Kansainvälinen ilmastopolitiikka Kööpenhaminan jälkeen: kansainvälisten neuvottelujen tehostaminen välittömien toimien avulla
Puhemies
(DE) Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma aiheesta kansainvälinen ilmastopolitiikka Kööpenhaminan jälkeen: kansainvälisten neuvottelujen tehostaminen välittömien toimien avulla.
Connie Hedegaard
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, tämä on ensimmäinen kerta, kun käytän puheenvuoron tässä parlamentissa. Olen iloinen siitä, että alle viikko virkaanastumiseni jälkeen voin tänään esitellä teille tiedonannon kansainvälisestä ilmastopolitiikasta Kööpenhaminan jälkeen - kyse on tiedonannosta, jonka komissio hyväksyi tämänpäiväisessä kokouksessaan.
Tiedonannon otsikkona on "pikaisia toimia maailmanlaajuisen ilmastopolitiikan vauhdittamiseksi" ja aiomme sen mukaisesti ryhtyä välittömiin toimiin. Tiedonantoa laadittaessa on tietysti otettu kaikilta osin huomioon parlamentin 10. helmikuuta antama päätöslauselma Kööpenhaminan ilmastohuippukokouksen (COP15) tuloksista.
Kööpenhamina oli paljon pienempi edistysaskel kuin Euroopan unioni oli toivonut, mutta kaikesta huolimatta se oli askel eteenpäin. Satayhdeksän valtiota - joukossa sekä teollisuus- että kehitysmaita, jotka yhdessä aiheuttavat yli 80 prosenttia maailman kasvihuonepäästöistä - on nyt virallisesti sisällyttänyt päästöihin liittyvät vähennystavoitteensa ja toimensa sitoumukseen. Toisin sanoen meillä on nyt tilaisuus rakentaa tämän päättäväisyyden varaan ja auttaa kanavoimaan se kansainvälisiksi toimiksi. Meidän on tartuttava tähän tilaisuuteen ja autettava ylläpitämään pyrkimyksiä kohti vakaata ja oikeudellisesti sitovaa vuoden 2012 jälkeistä aikaa koskevaa maailmanlaajuista ilmastosopimusta, joka on tietysti edelleen tavoitteenamme.
Komission lähtökohtana on, että EU:n on jatkossakin osoitettava johtajuutta. Uskomme, että vakuuttavimmin Eurooppa pystyy tähän ryhtymällä omalla alueellaan konkreettisiin ja määrätietoisiin toimiin, joiden tavoitteena on tulla maailman ilmastoystävällisimmäksi alueeksi. Näin on tehtävä osana EU 2020 -strategiaa, joka esiteltiin viime viikolla. Ja sallikaa minun sanoa selvästi ja kuuluvasti, että tämä on Euroopan oman edun mukaista. Miksikö? Siksi, että - jos toimimme järkevästi - tämä lisää omaa kilpailukykyämme, vahvistaa energiavarmuuttamme ja antaa sysäyksen ympäristöystävällisemmälle kasvulle ja innovoinnille, jolloin syntyy uusia työpaikkoja. Tämän vuoksi komissio ryhtyy nyt laatimaan suunnitelmaa siitä, miten EU muutetaan vähähiiliseksi taloudeksi vuoteen 2050 mennessä.
Tähän liittyy päästöjemme vähentäminen 80-95 prosentilla vuoteen 2050 mennessä sen mukaisesti, mistä on jo sovittu, ja - kuten tässä parlamentissa hyvin tiedetään - EU on sitoutunut vähentämään päästöjään ainakin 20 prosenttia alle vuoden 1990 tason vuoteen 2020 mennessä ja tähtäämään jopa 30 prosentin vähennykseen, jos olosuhteet ovat oikeat. Yhdyn täysin tämän parlamentin esittämään toiveeseen, että EU:n olisi ylitettävä 20 prosentin tavoite. Meidän on saatava päästömme vastaamaan paremmin sitä, mikä tieteen mukaan on tarpeen, jotta Kööpenhaminan sitoumuksen mukainen tavoite maapallon keskilämpötilan nousun rajoittamisesta alle kahden asteen saavutetaan. Kuten päätöslauselmassannekin toitte esiin, kriisi on tehnyt tavoitteiden saavuttamisen helpommaksi. Jos haluamme tänä päivänä olla yhtä kunnianhimoisia kuin mihin olimme valmiit hyväksyessämme ilmasto- ja energiapaketin vuosina 2007 ja 2008, meidän olisi ylitettävä 20 prosenttia. Tämän vuoksi minulla on ilo ilmoittaa, että komissio laatii ennen kesäkuussa pidettävää Eurooppa-neuvoston kokousta analyysin niistä käytännön toimista, joita 30 prosentin vähennys vuoteen 2020 mennessä edellyttäisi. Komissio laatii myös analyysin vuoteen 2050 tähtäävän suunnitelman välitavoitteista, mukaan luettuina vuoden 2030 tavoitetasoon liittyvät skenaariot. Tämä edellyttää, että eniten päästöjä aiheuttaville aloille esitetään EU 2020 -strategian mukaisia toimia. Lisäksi komissio laatii päästökauppadirektiivissä sovitun määräajan mukaisesti analyysin energiaintensiivisten teollisuudenalojen tilanteesta hiilivuodon yhteydessä.
Samanaikaisesti tämän työn kanssa EU:n on aloitettava Kööpenhaminan sitoumuksen täytäntöön paneminen. Tämä tarkoittaa myös vakaan ja avoimen järjestelmän kehittämistä eri maiden päästöjen ja toimien seurantaa varten. Se tarkoittaa myös sitä, että kehitysmaille tarkoitettu 7,2 miljardin euron pikastarttirahoitus, johon Eurooppa on sitoutunut ajanjaksoksi 2010-2012, on otettava nopeasti käyttöön. Tämä on erityisten tärkeää uskottavuutemme kannalta ja auttaa pitkän aikavälin rahoituksen varmistamisessa. Komissio on valmis auttamaan sen varmistamisessa, että EU:n tukea koordinoidaan hyvin.
Lopuksi tiedonannossa esitetään YK:n prosessin seuraavia vaiheita koskeva tiekartta, josta on tarkoitus päästä sopimukseen Bonnissa tänä keväänä neuvottelujen alkaessa uudelleen. Bonnin teknisissä kokouksissa on käynnistettävä prosessi, jossa Kööpenhaminan sitoumukseen liittyvä poliittinen ohjaus sisällytetään YK:n neuvotteluasiakirjoihin ja käsitellään näkyvimpiä puutteita. Mikä tärkeintä, mielestäni on hyvin tärkeää arvioida, mitä tuloksia voidaan viedä Cancunin kokoukseen. Keskeisen tärkeää on saattaa sitoumuksen mukaiset teollisuusmaiden tavoitteet ja kehitysmaiden toimet sekä mittaamiseen, raportointiin ja todentamiseen liittyvä poliittinen ohjaus osaksi YK:n virallista neuvotteluprosessia, mutta lisäksi tärkeitä ovat päätökset kysymyksistä, jotka jätettiin sitoumuksessa huomiotta, kuten kansainvälisten hiilimarkkinoiden kehittyminen, kansainvälisen lento- ja meriliikenteen päästöjen vähentäminen ICAOn ja IMOn puitteissa, maatalous ja muut asiat. Virallisissa neuvotteluissa Kööpenhaminassa saavutettiin itse asiassa sopeutumistoimiin, teknologiaan ja metsätalouteen liittyvissä kysymyksissä merkittävää edistymistä, jota voisi muiden tulosten lisäksi hyödyntää Meksikossa.
Kukaan ei olisi tyytyväisempi kuin minä, jos Cancunissa saataisiin aikaan oikeudellisesti sitova maailmanlaajuinen sopimus ja jos oikeudellinen kysymys saataisiin siellä myös ratkaistuksi - älkää yhtään epäilkö, ettei Eurooppa olisi valmis tähän. Meidän on kuitenkin tunnustettava, että jäljellä olevat osapuolten väliset erimielisyydet saattavat lykätä sovinnon löytymistä ensi vuoteen asti. Sen vuoksi odotuksia on hillittävä. Uskon teistä kaikkien tietävän, että Meksikoon kohdistuviin korkeisiin odotuksiin, ilman että konkreettisia tuloksia saadaan aikaan, liittyy hyvin suuri vaara tuhota koko prosessi loppumetreillä. Niinpä luulen, että vaikka meistä kaikille on hyvin tärkeää saada aikaan kansainvälinen sopimus, on myös hyvin tärkeää noudattaa edelleen tätä vaiheittaista lähestymistapaa ja tehdä kaikki voitavamme sen varmistamiseksi, että oikeudellisesti sitova sopimus näkee päivänvalon ennen vuotta 2012.
