Darba laika organizēšanas aspekti (debates) 
Priekšsēdētāja
Nākamais punkts ir Parlamenta delegācijas Samierināšanas komitejā vadītājas paziņojums par darba laika organizēšanu
Mechtild Rothe
Eiropas Parlamenta delegācijas Samierināšanas komitejā vadītāja. - (DE) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, kā jūs zināt, samierināšanas procedūra attiecībā uz direktīvu par darba laika organizēšanu beidzās neveiksmīgi. Šajā gadījumā Reglamenta 65. panta 5. punkts paredz, ka EP delegācijas Samierināšanas komitejā vadītājs sniedz paziņojums plenārsēdē. Tādēļ es tagad sniegšu īsu paziņojumu par to sarunu norisi, kas risinātas saistībā ar Darba laika direktīvu.
Pēc vairākiem trialogiem un trim Samierināšanas komitejas sesijām, pēdējā sesijā drīz pēc pusnakts un īsi pirms termiņa beigām kļuva skaidrs, ka vienošanos panākt neizdosies. Pirms tam Eiropas Parlamenta delegācija bija balsojusi, ar acīmredzamu vairākumu, proti, 15 deputātiem balsojot "par”, nevienam nebalsojot "pret” un pieciem deputātiem atturoties, tādējādi iebilstot pret pēdējo Komisijas samierināšanas mēģinājumu. Šis priekšlikums kā patiesa kompromisa pamats netika pieņemts. Tajā pašā laikā to noraidīja arī Pastāvīgo pārstāvju komiteja, kuras sanāksme notika blakus telpā. Samierināšanas komitejas abi līdzpriekšsēdētāji 2009. gada 29. aprīļa vēstulē informēja Parlamentu un Ministru Padomi, ka EK līguma 251. panta 5. punktā noteiktajā termiņā nebija iespējams panākt vienošanos par kopīgu dokumentu.
Man ir ļoti žēl, ka abām iestādēm neizdevās atrast kopsaucēju. Tomēr, ja runājam par tiem trīs punktiem, par kuriem nesaskaņas saglabājās līdz pat beigām - atteikums, kas dod tiesības neievērot nedēļas darba laiku, nosacījumi par dežūras laiku un iespēja vienam darbiniekam slēgt vairākus līgumus - nostājas bija tik dažādas, ka nebija iespējas panākt tādu vienošanos, kas būtu saderīga ar Eiropas Parlamenta 2008. gada 17. decembra rezolūciju.
Jo īpaši Padome nepiekāpās ne par mata tiesu, nemainot savu viedokli par atteikuma jautājumu. Parlaments ierosināja vairākus kompromisus, kas darba ņēmējiem sniegtu ievērojamas priekšrocības saistībā ar darba laika elastīgumu. Parlaments jo īpaši izrādīja vēlmi sadarboties attiecībā uz jautājumu par dežūras laika nosacījumiem, jo lielākā daļa dalībvalstu, šajā gadījumā - deviņas, izmanto atteikumu vienīgi saistībā ar dežūras laiku. Tomēr Padomē izveidojies bloķējošais mazākums noraidīja visus mēģinājumus ieviest atkāpi. Netika pieņemts pat ierosinājums attiecībā uz atteikuma atcelšanu.
Attiecībā uz dežūras laiku Eiropas Kopienu Tiesa ir precizējusi, ka dežūras laiks ir darba laiks. Pat neaktīvo dežūras laika daļu ne pilnībā, ne daļēji nevar uzskatīt par atpūtas laiku, kā to pieprasījusi Padome. Parlamenta delegācijai skaidrs bija arī tas, ka dežūras laiks ir nepieciešams, ja jānodrošina darba nepārtrauktība. Padome nebija gatava pieņemt šādu ierobežojumu. Ko mēs panākam šādā gadījumā? Ja oficiants sēž tukšā restorānā, tas skaitās kā neaktīvs dežūras laiks, kas, protams, tiks novērtēts atšķirīgi. Taču tā tas nedrīkst būt! Izmantojot elastīgu pieeju, Parlaments arī atbalstīja priekšlikumu par maksimālo darba laiku, kas ir 48 stundas un piemērojams attiecībā uz darba ņēmēju, nevis attiecībā uz līgumu. Šajā gadījumā mēs pat nevarējām vienoties par šo apsvērumā minēto principu.
Parlamenta delegācijai bija skaidrs, ka labāk izvēlēties nevienoties, nevis sliktu kompromisu, kurš tiktu panākts uz darba ņēmēju rēķina. Pirms mēs sapratām, ka mūsu pacietība ir galā, Parlaments iesniedza Padomei vairākus priekšlikumus. Tomēr Padomē bija grupa, kas nebija gatava panākt kompromisu nekādā veidā. Turklāt uzskatu, ka dažos jautājumos Komisija varēja iesniegt priekšlikumus, kas piedāvātu ieviest līdzsvaru starp Padomes un Parlamenta nostājām.
Savu pilnvaru laikā šis Parlamenta sastāvs koplēmuma procedūrā ir pieņēmis 389 tiesību aktus. No tiem 24 akti tika pieņemti trešajā lasījumā pēc vienprātīga balsojuma. Tas skaidri parāda, ka iestāžu starpā ir izveidojusies sadarbības kultūra. Pirmo reizi kopš Amsterdamas līguma stāšanās spēkā Samierināšanas komitejai nav izdevies panākt vienošanos attiecībā uz Darba laika direktīvu. Ceru, ka jaunais Komisijas sastāvs ļoti drīz iesniegs jaunu priekšlikumu, kas, es ceru, ļaus panākt vienošanos.
Visbeidzot es īpaši vēlētos pateikties Samierināšanas komitejas sekretariātam par izcilo sagatavošanas darbu.
Michal SEDLÁČEK
Padomes priekšsēdētājs. - (CS) Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs, dāmas un kungi, Čehijas prezidentūras vārdā es vēlētos jūs informēt par Padomes nostāju attiecībā uz to sarunu pabeigšanu, kas saistītas ar Darba laika direktīvas pārskatīšanu. Kā jūs to noteikti zināt, Padome ir pavadījusi četrus garus gadus, apspriežot šīs direktīvas grozījumus, beigās nonākot pie kopējas nostājas par saturu, bet pirms tam ir risinātas ļoti sarežģītas sarunas.
Dalībvalstis, nobalsojot ar kvalificētu balsu vairākumu, vienojās, ka galvenais strīdus jautājums par atteikumu tiks atstāts direktīvā, tomēr tiks paredzēti stingri nosacījumi, kas noteiks ievērojami stingrāku piemērošanas kārtību. Padome, piemēram, vēlējās samazināt maksimālo nedēļas darba laiku, kurā tiek izmantots atteikums, kas dod tiesības neievērot pāreju no 78 uz 60 vai 65 darba stundām, un ierosināja aizliegt atteikumu izmantošanu, ja tiek parakstīts darba līgums, vai ierobežots periods, kura laikā darba ņēmējiem jāpiekrīt strādāt atteikuma režīmā uz laika posmu līdz vienam gadam. Padomes mērķis bija ierobežot atteikumu izmantošanu dalībvalstīs, tomēr galvenokārt tā paredzēja stiprināt to darba ņēmēju aizsardzību, kuri izmanto atteikuma iespēju. Šo direktīvas projektu Padome uzskatīja par labi līdzsvarotu dokumentu, kas sekmē darba ņēmēju aizsardzību, un cerēja, ka tas būs pieņemams arī Parlamentam, kuram vajadzēja šo dokumentu apstiprināt otrajā lasījumā.
Kopš pagājušā gada decembrī notikušā balsojuma Čehijas prezidentūra ir bijusi labi informēta par abu iestāžu atšķirīgo viedokli attiecībā uz direktīvas projektu, tomēr tā neuzskatīja, ka sarunu procedūra ir abu iestāžu cīņa par prestižu. Tā vietā prezidentūras pārstāvji ir izmantojuši pragmatisku, neideoloģisku un reālistisku pieeju, ņemot vērā faktisko situāciju Eiropas darba tirgū. Nav apstrīdams, ka patlaban atteikumu izmanto 15 no 27 ES dalībvalstīm. Kopš šī gada janvāra, kad Čehijas Republika pārņēma prezidentūras vadību, mēs esam risinājuši ļoti intensīvas sarunas visos līmeņos, cenšoties panākt kompromisu ar Parlamentu. Dalībvalstu pirmā tikšanās par šo jautājumu notika 13. janvārī Prāgā. Līdz šim ir notikušas vismaz astoņas neoficiālu trialogu kārtas, kā arī oficiālā sarunu procesa trīs kārtas. Šajā saistībā es vēlētos pateikties Komisijai, jo īpaši komisāram V. Špidla, par sniegto speciālistu palīdzību un konstruktīvo pieeju, meklējot iespējamo kompromisu attiecībā uz šo direktīvas redakciju. Padome vēlējās vienoties un panākt kompromisu par kopējo nostāju, tomēr par spīti tam vienošanās netika panākta. Pēdējo četru mēnešu laikā Čehijas prezidentūra ir bijusi ļoti aktīva un atbildīga, risinot sarunas ar Parlamentu un iesniedzot Parlamentam daudzus kompromisa risinājumus par dažādiem jautājumiem attiecībā uz šo direktīvu, lai atrastu galīgo risinājumu, kas būtu pieņemams gan Padomei, gan Parlamentam.
