Pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?

Posselt
 Arvoisa puhemies, asia koskee eilistä kyselytuntia, pöytäkirjassa sivulla 24. Esitin silloin nimittäin rouva Cressonin talousarvion valvontavaliokunnalle esittämän virheellisen lausunnon vuoksi rouva Gradinille kysymyksen siitä, pitäisikö rouva Cressonin tämän vuoksi erota. Rouva Gradin ei vastannut kysymykseeni. Nyt tämä tapahtuma on vahvistettu pöytäkirjassa seuraavasti. Siinä lukee pelkästään: " Posselt käytti puheenvuoron." Tahtoisin kuitenkin huomauttaa, että esitin asianmukaisen lisäkysymyksen, johon ei vastattu.
Voimakkaita suosionosoituksia

Puhemies
Merkitsemme ilmoituksen tietoomme ja korjaamme pöytäkirjan tapahtunutta vastaavaksi.
Pöytäkirja hyväksyttiin.

Dupuis
Arvoisa puhemies, en käytä pöytäkirjaa koskevaa puheenvuoroa. Haluaisin vain ilmoittaa kunnianarvoisalle parlamentillemme, että tänään on kulunut 40 vuotta siitä, kun Kiinan kansantasavalta valtasi Tiibetin.

Wijsenbeek
 Arvoisa puhemies, haluaisin valittaa eräästä asiasta. On totta, että puhun usein joillakin muilla kielillä kuin omalla äidinkielelläni, mutta nykyään en enää kuule kanavan 5 hollanninkielistä tulkkausta, ja luulen, että hallinnossa on niin haluttu. Näin ollen puhun vastedes aina jollakin muulla kielellä ja myös kuuntelen muunkielisiä puheita.

Puhemies
Ryhdymme välittömästi suorittamaan tarpeellisia teknisiä tarkistuksia, koska puhutte myös hollantia.
Naurua

Esityslista
Müller
Arvoisa puhemies, tämänpäiväisen istunnon esityslistalla mainitaan kohdassa " Äänestykset" muun muassa äänestys mietinnöstä De Giovanni - Komission käyttämien toimivaltuuksien valvonta. Te kaikki tiedätte, että kysymyksessä siitä, kuinka pitkälle ulottuu Euroopan parlamentin oikeus saada tietoja perussopimuksen 206 artiklan nojalla, meillä oli tästä UCLAFin Echo-tapausta koskeneen kertomuksen yhteydessä ankaria kiistoja komission kanssa. Niiden vuoksi sovittiin, että komission ja parlamentin kesken olisi käytävä neuvotteluja, joiden päämääränä olisi löytää järjestely sen varalle, millä tavoin 206 artiklaa olisi vastaisuudessa sovellettava. Tämä järjestely on nyt meillä käsiteltävänä niin kutsutun komission ja parlamentin välisen sopimuksen muodossa, ja siitä on määrä päättää tänään ilman keskustelua. Mielestäni tämä ei ole asianmukaista, kun ajatellaan sitä monimutkaista ongelmakenttää, joka tähän asiaan ja tähän sopimukseen sisältyy.
Me sitoudumme tässä sopimuksessa luopumaan oikeudestamme saada tietoa, esimerkiksi kun kyseessä ovat final reports on administrative inquiries , toisin sanoen komission sisäiset kertomukset hallinnollisista menettelyistä. Pyydän sen vuoksi työjärjestyksen 99 artiklan mukaisesti, että emme tänään vain yksinkertaisesti äänestäisi tästä kohdasta käymättä siitä keskustelua. On oltava mahdollista, että parlamentti käy keskustelun tästä monimutkaisesta, herkkäluonteisesta kysymyksestä, ja olen juuri luovuttanut pyynnön tueksi tarvittavat 29 allekirjoitusta.

Puhemies
Rouva Müller, olette todellakin esitellyt kaiken asianmukaisella tavalla ja asianmukaisessa järjestyksessä. Haluan sanoa teille kaksi asiaa: ensiksi sanon, ettei UCLAFia koskevaa ongelmaa pidä sotkea tähän toiseen ongelmaan. Ne ovat täysin eri asioita. UCLAFin osalta on olemassa työryhmä, joka koostuu parlamentin, neuvoston ja komission edustajista. Kun he saavat työnsä päätökseen, he esittelevät sen parlamentille.
Toiseksi: tämä on eri asia. Tämä asia koskee toista puheenjohtaja Santerin esittämistä seikoista, nimittäin luottamuksellisten asiakirjojen välittämistä parlamentille. Niinpä meillä on nyt valittavanamme kaksi vaihtoehtoa. En halua päättää asiaa etukäteen ja haluaisin tietää ryhmien mielipiteen. Ensimmäinen vaihtoehto olisi merkitä mietintö tämän päivän istuntoon mietintönä, josta keskustellaan; toinen vaihtoehto olisi siirtää se seuraavaan istuntoon mietintönä, josta keskustellaan.
Kummassakin tapauksessa on selvää, ettei tarkistuksia voi esittää, koska kyseessä on toimielinten välinen sopimus. Se joko hyväksytään tai hylätään, kuten on tapahtunut kaikissa toimielinten välisissä sopimuksissa. Voimme kuitenkin tarkastella kumpaa vaihtoehtoa tahansa, ja kysyisin ryhmiltä, haluavatko ne mieluummin merkitä mietinnön tähän istuntoon mietintönä, josta keskustellaan, vai käsittelemmekö sitä seuraavalla istuntojaksolla.
Rouva Greenillä on puheenvuoro.

Green
 Arvoisa puhemies, minun nähdäkseni meidän pitäisi lykätä äänestys seuraavaan istuntojaksoon, sillä parlamentilla ja sen jäsenillä ei ole ollut todellista tilaisuutta nähdä ehdotusta, saati sitten puhua siitä. Erityisesti institutionaalisten asioiden valiokunnalle ja talousarvion valvontavaliokunnalle pitäisi tarjota tilaisuus tarkastella ehdotusta ja keskustella siitä, ennen kuin siitä äänestetään.

Theato
Arvoisa puhemies, me - ne kolme henkilöä, jotka tähän oli nimetty - saimme tehtäväksemme laatia tämän sopimusehdotuksen, ja se käy ilmi päätöslauselmasta, jonka parlamentti hyväksyi tammikuussa. Kävimme työhön käsiksi hyvin ripeästi mutta erittäin intensiivisesti ja sovimme siitä poliittisella tasolla. Saanen sanoa talousarvion valvontavaliokunnan puolesta, että UCLAF on poissa kuvioista, kunnes saamme OLAFia, siis sitä virastoa koskevat säännökset, joka on niin ikään keskustelun kohteena, joten tämä sopimus ei siis vaikuta mitenkään UCLAFia koskeviin määräyksiin eikä myöskään kysymykseen tilintarkastajalta saatavista tiedoista.
Asetettu tehtävä oli suoritettava hyvin nopeasti. Se oli parlamentinkin toivomus. Menettelystä haluan sanoa teille sen, että siitä päättäminen ei kuulunut minulle. Juuri puhemieskonferenssi hyväksyi tämän kolmen asiantuntijan tekemän ehdotuksen, ja itse olin lähtenyt siitä, että silloin myös puolueryhmät olivat saaneet tiedon siitä, mistä niiden puheenjohtajat olivat sopineet. Niin ollen en voi käsittää, miksi meidän pitäisi niin kovasti pitkittää tätä asiaa, ja olisin itse sittenkin sillä kannalla, että meidän pitäisi äänestää siitä, jotta voisimme sen perusteella löytää tämän soveltamistavan.

Müller
 Arvoisa puhemies, pyyntöäni perustellessani viittasin UCLAFiin vain siltä osin, kuin on ollut kiistaa Echo-juttua koskevan kertomuksen julkaisemisesta. Minulle on selvää, että tässä järjestelyssä ei ole kyse UCLAFista. Haluaisin ryhmäni puolesta yhtyä siihen, mitä rouva Green edellä sanoi. Olen sitä mieltä, että meidän pitäisi antaa parlamentille tilaisuus lukea kertomus perusteellisesti ja tarkasti, jos haluamme muotoilla täällä tiettyjä oikeuksia ja käytänteitä, jotka vaikuttavat 206 artiklassa mainittuun perusoikeuteen. Asia olisi tutkittava mitä huolellisimmin. Tämä viikko on hyvin täynnä, joten siirtäkäämme kysymys seuraavaan istuntoon, niin voimme päättää siitä kaikessa rauhassa.

Green
Arvoisa puhemies, on tärkeää tuoda esiin se, että vaikka hyväksyimme ehdotuksen melko selvästi viime torstaina - ja tuin sitä lisäksi puhemieskonferenssissa - sitä ei saa vielä kaikilla kielillä eivätkä kaikki jäsenet olleet vielä eilen nähneet sitä. Olen varma, että ryhmäni tukee tällaista toimielinten välistä sopimusta, mutta ainakin jäsenten pitää voida lukea se. Olisin kuvitellut, että rouva Theato olisi voinut suostua siihen.

Puhemies
Huomaan, etteivät ryhmät ole yksimielisiä siitä, olisiko tämän päivän esityslistaa syytä muuttaa. Näin ollen toimitetaan äänestys siitä, merkitsemmekö mietinnön tähän istuntoon mietintönä, josta keskustellaan, vai emme.
Parlamentti hylkäsi ehdotuksen.
Näin ollen koska mietintöä ei merkitä tähän istuntoon mietintönä, josta keskustellaan, sovelletaan työjärjestyksen 99 artiklaa, kuten rouva Müller ja muut allekirjoittajat ovat pyytäneet, ja mietintö merkitään seuraavaan istuntoon mietintönä, josta keskustellaan. Mietintö palautetaan toimivaltaiseen valiokuntaan eli institutionaalisten asioiden valiokuntaan, koska kyseessä on toimielinten välinen sopimus. Kuten kaikissa tällaisissa sopimuksissa, muistutan teille vielä kerran, ettei tarkistuksia voi esittää. Meidän täytyy vain sanoa kyllä tai ei, luonnollisestikin sitten, kun kaikki tarvittavat tutkimukset on tehty.
Herra Ellesillä on puheenvuoro.

Elles
 Arvoisa puhemies, kun parlamentti on nyt tehnyt päätöksen, voitteko vakuuttaa meille, että samaa menettelytapaa käytetään riippumattoman asiantuntijaryhmän kertomukseen, jota jaetaan kaikilla kielillä ja joka on kaikkien jäsenten saatavilla, ennen kuin sitä käsitellään parlamentissa ja ennen kuin se menee asiasta vastaavaan valiokuntaan, joka on talousarvion valvontavaliokunta, siis ennen kuin siitä äänestetään?

Puhemies
Asiantuntijaryhmän kertomusta ei pelkästään jaeta kaikille jäsenille, vaan se pannaan lisäksi myös Internetiin, niin että kaikki voivat tutustua siihen. Puhemieskonferenssi päätti itse asiassa, että noudatetaan menettelyä, jonka mukaan ryhmät jättävät päätöslauselmaesityksiä. Talousarvion valvontavaliokunta on joka tapauksessa tutustunut tähän mietintöön siihen mennessä, kun vuotta 1997 koskeva vastuuvapaus tulee parlamentin käsittelyyn. Se on toinen asia. Valiokunta voi käyttää asiantuntijaryhmän kertomusta tai mitä tahansa muuta asiakirjaa, jota se pitää silloin hyödyllisenä.
Parlamentti esittää mielipiteensä asiantuntijaryhmän kertomuksesta päätöslauselmaesityksillä, jotka ryhmät jättävät käsiteltäväksi esittelyä seuraavalla viikolla sopivaksi katsomanaan hetkenä.

Theato
Arvoisa puhemies, vain yksi aikataulua koskeva selvennys. Hyväksyn ilman muuta sen, että emme äänestä tänään sopimusta, siis tiedonsaantia, koskevasta kysymyksestä. Olisin vain tiedustellut, otetaanko asia sitten mini-istunnon esityslistalle. Aikataulusyistä minun on saatava tietää, miten saamme otetuksi sen vielä kerran keskusteltavaksi. Nähdäkseni sama koskee myös institutionaalisten asioiden valiokuntaa, sikäli kuin sillä on tähän vielä tarvetta, sillä sehän on asiasta vastaava valiokunta. Juuri sehän meille on jättänyt käsiteltäväksi tämän mietinnön eikä talousarvion valvontavaliokunta. Me kuitenkin haluamme keskustella siitä vielä kerran; minun on vain saatava tietää, onko asia silloin esityslistalla.

Puhemies
Brysselin istuntojakson esityslistalla.

Lindqvist
 Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentin edustalla on parhaillaan meneillään kurdien mielenosoitus. Haluaisin kysyä puheenjohtajalta ja puheenjohtajistolta aiommeko lähettää jonkin valtuuskunnan tapaamaan parlamentin ulkopuolelle kokoontuneita kurdien edustajia ja kuuntelemaan, mitä asiaa heillä on. Minusta se olisi viisasta, ja meidän olisi otettava samalla lailla huomioon kaikki ne, jotka haluavat esittää näkökohtiaan Euroopan parlamentin jäsenille.

Puhemies
Herra Lindqvist, minulle ei ole toistaiseksi esitetty minkäänlaista pyyntöä, että ottaisin vastaan kurdien valtuuskunnan. Kun minulle esitettiin tuollainen pyyntö Brysselissä viime istunnon yhteydessä, otin heidät vastaan ja he esittivät pyyntönsä. Jos he esittävät myös tänään saman pyynnön, he saavat saman vastauksen. Toisin sanoen otan vastaan heidät ja heidän pyyntönsä, joka toimitetaan sitten parlamentille.

Berliinissä 24. ja 25. maaliskuuta 1999 pidettävän Eurooppa-neuvoston ylimääräisen kokouksen valmistelu
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Berliinissä 24. ja 25. maaliskuuta 1999 pidettävän Eurooppa-neuvoston ylimääräisen kokouksen valmistelusta.
Neuvoston puheenjohtaja herra Verheugenilla on puheenvuoro.

Verheugen
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen iloinen voidessani antaa teille tänään, juuri ennen tulevana viikonloppuna pidettävää, Agenda-neuvottelujen päätöskierroksen aloittavaa epävirallista ulkoministeritapaamista, yleiskatsauksen neuvostossa käytävien neuvottelujen tämänhetkisestä tilanteesta ja voidessani tiedottaa teille Agenda-neuvottelujen jatkosta aina Berliinissä 24. 25. maaliskuuta pidettävään Eurooppa-neuvoston kokoukseen asti.
Niiden viikkojen aikana, jotka ovat kuluneet täällä täysistunnossa samasta aiheesta viimeksi 10. helmikuuta käymästämme keskustelusta, neuvosto on päässyt hyvän matkaa eteenpäin tasapainoisen kokonaispaketin aikaansaamisessa. Ei ole kuitenkaan mikään salaisuus, kun kerron, että eräissä hyvin keskeisissä kysymyksissä ei ole toistaiseksi päästy vielä kompromissiin. Tämä johtuu kokonaan asian luonteesta eikä se ole ollut myöskään mitenkään odotettavissa, vaan perustuu yksinkertaisesti tarpeeseen saavuttaa asiassa kaikki osa-alueet kattava tasapaino. Olemme neuvoston puheenjohtajana lähteneet alusta pitäen siitä lähtökohdasta, että kokonaispaketti voidaan nivoa yhteen vasta Berliinissä, ja näin tulee myös tapahtumaan.
Kuitenkin sitä välttämätöntä etukäteistyötä, jolla on määrä tasoittaa maaperää Berliinin huippukokoukselle, on pystytty edistämään viime viikkoina huomattavastikin. Niinpä ulkoministerien kokouksessa 21. helmikuuta Luxemburgissa edistyttiin useissa kysymyksissä olennaisesti. Haluaisin esitellä teille lyhyesti näitä edistysaskelia. Tällä välin on hyväksytty yleisesti se, että vuoden 1999 kiinteiden hintojen käyttö taloudellisen ennakkokatsauksen laadinnassa tarjoaa käytännön kannalta monia etuja. Liittymiseen ja liittymisen valmisteluun tarkoitettujen menojen esittämisestä vallitsee sellainen yksimielisyys, että jäseneksi liittyville maille näihin tarkoituksiin varatut menoerät tullaan yksilöimään ja rajaamaan selkeästi joko liittymistä valmistelevien menojen muodossa tai laajentumiseen liittyvien menojen muodossa, jotta varmistetaan se, että 15 jäsenvaltion EU ei voi käyttää uusille jäsenvaltioille varattuja varoja ja että toiselta puolen 15 jäsenvaltion EU: lle myönnettyjä varoja ei voida käyttää laajentumisesta aiheutuvien kulujen kattamiseen. Puheenjohtajamaa on esittänyt tätä varten kokonaissuunnitelman, johon jäsenvaltioiden suuri enemmistö on suostunut.
Varsin pitkälle menevä yksimielisyys on voitu todeta vallitsevan myös niistä summista, joita komissio on ehdottanut varattavaksi lähitulevaisuudessa liittymisen valmisteluun tarkoitettuihin tukiin. Sen ansiosta, että olemme jo Itävallan puheenjohtajakaudella päässeet pitkälti poliittiseen yksimielisyyteen liittymistä valmistelevista välineistä, jäseneksi liittyville maille annetaan näin selvä merkki siitä, että pidämme liittymistä valmistelevia välineitä nopean laajentumisen kannalta aivan erityisen tärkeänä asiana.
Muutamista yhteisen maatalouspolitiikan tulevan rahoituksen kulmakysymyksistä on jo päästy yhteisymmärrykseen: maatalouden menolinjauksen noudattamisesta ja sen tarkistamisesta ennen laajentumisen ensimmäistä vaihetta sekä tosiasiallisia menoja paremmin vastaavan, tätä alhaisemman ylärajan määrittämisestä. Rakennemenojen osalta tutkittavana on edelleen puheenjohtajamaan esittämä kokonaissuunnitelma, jossa on otettu huomioon sekä menojen vakauttamisen ajatus että ajatus koheesiopyrkimystemme vahvistamisesta.
Kokonaissuunnitelman tarkoituksena on rakennerahastomenojen vakauttaminen, samalla kun kolmelle tavoitteelle tulevalla aikajaksolla varattavan tuen keskimääräinen henkeä kohti laskettu osuus aiotaan vahvistaa nykyiselle tasolle. Yhteisöaloitteiden lukumäärän supistaminen kolmeen on saanut yleistä kannatusta, mutta nimenomaan sillä edellytyksellä, että muiden jo olemassa olevien ja toimiviksi osoittautuneiden aloitteiden soveltamisala tulee näiden ydintavoitteiden avulla asianmukaisesti katetuksi.
Otsakkeiden 3-5 osalta valtuuskunnat ovat asettaneet itselleen jatkoneuvottelujen pohjaksi liikkumavarat, joiden sisälle vuosittaisten ylärajojen tosiasiallisen tason on määrä asettua. Laaja-alainen yksimielisyys vallitsee otsakkeesta 6 eli varauksista. Omia varoja ja talousarvion epätasapainoisuutta koskevassa kysymyksessä ministerit ovat esittäneet ensimmäiset arvionsa kattavaan yhteisymmärrykseen mahdollisesti vaadittavista osatekijöistä. Yleisen arvion mukaan lopulliseen yksimielisyyteen, mikäli sen halutaan parantavan rahoituskehyksen tasapainoisuutta, tarvitaan yhdistelmä niin meno- kuin tulopuolellakin toteutettavia toimenpiteitä. Samalla voidaan ottaa huomioon ne vaikutukset, joita jäsenvaltioille koituu Agenda 2000: n poliittisten uudistusten takia, samoin kuin tarve toteuttaa näitä toimenpiteitä useassa eri vaiheessa, jolloin ensimmäisen vaiheen toteuttaminen olisi aloitettava vuonna 2000.
Ulkoministerien välillä käytyjen keskustelujen pohjalta valtion- ja hallitusten päämiehet käsittelivät Agenda 2000: ta ensimmäistä kertaa kokonaisuudessaan 26. helmikuuta Bonnin lähellä Petersbergissä ja luotailivat samalla liikkumavaraa poliittiseen kokonaiskompromissiin pääsylle. Tuolloin oli jo etukäteen selvää, että päämääränä ei voinut olla se, että tehdään perustavia ratkaisuja tai päästään peräti kokonaissopimukseen.. Meille ei sen vuoksi ollutkaan yllätys, että tuen ilmausten ohella puheenjohtajamaa Saksan esittämää kompromissiasiakirjaa kohtaan ilmeni myös arvostelua.
Haluan kuitenkin huomauttaa, että arvostelua tuli kummaltakin taholta. Meitä arvostelivat sekä ne jäsenvaltiot, jotka haluavat suurempia säästöjä, että ne jäsenvaltiot, jotka haluavat lisätä menoja. Olen sitä mieltä, että edustamme asiassa jotakuinkin keskitietä, ja jos olemme yhtä mieltä siitä, että kompromissi täytyy varmaankin löytää jostakin äärimmäisten näkökantojen väliltä, minulla on sellainen tunne, että puheenjohtajamaan tilanne ei ole mitenkään huono.
Suosionosoituksia
Lopputuloksena valtion- ja hallitusten päämiesten tapaamisesta saatiin viitoitetuksi useita tärkeitä ja hyödyllisiä suuntia, jotka luovat perustan neuvostolle ja sen eri kokoonpanoissa tapahtuvalle jatkotyöskentelylle aina Berliinin ylimääräiseen huippukokoukseen asti. Tärkeintä on se, että kaikki osapuolet ovat vielä kerran vahvistaneet lujan päättäväisyytensä pitää kiinni siitä Cardiffin Eurooppa-neuvostossa annetusta tiedosta, että asiasta pyritään pääsemään poliittiseen kokonaissopimukseen viimeistään maaliskuun loppuun mennessä 1999. Haluaisin myös todeta täällä mitä selkeimmin ja mitä vakavimmin puheenjohtajamaan puolesta sen, että emme aio poiketa tästä tavoitteesta ja suhtaudumme, myös parlamentin etujen nimissä, erittäin torjuvasti kaikkeen keskusteluun, joka koskee mahdollista päätösajankohdan siirtämistä.
Suosionosoituksia
Wienin Eurooppa-neuvostossa sovitut periaatteet neuvotteluissa noudatettavista menettelytavoista on vahvistettu: Agenda 2000: n käsitteleminen kokonaispakettina, kaikkien jäsenvaltioiden valmius kompromissiin sekä se, että kaikki osatekijät on otettava käsiteltäviksi. Näin sovittiin 26. helmikuuta ja nyt on 10. maaliskuuta, eivätkä kaikki osatekijät ole enää käsiteltävinä. Sisällöllisesti on osoittautunut, että kukaan ei tosissaan aseta kyseenalaiseksi talousarvion vakauttamisen ja budjettikurin välttämättömyyttä. Kaikilla tahoilla vallitseva näkemys on, että mitään muuta ei nykyisinä, kansallisten talousarvioiden tiukkuuden aikoina saataisikaan välitetyksi kansalaisille. Yleisen vakaan käsityksen mukaan on niin ollen mahdollista, että Berliinissä saadaan maaliskuun lopussa aikaan kokonaiskompromissi, jossa voidaan noudattaa omille varoille asetettua 1, 27 %: n ylärajaa.
Niissä keskusteluissa, joita valtion- ja hallitusten päämiehet ovat käyneet yhteisen maatalouspolitiikan tulevasta rahoittamisesta, on niin ikään otettu laajalti huomioon talousarvion vakauttamisen ajatus. Enemmistö valtion- ja hallitusten päämiehistä on asettunut sille kannalle, että maatalousministereille olisi annettava selkeä merkki siitä, että näiden tulisi saattaa maatalousuudistus ja tosiasiallinen vakaus keskenään sopusointuun ja sen lisäksi myös tutkia erilaisia malleja maataloustukien asteittaiseksi alentamiseksi. Tällä ja myös viime viikolla käymissään neuvotteluissa maatalousministerit ovat pyrkineet laatimaan perustan aidolle ja järkevälle uudistukselle, jonka reunaehtona on säästäväisyys.
Aivan näihin hetkiin asti on saavutettu edistymistä, jota on pidettävä myönteisenä, kun otetaan huomioon erilaisten etunäkökohtien moninaisuus ja asian aihesisällön monitahoisuus, ja joka herättää luottamukseni siihen, että Berliinissä voidaan päästä lopputulokseen, jonka kaikki voivat hyväksyä.
Rakennepolitiikassa kysymys rakenne- ja koheesiorahastoihin käytettävien varojen kokonaismäärästä on edelleen kiistanalainen. Puheenjohtajamaan ehdotus siitä, että vuosina 2000-2006 otsakkeelle 2 varattaisiin 200 miljardia euroa, siis koheesiorahasto mukaan luettuna, sai osakseen kannatusta, mutta myös - tämä minun on sanottava selvästi - kiivasta torjuntaa. Kysymystä tarkoitukseen varattavien varojen määrästä tutkitaan tälläkin hetkellä edelleen tiiviisti erilaisten mallien avulla. Lähden siitä, että tämä kysymys voidaan ratkaista vasta aivan neuvottelujen viime vaiheessa, siis itse Berliinin kokouksessa.
Tiettyjen valittujen alueiden siirtymäjärjestelyistä vallitsee periaatteellinen yksimielisyys, mutta yksityiskohdat sen lopullisesta muodosta ovat kuitenkin vielä avoinna. Omia varoja ja talousarvion epätasapainoa koskevassa kysymyksessä neuvostossa vallitsee yleisesti ottaen valmius ottaa omia varoja koskeva päätös tutkittavaksi sellaisen tasapainoisen paketin osana, jossa myös menopuoli on otettu huomioon. Tällöin tarkoituksena on yhdistää oikeanlainen toimenpiteiden yhdistelmä vaiheittain tai etapeittain etenevään menettelyyn. Myös turvaverkon sisällyttäminen kokonaispakettiin voisi olla järkevää.
Bonnin lähellä Petersbergissä pidetyn huippukokouksen jälkeen puheenjohtajamaa on vielä kerran tiivistänyt neuvotteluja kaikilla tasoilla. Neuvottelupohjaa on tarkistettu käytyjen keskustelujen valossa edelleen ja se on tulevana viikonloppuna ulkoministerien ja ensi maanantaina Ecofin-neuvoston uudelleen käsiteltävänä. Liittokansleri aikoo tehdä 15. 19. maaliskuuta neuvoston puheenjohtajan ominaisuudessa kaikkiin unionin pääkaupunkeihin ulottuvan kiertomatkan ja käsitellä valtion- ja hallitusten päämiesten kanssa tähän mennessä saavutettuja tuloksia ja pyrkii siihen, että hänellä olisi tämän kiertomatkan tuloksena tuomisinaan kompromissiluonnos. Lopuksi 22. maaliskuuta kokoontuva yleisten asioiden neuvosto toteuttaa yhdessä sitä ennen 21. maaliskuuta pidettävän ministeritason kokouksen kanssa viimeiset valmistelut Berliinin Eurooppa-neuvostoa varten.
Euroopan parlamentin puhemies Gil-Robles oli saanut liittokansleri Schröderiltä kutsun osallistua Petersbergissä pidettyyn valtion- ja hallitusten päämiesten tapaamiseen ja esitellä siellä parlamentin Agenda 2000: ta koskevia näkemyksiä. Näin myös tapahtui, ja tämä korostaa sitä suurta poliittista merkitystä, jonka neuvosto antaa parlamentin kanssa käytävälle vuoropuhelulle. Samalla liittokansleri Schröder korosti sitä, että tämä vuoropuhelu ei ole suinkaan yksisuuntaista, vaan että sekä neuvostossa että parlamentissa muotoutuneiden näkökantojen täytyy ilmetä vastavuoroisesti sen tuloksissa.
Tätä neuvoston ja parlamentin välistä yhteistyötä, joka on määräaikaan mennessä toteutuvan Agenda 2000 -ratkaisun kannalta välttämätöntä, palvelee myös minun vierailuni tänään ja huomenna täällä Strasbourgissa, minkä yhteydessä järjestetään myös muita epävirallisia neuvotteluja, joissa käsitellään rakennerahastoja ja liittymistä valmistelevia välineitä. Maatalouspolitiikan osalta ministeri Funke pitää lähiaikoina parlamentin kanssa erillisen neuvottelun.
Vakuutan teille, että puheenjohtajamaa tekee kaiken mahdollisen sen hyväksi, että parlamentin näkemykset ovat nähtävissä Berliinin huippukokouksen tuloksissa. Uskoakseni on yhteinen tahtomme, että se suuri haaste, jonka Agenda 2000 juuri nyt asettaa, johtaa Euroopan tulevaisuuden kannalta kestäviin tuloksiin.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra Verheugen.
Komission puheenjohtaja herra Santerilla on puheenvuoro komission puolesta.