Lopuksi vielä muutama sana tinkimättömyydestä ympäristötavoitteiden osalta. Tinkimättömyyden ympäristötavoitteista on oltava avainsanamme neuvotteluissa ja tiedän, että myös parlamentti kantaa tästä huolta. Tämän vuoksi Kioton pöytäkirjan puutteisiin on puututtava. Viittaan siihen, että pöytäkirja koskee vain rajallista määrää valtioita - mikä vastaa ainoastaan 30 prosenttia nykyisistä päästöistä - ja siinä on vakavia heikkouksia, kuten metsäteollisuuden päästöihin liittyvät laskentasäännöt ja se, miten ylimääräisiä kansallisia päästöoikeuksia ajanjaksolta 2008-2012 käsitellään. Nämä epäkohdat tuotiin esiin myös helmikuussa antamassanne päätöslauselmassa.
Lopuksi totean vielä, että Euroopan on oltava edelläkävijä pyrittäessä tukemaan YK:n prosessia ja palauttamaan luottamus siihen, että maailmanlaajuinen sopimus on mahdollinen. Meidän on sekä ymmärrettävä paremmin, mikä on kumppaniemme kanta keskeisiin kysymyksiin, että tehtävä selväksi, mitä EU edellyttää maailmanlaajuiselta sopimukselta. Komissio ryhtyy tunnustelijaksi tiiviissä yhteistyössä neuvoston ja neuvoston puheenjohtajavaltion kanssa. Tässä kuussa käyn keskusteluja Washingtonissa ja Meksikossa ja huhtikuussa aion vierailla muun muassa Intiassa, Malediiveilla, Kiinassa ja Japanissa.
Haluamme myös kannustaa teitä, Euroopan parlamenttia, kantamaan kortenne kekoon tekemällä yhteistyötä eri parlamenteissa ympäri maailmaa istuvien kollegojenne kanssa. Olen jo tavannut joitakin edustajia Euroopan parlamentin valtuuskunnista, jotka vastaavat suhteista tärkeimpiin kolmansiin maihin, ja tapaan heitä pian lisää keskustellakseni siitä, miten voisimme yhdessä ponnistella ja asettaa tavoitteet korkeammalle, ja siitä, miten komissio voi auttaa teitä tässä tärkeässä tehtävässä.
Komission tiedonannossa esitetään strategia, jolla pidetään yllä kansainvälisiä pyrkimyksiä ilmastonmuutoksen rajoittamiseksi siten kuin Kööpenhaminan sitoumukselle osoitettu yhä suurempi tuki edellyttää. EU:n johtajuus tässä prosessissa on ehdottoman välttämätöntä onnistumisen kannalta. Toivon, että voimme luottaa parlamentin tukeen.
Richard Seeber
(DE) Haluaisin onnitella uutta komission jäsentä ensimmäisestä hänen käyttämästään puheenvuorosta. Tiedonanto, jota esittelitte meille, on myös hyvin mielenkiintoinen. Tästä huolimatta haluan nyt tuoda esiin pari puutetta.
Teidän olisi ollut tässä alustavassa tiedonannossa syytä analysoida YK:n prosessia hieman tarkemmin ja myös esittää kritiikkiä niiden kohtien osalta, missä siinä on todellisia heikkouksia. Kuten tiedämme, etenkään toisessa paneelissa tieteellisellä tarkkuudella ei oikeastaan ollut sijaa.
Toiseksi, kahta astetta koskeva tavoite, jonka olemme asettaneet, edellyttää lisää tieteellistä todistusaineistoa tuekseen, ja teidän olisi nyt ponnisteltava päättäväisemmin, jotta kohdennamme tutkimuksemme paremmin siihen, onko tavoite mahdollista saavuttaa vai olisiko meidän - kuten useat tahot jo väittävät - otettava sen osalta etäisyyttä.
Kolmanneksi - ja tämä on luultavasti tärkeintä - meidän on puututtava luottamuspulaan, joka vallitsee kaikkialla maailmassa ja etenkin täällä Euroopassa. Kuten tiedätte, joidenkin tutkimusten mukaan vain 30 prosenttia unionin kansalaisista uskoo hiilidioksidin vaikuttavan ilmastoon. Jokainen hanke, jossa tätä ei oteta huomioon, on tuomittu epäonnistumaan.
Marita Ulvskog
(SV) Arvoisa puhemies, komission jäsen Hedegaard esitti lukuisia myönteisiä huomioita, mutta esiin tuli myös kaksi hyvin huolestuttavaa seikkaa: hän puhuu mieluummin vuodesta 2050 kuin vuodesta 2010, mikä minusta on huolestuttavaa, ja hän puhuu enemmän siitä, että meidän on laskettava odotuksiamme kuin tarpeesta viedä asioita eteenpäin siten, että tavoitteemme ja odotuksemme kokouksissa, joista on jo sovittu, ovat mahdollisimman korkealla.
Haluan esittää seuraavan kysymyksen: aikooko komissio pyrkiä kohti kunnianhimoista ja oikeudellisesti sitovaa ilmastonmuutossopimusta, joka on määrä allekirjoittaa Cancunissa joulukuussa, vai aikooko se ajaa prosessia, missä Cancun nähdään ainoastaan välivaiheena ponnisteltaessa kohti sopimusta, joka allekirjoitetaan Etelä-Afrikassa tai kenties jossain toisessa valtiossa joskus tulevaisuudessa - vuonna 2011, 2012, 2020 tai pahimmassa tapauksessa vieläkin myöhemmin?
Chris Davies
(EN) Arvoisa puhemies, Kööpenhaminan kokouksen jälkeen jotkut meistä tuntevat olevansa kuin viimeisiä eloonjääneitä tappion kärsineessä armeijassa, hajallaan ja lannistettuja, joten olen iloinen siitä, että valatte meihin uskoa ja käynnistätte vastaiskun.
Silti, vaikka kuulostatte toiveikkaalta ja myönteiseltä, paljon jää toiveiden ja rukousten varaan. Olemme mitä suurimmassa määrin riippuvaisia toisista, jotta voimme saada edistystä aikaan.
Panin merkille, että toitte puheissanne jälleen esiin ajatuksen nostaa oma tavoitteemme 30 prosentin vähennykseen. Olenko oikeassa ymmärtäessäni, että viittasitte uuteen ja subjektiivisempaan malliin kyseisen tavoitteen osalta? "Jos olosuhteet ovat oikeat", sanotaan asiakirjassa. Tämä on luullakseni uutta.
Miksi asiakirjassa ei käsitellä lainkaan Kööpenhaminan kokouksen epäonnistumisen syitä ja oteta niistä opiksi? Miksi missään ei ole viittausta ilmastonmuutoksen kieltämiseen liittyvään ongelmaan, joka horjuttaa poliittista tahtoa? Ja lopuksi, miksi missään ei mainita tarvetta saada lisää tukea yrityksiltä?
Euroopassa on paljon yrityksiä, jotka haluavat tehdä kanssamme työtä asian hyväksi, ja totta puhuen, huolimatta siitä, että toivon teille kaikkea hyvää ja me kaikki toivomme teille pelkkää hyvää, tarvitsette kaikkia tarjolla olevia ystäviä.
Connie Hedegaard
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, ensinnäkin vastauksena jäsen Seeberille IPCC:n osalta ja liittyen siihen, miksi emme tiedonannossamme esittäneet sitä kohtaan kritiikkiä tai reagoineet muutoin meihin kohdistuvien odotusten mukaisesti, haluan todeta seuraavan: vaikka IPCC:n on mielestäni äärimmäisen tärkeää suhtautua kritiikkiin vakavasti ja pyrkiä korjauksiin siellä missä niitä tarvitaan, tähän mennessä ei ole tullut ilmi mitään sellaista, joka muuttaisi horjumatonta käsitystäni siitä, että meidän on välttämätöntä puuttua ilmastonmuutokseen. Esiin on tullut erinäisiä seikkoja, yksityiskohtia, vuodettuja sähköpostiviestejä ja muuta vastaavaa. En ole nähnyt mitään kättä pidempää, joka muuttaisi vakaumukseni, ja luulen, että näin on hyvin monen muunkin laita, joten kyse on suuressa määrin tahallisesta toiminnasta. Mielestäni IPCC:n on nyt yritettävä itse pitää huoli luottamuksen palauttamisesta prosessiin ja sen tuloksiin.
Yhdyn hyvin suuressa määrin seikkaan, jonka ehditte hädin tuskin nostaa esiin - kysymykseen luottamuksesta - ja juuri tästä syystä toimimme etulinjassa, mikä on Euroopan unionin kannalta keskeisen tärkeä asia.
Hyvä jäsen Ulvskog, sanoitte, että puhuin enemmän vuodesta 2050 kuin vuodesta 2010. Kyse on strategiasta edettäessä kohti vuotta 2012. Euroopan unionilla on jo toimintamalli nykyhetkeä, vuotta 2010 varten, joten tässä strategiassa katsotaan eteenpäin. Mielestäni yhtenä niistä uusista asioista, joihin on kiinnitettävä huomiota, meidän on vähitellen sanottava ääneen, että toimintatavat vuosiksi 2020-2050 on tarpeen määritellä. Tämän vuoksi esitän joitakin ajatuksia siitä, mitä vuoteen 2030 mennessä olisi saatava aikaan.