Šodien es varu paziņot, ka Padome ir piekāpusies vairākas reizes, lai apmierinātu Parlamenta prasības, tomēr Parlamentam ar to bijis par maz. Padome, piemēram, bija gatava atkāpties no kopējās nostājas un atbalstīt Parlamenta viedokli, kam atbilstīgi viss dežūras laiks patiešām ir darba laiks. Padome piekāpās arī debatēs par darba un ģimenes dzīves saskaņošanu attiecībā uz papildu dienas laika atpūtas nodrošināšanas termiņu un vadošo darbinieku noteikšanu, un es varētu turpināt šādu piemēru uzskaiti. Padome vēlējās vienoties ar Parlamentu par svarīgāko, proti, atteikuma, jautājumu, un bija gatava pielāgoties Parlamenta prasībām un pieņemt citus šīs iestādes priekšlikumus, piemēram, aizliegumu izmantot atteikumu pārbaudes laika periodā un maksimālā darba laika nedēļā likvidēšanu saistībā ar atteikumu, lai arī mēs, protams, jutām, ka rīkojāmies pretēji darba ņēmēju interesēm. Mēs pat bijām gatavi pieņemt ideju, kas paredzēja ieviest faktiski nostrādāto stundu reģistrāciju saistībā ar atteikumu. Tomēr Parlaments nepiekāpās pat pusē jautājumu, lai atbalstītu Padomes nostāju.
Runājot Čehijas prezidentūras vārdā, man patiesi žēl, ka Parlaments neizrādīja vēlēšanos panākt kompromisu un vienoties par pārskatīto direktīvu, kuru piecus garus gadus ir gaidījušas ne tikai dalībvalstis, bet arī ES iedzīvotāji. Vienošanās par pārskatīto direktīvu sekmētu darba ņēmēju lielāku aizsardzību, palīdzētu atrisināt problēmu saistībā ar dežūras laiku un atpūtu, kā arī radītu iespējas pakāpeniski samazināt atteikumu izmantošanu dalībvalstīs. Tomēr EP deputāti sarunu komitejā neuzklausīja šos priekšlikumus. Viņi atteicās pieņemt šos priekšlikumus un atteicās pieņemt Padomes izteiktos priekšlikumus un Komisijas piedāvātos kompromisus, tā vietā uzstājot uz savu ideoloģisko nostāju. Tā kā Parlaments nevēlējās ņemt vērā Padomē esošo situāciju un faktisko situāciju, spēkā paliks jau ieviestā direktīva. Atteikuma izmantošana netiks ierobežota, netiks ieviesta nekāda uzraudzība, un darba ņēmēji arī turpmāk strādās līdz pat 78 stundām nedēļā. Visticamāk, Parlamenta attieksme sekmēs vēl lielāku atteikuma izmantošanu. Patlaban Eiropas Komisija ir saņēmusi signālus no citām divām dalībvalstīm, kas paredzējušas ieviest atteikumu, un tādējādi zūd cerības, ka vēlāk šo atteikumu varētu atcelt. Padome vēlējās novērst šo iespēju, tomēr Parlaments lēma citādi.
Vladimír Špidla
Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, man patiešām ļoti žēl, ka Padomei un Parlamentam neizdevās panākt vienošanos pēdējā sarunu kārtā, apspriežot Darba laika direktīvas pārskatīšanu. Komisija izdarīja visu, kas bija tās spēkos, lai atrastu kompromisu, iesniedza virkni priekšlikumu par visiem svarīgākajiem jautājumiem, lai abām likumdošanas procesā iesaistītajām iestādēm palīdzētu pietuvoties dokumenta galīgajai redakcijai. Tomēr beigās Padome un Parlaments uzstāja uz atšķirīgiem viedokļiem attiecībā uz turpmākajiem izņēmumiem un atteikumu, ko nebija iespējams saskaņot.
Es saprotu un ņemu vērā Parlamenta vēlmi pilnībā pārtraukt izņēmumu izmantošanu. Tas būtu ideāls risinājums arī man, un 2005. gadā mēs to ietvērām arī Komisijas grozījumā, kas iesniegts saistībā ar šo direktīvu. Tomēr pēc vairākiem sarunu gadiem ir kļuvis diezgan skaidrs, ka šis aspekts neatvieglos vienošanos Padomē, un ar to neizdosies pārvarēt bloķējošo mazākumu. Pārāk daudz dalībvalstu vienkārši uzstāja uz individuālu izņēmumu izmantošanu un šī noteikuma saglabāšanu šajā direktīvā. Tāpēc Komisija iesniedza alternatīvus priekšlikumus, lai uzlabotu to darba ņēmēju tiesisko aizsardzību, kuri izmanto izņēmumus, tādējādi pavājinot to izmantošanu praksē. Komisija arī ierosināja ieviest pastāvīgu uzraudzību attiecībā uz izņēmumu izmantošanu nacionālā un Eiropas līmenī, kā arī ierobežot izņēmumu vienlaicīgu izmantošanu, kas mazinātu stimulu dalībvalstīm piešķirt izņēmumus. Es stingri uzskatu, ka šī pieeja praksē patiesībā uzlabotu darba ņēmēju apstākļus un - tas ir vēl svarīgāk - sekmētu dalībvalstu ilgtermiņa izredzes vienoties par visu izņēmumu apkopošanu. Parlaments uzskatīja, ka nav labāka risinājuma par pilnīgu atteikuma atcelšanu. Es ņemu vērā šāda lēmuma pamatojumu, tomēr man ir cits viedoklis.
Kā jau iepriekš daudzkārt esmu minējis, es stingri uzskatu, ka nespēja panākt vienošanos par grozījumu ir slikts signāls Eiropas darba ņēmējiem un uzņēmumiem, Eiropas iestādēm un plašākā nozīmē - Eiropai kopumā. Pirmkārt, tas nozīmē, ka izņēmumu problēma nav atrisināta un izņēmumi tiks izmantoti arī turpmāk saskaņā ar pašreiz spēkā esošo direktīvu, neparedzot tās darbības beigu termiņu, saglabājot tikai dažus ierobežojumus un vispār neparedzot konkrētu pārskatīšanu. Zinu, ka daudzi no jums iebilda, jo darba ņēmēji strādātu 65 stundas nedēļā, un es pilnībā saprotu šīs bažas, tomēr tas ir fakts, ka pašreizējā direktīva pieļauj, ka darba nedēļa ilgst līdz pat 70 stundām. Otrkārt - lai gan Tiesas nolēmums par dežūras laiku un papildu atpūtas laiku paliks nemainīgs, baidos, ka daudzos gadījumos praksē tas nenodrošinās darba ņēmēju labāku aizsardzību. Daudzās dalībvalstīs ir jomas, kurās ir liels dežūras laika īpatsvars, un tās sastopas ar patiesām problēmām saistībā ar to noteikumu ievērošanu, kas izriet no spriedumiem SIMAP un Jaeger lietās. Tas radījis situāciju, ka līdz šim aizvien vairāk dalībvalstu ir sākušas izmantot izņēmumus, lai atrisinātu šo problēmu. Patlaban ir 15 tādas valstis, un es baidos, ka tagad, tā kā nav panākta vienošanās par dežūras laiku, vēl vairāk dalībvalstu sāks izmantot atteikumu, lai panāktu atbilstību Eiropas Kopienu Tiesas nolēmumam, jo tām nebūs citas izvēles iespējas. Aizvien vairāk dalībvalstīm sākot izmantot izņēmumus, Padomē būs aizvien grūtāk panākt vienošanos par izņēmumu atcelšanu. Treškārt, sarunu neveiksmīgais iznākums nozīmē, ka virkne ļoti nozīmīgu īpašo garantiju, ko Padome apstiprinājusi visiem tiem darba ņēmējiem visā Eiropas Savienībā, kuri patlaban izmanto izņēmumus, nebūs likumīgas un nestāsies spēkā. Un visbeidzot - mēs esam zaudējuši arī iespēju uzlabot tos pasākumus, kuru mērķis ir saskaņot darba un ģimenes dzīvi, un precizēt definīciju par pašnodarbināto darba ņēmēju variācijām. Tomēr abas likumdošanā iesaistītās iestādes tagad ir pieņēmušas savu lēmumu, radot tūlītējas sekas, kas nozīmē, ka izņēmumi netiks īpaši pārskatīti, kā to pieprasa pašreiz spēkā esošā direktīva. Es respektēju šo lēmumu. Tagad kopā ar citiem Komisijas locekļiem mēs apsvērsim šo situāciju, kas radusies pēc likumdevēju neveiksmīgā mēģinājuma panākt vienošanos.
