Subsidiarumo principo gynimas. Religinių ar kultūrinių simbolių eksponavimas viešose vietose (diskusijos)
Pirmininkė
Kitas klausimas:
klausimas žodžiu Komisijai (B7-0238/2009), kurį pateikMario Borghezio Laisvės ir demokratijos Europos frakcijos vardu: subsidiarumo principo gynimas;
klausimas žodžiu Komisijai (B7-0239/2009), kurį pateikAntonio Cancian, Mario Mauro, Fiorello Provera, Elisabetta Gardini, Salvatore Iacolino, Crescenzio Rivellini, Sergio Paolo Frances Silvestris, Aldo Patriciello, Paolo Bartolozzi, Cristiana Muscardini, Mara Bizzotto, Barbara Matera, Lara Comi, Antonello Antinoro, Lorenzo Fontana, Roberta Angelilli, Amalia Sartori, Iva Zanicchi, Licia Ronzulli, Giovanni Collino, Marco Scurria, Giancarlo Scotta', Potito Salatto, Pablo Arias Echeverría, Raffaele Baldassarre, Pilar Ayuso, Luis de Grandes Pascual, Pilar del Castillo Vera, Santiago Fisas Ayxela, Carmen Fraga Estévez, Salvador Garriga Polledo, Cristina Gutiérrez-Cortines, Esther Herranz García, Carlos José Iturgaiz Angulo, Veronica Lope Fontagné, Antonio López-Istúriz White, Gabriel Mato Adrover, Jaime Mayor Oreja, Pablo Zalba Bidegain, Salvatore Tatarella, Magdi Cristiano Allam, Mirosław Piotrowski and Konrad Szymański: religinių ir kultūrinių simbolių eksponavimas viešose vietose.
Mario Borghezio
Ponia pirmininke, ponios ir ponai, Laisvės ir demokratijos Europos frakcijos, kuriai atstovauju, pozicija visiškai aiški: šiuo žodiniu klausimu raginame Komisiją užginčyti sprendimą pašalinti kryžius iš mokyklų klasių, kurį priėmStrasbūre įsikūręs Europos žmogaus teisių teismas, kuris, pabrėžiu, yra ne ES institucija.
Mūsų požiūriu - ir noriu, kad tai būtų visiškai aišku - šiuo sprendimu buvo pažeistas subsidiarumo principas, ir tai nepriimtinas pažeidimas. Šis principas yra pagrindinis Europos Sąjungos ramstis bei tautų ir valstybių narių teisių garantas. Europos Sąjunga - tokia, kokią ją suprantame ir remiame - būtų neįsivaizduojama be pamatinio subsidiarumo principo.
Pradėsiu bendro pobūdžio pastaba. Pažvelkime į šio nutarimo esmę: jeigu pašalinama kas nors, kas jau buvo tam tikroje vietoje, akivaizdu, kad tokio poelgio niekas nepalaikytų demokratijos ir laisvės aktu, kaip kad kažkas teigė. Priešingai, tai būtų traktuojama kaip apgalvotas antidemokratinis veiksmas. Nuo mokyklos sienos nuėmus čia kabėjusį kryžių, siena tampa ne pasaulietine, o tiesiog tuščia, ir ši tuštuma yra konfesijos simbolis, neigiamo ugdymo pavyzdys - pats blogiausias iš visų įmanomų, kurį galima vertinti kaip vieną iš daugelio kultūrinės ir dvasinės Vakarų savižudybės ženklų.
Strasbūro teismo nutarimas suponuoja religinės laisvės sąvoką, ir, logiškai mąstant, šios laisvės dominavimas turėtų būti užtikrintas, nustatytas kiekvienam piliečiui, kad visi galėtume gyventi teismo įsitikinimus atitinkančioje aplinkoje. Netikiu, kad tai ir yra religijos laisv- tai kaip tik iškreipia religinės laisvės esmę; šiuo atveju susiduriame su neigiame teise ar netgi teise neturėti pareigos atlikti religines apeigas. Negali būti jokių nesusipratimų, kalbant apie religijos laisvę - juk nekalbame apie kažką neaiškaus.
Šiuo atveju reikalas visiškai kitoks: kryžiaus eksponavimas nėra vien tikėjimo mūsų kultūra klausimas, tačiau daug svarbesnis dalykas, turintis visuotinę vertę. Kryžiaus simbolis, kryžiaus simbolika reiškia universalią žinią. Be kita ko, tai taikos ir brolybės simbolis, kaip mokė, pvz., didysis metafizikas René Guénon. Šių didžiųjų tradicinės kultūros mokslininkų tradiciniu požiūriu, ši vertybakivaizdi, tačiau tuo pat metu akivaizdu ir tai, kad šis nutarimas išreiškia antitradicines pažiūras, skatinančias visus galvoti ta pačia linkme. Tai prieštarauja tikrajai Europos dvasiai ir todėl labai stebina.
Susidaro įspūdis tarsi būtų tyčia ketinama atitraukti žmones nuo bet kokio ženklo, primenančio apie vertybes ir simbolius, kurie išreiškia veržimąsi aukštyn ir dvasingumą. Atmetus istorinius faktus bei ryšį su konkrečia religija, tai, kartoju, yra universalus simbolis. Kita vertus, Europos Sąjunga privalo ginti tautų teisę ir toliau naudoti savo simbolius, tarp jų ir kryžiaus simbolį
Europa turi būti pakankamai drąsi, kad galėtų pažvelgti į šiuos fundamentalius klausimus iš metaistorinės perspektyvos ir susigrąžinti savo, kaip lopšio ir centro (kalbant ir apie dvasinius dalykus), vaidmenį. Ji privalo grąžinti Europos tautoms laisvę turėti ir gerbti jų tapatybės simbolius, vadovaudamasi svarbiausiu Europos Sąjungos teisinės ir politinės struktūros principu - subsidiarumo principu. Visa klausimo esmir yra šis aspektas, esminsubsidiarumo principo prigimtis.