Vuoteen 2020 on vain kymmenen vuotta. Nykyisen komission kaudella on luotava perusta myös sille, mihin asti pääsemme vuoteen 2030 mennessä, joten asian ottaminen esiin oli mitä suurimmassa määrin harkittua, ja se on myös yksi uusista asioista tässä tiedonannossa.
En missään nimessä halua tinkiä odotuksista, mutta olisin hyvin varovainen sen osalta, ettei odotuksia nosteta niin korkealle, että ne, jotka eivät halua kansainvälisten neuvottelujen onnistuvan, voisivat Meksikon jälkeen kaataa prosessin siinä tapauksessa, että emme saa tuloksia aikaiseksi. Tämän vuoksi meidän on toimittava käytännöllisesti. Olen valmis puolustamaan kenen tahansa edessä sitä, että Kööpenhaminaan asti oli oikein pitää odotukset korkealla, harjoittaa painostusta ja saattaa asia valtionpäämiesten asialistan kärkeen. Näin saatiin eri tahot kantamaan vastuunsa, näin saatiin kehittyvät taloudet ja Yhdysvallat asettamaan kotimaisia tavoitteita. Se oli tärkeää. Näin voi toimia kuitenkin vain kerran, ilman että tavoitteet jäävät saavuttamatta täysin. Pelkäänpä, ettemme voi toimia näin kahta kertaa.
Miksi siis emme laatisi tarkkaa tiekarttaa Bonnissa ja takaisi sen avulla, että pyrkimyksistä pidetään kiinni? Tällainen järkeily tässä on takana.
Lopuksi haluan sanoa Chris Daviesille, että olette aivan oikeassa. Olemme riippuvaisia muista edistymisen osalta, ja juuri sen vuoksi meidän on laskettava keskiarvo ja pyrittävä analysoimaan saamiamme tietoja. Missä mennään Pekingissä? Missä mennään Delhissä? Mitä tapahtuu Washingtonissa? Missä mennään Yhdysvaltain kongressissa? Tämän jälkeen voimme pyrkiä huolehtimaan siitä, että kaikki tarpeellinen otetaan huomioon, ja samanaikaisesti voimme varmistaa, että oma tavoitteemme eli oikeudellisesti sitova, aidosti kansainvälinen sopimus toteutuu edelleen.
Otitte esiin kohdan, jossa mainitaan 30 prosenttia, jos olosuhteet ovat oikeat - kyllä, olette oikeassa, tämä on uusi tapa ilmaista asia. Myös vuotta 2020 koskevassa strategiassa on alaviitteitä, joissa kyseiseen vuoteen asti tähtääviin politiikkoihin viitataan mainitsemalla edellytykseksi, että muut valtiot tekevät sitä ja tätä jne., mutta olen sitä mieltä, että jos olosuhteet ovat oikeat ja hoidamme tilanteen asianmukaisella tavalla, tästä voi olla hyötyä myös Euroopalle itselleen. Tämä on kirjattava myös erilaisiin strategioihimme ja asiakirjoihimme.
Tiedän, että tämä on yksi niistä alueista, joista Euroopassa ei tässä vaiheessa vallitse yksimielisyyttä. Minusta on tärkeää pohtia tätä kysymystä. Olettakaamme, että esimerkiksi Kiina ei hyväksy kansainvälistä sopimusta. Pitäisimmekö tästä huolimatta aina vain kiinni 20 prosentin tavoitteesta? Hyödyttäisikö se jollain tavalla talouttamme, innovaatioitamme, kasvuamme? Eikö vaarana olisi, että menettäisimme markkinat Kiinalle ja muille alueille, jotka etenevät myös tämän asian osalta riippumatta siitä, saadaanko kansainvälinen sopimus aikaan ja milloin?
Kyse on pelkästä keskustelunavauksesta, sen myöntämisestä, että nämä asiat tosiaankin ovat pelinappuloita kansainvälisissä neuvotteluissa, mutta meidän ei pidä unohtaa, että tähän liittyy myös EU:n sisäisiä näkökohtia. Mistä kasvumme syntyy tulevaisuudessa? Tältä osin emme saisi tinkiä kunnianhimosta.
Satu Hassi
(FI) Hyvät kollegat, arvoisa komissaari, on hienoa huomata, että olette lukenut parlamentin päätöslauselman ja viittaatte siihen. Se on hyvä merkki näin työnne alussa.
Jotta EU voisi oikeasti säilyttää johtoroolin ilmastonsuojelussa, meidän pitää nostaa tavoitettamme vähintään -30 prosenttiin, jota jo perustelitte. Haluan tähän lisätä, että oikeasti ne muutokset, jotka lama on tuonut tilanteeseen, tarkoittaa, että -20 prosenttia ei tosiasiassa paljon eroa business as usualista. Jos haluamme olla kunnianhimoisia, pitää tavoitettamme tiukentaa vähintään -30 prosenttiin, mieluiten -40 prosenttiin.
Toiseksi, kuten parlamentti viime keskustelussaan hyvin yksimielisesti...
(Puhemies keskeytti puhujan.)
Martin Callanan
(EN) Arvoisa puhemies, haluan kiittää komission jäsentä hänen julkilausumastaan ja toivottaa hänet tervetulleeksi parlamenttiimme.
Hän puhui julkilausumassaan tavoitteemme nostamisesta 30 prosenttiin, jos olosuhteet ovat oikeat.
Mitä näyttöä hänellä on siitä, että jos teemme näin, se auttaa taivuttelemaan Yhdysvallat, Intia, Kiina tai muut valtiot sitoutumaan maailmanlaajuisesti sitovaan sopimukseen?
Jos maailmanlaajuisesti sitovaa sopimusta ei ole, eikö komission jäsenkin ole sitä mieltä, että on olemassa suuri vaara, että heikennämme teollisuutemme kilpailukykyä ja aiheutamme kuluttajille entistä suuremmat sähkölaskut, ilman että ympäristölle on tästä mitään tuntuvaa hyötyä, koska kyseisten vähennysten vaikutus luonnollisesti mitätöidään kasvulla Intiassa, Kiinassa, Yhdysvalloissa jne.?
Bairbre de Brún
(GA) Arvoisa puhemies, EU:n on sitouduttava vähentämään päästöjä 40 prosentilla vuoteen 2020 mennessä tuoreimpien käytettävissä olevien tutkimustulosten mukaisesti. Tällaista sitoumusta ei voi tehdä siten, että ollaan riippuvaisia muiden toimista.
Mihin toimenpiteisiin komissio aikoo ryhtyä sen varmistamiseksi, että EU:n päästösitoumus nostetaan 40 prosenttiin? Mitä tulee rahoitukseen, jota kehitysmaat tarvitsevat torjuakseen ilmastonmuutosta ja sen seurauksia, kuka tarkalleen ottaen tarjoaa tämän rahoituksen kehitysmaille? Kuinka paljon kukin teollisuusmaa antaa? Miten ja milloin avustus annetaan?
Komission jäsen puhui myös kunnianhimoisesta, oikeudellisesti sitovasta sopimuksesta. Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä, jotta saataisiin aikaan sopimus, jossa teollisuusmaiden ja kehitysmaiden yhdessä kantama vastuu erilaisine vastuuosuuksineen tunnustetaan sen mukaisesti, mikä on niiden aiemmin ilmakehään päästämien kasvihuonekaasujen määrä ja mitkä ovat resurssit, joiden avulla päästöjen vähentämiseen ja ilmastonmuutoksen seurauksiin liittyviin haasteisiin voidaan vastata?
Connie Hedegaard
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, jos ymmärsin oikein asian, johon viimeiseksi viitattiin, kyse on siitä, miten voimme panna täytäntöön sen, mistä sovitaan. Tämä on tietysti keskeinen kysymys.
Ymmärtääkseni toinen kysymys koski sitä, kuinka paljon kehitysmaita olisi tuettava. Kriteerejä ei ole vielä määritelty, mutta mielestäni on hyvin tärkeää, ettemme aseta tämän asian osalta paljon ehtoja. Kööpenhaminassa nimenomaan luvattiin, että pikastarttirahoitusta, välittömästi annettavaa rahoitusta, annetaan vähiten kehittyneille ja haavoittuvimmille maille, osittain mukauttamistoimiin, osittain lieventämistoimiin.
Lisäksi olen sitä mieltä, että on vain loogista, että puolustamme sitä, että tämän on tapahduttava käyttämällä olemassa olevia kanavia. Meillä ei ole varaa käyttää aikaa uusien hallinnointijärjestelmien tai kanavien tms. luomiseen rahojen perille saamiseksi, koska rahat olisi saatava hyödynnettyä paikan päällä mahdollisimman pian.
Sanoisin, että EU:n puolesta jo Bonnissa voitaisiin jakaa pikastarttirahoitusta, ja sanoisin, että viimeistään Meksikossa kaikkien on oltava valmiita lunastamaan Kööpenhaminassa annetut lupaukset pikastarttirahoituksesta, määrittelemään eri kriteerit ja päättämään siitä, miten asia tarkemmin ottaen hoidetaan.
Satu Hassille haluan sanoa, että 30 prosenttia perustuu tarvenäkökohtiin, ja monessa suhteessa asia liittyy myös jäsen Callahanin esiin tuomiin ajatuksiin.