Tomēr es vēlētos arī atzīmēt, ka pēc pieciem sarunu gadiem, kuru laikā tika iesniegti vairāki nepilnīgi priekšlikumi un veikti vairāki mēģinājumi atrast risinājumu, tas netika atrasts. Tas nozīmē, ka nebūs viegli iesniegt jaunu priekšlikumu, kas brīnumainā kārtā varētu atrisināt šo situāciju. Tādēļ es uzskatu, ka kopā ar sociālajiem partneriem šī situācija jāpārskata ļoti rūpīgi. Tikai tad Komisija spēs pieņemt citu lēmumu un rīkoties citādi.
Hartmut Nassauer
Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, vispirms es vēlētos Eiropas Tautas partijas (Kristīgo demokrātu) un Eiropas Demokrātu grupas vārdā pateikt, ka šāda situācija nav Eiropas darba ņēmēju interesēs, jo saistībā ar jauno darba laika tiesību aktu īstenotā samierināšanas procedūra beigusies neveiksmīgi, un iepriekš spēkā esošais tiesību akts par darba laiku tiks piemērots arī turpmāk.
Es vēlētos arī norādīt, ka ir izveidojies mīts par to, ka tā ir tikai Padomes vaina, bet lielākā daļa Parlamenta deputātu kā bruņinieki mirdzošās bruņās ir ziedojuši sevi darba ņēmēju interesēs. Patiesībā abas puses ir vainīgas. Tā ir taisnība, ka Padome ne par mata tiesu nemainīja savu viedokli par atteikumu, bet Parlamenta vairākums arī neizrādīja elastīgumu, uzstājot, ka risinājums iespējams tikai tad, ja atceltu atteikuma izmantošanu. Rezultātā abas puses satikās, bet īsti nepamanīja viena otru, un šādu rezultātu bija viegli paredzēt.
Tā ir zaudēta iespēja. Piemēram, būtu bijis iespējams ieviest Eiropas dežūras laika noteikumus, paredzot, ka visā Eiropā "dežūras laiks ir darba laiks”, kā to ir noteikusi Eiropas Kopienu Tiesa. Lai to panāktu, Parlamenta vairākumam atteikuma jautājumā vajadzēja piekāpties pavisam nedaudz, piemēram, attiecībā uz to nosacījumu noteikšanu, kas ļautu izmantot atteikumu, kam jābūt iespējami stingrākiem, kā arī jautājumā par to, kurš pieņem lēmumu par atteikumu. Bija jāiesaista abas nozares puses. Tomēr tas nav noticis. Uzstājīgā prasība par katru cenu atcelt atteikumu kļuva neapstrīdama. Tā bija nesamierināmās uzvedības otra puse, un tā noveda pie jaunā risinājuma neveiksmes. Tā ir ļoti nožēlojama situācija. Kā jau teicu, šāds risinājums nav darba ņēmēju interesēs.
Alejandro Cercas
PSE grupas vārdā. - (ES) Priekšsēdētājas kundze, lai gan veltīgi centieni noved pie grūtsirdības, es vēlos atkārtot, ka atteikuma iespēju vajadzētu likvidēt, jo tā bija paredzēta uz desmit gadu periodu - kas beidzās 2003. gadā - un šīs iespējas likvidēšana ir ārkārtīgi svarīga cilvēku veselībai, ģimenes un profesionālās dzīves apvienošanai, mums, lai mēs varētu noorganizēt debates, kas atbilst gan tām, kādās piedalījāmies pirms pusstundas, gan tām, kas vēl sekos, tāpat arī Starptautiskās Darba organizācijas starptautisko konvenciju ievērošanai, Eiropas sociālo tiesību īstenošanai, darba ņēmēju organizāciju iespējai palikt nemainīgām, kā arī iedzīvotājiem, lai viņi arī turpmāk varētu uzticēties ES iestādēm.
Kā teica mūsu priekšsēdētājs, vienošanās netika panākta, jo Padome visu laiku ierosināja iet pagātnes virzienā, vēl tālāk par 19. gadsimtu, darba tiesības padarot tikai par divpusējām attiecībām starp darba ņēmēju un darba devēju, bez likumiem un noteikumiem, bez jebkādiem noteikumiem, izņemot "brīvo izvēli”, aizmirstot, ka spēka sadale starp darba ņēmēju un darba devēju vienmēr ir nelīdzsvarota.
Tā nav taisnība; viņi sevi muļķo. Parlaments ir satraukts; tas ir nodrošinājis visu veidu alternatīvas, lai atrisinātu patiesās problēmas, bet šī ir ideoloģiska problēma. Padome nevēlējās atcelt atteikuma iespēju. Mazākums Padomē vēlējās panākt, lai atteikums, kas kā pagaidu risinājums tika ieviests 1993. gadā, kļūtu par pastāvīgu instrumentu, un ar Parlamenta balsojumu to ieviest pavisam, mums šajā cīņā atstājot cerību un cieņu.
Viņi patiešām negribēja atcelt atteikumu; viņi tikai vēlējās atteikuma iespēju virspusēji pārveidot un izdarīt to pastāvīgi, likvidējot vienu no Eiropas sociālo tiesību pamatinstrumentiem. Tā ir taisnība, un nav pareizi apgalvot, ka tas bija darba dienas saīsinājums - ņemot vērā Komisijas un Padomes priekšlikumu, kas kopā paredzēja 78 darba stundas nedēļā - jo trīs mēnešu laikā bija jāaprēķina 60 un 65 stundas.
Tāpēc, lūdzu, pārstājiet apgalvot ko tādu, kas nav taisnība. Pārstājiet maldināt sabiedrību! Atzīstiet, ka vēlējāties par pastāvīgu padarīt to, kam bija pagaidu raksturs kopš 1993. gada, kā arī to, ka jūs vēlējāties izņēmuma gadījumos izmantojamu instrumentu pārvērst par regulāri izmantojamu instrumentu.
Viņi piedāvāja ieviest atkāpi, kā tas paredzēts 20. pantā; atkāpi, nevis izņēmumu, kas būtu kaut kas parasts. Turklāt tajā pašā laikā šis priekšlikums bija kā straujš uzbrukums Tiesas judikatūrai. Tas atcēla ārstu tiesības un viņu darba apstākļus. Viņi patiesībā nekad nav pietuvojušies mūsu vai Tiesas idejai attiecībā uz kompensējošu atpūtu ārstiem. Tas bija straujš uzbrukums darba ņēmējiem. Vēl jo vairāk - viņi apsūdzējuši mūs par to, ka mēs ar šo jautājumu nodarbojamies vēlēšanu laikā. Uzklausīt iedzīvotājus un darba ņēmējus - tas ir gods.
Mēs piedzīvojam milzīgu sociālo krīzi, starp iedzīvotājiem un mūsu iestādēm ir izveidojusies liela plaisa. Par laimi Parlaments nav meties ceļos Padomes priekšā, un par laimi, komisāra kungs, šeit sāks strādāt jauns Parlamenta sastāvs, jauns Padomes sastāvs, un, iespējams, notiks izmaiņas dalībvalstu valdībās; Eiropas darba ņēmējiem ir cerība - 17. decembra mandāts ir saglabāts, un mēs turpināsim savu cīņu, komisāra kungs.
(Aplausi)
Elizabeth Lynne
ALDE grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, protams, mēs zinām par strupceļu, tomēr uzskatu, ka labāk nepanākt nekādu vienošanos, nekā panākt sliktu vienošanos.
Mēs vienmēr zinājām, ka šāda situācija būs nenovēršama, tomēr tas prasīja tik ilgu laiku, lai tagad to atzītu. Manuprāt, lielā mērā tas ir saistīts ar dažiem parlamentāriešiem, kuri savu vēlētāju acīs grib izskatīties neatlaidīgi.
Līdzko Parlamenta vairākums nobalsoja par atteikuma atcelšanu, protams, nevarēja panākt vienošanos, jo to izmanto 15 valstīs, kā mēs to tikko dzirdējām.
Es atbalstu Darba laika direktīvā paredzēto atteikšanos no 48 stundu limita, ja vien tā ir brīvprātīga iespēja. Komitejā es mēģināju pastiprināt šo iespēju un pārliecināties, ka jūs nevarēsiet parakstīt atteikuma noteikumus vienlaikus ar līgumu un jebkurā brīdī varēsiet atteikties no atteikuma. Jā, to patiešām piedāvāja arī Padome. Tas ir svarīgi no elastīguma, darba ņēmēju un arī darba devēju viedokļa. Kādēļ gan vajadzētu liegt nopelnīt par virsstundām, ja cilvēks pats to izvēlas?
Manas bažas bija saistītas arī ar to, ka cilvēkus varētu piespiest strādāt nelegālā darbā, un tādā gadījumā viņiem nebūtu piemērojami tiesību akti veselības un drošības jomā, tostarp direktīva par bīstamajām mašīnām.
Daudz lielāka problēma ir vairākkārtējie līgumi un neatkarīga darba definīcija. Salīdzinājumā ar atteikumu šie aspekti ir daudz vairāk sagrozīti, bet Padome šajā jautājumā faktiski nav pavirzījusies tālāk, un Parlaments arī nav šo jautājumu pavirzījis tālāk.