Reziumuojant, turime progą apmąstyti ir apsvarstyti pagrindinį klausimą: ką religijos laisvreiškia Europai? Norėčiau pasakyti, kad būtent Strasbūro teismo nutarimu užgauliai nepaisoma pagrindinės teisės į religijos laisvę ir norima neleisti tautai, pvz., italų tautai, mokyklose laikyti kryžiaus simbolį kaip būtiną krikščionybės šaknis primenantį ženklą.
Antonio Cancian
Ponia pirmininke, pone Komisijos nary, ponios ir ponai, 2009 m. lapkričio 3 d. Europos žmogaus teisių teismas patenkino Italijos ir Suomijos pilietės ieškinį pašalinti kryžius iš mokyklų. Panašių dalykų būta ir anksčiau: Ispanijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje ir toje pačioje Italijoje, kur 1988 m. Valstybės taryba nusprendė, kad kryžius nėra vien krikščionybės simbolis, bet turi ir su jokia konkrečia religija nesiejamą vertę. 2006 m. Italijos valstybės taryba ir vėl išreišksavo nuomonę, kad taikant bažnyčios atskyrimo nuo valstybės principą negalima nepaisyti tautos kultūrinės tapatybės ir civilizacijos.
Savo klausimu norėjome pabrėžti pasaulietiškiausią nagrinėjamo reikalo aspektą, atkreipdami dėmesį ir į tai, kad kitu žingsniu Strasbūro teismui gali būti pateikiami netgi katalikų simboliai, kurie yra valstybių narių bendrųjų tradicijų dalis ir randami mūsų miestų meniniuose ir kultūriniuose atvaizduose. Netgi Europos Sąjungos vėliavos piešinį Europos Tarybai dizaineris sukūrė, anot jo paties, įkvėptas Marijos ikonografijos
Žmogaus teisių teismo sprendimu norima iš viršaus primesti - pamiršus bet kokį subsidiarumą - pasaulietinį modelį, su kuriuo negali tapatintis daugelis valstybių, arba, o tai dar blogiau, siekiama įstumti mus į nihilizmą. Štai čia ir yra toji tuščia siena, kurią ką tik minėjo M. Borghezio. Šiuo sprendimu verčiama abejoti mūsų tapatybe, mūsų europinėmis taikos, meilės, pilietinės harmonijos, lygybės ir laisvės vertybėmis, todėl paminami laisvės ir lygių teisių principai.
ES institucijos kovoja už laisvės prerogatyvas. Religijos ir kultūros simbolių, su kuriais tapatinasi tautos, eksponavimas reiškia minties laisvę (o juk būtent šiuose rūmuose rytoj bus teikiama Sacharovo premija), ir tai turėtų saugoti tiek pačios ES institucijos, tiek demokratijos principais besivadovaujančios tarptautinės organizacijos.
Jacques Barrot
Ponia pirmininke, būčiau mielai išklausęs M. Mauro, tačiau jis galės tarti žodį po manęs.
Privalau paisyti įvairių teisės normų. Komisija ypač laikosi minties, sąžinės ir religijos laisvės principų, kurie išdėstyti Europos žmogaus teisių konvencijos 9 str. ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 10 str. Tačiau Komisija gali veikti tik ES teisės taikymo kontekste. Europos Sąjungoje religijos simbolių naudojimą visuomeniniuose pastatuose reglamentuojantys nacionaliniai įstatymai priklauso pačių valstybių narių teisinių sistemų kompetencijai.
Subsidiarumo principas turi būti taikomas Europos Sąjungos kontekste. Yra tiesa, kad šis subsidiarumo principas netaikomas vykdant Europos žmogaus teisių teismo, kuris yra tarptautinis teismas, atsakingas už tai, kad būtų vykdoma Europos žmogaus teisių konvencija, priimtus sprendimus. Yra tiesa, kad atsakomybuž Europos žmogaus teisių teismo sprendimų vykdymą tenka Europos Tarybai. Taip pat tiesa, kad Europos žmogaus teisių teismo sprendimus privalo vykdyti visos valstybės, pasirašiusios Europos žmogaus teisių konvenciją, o Italija, kaip ir bet kuri kita šios Konvencijos šalis, turi teisę, remdamasi Konvencijos 43 str., reikalauti perduoti klausimą nagrinėti Didžiajai kolegijai per tris mėnesius nuo sprendimo priėmimo dienos. Pagal turimą informaciją (gautą iš spaudos), Italijos valstybnaudojasi savo teise pateikti apeliaciją Didžiajai kolegijai.
Šiuos kelis klausimus ir norėjau paaiškinti. Dar kartą pasiremdamas Europos Sąjungos teise sakau, kad šiuo atveju kalbame apie valstybių narių vidaus teisinę sistemą. Kita vertus, negaliu atsakyti už Europos Tarybą ar Europos žmogaus teisių teismą, priėmusį šį sprendimą, dėl kurio, kaip suprantu, Europos Parlamentui gali kilti tam tikrų klausimų.
Tiek norėjau nuoširdžiai pasakyti, tačiau dabar atidžiai išklausysiu kitas kalbas.
Mario Mauro
Ponia pirmininke, ponios ir ponai, dėkoju Komisijos nariui už padėties išaiškinimą. Tai reiškia, kad kompetencija reguliuoti šią sritį realiai grąžinama valstybėms narėms.
Turiu pasakyti, kad iš esmės esu įsitikinęs, jog mūsų institucijos turi būti pasaulietinės, ir lygiai taip pat įsitikinęs, jog religija negalima išspręsti jokios politinės problemos. Kita vertus, politiniai klausimai negali būti sprendžiami kariaujant religinius karus.