Ei ole kovin helppo päättää, milloin tarkalleen ottaen tavoitteeksi olisi asetettava 30 prosenttia ja mitä sitoutuminen 30 prosenttiin tarkalleen ottaen vaatii. Tämän vuoksi tiedonannossa todetaan, että laadimme ennen kesäkuun Eurooppa-neuvoston kokousta analyysin siitä, kuinka 30 prosenttiin voidaan sitoutua järkevällä tavalla. Mitä tämä vaatisi?
Tietenkään kenenkään ei pidä olla sinisilmäinen. Tietysti meidän on huolehdittava omasta teollisuudestamme; se on itsestään selvää. On tiedettävä, mitä teemme, eikä saa olla naiivi. Näkemykseni on yksinkertaisesti se, että uskon, että jos asia hoidetaan järkevällä ja yhtenäisellä tavalla, olisi mahdollista valita välineitä, joista voisi samanaikaisesti olla hyötyä ilmastonmuutoksen, päästövähennysten, energiatehokkuuden, energiavarmuuden, innovoinnin ja työpaikkojen luomisen kannalta. Tähän me pyrimme. En väitä, että se olisi helppoa. Meidän ei pidä ajatella, että tavoitteen nostaminen 30 prosenttiin olisi lastenleikkiä, vaan meidän on tiedettävä, mitä mahdollisuuksia siihen liittyy, mitä seuraamuksia siitä olisi, ja juuri tästä tarkoitukseni on esittää analyysi ennen kesäkuussa pidettävää Eurooppa-neuvoston kokousta. Myöhemmin tänä vuonna saamme sitten analyysin vuoteen 2050 liittyvistä suunnitelmista, joihin sisältyy myös vuoteen 2030 liittyvä tavoite, joka meidän on mielestäni syytä alkaa huomioida. Syy on tietenkin se, että olemme luvanneet vähentää päästöjä 80-95 prosenttia vuoteen 2050 mennessä. Jos emme pääse alkuun, edessämme on tiukat ajat viimeisinä parina vuosikymmenenä ennen vuotta 2050.
Paul Nuttall
(EN) Arvoisa puhemies, vastoin komission käsitystä keskustelu ihmisten aiheuttamasta ilmastonmuutoksesta on kaikkea muuta kuin ohi.
Pelkästään viime kuussa todistimme East Anglian yliopistoon liittyvää skandaalia, sitten tulivat Himalajan jäätiköiden sulamisvedet ja nyt herää kysymyksiä ilmastonmuutoksen vaikutuksista Amazonin luontoon.
Tutkimukset ovat osoittaneet, että ainakin 20:ssä IPCC:n raportin kohdassa viitataan World Wildlife -rahaston tai Greenpeace-järjestön raportteihin, joille ei ole suoritettu vertaisarviointia. Tämä ei ole tiedettä. Tarvitaan vankkaa, ulkopuolisten asiantuntijoiden oikeaksi vahvistamaa tieteellistä näyttöä, ei lausuntoja ilmastonmuutosta omiin tarkoitusperiinsä käyttäviltä painostusryhmiltä tai poliitikoilta, jotka käyttävät ilmastonmuutosta hyväksi oikeuttaakseen Euroopan unionin olemassaolon.
Haluaisin kysyä, eikö nyt olisi aika pysähtyä, tehdä tilannearvio ja miettiä, millaisia vaikutuksia koituu porskuttamisesta eteenpäin turvautumalla politiikkoihin, jotka saattavat vahingoittaa talouksia, johtaa työpaikkojen menetyksiin tai joista mahdollisesti seuraa energia-alan kaaos.
Andrew Henry William Brons
(EN) Saatte vielä havaita, että East Anglian yliopistolta vuodetuista sähköposteista käy ilmi, että ihmisen aiheuttaman ilmastonmuutoshypoteesin kannattajat ovat manipuloineet historiallisia lämpötilamuutoksia valitsemalla vertailuvuodet subjektiivisesti. Tempun avulla on tarkoitus peitellä lämpötilan viimeaikaista laskemista ja painaa villaisella keskiajan lämpökausiin liittyvä ongelma. Sähköposteista paljastuu myös, että hypoteesiin epäillen suhtautuvat tutkijat on suljettu vertaisarviointiprosessien ulkopuolelle, jotta tutkimukseen liittyvät puutteet eivät päätyisi julkisen tarkastelun kohteeksi.
Voiko hypoteesi, joka perustuu tietojen peukalointiin, toimia perusteena, jonka avulla voidaan oikeuttaa valtavat menoerät ja sulkea tehtaita, kuten Corus-yhtiön tehdas Middlesbrough'n kaupungissa? Euroopan unioni maksaa mittavia avustuksia ympäristöpainostusryhmille, jotka ovat valmiita neuvomaan EU:ta noudattamaan politiikkaa, johon se on jo valmiiksi sitoutunut. Onko Euroopan unionin sopivaa käyttää julkisia varoja painostusryhmien tukemiseen? Näin tuhlataan julkista rahaa, tuetaan Euroopan unionin politiikkoja vilpillisesti ja vaarannetaan kampanjoivien organisaatioiden riippumattomuus.
Karl-Heinz Florenz
(DE) Toivotan teidät mitä lämpimimmin tervetulleeksi tähän parlamenttiin. Mielestäni luottamuspula Kööpenhaminassa oli yksi keskeisistä ongelmista. Se voi teoriassa jatkua niin maailmanlaajuisesti kuin myös Euroopan unionin sisällä. Kysymykseni kuuluu seuraavasti: mitä tapahtuu välineille, jotka hyväksyimme viime vuonna? Päästökauppajärjestelmä aiheuttaa minulle päänvaivaa, koska en ole aivan varma, miten komissio nyt Kööpenhaminan päätöksen perusteella toimii, esimerkiksi vertailuarvojen osalta, mutta myös hiilivuodon.
Esitän toisen kysymykseni. Ranskan hallitus on tehnyt ehdotuksen kehitysmaista tulevien maahantuojien sisällyttämisestä päästökauppajärjestelmään markkinoiden kasvattamiseksi ja sen mahdollistamiseksi, että kyseiset valtiot voivat osallistua järjestelmään. Onko teillä mielipidettä tähän?
Connie Hedegaard
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, vastaan ensiksi kahdelle miesjäsenelle, jotka ottivat esiin IPCC:hen liittyvän kysymyksen.
Ensinnäkin, en ole täällä edustamassa IPCC:tä. Olen varma, että siellä olevat ihmiset osaavat kyllä hoitaa puhumisen itsekin.
Kun kuulen kysymyksen "eikö olisi aika pysähtyä?", minun on pakko sanoa, että kansainväliset ilmastoneuvottelut ovat monella tapaa olleet jo pitkän aikaa jäissä. Tältä osin kaivataan uskoakseni yhä merkittävää edistymistä. En vain ymmärrä, miksi muutaman vuodon takia halutaan epäillä koko hanketta. En näe asiaa samoin. Olen poliitikko. En osaa arvioida tiedemiesten työtä, mutta osaan käyttää tervettä järkeä ja lukea heidän tekemänsä keskeiset päätelmät ja ymmärrän, mitkä ovat tosiasiat edessämme. Osaan itse punnita, haluanko ottaa riskin olla tekemättä mitään ja kantaa siihen mahdollisesti liittyvät hyvin mittavat seuraamukset - vai yritänkö sen sijaan vastata haasteeseen.
Se mitä yksinkertaisesti en pysty ymmärtämään, on se, että ilmastokysymykseen skeptisesti suhtautuvat eivät käsitä, että planeetta, jonka väestö käsittää kohta lähes yhdeksän miljardia ihmistä tai enemmänkin tämän vuosisadan puoliväliin mennessä, hyötyy joka tapauksessa siitä, että energiatehokkuus ja resurssien tehokas käyttö lisääntyvät selvästi.
Juuri tässä meillä olisi oltava yhteinen perusta mitä välineisiin tulee, koska tästä koituu joka tapauksessa hyötyä ympäristölle, tästä koituu hyötyä kansalaisillemme ja tästä koituu hyötyä talouksillemme. Muuttuminen erittäin energiatehokkaaksi on hyödyksi myös yritystoiminnalle, kun energiasta tulee tulevaisuudessa vieläkin kalliimpaa. Tällä on todellista merkitystä maailmassa, jossa resursseista kamppaillaan. Näin ollen en yksinkertaisesti vain ymmärrä, miksi asiaa ei voisi lähestyä samalla tavalla tästäkin näkökulmasta.
Hyvä jäsen Florenz, mitäkö teemme päästökauppajärjestelmään liittyvien välineiden osalta? Kuten jo mainittiin, hiilivuodosta julkaistaan analyysi ennen kesää ja vertailuarvojen osalta jatkamme työtä niiden hyväksi. Päästökauppajärjestelmässä riittää vielä monin paikoin hiomista. Olen myös sitä mieltä, että meidän olisi edelleen työskenneltävä edes jonkinlaisia kaupankäyntiin liittyviä järjestelmiä suunnittelevien muiden osapuolten kanssa ympäri maailmaa.