Santer
Arvoisa puhemies, tulevat viikot ovat ratkaisevan tärkeitä unionin tulevaisuudelle. Valmistaudumme tekemään Agenda 2000: sta päätöksiä, joilla on oleellinen merkitys 2000-luvun haasteiden kohtaamisessa ja joilla unionia valmistetaan vastaanottamaan huomattava määrä uusia jäsenvaltioita.
Eurooppa-neuvosto on ilmaissut useaan otteeseen haluavansa saattaa neuvottelut päätökseen tämän kuun lopulla ja toteuttaa välttämättömät uudistukset. Haluaisin jälleen kerran korostaa, miksi tuota määräaikaa on noudatettava. Ensinnäkin sen vuoksi, että voisimme pönkittää sitä uutta intoa, jota unioni on osoittanut euron käyttöönoton myötä. Sitten sen vuoksi, että voisimme hyvissä olosuhteissa valmistella uusia rakenneohjelmia ajanjaksoksi 2000-2006; ja lopuksi sen vuoksi, että voisimme lähettää jäsenehdokasmaille selkeän viestin.
Aikailulla emme voita mitään, vaan häviämme monessakin mielessä. Eurooppa-neuvoston on nyt kannettava vastuunsa.
Arvoisa puhemies, se, että vakuutetaan löytyvän poliittista tahtoa tämän paketin loppuun viemiseksi on yksi asia. Neuvottelujen toteutumiseen vaadittavien kompromissien hyväksyminen on sitten toinen asia. Kyse on siitä, että useita periaatteita noudatetaan samanaikaisesti. Ensiksikin noudatetaan budjettikuria, johon molemmat budjettivallan käyttäjät ovat osoittaneet kiinnittävänsä suurta huomiota edellisten varainhoitovuosien aikana, toiseksi periaatetta, jonka mukaan unionin hankkeiden rahoittamiseksi on oltava riittävästi varoja: hankkeet koskevat kasvua ja työllisyyttä, solidaarisuutta taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden kautta, toimintakykyistä maatalouspolitiikkaa ja vihdoin unionin laajentumista.
Lisäisin tähän, että komissio kiinnittää erityistä huomiota siihen, että unionin rahoituskysymyksessä ei sorruta jaaritteluihin. Budjettikuri on toki välttämätöntä, mutta sen ei pidä olla tavoite sinänsä, ilman että pohdittaisiin, mitkä ovat pyrkimyksemme Euroopan hyväksi.
Arvoisa puhemies, haluaisin tässä yhteydessä huomauttaa eräästä minulle hyvin läheisestä asiasta. Agenda 2000: ta koskevissa ehdotuksissamme, komission ehdotuksissa, olemme kiinnittäneet huomiota toimielinten, erityisesti komission, käyttöön annettuihin varoihin ja resursseihin, jotta määritetyt pyrkimykset voidaan toteuttaa. Totean selväsanaisesti, ettei komissio voi enää vaieta tässä kysymyksessä. Arvoisa puhemies, Berliinissä on päästävä kompromissiin, mikä on täysin mahdollista; se on mahdollista toisaalta sen vuoksi, että varsinkin lainsäädännössä tehdyt valmistelut ovat edenneet erittäin hyvin. Siinä suhteessa annan tunnustuksen parlamenttinne osoittamasta sitoumuksesta ja asenteesta lainsäädäntöprosessissa. Toimielinten välisessä sopimuksessa on niin ikään voitu edetä huomattavasti. Kun toisaalta on kyse ratkaisemattomista ongelmista, kaikki tekijät ovat vastedes esillä neuvottelupöydällä, ja ne muodostavat näin paketin, josta jokainen voi löytää kantansa.
Sallikaa minun käydä nopeasti läpi kolme avainaluetta, joilla meidän on vielä edettävä. Ensinnäkin meidän on edettävä yhteisessä maatalouspolitiikassa ja maaseudun kehittämisessä. Maatalousneuvostossa käytävät neuvottelut ovat hankalia ja niitä käydään parhaillaan; näin ollen en voi mennä neuvottelujen yksityiskohtiin. Todellinen ongelma on siinä, että kohtaamme samalla sekä vaatimuksen todella vakauttaa menoja sekä tarpeen uudistaa yhteisiä markkinajärjestelyjä. Näiden tavoitteiden yhdistämiseksi on olemassa erilaisia tapoja. Jotkut ovat ottaneet esille tukien asteittaisen vähentämisen, toiset yhteisrahoituksen. Komissio on valmis kehittämään kaikkia mahdollisuuksia, mutta on olemassa eräs suuntaus, jota komissio ei hyväksy, nimittäin heikentynyt ja vastuuton uudistus. Se olisi Euroopan ja maanviljelijöiden etujen vastaista. Olisi vastuutonta antaa kalliiksi tulevien, interventioista johtuvien varastojen kasvaa, sillä jonakin päivänä ne aiheuttavat yhteisen maatalouspolitiikan menojen räjähdysmäisen kasvun. Lisäksi on jo nyt valmisteltava seuraavia, Maailman kauppajärjestön yhteydessä käytäviä neuvotteluja.
Toinen, käsiteltävänä edelleen oleva ongelma koskee taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Haluaisin tehdä alustavan huomion, joka liittyy tähän. Yhteisvastuullisuuteen pyrkiminen, jota taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden käsite ilmentää, on yksi Euroopan unionin tukipilareista, ja näin on oltava myös tulevaisuudessa. Ei tule kysymykseenkään, että komissio kumoaisi niitä saavutuksia, joihin päästiin rahoitusnäkymien edellisen ajanjakson aikana. Samaan aikaan myös rahoituksessa on noudatettava budjettikuria. Järkevä tapa saavuttaa kompromissi on käsittääkseni se, että lähtökohdaksi otetaan vuonna 1999 saavutettu tukitaso ja vahvistetaan siten yhteisvastuullisuuteen tähtääviä pyrkimyksiä. Samaan aikaan varoja on keskitettävä aikaisempaa enemmän yhteiskuntiemme sisällä oleviin alueisiin ja ryhmittymiin, joiden varojen tarve on suurin. Ei ole normaalia, että yli puolet Euroopan unionin väestöstä olisi riippuvaista, tavalla tai toisella, rakennerahastojen interventioista. Tulemme löytämään, kuten aina unionissa, riittävät väliaikaiset ratkaisut välttyäksemme äkillisiltä muutoksilta. Aiomme myös ottaa huomioon tietyt erityistilanteet.
Arvoisa puhemies, ryhdyn nyt käsittelemään Agenda 2000: n kolmatta tekijää, joka koskee rahoitusnäkökohtia. Komissio käsitteli vuoden 1998 lokakuulta peräisin olevassa, omia varoja koskevassa kertomuksessaan joitakin varteen otettavia valinnanmahdollisuuksia. Komissio lisäsi olevansa valmis tekemään tarvittavia ehdotuksia, jos jäsenvaltiot pääsisivät sopimukseen. Pietarissa saatoin todeta, että suurin osa valtion- ja hallitusten päämiehistä on sitä mieltä, että tasapainoiseen kompromissiin ei ole mahdollista päästä vaikuttamatta politiikkojemme rahoitusnäkökohtaan. Erityisesti otettiin esille kysymys yhteisön talousarviolle myönnettävien osuuksien tasapuolisuudesta.
On tunnustettava, että poliittisella tasolla tuo kysymys on jo nostettu esiin. Kaiken ei kuitenkaan pidä pyöriä nettosaldon käsitteen ympärillä, sillä se on sitä paitsi kovin moniselitteinen. Jokainen esitti vaatimuksensa ja rajansa Pietarissa. Vastedes voidaan näin ollen hahmottaa kehykset, joiden rajoissa kompromissin pitäisi löytyä. Itse en sulje pois sitä mahdollisuutta, että ratkaisua venytetään pidemmälle aikavälille. Jotkin rahoitusjärjestelmämme on nimittäin suunniteltu aikana, jona unionin laajentuminen Keski- ja Itä-Euroopan maihin oli vielä kaukana näköpiirissä.
Arvoisa puhemies, olemmekin nyt vaikean tehtävän edessä. Unioni on äskettäin osoittanut voivansa selviytyä erityisesti yhtenäisvaluutan käyttöönottoon ja käyttöönoton määräaikoihin liittyvistä huomattavista eroista jäsenvaltioissa. Kollegion jäsenten poliittinen tahto teki mahdolliseksi edetä huomattavasti jokaisessa yhtenäisvaluutan käyttöönottoa koskevassa neuvotteluvaiheessa. Berliinin huippukokous on toinen esimerkki poliittisesta tahdosta. Agenda 2000 on lyötävä lukkoon unionin tulevaisuuden ja Euroopan mantereen tulevaisuuden vuoksi.
Meitä ympäröivät ristiriidat osoittavat meille jatkuvasti, kuinka tärkeää on edetä rauhanomaisen sovinnonteon tiellä mantereellamme. Olen usein sanonut, ja sanon sen toistamiseen: meillä on ensimmäistä kertaa 500 vuoteen ainutlaatuinen mahdollisuus toteuttaa tämä tavoite kansojemme vapauden ja rauhan hyväksi. Haluan tuoda esiin, että luotan täysin siihen, että tämä prosessi, jota johdetaan yhteisön menetelmin, tulee olemaan menestyksellinen.
Suosionosoituksia

Medina Ortega
 Arvoisa puhemies, puhun Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen puolesta ja haluan kiittää neuvoston puheenjohtajaa ja komission puheenjohtajaa niistä yksityiskohtaisista selvityksistä, joita he antoivat meille tämänhetkisestä tilanteesta. Sanoisin, että loppujen lopuksi en usko, että he paljastivat meille mitään salaisuutta. Uskon, että kaikki kolme toimielintä toteavat olevansa huolissaan siitä, että nyt maaliskuussa on päästävä poliittiseen sopimukseen, jos haluamme, että Saksan puheenjohtajakaudella saavutetaan tavoitteet koko Agenda 2000: n hyväksymisestä. Tältä osin sosialistiryhmä, mikä on johdonmukaista, on neuvoston puheenjohtajan ja komission puheenjohtajan tavoin huolissaan siitä, ettemme ole toistaiseksi saaneet aikaan lopullista sopimusta, vaikka toivommekin, että varsinkin liittokansleri Schröderin 15. päivänä alkavan pääkaupunkikierroksen jälkeen voidaan luoda perusta tuolle lopulliselle sopimukselle.
Sosialistiryhmän kannalta katsottuna huoli koskee sitä, ettei tuhottaisi sitä, mitä olemme jo saaneet aikaan, tarkemmin sanottuna Agenda 2000: ta. Komission asiakirja sai osakseen parlamentin laajan tuen, ja mielestämme se on edelleen keskeinen asia Euroopan unionin tulevan rahoituksen ja tulevien menonäkymien kannalta.
Koko Agenda 2000 -paketin sisällä rahoituksesta käytävän keskustelun ei pitäisi saada meitä unohtamaan, että on olemassa tiettyjä perustavoitteita, jotka ovat sellaisia Euroopan unionin politiikan asioita, joihin meidän ei pidä palata. Ensiksikin se periaate, että yhteisön politiikkojen harjoittamista varten tarvitaan riittävä rahoitus. En tiedä yhtäkään politiikkaa, jota voitaisiin harjoittaa ilman rahoitusta. Saattaa olla, että olemme viime vuosina keskustelleet liian kauan yksinomaan rahoitukseen liittyvistä kysymyksistä ja että tämä on heikentänyt yhteisön merkitystä yleisen mielipiteen silmissä. On olemassa se vaara, että vaikuttaa siltä kuin vain tinkisimme eri hallitusten kesken siitä, mitä kunkin täytyy maksaa, mutta on selvää, että se kuuluu politiikkaan. Asia on kuitenkin niin, ettei mitään politiikkaa - ei kansallista, ei alueellista eikä paikallista - voida mitenkään harjoittaa ilman riittäviä määrärahoja. Varojen riittävyyden periaate on keskeinen asia yhteisön politiikoissa.
Parlamentti on sopinut joistakin ensisijaisista tavoitteista, joista luullakseni ei muuten ole mitään erimielisyyttä jäsenvaltioiden eikä komission kanssa. Esimerkiksi työllisyys on ensisijainen tavoite ja kansalaistemme huolenaihe, sillä kun Euroopassa on 18 miljoonaa työtöntä, työllisyys on ehdottomasti ensisijainen tavoite, ja oletan, että työllisyyttä, josta vieläpä tehtiin ensisijainen tavoite eräässä Eurooppa-neuvoston ylimääräisessä kokouksessa, nimittäin Luxemburgin Eurooppa-neuvostossa, ei ole unohdettu neuvoston keskusteluissa, koska mielestäni tästä eteenpäin kansalliset politiikat eivät riitä työttömyyden torjuntaan, vaan, kuten puheenjohtaja Santer totesi ja kuten Luxemburgin huippukokouksessa vahvistettiin, tarvitaan työllisyyttä koskevaa yhteisön politiikkaa.
Toisena - muttei silti vähemmän tärkeänä - asiana on yhteenkuuluvuus. Yhteisö ei voi edetä kahdessa eri tahdissa, niin että on joitakin maita, joiden kehitysaste on korkeampi, tai alueita, joiden kehitysaste on korkeampi, ja joitakin maita, joiden kehitysaste on matalampi. Komission uusimmassa koheesiopolitiikkoja koskevassa kertomuksessa todettiin, että yhteisön politiikoilla on tehokkaasti onnistuttu supistamaan kehitystasojen eroja eri alueiden välillä. Sellaisen yhteisön syntyminen, jossa vallitsee erilaisia kehitystasoja, ei vaarantaisi ainoastaan heikommin kehittyneitä alueita vaan myös kehittyneempiä alueita ja aloja, koska niihin vaikuttaisi alhainen kulutus ostokyvyltään heikommilla alueilla.
Lopuksi totean, että ympäristönäkökohdat ovat olleet hyvin tärkeä kysymys Euroopan parlamentin sosialistiryhmälle. On selvää, että talouskehityksen täytyy olla jatkuvaa ja kestävää talouskehitystä. Ei ole järkevää, että ponnistelemme sellaisen talouskehityksen hyväksi, jota ei voida ylläpitää pitkällä aikavälillä, ja yksi talouskehityksen osatekijöistä tai tukipilareista on nimenomaan ekologisen tasapainon ylläpitäminen. Kyseessä on kansalaistemme vaatimus, sellainen asia, jota vaativat nykyisin kaikki kansalaiset. Ennen ehkä vain taloudellisesti kehittyneemmissä maissa otettiin esille ekologisia kysymyksiä, mutta nykyisin voimme sanoa, että kaikki me eurooppalaiset olemme " vihreitä" ja että " vihreä" leima ei enää kuulu vain yhdelle ainoalle poliittiselle ryhmälle, koska olen ilman muuta sitä mieltä, että ainakin sosialistiryhmässä nämä ympäristönäkökohdat ovat erittäin tärkeitä.
Arvoisa puhemies, loppujen lopuksi luulen, että Euroopan parlamentin sosialistiryhmässä on samanlaisia ristiriitoja kuin neuvostossakin. Keskustelemme täsmälleen samoista asioista kuin teidän on keskusteltava neuvostossa. Ymmärrämme täysin ne vaikeudet, joita neuvostolla on, ja olemme huolestuneita siitä, voidaanko aikataulua noudattaa. Sosialistiryhmän mielestä - kuten myös komission puheenjohtaja on todennut - tärkeää on se, että vuodeksi 1999 suunniteltua aikataulua voidaan noudattaa. Sosialistiryhmän mielestä teemme kaiken mahdollisen, jotta voisimme noudattaa tätä aikataulua, ja uskon, että jos neuvosto hoitaa työnsä, me eurooppalaiset sosialistit teemme kaiken mahdollisen, jotta Euroopan parlamentti voisi hoitaa työnsä.
Loppujen lopuksi olemme nyt tavallaan Euroopan rakentamisen likaisen työn vaiheessa. Puheenjohtajamaa Saksa on saanut hoidettavakseen hyvin epäkiitollisen työn, mutta ilman tätä työtä Euroopan unioni ei voi kulkea eteenpäin. Toivomme kylläkin sosialistiryhmässä, että sitten, kun nämä likaiset työt hoidetaan ja kun ne hoidetaan hyvin, kuten me puheenjohtajamaa Saksalta ja erityisesti tältä Saksan hallitukselta odotamme, voimme luultavasti jälleen ottaa harppauksen eteenpäin. Saksan puolivuotisen puheenjohtajakauden päättyessä meidän pitäisi päättää nämä vähäpätöiset keskustelut yksinomaan talousarvioon liittyvistä asioista ja ottaa uusi harppaus, johon neuvoston puheenjohtaja ja komission puheenjohtaja ovat viitanneet ja joka koskee Agenda 2000: ta. Harppaus sellaiseen entistä laajempaan Eurooppaan, jossa voisimme suojella niitä miljoonia eurooppalaisia, joilla on nykyisin suunnattomia vaikeuksia, paljon suurempia vaikeuksia kuin meillä. Sanoisin, että hieman kauemmaksikin, sillä meihin ei kohdistu odotuksia ainoastaan Keski- ja Itä-Euroopassa vaan myös Välimeren alueen maissa, Latinalaisessa Amerikassa, Afrikassa ja yleisesti ottaen kolmannessa maailmassa.

Brok
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, toivon, että neuvoston puheenjohtaja oli oikeassa sanoessaan, että hänellä on sellainen tunne, että puheenjohtajamaa Saksan tilanne on hyvä. Toivon, että tunne ei ole pettävä, sillä puheenjohtajamaa Saksahan ei ole päästänyt itseään alun alkaenkaan helpolla. Viime vuoden lopun suurissa puheissaan se asetti itselleen korkeita vaatimuksia. Se ilmoitti, mitä myös Saksan on kaikesta tästä saatava, ja saammepa nähdä, miten kaikki on tämän mittapuun mukaan toiminut. Joka tapauksessa lähtökohtatilanne, kompromissin löytäminen neuvotteluissa, ei ole parantunut.
Me Euroopan kansapuolueena olemme valmiit myötävaikuttamaan rakentavasti tähän prosessiin, huolimatta kaikista näistä sanotuista seikoista, ja työskentelemään osaltamme sellaisen ratkaisun puolesta, jonka avulla voimme ohjata tätä Euroopan unionin laivaa eteenpäin. Jotta asiassa pystyttäisiin saamaan aikaan sopu Euroopan unionin etujen nimissä, tarvitsette sille luonnollisesti myös meidän puolueryhmämme tuen. Saavutettavan sopuratkaisun on kuitenkin oltava hyvä, ei sovinto vain sovinnon itsensä vuoksi, ei sovinto millä hinnalla tahansa, vaan sovintoratkaisu, joka on järkevä, johon sisältyy talousarvion kurinalaisuus ja joka sisältää ne välttämättömät uudistukset, joilla tämä tehdään mahdolliseksi, niin että samalla jää, mainitsemienne 1, 27 %: n rajoissa, liikkumavaraa myös laajentumiselle. Nähdäkseni tämä on asiassa ratkaisevaa.
Samalla on tietenkin myös sanottava, että maaseudusta ja maataloudesta käytävä keskustelu on meidän ryhmämme kannalta erittäin tärkeä keskustelu. Kun sovitaan tuen asteittaisen vähentämisen malleista, jotka merkitsevät maataloudesta saatavien tulojen pienenemistä, ja kun varoja voidaan käyttää vain tiettyjen alueiden tarpeisiin, ilman että hyöty niistä koituisi itse maatalouden hyväksi, tämä on sellainen kohta, jota meidän täytyy keskinäisen tasapainon nimissä tutkia hyvin kriittisesti. Tämä ei varmasti ollut teille mikään uusi asia.
Tämän lisäksi on sanottava vielä se - tämä lukee myös yhteisessä päätöslauselmassamme -, että emme ole valmiit asettamaan sisämarkkinoiden perusperiaatteita vaakalaudalle rakennepolitiikasta käytävien neuvottelujen yhteydessä ja että jatkossakin täytyy edelleen päteä sen, että tukiin kohdistuva valvonta on yksi yhteismarkkinoiden toiminnan perusedellytyksistä, joka ei saa tulla syrjäytetyksi rakennepolitiikan yhteydessä.
On myös varmasti välttämätöntä, että emme vaaranna suurinta hanketta, johon olemme moniin vuosiin tarttuneet, nimittäin euron käyttöönottoa, työllisyyssopimuksen yhteyteen liittyvillä pohdinnoilla. Tässä vaiheessa on lakattava puhumasta korkojen alennuksista - tätä pyydän myös Ecofin-neuvoston puheenjohtajalta -, jotka johtaisivat edelleen euron arvon alenemiseen. Meidän täytyy pyrkiä vaikuttamaan euron vakauttamiseen, ja erityinen vastuu tästä kuuluu puheenjohtajamaa Saksalle. Uskon sen pystyvän vastaamaan siitä puheenjohtajakautensa jälkipuoliskolla asiaankuuluvalla tavalla.
Sallinette minun puuttua lopuksi lyhyesti vielä yhteen kohtaan. Kölnin huippukokouksessa määritellään asiat, joita on määrä käsitellä seuraavassa hallitusten välisessä konferenssissa, ja haluaisimme tiedustella puheenjohtajamaa Saksalta, aikooko se käydä tätä mandaattia valmistellessaan vuoropuhelua Euroopan parlamentin kanssa siitä, mitä painopistealueita tässä hallitusten välisessä konferenssissa olisi käsiteltävä, ja onko se valmis ottamaan Euroopan parlamentin mukaan myös neuvotteluihin, jotka koskevat perussopimuksen muuttamista, päätöksentekorakenteiden muuttamista ja niin edelleen.
Muistutettakoon tässä vielä viimeisen kerran parlamentin antamasta päätöslauselmasta. Te kunnioitatte demokratiaa Euroopan unionissa, jos jätätte komission puheenjohtajan nimittämisen tehtäväksi vasta Euroopan parlamentin vaalien jälkeen, sillä mikäli teette ennen vaaleja sellaisen nimityksen, jossa ei ole otettu huomioon parlamenttivaalien tulosta, otatte sen riskin, että parlamentti hylkääkin neuvoston tekemän ehdotuksen, joten meidän olisikin sen vuoksi syytä miettiä tätä aikataulua vielä uudelleen.