Būtent dėl šios priežasties paaiškinsiu savo nuomonę pasitelkdamas paradoką: kas būtų, jeigu imtume vykdyti Europos žmogaus teisių teismo sprendimą, t.y., jeigu remtumėmės tais pačiais argumentais, įpareigojančiais perkelti kryžius iš Italijos mokyklų ten, kur kryžiai eksponuojami tenkinant viešąjį interesą? Ką daryti su šia, Švedijos, vėliava ir ką daryti su šia, Suomijos, vėliava ir su Slovakijos Respublikos vėliava, Maltos vėliava, Danijos vėliava, Graikijos vėliava ir Jungtinės Karalystės vėliava, kurioje netgi trys kryžiai?
Kadangi, ponios ir ponai, priežastis, kodėl šie kryžiai yra pavaizduoti šiose vėliavose, nkiek nesiskiria nuo tos priežasties, dėl kurios kryžiai kabo Italijos mokyklose, ir kryžiai yra ne tiek religijos, kiek kultūros bei tradicijų dalis. Todėl leiskime pačioms valstybėms narėms spręsti, koks sprendimas joms būtų tinkamiausias kiekvienu konkrečiu atveju, atsižvelgiant į klausimo jautrumą gyventojams, religijos laivę bei įstaigų pasaulietiškumą.
Tik tiek ir teprašome, o tai darome todėl, kad pirmiausia turime puoselėti ne abstrakčią teisės normą, o kiekvieno žmogaus asmeninę tiesą ir begalybės siekį.
Juan Fernando López Aguilar
Ponia pirmininke, kaip teisininkas ir Europos Parlamento narys, esu tikras, kad mūsų svarstymus seka daugybgyventojų, kurie, kaip ir aš, mano, jog diskusijai trūksta sutelktumo. Todėl pasistengsime paaiškinti kelis dalykus.
Pirma, kalbame apie sprendimą, kurį priėmEuropos žmogaus teisių teismas; šis yra ne viena iš Europos Sąjungos institucijų, o teismas, kuris, nors būdamas Europos Sąjungos koncentrinio rato dalis, yra atskira institucija, įsipareigojusi laikytis įstatymų viršenybės, reprezentatyvios demokratijos ir žmogaus teisių principų.
Antra, kalbame apie teismo sprendimą, todėl jokia Parlamento rezoliucija negali panaikinti ar pataisyti teisingumo teismo sprendimo.
Trečia, Europos žmogaus teisių teismas itin gerbia religijos laisvę ir susijusį religinio pliuralizmo principą. Religijos laisvyra mūsų bendrų konstitucinių tradicijų ir valstybių narių konstitucinės teisės dalis bei viena iš pagrindinių teisių, kurią gina Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencija.
Todėl šiuo sprendimu, pateikus svarius teisinius argumentus, yra ginama, o ne paneigiama religijos laisvė. Dar daugiau - sprendimą vienbalsiai priėmautoritetingas teismas, kuris jau beveik šešerius metus daro poveikį žmogaus teisių principų formavimui.
Visgi galiausiai - ir tai svarbu - turime nepamiršti, kad joks Europos žmogaus teisių teismo sprendimas nereiškia, jog reikia koreguoti valstybės narės, pasirašiusios Europos žmogaus teisių apsaugos konvenciją, įstatymus, kadangi teismas pripažįsta teisę reaguoti į pažeidimą konkrečiu atveju.
Tik remdamosi šiuo pagrindu valstybės narės gali priimti atitinkamus sprendimus dėl įstatymų ar politinių nuostatų pataisų atsižvelgiant į Europos žmogaus teisių teismo doktriną, tačiau jokiomis aplinkybėmis jokiu Europos žmogaus teisių teismo sprendimu valstybės narės negali būti įpareigojamos ar verčiamos taip elgtis.
Todėl nėra pagrindo nerimauti nei vienai valstybei narei. Nei viena neprivalo taisyti savo įstatymų ar valstybės politinių nuostatų dėl tam tikro Europos žmogaus teisių teismo sprendimo. Taigi nei Italija, nei jokia kita šalis neturi priežasčių priiminėti jokių bendrųjų taisyklių dėl šio sprendimo
Visgi subsidiarumo principas buvo pasitelktas. Turime pasakyti, kad subsidiarumas yra Europos teisės norma, kurios šįkart negalima taikyti, kadangi jos esmir taikymas niekuo nesusiję su šiuo atveju.
Aš netgi manau, kad galima būtų pasinaudoti tokia Europos teisės norma, kuri leidžia atidėti balsavimą, kilus abejonei, ar balsuojama dėl klausimo, kuris nepriklauso Europos Parlamento kompetencijai, o būtent taip, mano požiūriu, ir yra šiuo atveju.
Todėl, nors ši diskusija yra teisėta, manau, kad jai tikrai trūksta sutelktumo. Ir nebūtina skubėti priimti kokį nors sprendimą, o juo labiau užprotestuoti ar panaikinti sprendimą, kurį priėmteisingumo teismas - ne Europos Sąjungos institucija.
Sophia in 't Veld
ALDE frakcijos vardu. - Ponia pirmininke, šios dienos diskusijų temos pavadinime yra šiek tiek klaidinantis žodis "subsidiarumas". Mano supratimu, subsidiarumas reiškia, kad sprendimai priimami arčiausiu šalia piliečių esančiu lygmeniu, ir šis lygmuo yra pilietis - atskiras pilietis. Tuo tarpu jūs savo rezoliucijose teigiate, kad tautinės valstybės teisės yra viršesnės už individualių piliečių teises. Mūsų darbas šiuose rūmuose yra ginti ne valstybių, o piliečių teises.
Antra, jeigu laikysime, kad šis klausimas, kaip jūs teigiate, nepriklauso Europos Sąjungos kompetencijai, norėčiau sužinoti, kodėl tokie klausimai yra tarp Kopenhagos kriterijų ir kodėl mes reikalaujame iš šalių kandidačių, kad jos gerbtų bažnyčios atskyrimą nuo valstybės, kai negalime reikalauti to paties iš savo valstybių narių.