Olen edelleen sitä mieltä, että tämä on kaikkein tehokkain tapa pyrkiä sääntelemään asiaa, mutta toisaalta on tietenkin hyvin tärkeää, että oma järjestelmämme on valmis ja käytössä ja että se toimii mahdollisimman tehokkaasti ja yritysystävällisesti, jotta muutkin näkevät, että se tosiaan toimii ja että lopulta se hyödyttää myös heidän mahdollisuuksiaan innovaatioiden tekemiseen.
Jo Leinen
(DE) Lämpimästi tervetuloa parlamenttiin, arvoisa komission jäsen. Kirjoitin parlamentin puhemiehelle kirjeen kertoakseni hänelle, että ilmastonsuojelu on kaikkien tämän parlamentin valtuuskuntien asialistalla keskustellessamme kumppaneidemme kanssa eri puolilla maailmaa. Meidän on löydettävä toisenlainen mekanismi, jotta tämä tieto ja nämä tulokset saadaan yhdistettyä matkoihinne eri puolille maailmaa siten, että me täällä Brysselissä tai Strasbourgissa tiedämme täsmälleen, missä mennään.
Olen melkoisen huolissani siitä, että ilmastoneuvottelut saattavat kokea saman kohtalon kuin Dohan neuvottelut, joita lykätään vuosi toisensa jälkeen. Tämän vuoksi kysymys kuuluu, mikä on suunnitelma B, jonka avulla mahdollisesti saavutetaan tuloksia edes joillakin osa-alueilla? Minulla on myös Kioton pöytäkirjaa koskeva kysymys. Eräs Bangkokissa tekemistämme strategisista virheistä oli sen vaikutelman antaminen, että olisimme luopumassa pöytäkirjasta. Mitä tapahtuu, jos hyväksymme jotakin vasta vuonna 2011 tai 2012? Mikä on Kioton pöytäkirjan tulevaisuus?
Frédérique Ries
(FR) Arvoisa puhemies, haluan toivottaa komission jäsen Hedegaardin tervetulleeksi istuntosaliimme. Arvoisa komission jäsen, olen ilahtunut voidessani toivottaa teidät tervetulleeksi ensimmäiseen esiintymiseenne ja voidessani toistaa sen, mitä sanoin teille kuulemistilaisuudessanne, sekä voidessani kiittää teitä innostuksesta, jota tuotte keskusteluihimme toimiessanne eräänlaisena ilmastodiplomatian keulakuvana parlamenttimme tietysti jatkuvasti tukiessa teitä tehtävässänne.
Olen vakuuttunut, että Euroopan on omaksuttava hyökkäävämpi asenne, että sen on näytettävä aseensa pikemminkin kuin aikomuksensa. Kysymykseni, johon teidän on helppo vastata, on jokseenkin samanlainen kuin se, jonka ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan puheenjohtaja esitti, sillä minäkin olen vakuuttunut siitä, että Euroopan on vastedes varmistettava, että ilmastoulottuvuus sisällytetään kaikkiin sen kolmansien maiden kanssa tekemiin kauppasopimuksiin, yhdessä eurooppalaisen hiiliveron kanssa, jos tämä on ainoa kieli, jota ne, jotka kieltäytyvät käsittämästä haasteen mittavuutta, kykenevät ymmärtämään.
Minulla on esittää toinenkin kysymys, joka saattaa olla hieman mullistavampi - ehdotus, joka joka tapauksessa vaatii teiltä vastausta: Eivätkö Euroopan parlamentti, komissio ja muut toimielimet voisi näyttää esimerkkiä julistautumalla hiilineutraaleiksi, toisin sanoen eivätkö ne voisi hyvittää hiilidioksidipäästönsä ja kattaa ainakin - vaikka kyse on vain yhdestä asiaan liittyvästä ilmiöstä - ympäristökulut, joita matkoistamme Strasbourgiin aiheutuu?
Claude Turmes
(EN) Arvoisa puhemies, ensinnäkin, luullakseni mekin odotamme kovin vaikutustenarviointia, josta on puhe. Olemme jotakuinkin varmoja siitä, että 30 prosenttia on hyväksi Euroopan taloudelle ja myös kilpailtaessa vihreästä teknologiasta.
Minulla on kaksi kysymystä, hyvä komission jäsen; ensimmäinen koskee pikastarttirahaa. Millaista yhteistyötä teette komission jäsen Piebalgsin kanssa taataksenne varmasti, että raha käytetään tehokkuuteen, uusiutuviin energialähteisiin ja alueellisesti toteutettavaan hajautettuun energiantuotantoon ja että tähän kaikkeen liitetään myös energiaköyhyys? Toinen kysymys kuuluu, kuinka saatte suuret eurooppalaiset kaupungit ja edistykselliset alueet mukaan peliin myös kansainvälisesti? Olin todella pettynyt, että viimeviikkoisessa EU 2020 -asiakirjassa kaupunkeja ja alueita ei käytännöllisesti katsoen näy lainkaan. Kuinka uskallamme edes kuvitella vievämme Eurooppaa eteenpäin, kun kansalaisten omat alueet Euroopassa jätetään huomiotta, samoin kuin niiden mahdollinen kansainvälinen merkitys?
Connie Hedegaard
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, ensinnäkin vastauksena jäsen Leinenille, mielestäni on erittäin hyvä ajatus, että aina kun valtuuskunnat lähtevät matkaan, teillä on aikaa ja myös halua ottaa ilmasto asialistalle. Tämä on hyvin tärkeää, ja voisi olla erittäin hyödyllistä vertailla kokemuksia siten, että kun te saatte jotakin tietoonne jossakin maassa ja minä saan tietoa kuukautta myöhemmin, järjestämme silloin tällöin yhteisen tapaamisen ja vertailemme tietojamme, jolloin voimme todella rakentaa jotain sen tiedon varaan, jota kumpikin saamme tahollamme.
Vaara päätyä jonkinlaiseen Dohan kaltaiseen prosessiin oli nimenomaan se syy, minkä vuoksi turvauduimme Kööpenhaminan kohdalla melkoiseen painostukseen pyrkiessämme tekemään kaikkemme samanlaisen tilanteen välttämiseksi. Olette myös oikeassa siinä, että nyt se on vaarallista: jos emme kerran onnistuneet Kööpenhaminassa, onko syytä jatkaa ikuisesti samoin konstein? Tämän vuoksi haluaisin nähdä tiekartan, jossa jokaista tapahtumaa varten on määritelty selkeästi kulloinkin ratkaistavat kysymykset ja tarkka päivämäärä, mihin mennessä tuloksia on saatava aikaan. Minusta tämä on erittäin hyvä ajatus.
Viimeinen kysymys koski Kioton pöytäkirjaa ja Kioton pöytäkirjan jatkoa. Me kaikki tiedämme, että Kioton pöytäkirjaan liittyy ongelmia. Me kaikki tiedämme, että monet valtiot eivät halua olla siinä ja kaikissa näissä haasteissa osallisina. Loppujen lopuksi se on haaste myös Euroopan unionille. Me emme voi olla ainoina osallisina Kioton pöytäkirjassa. Mielestäni on hyvin tärkeää, että Eurooppa vähitellen oppii olemaan kantamatta syyllisyyttä asioista, joista meitä ei voi syyttää.
Kun kyse on Kioton pöytäkirjasta, me emme ole ongelmana. Me ryhdyimme toimiin kaikkia muita ennen. Olemme ryhtyneet toimiin ja lunastaneet viralliset lupauksemme ensimmäisellä ajanjaksolla 2008-2012. Ongelma ei tässä yhteydessä ole EU. Ongelmana ovat ihan toiset osapuolet ja niiden on selvitettävä, kaipaavatko ne vaihtoehtoa, jos sellainen löytyy, vai miten ne aikovat pärjätä jatkossa, toisella velvoitekaudella.
Näin ollen kyseessä on avoin kysymys, josta meidän on keskusteltava, mutta kuten Chris Davies jo totesi, olemme riippuvaisia siitä, mitä muut osapuolet tekevät. Varovaisuus on tarpeen. Miksi meidän pitäisi ottaa vastuu Kioton pöytäkirjan kuoppaamisesta? Me olemme täyttäneet Kioton pöytäkirjan mukaiset lupauksemme, joten joskus meidän eurooppalaisten olisi osattava paremmin olla ottamatta syytä niskoillemme tilanteessa, jossa sopisi paremmin syyttää muita.
Mitä tulee toimielimiin liittyvään ehdotukseen, voin todeta ottaneeni kysymyksen jo esiin omassa kabinetissani. Se on minusta luonnollinen asia. Haluaisin kovasti tehdä yhteistyötä parlamentin kanssa. Jos te hoidatte parlamentin, minä otan komission hoitaakseni. Mielestäni tämä on järkeenkäypää kansalaisten kannalta.
Claude Turmesille totean pikastartista ja siitä, miten voin tehdä yhteistyötä komission jäsen Piebalgsin kanssa, että tiedonanto on laadittu yhdessä hänen kanssaan. Hän on osallistunut työhön, koska tiedämme, miten tärkeää on pyrkiä yhteistyöhön myös tämän asiakokonaisuuden osalta ja että yhteistyötä voidaan hyödyntää hyvin myönteisellä tavalla. Meillä kahdella komission jäsenellä on siis jo tämäntyyppistä keskustelua.