Brinkhorst
 Arvoisa puhemies, tietyllä tavalla on tietysti totta, että unioni lähestyy totuuden hetkeä. Kuten sekä puheenjohtaja Santer että puheenjohtaja Verheugen sanoivat, olemme vaikeuksissa, jos tämän kuukauden lopussa ei ole saatu aikaan sopimusta. On todella hyvä, että viivytyksiä koskevia arvailuja ei esitetä.
Haluaisin sanoa näinä komission vaikeuksien aikoina, että Agenda 2000: n, jota komissio esitti kaksi vuotta sitten, pitäisi yhä olla yleisen lähestymistavan perusta. Vain siltä pohjalta voimme löytää tasapainoisen lähestymistavan. Sitä lähestymistapaa olisi noudatettava riippumatta siitä, että yksittäisistä rahoitusosuuksista kinastellaan. Erityisesti liberaaliryhmä arvioi kokonaistulosta sen perusteella, poikkeaako se elinkykyisen Euroopan unionin tulevasta kehityksestä vai ei.
Näiden edellytysten vallitessa suhtaudumme myönteisesti siihen, että neuvoston puheenjohtaja on antanut ymmärtää, että jo tässä vaiheessa on sovittu, että laajentumiseen käytettävissä olevat varat pannaan varaukseen. On välttämätöntä, että meidän kinastelumme ei tapahdu hakijamaiden kustannuksella. Vain sillä tavalla voimme tunnistaa todellisen poliittisen tahdon, joka oli lähtökohtamme. Me todella haluamme päästä eteenpäin.
Puheenjohtaja Santer sanoi, että yhteisestä maatalouspolitiikasta vallitsee perusristiriita, yhtäältä tasapainottamisen ja toisaalta todellisen uudistuksen välillä. Me liberaaliryhmässä hyväksymme todellisen tasapainottamisen. Meillä on kenties vienyt pitkään havaita, että taloudellisella kasvulla on rajansa. Samanaikaisesti tarvitaan todellista uudistusta. On välttämätöntä, että emme tee vain näennäistä uudistusta.
Liberaaliryhmä uskoo, että yleisesti ottaen on mahdollista toteuttaa uudistuksia, mutta maatalouden kehittämisen pitäisi olla osa rakennepolitiikkaa, mikä vaatii laajemman kuin puhtaasti maataloudellisen näkökulman. Tämä on oleellisen tärkeää.
Lopuksi kysymykseen omista varoista. Uskomme edelleen, että Haugin mietinnön lähestymistapa on tärkeä - nimittäin se, että korjauksia on pikemminkin tehtävä meno- kuin tulopuolella. Miksi? Koska maksuosuusalennuksen, joka on nyt ollut voimassa erittäin pitkään, ei pitäisi olla tulevan rahoituksen mallina. Jos ymmärrän neuvoston puheenjohtajaa oikein, vaiheittainen lähestymistapa tarkoittaa myös sitä, että yksilölliset järjestelyt poistetaan vähitellen käytöstä ja päädymme tasapuoliseen ja -painoiseen lähestymistapaan, jossa kaikki maat voivat todella tuntea osallistuvansa. Se olisi tulevaisuudessa oikea lähestymistapa.
Toivotan neuvoston puheenjohtajalle ja komission puheenjohtajalle menestystä myönteisen lopputuloksen saavuttamisessa Berliinissä.

Collins, Gerard
Arvoisa puhemies, käynnissä olevat Agenda 2000 -neuvottelut ovat yhdet vaikeimmista, joita Euroopan unioni on käynyt instituutiona ja poliittisena kokonaisuutena sitten Euroopan talousyhteisön perustamisen. Unioni voi ottaa kunnian rohkeista ja innovatiivisista aloitteista, joita se on tehnyt 10 viime vuoden aikana parantaakseen Euroopan talouden kilpailukykyä. Euroopan johtajat ja Euroopan unionin toimielimet voivat yhtä lailla viitata siihen tosiasiaan, että on toteutettu sisämarkkinat, jotka sallivat tavaroiden, ihmisten, palvelujen ja pääomien vapaan liikkuvuuden, samoin kuin on luotu uusi yhtenäisvaluuttajärjestelmä, joka vaikuttaa todella voimakkaasti itse Euroopan unionissa.
Neuvottelut, joilla saatiin aikaan sisämarkkinat ja Euroopan yhtenäisvaluutta, olivat vaikeat, mutta niiden lähtökohtana oli aina se, että Euroopan unionin vakaus on aina tärkeintä. Sen pitää olla Euroopan unionin johtajien ensisijainen näkökohta, kun he pyrkivät sopimukseen EU: n tulevan politiikan tärkeimmistä näkökohdista Agenda 2000 -ohjelmassa. EU: n hallitusten on pidettävä huolta siitä, että EU: n talousarvio, yhteinen maatalouspolitiikka ja rakennerahastot uudistetaan tasapainoisesti ja -puolisesti.
Kun haluamme kehittää ja muokata EU: n tärkeimpiä politiikkoja, meidän on aina pidettävä yllä kumppanuuslähtökohtaa, joka koskee Euroopan unionin kaikkia hallituksia ja toimielimiä. Meidän pitäisi muistaa nyt, että Euroopan unionin talousarvio vastaa ainoastaan hieman yli 2 %: a unionin 15 jäsenvaltion yhteisistä menoista minä tahansa vuonna. Euroopan unionin talousarvion uudistamisen yksi vaihtoehto, jota en voi hyväksyä, on yhteisen maatalouspolitiikan palauttaminen kansalliseksi eli takaisin yksittäisten jäsenvaltioiden päätösvaltaan.
Yhteinen maatalouspolitiikka on yhtenäinen Euroopan laajuinen ohjelma. Sen toiminta pirstoutuu ja vääristyy selvästi, jos EU: n jäsenvaltioiden kansallisten hallitusten pitää maksaa maanviljelijöilleen 25 % kaikista YMP: n maksuista.
Suhtaudun Irlannin näkökulmasta myönteisesti siihen, että komissio on hiljattain ilmoittanut tukevansa sitä, että Irlanti voi saada koheesiorahastojen tukea vuoteen 2003 asti. Suurimmassa ohjelmassamme teiden, vedenpuhdistuksen ja kuljetusverkkojen parantamiseen käytettävistä menoista 17 % on peräisin Euroopan alueellisista koheesiorahastoista.

Puerta
 Arvoisa puhemies, unionin rahoitusnäkymiä koskevaan päätökseen liittyy hyvin paljon poliittisia vaikeuksia, ja siitä saa sen vaikutelman, että vastakkain ovat kansalliset intressit, eikä ole olemassa yhteistä näkemystä Euroopan yhdentymisestä. Myöskään talousnäkymät eivät ole myönteisiä, sillä talouskasvu on ollut odotettua pienempää, viennin ja sijoitusten määrä on laskenut ja inflaatio on kaikkien aikojen alimpia, mikä pakottaa pohtimaan deflaatiota aiheuttavan talouden ongelmia. Voin lisätä, että olemme samaa mieltä joistakin ministeri Lafontainen huolenaiheista.
Euroopan unionin aiempia laajentumisia oli aina edeltänyt talousarvion huomattava kasvu, kun taas Agenda 2000: n talousarvio on niin vähäinen, ettei sen avulla voida taata sisäistä solidaarisuutta eikä valmistautua uusien jäsenvaltioiden liittymiseen. Vaikka puhutaankin laajentumisesta, tilanne on todellisuudessa se, että 15 jäsenvaltion Euroopan taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus on vaarassa, tulevaisuudennäkymiä ei ole, solidaarisuutta on vähemmän ja sosiaalinen ulottuvuus puuttuu samoin kuin todellinen työllisyyspolitiikkakin. Vaikka me miten käyttäisimme korulauseita, tämän talousarvion avulla ei voida saada enemmän Eurooppaa.
Komission alkuperäinen ehdotus heijasti paremmin mahdollista ja järkevää tasapainoa, sillä siinä valtioiden maksuosuudet ja niiden osuus yhteisön bruttokansantuotteesta oli suhteutettu paremmin toisiinsa, mutta neuvosto vesitti tämän ehdotuksen ja keskittyi keskustelussa menojen supistamiseen. Jotkin hallitukset vaativat, että niiden nettomaksuosuutta yhteisön talousarvioon supistetaan, ottamatta huomioon sisämarkkinoista aiheutuvia taloudellisia etuja, ja tällaisen asenteen takia neuvottelut ovat erittäin vaikeita.
Puheenjohtajamaa Saksaa voidaan arvostella, koska se ei ole yrittänyt ratkaista ongelmia tilanteessa, jossa komissio on menettänyt kykynsä toimia välittäjänä. Meidän on sanottava tästä arvostelusta, ettemme voi hyväksyä nettosummiin perustuvaa ajattelutapaa, ja meidän täytyy päästä sellaiseen ratkaisuun, jonka kaikki hyväksyvät. Mielestämme ei voitaisi hyväksyä sitä, että rakennerahastoja ja maatalousmenoja leikattaisiin rajusti ja että näin rangaistaisiin epäoikeudenmukaisesti tiettyjä maita ja tiettyjä tuotannonaloja. Maatalouspolitiikassa, jossa on jo hylätty kielteinen ehdotus menojen yhteisrahoituksesta, paras taloudellinen ja sosiaalinen ratkaisu olisi se, että tuet jaettaisiin entistä tasapuolisemmin. Tuet nimittäin jakautuvat nykyisin epäoikeudenmukaisesti, sillä 20 % viljelijöistä saa 80 % tuista. Jos tuet jaettaisiin hyvin, ne voisivat jakautua entistä tasapuolisemmin, voitaisiin reagoida konkreettisesti maidon, naudanlihan ja viljan tuotannon osalta ja lisäksi voitaisiin saada aikaan talousarviosäästöjä.
Rahoitusnäkymien hyväksyminen edellyttää yksimielisyyttä neuvostossa ja riittävää enemmistöä parlamentissa. Sen vuoksi on toivottavaa, että päästäisiin tasapainotettuun ratkaisuun. Sopimuksen pitää olla kaikkien eikä ainoastaan enemmistön hyväksyttävissä.
Toisaalta - haluan osoittaa sanani erityisesti neuvostolle - haluamme esittää hyvin konkreettisen poliittisen näkemyksen. Olemme vakuuttuneita siitä, miten tärkeä voimakas ja laillistettu komissio on unionin tulevaisuuden kannalta. Sen vuoksi meidän on pyydettävä, että Eurooppa-neuvosto nimittäisi oman ehdokkaansa komission puheenjohtajaksi vasta Euroopan parlamentin vaalien jälkeen, ja haluaisimme saada tähän vastauksen.
Arvoisa puhemies, haluan lopuksi sanoa, että Berliinissä 25. maaliskuuta pidettävä Eurooppa-neuvoston ylimääräinen kokous on samaan aikaan Rooman sopimuksen vuosijuhlan kanssa. Tässä epävarmassa tilanteessa pyydämme puheenjohtajamaa Saksaa ja kaikkia valtion- tai hallitusten päämiehiä pääsemään yksimielisyyteen ja panostamaan yhteiseen poliittiseen hankkeeseen. Eräs välttämätön edellytys on se, että Agenda 2000: sta saadaan aikaan oikeudenmukainen sopimus, niin ettei olisi yhtään voittajaa, yhtään hallitusta, yhtään valtiota. Niin että vain Euroopan unioni ja kaikki sen kansalaiset voittaisivat.

Schroedter
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, Berliinin huippukokouksessa on onnistuttava kokoamaan yhteen Agenda 2000 -paketti. Viivästyminen olisi kohtalokas merkki niin sisäisesti kuin ulkoisestikin ja edistäisi vain kansallisten voimien ajamaa asiaa. Tätä emme voi sallia. Pystyäksemme jatkamaan myös ensi vuonna rakennetukea, siis sisäisen sillan rakentamista köyhien ja rikkaiden alueiden välillä, tarvitsemme yksimielistä päätöstä sellaisesta Agenda 2000: sta, jota leimaavat niin pienissä kuin suurissakin asioissa kyky selviytyä tulevaisuudessa ja solidaarisuus ja jossa ei ole sijaa kansalliselle itsekkyydelle. Ulospäin huippukokouksen epäonnistuminen merkitsisi epäonnistumista suuressa yhteiseurooppalaisessa, itälaajentumista koskevassa hankkeessa. Sen vuoksi tässä kokonaispaketissa ei ole tilaa liian pitkälle meneville kansallisille vaatimuksille.
Vetoammekin neuvostoon: kaikkien valtiollisten johtomiesten täytyy olla Berliiniin matkustaessaan vakaasti valmistautuneita lähentymään näkemyksissään toinen toisiaan. Tämä koskee yhtä lailla Saksan hallitusta kuin eteläisiä jäsenvaltioitakin. Antaisimme nimittäin kohtalokkaan merkin, jos vaadimme ensin jäsenehdokasmailta vuosien ajan suunnattomia ponnisteluja, mutta EU itse ei pystyisi saamaan valmiiksi omia kotitehtäviään. Euroopan parlamentti on todistanut mietinnöissään tekemillään kompromisseilla sen, että sopimukseen pääsy on mahdollista, myös ratkaisevissa kohdissa. Vaatimukset ovat tarkoin harkittuja ja ne ovat neuvoston käsiteltävinä. Se on siis mahdollista!

Lalumière
 Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa ministeri, herra Joschka Fischer hahmotteli parlamentissa 12. tammikuuta pitämässään puheessa laajamittaista ja kunnianhimoista eurooppalaista politiikkaa ja jätti meidät siihen toivoon, että Saksa olisi puheenjohtajakautensa aikana aktiivinen ja tehokas, mitä me juuri kaipaammekin.
Olemme olleet hieman huolestuneita viime viikkojen tapahtumista, sillä vaikeudet ovat osoittautuneet luultua suuremmiksi. Tällaisessa ilmapiirissä Berliinin huippukokous on erittäin tärkeä. Berliinissä on välttämättä saatava uutta potkua asioiden käsittelyyn ja osoitettava, että lähtökohtaerot on melkein voitettu. Sellainen Euroopan unioni, jossa ei ole optimismia eikä toimintahalukkuutta, kohtaisi erittäin epäsuotuisissa olosuhteissa seuraavan määräajan eli erityisesti 13: nnen kesäkuuta, jolloin järjestetään Euroopan parlamenttivaalit.
Korostaisin erästä kohtaa, nimittäin budjettivaroja. Olemme täysin tietoisia tarpeesta tervehdyttää jäsenvaltioidemme julkistaloutta, mutta vaarallinen virhearviointi olisi se - vaikka tietyt hallitukset eivät näin ole tarkalleen ottaen asiaa ilmaisseetkaan -, että unionilta evättäisiin riittävät varat, joita se tarvitsee onnistuakseen niissä asioissa, joita siltä sitä paitsi vaaditaan.
Näin ollen en tietenkään puhu komission hallinnossa paljastuneista tuhlailuista ja väärinkäytöksistä, en tosiaankaan! Mutta näiden virheiden sijasta, jotka on tietenkin korjattava, puhun peruskysymyksistä. Niitä ovat esimerkiksi eurooppalaisen maatalousmallin, koheesio- ja solidaarisuuspolitiikan ja Euroopan huipputeknologioiden kilpailukyvyn suojeleminen. Puhun myös laajentumisen onnistumisesta, mikä edellyttää tietyn vähimmäismäärän varoja, sillä jos niitä ei ole tai niitä vähennetään, Euroopan yhdentyminen kokonaisuudessaan vaarantuu. Puhun lopuksi, perustamissopimusten puitteissa tietenkin, nimiensä veroisista talous-, sosiaali- ja työllisyyspolitiikoista, joita unioni laatii ja toteuttaa. Myös tämä edellyttää varojen vähimmäistasoa.
On hyvä, että unionin varoja hoidetaan huolellisesti. Niiden hoitaminen kitsaasti olisi vaarallista. Vaarana on paitsi se, että unionin politiikoilta loppuu polttoaine, myös se, että yhteisön henki huononee. Näin ollen puhumme tänään jälleen uudelleen kansallistamisista ja suorista kansallisista rahoitusosuuksista. Mitä tulee yhteiseen maatalouspolitiikkaan, puheenjohtajamaa Saksa näyttää onneksi luopuneen vaarallisesta ajatuksestaan. Lisäksi puhumme jälleen nettomaksajista, positiivisista ja negatiivisista saldoista, Britannian rahoitusosuudesta ja niin edelleen. En kiellä sitä, että tilejä pitäisi toisinaan tasata ja pyrkiä löytämään niihin uudenlaista tasapainoa, mutta vuonna 1984 vallinnutta henkeä ei pitäisi päästää syntymään uudelleen.
Arvoisa puhemies, yhteisön hengen säilyttäminen tai jopa vahvistaminen riippuu suureksi osaksi Berliinin huippukokouksesta. Toivon, että meitä kuunnellaan siellä.

Krarup
Arvoisa puhemies, tie helvettiin on kivetty hyvillä aikomuksilla. En ole varma, onko tämä erinomainen ja opettavainen sananlasku olemassa muilla kymmenellä virallisella kielellä. Se on joka tapauksessa olemassa tanskaksi, ja Euroopan unionin toimielimet tuovat sen mieleeni lähes joka päivä, sillä nämä toimielimet - neuvosto, komissio ja parlamentti - eivät koskaan ole tajunneet sitä norjalaisen, tuntureilla vaeltajille tarkoitetun käsikirjan erittäin yksinkertaista viisautta, joka kuuluu seuraavasti: jos kartta ja maasto eroavat toisistaan, on seurattava maastoa. Parlamentti ja kaikki EU: n toimielimet, mukaan luettuna komissio ja neuvosto, noudattavat johdonmukaisesti ja melkein uskonnollisen innokkaasti kerran hyväksyttyä karttaa eivätkä ota maastoa huomioon. Se kostautuu, ja otan nyt esiin kolme asiaa puuttumatta niiden yksityiskohtiin. Siihenhän ei puheenvuorolleni varattu aika riittäisikään.
Ensinnäkin laajentumishankkeen suunta on meidän ja monen tanskalaisen sekä monen muun Pohjoismaan kansalaisen mielestä väärä. Meneillään oleva prosessi on ensinnäkin nöyryyttävä hakijamaiden kannalta, ja toiseksi se ei ole - käyttääkseni lievää ilmaisua - poliittiselta kannalta valmis, eikä se ole demokratisointiin perustuva hanke, vaan kyse on imperiumin rakentamisesta. Toiseksi poliittiset edellytykset eivät ole parhaassakaan tapauksessa valmiit, ja taloudelliset edellytykset, jotka ovat Berliinissä pidettävän ylimääräisen huippukokouksen aiheena, aiheuttavat täydellisen kaaoksen niissä valtavissa rahoitusjärjestelmissä, jotka Euroopan unioni on vuosien kuluessa rakentanut, etenkin siis maatalouspolitiikkaan ja rakennerahastoihin liittyvissä. Se on merkittävä muistutus siitä, että maastoa ei voi jättää ottamatta huomioon, vaan että maasto kostaa tietyssä vaiheessa. Kolmanneksi tämä huippukokous pidetään näinä päivinä, välittömästi sen jälkeen, kun parlamentissa on keskusteltu tähän saakka vakavimmasta perussopimuskriisistä, joka toimielimiin on kohdistunut, ja oletan, että tämän huippukokouksen - kuten niin usein ennenkin - esityslista on toinen kuin se, joka kuvaisi vallitsevaa poliittista todellisuutta.

Muscardini
 Arvoisa puhemies, Berliinissä järjestettävä Eurooppa-neuvoston ylimääräinen kokous on kutsuttu koolle ratkaisemaan monimutkaista vyyhteä ja melko vaikeaa solmua. Kyseessä ovat talousarvion mukauttaminen, laajentumisen kustannukset, maatalouspolitiikan tulevaisuus ja rakennepolitiikan uudistus. Emme milloinkaan väsy toistamaan, että tämän kokonaisuuden monimutkaisuus ja mahdolliset ratkaisut olisivat olleet vähemmän traumaattisia, mikäli ennen laajentumisen aloittamista olisi toteutettu toimielinten rakenteiden uudistus ja sen seurauksena tarkistettu unionin sisäisen vallan tasapaino. Nyt sen sijaan esillä olevien ongelmien objektiiviseen vaikeuteen tulee vielä lisäksi Saksan vaatimus osuutensa alentamisesta budjetissa. Unohtaen sen, kuinka talous ja rahoitus ovat vaikuttaneet viiden entisen kommunistisen valtion kehitykseen, Saksan hallitus käyttää nyt samaa pelikorttia, jota jo rouva Thatcher käytti, korttia, joka lamautti silloisen yhteisön toiminnan pitkäksi aikaa ja jätti melko epämiellyttävät jälkensä. Ensimmäinen asia, mitä toivomme vuorossa olevalta puheenjohtajalta on se, että unionissa voitaisiin välttää aiempien kokemusten toistuminen ja sellaiset ongelmat, joita pompotellaan huippukokouksesta toiseen ja jotka ratkeavat niin, että aiheutetaan haittaa yhdelle tai toiselle ryhmälle tai valtiolle ja jotka myrkyttävät mieliä ja karkottavat äänestäjät äänestyskopeista ensi kesäkuussa.
Maatalouden uudistus on vaarassa kutistua pelkäksi kulujen leikkaamiseksi sen sijaan, että tavoiteltaisiin laadukasta tuotantoa ja turvattaisiin alkuperämerkintä, joka on ainoa tae siitä, että tuotteen omaperäisyyttä ja kuluttajien vaatimuksia puolustetaan. Harjoittamalla amerikkalaisen mallin mukaista laaja-alaista maataloutta Euroopassa suositun intensiivisen asemesta menetetään kotoisten tuotteittemme erikoislaatuisuus, joka niillä on monilla aloilla. Saksalla on rajoittunut näkemys, jonka mukaan maatalous tuottaisi vain 4 % unionin BKT: stä. Ei näet pidä unohtaa jalostusta, elintarviketeollisuutta, käsittelyä ja maatalouteen liittyvää mekaanista alaa. Vaikka BKT: n osuuden suhteellisuus kuitenkin olisi totta, ei pidä unohtaa sitä, että Euroopan maatalous edustaa myös kulttuuria, elämäntapaa, perinnettä, jonka hävittäminen ja korvaaminen supermarkettien säilykkeillä tai uusilla geneettisesti muokatuilla tuotteilla olisi rikollista. Miksemme antaisi jonkin eurooppalaisen viraston tehtäväksi hallita mahdollisia ylijäämiä, jotta se voitaisiin osoittaa niihin valtioihin, joissa on tuotannollisia puutteita tai katovuosia? Myös humanitaaristen yhdistysten toimittama rahallinen apu voitaisiin ainakin osittain muuttaa elintarvikkeiksi ja säädellä epäsuorasti markkinoiden epäsäännöllisyyttä.