Trečia, kolegos, jeigu sakote, kad Europos Parlamentas neturi kompetencijos svarstyti šio pobūdžio klausimų, tuomet įdomu, kodėl esame kompetentingi aptarinėti tokius dalykus, kaip agurkų forma, o pagrindinių savo piliečių teisių aptarti negalime.
Kalbant apie Europos žmogaus teisių konvenciją ir teismo nutarimą, jau dvi savaitės, kaip įsigaliojo Lisabonos sutartis, kurioje reikalaujama, kad ES prisijungtų prie Žmogaus teisių konvencijos. Ar nebūtų tuo pat metu nesuvokiama, jeigu atsisakytume paklūsti Strasbūro teismo sprendimams? Mes negalėtume paaiškinti šito savo piliečiams.
Antra, aš manau - ir tai jau yra minėjęs J. F. López Aguilar - kad politikai neturi teisės kištis į teismo nutarimus. Tegul teisėjai atlieka savo darbą. Galime turėti savo nuomonę - nutarimas mums gali patikti arba nepatikti, tačiau neturėtume kištis į jų darbą. Mano frakcija, Liberalų ir demokratų aljanso už Europą frakcija (ALDE), pasisako už Europą visiems piliečiams. Mano frakcija tiki įvairiapuse Europa, kurioje kiekvienas turi teisę į savo sąžinę, savo religiją ir netgi laisvę nuo religijos.
Baigdama norėčiau apibendrinti, kad valstybės - ne teismai, o valstybės - turi užtikrinti tokią aplinką, kurioje visi piliečiai gali gyventi laisvai pagal savo pačių sąžinę. Juos turėtų ginti valstybė, ir aš manau, kad padėtis iš tiesų rimta, jei tenka eiti į teismą, kad apsigintum nuo valstybės. Gerbiami kolegos, prašome nepritarti PPE ir ECR frakcijų rezoliucijoms.
Mirosław Piotrowski
Ponia pirmininke, prisimindamas, kad Europos Sąjungą sukūrkrikščionys demokratai: Konrad Adenauer, Alcide De Gasperi, Robert Schuman ir Jean Monnet, kurie vadovavosi krikščionybės vertybėmis ir simboliais, norėčiau atkreipti dėmesį ir į tai, kad Europos Sąjungos patvirtinta vėliava, kurioje vaizduojamas 12 auksinių žvaigždžių ratas mėlyname fone ir kuri kabo už jūsų, ponia pirmininke, siejasi su 12 žvaigždučių virš Mergelės Marijos galvos (Šv. Jono Apreiškimas, 12 skyrius).
Praėjus pusei amžiaus, verta kelti klausimą, ar steigėjų filosofija tebėra aktuali. Europos žmogaus teisių teismo skandalingojo nutarimo, kuriame nurodyta išnešti kryžius iš Italijos mokyklų, kontekste turėtų būti aiškiai pabrėžta, kad jokios politikų paskirtos teisėjų kolegijos ir netgi Europos Taryba negali įsakyti pašalinti kryžių, kuris turi universalią ir religinę reikšmę. Toks verdiktas sutrypia Europos religijos ir kultūros paveldą.
Atitinkamai norėčiau paklausti Komisijos nario: ar nemanote, kad krikščioniškųjų simbolių užsipuolimas ardo ir Europos Sąjungos pagrindą? Ar negalėtumėte jūs Komisijos vardu pradėti diskusijos apie krikščioniškųjų simbolių vaidmenį ir reikšmę Europos Sąjungoje?
Manfred Weber
(DE). Ponia pirmininke, esu dėkingas už galimybę apsvarstyti rūpimą klausimą. J. F. López Aguilar išreišksavo, kaip teisininko, nuomonę, kad mes nesame kompetentingi. Aš kalbu ne kaip teisininkas, bet kaip politikas. Šis Strasbūro teisėjų sprendimas paliečia milijonus žmonių visoje Europoje. Todėl gerai, kad vyksta ši diskusija.
Visais laikais Europoje buvo diskutuojama dėl Bažnyčios ir valstybės santykio, dėl kurio kildavo ir kruvini konfliktai. Teisinga ir tinkama, kad Europos Sąjunga vis dėlto sugebėjo atskirti valstybę nuo religijos. Tai geras dalykas. Tačiau Europoje turime įvairiausių skirtingų modelių. Prancūzija yra aiškiai nereliginga valstybė, tuo tarp Didžiojoje Britanijoje valstybės galva - karalien- yra ir bažnyčios galva. Turime įvairiausių modelių, rodančių, kaip susiklostbažnyčios ir valstybės santykis. Todėl, manau, yra gerai, kad pasisakome už subsidiarumą šioje srityje ir kad kiekviena šalis turi teisę pasirinkti savą kelią.
Netgi norėčiau žengti dar vieną žingsnį. Noriu kalbėti ne apie subsidiarumą, o apie esminį dalyką, jog, mano nuomone, tokios europinės vertybės, kaip solidarumas, subsidiarumas ir laisvė, yra neįsivaizduojamos atsietai nuo krikščionybės ir žydų krikščioniškojo religijos supratimo. Kodėl tokių vertybių nėra Kinijoje ar Vidurio Rytuose? Todėl kad jų šaknys yra mūsų kultūroje ir mūsų religijose. Apie tai galima kalbėti nieko neverčiant priimti tą patį tikėjimą. Mes didžiuojamės savo religijos laisve.