Ymmärrän suuria kaupunkeja koskevan näkemyksenne. Mielestäni C40 ja monet muut aloitteet ovat erittäin hyviä, ja olette oikeassa myös siinä, että suuri osa päästöistä liittyy kaupunkeihin ja elämäntapaan kaupungeissa. Haasteena on, että suunnittelusta ja muista välineistä, joiden avulla näitä kysymyksiä voidaan oikeasti käsitellä, vastaavat suurelta osin jäsenvaltiot, mutta olen kanssanne samaa mieltä, ja olen myös tehnyt yhteistyötä joidenkin tärkeimpien kaupunkien kanssa jo ennen Kööpenhaminaa. Tämä on näkökohta, joka meidän on syytä pitää mielessämme pyrkiessämme kehittelemään ajatusta eteenpäin. Lisäksi, kun kyse on esimerkiksi liikenteestä ja liikenteen hiilidioksidipäästöjen vähentämisestä, on sanomattakin selvää, että suuret kaupungit ovat avainasemassa ratkaisuja haettaessa.
Maria da Graça Carvalho
(PT) Arvoisa komission jäsen, Kööpenhaminan konferenssi osoitti, että osapuolten seuraavaa kokousta (COP) varten on tarpeen valmistautua, ei ainoastaan sisäisesti, maailmanlaajuisesti ja teknisesti, vaan myös poliittisella tasolla. Sisäisesti Euroopan tehtävänä on energia- ja ilmastopaketin täytäntöönpano ja investoiminen puhtaaseen teknologiaan, tieteelliseen tutkimukseen ja energiatehokkuuteen.
Esimerkillä johtaminen on ehdoton vaatimus, mutta pelkästään se ei riitä, kuten Kööpenhaminassa kävi selväksi. Tämän vuoksi on välttämätöntä kehittää ja edistää diplomaattista puolta ja käyttää Lissabonin sopimuksen tarjoamia mahdollisuuksia, jotta tietä kohti seuraavaa ilmastokokousta voidaan pohjustaa kunnianhimoisesti, yhdellä äänellä puhuen ja luoden strategisia yhteyksiä niihin, jotka ovat mahdollisia liittolaisiamme tässä asiassa, kuten esimerkiksi Afrikan; Karibian ja Tyynenmeren valtiot.
Lisäksi on tärkeää ottaa ilmastonmuutos aiheeksi kaikissa huippukokouksissa ja korkean tason tapaamisissa. Tahtoisin tiedustella komissiolta ja komission jäseneltä, minkälaista edistymistä näissä poliittisissa neuvotteluissa on tapahtunut.
Dan Jørgensen
(DA) Arvoisa puhemies, tervetuloa, komission jäsen Hedegaard. Olette tuonut esiin paljon hyviä asioita ja tiedonantoon sisältyy paljon hyvää. Aion keskittyä asioihin, joista en ole samaa mieltä.
Olen vahvasti eri mieltä strategiasta, joka perustuu jo tässä varhaisessa vaiheessa sen hyväksymiseen, että emme saa sopimusta aikaan Meksikossa. Kysymykseni teille kuuluu tämän vuoksi, onko kyse asiasta, jonka olette yksinkertaisesti vain päättänyt vai onko kyse saamastanne toimeksiannosta - ja jos näin on, keneltä te tämän toimeksiannon saitte? Valtionpäämiehiltäkö? Vai onko kyse yhteispäätösmenettelystä vai mistä? Toivon, että tätä strategiaa voidaan tarkistaa. Mitä auttaa kysyä "mitä jos käy niin, että asiaa lähdetään vahvasti ajamaan ja odotukset ovat korkealla, ja tulosta ei synny - miten selittäisimme kaksi fiaskoa?" Kuulkaahan nyt, teidän ei tarvitse kantaa huolta tästä asiasta. Yhdysvallat ja Kiina ja muut valtiot huolehtivat varmasti siitä, että Meksikon osalta ei ole suuria odotuksia. EU:n tehtävänä ei pitäisi olla odotusten hillitseminen - EU:n pitäisi nostaa odotuksia. Jos sanomme ennen kuin kokous on edes alkanut, että kuulkaas, olemme valmiit hyväksymään, että erityisen merkittävää sopimusta ei saada aikaan tai jotain muuta vastaavaa, niin silloin torjutaan kaikki onnistumisen mahdollisuudet ennen kuin on edes päästy alkuun. Näin lähtökohdat pannaan kokonaan uusiksi, eikä sopimus siitä ainakaan parane.
Holger Krahmer
(DE) Arvoisa komission jäsen, minulla on teille kaksi kysymystä.
Ensinnäkin, asiakirjastanne näyttää puuttuvan analyysi siitä, mikä on Euroopan neuvotteluasema kansainvälisellä tasolla. Olemmeko todella ottaneet huomioon sen tosiseikan, että Euroopan merkitys ilmastopolitiikassa on vähentynyt? Olemmeko huomioineet sen, että poliittinen ja taloudellinen painoarvo maailmassa on siirtynyt selkeästi Aasian suuntaan? Olemmeko mahdollisesti täysin yliarvioineet omat vaikutusmahdollisuutemme asiassa?
Toiseksi, asiakirjanne on hämmästyttävä. Niihin kahteentoista sivuun, jotka on täytetty laidasta laitaan, ei sisälly yhtään viittausta ilmastonmuutospaneeliin. Onko kyse hienovaraisesta yrityksestä ottaa etäisyyttä tähän elimeen? Haluan muistuttaa teitä siitä, että paneeli on ollut perustana kaikille poliittisille päätöksille, jotka liittyvät meidän viime vuosina täällä laatimiimme direktiiveihin. Eikö olisi aika vaatia laajapohjaista tieteellistä lähestymistapaa, jonka avulla saamme todellisia tieteellisiä lausuntoja poliittisten sijaan?
Connie Hedegaard
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, vastaukseni jälkimmäiseen ilmastonmuutospaneeliin liittyvään kysymykseen on aivan selkeä "ei". Jos haluaisin ottaa etäisyyttä kaikkeen, mitä tähän paperiin ei sisälly, ottaisin etäisyyttä aika moneenkin asiaan. Kyse on yrityksestä pitää itsestään selvänä sitä, että olemme haasteen edessä, että meidän on ratkaistava se, ja että EU:n on otettava johto käsiinsä sen osalta, miten tilanne ratkaistaan. Tällainen ajattelumalli asiakirjan takana on.
En ole samaa mieltä siitä, että EU:lla ei ole vaikutusvaltaa kansainvälisten neuvottelujen osalta. Olette aivan oikeassa siinä, ettei meillä ole yhtä paljon vaikutusvaltaa kuin haluaisimme, siten että voisimme vain sanella, mitä milloinkin tapahtuu. Olemme riippuvaisia muista.
Kööpenhaminassa koimme kuitenkin jotain aivan uutta: kun aiemmin EU:lla oli usein vain muutama kumppani kansainvälisiin neuvotteluihin mentäessä ja pyrittäessä saamaan jotain aikaan, tällä kertaa johtajat, jotka edustivat yli 80 prosenttia maailmalaajuisista päästöistä, lupasivat Kööpenhaminassa, että tästä lähtien he pysyisivät myös ruodussa. Tämä muuttaa merkittävästi koko asetelmaa. Haluan muistuttaa teitä siitä, että kehittyvien talouksien saaminen ruotuun ja kantamaan osavastuunsa on ollut Euroopan ensisijainen tavoite jo vuosien ajan, ja tämä saavutettiin nyt Kööpenhaminassa.
Jäsen Carvalholle haluan todeta seuraavan: kyllä, olen mitä suurimmassa määrin samaa mieltä siitä, että meidän olisi valmistauduttava sekä teknisesti että poliittisesti ja että se olisi tehtävä paremmin, ei ainakaan siten, että tullessamme neuvottelupöytään ainoastaan toteamme ykskantaan, mitä haluamme, ja seuraavaksi, kaikkien muiden ollessa kanssamme eri mieltä, emme oikein tiedä mitä tehdä, koska olemme käyttäneet kaiken energiamme yrittäessämme päästä yksimielisyyteen hyvin tiukasta ja yksityiskohtaisesti muotoillusta kannasta. Meidän olisi oltava joustavampia tavassamme neuvotella.
(DA) ...ja lopuksi osoitan seuraavat sanani Dan Jørgensenille: en tietenkään usko, ettei meidän pitäisi pyrkiä sopimukseen Meksikossa. Kyse on siitä, uskommeko saavamme Meksikossa läpi kaikki yksityiskohdat, mukaan luettuna sopimuksen muoto. Tämä on huolenaiheeni. Jos asiaa tarkastellaan näillä ehdoin, uskon, että lisäämme Yhdysvaltoihin ja Kiinaan ja muihin valtioihin kohdistuvia paineita nimenomaan sanomalla, että meillä on oltava hyvin selkeät pyrkimykset ja että Cancunissa on saatava aikaan hyvin täsmällisiä tuloksia. Emme voi vain siirtää asiaa eteenpäin.