Rehder
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, muutama päivä ennen Berliinissä pidettävää EU-huippukokousta, jossa päätetään myös maaseudulla toteutettavan politiikan tulevaisuudesta, on aiheellista toistaa kaksi Euroopan sosiaalidemokraattien esittämää vaatimusta. Ensinnäkin: Eurooppa tarvitsee sosiaalisesti vastuullista tukipolitiikkaa, joka tukee kaikkein heikoimpia, vaatii vahvoilta tuntuvaa solidaarisuutta, mutta antaa niille myös tarvittavan liikkumavaran. Toiseksi: Euroopan täytyy ponnistella tarmokkaasti myös maaseudun rakennepolitiikan ja tukipolitiikan hyväksi työpaikkojen turvaamiseksi ja uusien työpaikkojen luomiseksi, sillä työmarkkinapolitiikan on oltava sosiaalidemokraateille ensisijainen asia unionin kaikilla alueilla.
Berliinin päätösten on oltava ja ne ovatkin EU: n kannalta myönteisiä. Kun ajatellaan, miten moninaisista ja myös olemassaolon kannalta ratkaisevista kysymyksistä on kyse, tarvitaan jokaisessa demokraattisessa järjestelmässä luonnollisesti myös kompromisseja. Se, joka ilmoittaa jo tänään kotimaansa tiedotusvälineille, että hän on palaava sieltä kotiin ainoana voittajana, seisoo aivan varmasti kiusallisella tavalla tyhjän päällä. Niiden, jotka puhuvat jo tänään kriisistä ja antavat oppimestarin tavoin neuvoja ja esittävät puheenjohtajamaa Saksaa kohtaan voimallista kritiikkiä neuvottelujen johtamisesta, olisi muistettava, että monia niistä ongelmista, joihin nyt joudutaan tarttumaan, herra Brok, on lykätty vuosi toisensa jälkeen tähän asti, ja moni on vain lähinnä katsellut surutta sivusta, kun 75 miljardin markan maatalousbudjetista on hävitetty suorastaan kansantaloudellisesti merkittävät kaksi kolmasosaa, ja niille, joiden hyväksi olisimme halunneet ne käyttää, ei itse asiassa päätynyt näistä varoista yhtään, vaan ne kauhottiin vientitukiin ja varastojen ylläpitoon. Tämä on ollut vähemmän sosiaalista, jollei peräti ei-sosiaalista politiikkaa!
Millään muulla Euroopan unionin politiikan alueella kuin EU: n maatalouspolitiikassa ei pystytä todistamaan yhtä yksiselitteisesti sitä, että vanhaa tukijärjestelmää jatkettaessa vähäosainen on oleva, niin kuin on ollut jo vuosien ajan, kärsimään jäävä osapuoli, vai sanottaisiinko peräti viulujen maksaja, ja viime kädessä tämä myös sellaiseksi jää. Sillä välin eturyhmien edustajat - sanottakoon tämäkin täällä parlamentissa - päätyvät vakuuttavaa kokonaissuunnitelmaa etsiessään aivan uudenlaiseen ajatukseen. Äkkiä he sanovatkin: pois kaikenlaiset tuet, pois kaikenlainen byrokratia. Me haluamme vain säänneltyjä markkinoita.
Kun tarkastelee tätä järjestelmää tai tätä uutta ehdotusta, nämä säännellyt markkinat paljastuvat kuitenkin ulkomaailmastaan erotetuksi Euroopan unioniksi, jonka sisäpuolella taloutta hoidetaan kuin hiekkalaatikossa. Tällaisen 1800-luvun esikuvan mukaisen ääriliberalistisen mallin toteuttaminen ei kuitenkaan merkitsisi vain yhteismarkkinoiden ja tavaroiden vapaan liikkuvuuden loppua. Jos joku vaatii tällaista typeryyttä toteutettavaksi, koska on tullut filosofiassaan tiensä päähän ja saanut ihmiset kaikkoamaan luotaan, hän jättää suorastaan vastuuttomalla tavalla ne 6 % Euroopan kansalaisista, jotka vielä harjoittavat maaseudulla aktiivista tuotantoa, suojattomina niiden vihan armoille, jotka edustavat loppua 94 %: ia eurooppalaisista ja jotka sitten syystäkin huomauttavat, että tällaista " filosofiaa" noudattamalla eivät katoa ikiajoiksi vain työpaikat ja sosiaaliturva, vaan että viime kädessä myös menestymisen malliksi tarkoitettu Euroopan unioni, joka on ainutlaatuinen Euroopan ja koko maailman historiassa, jää tavoitteissaan puolitiehen.

Galeote Quecedo
 Arvoisa puhemies, kun Berliinin Eurooppa-neuvostoon on kaksi viikkoa aikaa, mielestäni on turha yrittää peitellä ilmassa olevaa pessimismiä.
Suoraan sanottuna en näe sitä edistystä, johon neuvoston edustaja on viitannut. Päinvastoin, jotkin puheenjohtajamaa Saksan ehdotukset eivät juuri ole antaneet aihetta toivoon, puhumattakaan siitä, että turvaudutaan siihen epätavalliseen keinoon, että ne esitetään Saksan valtuuskunnan kautta - en tiedä, onko tämä se, mitä neuvoston edustaja kutsuu ratkaisuksi.
Ehkäpä kaikkein huolestuttavinta on kuitenkin harhailu ja jatkuva suunnan vaihtaminen sekä kimmokkeiden puuttuminen sillä taholla, jonka oletettavasti pitäisi johtaa unionia.
Euroopan parlamentilla on oikeus ja myös velvollisuus vaatia keskustelun kohdistamista. On muistettava, että keskustelemme siitä, miten Euroopan unioni rahoitetaan vuoteen 2006 asti ja miten uudistamme rakennerahastoja ja yhteisiä politiikkoja laajentumista varten. Keskustelu ei koske sitä, miten jokin maa voi maksaa vähemmän, vaan sitä, miten rahoitetaan entistä oikeudenmukaisemmin ja tehokkaammin sellaisia yhteisiä politiikkoja, joiden tavoitteena on ilman muuta luoda lisää työpaikkoja ja vähentää eriarvoisuutta. Mielestäni olisikin hyvä, jos puheenjohtajamaa vetäytyisi syrjään nettosummia koskevasta keskustelusta ja etsisi ongelmiinsa ratkaisuja perustamissopimusta noudattaen.
Mielestäni ei sitä paitsi ole tarpeen muistuttaa, että lopullinen sopimus edellyttää yksimielisyyttä. Toisin sanoen enemmistön mekaaninen soveltaminen vie meidät umpikujaan, toisin sanoen silloin me epäonnistumme, eikä kukaan - oletettavasti - halua, että tämä puheenjohtajamaa jäisi mieleen siitä, että silloin epäonnistuttiin. Puheenjohtajamaa Saksan tehtävänä on esittää sellaisia ehdotuksia, joiden ansiosta pääsemme lähemmäksi lopullista sopimusta ja joissa sovitetaan yhteen erilaiset intressit, mutta joiden ansiosta näköpiirissä häämöttää myös sellainen yhdentymistavoite, johon me Euroopan kansalaiset voimme samastua.
Kesäkuussa järjestetään Euroopan parlamentin vaalit, joissa me kaikki voimme mitata edustavuutemme demokraattisesti, ja sen jälkeen, ei ennen sitä, neuvoston on aika esittää omaa ehdokastaan Euroopan komission puheenjohtajaksi Amsterdamin sopimuksen määräysten mukaisesti.

Moreau
Arvoisa puhemies, vuoden 2000 lähestyessä on ajankohtaista kuulla mainittavan tarpeesta puhaltaa uutta henkeä Eurooppaan. Voimme vähintäänkin todeta, että Berliinin Eurooppa-neuvosto ei valitettavasti ole paikka, jossa uudet tuulet voisivat puhaltaa.
Ei ole puhettakaan sosiaalisemmasta ja demokraattisemmasta Euroopasta. Ei myöskään solidaarisemmasta Euroopasta, sillä budjettikuri ja joidenkin jäsenvaltioiden, ei niiden heikoimpien, rahoitusosuuksien vähentäminen ovat keskeisellä sijalla keskusteluissa, kun unionin laajentumista parhaillaan valmistellaan. Tämä on äärimmäisen huolestuttavaa, sillä jos sivuutamme täysin solidaarisuuden käsitteen Euroopan rahoittamisessa, emme onnistu muuta kuin edistämään kiihtyvää maailmanlaajuistumista, jota amerikkalaiset vaatimuksillaan hallitsevat.
Panen merkille, että määrärahojen irrottaminen on näköjään otettu mukaan maatalousmenojen yhteisrahoitusta koskevaan kysymykseen, sillä jotkin maat vaativat sitä, kun taas toiset, kuten Ranska, hylkäävät ajatuksen. Olen tähän viimeksi mainittuun tyytyväinen, vaikka se ei täysin minua rauhoitakaan. Kokonaisvaltaiseen, kaikkien kannalta myönteiseen ja hyväksyttävään sopimukseen pääsemiseksi on vältettävä sortumasta jaaritteluihin ja kehitettävä uudelta pohjalta solidaarisuutta rahoituskysymyksissä, jotta voidaan edistää taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta, jonka toteuttamista työttömyysongelma ja köyhyyden leviäminen hankaloittavat. Näin ollen 1, 27 %: n budjettikattoon ei pidä koskea, jos haluamme noudattaa vakauttamissopimuksen vaatimuksia, vaikka olisi syytä korvata tuo sopimus työllisyyssopimuksella ja löytää uusia rahoituksen lähteitä, jotka perustuisivat esimerkiksi yhteiskuntaveroon tai osinkotulojen verottamiseen. Tasapainoisempaan talousarvioon pääsemiseksi jokaisen maan osallistuminen on suhteutettava siihen, mikä on sen osuus yhteisön bruttokansantuotteesta. Maataloustuille on asetettava rajat, ja niitä on muutettava, jotta sekä pienet että suuret maatilat, samoin kuin työllisyys, saisivat niistä suuremman hyödyn.

Müller
 Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Verheugen, kuuntelin tarkasti, mitä sanoitte äskeisessä esityksessänne. Yhteen kohtaan minulla olisi sanottavana jotakin, mikä voisi olla hyvinkin tärkeää neuvottelujen johdolle. Jutta Haugin laatiman omia varoja koskevan mietinnön pohjalta parlamentti asettunee huomenna kannattamaan maatalouspolitiikassa 50-prosenttista yhteisrahoitusta. Olen sitä mieltä, että kun otetaan huomioon tämä huominen ratkaisu ja myös edessä olevat vaalit, pitäisin ehdottoman välttämättömänä, että meillä tosiaankin olisivat kaikki vaihtoehdot pöydällä tämän pitkien puukkojen yön varalle.
Me kaikki tiedämme, että maatalouden yhteisrahoitus on itse asiassa oikea tie. Siinä saatetaan mahdollisesti törmätä joidenkin yksittäisten jäsenvaltioiden vastustukseen, mutta se on ainoa keino, joka avaa samalla tien aidolle maaseudun rakennepolitiikalle. Ellei yhteisrahoitukseen siirtymiseen kuitenkaan päädytä - mikä sekin on mahdollista -, silloin olisi kehitettävä kaiken varalta sellaisia korjaavia mekanismeja, sellaisia ylärajoja koskevia malleja, joilla päästään mahdollisimman lähelle haluttua tavoitetta. Toivon, että saisimme aikaan sellaisen rakenteen, sellaisen ylärajoja koskevan mallin, joka toisi otettuamme asiassa ensimmäisen askeleen vääjäämättä vanavedessään seuraavia uudistusaskelia. Ellei tämä meiltä neuvotteluissa onnistu, silloin meillä on nähdäkseni edessämme heti laajentumisen ensimmäisenä päivänä täydellinen katastrofi, sillä tiedämme kaikki, että pelkkä tukien asteittainen vähentäminen ja pelkkä ylärajojen asettaminen eivät auta meitä eteenpäin, kun olisi löydettävä rakenteellinen vastaus maatalouspolitiikkamme muotoutumista koskevaan kysymykseen.
Tiedämme myös, että maatalouspolitiikan tosiasiallinen ongelma ei ole nykyisten 15 EU-maan maatalouspolitiikassa, vaan vasta tulossa olevien jäsenmaiden maatalouspolitiikassa, sillä Euroopan varsinaiset maatalousalueet sijaitsevat niiden alueilla. Korostankin siksi vielä kerran, että on tärkeää, että kaikki vaihtoehdot todella otetaan käsiteltäväksi. Vasta silloin on mahdollista päästä aitoon kompromissiin, joka sitten loisi myös puheenjohtajamaa Saksalle juuri sellaista hohtoa, jota tällaiselta huippukokoukselta niin haluttaisiin. Toivotan teille siinä parhainta menestystä!

Nicholson
Arvoisa puhemies, kuuntelin neuvoston puheenjohtajaa erittäin kiinnostuneena, kun hän sanoi, että tärkeimpiä kysymyksiä ei ole ratkaistu. Olen sitä mieltä, että tuota voi pitää tämän päivän voimakkaimpana vähättelynä. Neuvosto ja komissio eivät ole selvästikään kyenneet etenemään laisinkaan koko uudistuksessa eivätkä missään siihen liittyvässä asiassa.
Kaikki puhuvat uudistuksesta ja sanovat, että uudistusta tarvitaan. Luulen, että hyväksymme kaikki sen, että muutoksia tarvitaan aina ja että olemme kehittyneet muutoksen myötä. Haluan tehdä sekä komissiolle että neuvostolle aivan selväksi, että jos he haluavat toteuttaa uudistuksen, se ei saa tapahtua Euroopan unionin maaseutuyhdyskuntien hävittämisen hinnalla. Edetessämme on olemassa vakava uhka, että näin voi tapahtua. Meidän on puolustettava Euroopan unionin maanviljelijöitä uhilta, joita aiheuttavat amerikkalaiset ja ketkä tahansa muut ihmiset, jotka tahtovat tuhota Euroopan maatalouselinkeinon. Jos tuhoamme Euroopan maatalouselinkeinon, tuhoamme suuren osan koko maaseutuyhdyskunnista ja koko infrastruktuurin kaikkialla Euroopassa.
Tämä uudistus on kaikkien menneiden uudistusten kaltainen. Sillä ei säästetä yhtäkään ecua. Sillä ei säästetä yhtäkään D-markkaa tai yhtäkään puntaa. Se aiheuttaa itse asiassa lisää menoja, sitten kun se on toteutettu. Totuus on se, että joidenkin niistä maista, jotka ovat hyötyneet selvästi Euroopan unionin jäsenyydestä viime vuosina ja jotka sanovat meille olevansa kunnon eurooppalaisia, on aika alkaa kaivella rahakirstujaan ja maksaa oma osuutensa. Minusta siinä on haasteemme.
Panin kiinnostuneena merkille puheenjohtaja Santerin huomautuksen siitä, että hän ottaa huomioon tietyt tilanteet Euroopan unionissa. Toivon, että hän tekee sen.

Le Pen
 Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, kun puheenjohtaja Jacques Santer ja Euroopan komissio esittivät heinäkuussa 1997 Agenda 2000-ohjelman, jonka tarkoituksena oli valmistaa unionia laajentumaan Itä-Eurooppaan, he eivät epäilleet asettavansa Euroopan yhteenkuuluvuutta ja erityisesti Ranskan ja Saksan muodostamaa tukipilaria hankalaan tilanteeseen.
On totta, että kun eurovaaleihin on aikaa muutamia kuukausia, Euroopan uudistamista koskevassa laajamittaisessa hankkeessa on vaikea saada aikaan myönnytyksiä jäsenvaltioissa. Saksan, joka on samalla sekä tuomari että asianosainen, koska se valvoo nyt puolen vuoden ajan Euroopan kohtaloita ja vaatii yhteisön talousarviolle maksamansa osuuden huomattavaa alentamista, on todella vaikea vaatia kumppaneiltaan uhrauksia, sillä jokainen pyrkii enemmän tai vähemmän puolustamaan ajatusta menojen vakauttamisesta. Jopa euro osoittaa heikkenemisen merkkejä suhteessa dollariin, mikä on osoitus siitä, ettei yhtenäisvaluuttaa voida noin vain ylhäältä päin määrätä. Agenda 2000: ssa jatketuista kolmesta uudistuksesta, joita ovat yhteisen maatalouspolitiikan uudistus, rakennerahastojen uudistus ja rahoitusnäkyminen tarkistaminen vuosiksi 2000-2006, vain yhteisestä maatalouspolitiikan uudistuksesta on keskusteltu pitkään ministerien keskuudessa, ja keskustelujen ainoa kouriintuntuva tulos on se, että Saksa hylkäsi ajatuksen maatalouden suorien tukien kansallisesta yhteisrahoituksesta.
Ranska teki kaksi suurta virhettä tuossa hankalassa neuvottelussa. Yhtäältä se löi korttinsa pöytään liian aikaisin, kun taas toiset säästivät jokerin pelin viimeiselle kierrokselle. Toisaalta halu päästä yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevaan sopimukseen, ilman että uudistettaisiin rakennerahastoja ja Euroopan tulevaa rahoituskehystä, on vaarallista Ranskalle, joka EMOTRin 23 %: n osuudellaan on Euroopan merkittävin maatalousmaa ja kaikkein alttein talousarviota koskeville rajoituksille. Moitimmeko Yhdistynyttä kuningaskuntaa siitä, että se puolustaa rouva Thatcherille vuonna 1984 myönnettyä vuosipalautusta, tai Espanjaa, Portugalia ja Irlantia siitä, että ne puolustavat koheesiorahastoa ja rakennerahastoja, Saksaa siitä, että se puolustaa vaatimustaan alentaa rahoitusosuuttaan tai Italiaa siitä, että se puolustaa omien varojen järjestelmää, erityisesti arvonlisäveroa, joka on sille hyödyksi? Emme varmastikaan moiti.
Chiracin ja Jospinin Ranska on ainoa, joka ei puolusta selkeästi kansallisia etujaan, joka uhraa maanviljelijänsä, alueensa ja veronmaksajansa eurooppalaisen harhan vuoksi. Sanon nyt virallisesti, että Ranskan ehdotus alentaa asteittain suoria maataloustukia on huono ajatus, koska se johtaisi maanviljelijöiden tulojen vähenemiseen entisestään, ja se on huono myös sen vuoksi, että nämä tuet korvaavat hintojen alenemisen vain osittain. Minkä periaatteiden nimissä maanviljelijät joutuisivat yksin tämän teknokraattisen Euroopan maksumiehiksi, joka on ottanut tehtäväkseen hävittää maanviljelijät? Mitä tulee rakennerahastojen uudistukseen, Korsikan ja Ranskan Hainaut'n aluetuet aiotaan lakkauttaa, kun taas heikossa asemassa olevat, tavoitteesta 5 b hyötyneet maaseutualueet joutuisivat " nälkäpalkalle" uudessa epäyhtenäisessä tukikokonaisuudessa.
Hyvät naiset ja herrat, ensi maaliskuun 24. ja 25. päivänä kokoontuva Berliinin Eurooppa-neuvosto on näin ollen vaarassa joutua vain jaarittelujen näyttämöksi. Ranska totesi vuonna 1918, että " Saksa saa vielä maksaa" . Ajat ovat nyt toiset. Huomenna Ranska toimii uusien Itä-Euroopan maiden maksumiehenä, mutta myös Etelä-Euroopan infrastruktuureiden maksajana, tai jopa Irlannin, jonka talouden kasvuvauhti on selvästi suurempi kuin meidän. Ja ylihuomenna Ranska maksaa Itä-Euroopan maiden puolesta.
Kansallisrintama, jota minulla on kunnia johtaa, ei hyväksy Agenda 2000: n federalistisia pyrkimyksiä, jotka johtavat tuhoa aiheuttavaan vapaakauppajärjestelmään ja pelkistävään maailmanlaajuistumiseen. Sitä vastoin vetoamme isänmaiden, kansojen ja kansallisten identiteettien Eurooppaan, joka antaa uutta toivoa kansalaisillemme, joita on kohdeltu väärin jo 40 vuotta.

McCarthy
Arvoisa puhemies, ei ole ilmeisesti yllätys, että vetoan tänään pääasiassa neuvostoon, jotta se pyrkisi laatimaan aikataulunsa siten, että se sallisi parlamentin harjoittaa täysin demokraattista mandaattiaan ja lisätä demokraattista legitiimiyttä. Sallikaa minun kuitenkin toistaa se, minkä uskon nyt kuuluvan selväsanaisesti alueiltamme, kunnistamme ja kumppaneiltamme: ne, jotka käyttävät näitä rahastoja, tarvitsevat niitä edelleen, mutta ne tarvitsevat varmuuden ja takuun siitä, että Berliinissä päästään sopimukseen. Ohjelmia ei aloiteta 1. tammikuuta 2000, mutta meidän on supistettava minimiin viivästykset, jotta edellisen rahoituskierroksen ongelmat ja karikot eivät toistu, jolloin myöhäiset aloitukset johtivat rahoituksen käyttämättä jäämiseen, hankkeiden viivästymiseen ja niiden peruuntumisiin sekä vaikeuksiin ylläpitää sujuvaa rahoitusta. Tämä on vältettävä tulevissa ohjelmissa.
Nimenomaan ohjelmien suunnittelun mahdollisten viivästysten vuoksi on tärkeää, että parlamentti asettaa etusijalle sen ajatuksen, että kaikkien tavoitteiden mukaiset siirtymäkauden ohjelmat kestävät yhtä kauan: kuusi vuotta, jotta aluetuen menettäneille alueille annettaisiin riittävästi aikaa omien ohjelmien perustamiseen lainoilla ja riskipääomalla. Se vie aikaa. Sen vuoksi vetoamme sen puolesta, että siirtymäkausi olisi sama. Se antaa näille alueille pehmeän laskun, kun ne menettävät aluetuen.
Olin viime viikolla omalla kierroksellani ja ikään kuin minihuippukokouksessa Berliinissä. Puhuin siellä kaupunkipolitiikasta. Vakuutuin yhä lujemmin Euroopan unionin Urban-aloitteen säilyttämisen tärkeydestä. Kautta Euroopan unionin, jopa suhteellisen hyvinvoivilla alueilla, kohtaamme vakavaa puutetta ja yhdyskuntia, joilla ei ole reilusti samanlaisia mahdollisuuksia kuin muilla. Samalla kun myönnämme tarpeen jatkaa voimavarojen keskittämistä köyhimpiin ja rappeutuviin alueisiin, joista jotkin sijaitsevat omalla alueellani Merseysidessa, solidaarisuuden on edelleen oltava kaksisuuntaista. Meidän on säilytettävä kykymme investoida syrjäytyneisiin ryhmiimme ja yhdyskuntiimme ja tukea niitä, eivätkä ne kuulu välttämättä tavoitteen 1 tai tavoitteen 2 alueisiin. Urban-aloite on pieni ohjelma, jonka vaikutus on suuri. Vetoan sen puolesta, että jatkamme sen tukemista.
Kävin myös Milanon pohjoisessa teollisuuskaupunginosassa. Käytimme hyväksemme tilaisuutta nähdä terästehtaan. Tiedätte tietysti, että tällaisia alueita ei enää tueta Resider-rahastosta. Ne eivät luultavasti pääse tavoitteen 2 alueiksi. Se merkitsee sitä, että meidän on tehtävä hätäaloite voidaksemme tukea tulevia kriisialueita. Tarvitsemme aloitetta parantaaksemme luotettavuuttamme ja todistaaksemme, että Eurooppa kykenee reagoimaan taloudelliseen ja sosiaaliseen kriisiin. Kuka meistä tietää nyt, mitkä ovat tulevia kriisialueita?
Kiitän neuvoston puheenjohtajaa tuen jatkamisesta, erityisesti investoinneista Pohjois-Irlantiin. Viimeisin vierailuni osoitti, että sen rauhanprosessi on erittäin hauras, mutta ihmiset rohkaistuvat suunnattomasti siitä, että Eurooppa tukee heidän asiaansa. Investointien jatkaminen on välttämätöntä. Olen mielissäni, että puheenjohtajamaa Saksakin pitää Pohjois-Irlannin tukemista ensisijaisena.
Tarvitsemme kumppanuutta. Kumppanuusperiaate on olennainen alueillamme käytettävien rahastojen demokraattisen legitiimiyden lisäämiseksi. Tiedän puheenjohtajamaan hyväksyneen kumppanuuden perusperiaatteeksi. Emme halua olla määräileviä. Haluamme yksinkertaisesti todisteita siitä, että kumppanuussopimus tarkoittaa toimintaa paikallisten viranomaisten kanssa, kansalaisjärjestöjen kanssa ja, todellakin, ammattijärjestöjen kanssa. Sallikaa minun kiittää ponnistelujanne aikataulussa pysymiseksi. Tiedämme, että ei ole helppo saavuttaa 15 jäsenvaltiolle reilua, tasapuolista ja hyväksyttävää tulosta, mutta reilulla ja tasapuolisella tuloksella pitää olla demokraattinen legitiimiys Euroopan parlamentissa. Lopullisen paketin on pakostakin heijastettava parlamentin prioriteetteja. Odotan näkeväni niiden heijastuvan lopullisesta asetuksesta.

Castagnetti
 Arvoisa puhemies, yhdyn puheenjohtaja Santerin alussa esittämään toteamukseen, jonka mukaan valinnat, joita meidän on tehtävä, ovat elintärkeitä Euroopan tulevaisuudelle. Olen samaa mieltä myös siitä, että Berliinissä on välttämätöntä päästä sopimukseen, yhteisymmärrykseen tai yhteiseen näkemykseen.
Euroopan unionille on annettava uutta puhtia vaalien lähestyessä, emmekä voi piiloutua, kuten herra Galeote hetki sitten korosti. Tällä hetkellä Euroopassa esiintyy euron vaikeuksista johtuvaa skeptisyyttä ja pessimismiä: väittelyitä, epävarmuutta, asiaankuulumatonta vakaussopimusta koskevaa keskustelua, Euroopan keskuspankin autonomiaa koskevaa väittelyä, ja uuteen koronlaskuun kohdistuvat paineet aiheuttavat tätä epävarmuutta ja pessimismiä heti euron käyttöönoton jälkeen ja aiheuttavat erittäin vakavia ongelmia, joita ei voida välttää, kuten toimielinuudistuksen suunnitelman viimeistelyyn liittyviä ongelmia.
Euroopan keskuspankin pääjohtaja Duisenberg on äskettäin todennut eräässä haastattelussa, että häntä pyydettiin puolustamaan yhteisen valuuttamme euron arvoa ja hintojen vakautta. Jos hänet jätetään yksin pyrkimään kohti näitä tavoitteita sellaisilla välineillä, joita pankilla on käytössään, tämä aivan varmasti lisää työttömyyttä entisestään. Tarvitaan siis sekä taloudellista että poliittista hallintoa: keskuspankin autonomia on autonomiaa ainoastaan, mikäli poliittinen hallinto ottaa vastuun talouspolitiikoista. Tämä kysymys on käsiteltävä pian.
Ei Euroopan unioni eikä edes tämänhetkinen puheenjohtaja näe tätä toivetta tällä hetkellä absoluuttisena vaatimuksena: puhe, jonka puheenjohtajavaltion edustaja tänä aamuna piti, ei rauhoittanut meitä tässä asiassa. Eurooppa-neuvoston Berliinin kokouksessa ja sitä seuraavassa Kölnin kokouksessa emme käsittele ainoastaan numeroita ja lukuja koskevia sopimuksia, vaan meidän on alettava uudelleen toimia tässä hengessä ja asetettava työllisyyden teema keskeiseksi, kuten Euroopan sosialistit vaativat.
Kuitenkin eräitä keinoja työllisyyskysymyksen asettamiseksi keskeiselle sijalle ovat sellaisten politiikkojen edistäminen, joilla vapautetaan edelleen työmarkkinoita, komissaari Montin ehdotusten mukaiset toimet, julkisten kustannusten ja investointien poistaminen alijäämästä tai veropolitiikkojen yhdenmukaistaminen, enkä ole kuullut näitä aiheita mainittavan tänä aamuna. Ennen kaikkea on sitouduttava yhdistämään vaatimus unionin maksuosuuksien uudesta tasapainosta - ei suinkaan vähentämisestä - vaatimukseen olla heikentämättä koheesiopolitiikkoja ja rakennerahastojen politiikkoja, joiden päämääränä on nimenomaan työllisyyden parantaminen.
Toivomme, että puheenjohtajavaltio Saksa edistää näitä toimia ja toivomme, että ne vahvistetaan Berliinin huippukokouksessa.