Attiecībā uz dežūras laiku es uzskatu, ka visam dežūras laikam jābūt klasificētam kā darba laikam. Priecājos dzirdēt, ka saistībā ar šo jautājumu Padome ir spērusi soli uz priekšu.
Kā jau teicu šo debašu sākumā pirms pieciem gadiem, mums jārīkojas tikai un vienīgi saskaņā ar Tiesas nolēmumiem SIMAP un Jaeger lietās. Bet varbūt mēs šādi rīkosimies nākotnē un veselības nozares jautājumu izskatīsim nošķirti.
Visbeidzot man jāsaka, ka esmu gandarīta, ka mēs esam saglabājuši atteikumu no 48 stundu limita, jo īpaši attiecībā uz ugunsdzēsējiem Apvienotajā Karalistē, kuriem būtu ļoti sarežģīti saņemt sociālo apdrošināšanu, ja viņi zaudētu atteikuma iespēju, un es apsveicu viņus saistībā ar šo kampaņu.
Elisabeth Schroedter
Verts/ALE grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētājas kundze, Padomes priekšsēdētāj, V. Špidla kungs, vēlēšanu laikā mēs būtu gribējuši kā dāvanu pasniegt Eiropas iedzīvotājiem Darba laika direktīvu, kas piedāvātu obligātos veselības un drošības standartus.
Tas būtu mūsu ieguldījums saistībā ar darba kvalitātes uzlabošanu. Mūsu rezolūcijā būtu noteikti obligātie standarti un tajā pašā laikā tā piedāvātu zināmu elastīgumu, kas būtu risinājums attiecībā uz slimnīcām. Tomēr Padome šo ideju nobloķēja vairākus mēnešus, līdz beidzot tā cieta neveiksmi. Diemžēl šajā gadījumā arī Komisija ir daļēji atbildīga, jo tā nav sekmējusi risinājuma atrašanu. Komisijas priekšlikumos nevērīgi apgrābstītas darba tiesības un apšaubīts tāds aspekts, kas parasti būtu uzskatāms par likumīgu obligāto standartu. Mēs, Zaļo un Eiropas Brīvās apvienības grupas pārstāvji kopā ar Samierināšanas komitejas vairākumu, nebijām gatavi balsot par legalizētu ekspluatāciju.
Ir labi zināms, ka Vācijas nodarbinātības ministrs, sociāldemokrāts Olaf Scholz bija viens no lielākajiem iebildumu cēlājiem Padomē. Pilnā nopietnībā viņš vēlējās ieviest izņēmumus ilgtermiņa risinājumam, kas ļautu cilvēkiem strādāt līdz pat 78 stundām nedēļā. Vācijā viņš pieprasa, lai viņu ieceltu par darba ņēmēju pārstāvi, bet Briselē viņš uzstājas kā to Padomes locekļu pārstāvis, kas iestājās pret Eiropas darba ņēmēju interesēm. Viņš ir iedūris dunci sociāldemokrātu mugurā.
Ilda Figueiredo
Priekšsēdētājas kundze, mēs atzinīgi vērtējam to, ka Eiropas Parlamentam un Padomei neizdevās panākt vienošanos attiecībā uz grozījumiem direktīvā par darba laika organizēšanu, jo ierosinātās izmaiņas bija sliktāks risinājums par pašreizējo, un tas attiecas gan uz vidējo darba dienas ilgumu, gan dežūras laiku.
Patiesībā Eiropas Komisija un Padome mēģināja panākt, lai vēl vairāk samazinātu darba vērtību, un uzbrukt arodbiedrību sarunu tiesībām un darba koplīguma slēgšanai. To varētu panākt, atļaujot izmantot vienkāršotus administratīvos noteikumus, lai regulētu darba laika organizāciju un darba samaksu, tādējādi apdraudot dežūras laiku un tiesības uz atpūtas laiku, kas darba tiesību ziņā būtu solis atpakaļ 100 gadus pagātnē.
Tādējādi atbilstīgi esošajiem tiesību aktiem joprojām paliek spēkā pienākums izmaksāt darba algu pilnā apmērā par dežūras laiku, ieskaitot atpūtas laiku, gan veselības aprūpes, gan avārijas vai ugunsdzēsības dienestos vai citā darbības jomā.
Mēs trupināsim pievērst sabiedrības uzmanību uz darba ņēmēju pūliņiem, kas vērsti pret bēdīgi slaveno atteikumu, atbalstot atbilstīgu darba novērtēšanu. Mēs turpināsim pārliecināt, ka jāsamazina darba dienas ilgums, saglabājot iepriekšējo atalgojumu, kas ir svarīga prasība lejupslīdes laikā, lai radītu jaunas darbavietas un samazinātu bezdarbu. Mēs arī turpināsim sekmēt darba ņēmēju veselības un drošības aizsardzību darbā, kā arī darba un ģimenes dzīves apvienošanu.
Mēs vēlamies izveidot patiesi sociālu Eiropu, kas netiek aizmirsta pēc Eiropas Parlamenta vēlēšanām.
Derek Roland Clark
IND/DEM grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, 18. februārī prezidents V. Klaus atzīmēja, ka ES struktūra ir dogma, kas nonāk pretrunā ar ES mantojuma pieredzi.
Dalībvalstīm ir mantojums. Tās risina jautājumus atbilstīgi saviem noteikumiem, arī attiecībā uz nodarbinātību. Kad es to norādīju pirmajā samierināšanas sanāksmē un piebildu, ka dalībvalstis nevajadzētu ierobežot, kolēģi deputāti sāka šaubīties, vai mani vajadzēja aicināt uz šo sanāksmi. Te nu, lūk, jums ir demokrātija!
Komisāra dokumentā, kas tika sagatavots vēlāk tajā pašā vakarā, bija iekļauts šāds formulējums: "ņemot vērā (..) darba ņēmēju vēlmes un vajadzības, nav iespējams noteikt datumu, kad beigtu izmantot iespēju nepiemērot direktīvu” - ir jauki sadzirdēt tādu atbalsi!
Kā teica prezidents V. Klaus, starp ES iedzīvotājiem un viņu ievēlētajiem pārstāvjiem ir izveidojusies liela plaisa, tomēr tā ir daudz mazāka dalībvalstīs, kuras Eiropas Savienībai piešķir nedemokrātisku raksturu. Es tam piekrītu un, pirmkārt, uzstāju, ka mums vairāk jāpārstāv savi pilsoņi. Galu galā 2004. gadā atteikumu vēlējās izmantot tikai četras dalībvalstis, bet tagad tās ir 15. Vai tas jums kaut ko nepasaka priekšā? Un EP deputāti bija pietiekoši nekaunīgi, lai aicinātu 15 no 27 valstīm veidot bloķējošo mazākumu - Parlaments to noliedz!
José Albino Silva Peneda
(PT) Šajās sarunās izgaismojās divi jautājumi: tā sauktais dežūras laiks un atteikuma klauzula.
Attiecībā uz dežūras laiku es vēlos pateikt, ka mēs bijām ļoti tuvu kompromisam, bet pēdējā brīdī Padome neizskaidrojamā veidā nobremzēja.
Attiecībā uz atteikumu Parlaments nekad nevarētu pieņemt tā nenoteikto vispārinājumu, jo praksē tas vienkārši nozīmētu, ka darba tirgū tiktu atcelti ierobežojumi.
Patlaban ir 15 valstis, kas izmanto atteikumu, un šāda situācija izveidojusies, jo dežūras laika proporcija nav pietiekama, lai rastu risinājumus pašreizējām vajadzībām. Dežūras sistēma nav pietiekami efektīva, lai apmierinātu pašreizējās vajadzības, jo īpaši veselības jomā. Parlamenta priekšlikumā šis jautājums tika atrisināts, un tik daudzām valstīm izmantot nebūtu nepieciešams atteikumu. Sarunu laikā to atzina pat prezidentūras pārstāvji.
Ir pilnīgi skaidrs, ka atteikums nekādā ziņā nav saistīts ar elastīgumu. Elastīgumu pilnībā var nodrošināt, ja par bāzes laikposmu nosaka gadu, kā to 2005. gadā ierosināja Parlaments.
Parlaments vienmēr ir cīnījies par šo jautājumu, lai mēs varētu gūt vismaz paviršu ieskatu saistībā ar atteikuma atcelšanas datumu. Tomēr bloķējošais mazākums Padomē ne vien pieņēma šo atteikumu, bet arī vēlējās to piemērot kā noteikumu, nevis izņēmumu. Es vēlētos jums atgādināt, ka atteikums tika apstiprināts 1993. gadā, tomēr to skaidri noteica par izņēmumu.
Dāmas un kungi, darba līgumus nevar salīdzināt ar citiem līgumiem, kuros puses ir pilnīgi vienādā situācijā. Darba tiesības un zinātne pastāv Eiropā, jo ilgu laiku bija pieņemts, ka viena puse ir neizdevīgā stāvoklī, un tādēļ tā ir jāaizsargā.