Religijos laisvreiškia ir tai, kad aš galiu apsispręsti būti ateistas. Tai visiškai priimtina ir teisėta, mes už tai kovojome. Tačiau egzistuoja ir teisišpažinti tikėjimą. Mano gimtajame regione, kuriame gyvena daugiau negu vienas milijonas žmonių, virš 80 proc. gyventojų yra katalikai. Kaip ateistai reikalauja tolerancijos jų atžvilgiu, taip ir katalikai, kurie sudaro daugiau kaip 80 proc. visų gyventojų, ragina netikinčiuosius būti tolerantiškiems jų tikėjimui,. Jie nori turėti galimybę viešai išpažinti savo tikėjimą, atstovauti savo tikėjimui, taip pat nori, kad krikščioniškus simbolius šioje daugumos visuomenėje pripažintų ir mažumos. Tai irgi yra teisėta religijos laisvė.
Tas, kas reikalauja tolerancijos sau, turėtų ją rodyti ir išpažįstantiems krikščioniškąjį tikėjimą.
Joanna Senyszyn
(PL) Ponia pirmininke, Europos žmogaus teisių teismas teisingai nusprendė, kad kabinant kryžius mokyklų klasėse pažeidžiama mokinių religijos laisvir tėvų laisvauginti vaikus vadovaujantis savo įsitikinimais. Teisėjai vienbalsiai nusprendė, kad kryžiais mokyklose pažeidžiama Europos žmogaus teisių konvencija.
Sprendimas paprastas, aiškus ir visuotinai suprantamas. Būtent todėl jis ir sukėldvasininkų ir dešiniųjų pažiūrų politikų įniršį bei agresiją. Jie apsimeta nesuprantantys ir reikalauja Komisijos paaiškinimo bei oficialios Parlamento pozicijos. Tai neteisėta. ES institucijos neturi galių įvertinti nei šio konkretaus, nei jokio kito teismo sprendimo. Nepamirškime, jog galios yra padalytos trims institucijoms ir kad teismas yra Europos Tarybos, o ne Europos Sąjungos organas.
Atsakysiu abejonių turintiems paklausėjams: teismo sprendimu dėl kryžių nepažeidžiamas subsidiarumo principas. Priešingai, šis sprendimas padeda laikytis įstatymų toms Europos valstybėms, kurios pamiršta, kad jų konstitucijoje yra atitinkama nuostata, kuria įtvirtintas arba bažnyčios atskyrimas nuo valstybės, arba bent jau pasaulėžiūros neutralumas. Teismo sprendimas padeda šalies valdžios institucijoms ir teismams, kurie yra pavaldūs bažnyčiai, realizuoti pagrindines piliečių teises, kurios pažeidžiamos klerikalizuojant socialinį gyvenimą. Šalių, kuriose bažnyčia nėra atskirta nuo valstybės, piliečiai negali apginti savo teisių nacionaliniuose teismuose. Todėl gerai, kad jie turi galimybę kreiptis į Žmogaus teisių teismą ir sulaukti teisingo sprendimo.
Teismo nutarimas atitinka valstybių narių tautinę tapatybę, todėl jį reikėtų vykdyti. Nutarimu uždrausta eksponuoti religinius simbolius ne visose viešose vietose, o tik nedidelėje viešoje erdvėje - valstybinėse mokyklose. Niekas neragina pašalinti kryžių iš bažnyčių, aikščių ar vėliavų, kaip kad nuogąstavo vienas kolega. Nutarimu nesikišama į bažnyčios ir valstybės santykius, o ginami piliečiai, kurių teisės pažeistos. Mano pačios šalyje didėjanti klerikalizacija riboja pagrindines lenkų teises. Negaliu įsivaizduoti, kad Europos Parlamentas ir Komisija neleistų mano tautiečiams ginti savo teisių Strasbūro teisme. Kritiška Komisijos ir Parlamento pozicija dėl šio nutarimo reikštų neteisėtą kišimąsi. Be to, įspėju jus, taptume pajuokos objektu.
Carlo Casini
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, Europos žmogaus teisių teismo sprendimas nuliūdino ne tik religingus žmones, bet ir visus tuos, kuriems per amžius kryžius buvo vilties ir solidarumo ženklas, guodęs ir saugojęs nuo baimių ir skausmo.
Tikimės, kad šį sprendimą pakoreguos Didžioji kolegija, kadangi jis tikrai nelogiškas. Ar reikėtų panaikinti ir paties Raudonojo Kryžiaus pavadinimą? Ar turėtume pašalinti didžiulius kryžius kalnų viršūnėse, iškilusius aukštai virš miestų ir slėnių? Ar, kaip minėjo kolega, bus uždrausta Anglijos Karalienei būti Anglikonų Bažnyčios galva?
Visgi šį atvejį labai svarbu apsvarstyti pilietiniu ir politiniu požiūriais: ar žmogaus teisės yra viso labo nuo socialinės aplinkos izoliuotų individų teisės ar visgi teisreikšti tam tikros formos pamaldumą yra ir tautos teisė? Ar tradicijos, istorija, intelektinis paveldas ir menas, kurie tūkstantmečiais formavo tautos tapatybę, nieko nereiškia?
Be to, kyla teisingas klausimas dėl subsidiarumo ir žmogaus teisių santykio, kurį, šalia tam tikrų universaliais ir nepaneigiamais laikytinų pagrindinių principų, galima įvairiai interpretuoti, o žmogaus teisės gali netgi prieštarauti viena kitai. Kodėl valstybei turėtų būti neleidžiama įstatymais spręsti šių konfliktų ir aiškinti bei įgyvendinti žmogaus teises vadovaujantis etinėmis jos tautos pažiūromis? Todėl šis klausimas apima gerokai daugiau nei vien kryžius.
Europos teismas pripažino, kad kitais atvejais, kai kalbama apie teisę į gyvenimą, valstybės turi išskirtines galias spręsti tokius kontroversinius klausimus kaip abortai ir eutanazija. Lisabonos sutartyje reikalaujama, kad prisijungtume prie Europos žmogaus teisių konvencijos ir atitinkamai, kaip Europos Sąjunga, gerbtume Europos žmogaus teisių teismo sprendimus.