Yritän tehdä vastaan hangoittelijoille vaikeaksi olla saamatta tuloksia aikaan Meksikossa. Uskon, että jos haluamme saada tulosta aikaan, meidän on varmistettava, ettemme keskity liiaksi oikeudelliseen muotoon, koska se voisi hyvinkin estää pääsemästä sopimukseen varsinaisesta sisällöstä. Huomioitavia tekijöitä on paljon - Mitä ajattelemme? Mitä meille kerrotaan? Millaiseen sovintoon uskomme Yhdysvaltain olevan valmis vain kolme viikkoa sen jälkeen, kun maassa on pidetty välivaalit? Esimerkiksi nämä kysymykset on otettava huomioon. Monet tekijät vaikuttavat tilanteeseen, mutta uskon, että jäsen Jørgensen tuntee minut riittävän hyvin käsittääkseen, että kyse ei ole siitä, että meidän ei mielestäni pitäisi olla kunnianhimoisia Meksikossa. Meidän on vain yritettävä määritellä, mitä voimme enimmillään saavuttaa Meksikossa. Tämä on keskeistä strategiassa, jota olen yrittänyt esitellä täällä tänään.
Puhemies
(DE) - Hyvät kollegat, ilman puheenvuoroa jääneitä jäseniä on enemmän kuin niitä, jotka ovat puheenvuoron käyttäneet. Aikaa ei ollut tarpeeksi. Toivon, että ymmärrätte tämän. Kiitän teitä kaikkia tästä asiallisesta keskustelusta. Kiitos, arvoisa komission jäsen. Toivon, että tapaamme useammin täällä täysistunnossa. Olen varma siitä, että näin tapahtuu.
Keskustelu on päättynyt.
Kirjalliset lausumat (työjärjestyksen 149 artikla)
Sebastian Valentin Bodu  
EU:lla on kaikki mahdollisuudet toimia tiennäyttäjänä ryhdyttäessä toimiin hiilidioksidipäästöjen vähentämiseksi. Kööpenhaminan kokouksesta monille jäi kenties pettymyksen tunne sen vuoksi, että jotkut osanottajista jättivät sitoutumatta mihinkään tarkkoihin ilmastonmuutoksen ehkäisemiseen liittyviin tavoitteisiin. Intia ja Kiina ovat viime aikoina lähettäneet YK:lle viestejä, jotka todistavat niiden päättäväisyydestä saavuttaa tavoitteet, joihin sitouduttiin Kööpenhaminan sitoumuksessa, vaikka sopimus jäikin epämääräiseksi. Tämä on tärkeä signaali, ja EU voi tarttua tilaisuuteen maailmanlaajuisesti ja tuoda kaikki valtiot takaisin saman pöydän ääreen, etenkin Aasian valtiot, joiden teollisuuskapasiteetti kasvaa joka kuukausi. Ilmastonmuutos on tosiasia, aivan samoin kuin on varmaa, että saasteet kiihdyttävät sitä. Tämä oikeuttaa EU:n pyrkimykset näyttää omien toimiensa avulla esimerkkiä siitä, miten saasteita vähennetään. On selvää, että tavoitteemme tulla maailman vähiten saastuneeksi alueeksi voi ainoastaan hyödyttää meitä. Tästä seuraa paljon muutakin hyötyä kuin vain välitön, puhtaamman ympäristön tuoma hyöty. Kurssin kääntäminen Euroopassa kohti vihreää taloutta ja teollisuutta luo työpaikkoja, avaa uusia tutkimusväyliä ja sokerina pohjalla leikkaa lisäksi jokaisen valtion menoja.
João Ferreira  
Eri valtioiden on jaettava vastuu maapallon ilmakehän suojelemista, mutta on myös selvää, että on kaksi eri asiaa, miten kukin näistä valtioista on vaikuttanut ilmakehään aikojen kuluessa ja mikä niiden vaikutus tänä päivänä on, mikä tarkoittaa sitä, että niiden velvoitteissakin on oltava eroja, jotta jonkinlaiset oikeudenmukaisuuden periaatteet toteutuisivat. Tämän lisäksi, samaisten oikeudenmukaisuuteen liittyvien syiden vuoksi, kun määritellään kunkin valtion vastuuta maailmanlaajuisten päästöjen vähentämispyrkimysten osalta, on otettava huomioon kunkin valtion väestöluku. Kiinan päästöt henkeä kohti ovat nykyisin neljä kertaa pienemmät kuin Yhdysvaltojen ja noin puolet EU:n keskiarvosta. Intian päästöt ovat noin kymmenesosa EU:n keskimääräisistä päästöistä ja kaksikymmentä kertaa pienemmät kuin Yhdysvaltojen päästöt. Tällä hetkellä Intiassa noin 500 miljoonaa ihmistä (suunnilleen saman verran kuin EU:n väkiluku) on ilman sähköä. Tämän vuoksi yritykset syyttää näitä valtioita Kööpenhaminan kokouksen epäonnistumisesta ovat järjettömiä ja epäoikeudenmukaisia, puhumattakaan siitä, miten naurettavaa tämän parlamentin antamassa päätöslauselmassa on syyttää Latinalaisen Amerikan ALBA-maita. Tällainen asenne saa oikeutuksensa ainoastaan puhtaan poliittisesta ryhmäkuntaisuudesta, joka kaivaa maata sen alta, mitä Kööpenhaminassa oikeasti tapahtui.
Adam Gierek  
Euroopan komission ja sen puheenjohtajan erittäin sinnikkäässä, jo vuosia jatkuneessa lobbauksessa "kunnianhimoisen" ilmasto- ja energiapolitiikan puolesta ei ole kyse mistään muusta kuin yrityksestä tuhota EU:n teollisuus. Tämä politiikka on tulosta joko piittaamattomuudesta, jota hallitustenvälinen ilmastonmuutospaneeli vielä lisää, tai pelkästä tyhmyydestä, tai sitten myös äärimmäisestä kyynisyydestä, joka johtaa talouden sabotointiin. On valitettavaa, että vasemmistoa edustavat jäsenet eivät ole käsittäneet, että kyse ei ole muusta kuin heille viritetystä ansasta, koska suurin osa päästökaupan kannattajista haalitaan niiden joukosta, jotka ovat jo aiheuttaneet yhden kriisin. Tällä kertaa "rahoituskuplasta" tulee merkittävästi suurempi. Vahinko, jota tästä itsetuhoisesta politiikasta on jo aiheutunut, on mittavaa, etenkin omassa kotimaassani Puolassa. Me emme tarvitse sotaa. On helpompi tuhota valtio kuin jälleenrakentaa se. Vetoan komissioon - tulkaa järkiinne, koska se mitä teette ei ole ainoastaan euroopanvastaista, vaan ihmiskunnan vastaista. Se mitä tarvitaan, on ilmasto- ja energiapaketin välitön tarkistus. Alkakaa tehdä töitä tämän eteen ja lakatkaa taivuttelemasta muita taloudellisen itsemurhan kannalle. Vihreä talous - kyllä, mutta se tarkoittaa tietysti materiaalin ja energian kierrätystä, sähkön ja lämmön yhteistuotantoa, lämmitysjärjestelmien uudenaikaistamista, kestävää energiaa muiden lähteiden puuttuessa, jätevesien uudelleenkäyttöä, ydinenergiaa, parempaa energiataloutta, suurempaa energiatehokkuutta ja sen sellaista. Onko hiilidioksidipäästöillä näin ollen mitään yhteyttä tällä tavalla "vihreään" talouteen? Kyllä, mutta paradoksaalisesti, kun päästöt kasvavat ... tämä riittää siis.
Eija-Riitta Korhola  
Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsen Hedegaardia siitä, että hän osoitti ymmärtävänsä ilmastopolitiikan perusdilemman: EU ei voi vähentää yksin, koska silloin eivät ainoastaan omat tuloksemme valu hukkaan vaan synnytämme riskin, että ympäristö kokonaisuutena kärsii. Jos eurooppalainen tuotanto ei pärjää Euroopassa päästökaupan korkean kustannusnousun vuoksi, ja jos näin ollen vaikkapa terästä tai paperia tuotetaan siellä missä se tehdään suuremmilla päästöillä kuin Euroopassa, päästöt kokonaisuutena kasvavat. Yksipuolinen kunnianhimo ei ole kunnianhimoa: vasta kun toimimme yhdessä samoin pelisäännöin, on helppo kiristää vyötä tuntuvasti. Pohjaksi tämä vaatii toisenlaisen ilmastostrategian, ominaispäästöjen johdonmukaisen leikkaamisen. Se on taloudellisista suhdanteista riippumatonta dekarbonisaatiota, joka palkitsee vähentäjää aina, toisin kuin nykyinen päästökauppamallimme. Muun muassa Kiina, Japani ja USA ovat kiinnostuneita tästä strategiasta, siksi EU:nkin pitäisi päivittää strategiansa vastaamaan nykytilannetta. Kysynkin, onko järkeä pitäytyä päästökaupassa vielä 2012 jälkeen, kun nyt näyttää siltä, ettei maailmalla synny sellaisia päästökauppajärjestelmiä, jotka olisivat linkitettävissä omaamme. Jollei päästöoikeuksien määräytyminen ja allokointi ole verrannollisia, on mahdotonta välttää kilpailun vääristyminen. Kun aloimme vajaat kymmenen vuotta sitten laatia päästökauppadirektiiviä, koko järjestelmää markkinoitiin meille valmistautumisena globaaliin päästökauppaan. Hankkisimme osaamista ja kokemusta. Se kokemus on totisesti tullut kalliiksi, eikä ympäristöhyöty ole millään lailla selvä. Päästövähennykset voitaisiin toteuttaa vähemmän markkinahäiriöille ja spekulaatiolle altistavalla tavalla. Katsooko komissio, että yksipuolinen jatkaminen on perusteltua?