Skaidri paužot neelastīgu attieksmi, bloķējošais mazākums Padomē vēlējās pārtraukt šo aizsardzību, kas, manuprāt, ir pilnīgi nepieņemama rīcība ikvienam, kurš aizstāv Eiropas sociālā modeļa galvenās pamatvērtības.
Jan Andersson
(SV) Priekšsēdētājas kundze, es vēlētos izmantot šo iespēju un pateikties saviem kolēģiem no sarunu grupas par viņu konstruktīvo sadarbību. Žēl, ka šo vienošanos neizdevās panākt. Tas ir tādēļ, ka patlaban jau ir izveidojusies tāda situācija, kurā 15 dalībvalstis izmanto atteikuma iespēju. Protams, šo valstu varētu būt arī vairāk, bet tas nav nekas labs.
Es varu jums arī pateikt, ka sarunās mēs esam panākuši zināmu progresu. Attiecībā uz dežūras laiku un darbā pavadīto brīvo laiku es uzskatu, ka esam pavirzījušies uz priekšu, jo visi atzinām, ka dežūras laiks ir jāaprēķina kā darba laiks. Uzskatu, ka šajā jautājumā mēs varējām panākt vienošanos. Bet mēs nepanācām atteikuma dēļ. No vienas puses, tā bija Padome, kas ar bloķējošu mazākumu pilnībā atteicās atcelt atteikumu, bet, no otras puses, - un tas bieži tiek aizmirsts - Eiropas Parlamenta vairākums īpaši nevēlējās atteikties no atteikuma, jo tam nav nekādas saistības ar veselību un drošību. Mēs, EP deputāti, mēģinājām, mēs ierosinājām, ka Padomei pašai jānosaka gala termiņš. Beigās mēs pat gribējām pateikt: "Mēs vienkārši nosakām datumu turpmākām sarunām un galīgā termiņa piedāvāšanai”. Tomēr Padome nevēlējās pieņemt pat šo priekšlikumu. Un tad risinājumu vairs nebija iespējams panākt. Tā tas nebija, M. Sedláĉek kungs, ka Padome pieņēma visus Parlamenta nosacījumus attiecībā uz atteikumu. Uzsākot sarunas pēdējā dienā, vairāk vai mazāk tika noraidīti visi ieteikumi. Es varu apstiprināt, ka atteikumu patiesībā vēlas atcelt vairākums. Tas ir liels vairākums Parlamentā un vairākums Padomē, bet diemžēl mazākums Padomē drīkst izlemt, ka atteikums ir jāsaglabā. Šāda situācija ir neapmierinoša. Ceru, ka Komisija atjēgsies un sapratīs, ka cilvēki uzņemsies savu atbildību un par jauna priekšlikuma izejas punktu tiks noteikta šīs direktīvas būtība, proti, darba ņēmēju veselība un drošība, un ka tādā veidā atteikums pakāpeniski izzudīs.
Bernard Lehideux
(FR) Priekšsēdētājas kundze, Parlaments un tā referents bija spiesti noraidīt sliktu kompromisu, un viņi bija tiesīgi tā rīkoties. Mūsu delegācija palika uzticīga nostājai, ko ar ļoti lielu vairākumu apstiprināja plenārsēdē, pieprasot pilnībā atcelt visus izņēmumus, kas attiecas uz likumīgo darba laiku.
Tomēr patiesībā Parlaments bija vienīgais, kas vēlējās panākt progresu. Eiropas iedzīvotāju pārstāvji bija pavirzījušies tālāk par partejisko sadalījumu, lai pieliktu punktu šim atteikuma anarhronismam. Mēs bijām vienīgie, kas ierosināja patiesu kompromisa dokumentu, ko Padome, tāpat kā Komisija, vienkārši ignorēja. Padome un Komisija nostādīja sevi starp tiem, kuri dedzīgi iebilst pret jebkādu progresu saistībā ar darba ņēmēju tiesībām Eiropā.
Padomes priekšsēdētāja kungs, ir skaidrs, ka jūs savus mērķus sasniedzāt. Tiesa liek jums visu dežūras laiku uzskatīt par darba laiku; tādējādi šādā ziņā jūs neko neesat zaudējuši. Atteikums, ko jūs vēlaties, joprojām praksē tiek izmantots, tādējādi palēninot progresu. Vairāk nekā jebkad agrāk jūnijā ievēlētajiem jaunajiem deputātiem būs jācīnās par sociālo standartu hierarhisku saskaņošanu.
Dimitrios Papadimoulis
(EL) Priekšsēdētājas kundze, Padomei roku rokā ar Komisiju ir jāuzņemas pilna atbildība par nespēju atrast kompromisu, un tam ir vienkāršs iemesls - tas tādēļ, ka jūs uzstājāt, lai mēs pieņemtu tādu kompromisu, kas uz visiem laikiem saglabātu atteikumu; jūs vēlējāties maldināt un pazemot mūs un miljoniem darba ņēmēju, 1993. gadā Lielbritānijai piešķirto pagaidu izņēmumu pārvēršot par pastāvīgu noteikumu, kas vērsts pret darbaspēka interesēm. Par laimi lielais vairākums Eiropas Parlamentā šo ideju noraidīja. Ikvienam, kam ir mazākās šaubas par to, kam jāuzņemas atbildība, jānoklausās Čehijas prezidentūras pārstāvja runa - dogmatisks neoliberālisms, stingra ideoloģija, augstprātība un lēts mēģinājums apkrāpt Eiropas iedzīvotājus.
V. Špidla kungs, jums nav tiesību interpretēt un piemērot Eiropas Kopienu Tiesas spriedumus à la carte; jums ir jāpiemēro Eiropas Kopienu Tiesas prakse un jāuzsāk pārkāpuma procedūras pret tām dalībvalstīm, kas gadiem ilgi nav piemērojušas Tiesas spriedumus. Jūs nevarat teikt, ka mēs to nedarām, jo mēs gatavojamies pārskatīt šo direktīvu. Saprotiet - Parlaments nekādā gadījumā nepiekritīs kompromisam, kas neparedz atteikuma atcelšanu.
Edit Bauer
- (SK) Pēc sākotnējām cerībām, kas ļāva domāt, ka drīzumā panāksim vienošanos par pārskatīto Darba laika direktīvu, ir patiešām žēl, ka tas nav noticis. Ir vismaz divi iemesli, kāpēc tas nebija vislabākais ziņojums mūsu vēlētājiem pirms vēlēšanām. Pirmkārt, tā ir interesanta un negaidīta attīstība jaunajās dalībvalstīs.
Daži investori, jo īpaši no Austrumāzijas valstīm, mēģina ne vien ieviest Austrumāzijas darba ētiku, pret kuras izpausmēm darba ņēmēji lūdz aizsardzību atbilstīgi likumam, bet jauninājumu ieviest arī darba tirgū - tas ir mēģinājums vietējos darba ņēmējus aizvietot ar Austrumāzijas darba ņēmējiem, kuri ir pieraduši pie citas darba kultūras un kuri strādājuši neierobežotu darba laiku. Pašreizējās krīzes situācijā, pieaugot bezdarba līmenim, asimetriskas attiecības starp darba ņēmēju un darba devēju kļūst aizvien izteiktākas. Tādēļ patlaban darba laika ierobežošana ir vēl jo svarīgāka, paturot prātā vajadzību nodrošināt darba ņēmēju brīvību.
Otrā problēma, kas joprojām nav atrisināta un kas ievērojami ietekmē jaunās dalībvalstis, ir dežūras laika aprēķins. Šādos apstākļos mēs esam spiesti izmantot atteikumu, no kā mēs vēlējāmies izvairīties, bet bez kura mēs nevarētu nodrošināt pamataprūpi. Priekšsēdētājas kundze, es nevēlos norādīt ar pirkstu, tomēr es gribu ticēt, ka jaunajā darba posmā pēc vēlēšanām mēs spēsim atrast pieņemamu risinājumu šīm būtiskajām problēmām.
Roberto Musacchio
(IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, Darba laika direktīvas neveiksme bija nenovēršama. Kā mēs jau iepriekš dzirdējām Parlamentā, pēc vairākiem gadiem Padome ir saglabājusi provokatorisku nostāju, ignorējot deputātu balsojumu, kas otrajā lasījumā pēc vairākiem gadiem tika atkārtots. Pēc šī balsojuma mūs izvērtēs vēlētāji - es vēlētos uzrunāt E. Lynne kundzi - jo patiesībā mūs pilnvaro tieši vēlētāji.
Jāsatraucas ir par to, pret ko ir vērsts šis ekstrēmisms. Padome vēlas saglabāt gan atteikumu, gan ikgadējo darba laika aprēķinu. Es vēlētos norādīt komisāra kungam un Padomei, ka 78 stundu darba nedēļa ir iespējama tad, ja pārceļ atpūtas laiku, kas paredzēts Padomes aizstāvētajā dokumentā. Tādējādi situācija ir sliktāka, nekā tā bija saistībā ar iepriekšējo direktīvu; godīgi runājot, ir grūti saprast ne vien to, kāds priekšstats Padomei ir attiecībā uz darbu un darba apstākļiem, kā arī arodbiedrībām un līgumiem.