Todėl turime pagalvoti apie naują kitokią kryptį, nei toji, kurią yra pasirinkęs teismas. Susidarytų rimta padėtis, jeigu viršvalstybinvaldžia, ypač tokia, kuri yra riboto skaičiaus žmonių rankose ir nėra demokratiškai išrinkta vykdant visuomenės valią, imtųsi represinių ir žeminančių veiksmų, taptų nejautri žmonių jausmams ir, galiausiai, priešiška laisvei. Būtent todėl tikiuosi, kad Europos liaudies partijos (krikščionių demokratų) parengta rezoliucija bus priimta parlamentarų balsų dauguma.
Miroslav Mikolášik
(SK) Europos, jos atskirų valstybių, todėl ir visos ES, istorija nori nenori glaudžiai susijusi su krikščionybės paveldu. Todėl netgi daugelio šalių konstitucijose esama nuorodų į krikščioniškąsias tradicijas. Net ir Europos Sąjungos sutarties preambulėje, be kita ko, remiamasi Europos religiniu paveldu, iš kurio kilo visuotinės vertybės.
Šiandien pagrindinės teisės Europos Sąjungoje užtikrintos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija ir Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių konvencija, tačiau pirmiausia jos kilusios iš tradicijų pačiose valstybėse narėse, susiklosčiusių per amžius. Todėl manau, kad ES turi visapusiškai gerbti šalių istoriją, kultūrą ir tradicijas ir ryžtingai atsisakyti bausti valstybės nares, kurios gina savo teisę į savitumą, taip pat ir krikščioniškąjį paveldą bei krikščionybės simbolius. Baigdamas norėčiau pridėti, kad nei chartija, nei Europos konvencija negali padidinti Europos Sąjungos galių.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Ponia pirmininke, norėčiau pradėti prašydamas leisti pasiskolinti kelis svetimus žodžius. Kryžius nėra primestas ženklas. Jis simbolizuoja teigiamas vertybes, kurios yra mūsų daugiau kaip 2 000 metų istorijos, kultūros ir visuomenės dalis. Negalime teigti, kad giname pagrindines teises, jeigu neigiame šias teises sukūrusias vertybes.
Demokratija veikia puoselėjant laisvę ir pagarbą ir padeda įgyvendinti teises - tačiau nesiimant prievartos ir neįvedant apribojimų. Žinoma, subsidiarumo principą - ypač laisvę, nesvarbu, ar tai laisvreikšti savo nuomonę, ar laisvreikšti savo įsitikinimus - turi gerbti ir pripažinti visos Europos institucijos, organizacijos ir teismai.
Nevalia kėsintis į valstybių narių kompetenciją eksponuoti religinius simbolius viešose vietose, kadangi nevalia kėsintis į tautų tradicijas ir tapatybę rodančius simbolius. Laisvyra esminis mūsų visuomenės bruožas ir pagrindinis bendros laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės ramstis. Įvedus laisvės apribojimus ar cenzūrą, sugriūtų visas Europos Sąjungos pagrindas.
Georgios Papanikolaou
(EL) Ponia pirmininke, aš taip pat manau, kad teismas neteisus teigdamas, jog kryžių eksponavimas mokyklose reiškia nepagarbą kitų žmonių religiniams įsitikinimams. Šiandien aptariamas klausimas yra ne tiek teisinis, kiek socialinis. Akivaizdu, kad turime laikytis subsidiarumo principo. Religinių simbolių eksponavimas nėra religinės diskriminacijos ar prievartos ženklas. Religiniai simboliai susiformavo vystantis kiekvienos šalies tradicijoms ir istorijai, neretai jie įtraukti ir į šalies konstituciją, kaip tai yra mano šalyje Graikijoje.
Graikijoje religinės ikonos eksponuojamos mokyklose ne todėl, kad norėtume primesti tam tikrą religiją vaikams, bet todėl, kad jos yra mūsų tradicijų dalis ir tiesiogiai siejasi su mūsų visuomenės vertybėmis ir sandara bei su keturiais Otomanų imperijos vykdyto persekiojimo ir religinės priespaudos amžiais.
Anna Záborská
(SK) Norėčiau trumpai išsakyti savo nuomonę trimis klausimais. Šį antradienio vakarą, metams einant į pabaigą ir pradedant rengtis Kalėdoms, praėjus beveik šešiasdešimčiai metų nuo Europos Sąjungos įkūrimo, mes vis dar diskutuojame apie vieną iš Europos Sąjungos integracijos ramsčių - subsidiarumo principą.
Antra, M. Borghezio klausimas susijęs su Strasbūre įsikūrusio Europos teismo sprendimu, kad Italijos mokyklose kabantys kryžiai pažeidžia Europos žmogaus teisių apsaugos konvenciją. Dėl šio sprendimo sunerimo daugelis valstybių. Praėjusią savaitę Slovakijos parlamentas priėmrezoliuciją, kurioje nurodė, kad šis sprendimas neatitinka Europos kultūrinio paveldo ir krikščioniškosios istorijos.
Galiausiai man nesmagu skaityti bendros rezoliucijos projektą, dėl kurio balsuosime ketvirtadieni. Esu nusivylusi, kad mums trūksta drąsos į rezoliuciją, kurioje kalbama apie subsidiarumą, įtraukti tuos Lisabonos sutarties punktus, kurie tiesiogiai susiję su patvirtinta programa.
Magdi Cristiano Allam
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, turint omenyje, kad vargu ar šiandien čia kas nors nori kalbėti apie kryžius, kadangi aptariant kryžius reikia pasitelkti subsidiarumo principą, vienintellogiška išvada yra ta, kad gyvename Europoje, kuri gėdijasi istorinės tiesos apie savo judėjiškas-krikščioniškas šaknis ir istorinės tiesos apie krikščionybę, kuri, anot Goethes, yra bendra Europos kalba.