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska  
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Hedegaard, Kööpenhaminan huippukokous, johon lähdimme ilmastonmuutosjohtajina, oli tappio ja osoitus siitä, että ainoastaan Eurooppa on kiinnostunut hiilidioksidipäästöjen rajoittamisesta. Komission jäsen Hedegaard on ilmoittanut, että huolimatta tästä fiaskosta ilmaston lämpenemisen torjunta on jatkossakin eurooppalaisen politiikan keskiössä. Olemme nyt rakentamassa uutta strategiaa ennen Meksikon huippukokousta, joten meidän on vastattava kysymykseen siitä, mikä meni vikaan, ja punnittava näkemyksiämme ja odotuksiamme, koska maailma ei ole toistaiseksi valmis hyväksymään näin mittavia rajoituksia. Minulla on tämän vuoksi komission jäsen Hedegaardille kolme kysymystä. Ensinnäkin, miten aiomme hoitaa neuvottelut ja mitä tavoitteita asetamme itsellemme, jotta Meksikon huippukokous ei pääty samalla tavalla kuin Kööpenhaminan huippukokous? Toiseksi, onko Euroopan komissio varmistanut ilmaston lämpenemistä ja jäävuorten sulamista koskevat tiedot siten, että joidenkin tutkijoiden antamat harhaanjohtavat ja valheelliset tiedot on otettu huomioon? Kolmanneksi, oletteko kanssani samaa mieltä siitä, että ilman Yhdysvaltojen, Kiinan, Venäjän ja Intian suostumista merkittäviin vähennyksiin Euroopan unionin ponnistelut menevät hukkaan ja aiheuttamamme kustannukset ovat turhia?
Bogdan Kazimierz Marcinkiewicz  
Keskeinen haaste Euroopan unionille Kööpenhaminan huippukokouksen jälkeen on saada mahdollisimman pian aikaan jotakin olennaisen tärkeää - yhteinen tiekartta Meksikossa pidettävää COP 16 -kokousta varten. Kööpenhamina on saanut meidät käsittämään, että hyvät aikeet eivät riitä. Kööpenhaminan kokouksen perusteella voimme tehdä seuraavat neljä johtopäätöstä: Ensinnäkin, Euroopan unioni ei ole täysin tehokas, jos se tyytyy ainoastaan asettamaan puitteita, joita on tarkoitus noudattaa. Euroopan olisi annettava kehitysmaille todellista tukea, joka edistää yhteisön kunnianhimoisia päästötavoitteita. Toiseksi, Euroopan unionin on, osana transatlanttista johtajuutta, käynnistettävä keskustelut Yhdysvaltojen kanssa uudelleen, samoin kuin muiden maailman johtovaltioiden kanssa. Kolmanneksi, Euroopan unionin on omaksuttava rationaalisempi lähestymistapa hiilidioksidipäästöjen vähentämisstrategian osalta, siten että samanaikaisesti pyritään vähentämään päästöjä ja välttämään korkeita mukauttamiskustannuksia. Neljänneksi, Euroopan unionin olisi tehostettava pyrkimyksiään tehokkaan vähäpäästöisen talouden rakentamiseksi. Hyvä komission jäsen Hedegaard, kysymys on yksinkertainen - ollaanko Euroopassa valmiita tällaiseen muutokseen?
Rareş-Lucian Niculescu  
Pidän hyvänä sitä, että ilmastonmuutokselle on annettu merkittävä sija komission tiedonannossa, jonka otsikko on "Eurooppa 2020 - Älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun strategia".
On kaksi tähän liittyvää seikkaa, joita on syytä korostaa. Ensinnäkin, vihreään, vähähiiliseen teknologiaan investoiminen on tärkeä väline. Investointien avulla suojellaan ympäristöä samalla kun luodaan uusia liiketoimintamahdollisuuksia ja uusia työpaikkoja. Euroopan unioni voi olla tällä alalla merkittävässä roolissa maailmanlaajuisilla markkinoilla. Toinen huomionarvoinen seikka on se, millainen merkitys "Resurssitehokas Eurooppa" -lippulaivahankkeella on. Komission jäsenvaltioille esittämä pyyntö käyttää rakennerahastoja investointeihin energiatehokkaiden julkisten rakennusten rakentamiseksi voi epäilemättä olla osa ratkaisua. Olen kuitenkin sitä mieltä, että meidän on kiinnitettävä vähintään yhtä paljon huomiota asumiseen, tarkemmin sanottuna aikoinaan rakennettuihin kollektiivisiin asuinrakennuksiin, jotka ovat joissakin jäsenvaltioissa, etenkin Itä-Euroopassa, kuluttaneet runsaasti energiaa.
Rovana Plumb  
Luulen, että olemme ottaneet Kööpenhaminan epäonnistumisesta opiksi. Osoitukseksi tästä meidän on tarkistettava strategiaamme siten, että pystymme saamaan Meksikossa aikaan oikeudellisesti sitovan sopimuksen.
Tarvitaan ripeää toimintaa, jotta aikaansaatu poliittinen sopu saadaan muutettua toiminnaksi ja kehitysmaille "pikastarttirahoitukseen" osoitettuja 7,2 miljardia euroa voidaan alkaa hyödyntää.
EU on tehnyt tiettäväksi toiveensa, että se liitettäisiin sitoumukseen, ja se on asiasta ilmoituksen antamalla tehnyt yksipuolisen sitoumuksen vähentää EU:n kokonaispäästöjä 20 prosentilla verrattuna vuoden 1990 tasoon, ja lisäksi se on tehnyt ehdollisen tarjouksen vähennystavoitteen nostamisesta 30 prosenttiin, jos muut keskeiset päästöjen aiheuttajat suostuvat myös osallistumaan vastaavalla osuudella maailmanlaajuisiin pyrkimyksiin päästöjen leikkaamiseksi.
Helmikuun 18. päivään mennessä 40 valtiota on julkistanut vähennyssuunnitelmansa ja 100 valtiota on liittynyt sitoumukseen, mutta tämä ei riitä.
Kehotan korkeaa edustajaa ja ilmastonmuutoksen torjunnasta vastaavaa komission jäsentä esittelemään nopeasti ilmastodiplomatiaa koskevan strategian ja EU:n jäsenvaltioita sisällyttämään ilmastonmuutospolitiikat kaikkiin kahdenvälisiin ja monenvälisiin kumppanuuksiin, jotta tämä keskeinen tavoite saavutettaisiin.
Strategisiin kumppanuuksiin ilmastonmuutoksen torjumiseksi on otettava mukaan kansalaisjärjestöt ja kansalaisyhteiskunta.
Daciana Octavia Sârbu  
Huolimatta Kööpenhaminan pettymyksestä, hyvääkin edistystä saatiin aikaan, mukaan luettuna lyhytaikainen rahoitus, jonka varmistimme kehitysmaille. Näin ei ainoastaan tarjota konkreettista apua paikan päällä, vaan autetaan myös rakentamaan luottamusta Kööpenhaminassa eri leireihin jakautuneiden kumppanien välille.
Tulevien kuukausien ja vuosien aikana meidän on osoitettava kehitysmaille, että kunnioitamme sitoumuksiamme mukauttamis- ja hillitsemistoimien rahoittamiseksi, ja meidän on oltava varmoja, että varat käytetään parhaalla mahdollisella tavalla kyseisten maiden tavoitteiden saavuttamiseksi.
Kööpenhaminassa saavutettiin myös merkittävää edistymistä mittaamisen, raportoinnin ja todentamisen osalta. Nämä linkittyvät suoraan luottamuksen rakentamiseen, koska tällainen järjestelmä auttaa näkemään, että kaikki tekevät osansa, ja tekee mahdolliseksi määritellä, kuinka tehokkaita politiikkamme ovat ja kuinka niitä olisi muokattava tulevaisuudessa. Euroopan unionin on jatkettava päästökauppajärjestelmänsä ja muiden aloitteidensa, kuten rakennusten energian vähentäminen, panemista täytäntöön. Meidän on saavutettava päästötavoitteemme ja näytettävä, kuinka me kaikki voimme hyötyä energian säästämisestä. Paras tapa saada muut seuraamaan perässä on tarjota onnistunut esimerkki sellaisesta päästövähennyspolitiikasta, joka kääntyy tavallisten ihmisten hyödyksi.