Ja mēs turpinām izmantot atteikuma pieeju, ja mēs nestrādājam ar mērķi saskaņot darba apstākļus, tad mēs strādājam nevis Eiropas labā, bet pret to, citiem vārdiem runājot - radām apstākļus, kas vājina Eiropas sociālo struktūru un neļauj atrisināt jautājumus, kas saistīti ar pašreizējās krīzes patiesajiem iemesliem.
Tādējādi, godīgi un taisnīgi domājot, atbildība par neveiksmīgo iznākumu jāuzņemas Padomei. Parlaments savu pienākumu ir izpildījis.
Juan Andrés Naranjo Escobar
(ES) Priekšsēdētājas kundze, neveiksmes atzīšana ir pirmais solis ceļā uz veiksmīgu iznākumu. Samierināšanas process tiešām ir beidzies neveiksmīgi, bet tas neattiecas uz iespēju atjaunot dialogu; to varam sākt jau šodien.
Grūtības nav saistītas ar praktiskām problēmām, kas attiecas uz atsevišķu atkāpi no maksimālā darba nedēļas 48 stundu limita, jo tas bija tieši tas, kas bija vajadzīgs, lai pārvarētu šīs problēmas, kuras bija saistītas ar Parlamenta piedāvātajiem ilgajiem pārejas periodiem; problēmu radīja ļoti atšķirīgie viedokļi par Kopienas noteikumiem, kuru galvenais mērķis ir veselības un drošības garantēšana darbā. Nākamā problēma bija dežūras laika regulēšana atbilstīgi Tiesas nolēmumiem.
Attiecībā uz galveno problēmu, proti, atteikumu, uzskatu, ka Padomes piedāvātais risinājums bija juridiski pretrunīgs, un, visupirms, tas bija pretrunā, manuprāt, svarīgiem Eiropas aspektiem, ņemot vērā, ka Eiropa nevar (un nedrīkst) atteikties no savas sociālās dimensijas, nezaudējot savu identitāti. Bija neiedomājami Kopienas tiesību aktos iekļaut vispārējas, pastāvīgas tiesības, kas bija pretrunā ieteikumam, ko izstrādāja Komisija, kura savā sociālajā darba kārtībā mudināja dalībvalstis panākt atbilstību Starptautiskās Darba organizācijas konvencijai. Vienošanos būtu iespējams panākt arī tad, ja ieviestu virkni izņēmumu un vispārēju noteikumu; turklāt mēs būtu varējuši izmantot sociālās jomas dalībnieku ieguldījumu, jo viņi, ja ir ņemta vērā viņu neatkarība, var nodrošināt godīgas un efektīvas vienošanās.
Īsumā, Parlamenta priekšlikumos bija iekļauti risinājumi, kas varētu nodrošināt uzņēmumu vajadzības, proti, elastīgums, lai darba laiku pielāgotu dažādām darba slodzēm, jo tā tas ir, ka divas nozares nav vienādas, tāpat arī divi uzņēmumi vienā nozarē nav vienādi, turklāt mums un jo īpaši manai valstij - mums ir vissliktākie rādītāji, jo mums ir lielākais bezdarba līmenis Eiropas Savienībā - vajag nodrošināt, ka mūsu uzņēmumi var radīt vairāk darbavietu un ierobežot statu samazināšanu.
Dāmas un kungi, esmu viens no tiem, kas ir pārliecināti, ka mums steidzami jāīsteno mūsu sociālo sistēmu reforma; es arī uzskatu, ka ekonomikas efektivitāti ir pilnībā iespējams saskaņot ar cerību veikt sociālos uzlabojumus, kā arī saskaņot brīvību ar tiesiskumu, un tieši tāpēc mums visās dalībvalstīs ir jāievieš ierobežojumi un obligātie sociālie standarti.
Philip Bushill-Matthews
Priekšsēdētājas kundze, kad nākamās paaudzes izvērtēs šo Parlamenta sastāvu un tā ieguldījumu saistībā ar darba laika lietu, es ierosinu tām paskatīties, kā EP deputāti, saglabājot pilnīgu neticību, rīkojās trialoga laikā. Viņi ieraudzīs, ka 1990. gadu sākumā, kad sociāldemokrāti bija lielākā partija Parlamentā un kreisie vadīja vairumu dalībvalstu valdību, tika sagatavota un izstrādāta direktīva; viņi ieraudzīs, ka tā bija direktīva, kas, lai gan ar labiem nodomiem izstrādāta, atspoguļo standarta sociāldemokrātu dogmu, uz kuru cilvēki nevar paļauties, lai izdarītu savu izvēli attiecībā uz savas darba un ģimenes dzīves līdzsvaru, ko vienmēr labāk pārzina un politiķi ko, protams, vislabāk pārzina Eiropas politiķi; viņi ieraudzīs, ka tā bija direktīva par darba laiku, kas gluži vienkārši nekad nav funkcionējusi.
Atteikums, kas sākotnēji bija paredzēts Apvienotās Karalistes situācijai, kļuva par atteikumu, ko pakāpeniski vajadzēja ieviest 14 citām valstīm, un šodien no Čehijas prezidentūras pārstāvja mēs dzirdējām, ka šai grupai pievienojas vismaz vēl divas citas valstis. Pagaidām 21 no 27 dalībvalstīm nekādi neizdosies panākt šīs direktīvas pareizu piemērošanu, vismaz ciktāl tas attiecas uz šo valstu veselības aprūpes dienestiem, tāpēc Komisija ir izstrādājusi priekšlikumus, lai atrisinātu šo situāciju.
Mums ir direktīva, ko, skaidri redzams, nevar īstenot, bet - kāda ir Parlamenta reakcija? Tas uzskata, ka cilvēkiem nav taisnība, arī dalībvalstīm un Komisijai nav taisnība, un visiem ir jāpiemēro vienādi ierobežojumi, kas, protams, neder nevienam. Saprotams, ka Padome atteicās piekāpties, jo, tāpat kā EP deputāti, arī dalībvalstu valdības tika ievēlētas, lai cilvēkiem radītu iespējas, nevis ierobežotu viņu brīvību. Tomēr viņi atcerējās to, ko atsevišķi EP deputāti ir piemirsuši.
Atteikuma iespēja patlaban paliek spēkā, bet tāpat paliek arī problēmas, un viss šis jautājums tagad būs jāpārņem jaunievēlētajiem EP deputātiem nākamajā Parlamenta sastāvā. Es vienīgi ceru, ka mūsu jaunie Parlamenta kolēģi izrādīs lielāku saprātu, parādīs, ka viņi ieklausās cilvēkos, nevis diktē tiem noteikumus, un saglabās šo direktīvu, nevis aizliegs atteikumu, un sāks visu no sākuma.
Jacek Protasiewicz
(PL) Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs, pēc piecu gadu ilgiem intensīviem centieniem grozīt šo direktīvu par darba laika organizēšanu mēs esam cietuši neveiksmi saistībā ar pasākumiem, kuru īstenošana jau bija tik tuvu beigām. Parlaments nespēja panākt vienošanos ar Padomi un pieņemt jaunu un labāku tiesību aktu, kas uzlabotu darba ņēmēju situāciju, arī samazinot darba nedēļas maksimālo ilgumu, kas paredz pāreju no 78 uz 65 stundām un kas pieļaujams ar darbinieka piekrišanu.
Žēl, bet man jāsaka - un ar to es atšķiros no iepriekšējiem runātājiem, īpaši tiem, kas nāk no plenārsēžu zāles kreisās puses - liela daļa atbildības par šādu iznākumu jāuzņemas mūsu Parlamenta deputātiem, kas pieņēma nereālu sarunu stratēģiju. Daudzās Eiropas valstīs ir zināms izteiciens "bieži vien gribēt vislabāko var būt bīstami”. Diemžēl es pamanīju, ka sarunu laikā šo folkloras pērli, šķiet, lielākā daļa deputātu, īpaši plenārsēžu zāles kreisajā pusē sēdošo deputātu, ir pilnībā aizmirsuši.
Es vēlētos kaut ko pateikt, lai gan tas man nesniegs nekādu gandarījumu. Es atgādināšu Parlamentam, ka Samierināšanas komitejas pirmajā sanāksmē es ierosināju pieņemt kompromisa pieeju, kā arī atzīt, ka cerības uz radikālām izmaiņām nav pamatotas un var nobloķēt šīs sarunas, jo vairumā dalībvalstu darba laika organizēšanai elastīgi principi ir piemēroti jau gadiem ilgi, turklāt tas noticis ar darba ņēmēju piekrišanu. Diemžēl situācija ir tāda, kāda tā ir, un man ir aizdomas, ka šādu rīcību noteica priekšvēlēšanu kampaņa, nevis Eiropas darba ņēmēju intereses.