Parlamente yra 23 oficialios kalbos, ir tai rodo, kad Europą vienija vien tik krikščionybė. Norėčiau užduoti J. Barrotui klausimą: kodėl, Šveicarijoje įvykusiu visuotiniu referendumu uždraudus minaretus, Europos Komisija, Europos Sąjunga, Jungtinės Tautos, Arabų valstybių lyga ir Islamo konferencijos organizacija vieningai pasmerkšio referendumo rezultatą - o juk Šveicarija net nėra Europos Sąjungos nar- tačiau šiandien jūs kviečiate laikytis neutralios pozicijos svarstant klausimą, kuris siejasi su mūsų šaknimis, mūsų tapatybe ir mūsų dvasia?
Csaba Sógor
(HU) Leiskite trumpai prisidėti prie šių diskusijų kaip protestantizmo, kurio tradicija susijusi su aštuonkampe žvaigžde, o ne kryžiumi, kaip pačiu svarbiausiu simboliu, dvasininkui. Iš tikrųjų esu iš rinkiminės apygardos, kurioje 99 proc. rinkėjų katalikai. Keturi mano vaikai lanko mokyklą kartu su katalikų vaikais. Kryžius mums nekliudo. Norėčiau šiuo atveju - jeigu galiu techniniu požiūriu - atskirti Nukryžiuotąjį nuo kryžiaus. Turime žinoti, net jeigu tai manęs asmeniškai netrikdo, kad esama žmonių, kuriuos kryžius arba Nukryžiuotasis trikdo, nes kryžius arba Nukryžiuotasis jiems primena inkviziciją.
Manau, kad tai pateisinama tose šalyse, kuriose nusistovėjo praktika pagal katalikų tradiciją laikyti kryžių mokyklose, ypač religinėse mokyklose. Tačiau Parlamentas turėtų svarstyti ne šiuos, o skurdo, ekonomikos krizės ir Rytų Europos pažangos klausimus. Šios mūsų diskusijos bergždžios. Turime išsiaiškinti, kas protestavo toje Italijos mokykloje ir dėl kokių priežasčių. Turėjome išnagrinėti šį konkretų atvejį, užuot diskutavę klausimu, kuris jau užmarštyje.
Žinoma, dar kartą noriu pabrėžti, kad neturiu nieko prieš kryžių, nes aš taip pat kiekvieną dieną gyvenu žiūrėdamas į kryžių, kuris manęs netrikdo. Turime sudaryti tinkamas gyvenimo sąlygas Italijoje arba Rumunijoje, kad tai netaptų diskusijų tema.
Diane Dodds
Ponia pirmininke, pastaraisiais metais buvome vykdomos kampanijos, kuria siekiama uždrausti religijos laisvę, liudininkai. Krikščionės slaugės nubaustos už tai, kad ligoniams siūlpasimelsti, ir tik šiandien krikščionregistratorLillian Ladele, kuriai liepta registruoti civilinę partnerystę, arba, priešingu atveju, jai grėstų atleidimas iš darbo, pralaimėjo diskriminacijos dėl religijos bylą Jungtinės Karalystės apeliaciniame teisme.
Lygiateisiškumo įstatymai neapsaugojo krikščionių - iš tikrųjų sukėlpriešingą poveikį. Lygiateisiškumo įstatymo pakeitimui dėl bažnyčių religijos laisvės Bendruomenių rūmai pritarprieš dvi savaites, be kita ko, tarp ES Komisijos kaltinimų įsikišimu. Komisija pagrįstoje nuomonėje teigė, kad JungtinKaralystturi susiaurinti religijos laisvės apsaugos sąlygą darbo santykius reglamentuojančiuose įstatymuose. Pasakysiu: "Gėda Komisijai." Turi būti pripažinta, kad žmonės turi tikėjimą ir teisę reikšti šį tikėjimą. Įstatymai turi būti skirti krikščionims apsaugoti, o ne jiems bausti.
Jacques Barrot
Ponia pirmininke, šalis, su kuria esu labiausiai susipažinęs, patyržiaurią konfrontaciją šiais klausimais, ir norėčiau labai paprastai, tačiau asmeniškai išreikšti viltį, kad Europos Parlamento politika toliau bus grindžiama abipuse tolerancija ir pagarba.
Faktiškai esama šeimų, kurios nori tęsti krikščioniškąją tradiciją. Esama šeimų, kurios gali abejoti ta tradicija. Ši religinir kultūrinįvairovsudaro mūsų ir Europos pagrindą. Manau, turime būti labai apdairūs spręsdami tokį klausimą kaip šis. Pasinaudosiu galimybe tai pasakyti visiškai paprastai, nes pats šalyje, su kuria esu geriausiai susipažinęs, nukentėjau nuo abiejų pusių radikalų.
Esu teisininkas ir, atvirai sakau, nesuprantu, kaip galima rengti šias diskusijas čia, kai jos visų pirma turėjo būti surengtos Europos Tarybos parlamentinėje asamblėjoje ir nacionaliniuose parlamentuose. Manau, būtent ten turėtų vykti diskusijos. Be to, turime pareigą - aš turiu pareigą Komisijos vardu - pasakyti, kad Komisija iš tikrųjų tvirtai įsipareigojusi gerbti religijos laisvės principą ir kad ji būtų akivaizdžiai priversta reaguoti į asmenų, kurie priklauso konkrečiai religijos grupei, bet kokios formos diskriminaciją.
Vis dėlto Komisija negali veikti neatsižvelgdama į sutartyse nustatytą teisinį reglamentavimą. Be to, kaip sutarčių saugotoja, ji negali įsikišti sprendžiant klausimus, susijusius su valstybe nare, kai šie klausimai nėra susiję su Europos Sąjungos teise. Paprasčiausiai turiu pareigą tai pasakyti. Komisija gali tik atkreipti dėmesį į įvairias šiuose rūmuose išreikštas pozicijas, tačiau ji negali pareikšti nuomonės dėl klausimo, kuris nepriklauso Europos teisės sričiai. Dar kartą atkreipiu dėmesį, kad šie klausimai priklauso valstybių narių vidaus teisės sistemai. Tai galiu pasakyti kaip teisininkas.