Des Places
Arvoisa puhemies, tuskinpa kukaan epäilee, ettei Berliinin ylimääräinen neuvoston kokous olisi erittäin merkityksellinen Euroopan rakentamisen tulevaisuudelle ja sitä kautta myös maataloudelle.
Olen kuunnellut teitä, arvoisat puheenjohtajat, ja on myönnettävä, että en ole vielä tyytyväinen asioiden käsittelyyn, sillä te ette ole ottaneet tarpeeksi esille peruskysymyksiä, vaan tyytyneet poliittisesti korrekteihin yleistyksiin. Toteamukset siitä, että yhteistä maatalouspolitiikkaa suojellaan, eivät riitä, vaan on sanottava myös miten ja miksi!
Me kaikki tiesimme, arvoisa puheenjohtaja Santer, että olemme budjettiongelman edessä. Esitetty kysymys koski yhteisen maatalouspolitiikan budjettiosuutta tulevaisuudessa. Suunniteltujen hintojen alennusten vuoksi komission ehdotuksissa nostettaisiin maanviljelijöiden suoria tukia. Tällainen osittainen tasoitus merkitsisi sitä, että Euroopan maatalouden tulotaso laskisi asteittaisesti ja järjestelmällisesti. Ja tiedän, että tilastojen valossa voidaan sanoa mitä vain. Voidaan esimerkiksi sanoa, että maanviljelijöiden tulot ovat nousseet vuoden 1992 yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen jälkeen. Todellisuudessa Euroopan maanviljelijöiden on täytynyt sopeutua ja heidän on ollut pakko nostaa tuotantoaan joko laajentamalla tilakokoaan tai tehostamalla tuotantojärjestelmäänsä. Vuoden 1992 YMP aiheutti siis maaseudun autioitumista, mikä johtui samalla sekä maanviljelijöiden määrän vähentymisestä että tehokkaiden tuotantojärjestelmien kasvusta. BSE-taudin antama opetus ei näköjään viisastuttanut ketään.
Maatalouden tuottavuuden parantaminen tulevaisuudessa merkitsee joillekin tuottajille sitä, että heidän on ehdottomasti hyödynnettävä geenimuunneltuja organismeja, jopa hormoneja tai muita menetelmiä.
Komissio on ehdottanut meille erilaisia vaihtoehtoja budjettiongelman ratkaisemiseksi. Ensinnäkin yhteisrahoitusta, jonka hylkäämme nykyisessä tilanteessa, sillä se vääristäisi maanviljelijöiden välistä kilpailua eri jäsenvaltioissa ja saattaisi hankalaan asemaan sen ainoan yhteisen politiikan, jonka oikeudellinen perusta on - muistutan teitä siitä - Rooman perustamissopimuksessa. Maanviljelijät ovat uskoneet Eurooppaan, sillä he uskoivat yhteiseen maatalouspolitiikkaan. Arvoisat puheenjohtajat, pyydän, että ette tuottaisi heille pettymystä.
Myös muita komission ehdotuksia on tänään esillä, erityisesti ehdotus, joka koskee tukien asteittaista vähentämistä jopa 3 % vuodessa. Tässä ehdotuksessa ei oteta huomioon maataloustuotantotyyppien välisiä eroja, sillä ne maanviljelijät, joita tällainen toimenpide koskisi eniten, ovat juuri niitä, jotka ovat eniten riippuvaisia maataloustuista. Tarkoitan esimerkiksi lampaiden kasvattajia tai naudankasvattajia, joiden on luovuttava tilastaan, jos heidän saamansa tulotasaus ei ole riittävän suuri. Tukien asteittainen vähentäminen 3 % vuodessa, mihin on vielä lisättävä rahanarvon heikkeneminen, joka voidaan arvioida olevan nykyään 2 % vuodessa ajanjaksolla 2000-2006, tarkoittaisi sitä, arvoisa puhemies, että maanviljelijöiden pitäisi saada voittoa tuotannolleen 5 % vuodessa. Tämä tavoite on ristiriidassa Euroopan maataloustuotteiden turvallisuutta ja terveellisyyttä koskevan tavoitteen kanssa.
Tulemme olemaan yhä enemmän ja enemmän riippuvaisia kolmansien maiden maataloustuotannosta, joten me emme voi missään tapauksessa taata eurooppalaisille kuluttajille tuotteiden laatua.
Budjettiongelman vuoksi - ymmärrän sekä ongelman alkuperän että sen tuomat velvoitteet - on välttämätöntä, että Euroopan unioni tekee selkeän poliittisen valinnan. Unionin on asetettava etusijalle sellaiset politiikat, joista se voi taata, että niissä otetaan täysi vastuu asioista. Näistä politiikoista yhteinen maatalouspolitiikka on luonnollisesti avainasemassa.

Puhemies
 Olen ottanut vastaan seitsemän päätöslauselmaehdotusta työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

Jöns
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, kysymyksessä siitä, tullaanko Berliinissä pääsemään kaikkien kannalta hyväksyttävään kompromissiin, ei ole kyse vain Agenda 2000: lle asetetun aikataulun noudattamisesta, vaan kyse on - ja tämä annettakoon niin ikään puheenjohtajamaalle selvänä evästyksenä mukaan matkalle - myös meidän uskottavuudestamme. Kyse on meidän uskottavuudestamme kaikkien unionimme kansalaisten kannalta, mutta ennen kaikkea kyse on uskottavuudestamme niiden 27 miljoonan työttömän kannalta, joille me nimittäin toistuvasti vakuuttelemme, että sekä jäsenvaltiot että Euroopan unioni tekevät kaikkensa sen hyväksi, että työttömyyttä pystyttäisiin torjumaan mahdollisimman tehokkaasti ja ennen kaikkea mahdollisimman nopeasti.
Sosiaalirahastohan on tällä hetkellä Euroopan tasolla meidän ainoa työmarkkinapoliittinen välineemme, ja se on niin ollen saatava työllisyysstrategian nimissä mahdollisimman nopeasti käytännössä toimivaksi. Meillä on kaikki syyt siihen, että haluamme käyttää sosiaalirahastoa vastaisuudessa kamppaillessamme nuoriso- ja pitkäaikaistyöttömyyttä vastaan myös koko Euroopan unionissa. Työttömyys ei ole ongelma, joka ilmenisi vain alueellisesti, vaan työttömyys on koko yhteisön laajuinen ongelma ja juuri siksi olisikin väärä keino ryhtyä mahdollisen sosiaalirahastovarojen alentamisen yhteydessä nimenomaisesti leikkaamaan sosiaalirahastovaroja muualla kuin tavoitealueilla 40 %, niin kuin neuvosto on kaavailuissaan esittänyt.
Jos leikkaatte tällä tavoin tavoitteen 3 varoja, miten oikein aiotte perustella uskottavasti sen, että sosiaalirahaston avulla on määrä edistää sitä, että meidän kaikkien niin kovasti haluama työllisyysstrategia toteutuu kaikkialla Euroopan unionissa? Olemmehan kaikki oppineet menneisyyden perusteella sen, että sosiaalirahasto oli yksi merkittävimpiä tahoja, joka pakotti jäsenvaltiot ja alueet lähtemään kerta toisensa jälkeen etsimään myös uusia, innovatiivisia keinoja, joilla ihmisiä saatiin eurooppalaisen rahan turvin työn pariin tai yhtä hyvin heitä pystyttiin varjelemaan työttömyydeltä.
Ottakaamme esimerkiksi ennalta ehkäisevä työmarkkinapolitiikka - sehän on nykyään yksi työllisyysstrategiamme neljästä pilarista. Kuitenkin vuonna 1994, kun sosiaalirahasto otti tämän ennalta ehkäisevän työmarkkinapoliittisen lähestymistavan ensi kertaa käyttöön jäsenvaltioissa, hyvin monet jäsenvaltiot ja myös Saksan osavaltiot pyrkivät kaikin keinoin torjumaan sen. Sen menestys puhuu kuitenkin puolestaan, ja tässä onkin jälleen kerran nähtävissä se, mitä eurooppalainen lisäarvo tarkoittaa.
Sama koskee Italiassa annettavaa ammatillista koulutusta. Ilman sosiaalirahastoa ei vastaavia toimenpiteitä olisi kenties vieläkään toteutettu. Ajattelen tässä myös todella hyvin onnistunutta valtakunnallisten tutkintojärjestelmien luomista Kreikassa, sekä sitä, miten sosiaalirahaston vammaistuki on nostanut Yhdistyneen kuningaskunnan, joka oli aiemmin vammaisten yhteiskuntaan sopeuttamisen alalla Euroopan peränpitäjämaita, yhdeksi tämän alan kärkimaista, tai ajattelen myös koulunsa keskeyttäneiden määrän vähenemistä lähes puolella Irlannissa. Nämä eivät ole vain työmarkkinapoliittisia edistysaskelia, vaan tämä vaikuttaa myös yhteiskuntaa muuttavasti ja tekee mahdolliseksi kokea Euroopan aivan konkreettisesti paikan päällä ja lisää myös meidän saamaamme hyväksyntää.
Tästä kaikesta on Portugalilla omakohtaista kokemusta. Ilman sosiaalirahastoa ei esimerkiksi lukutaidottomuus olisi vähentynyt siellä läheskään niin paljon kuin tähän mennessä on tapahtunut. Tai ajatelkaa vaikkapa mainstreaming -periaatetta. Tässäkin Eurooppa näyttää tietä, joka on ollut jo pitkään tarpeellinen ja joka kylläkin varmasti on - en yritäkään väittää muuta - vielä kivikkoinen. Siksi meidän täytyy varmistaa, että yksikään jäsenvaltio ei pääse laistamaan naisille suunnatusta erityistuesta. Sama pätee yhtä lailla neljään muuhunkin interventioalueeseen, toisin sanoen toimenpiteisiin nuoriso- ja pitkäaikaistyöttömyyden torjumiseksi, yhteiskuntaan sopeuttamiseen, yleiseen ja ammatilliseen koulutukseen sekä ennalta ehkäisevään työmarkkinapolitiikkaan.
Siksi esitänkin lopuksi neuvostolle hartaan pyyntöni: älkää vapauttako jäsenvaltioita niiden velvollisuudesta ryhtyä toimiin kaikilla sosiaalirahaston viidellä interventioalueella! Rusinoiden poiminen pullasta ei anna minkäänlaista eurooppalaista lisäarvoa, vaan pohjustaa pikemminkin tietä kansallisille yksinoikeuksille!

Cunha
 Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, olemme keskustelleet Agenda 2000: een sisältyvistä ehdotuksista nyt 21 kuukautta. Ja koskaan ei keskustelussa vielä ole keskitytty näin yksipuolisesti budjetti- ja rahoituskysymyksiin, koskaan ei Euroopan suurten valintojen asemesta ole keskusteltu niin tiiviisti pelkästään talousarviosta ja jäsenvaltioiden meno- ja tulopuolen tileistä ja etenkin siitä, kuinka paljon unionin rikkaimmat valtiot maksavat ja kuinka paljon ne saavat.
Mielestäni on erittäin tärkeää pohtia sitä, onko olemassa jokin jäsenvaltio, yksi tai useampia, jonka maksuosuus on liian suuri etenkin verrattuna toisiin, yhtä rikkaisiin jäsenvaltioihin, joiden maksuosuus on selvästi liian pieni. Mutta sen jälkeen kun tämä asia on selvitetty, Euroopan unionin on päätettävä. Päättäminen tarkoittaa sitä, että unionin on uudistettava omien varojen järjestelmänsä, ja ainoa oikea peruste maksuosuuksien määräytymiselle on suhteellisen vaurauden peruste eli bruttokansantulo. Sen sijaan ei voida mitenkään hyväksyä sitä, että Euroopan suuret valinnat perustuvat pelkästään meno-ja tulotilien ongelmien ratkaisuun, ja erityisen murheellista olisi, jos kaikkein köyhimmät jäsenvaltiot ja alueet joutuisivat maksamaan nuo valinnat ja unionin rahoitustasapainon.
Tahtoisin tässä yhteydessä korostaa kolmea näkökohtaa. Ensinnäkin sitä, että rakennerahastoja, koheesiorahasto mukaan lukien, on vahvistettava erityisesti tavoitteeseen 1 lukeutuvilla alueilla, joihin on määrä kohdistaa vähintään kaksi kolmannesta noiden rahastojen varoista. Rakennerahastoille ehdotettu osuus, 0, 46 % BKTL: sta, on nähtävä tavoitteena eikä ylärajana.
Toinen näkökohta on se, että sitä 0, 13 %: n osuutta BKTL: stä, joka tarvitaan uusien jäsenvaltioiden liittymistä valmistelevien toimien rahoittamiseksi, ei voida turvata siten, että suunnataan tuohon tarkoitukseen ne varat, jotka tällä hetkellä kanavoidaan nykyisen 15 jäsenvaltion Euroopan heikoimmille alueille.
Kolmas näkökohta, jota tahtoisin korostaa, on se, että yhtäkään niistä lukuisista YMP: n uudistuksista, joissa olen ollut osallisena, ei ole tehty näin hätäisesti; mikä tahansa ratkaisu kelpaa, vaikka samalla hetkellä keksitty, kunhan vain sen avulla voidaan laskea maatalousmenot valtiovarainministereiden määrittelemälle tasolle.
Olisimme odottaneet, että YMP: tä olisi tasapainotettu uudelleen sellaisten tuottajien ja tuotteiden hyväksi, jotka eivät ole tähän asti juuri lainkaan hyötyneet YMP: stä maaseudun kehittämismielessä, maatalouden ympäristö- ja metsitystoimien hyväksi ja erityisesti epäsuotuisimpien alueiden hyväksi, mutta sen sijaan maatalousasioiden neuvosto ehdottaakin, että kaikkien tukia alennetaan samalla tavalla ja pyrkimättä millään tavoin tuomaan YMP: hen tasapuolisuuden periaatetta. Ikään kuin kaikki maanviljelijät olisivat menneisyydessä hyötyneet yhtä paljon tuosta politiikasta.
Toivon, että Berliinin huippukokouksessa löydetään ratkaisu, joka hyödyttää Eurooppaa. Eurooppa on todellisuudessa nimittäin edistynyt vain silloin, kun se on kyennyt osoittamaan yhteisvastuullisuutta ja näkemään omia, ahtaita tavoitteitaan kauemmas. Jos se nyt alkaa tuijottaa vain omaa napaansa ja laskea sitä, kuinka paljon kukin saa ja kuinka paljon kukin maksaa, en ennusta sille kovin valoisaa tulevaisuutta. Maani pääministeri on useaan otteeseen sanonut, että Euroopalta puuttuu kunnianhimoa ja poliittista johtajuutta. Se on totta! Toisaalta on myös syytä korostaa, että tämä tapahtuu aikana, jolloin sosialistit ovat mukana 13: ssa kaikkiaan 15: stä hallituksesta ja jolloin pääministereistä 11 on sosialisteja.

Wynn
Arvoisa puhemies, viimeiset huomautukset koskivat näkemyksen puutetta - haluan vain huomauttaa näkemyksen puutteesta eräässä asiassa: toimielinten välisessä sopimuksessa.
Koska ajatuksemme näyttävät, ja aivan oikeutetusti, keskittyneen Berliiniin, maatalousasiain neuvoston käynnissä oleva kokous on melkoinen häiriötekijä. Tämän kaiken keskellä meillä ovat käynnissä parlamentin ja neuvoston väliset keskustelut toimielinten välisestä sopimuksesta. Sallikaa minun muistuttaa jäseniä ja neuvoston puheenjohtajaa siitä, että ilman toimielinten välistä sopimusta ei synny Agenda 2000: ta. Ilman toimielinten välistä sopimusta palaamme takaisin 203 artiklaan ja meidän on luovuttava Agenda 2000: sta. Sen vuoksi on välttämätöntä, että me ja neuvosto löydämme sovinnollisen ratkaisun toimielinten välisen sopimuksen aikaansaamiseksi.
Kuten puheenjohtaja Santer sanoi, prosessi, josta puhumme, perustuu kompromisseille. Meillä on ongelmia, erityisesti maataloudessa. Ongelmat koskevat menoja ja uudistusta, mutta viesti, joka on saatava läpi, on se, että emme voi laajentaa unionia ilman yhteisen maatalouspolitiikan sellaista uudistusta, jota komissio on ehdottanut. Uudistusta vastustavien jäsenvaltioiden pitää kysyä itseltään, ovatko ne tosissaan laajentumisesta vai eivät. Ilman YMP: n uudistusta yksinkertaisesti heikennämme asemaamme WTO: ssa seuraavalla neuvottelukierroksella. Meidän pitäisi olla aktiivisia ja näyttää esimerkkiä. Ilman uudistusta näemme vain Yhdysvallat avainasemassa ja reagoimme taas vain kaikkeen siihen, mitä amerikkalaiset sanovat. Ilman YMP: n uudistusta päädymme ruoan ylituotantoon. Päädymme takaisin ruokavuoriin, jotka aiheuttavat EU: n veronmaksajille suuria kustannuksia - vanhoihin huonoihin aikoihin -, eikä kukaan meistä halua sitä.
Minun täytyy huomauttaa neuvoston puheenjohtajalle siitä, mitä on tapahtumassa maatalousasiain neuvostossa. Toivon, että siellä päästään ratkaisuun, mutta jos ei päästä ja asia pitkittyy, yleisten asiain neuvoston pitää rehellisesti sanoen alkaa tehdä päätöksiä maatalousministerien puolesta. Emme voi sallia tämän asian vaarantavan tai heikentävän Agenda 2000: ta.
Rahoitusasioissa meillä on sellainen tilanne, että Agenda 2000 todella kytkeytyy tulevaa rahoitusta koskeviin sopimuksiin. Olen sanonut jo varsin pitkään, että niin ei tarvitse olla. On ilmeistä, miksi asia on niin, mutta uutta omien varojen järjestelmää ei ole syytä kytkeä Agenda 2000: een, ja toivon, että jos se muodostaa ongelman, voimme saada aikaan sopimuksen Agenda 2000: sta ja jatkaa sitten tulevan rahoituksen käsittelyä. Komission ehdottamat vaihtoehdot omien varojen osalta ansaitsevat pitkän keskustelun ja lisäkeskusteluja. Neuvoston ei pidä kiirehtiä tekemään päätöksiä, jotka eivät ratkaise sellaisen rahoituksen piintyneitä ongelmia, eikä meidän pidä antaa tämän menettelyn häiritä oikean ratkaisun löytämistä Agenda 2000: een. Me omasta puolestamme haluamme saada politiikkoja, jotka piristävät työllisyyttä, luovat sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja suojelevat ympäristöä - tavoitteita, joista voimme kaikki olla yksimielisiä. Niitä ei saa vaarantaa kapea-alaisilla kansallisilla asenteilla - ja tämä koskee kaikkia jäsenvaltioita.

Rack
 Arvoisa puhemies, puheenjohtajamaa Saksan selonteko sekä Agenda-neuvottelujen tämänhetkinen vaihe - tai pitäisi ehkä sanoa niiden nykytila - antavat aihetta suureen huoleen.
Poliittisen retoriikan ja taloudellisten näkymien välillä ammottaa valtava kuilu. Siinä toistuu suuressa mitassa sama, mitä me valittelimme pienemmässä mittakaavassa parlamentin viime istunnossa Sokrates-ohjelmaa käsitellessämme. Komissio on tehnyt kunnianhimoisen ehdotuksen: se ehdottaa uusia tehtäviä, lisää kumppaneita, parempaa laatua, ja sitten tulee säästökassaministerien neuvosto, ja sen jälkeen juuri mikään ei enää käykään päinsä!
Kun tarkastelemme rakennerahastouudistusta ja maatalousuudistusta koskevia lukuja ja uudistusehdotuksia, olemme saman pulman edessä. Niistä korkeista päämääristä, joista itse perussopimuksessakin puhutaan - solidaarisuus, koheesio, yhteinen maatalouspolitiikka - olemme nyt, kaksi viikkoa ennen Berliinin kokousta vielä hyvin kaukana. Esimerkiksi kuluvan vuoden 1999 talousarviossa aluepolitiikalle on varattu 216 miljardia euroa. Komissio on vaatinut siihen pitkällä aikavälillä 240: tä miljardia euroa, mutta useat jäsenvaltiot tarjoavat tällä hetkellä 190: tä miljardia euroa. Tätä on mahdoton saada täsmäämään!
Maatalousbudjetissa tämä ero on melkein vieläkin suurempi. Neuvoston puheenjohtaja puhui säästäväisyydestä reunaehtona, mutta ilmeisesti monet katsovat säästämisen olevan koko maatalousuudistuksen varsinainen tavoite. Se olisi maaseudun kannalta katastrofi.
On myös monia kysymyksiä, jotka vaatisivat vielä perinpohjaista selvittämistä, ennen kaikkea asteittaista mukauttamista (phasing out -järjestelyä) koskevat kysymykset: miten pitkään tähän on käytettävissä varoja ja miten paljon? Yhteisöaloitteita koskevia kysymyksiä on käsitelty vasta pääpiirteissään, ja voimme vain toivoa, ja tämän pyyntöni suuntaan myös puheenjohtaja Santerille, että yksityiskohtaiset ehdotukset todellakin esitetään vielä ennen maaliskuun loppua. Tämän kaiken tekee meille tärkeäksi eräs periaatteellinen kysymys. Amsterdamin sopimus tulee voimaan 1. toukokuuta. Me parlamenttina saamme nimittäin tuolloin täydet vaikutusmahdollisuudet EAKR: ssa ja Euroopan sosiaalirahastossa. Miten oikein voimme käyttää niitä, jos tekstejä ei ole saatu ajoissa?

Hatzidakis
Arvoisa puhemies, neuvoston Agenda 2000: ta koskevissa keskusteluissa voidaan selvästi havaita päättämättömyyttä. Syy on siinä, että asetettujen tavoitteiden ja käytettävissä olevien keinojen välillä on ristiriita. Viljelijäpolitiikka? Kannatamme. Taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden politiikka? Kannatamme. Laajentumispolitiikka? Kannatamme. Kukaan ei kuitenkaan halua maksaa näiden tavoitteiden saavuttamisesta. Politiikkaa ei voi kuitenkaan harjoittaa ilman rahaa, ja haluan tehdä tämän asian selväksi. Maiden, jotka tuovat enemmän yhteisön talousarvioon, pitää tietää, että ne saavat merkittäviä voittoja muilla alueilla, joita ovat esimerkiksi viennin lisääntyminen heikompiin jäsenvaltioihin. Rakennerahastothan luotiin yhtenäismarkkinoiden seurausten tasoittavaksi mekanismiksi. Niiden, jotka marisevat maksavansa liikaa, ei pidä samalla unohtaa, että koko Euroopan unionin talousarvio on nykyään yhtä suuri kuin vain yhden jäsenvaltion, Espanjan, talousarvio.
Minulla on kaksi huomautusta, yksi maataloudesta ja toinen rakennerahastoista.
Maatalous: on täysin ymmärrettävää, että yhteinen maatalouspolitiikka on synnyttänyt vääristymiä siitä, että maataloudessa tarvitaan uusia suuntia ja että maailman kauppajärjestö synnyttää uuden tilanteen. Tarvitaan siis uutta YMP: tä, joka auttaisi niitä, jotka ovat oikeasti heikkoja, eli Euroopan köyhimpiä maita, joita YMP: n mahdollinen osittainen uudelleen kansallistaminen vahingoittaisi, ja pientuottajia, joihin meidän pitää kiinnittää huomiota. Välimeren maiden tuotteille on tehty vääryyttä, eikä niitä pidä vahingoittaa enää enempää.
Rakennerahastot: parlamentti oli samaa mieltä komission alun perin esittämästä talouspaketista ja siksi vastustamme yrityksiä rajoittaa sitä entisestään. Toistan ne kolme tärkeää kantaa, jotka Euroopan unioni esitti jo marraskuussa. Ensiksi rakennerahastojen ja laajentumista valmistelevien rahastojen kulujen pitää vastata 0, 46 %: ia yhteisön BKT: stä. Toiseksi tavoitteeseen yksi pitää osoittaa täsmälleen kaksi kolmasosaa rakennerahastojen varoista. Kolmanneksi koheesiorahastosta pitää edelleen tukea kaikkia niitä maita, joissa henkeä kohden laskettu BKT on alle 90 % yhteisön keskiarvosta, kuten myös perustamissopimuksissa edellytetään. Haluan korostaa, että erityisesti rakennerahastoja koskevien asetusten osalta vaaditaan Euroopan parlamentin suostumus. Olisikin siis monelta kannalta hyödyllistä, jos neuvosto ja Berliinin Eurooppa-neuvosto ottaisivat vakavasti huomioon meidän ehdotuksemme.