Stephen Hughes
Priekšsēdētājas kundze, tas patiešām ir dīvaini, ka Padomei ir jāvaino Parlaments šo sarunu izjukšanā. Parlaments sagatavoja visu sarunu norisi, visus kompromisa priekšlikumus. Vēlāk Komisija nāca klajā ar kompromisa priekšlikumu, bet Padome nepiekāpās ne par mata tiesu, tāpēc tā nedrīkst vainot Parlamentu šajā neveiksmē.
Šovakar Philip Bushill-Matthews runāja par darba ņēmēju izvēles brīvību; tā ir brīvība strādāt pašu izvēlēto stundu skaitu. Bet, Philip, palūkojies uz situāciju Apvienotajā Karalistē, tā ir dalībvalsts, kas visilgāk ir izmantojusi vispārēju atteikumu. Saskaņā ar Eiropas darbaspēka apsekojumu 3,5 miljoni darba ņēmēju regulāri strādā vairāk nekā 48 stundas nedēļā. Tas pats apsekojums liecina, ka 58 % - gandrīz 60 % - no tiem uzskata, ka viņi vēlētos strādāt mazāk par 48 stundām nedēļā. No šiem 3,5 miljoniem 2,2 miljoni Apvienotajā Karalistē nesaņem atalgojumu par virsstundām, ko viņi nostrādā katru nedēļu. Viņi nav traki, bet, protams, ir spiesti strādāt šīs stundas, un viņi ir nostādīti tādā situācijā, kad viņiem jāstrādā papildu stundas. Tā ir reālā situācija, ko radījusi atteikuma izmantošana.
Ewa Tomaszewska
(PL) Padome bija cieši apņēmusies saglabāt atteikuma procedūru pastāvīgi un tādējādi pagarināt darba nedēļu. Padome neizrādīja ne mazāko elastīgumu.
Dežūras laika problēma, pirmkārt un galvenokārt, ir to cilvēku problēma, kuri strādā sabiedrisko pakalpojumu nozarē, pārsvarā veselības aprūpes dienestos, kur garākas darba stundas nozīmē ne vien sliktākus apstākļus ārstiem un medmāsām, bet arī apdraudējumu pacientu drošībai un veselībai, kā arī ārstu civiltiesisko atbildību par nepareizu ārstēšanu. Izvēles brīvība šajā jomā nozīmēja, ka Radomas pilsētas slimnīcā Polijā darbā nebija pieņemts neviens darbinieks, kurš nepiekrita šai procedūrai. Tas nozīmē, ka praksē izvēles brīvība nepastāv.
Dežūras laika sadale aktīvajā un neaktīvajā daļā ir mēģinājums klasificēt laiku, ko faktiski darbinieks, pildot savus darba pienākumus, pavadījis kā atpūtas laiku; tas ir darbavietā pavadīts laiks un to nevar organizēt neatkarīgi. Tādējādi praksē tas nozīmē, ka tiek zagts darbinieka laiks. Mums nav nekāda iemesla piekrist risinājumiem, kas, mūsuprāt, ir nelabvēlīgi.
Jan Cremers
(NL) Priekšsēdētājas kundze, tālajā 1817. gadā sociāli domājošais Lielbritānijas uzņēmējs Robert Owen aizstāvēja astoņu stundu darba dienas ieviešanu. Viņš uzskatīja, ka ikviena indivīda labklājība ir iespējama, ja cilvēki strādā astoņas stundas un darbs ir efektīvi organizēts. Toreiz, tieši pirms 125 gadiem, tika dots sākotnējais stimuls, lai ieviestu astoņu stundu darba dienu Amerikas Savienotajās Valstīs. Tā ir viena no Eiropas sabiedrības demokrātiskām pārliecībām, ka, saīsinot darba nedēļas ilgumu, tiek veicināta cilvēka cienīga dzīve. Par laimi pēdējās desmitgadēs papildus šai pārliecībai lielāka uzmanība tiek pievērsta darba un aprūpes pienākumu sadalei.
Priekšsēdētājas kundze, šajā saistībā ir liels kauns par to, ka mums Eiropā joprojām jācīnās, lai ierobežotu maksimālo darba nedēļas ilgumu. Ja darba ņēmējiem tiek pieprasīts sistemātiski strādāt virsstundas un garas darba nedēļas, tas nozīmē likvidēt darbvietas. Dažādi pētījumi ir apliecinājuši, ka Robert Owen bija taisnība - vairāk nekā astoņu stundu pavadīšana darbā ir neproduktīva. Patlaban, kad aizvien vairāk pieaug bezdarbs, Padomes un Komisijas vairākums dodas pilnīgi nepareizā virzienā.
Michal SEDLÁČEK
Padomes priekšsēdētājs. - (CS) Dāmas un kungi, šīs, manuprāt, bija ļoti interesantas debates. Es vēlētos īsumā atbildēt uz dažām iniciatīvām. Pirmkārt, es vēlētos pateikt kaut ko, kas šeit netika pieminēts, bet par ko būtu jārunā atklāti. Vai gadījumā nav tā, ka Eiropā ir visaugstākais darbinieku aizsardzības līmenis pasaulē? Uzskatu, ka tā tas ir, tāpēc jebkādas runas par centieniem, kuru mērķis ir likvidēt šāda veida aizsardzību vai atgriezties pie 19. gadsimta, vienkārši nav patiesas. Mēs tikai mēģinām šo aizsardzību pielāgot pašreizējai ekonomikai un pasaules ekonomikas situācijai. Mēs nedzīvojam 20. gadsimtā. Šis ir 21. gadsimts, un mēs strādājam - es nevēlos precizēt stundu skaitu - visu laiku. Vai jūs redzat šo mobilo tālruni, vai jūs redzat šos datorus? Mēs visi ik dienas saņemam e-pasta vēstules, un ir normāli tās saņemt 24 stundas dienā. Tajā pašā laikā nekad neviens nerēķina, cik daudz stundu viņš vai viņa patiešām strādā. Tāpēc šis mēģinājums - mēs runājam par zināmu elastīgumu - ir vienīgi visas Eiropas mēģinājums pielāgoties pasaules konkurencei.
Jums bija taisnība, H. Nassauer, kad teicāt, ka mums jāvienojas par šiem jautājumiem, piemēram, par dežūras laiku. Es vēlētos pateikt, ka šajā saistībā Padome ir nogājusi diezgan tālu ceļu, lai vienotos ar Parlamentu, un piekritusi, ka dežūras laiks būtu jāuzskata par darba laiku, pretēji tam, kā to paredzēja kopējā nostāja, kas diezgan atšķīrās no šī viedokļa. Padome pat ierosināja Parlamentam, ka ar šo direktīvu vajadzētu regulēt tikai dežūras laiku, atteikuma iespēju atstājot citai reizei, tomēr Parlaments uz to nereaģēja. Figueredo kungs teica, ka Padomes priekšlikumi ir apdraudējuši nodarbināto personu stāvokli, tomēr es vēlētos vēlreiz uzsvērt galveno domu. Padome ierosināja atteikuma iespējas izmantošanas gadījumā samazināt stundas no 78 uz 60 vai 65, bet A. Cercas noraidīja šo priekšlikumu. Padome ierosināja ierobežojumus attiecībā gan uz uzraudzību, gan uz atteikuma ieviešanu. Padome tam piekrita, tomēr tas joprojām netika apstiprināts. Iespējams, J. Andersson kungam situācija šķiet neskaidra, jo viņš apgalvo, ka Padome nevēlējās pieņemt Komisijas kompromisa priekšlikumus. Tieši pretēji - tā bija Padome, kas savā COREPER sanāksmē apstiprināja šos priekšlikumus. Tādējādi Komisijas ierosināto kompromisu pieņēma Padome, nevis Parlaments.
Es vēlētos arī piebilst, ka nezinu, kurš runājis ar Eiropas Savienībā sabiedrības pārstāvjiem. Mēs arī runājām ar ES sabiedrības locekļiem, bet viņi mums stāstīja, ka vēlas lielāku brīvību, viņi nevēlas nevienu, kas uzspiestu jaunus pienākumus, un politiķus, kas iejaucas viņu personīgajā dzīvē. Atzīmējot komunisma valdīšanas ēras beigas Eiropā, tuvojas Samta revolūcijas 20. gadadiena, un cilvēki vēlas nosvinēt šo notikumu, aizstāvot savu brīvību. Viņi nevēlas aizvien vairāk noteikumu un pienākumu, kas viņiem tiek uzspiesti.
S. Hughes kungs, domāju, ka savā runā es pietiekami skaidri minēju tos aspektus, par kuriem Padome bija gatava vienoties par kompromisu, tāpēc ir diezgan nepareizi apgalvot, ka Padome nepiekāpās ne par mata tiesu. Tā kā referents izteica cerību, ka Eiropā notiks izmaiņas valdību līmenī, es velētos piebilst, ka es ar grūtībām varu iedomāties - ja šādas izmaiņas notiktu Lielbritānijā - ka konservatīvo valdībai un premjerministra G. Brown valdībai būtu atšķirīgs viedoklis.
