Euroopan taloudessa tietenkään mikään vähänpätöinen asia. Joka tapauksessa on yksi vaikutus, jota ei saa aliarvioida. Niin kauan kuin patentit ovat yhtä kalliita kuin ne ovat nyt, suuri osa niiden suojaavasta tehtävästä katoaa. Patentit voivat jopa estää innovaatiota ennemminkin kuin edistää sitä. Kun kuitenkin huomaamme toisaalta, että moninaisuuden tarve ja moninaisuuden edistäminen ovat vakiintuneet sekä päätöksenteossa että eurooppalaisten mielissä, niin on vaikeaa vain antaa asian olla. Katson sen vuoksi, että parlamentissa on kiinnitettävä erityistä huomiota ennen kaikkea pieniin ja keskisuuriin yrityksiin, jotka ovat olennainen osa kilpailukykyä, jota on ehdottomasti tuettava, ja tästä asiasta, arvoisa komission jäsen, en ole juurikaan kuullut teiltä. Tällä hetkellä tilanne on kestämätön.
Tämä koskee tietysti myös tekijänoikeuskysymystä. Haluan huomauttaa, että teollis- ja tekijänoikeuksiin verrattuna tämä lähestymistapa ei ole varsinkaan Internetissä olevan taiteen kannalta, esimerkiksi esittävän taiteen ja musiikin alalla, ja kaikki muutokset huomioon ottaen enää tarkoituksenmukainen. Sanotaan, että rikollista ei voi tehdä kokonaisesta sukupolvesta, joka vain imuroi mitä tahansa mahdollista Internetistä ymmärtämättä toimivansa väärin. Sitä paitsi velvollisuutemme on tehdä selvä ero tämän ja ohjelmistopatentoinnin välillä, koska Euroopan patenttisopimuksen ja kansallisen oikeuskäytännön välinen epäselvä suhde on aiheuttanut erityisesti pienille ja keskisuurille yrityksille ongelmallisen tilanteen. 
Ilda Figueiredo,
   . – Arvoisa puhemies, yhteisön patenttiin ja siihen liittyvään lainsäädäntöön on tietysti kiinnitettävä paljon huomiota, jotta innovaatiota ei heikennetä eikä pieniin ja keskisuuriin yrityksiin (pk-yrityksiin) kohdistu haitallista vaikutusta.
Mielestämme on väärin luoda yhteisön patentti mihin tahansa hintaan, koska se todellakin vahingoittaa pienten ja keskisuurten maiden etuja. On kiinnitettävä huomiota myös kielijärjestelyihin ja kansallisten toimielinten ja patenttivirastojen osaan. Tämä ei kuitenkaan juuri huolestuta, toisin kuin tapaukset, joissa patentit vaikuttavat avainalueisiin, esimerkiksi elämään, luonnonperintöön, ohjelmistoihin ja lääkkeisiin, ja jotka palvelevat usein vain monikansallisten yritysten etuja. Kielijärjestelyistä on parlamentissakin mainittu, että mielestämme ei ole oikein tarjota käyttöön vain rajattuja kieliä. Tämä on vastoin yritysten välisen syrjimättömyyden periaatetta ja luo todellisen tärkeimpien kielten johtajiston. Sen mukaisesti on muodostunut ennakkotapaus ja kaikkien virallisten kielten käyttö on vaarassa.
Mielestämme hyvin pieniä yrityksiä ja pk-yrityksiä suojellaan parhaiten kaikissa jäsenvaltioissa tukemalla maiden ja yritysten välisen syrjimättömyyden periaatetta erityisesti kielijärjestelyissä. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt. 

(Istunto päättyi klo 23.35.) 