Verheugen
 Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, haluaisin ensinnäkin kiittää puolueryhmiä ja niitä parlamentin jäseniä, jotka ovat puhuneet täällä, siitä erittäin rakentavasta tyylistä, jolla tätä keskustelua on käyty. Sen kuluessa on annettu arvokkaita ohjeita ja virikkeitä, joita aiomme myös noudattaa. Pidän käytyä keskustelua kaiken kaikkiaan rohkaisevana, mitä tulee saavutettuun yksimielisyyteen asetetuista päämääristä ja myös menetelmästä, jolla Agenda 2000: ta koskeva aihe on tarkoitus saada nyt todella myös päätökseen, niin että saamme vapautetuksi jälleen voimamme niihin suuriin tehtäviin, joihin useat puhujat täällä ovat meitä aivan aiheellisesti kehottaneet ryhtymään, nimittäin työttömyyden torjumiseen Euroopassa, kamppailuun paremman ympäristön puolesta ja kamppailuun sosiaalisen oikeudenmukaisuuden lisäämiseksi.
Ne eivät kuitenkaan ole Agenda 2000: n kohteena. Kaikilta niiltä, jotka arvostelivat sitä, että nämä seikat eivät tulleet neuvoston tämänpäiväsessä julkilausumassa esille, jää huomaamatta, että tässä neuvoston julkilausumassa keskityttiin ja siinä pitikin keskittyä Berliinin huippukokouksen aihealueisiin. Agenda 2000 on määritelty täysin selkeästi, ja varoitan kuormittamasta sitä sellaisilla suurilla uusilla tehtävillä, joiden ratkaiseminen kuuluu osittain Berliinin huippukokoukselle ja osittain myöhemmin pidettäville huippukokouksille.
Neuvottelujen johtamiseen ja tähän mennessä saavutettuun neuvottelujen vaiheeseen kohdistuvan arvostelun otan tiedokseni osoittaen sille asiankuuluvaa arvostusta. Otan kuitenkin itselleni vapauden huomauttaa, kun täällä jo esitettiin sananlaskuja, että myös Saksassa on hyvin kiintoisa sanonta, joka kuuluu, että ilta on aamua viisaampi, niin että ennen illan tuloa ei ole myöskään syytä arvostella päivän kulkua. Ne, jotka nyt arvostelevat neuvottelujen nykytilannetta, nojautuvat luottamuksellisista neuvonpidoista annettaviin tietoihin eli eturyhmäsuuntautuneisiin tietoihin. Puheenjohtaja näkee tämän kaiken. Me seuraamme hyvin kiinnostuneina ja osittain myös tyytyväisinä sitä, miten asioista kerrotaan eri pääkaupungeissa ja Brysselissä, jolloin luonnollisesti päämääränä on aina tiettyjen omien kansallisten etujen tuominen esiin oikeassa valossa ja parempien lähtökohta-asetelmien saavuttaminen, jotta omia etuja pystyttäisiin ajamaan paremmin.
Puheenjohtajamaa toimii tässä seuraavan tunnuslauseen mukaisesti: herrasmies vain nauttii tilanteesta ja vaikenee! Emme kommentoi asiaa sen enempää, vaan työskentelemme vain tarvittavalla tavalla kokonaiskompromissin hyväksi. Tässä onkin huomattava vastakohta sen välillä, miten asioista voidaan keskustella ja keskustellaan täällä parlamentissa, ja miten niistä keskustellaan neuvostossa. Tämä johtuu niiden erilaisista rooleista. Parlamentti voi tehdä päätöksiä enemmistön turvin, me neuvostossa tarvitsemme kaikkien 15: n suostumuksen. Siksi siinä ei olekaan mitään mieltä, että me puheenjohtajana omaksuisimme jonkinlaisia dogmaattisia kantoja tai esittäisimme ehdottomia vaatimuksia, asettaisimme jossakin kohden ehtoja, joita ilman mikään ei ole mahdollista, conditio sine qua non . Joka näin tekee, epäonnistuu varmasti, jos hän tarvitsee kaikkien 15 jäsenvaltion hyväksynnän! Pyydän ymmärtämään tämän. Minulle olisi erittäin suuri ilo, jos voisin sanoa valtion-ja hallitusten päämiehille: " Rakkaat ihmiset, tässä ei ole lainkaan kyse siitä, kuinka paljon rahaa millekin alueelle Portugalissa, Espanjassa, Irlannissa tai Italiassa ohjautuu, vaan kysymys on suuresta eurooppalaisesta visiosta! Unohtakaa kerrankin kysymys siitä, kuka mitäkin maksaa ja kuka mitäkin saa, ja ajatelkaa toki meidän suuria yhteisiä päämääriämme!" . Olisi mukavaa, jos asia olisi näin. En tunne yhtäkään eurooppalaista hallituksen päämiestä, joka suostuisi keskustelemaan tästä edes yhden minuutin verran. Valitettavasti kollega Cunha Portugalista ei ole enää paikalla, hänelle tekisi mieleni suositella, että hän kertoisi Lissabonissa sen, mitä on sanonut, mainiten samalla, että ei ole lainkaan niin kovin tärkeää, kuka mitäkin maksaa ja kuka mitäkin saa. Kysehän on suuresta eurooppalaisesta visiosta!
Ymmärrän tämän kyllä, ja se johtuu juuri näistä erilaisista rooleista. Me neuvostossa emme valitettavasti voi kuitenkaan toimia näin. Meidän täytyy yrittää päästä yhteisymmärrykseen, mikä on edellytys niiden tehtävien hoitamiselle, joista olemme päässeet yksimielisyyteen. Tämän yksimielisyyden täytyy liittyä vallitseviin taloudellisiin näkymiin. Tämä koskee talousarvion molempia puolia, niin tulo- kuin menopuoltakin. Sen on liityttävä maatalouspolitiikan uudistukseen. Tässä olen nimenomaan samaa mieltä kaikkien niiden kanssa, jotka ovat sanoneet, että tässä me tarvitsemme uudistusta hyvin monista eri syistä, ja sen on liityttävä rakenne- ja koheesiorahastojen tulevaan käyttöön, ja näiden rahastojen tarkoituksena on tietenkin solidaarisuuden periaatteen toteuttaminen Euroopan unionissa. Kukaan ei aseta tätä periaatetta kyseenalaiseksi!
Nämä ovat kohtia, joista meidän on täytynyt päästä yksimielisyyteen, ja ne luovat kehykset, joiden rajoissa politiikat voivat sitten yksittäiskysymyksissä liikkua ja me käsittelemme ongelmia.
Lopuksi vielä pari sanaa useaan kertaan esille otetusta nettosaldoja koskevasta kysymyksestä. Ensinnäkin on erehdys luulla, että tämä olisi Saksan ongelma. On olemassa ryhmä valtioita, jotka ovat pyrkineet jo pitkään tuomaan tämän aiheen Agenda-neuvottelujen yhdeksi aiheeksi. Kaikki jäsenvaltiot ovat muuten tunnustaneet tämän asian. Milloin tämä aihe olisi oikein otettava käsiteltäväksi, jollei siinä yhteydessä, kun käsitellään seitsemää seuraavaa vuotta koskevia taloudellisia näkymiä? Sitä voidaan käsitellä vain nyt. Puheenjohtajamaa Saksan kannalta ei ole lainkaan miellyttävää, että tätä kysymystä joudutaan käsittelemään nyt, kun olemme itse puheenjohtajana. Sanon teille nyt saksalaisena poliitikkona, että me pystyisimme ajamaan meidän saksalaisia etujamme hyvin paljon painokkaammin, hyvin paljon tehokkaammin ja todennäköisesti myös paljon paremmalla menestyksellä sekä myös toteuttamaan niitä hyvin paljon menestyksekkäämmin, jos emme olisi juuri tällä hetkellä puheenjohtajamaa.
Syytöksen, joka kantautui yhdessä kohdin korviini, että puheenjohtajamaa ajaisi vain omia kansallisia etujaan, voin kirjata tiedokseni vain hivenen hymyillen. Asia on nimittäin aivan päinvastoin. Puheenjohtajamaan todellisuutta voitaisiin kuvailla tavalla, joka on ilmaistu jo vuosien ajan klassiseen tapaan ranskaksi sanoilla: La présidence coûte chèr ! (puheenjohtajuus käy kalliiksi). Tämä pätee myös Saksan tilanteeseen, sen me tiedämme.
Pidämme tiukasti kiinni siitä, että Agenda saadaan päätökseen. Näkymät tälle ovat hyvät, nyt kun muutamia tärkeitä kulmakiviä on jo saatu käsiteltyä. Parlamentin tuki on tärkeä. Erityisesti Berliinin jälkeen nousee merkittäväksi erittäin tiivis, luottamukseen perustuva yhteistyö neuvoston, komission ja parlamentin välillä. Voin tässä yhteydessä vain tarjota teille tätä tiivistä ja luottamukseen perustuvaa yhteistyötä.
Suosionosoituksia

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Tervetulotoivotukset
Puhemies
Minulle on suuri ilo toivottaa tervetulleeksi Bosnian ja Hertsegovinan edustajainhuoneen valtuuskunta, jota johtaa sen puhemies, Halid Genja'c, sekä valtuuskunnan kollegat, jotka edustavat kaikkia suuria poliittisia ryhmiä ja maan kolmea etnistä ryhmää.
Suosionosoituksia
Bosnia ja Hertsegovina on ollut tärkeä maa tälle parlamentille, ja olemme seuranneet sen tapahtumia tarkasti toimikautemme alkamisesta lähtien vuonna 1994 ja yrittäneet edistää oikeudenmukaista rauhaa ja toivoa siitä, että etnisten ryhmien rinnakkaiselo saataisiin palautettua.
Saanen toivottaa teille Euroopan parlamentin puolesta kaikkea hyvää vaativassa työssänne sellaisen rauhanomaisen, kukoistavan ja demokraattisen Bosnian ja Hertsegovinan hyväksi, jossa uudet sukupolvet kasvavat keskinäisen yhteisymmärryksen, suvaitsevaisuuden ja yhteistyön hengessä. Haluaisin ilmaista toiveeni siitä, että keskustelut, joita käytte tänään ensimmäisessä yhteisparlamentaarisessa tapaamisessa suhteista Kaakkois-Eurooppaan vastaavan valtuuskuntamme kanssa, ovat menestyksellisiä.

Kosovon tilanne
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Kosovon tilanteesta.

Verheugen
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, joudun tekemään tänään kovasti töitä teidän kanssanne! Meillä tosin on nyt myös käsiteltävänä poikkeuksellisen vakava aihe. Haluaisin antaa teille siitä seuraavanlaista tietoa: muutaman päivän kuluessa jatketaan Ranskassa käytäviä neuvotteluja Kosovon kriisin ratkaisemiseksi. Haluaisin tässä kohden korostaa vielä kerran puheenjohtajavaltion puolesta sitä, että Euroopan unioni on valmis tekemään kaikkensa, jotta Rambouillet'ssa käynnistetty neuvotteluprosessi saataisiin onnistuneeseen päätökseen.
Toivomme varmasti kaikki sitä, että Rambouillet'n tulokset olisivat olleet myönteisempiä. Siellä ei valitettavasti onnistuttu allekirjoittamaan sopimusta, mutta siitä huolimatta nämä neuvottelut eivät olleet turhia. Ne valmistivat maaperää sille, että kumpikin osapuoli sitoutui kirjallisesti tämän prosessin jatkamiseen, ja tämä on ollut hyvin tärkeä askel.
Erityiskiitoksemme kuuluu konferenssin puheenjohtajuudesta yhteisesti vastanneille Ison-Britannian ja Ranskan ulkoministereille, Cookille ja Védrinelle. Niin ikään haluaisin lausua suuren tunnustukseni kolmelle neuvotteluja johtaneelle henkilölle, EU: n erityislähettiläälle Wolfgang Petritschille, Yhdysvaltain erityislähettiläälle Christopher Hillille ja Venäjän federaation erityislähettiläälle Boris Majorskille heidän väsymättömistä ponnisteluistaan.
Vain kansainvälisen yhteisön yhteisesiintymisen ansiosta kiistan osapuolet onnistuttiin saamaan saman neuvottelupöydän ääreen ja onnistuttiin luomaan pohja mahdolliselle lopulliselle sovinnolle.
Rambouillet'n sopimusluonnoksella saavutetaan nähdäksemme oikeudenmukainen tasapaino kummankin osapuolen edustamien etujen kesken. Jugoslavian liittotasavallan alueellisen koskemattomuuden periaatteen pohjalta sopimus turvaisi Kosovolle huomattavan itsehallinnon, johon kuuluisi laajamittainen paikallinen itsehallinto, omat lainsäädäntöelimet ja omat tuomioistuimet. Kosovon asemaa koskeva lopullinen järjestely toteutettaisiin sitten kolmen vuoden kuluttua asiaa käsittelevässä kansainvälisessä konferenssissa.
Tärkeä osatekijä, josta osapuolten on päästävä vielä sopimukseen, on edelleenkin sopimuksen siviilipuolen täytäntöönpanon sotilaallinen turvaaminen.
Kosovon albaanit ovat Rambouillet'n neuvottelujen alkajaisiksi antamassaan julkilausumassa nimenomaan vaatineet Nato-joukkojen nopeaa sijoittamista alueelle, kun sen sijaan Belgradia edustava valtuuskunta on ilmoittanut olevansa valmis keskustelemaan sopimuksen täytäntöönpanon turvaamiseksi tarvittavan kansainvälisen läsnäolon laajuudesta ja luonteesta. Tämä on kohta, josta on neuvoteltava vielä lopullisesti 15. maaliskuuta. Tällä välin ovat maltillista poliittista suuntausta edustavat Kosovon albaanit ilmoittaneet olevansa valmiita allekirjoittamaan sopimuksen. Tämä on rohkaiseva merkki ja ennen kaikkea varoittava merkki Belgradin suuntaan siitä, että sen ei pidä asettua rauhanomaisen ratkaisun esteeksi.
Ulkoministeri Fischer on tehnyt neuvoston puheenjohtajan asemassa matkan Belgradiin ja Pristinaan, ja tällä juuri päättyneellä matkallaan hän on selvittänyt kummallekin osapuolelle vielä kerran painokkaasti sitä, että Rambouillet'ssa käynnistetyn rauhanprosessin epäonnistuminen vaikuttaisi aivan ensimmäiseksi niihin itseensä. Kosovon albaanit menettäisivät mahdollisuuden laaja-alaiseen ja kansanvälisten joukkojen turvaamaan itsehallintoon. Jugoslavian liittotasavalta taas voisi varautua siihen, että sen kansainvälinen eristyneisyys vain lisääntyisi.
Samalla ministeri Fischer vahvisti kansainvälisen yhteisön valmiuden siihen, että se ei jää seuraamaan toimettomana kiistan osapuolten torjuvaa suhtautumista. Naton uhkaus on tehty vakavassa tarkoituksessa ja se on edelleen ajankohtainen, sillä kysymys on Kosovossa olevista ihmisistä. Ovatko he niitä, joiden on kannettava tämän kiistan raskain taakka. Pitkälti yli 200 000 pakolaista ja kodeistaan häädettyä ihmistä ei vieläkään uskalla palata koteihinsa ja kotiseudulleen. Jatkuvat paikalliset taistelut ja viime viikkoina voimistuneet Jugoslavian armeijan sotaharjoitukset ovat käynnistäneet uudelleen pakolaisten virran Makedoniaan.
Kummankin osapuolen täytyy osoittaa olevansa sen poliittisen vastuun mittainen, joka niillä on kannettavanaan alueella asuvien ihmisten etujen nimissä. Kansainvälinen yhteisö on valmis tekemään osansa tämän hyväksi. Euroopan unioni on jo neuvottelujen kuluessa ilmoittanut osallistuvansa sopimuksen täytäntöönpanoon. Tämän aikomuksen yleisten asioiden neuvosto on vahvistanut 22. helmikuuta 1999. Euroopan unioni aikoo ottaa tässä johtavan roolin. Komissio on ilmaissut valmiutensa kutsua hyvissä ajoin koolle avustuskonferenssin, jotta uudelleen rakentaminen voidaan aloittaa niin nopeasti kuin mahdollista.
Vahinkojen määrä nousee - komission ensimmäisten arvioiden mukaan - noin 330 miljoonaan euroon. Tuhoutuneet rakennukset on saatava korjatuksi tai rakennetuksi uudelleen mahdollisimman pian. Pakolaisten ja kodeistaan häädettyjen täytyy voida palata nopeasti koteihinsa. Maanviljelijät tarvitsevat siemenviljaa. Kaikki tämä on perusedellytys sille, että Kosovossa voidaan palata takaisin rauhalliseen arkielämään ja että tilanne voi normalisoitua ja vakiintua. Tiedämme, että alueen asukkaat eivät suoriudu tästä omin voimin ja joutuvat turvautumaan meidän apuumme. Olemme siihen valmiit sillä edellytyksellä, että Kosovon albaanien johtajat sekä Belgradissa oleva johto osoittavat riittävää rohkeutta ja kaukonäköisyyttä hyväksyäkseen 15. maaliskuuta yhteysryhmän tekemät ehdotukset.
Rambouillet'ssa on onnistuttu ottamaan ratkaiseva askel rauhanomaiseen järjestelyyn pääsemiseksi. Vetoan painokkaasti kumpaankin osapuoleen, että ne kulkisivat loppuun jo tähän mennessä löydettyjen kompromissien pohjalta avatun tien ja pidättyisivät kaikista sellaisista toimista, jotka voisivat vaarantaa tähän mennessä saavutetut tulokset. On kansainvälisen yhteisön ansiota, että sen määrätietoisuuden ja yksimielisyyden ansiosta Rambouillet'ssa käydyissä neuvotteluissa on menestytty osittain. Euroopan unioni on antanut tähän ratkaisevan panoksensa ja myös tämän jälkeen seuraavissa Pariisissa käytävissä keskusteluissa ja mahdollisessa sopimuksen täytäntöönpanossa se aikoo tehdä osansa, joka sille kuuluu rauhan ja vakauden säilyttämiseksi sen kaakkoisella rajalla.

Marín
 Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, herra Verheugen, on antanut teille kattavan yhteenvedon Kosovon nykytilanteesta. Olemme epäilemättä ratkaisevassa vaiheessa ja toivomme, että kun kansainvälinen yhteisö ja osapuolet kokoontuvat jälleen Pariisissa ensi maanantaina, sopimus voitaisiin allekirjoittaa huolimatta niistä uutisista, jotka koskevat viimeisimpiä tapahtumia entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian rajalla.
Komissio on todellakin huolestunut viimeaikaisista uutisista, jotka koskevat miesten ja naisten erottelemista alueen eteläosassa. Kuten neuvoston puheenjohtaja jo totesi, herra Fischer ja kollegani, komissaari van den Broek - juuri tästä syystä olen hänen sijaisenaan - kävivät Belgradissa ja Pristinassa viime maanantaina painostaakseen osapuolia allekirjoittamaan Rambouillet'n sopimuksen ja sopiakseen kansainvälisistä sotilasvoimista, jotka varmistaisivat sopimuksen soveltamisen. Belgradissa käydyt keskustelut eivät antaneet aihetta optimismiin, mutta kaikkia kolmea osapuolta varoitettiin aliarvioimasta kansainvälisen yhteisön päättäväisyyttä. Niin ikään Pristinassa kutsuttiin koolle poliittiset johtajat, ja he kaikki ilmaisivat tukevansa Rambouillet'n lopputulosta. Komissio toivoo, ettei myöskään Kosovon vapautusarmeija enää epäröisi, vaan että se allekirjoittaisi sopimuksen. Jotkut Kosovon vapautusarmeijan jäsenet saattavat suhtautua epäillen siihen, tarvitseeko heidän luovuttaa aseensa sitten, kun sopimusta sovelletaan kansainvälisten sotilasvoimien valvonnassa, mutta heidän täytyy ymmärtää, että olisi valtava virhe, jos he lykkäisivät sopimuksen hyväksymistä tai hylkäisivät sen.
Kuten sopimuksessa määrätään, Kosovon itsehallinto täytyy aloittaa edistämällä alueen taloudellista ja sosiaalista kehitystä. Euroopan komissio on luonnollisestikin valmis täyttämään velvollisuutensa tässä asiassa. Jälleenrakennus tulee olemaan ensimmäinen painopistealueemme sitten, kun sopimus on saatu aikaan. On tehty jo aloite vahinkojen arvioinnista, jonka tuloksia analysoitiin äskettäin Brysselissä kansainvälisen rahoittajien yhteisön kanssa, ja vaikka koko Kosovoa ei pystyttykään arvioimaan, on laskettu, että yksinomaan jälleenrakennustyöhön tarvitaan vähintään 350 miljoonaa euroa. Välittömästi sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen komissio ryhtyy valmistelemaan rahoittajien kokousta, jotta saataisiin kokoon määrärahat jälleenrakennuskulujen kattamiseksi. Komissio puolestaan tulee varmistamaan riittävän läsnäolon alueella ja pyrkii siihen, että sillä olisi huomattava ja näkyvä asema jälleenrakennustyössä. Samalla on edistettävä kansalaisyhteiskunnan kehittämistä sen kaikilla osa-alueilla, ja Euroopan unioni osallistuu tämän tavoitteen saavuttamiseen yhdessä muiden kansainvälisten järjestöjen kuten ETYJin kanssa.
Tällainen on komission näkemys tästä tärkeästä kysymyksestä.

Swoboda
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, haluan puolueryhmäni puolesta osoittaa täyden tukemme puheenjohtajavaltion ja komission käsityksille ja näkemyksille. Suurin ongelmammehan on se, että tarvitsisimme rauhaa varten kumppaneita, mutta meillä on yhä edelleen vain kaksi vastapuolta, jotka tuskin ovat myöskään halukkaita tulemaan todella toistensa kumppaneiksi. Painostuksen alla kumppaneiksi tuleminen on niin ikään vaikeaa, mutta silti meille ei jää muutakaan vaihtoehtoa, kuin painostaa serbiosapuolta ja Kosovon albaaneja.
Mitä tulee serbeihin - meidän ei tarvitse haaskata tässä sanojamme Miloseviin ja muiden serbijohtajien moraaliseen tuomitsemiseen -, minua huolestuttaa vain yksi asia - en tiedä, haluaako neuvoston puheenjohtaja sanoa siihen mitään -, se, että korkea-arvoisen edustajan Carlos Westendorpin sinänsä täysin ymmärrettävät toimet, jotka koskevat tasavallan serbialaista osaa, voisivat juuri nyt, kun niihin on ryhdytty, siis vain muutama päivä ennen uutta tapaamista Rambouillet'ssa, koventaa serbiosapuolen asenteita.
Ajattelen tässä Br&#x010D;kossa tehtyä ratkaisua, mutta vielä sitäkin enemmän Poplaseniin liittyviä henkilöratkaisuja, jotka sitten lopulta johtivat myös Dodikin eroon, hän oli tunnetusti ikään kuin meidän " liittolaisemme" Bosnian ja Hertsegovinan serbitasavallan serbialaisten puolella. Tämä kysymys askarruttaa minua. Toivon, että asia on koordinoitu ja järjestetty hyvin.
Mitä tulee Kosovon albaaniosapuoleen, haluaisin sanoa tässä vielä kerran aivan selvästi: meillä kaikilla, jotka käymme vuoropuhelua vapautusliikkeiden tai vastarintaliikkeiden kanssa, olkoot nämä sitten yhtäältä kurdeja tai toisaalta Kosovon albaaneja, on velvollisuus pyrkiä vaikuttamaan siihen, että tällöin omaksutaan rauhanomainen asenne, kompromissiin pyrkivä asenne ja yhteistyöhön perustuva asenne. Uskon, aivan kuten komissaarikin totesi, että asiassa on jo jonkin verran liikahdettu: myös UCK: n puolella ovat aktivoituneet suurempaa kompromissivalmiutta osoittavat voimat, ja kuten jo edellä viittasin - jos nämä vastarintaliikkeet haluavat saada osakseen kansainvälisen yhteisön solidaarisuuden ja tuen, silloin niiden itsensäkin täytyy olla valmiita yhteistyöhön ja kompromisseihin.
Viimeinen kohta, jota haluaisin tässä vielä kerran selvästi korostaa ja jonka pyytäisin muistamaan myös omassa suhtautumisessamme Rambouillet'ssa käytävissä neuvotteluissa, on tämä: ilman sotilaallista varmistusta tässä kaikessa ei ole mitään mieltä, ja kestää vuosia, aivan kuten olemme taas vastikään saaneet nähdä Bosniassa, ennen kuin pääsemme asiassa todelliseen ratkaisuun. Pyydän, että pysytte lujana, kun on kyse rauhan turvaamisesta sotilaallisin keinoin!