Nepaisant to, manau, šios diskusijos naudingos ir, žinoma, įdomios, bet norėčiau paprasčiausiai paraginti visus dalyvavusius šiose diskusijose išlaikyti būtiną proporcingumo pojūtį ir suteikti galimybę Europos Tarybai ir taip pat Europos Tarybos parlamentinei asamblėjai naudingai aptarti išaiškinimus, kuriuos būtų galima pritaikyti Europos žmogaus teisių deklaracijai. Tačiau atvirai kalbant, kaip sutarčių sergėtojai, mes negalime kištis į diskusijas, kurios iš esmės susijusios su Europos Taryba ir Europos žmogaus teisių teismu.
Atsiprašau, kad negalėjau pateikti geresnio atsakymo šį vakarą, tačiau turiu pareigą, atvirai kalbant, ir pagal įstatymą atsakyti būtent taip. Nuoširdžiai tikiu, kad kalbame apie problemas, kurios šiandien sprendžiamos Europos Sąjungoje atsižvelgiant į kiekvienos valstybės narės vidaus teisės sistemą.
Pirmininkė
Gavau šešis pasiūlymus dėl rezoliucijos, pateiktus pagal Darbo tvarkos taisyklių 115 straipsnio 5 dalį.
Diskusijos baigtos.
Balsavimas vyks 2009 m. gruodžio 17 d., ketvirtadienį.
Raštiški pareiškimai (Darbo tvarkos taisyklių 149 straipsnis)
Herbert Dorfmann  
raštu. - (DE) Europos žmogaus teisių teismo nutarimas atspindi agresyvųjį pasaulietiškumą ir suteikia galią tiems, kurie nori religiją išstumti iš viešosios erdvės. Tačiau jie užmiršta, kad mūsų žemynas negali egzistuoti be krikščionybės. Krikščionybsuformavo Europą, jos žmones, kultūrą, meną ir mąstymą, todėl sunaikinus visus krikščionybės pėdsakus žemynas prarastų savo tapatumą. Visiškai nekeliu religijos laisvės klausimo. Bažnyčios atskyrimas nuo valstybės yra didelis mūsų demokratijos laimėjimas ir manau, kad turėtume užtikrinti, kad ir bažnyčia, ir valstybvykdytų savo užduotis, rodydamos viena kitai deramą pagarbą. Būtent pagarba yra esminis dalykas. Krikščionių bažnyčia negali reikalauti, kad visi išpažintų jos tikėjimą, tačiau turi teisę reikalauti visuotinės pagarbos.
Martin Kastler  
Ponia Pirmininke, ponios ir ponai, ką iš tiesų reiškia religijos laisvė? Atsakymas gana paprastas: tai laisvpraktikuoti religiją. Religijos laisvnėra laisvnuo religijos, tačiau laisvišpažinti tikėjimą. Religijos laisvnesukuria nereliginės visuomenės, tačiau suteikia žmonėms teisę atvirai visuomenėje praktikuoti savo religiją. Kryžiai mokyklose nieko neverčia tikėti ar netikėti. Todėl jų naudojimas nepažeidžia religijos laisvės. Lygiai taip pat man dar neteko girdėti apie kieno nors teisę nesusidurti su religijos simboliais, nes tokiu atveju turėtume iškart uždrausti visus kryžius kapinėse ir bažnyčių bokštus. Todėl Europos žmogaus teisių teismo nutarimu dėl kryžiaus naudojimo ne tik pasikėsinta į subsidiarumo principą, bet ir pažeidžiama pati teisį religijos laisvę. Mes, Europos Parlamentas, negalime ir neturime teisės pritarti šiam nutarimui. Europos žmogaus teisių teismas turėtų vykdyti teisingumą, o ne tapti ideologinių ir antikrikščioniškų interesų marionete. Priešingu atveju turėtume rimtai apsvarstyti, kokia apskritai yra šio teismo paskirtis.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska  
Mano nuomone, teismo sprendimas neturi nieko bendra su religijos laisvės apsauga. Kryžiaus buvimas klasėje pats savaime nedaro spaudimo žmogaus pasaulėžiūrai ir nepažeidžia tėvų teisės auginti savo vaikus pagal savo pačių įsitikinimus, taip pat kaip ir šios teisės nepažeidžia rūbų, kurie liudija apie konkrečios religijos išpažinimą, dėvėjimas. Abipusis supratimas ir atvirumas kitiems yra bendros, vieningos Europos pagrindas, kaip ir pagarba šalių kultūros skirtumams ir tautų, kurios sudaro Europos Sąjungą, istorijai ir tradicijoms. Jokia paslaptis, kad mūsų Europos tapatumo šaltiniai tiesiogiai kyla iš krikščioniškos tradicijos. Dėl to aiškiai europiečių daugumai kryžius yra religinis simbolis ir tuo pat metu simbolis, kuris atspindi jų vertybes. Neįsivaizduoju, kad abipusis dialogas, kuriame dalyvaujame kiekvieną dieną, neturėtų būti susijęs su mūsų turimomis vertybėmis. Taip pat neįsivaizduoju, kad vardan religijos laisvės turėtume būti priversti paneigti tai, kas mums yra svarbus ir šventas simbolis, nepaisant to, ar tai kryžius, ar Dovydo žvaigždar Pusmėnulis. Kaip niekas neturi teisės niekieno priversti išpažinti konkrečios religijos arba vertybių sistemos, taip pat niekas neturi teisės niekieno priversti vardan laisvės pašalinti simbolius, kurie yra svarbūs visai žmonijai. Savo sprendime Žmogaus teisių teismas faktiškai palaiko ne religijos laisvę, tačiau stato į blogesnę padėtį visus tuos, kurių gyvenimuose tikėjimo simboliai turi didelę reikšmę.