Noslēgumā es vēlētos pateikt tikai to, ka mēs esam ļoti sarūgtināti par to, ka nav izdevies panākt vienošanos, bet ja jūs arī turpmāk atteiksieties ieraudzīt ikdienas dzīves faktisko situāciju, proti, ka 15 no 27 valstīs izmanto atteikumu un patlaban daudzās profesijās darbinieku skaits ir nepietiekams, lai paveiktu darbu, jo īpaši jaunajās dalībvalstīs, tad atteikums arī turpmāk būs ikdienas dzīves sastāvdaļa. Atgriezīsimies pie šī jautājuma pēc 10 gadiem, kad situācija dalībvalstīs, iespējams, būs pavisam citādāka. Izveidosim tādus apstākļus dalībvalstīm, lai tām nebūtu jāizmanto atteikums, un tad mēs būsim pārsteigti par to, cik ātri mums izdevies panākt kompromisu.
Vladimír Špidla
Dāmas un kungi, šajās debatēs izskanēja argumenti, kas iepriekš izmantoti jau daudzkārt un ar labiem nolūkiem. Manuprāt, tas ir diezgan saprotami, jo šīs debates ir ilgušas piecus gadus un ietekmējušas mūs visus, un es vēlētos pateikties ikvienam, kam bija nopietna nozīme šajā procesā. Tomēr mēs joprojām neesam panākuši labu jeb stabilu rezultātu, un mums, iespējams, ir jārod īstā atbilde šajā situācijā. Es vēlētos atzīmēt, cik tipiski bija tas, ka debatēs tika aplūkots gandrīz tikai jautājums par atteikumu un, varbūt ierobežotā apjoma dēļ, - dežūras laiku. Tajās netika pievērsta uzmanība, piemēram, papildu atpūtai, un cita starpā netika ņemtas vērā izmaiņas saistībā ar nakts darbu. Īstenībā visas izmaiņas, kas krietni vien pārsniedza dežūras laika un atteikuma jautājumu jomu, zināmā mērā ir izmantotas par šo divu jautājumu ķīlu. Direktīva tika apstiprināta 1993. gadā, pieņemot izņēmumu. Šī direktīva paredzēja zināmu pārskatīšanu, bet ne tādu, kas galveno uzmanību pievērstu vienīgi atteikumam, nevis direktīvai kopumā. Eiropas Kopienu Tiesa 2003. gada nolēmumā noteica, ka dežūras laiks darbavietā jāuzskata par darba laiku. Nolēmumā ir sava loģika un tas man ir saprotams. Kopš tā laika strauji pieaudzis to dalībvalstu skaits, kas izmanto atteikumu. Iemesls tam ir gluži vienkāršs. Lielākajā daļā dalībvalstu darbavietā pavadītais darba laiks, patiesībā netika uzskatīts par darba laiku, un tiklīdz bija jāaprēķina noteikts darba laiks, dalībvalstis sāka izmantot atteikumu, lai panāktu atbilstību šai direktīvai.
Dāmas un kungi, kā jau norādīju, situācija ir sarežģīta, un tai ir pašai sava iekšējā dinamika. Īstenībā visi iespējamie risinājumi jau ir izskatīti šo piecu gadu laikā, kad notikušas debates, kurās ir panākts ļoti daudz. Tomēr domāju, ka mūsu debates vēl nav beigušās, un mums ir jāturpina meklēt citus risinājumus, jo pašreizējā situācija nav apmierinoša. Ir vairāki iemesli, kāpēc tā ir neapmierinoša, turklāt tie ir arī citi iemesli, ne tikai dežūras laiks (es to uzskatu par visnopietnāko aspektu) un atteikums, kas bez šaubām ir būtisks aspekts. Citi iemesli ir saistīti ar nakts darbu, papildu atvaļinājumu un virkni citu jautājumu, kurus varētu noskaidrot - un, manuprāt, pakāpeniski tas būtu jādara - lai uzlabotu drošību un veselības aizsardzību darbā, jo šī konkrētā direktīva attiecas uz drošību un veselības aizsardzību darbā. Darba laika organizēšana, kas reglamentēta šajā direktīvā, ietver arī šo īpašo aspektu, nevis tikai šo plaši izplatīto aspektu.
Dāmas un kungi, pēc nopietnām un garām debatēm, kas ilgušas piecus gadus, abām likumdošanas procesā iesaistītajām iestādēm nav izdevies panākt vienošanos. Mēs esam tur, kur esam, un tādēļ mums jāmeklē citi risinājumi. Komisija tam ir gatava un gaida turpmāko notikumu attīstību.
Mechtild Rothe
Eiropas Parlamenta delegācijas Samierināšanas komitejā vadītāja. - (DE) Priekšsēdētājas kundze, es lūdzu atļauju sniegt dažus īsus komentārus, jo uzskatu, ka tas ir jādara.
Padomes priekšsēdētājs M. Sedlįček kungs mums stāstīja, ka pagājušās nedēļas sākumā Padome pieņēma priekšlikumu. Tomēr man jāprecizē, ka šī informācija, ko mēs saņēmām, trialogā ļoti atšķīrās. Mēs saņēmām informāciju, ka Komisijas priekšlikums nav pieņemts, nav rasta iespēja izmantot atteikumu izmēģinājuma periodā, kā arī nav pieņemts sešu mēnešu periods. Es saņēmu arī skaidru informāciju par to, ka dežūras laiks netiks uzskatīts par nepieciešamu turpinājumu darba laikam. Mums stāstīja tieši to pašu, ko dzirdam šeit, proti, ka bija patiesa vēlme īstenot iecerēto. Tā nebija Parlamenta nostāja. Es vēlētos precizēt, ka mēs patiešām saņēmām šo informāciju. Problēma, iespējams, bija tā, ka jūs ieradāties vēlāk, tikai pēc pusnakts, bet mēs patiešām saņēmām šo informāciju.
Otrkārt, P. Bushill-Matthews radīja iespaidu, ka sarunas bija neobjektīvas un vienpusējas. Es vēlētos kaut ko paskaidrot. Sarunu delegāciju veidoja referents A. Cercas kungs, komitejas priekšsēdētājs, ēnu referents J. A. Silva Peneda no Eiropas Tautas partijas (Kristīgo demokrātu) un Eiropas Demokrātu grupas un es pats. Mēs bijām vienisprātis pilnīgi visos jautājumos. Parlamenta pamatnostādnes nodrošina, ka mana grupa nepārstāv vairākumu delegācijā Samierināšanas komitejā. Rezultāts bija diezgan skaidrs - 15 deputāti balsoja "par”, neviens nebalsoja "pret” un pieci atturējās. Šodien debates pietiekami skaidri parādīja, ka Parlamenta lielākais vairākums atbalsta šo nostāju. Es negribētu, lai kāds dotos prom no sanāksmes ar aizspriedumainu viedokli.
Priekšsēdētāja
Debates ir slēgtas.
Rakstiskas deklarācijas (Reglamenta 142. pants)
Csaba Őry  
rakstiski. - (HU) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi!
Man ir žēl, ka likumdošanas process, kura mērķis bija grozīt Darba laika direktīvu, ir beidzies ar neveiksmi. Tas skaidri parāda, ka vienā no galvenajiem ar darbu saistītajiem jautājumiem starp Padomi un Eiropas Parlamentu trūkst vienprātības. Kompromisa risinājuma noraidījums no Padomes puses, kuru Eiropas Parlamentā apstiprināja divos lasījumos un atbalstīja visa politiskā spektra grupas, sākot ar kreisajiem līdz pat labējiem, ir nācis laikā, kad visā Eiropā tiek zaudēts arvien lielāks skaits darba vietu, lielās kompānijas viena pēc otras paziņo par saviem štatu samazināšanas plāniem un aizvien lielākas summas nodokļu maksātāju naudas tiek izmantotas, lai palīdzētu milzu grūtībās nonākušajām bankām un lai mazinātu ekonomiskās krīzes postošās sekas.
Turklāt, Padomes nepiekāpīgā uzstājība izmantot atteikšanās tiesības izraisīja tādas negatīvās sekas, ka kopā ar Eiropas Parlamentu veiktās samierināšanas procedūras neveiksmes rezultātā neizdevās arī rast veiksmīgu risinājumu jautājumā ar ārstu dežūras laiku, lai gan ES likumdevēji jau bija pavisam tuvu vienošanās panākšanai un kompromisa risinājuma pieņemšanai. Vienošanās panākšana šajā jautājumā ikvienai no iesaistītajām pusēm būtu bijusi daudz labāka nekā tiesiskā strīda turpināšana. Lai gan neviens neapstrīd Eiropas Kopienu Tiesas spriedumu saturu, situācija, kad ārstiem, lai tie varētu īstenot savas tiesības, nepārtraukti ir jāuzsāk tiesas prāvas pret iestāžu atbalstītājiem, vēl arvien ir dīvaina.
Tas ir nomācoši, ka gadā, kurā valda tik liels ekonomiskais un sociālais spiediens kā tas ir 2009. gadā, Padome nav izrādījusi ne vismazāko tieksmi ES līmenī atrisināt vienu no galvenajiem jautājumiem attiecībā uz darba laika reglamentēšanu.