Pack
 Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kun keskustelimme täällä neljä viikkoa sitten Kosovosta, asiaa tunteville oli selvää, että Rambouillet'ssa ei ilmenisi sopimukseen pääsyn kannalta mitään konkreettista. Pelot siitä, että etenkin Milosevi pelaisi siellä vain aikaa, ovat tietysti käyneet toteen. Määräajan siirtäminen kolmesti oli sekin ennakoitavissa. Milosevi tuntee kyllä heikkoutemme, mutta hän ei tunne meidän päättäväisyyttämme. Sama koskee nyttemmin myös kovan linjan edustajia albaanien keskuudessa - huolimatta Rambouillet'sta ja viime vuoden lokakuussa Holbrooken ja Miloseviin välillä solmitusta sopimuksesta serbisotilaat ovat tällä välin lähteneet jälleen etenemään Kosovon suunnalla ja rakentamaan pelotekulissia Makedonian ja Albanian suuntaan. Makedonian rajalle on jo tuotu 4 500 uutta raskaasti aseistettua sotilasta ja Albanian rajalle 1 500. Tämä sotilaallisten joukkojen kokoaminen herättää albaaneissa pelkoa ja ajaa heitä tietenkin pakosalle, ja me katsomme vierestä, kuten totuttua. Emme tee mitään, mietimme jälleenrakentamista, mutta minun mielestäni meidän on ensiksi huolehdittava siitä, että pakolaisia ei enää ole, ennen kuin alamme miettiä jälleenrakentamista ja nöyristellä Belgradin edessä.
Samaan aikaan ilmoittautuu arveluttavan maineen saanut Lord Owen - jonka me kaikki muistamme vielä tuskallisen hyvin Bosnian sodan ajoilta - ja tekee sellaisen vaikeasti ymmärrettävän ehdotuksen, että Miloseviille tarjottaisiin sittenkin korvausta Kosovosta erottamalla kansainvälisoikeudellisesti tunnustetusta Bosnian valtiosta Bosnian serbitasavalta ja antamalla se hänelle. Niin kauan kuin tämänkaltaisia ajatuksia kummittelee milloin kenenkin neuvottelijan aivoituksissa, Milosevi pystyy pitelemään meitä aisoissa ja pitämään yllä Kosovon palopesäkkeen liekkejä. Hän aikoo jatkaa Kosovon albaanien häätämistä, onhan hän harjaantunut etnisten puhdistusten tekijä. Lopuksi Kosovossa on enää yhä vähemmän albaaneja, joiden vähemmistöoikeuksista tuskin kukaan jaksaa enää olla oikeasti kiinnostunut, saati toimia päättäväisesti niiden puolesta.
Tässä oli oma realistinen arvioni tilanteesta sekä perustellut pelonaiheeni. Päinvastaisista ennusmerkeistä huolimatta toivon joka tapauksessa, että Rambouillet'ssa päästäisiin sopimukseen, ja olen mahdollisuuksieni mukaan pyrkinyt vaikuttamaan albaaniosapuoleen. Selvää on vain se - ja kollega Swoboda sanoikin jo tämän -, että sopimusta ilman sotilaallista valvontaa ei pidä solmia! Silloin olisivat myös kaikki puheet jälleenrakentamisesta turhia. Toivotan neuvotteluosapuolille, ennen muuta myös Euroopan edustajille, jotka sentään, luojan kiitos, ovat mukana neuvottelupöydässä, täydestä sydämestäni menestystä, sillä myös Daytonin sopimuksen täytäntöönpanoa Bosniassa - josta kollegani jo mainitsikin, että se muistuttaa valitettavasti ympyrän neliöimistä - voitaisiin edistää sillä, että Milosevi muistaisi lopultakin varsinaisen tehtävänsä jugoslavialaisena poliitikkona ja hautaisi Suur-Serbiaan tähtäävät päämääränsä.
Kaikkien alueella olevien kannalta ja erityisesti serbialaisten kannalta olisi kuitenkin vielä parempi, jos Milosevi saataisiin vastaamaan sotarikoksistaan Haagin tuomioistuimen eteen.

Cars
Arvoisa puhemies, monet eurooppalaiset, erityisesti omassa maassani, vastustavat ajatusta siitä, että eurooppalaistamista yhä enemmän syvennetään. He ovat huolissaan näkökulmasta, jonka mukaan kansallinen itsetunto saisi väistyä yhä voimakkaamman eurooppalaisen identiteetin tieltä. Balkanin tapahtumat osoittavat, kuinka väärässä he ovat ja kuinka olennaista on, että kaikkien Euroopan maiden eurooppalaistaminen edistyy nopeasti.
Meillä kaikilla on kansallinen historiallinen perintömme. Se auttaa meitä samastumaan toisiimme epävarmassa maailmassa. Me olemme baijerilaisia ja saksalaisia, gascognelaisia ja ranskalaisia, smoolantilaisia ja ruotsalaisia. Lisäksi tarvitsemme yhteisen eurooppalaisen identiteetin, joka perustuu yksilön vapauteen ja jokaisen ihmisen tasa-arvoisuuteen, arvoihin, jotka ovat Euroopan tärkein panos maailmanlaajuiselle yhteiskunnalle.
Nykyään ei millään Euroopan osalla ole tässä mielessä pitempää taivalta kuljettavana kuin Balkanin mailla. Niissä vallitsee vielä se kansallinen omahyväisyys ja suvaitsemattomuus, josta Euroopan unionin maat ovat tiiviimmän yhteistyön ansiosta pääsemässä eroon, vaikkakin joskus horjuvin askelin. On sekä tärkeää että oikein, että parlamentti ja koko EU keskittävät ponnistelunsa, jotta saisimme aikaan sopimuksen, joka lopettaisi verenvuodatuksen Kosovossa ja loisi mahdollisuudet kestävään rauhaan. Me liberaalit pidämme Rambouillet'ta ja sen jatkoa tämän kehityksen tärkeinä vaiheina. Mielestämme kansainvälisen sotilasjoukon lähettäminen Kosovoon on välttämätöntä.
Balkaniin liittyvä tehtävämme on kuitenkin laajempi. Meidän on autettava alueen kansoja pääsemään yli siitä hirveästä, rajoittuneesta nationalismista, jonka mukaisesti vain harva serbi voi samastua joihinkin muihin kuin ortodoksiserbeihin ja vain harva kosovolainen voi samastua joihinkin muihin kuin albaanimuslimeihin.
Sinä päivänä, jolloin aseet vaikenevat ja tappaminen loppuu, meillä on edessämme vielä suuri haaste: Balkanin eurooppalaistaminen, toisin sanoen, että sinne luodaan yhteiskuntia, joita leimaa suvaitsevaisuus, yksilön vapaus ja jokaisen ihmisen tasa-arvoisuus, ja että Balkanin kansoille avataan ovi suuren eurooppalaisen yhteisön jäsenyyteen.

Theonas
 Arvoisa puhemies, haluaisin esittää joitakin huomautuksia. Ensiksi mielestäni Kosovon ongelmaan ei ole sotilaallista ratkaisua. Toiseksi Belgradiin kohdistamilla monitahoisilla uhkauksillaan NATO, USA ja Euroopan unioni edistävät ääriainesten vahvistumista ja vaikeuttavat poliittisen ratkaisun löytämistä. Kolmanneksi huomion keskittäminen siihen, että uuden Jugoslavian pitää hyväksyä NATOn sotajoukot, osoittaa, mitkä ovat NATOn prioriteetit, että NATO suosii sotilaallista läsnäoloa omista geopoliittisista syistään uuden maailmanjärjestyksen puitteissa. Neljänneksi, ratkaisu, joka jättää avoimeksi kysymyksen Kosovon itsenäisyydestä, uhkaa avata Aioloksen säkin ja päästää myrskyn valloilleen Balkanin alueella sekä sekoittaa mukaan kaikki alueen maat. Lopuksi meidän pitäisi ehkä miettiä, onko tekopyhää puhua kosovolaisista, jotka todella kaipaavat meidän solidaarisuuttamme, samalla kun unohdamme, että tuhannet kurdipakolaiset kärsivät Turkin vainosta, ja me emme sano siitä sanaakaan.

Gahrton
Arvoisa puhemies, vihreät tukevat luonnollisesti kansainvälisiä toimia, jotta Kosovon tilanteeseen saataisiin rauhanomainen ratkaisu. Tuemme tarvittaessa myös rauhanturvajoukkoja, mutta vain sillä edellytyksellä, että niiden lähettäminen tapahtuu kansainvälisen oikeuden mukaisesti ja YK: n valtuutuksella. On kuitenkin selvää, että tärkeä työ tehdään rauhansopimuksen laatimisen jälkeen. Merkittävä asema tässä yhteydessä olisi esimerkiksi eurooppalaisella siviilirauhanturvajoukolla, jonka perustamisesta parlamentti päätti laatimani mietinnön jälkeen jokin aika sitten. Tarvitaan myös entistä Jugoslaviaa ja Kaakkois-Eurooppaa koskeva vakaussopimus.
En voi olla ajattelematta omaa aluettani, Pohjoismaita, jossa 200 vuotta sitten, vuosisatoja kestäneiden sotien jälkeen, onnistuimme löytämään järkevän yhteistyörakenteen, ilman että yksittäisten valtioiden suvereenisuus olisi joutunut uhatuksi. Viimeisten 200 vuoden aikana Pohjoismaiden alueelle on syntynyt useita valtioita. Niitä syntyy todennäköisesti vielä lisää, aivan kuten on tapahtunut entisessä Jugoslaviassa. Uusien valtioiden perustamisen ei tarvitse olla uhka rauhalle edellyttäen, että ne perustetaan vakaan ja läheisen yhteistyöjärjestelyn puitteissa.

Dupuis
 Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, en voi olla tuntematta Münchenin pahaa hajua koko tässä eurooppalaisessa asennoitumisessa Kosovon kysymykseen. Yritämme jääräpäisesti olla puhumatta hyökkääjistä ja hyökkäyksen kohteista, yritämme suhtautua Kosovon albaaneihin ja Miloseviin hallintoon kuin ne olisivat tasavertaisia ja ajatella, että osapuolten on löydettävä kompromisseja, vaikka tiedämme varsin hyvin, että Kosovon kriisin perussyy on Belgradissa, vaikka tiedämme ja muistamme, että Kosovossa on kuollut tuhansia ihmisiä, pakolaisia on satoja tuhansia ja että tragediaa eivät todellakaan synnyttäneet Kosovon niin sanotut ääriliikkeen kannattajat, vaan sen suunnittelijana oli Milosevi, kuten selvityksissä on osoitettu sekä poliittisella että oikeudellisella tasolla.
Voidaan toivoa, että onnistuisitte pääsemään sopimukseen ja että olisitte valmiita soveltamaan sitä. Voimme kyllä epäillä sitä suuresti, kun tiedämme, että niin kauan kuin tuo herra Milosevi on Belgradissa, rauha ei koita kosovolaisille, eikä demokratia toteudu myöskään serbien kohdalla. Meitä uhkaa jatkuvasti joutuminen epävakaaseen tilanteeseen, mistä Bosnian viimeviikkoiset tapahtumat ovat osoituksena. Näin ollen tiedämme, että rauhaan tähtäävä rakennustyö, jota te teette erittäin taidokkaasti, kärsivällisesti ja mielikuvitusta käyttäen, on sellainen, joka ei perustu mihinkään todelliseen demokratian tai oikeusvaltion periaatteeseen, vaan se ainoastaan vahvistaa lopullisesti tuon tyrannin asemaa, joka Belgradissa ollessaan tapatti ihmisiä Bosniassa ja joka on sen jälkeen tapattanut kosovolaisia ja joka tulee jatkamaan tappamista, koska hänen valtansa perustuu surmaamiseen, demokratian kieltämiseen ja oikeusvaltion kieltämiseen. En juuri kuvittele liikoja, mutta neuvoston olisi vihdoin ja viimein yhteisen eurooppalaisen politiikan avulla ratkaistava Belgradin demokratiaongelma ja myöhemmin tietenkin myös Kosovon ongelma.

Titley
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää neuvoston puheenjohtajaa hänen julkilausumastaan. Minun täytyy kuitenkin sanoa, että en voi olla yhtä mieltä rouva Packin kielteisestä arviosta sen osalta, mitä tähän mennessä on saatu aikaan. Mielestäni joissakin asioissa on edistytty huomattavasti. Käsitän kyllä hänen näkökohtansa siitä, että ennen lopullista sopimusta meillä ei ole todellisuudessa mitään. Sen vuoksi tulevan noin viikon tapahtumat ovat ratkaisevia. Meidän on päästävä sopimukseen.
En ole yhtä huolestunut kuin rouva Pack ja muut puhujat ovat olleet siitä, että sopimukseen pääsy on viivästynyt. Meidän on selvästikin pyrittävä saamaan aikaan näistä neuvotteluista sopimus, joka toimii ja joka on täytäntöön pantavissa. Sen hintana on muutaman viikon viivästyminen. Sen kaiken jälkeen, mitä on tapahtunut, se on luultavasti hinta, joka kannattaa maksaa. Meidän on kuitenkin noudatettava periaatteitamme: ensinnäkin, yhteysryhmä on pidettävä koossa ja toiminnassa; meidän on varmistettava, että EU: n jäsenvaltioiden kesken vallitsee täysi solidaarisuus - minkä tahansa jäsenvaltion kannan horjuminen vaikeuttaa ponnisteluja lopulliseen sopimukseen pääsemiseksi; meidän on myönnettävä taas, että se, mistä puhumme, on Kosovon autonomia Jugoslavian liittovaltion alueellista koskemattomuutta loukkaamatta. Meidän on myös tehtävä selväksi, että emme siedä sotarikoksia emmekä muita rikollisia toimia ja että selvänä aikomuksenamme on vaatia rikollisia tilille, kun sopimus on tehty. Emme aio antaa ihmisten päästä pälkähästä tietyistä sellaisista toimista, joista aiemmin on päässyt pälkähästä. Meidän on todella saatava tämä viesti perille Bosnian osalta.
Minun täytyy sanoa, toisin kuin ainakin yhden puhujan, että en usko tämän sopimuksen toimivan ilman sotilasvoimien läsnäoloa. Meidän kaikkien on tunnustettava Jugoslavian liittovaltion vastahakoisuus ottaa vieraita joukkoja alueelleen, mutta, siitä huolimatta, sopimus ei toimi ilman sotilaallisten voimien läsnäoloa. Meidän ei kuitenkaan pidä käyttää yhtäkään sotilasta, ennen kuin olemme varmoja, että rauhansopimus on allekirjoitettu. Ilman sopimusta emme saa vaarantaa eurooppalaisten tai amerikkalaisten joukkojen henkeä.
Euroopan yhteisön ei pidä vastaavasti käyttää penniäkään jälleenrakennukseen, ennen kuin olemme varmoja, että meillä on sopimus. Kun olemme varmoja, että meillä on sopimus, meidän pitäisi ponnistella erittäin voimakkaasti Kosovon jälleenrakentamiseksi ja erityisesti käsitellä pakolaisten ja hätäsiirtolaisten kysymystä. Jos todella haluamme rauhaa, Euroopan unionin on oltava erittäin aktiivinen, kun sopimus on tehty. Ensin on kuitenkin saatava aikaan sopimus.

Von Habsburg
 Arvoisa puhemies, haluaisin ennen kaikkea sanoa, että olen ystäväni Dupuis'n kanssa samaa mieltä. Ongelmana on tosiasiassa itse herra Milosevi, aivan kuten Irakissa ongelmana on Saddam Hussein. Rauhan solmimiseksi tarvitaan kaksi osapuolta, sodan käyntiin riittää yksi. Tätä emme saisi unohtaa.
Meille tämä tarkoittaa kahta asiaa: ensinnäkin tarvitsemme uskottavuutta omalla puolellamme, ja meidän täytyy pystyä osoittamaan uskottavuutta, jos puhumme demokratiasta. Demokratiahan on kansainvälisessä elämässä kansojen itsemääräämisoikeutta, josta kyllä puhutaan hyvin mielellään, mutta silloin, kun joku voittaa sodan, tämä unohdetaan. Tämä on ilmennyt toistuvasti kirouksena ihmiskunnan keskuudessa.
Toiseksi ei saa antautua harhakuvitelmien varaan, ja tässä olen herra Titleyn kanssa samaa mieltä: ilman sotilaallista läsnäoloa rauhallisia oloja ei saada palautetuksi. Se on ehdottoman välttämätöntä. Se ei saa jatkua loputtomiin, mutta sitä tarvitaan, sen on tunnuttava ja sen avulla on todella huolehdittava siitä, että siitä, mikä on allekirjoitettu tai mitä on luvattu, pidetään kiinni. Mehän emme suinkaan halua sulkea Serbian kansaa ulkopuolelle, serbithän ovat myös eurooppalaisia ja heilläkin on oleva oikeus kuulua Eurooppaan, mutta tämä voi toteutua vain todella sivistyneen hallinnon alaisuudessa eikä totalitaarisen diktatuurin vallitessa, jollainen Miloseviin järjestelmä on.
Suosionosoituksia

Wiersma
Arvoisa puhemies, meidän on todettava, että jännitys Kosovossa on kasvanut viime päivinä. Tilanteesta on tullut ikään kuin poliittinen trilleri, ja muutaman päivän kuluttua neuvotteluprosessissa alkaa uusi vaihe. Mitä tapahtuu Rambouillet'ssa tehdyille johtopäätöksille? Luonnollisesti tämä kiinnostaa kaikkia täällä ja muualla. Kansainvälinen kello käy eteenpäin, ja kumpi kahdesta osapuolesta suostuu ensimmäisenä Rambouillet'ssa tehtyihin johtopäätöksiin. Mihin toimenpiteisiin kieltäytyjiä kohtaan ryhdytään? Nämä ovat tärkeimpiä kysymyksiä tämänhetkisessä tilanteessamme.
Kosovon albaanit näyttävät olevan lähellä suositusten hyväksymistä, mutta Milosevi kamppailee yhä riippumattomuutensa kanssa. Voiko hän päästää sotilaita liittovaltioonsa? Serbien läsnäolo Kosovossa on lisääntynyt, ja myös se aiheuttaa huolta. Mihin Milosevi pyrkii sillä? Näihin kysymyksiin täytyy saada vastaus seuraavien päivien aikana.
Näistä lähtökohdista voin vain toivoa, että osapuolet myöntyvät Rambouillet'ssa tehtyihin johtopäätöksiin. Ne sisältävät ainekset pitemmän aikavälin ratkaisua varten, vaikkakaan kukaan ei ole tyytyväinen kaikkiin näkökohtiin. Kenellekään kyseisellä alueella ei ole kuitenkaan pahaksi tottua kompromisseihin. Se on ollut myös tässä konfliktissa aina myös minun ryhmäni linja. Yksipuolisilla ratkaisuilla on yksipuolisia seurauksia, ja siksi ne eivät ole oikeita ratkaisuja. Kuitenkin Rambouillet'n A: n jälkeen täytyy tulla B eli kansainvälinen sotilaallinen läsnäolo. Tämä tarkoittaa myös joka tapauksessa pitempiaikaista läsnäoloa. Kuinka me aiomme järjestää sen? Se on vähintään yhtä kiinnostava kysymys kuin se, milloin Rambouillet'n prosessi saadaan päätökseen. Mikä on Euroopan unionin rooli siinä?
Mielestäni meidän täytyy tarttua tilaisuuteen käydä keskustelua Amsterdamin sopimuksen täydentämisestä ja siitä, millä tavalla Euroopan unioni voi esiintyä tulevaisuudessa tämäntyyppisten asioiden parissa. Se vaatii EU: lta kuitenkin yhtenäistä näkemystä. Toivon myös, että siitä pidetään kiinni tulevaisuudessa, sillä ilman yhtenäisyyttä emme kykene ottamaan tärkeää roolia siellä.
Meidän on myös oltava tarvittaessa valmiit käyttämään sotilaallisia keinoja pakottaaksemme hyväksymään Rambouillet'n sopimuksen, jos serbit eivät hyväksy sitä. Loppujen lopuksi poliittisen ratkaisun täytyy olla kuitenkin etusijalla sotilaalliseen ratkaisuun nähden.

Bianco
 Arvoisa puhemies, mekin toivomme, että Rambouillet'ssa voitaisiin päästä sopimukseen ja että se voitaisiin allekirjoittaa näissä tapaamisissa, joiden pitäisi jollakin tavoin pystyä saamaan aikaan rauha Kosovossa. Merkit eivät kuitenkaan valitettavasti ole kovin suotuisia, ei ainoastaan niiden joukkojen takia, joita serbihallitus on sijoittamassa Kosovon ympäristöön vaan myös erään sangen levottomuutta herättävän tapauksen vuoksi, toisin sanoen sen vuoksi, että annettiin pidätysmääräys eräistä Kosovon vapautusarmeijan UCK: n edustajista, joista kolme osallistui Rambouillet'n neuvotteluihin. On ilmeistä, ettemme voi tuoda esille pelkästään toivoa, vaan meillä on oltava asianmukainen politiikka, joka edellyttää allekirjoitusta sopimukseen, jota ei voida lykätä epämääräiseen tulevaisuuteen. En ole samaa mieltä herra Titleyn kanssa, joka on sitä mieltä, että on välttämätöntä päästä tavoitteeseen jopa kiirehtimättä: pitkät määräajat johtavat kuolonuhreihin ja tilanteen muuttumiseen yhä vakavammaksi, ja siksi on välttämätöntä tällä hetkellä painostaa hyvin voimakkaasti, jotta voitaisiin saavuttaa tavoite.
Eräs kysymyksistä, joita on käsiteltävä, on se, että on välttämätöntä, että yhteysryhmä ja sen jäsenet esiintyvät yksimielisinä eivätkä saa aikaan erimielisyyksiä ja Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välillä on vallittava vahva yhteisymmärrys. Eri suunnitelmien mukaan toimimista ei voida hyväksyä, sillä näiden toimien välissä Milosevi toteuttaa omaa politiikkaansa ja pyrkii viivyttelemään ja välttämään ratkaisun syntymistä ja nimenomaan sitä, että saadaan aikaan voimakas sopimus. Tähän seikkaan on vielä lisättävä, arvoisa puhemies, laajempi näkemys Balkanin alueen ongelmasta. Ei voida ajatella, että tätä asiaa voitaisiin käsitellä pelkästään yhteisymmärryssopimuksen allekirjoituksella: on lopultakin laadittava myös yleisempi suunnitelma, jonka avulla Balkanin alueelle voidaan aikaansaada rauha, ja on lopultakin järjestettävä tätä käsittelevä konferenssi. Uskon, että neuvosto, jossa Saksa johtaa puhetta, voi alkaa pyrkiä tähän suuntaan ja toimia näiden suuntaviivojen mukaisesti.

Stenzel
Arvoisa puhemies, Rambouillet'n rauhanprosessia on tuettava yhdestä yksinkertaisesta syystä. Meillä ei ole mitään parempaakaan! Siitä huolimatta on todettava, että ympyrän neliöiminen ei ole onnistunut. Milosevi torjuu nyt, kuten aiemminkin, sotilaallisten interventiojoukkojen lähettämisen Kosovoon ja UCK kieltäytyy riisumasta aseitaan ja tyytymästä pelkkään itsehallintoon. Kosovolaisten heikkous, joka on heidän poliittisessa pirstaleisuudessaan, on Miloseviin vahvuus. Ei voi välttyä siltä vaikutelmalta, että kumpikin osapuoli on käyttänyt neuvottelutaukoa vain varustautuakseen tulevan kevään sotilaallisiin hyökkäyksiin.
Sen paremmin Euroopan unionin neuvoston puheenjohtajan kuin Yhdysvaltojenkaan poliittinen toimeliaisuus asiassa ei ole johtanut mihinkään. Tässä ilmenee jälleen, kuten jo niin monesti ennenkin Balkanilla, niin kutsutun kansainvälisen valtioiden yhteisön heikkous. Vaikka NATOn käsky ryhtyä sotilastoimiin on yhä edelleen voimassa, tämän ainoan iskukykyisen läntisen sotilasliittouman uskottavuus on kärsinyt Kosovossa, ei vain Yhdysvaltain ja Ranskan välillä toistuvasti esiin nousevan kateuden vuoksi, vaan ennen kaikkea eurooppalaisten osapuolten vitkastellessa ryhtymistä vuosia kestävään, paljon kustannuksia aiheuttavaan sotilaalliseen toimintaan. Tässä ei voi muuta kuin todeta jälleen kerran valittaen tämän poliittisen tahdon puuttumisen ja vedota eurooppalaisiin, jotta nämä pyrkisivät pääsemään lopultakin siihen, mitä kutsutaan yhteiseksi ulko- ja turvallisuuspolitiikaksi!

Sarlis
 Arvoisa puhemies, yhdessä muiden puhujien kanssa minäkin korostan, että perusedellytys Kosovon ongelman oikeanlaiselle ratkeamiselle on solidaarisuus Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä. Minun on sanottava, että ensimmäisellä sijalla on sopimukseen pääseminen. Tästä olen samaa mieltä herra Titleyn kanssa. Ainoastaan, jos päästään sopimukseen, joka turvaa Balkanin rajojen loukkaamattomuuden, mikä on alueen kaikkien maiden, Bulgarian, Albanian, Kreikan ja Romanian vaatimus, silloin ja vain silloin voidaan sanoa, että sotilaallinen läsnäolo voisi johtaa myönteiseen lopputulokseen.
Minun on sanottava, että tällä hetkellä Balkan on alue, jolla elää monia muistoja. Kreikassa käy nykyisin ranskalaisia, englantilaisia, saksalaisia ja espanjalaisia, jotka kulkevat ohi ensimmäisessä maailmansodassa kaatuneiden englantilaisten, ranskalaisten, saksalaisten, bulgaarien ja serbien hautojen. Näin ollen haluaisin korostaa, miten tärkeää on, että päästään sopimukseen, jonka pitää, kuten sanoin, turvata nykyiset rajat. Sitten, kun tällaiseen sopimukseen on päästy, sotajoukoilla, joita tällä hetkellä kootaan entiseen Jugoslavian tasavaltaan Makedoniaan, voi olla hyvin rakentava rooli.
Kosovo ei ole toinen Irak, mitä Eurooppaan tulee. Samalla kun toivotamme amerikkalaiset tervetulleiksi alueelle, minun on kuitenkin sanottava, että tämä on ennen kaikkea Euroopan unionin asia, ja tästä syystä tämän asian käsittelyssä ja toimenpiteissä tarvitaan kaikkien Euroopan unionin jäsenvaltioiden solidaarisuutta.

Puhemies
Olen ottanut vastaan seitsemän työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti laadittua päätöslauselmaesitystä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.
Istunto keskeytettiin klo 11.55 ja sitä jatkettiin klo 12.00.

Äänestykset
Moreau
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, pyydän GUE-ryhmän puolesta työjärjestyksen 129 artiklan mukaisesti, että Sarlisin ja Swobodan mietinnöt palautettaisiin valiokuntaan. Molemmissa mietinnöissä nimittäin Euroopan parlamentille annetaan raskas vastuu kannettavaksi: edistää tavaroiden kansainvälisen rautatieliikenteen vapauttamista.
Komission laatimat direktiivit, joihin näissä mietinnöissä viitataan, rajoittuvat teknisluonteisiin säännöksiin eikä niissä suosita tällaista ratkaisua. Jäsenvaltioiden hallitukset ovat neuvostossa eri mieltä tästä kysymyksestä. Rautatietyöläiset, kaikki heidän ammattijärjestönsä ja Euroopan ammattiyhdistysten liitto ovat ilmaisseet vastustavansa tällaista suuntausta viettämällä eurooppalaisen toiminta- ja lakkoviikon, johon osallistuttiin laajalla rintamalla, sekä molempien esittelijöiden kanssa järjestetyssä tapaamisessa.
Kaikki nämä syyt johtivat siihen, että kehotan parlamenttia, ettei se valitse toisin, vaan päättää palauttaa molemmat mietinnöt valiokuntaan.

Swoboda
 Arvoisa puhemies, mietinnön esittelijänä ja asiasta vastaavana ryhmäni edustajana voin sanoa aivan päinvastaista. Haluan pitää yksiselitteisesti kiinni seuraavista kohdista: ensinnäkin, rautateitse kuljetettavan rahdin määrä on vähentynyt jo vuosia ja työllisyys alalla on heikentynyt vuosi vuodelta. Siksi on ehdottoman välttämätöntä ja ajankohtaista ryhtyä toteuttamaan eurooppalaisen rautatieliikenteen uudistuksia. Tämä on minun ja kollegani Sarlisin mietintöjen ajatuksena.
Toiseksi: ikävä kyllä, komissaari hylkäsi eilen monia meidän esittämistämme kohdista. Siksi onkin myös aika tuoda näkökantamme selkeästi esiin komission suuntaan. Se ei ole näkökanta, jossa ajettaisiin alan markkinoiden rajoittamatonta, eriyttämätöntä avaamista, vaan se on näkökanta, joka edustaa rautatieliikenteen järkevää eurooppalaistamista. Siihen meidän on päästävä ja siksi pyydän todellakin, että pääsisimme asiasta tänään yksimielisyyteen. Olemme keskustelleet siitä pitkään valiokunnassa, ja ainoan vastalauseen on esittänyt rouva Moreau. Sen vuoksi on tärkeää päästä asiasta tänään sopimukseen.
Suosionosoituksia

Lienemann
Arvoisa puhemies, haluaisin tukea rouva Moreaun ehdotusta.
Amsterdamin sopimuksessa määrätään yleisen edun palvelujen käsitteestä. Rautatieliikenteen kaltaisella alalla on selvästi nähtävissä, että tuota käsitettä on luonnollisesti sovellettava suhteessa rautatieliikenteen käytön vapauttamiseen. Meillä ei kuitenkaan ole nykyään yhtäkään puitedirektiiviä, jossa määriteltäisiin, mitä yleisen edun palvelu tarkoittaa.
Meistä näyttää välttämättömältä aloittaa rautatieliikenteen vapauttaminen tai avaaminen kilpailulle avainsektorilla, jolla, kuten rouva Moreau totesi, palkansaajat toimivat erittäin aktiivisesti paitsi työpaikkojensa, myös yleisen edun puolesta.
Minusta vaikuttaa ennenaikaiselta neuvotella tästä aiheesta niin kauan kuin meillä ei ole puitedirektiiviä yleisen edun palveluista. Pyydän siis rouva Moreaun tavoin mietinnön palauttamista valiokuntaan.

Sarlis
 Arvoisa puhemies, heti aluksi minun pitää ilmoittaa, että vastustan valiokuntaan lähettämistä. Parlamentin pitää tänään äänestää näistä kahdesta mietinnöstä. Joka puolella tätä salia suuri enemmistö on sitä mieltä, että on edettävä vihdoinkin paljon puhutun rautatieliikenteen vapauttamisen osalta, vaikkakin se on vain asteittaista. Toistan, että tässä vaiheessa kyseessä on vain tavaraliikenteen vapauttaminen. Parlamentti on käsitellyt tätä asiaa jo vuoden 1998 tammikuusta lähtien, jolloin hyväksyimme erityisen päätöslauselman, jossa sanoimme, että haluamme viedä eteenpäin asteittaista vapauttamista. Päädyimme liikennevaliokunnassa suurella ääntenenemmistöllä, ellei aivan yksimielisesti, niihin johtopäätöksiin, jotka jätämme täysistunnon arvioitaviksi.
Lisäksi minun on sanottava, että vuodelta 1970 on olemassa Euroopan yhteisön direktiivi, joka edellyttää osittaista vapauttamista. Siitä on kulunut 27 vuotta, eikä mitään ole tapahtunut samalla kun meriliikenne, lentoliikenne ja maantieliikenne on vapautettu. Meidän pitää mennä eteenpäin ja antaa opetus sekä neuvostolle että komissiolle!
Suosionosoituksia
(Parlamentti hylkäsi pyynnön palauttaa mietintö valiokuntaan.)
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)

Souchet
Komission kertomus (KOM (98)-0326) antaa mahdollisuuden arvioida käynnissä olevia tai suunniteltuja toimia, joiden tarkoituksena on toteuttaa Bergenissä 13. ja 14. päivänä maaliskuuta 1997 pidetyn kalastusalueiden yhdentämistä ja ympäristökysymyksiä käsittelevän ministerikokouksen päätelmiä. Soveltamisala rajoitetaan Pohjanmereen.
Ympäröivään Atlanttiin verrattuna Pohjanmeri on erittäin tuottava järjestelmä. Pohjanmeren kalojen yhteenlaskettu biomassa arvioidaan noin 10 miljoonaksi tonniksi. Kalaa tuodaan maihin vuosittain noin 2, 5 miljoonaa. Voidaan arvioida, että tärkeimmät petokalalajit syövät vuosittain suunnilleen saman määrän.
Kaupallisesti kaikkein tärkeimmät pyyntilajit ovat tuulenkalat (38 %), silli (13 %), harmaaturska (10 %), kielikampela, kolja, seiti, valkoturska (8 %), makrilli (7 %), kilohaili (7 %), piikkimakrilli (4 %), turska (4 %) ja punakampela (3 %).
Bergenissä pidetyn Pohjanmeren konferenssin ansiosta voitiin luoda yhdeksän ensisijaista aluetta: kutevan kannan biomassan uudistaminen tai säilyttäminen, kalastuskapasiteetin ja/tai pyyntiponnistusten vähentäminen, nuorten kalojen, äyriäisten ja nilviäisten suojelu, lajien ja niiden elinympäristöjen suojelu, suojelu muulta toiminnalta kuin kalastukselta, valvonta ja täytäntöönpano, tieteelliset, tekniset ja taloudelliset vaikutukset, tiedottaminen ja osallistuminen sekä kalastuksen ja ympäristöpolitiikan yhdistäminen edelleen.
Näiden päätelmien sovellusala on siis erityisen laaja, millä voi olla vaikutuksia kaikkiin eurooppalaisiin kalastajiin siltä osin kuin vaikutukset koskevat yhteisen kalastuspolitiikan tekijöitä kuten TACeja (suurimpia sallittuja saaliita), kiintiöitä, kalastuslaivaston pyyntikapasiteetin vähentämistä, verkkojen silmäkokoa ja teknisiä kalastustoimenpiteitä.
Kaikki asianosaiset maat ovat Euroopan unionin jäseniä, Norjaa lukuun ottamatta. Näin ollen on tarpeen harjoittaa erittäin tiivistä yhteistyötä Norjan kanssa, jotta vältytään ristiriitaisilta toimenpiteiltä sekä toimenpiteiltä, jotka saattavat aiheuttaa kilpailun vääristymistä.
Hyväksyimme edellisessä täysistunnossa valiokunta-aloitteisen mietinnön yhteisen kalastuspolitiikan alueellistamisesta, ja mietinnössä otettiin käyttöön joitakin käsitteitä, jotka antavat mielestämme aihetta kritiikkiin. Nimittäin sen sijaan, että Pohjanmeri miellettäisiin alueelliseksi kokonaisuudeksi, yhdeksi tuotantoalueeksi, mietinnössä valittiin periaatteeksi se, että alueellistaminen perustuu alueellisiin hallintoalueisiin. Bergenin konferenssia koskevasta mietinnöstä, jota tänään käsittelemme, tulee hyvin esille, että Euroopan parlamentin lähtökohta on epärealistinen, varsinkin jos siihen sisältyy 12 ja 24 tuhannen meripeninkulman alueiden laajentaminen. Jotkut ranskalaiset jäsenet ovat suureksi hämmästyksekseni hyväksyneet tuollaisen järjestelyn, vaikka siitä olisi seurauksena se, että ranskalaisilta kalastajilta evätään pääsy tietyille tärkeille kalastusalueille, joilla heillä on nykyään lupa kalastaa.
Piecykin mietintö (A4-0074/99)
Novo
Arvoisa puhemies, on yleisesti tiedossa, että Euroopan laajuiseen liikenneverkkoon liittyvien hankkeiden rakentaminen on tällä hetkellä lähes pysähdyksissä, koska noihin hankkeisiin ei riitä poliittista tahtoa, vaikka sitä on yllin kyllin aiejulistuksissa ja juhlapuheissa. Sen vuoksi yhdymme esittelijän ehdottamaan tarkistukseen, jossa hylätään komission ehdotus suuntaviivojen tarkistamisesta ja ajan tasalle saattamisesta laatimalla uusia valkoisia kirjoja.
Mielestämme on suorastaan kestämätöntä, että intermodaalisen liikenteen liityntä- ja solmukohdiksi katsottaisiin ainoastaan sellaiset satamat, joiden vuosittainen liikenteen kokonaismäärä on vähintään 1, 5 miljoonaa tonnia rahtia. Aiomme äänestää tuota tarkistusta vastaan, sillä se voisi johtaa siihen, että eräät minun maani ja muidenkin maiden merisatamat joutuisivat eristyksiin, koska niiltä evättäisiin rahoitus, jolla intermodaaliset järjestelmät ja kunnolliset yhteydet tärkeimpiin liikenneverkkoihin voitaisiin rakentaa; siten niillä ei myöskään olisi tasaveroisia edellytyksiä kehittyä.
Vielä kaksin verroin kestämättömämpi on ehdotus siitä, että nämä samat perusteet ulotettaisiin koskemaan myös syrjäisimpien alueiden merisatamia, jolloin esimerkiksi Ponta Delgadan merisatama joutuisi kärsimään.

Deprez
 Yhtenäismarkkinoiden tosiasiallinen toteuttaminen synnyttää jatkuvasti lisääntyvää liikkuvuutta, erityisesti henkilöiden ja tavaroiden kuljetuksessa. Kestävän kehityksen tarve ja Euroopan unionin kansainväliset sitoumukset liikenteen alalla tekevät välttämättömäksi vähentää hiilidioksidin ja muiden kasvihuonekaasujen tuotantoa. Nämä kaksi edellä mainittua asiaa aiheuttavat sen, että kehitetään Euroopan laajuisen liikenteen integroitu verkko, johon sisältyy intermodaalinen ulottuvuus, jota on tarve laajentaa.
Kun otetaan huomioon kaupunkejamme yhä enemmän ja enemmän tukahduttavat, jatkuvasti lisääntyvät liikenneruuhkat, tällainen lähtökohta on omiaan mahdollistamaan tuntuvien säästöjen toteutumisen pitkällä aikavälillä sekä ympäristökustannuksissa että taloudellisissa kustannuksissa.
Yhdyn esittelijänne mielipiteeseen siitä, että komissio on erittäin järkevä ehdottaessaan, että merisatamiin lasketaan sisävesisatamat ja intermodaaliterminaalit siinä tapauksessa, että ne toimivat liikenteen ja uudelleenlastauksen solmukohtina Euroopan laajuisen liikenteen yhdistetyssä verkossa.
Olen niin ikään täysin samaa mieltä siitä, että maantie- tai moottoritieosuuden, jolla taataan tavaroiden tai henkilöiden kuljetukset matkan alku- tai loppuosuudella yhdistetyn liikenteen Euroopan laajuisessa verkossa, on oltava mahdollisimman lyhyt.
Selkeyteen tai johdonmukaisuuteen pyrittäessä minusta näyttää myös tarkoituksenmukaiselta, että parlamentti pitää kiinni kannastaan, jonka mukaan yhteisön tuet Euroopan laajuisessa liikenneverkossa on suunnattava satama-alueiden infrastruktuureiden hyväksi, eikä niitä voida ulottaa suprastruktuuri-investointeihin. Nämä investoinnit voivat nimittäin olla tukikelpoisia koheesiorahastossa tai rakennerahastoissa.

Girão Pereira
Äänestin Piecykin mietinnön puolesta ensinnäkin sen vuoksi, että siihen sisältyy selvitys Euroopan alueen intermodaalisista yhteyksistä, ja toiseksi erityisesti siihen sisältyvän tarkistuksen 13 vuoksi, joka koskee Portugalin ja Espanjan välisiä intermodaalisia yhteyksiä.
Mielestäni on tarkoituksenmukaista ja aiheellista korvata Essenissä vahvistetun hankkeen N: o 8 määrittely, jonka mukaan hanke käsittää Lissabonin ja Valladolidin välisen moottoritien, tarkistuksesta ilmenevällä uudella määrittelyllä. Hankkeeseen sisällytetään sen mukaan sekä Keski- ja Pohjois-Portugalin rautatie- ja satamainfrastruktuurit että tulevaisuudessa rakennettava maantieverkko, samoin kuin eräät jo rakennetut maantiet, kuten IP5, jotka on liitteen III mukaan määrä muuttaa lähitulevaisuudessa moottoriteiksi.

Killilea
 Tämän mietinnön tavoitteena on selventää merisatamien, sisävesisatamien ja lentoasemien asemaa Euroopan laajuisten liikenneverkkojen toiminnan yleisissä puitteissa. Jotta sisämarkkinat toimisivat tehokkaasti ja jotta kaikki EU: n alueet olisivat yhtä kilpailukykyisiä, Euroopan laajuisten liikenneverkkojen loppuun saattamisesta on tehtävä prioriteetti kaikille EU: n hallituksille.
On kuitenkin selvää, että Euroopan yhteisön rahoitus ei vastaa Euroopan laajuisten liikenneverkkojen loppuun saattamisen vaatimuksia ja haasteita siitä huolimatta, että tällaiset sijoitukset vaikuttavat suotuisasti paikallisten ja kansallisten talouksien kehittämiseen. On selvää, että tällaisten verkkojen kehittäminen luo enemmän työpaikkoja samoin kuin sellaisia infrastruktuuriin liittyviä hankkeita, jotka voivat parantaa erityisten alueellisten talouksien taloudellista kilpailukykyä ja tuottavuutta.
Euroopan komissio pyysi selonteon siitä, pitäisikö julkisen tai yksityisen sektorin kumppanuuksille antaa rooli kehitettäessä Euroopan laajuisia liikenneverkkoja, niin kuin Maastrichtin sopimuksessa kaavaillaan. Tässä selonteossa tehtiin se johtopäätös, että julkiset tai yksityiset kumppanuudet kuuluvat kiinteästi tällaiseen kehitykseen. Euroopan komissio on nyt aivan perustellusti kehottanut jäsenvaltioita nimeämään sellaisia erityisiä hankkeita, joihin voisi soveltaa julkista tai yksityistä kumppanuutta koskevaa lähestymistapaa. Jäsenvaltioita pyydetään ottamaan yksityinen sektori mahdollisimman pian mukaan tällaisten infrastruktuuriin liittyvien hankkeiden kehittämiseen.
Irlantilaisena suhtaudun laajasti ottaen myönteisesti Irlannin hallituksen aloitteeseen, jossa on pyritty antamaan yksityisille yrityksille tilaisuus rahoittaa suuria julkisia hankkeita kumppanuutta koskevan lähestymistavan ja Irlannin talouden toiminnan puitteissa. Meidän on suhtauduttava realistisesti Euroopan rakennerahastosta Irlannille myönnettyihin varoihin seuraavan yhteisön tukikehyksen umpeutuessa. Irlanti saa vuonna 2006 vain 20 % siitä, mitä se nyt saa EU: n rakennerahastoista. Irlannin hallituksen on oltava innovatiivinen ja ennakoiva kehittäessään uusia tapoja korvata EU: n alueellisten ja koheesiorahastojen varojen vähentyminen.
Suhtaudun myönteisesti yksityiselle sektorille annettuun mahdollisuuteen saada merkittävä rooli pohdittaessa sitä, miten yksityinen sektori voi parhaiten rahoittaa niitä julkisia hankkeita koskevia aloitteita ja ohjelmia, joita aiemmin rahoitettiin EU: n varoin.
Komissaari Neil Kinnock on jo pannut merkille roolin, joka yksityisellä sektorilla voi olla kuljetusalalla. Irlantilaisten ja eurooppalaisten talous- ja sosiaalialojen - jotka joutuvat kärsimään EU: n rakennerahastojen pienentymisestä - yritysten edustajien on tartuttava heille tarjoutuviin tilaisuuksiin ja pohdittava, miten he voisivat parhaiten solmia kumppanuuksia valtion kanssa kehittääkseen omia alueitaan.

Le Rachinel
Tulos on Ranskassa vakava: satamien kilpailukyky vähenee koko ajan, telakoita suljetaan ja merimiesten määrä vähenee jatkuvasti.
Kollegani Piecykin mietinnön lähtökohdassa unohdetaan, että satama voi toimia ainoastaan siten, että siihen liittyy kokonaisvaltainen rannikkojärjestelmä yhdessä saneerausten, rakentamistoiminnan ja varsinaisen kaupallisen toiminnan kanssa. Nämä kolme toimintaa on kuitenkin vähitellen erotettu toisistaan, jotta ne voitaisiin pikkuhiljaa tukahduttaa. Tarkastelkaamme esimerkiksi Le Havren autonomista satamaa. Tähän Ranskan laivanrakennusteollisuuden helmeä edustavaan satamaan on rakennettu toinen toistaan komeampia veneitä, joilla on sellaisia nimiä kuten Ranska, Club Med 2 - upea vene, jossa on 134 metrin masto, purjepinta-alaa 2000 m2 ja joka on tietokoneohjattava -, mutta sieltä löytyy myös merentutkimusaluksia, kaapelialuksia, lauttoja ja varsinkin matkustajalaivoja.
Mutta nyt kaikki tämä on lopussa. Kaupunki, joka jo vuonna 1979 kärsi Ranska-nimisen laivan myynnistä, kaupunki, jossa kommunistinen hallinto ja kommunistijohtoisen ammattiyhdistyksen yhteishallinto on ollut olemassa jo 30 vuotta, on juuri menettänyt satamansa, joka sulkee porttinsa kahden vuoden kuluttua. Euroopan komissio katsoi viime marraskuun 9. päivänä laittomaksi Ranskan valtion Le Havren satamahalleille ja työmaille myöntämän 1, 8 miljardin frangin tuen ja vaati tuen palauttamista kilpailusääntöjen nojalla. Mahdollisten saneerausten toteuttajien oli siis palutettava tuet: sehän on sama kuin tukia ei olisi koskaan ollutkaan!
Tuhottuaan maanviljelymme ja maanviljelijämme, julkiset palvelumme, tekstiiliteollisuutemme, kaivoksemme ja kivihiilikaivoksemme sekä kauppalaivastomme, Bryssel hyökkää nyt siis satamiemme ja laivateollisuutemme kimppuun! Bryssel kieltäytyy ottamasta käyttöön eurooppalaista suosituimmuusjärjestelmää kansallisen lipun alla purjehtivien laivojen rakentamiseksi ja kunnostamiseksi. Bryssel kieltää kaikki tuet ja valtiontuet, joiden tarkoituksena on yritysten nostaminen pinnalle. Bryssel vaatii, että tukia saaneen yrityksen mahdolliset saneerausten suorittajat palauttavat saamansa valtion tuet. Bryssel luovuttaa satamamme ja telakkamme sellaisten alojen kilpailulle, joilla on halvempaa työvoimaa. Mitta on täysi, kuolinkamppailu taattu ja kuolema on julistettu!
Kieltäydymme tästä. Sen vuoksi Kansallisrintama ehdottaa alan perusteellista uudistusta. Ehdotamme, että uudistetaan laivanrakentajien verotusta ja satamainfrastruktuureihin kohdistuvia investointeja. On suosittava merialan investointeja joko suorien tukien tai verohelpotusten avulla, on suojeltava erittäin ammattitaitoisten satamatyöläistemme teollista taitotietoa, on palautettava eurooppalainen suosituimmuusjärjestelmä työllisyyden ja kansallisen lipun alla purjehtivien alusten rakentamiseksi ja kunnostamiseksi - Yhdysvaltojen esimerkin mukaisesti - ja on rangaistava korvaavilla veroilla aluksia, jotka eivät noudata näitä suosituimmuussääntöjä. Bryssel haluaa hukuttaa merimiehemme, eliminoida satamatyöläisemme ja upottaa satamamme vapaakauppajärjestelmällä ja sääntelyn vapauttamisella. Vastustakaamme sitä!

Souchet
 Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämisessä sellaisena kuin siitä on määrätty päätöksellä 1692/96/EY pyritään luomaan infrastruktuureiden integroitu ja multimodaalinen verkko. Kyse on tärkeästä, jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin välisen yhteistyön alasta.
I-EDN-ryhmä äänesti luonnollisesti Piecykin mietinnön puolesta, vaikka se ihmetteli menettelyjen kestoa: eikö mietintö lähetetty liikenne- ja matkailuvaliokuntaan 4: nnen maaliskuuta 1998 jälkeen?
Jotta voidaan parantaa yritysten tuottavuutta ja mahdollistaa tiettyjen Euroopan unionin jäsenvaltioiden alueiden syrjäisen aseman kohentaminen, on välttämätöntä kehittää mahdollisimman nopeasti tehokkaita, joustavia ja edullisia liikennejärjestelmiä. Näin ollen voimme vain pahoitella sitä, että Euroopan unioni on aikaillut tällä alueidemme taloudelliselle toiminnalle oleellisella alalla.
Komission ehdotus, sekä sen rakenne että lähestymistapa, tuntuvat meistä mielenkiintoisilta.
Ehdotuksen rakenteesta toteaisin, että sisävesisatamien ja intermodaaliterminaalien sisällyttäminen merisatamiin on järkevää, koska merisatamien ja sisämaassa sijaitsevien liikenteen solmukohtien välillä on tiivis yhteys, mikä mahdollistaa intermodaalisten kuljetusten kehittämisen.
Komission lähestymistavan osalta näyttää olevan tarpeellista integroida, toissijaisuusperiaatetta tietenkin noudattaen, liikenteen solmukohtia paremmin siten, että suuntaviivoihin sisällytetään erityisiä viittauksia liikenteen solmukohtiin ja identifioidaan ne, sekä siten, että laaditaan uusia tai tarkistettuja määritelmiä yhteistä etua koskeville hankkeille.
Sarlisin mietintö (A4-0058/99)
Novo
Arvoisa puhemies, äänestimme hetki sitten vastaan äänestettäessä mietinnöstä, joka tuo Euroopan parlamentin tarkasteltavaksi ehdotuksen rauteiden vapauttamisesta. Siitä saattaisi nimittäin aiheutua erittäin vakavia sosiaalisia ja taloudellisia seurauksia koko Euroopan rautatieliikenteelle, aivan kuten Britannian esimerkki osoittaa. Mietinnössä käsitellään tosin vain kansainvälisen tavaraliikenteen vapauttamista, mutta on aivan varmaa, että suuntaviivat ovat samat silloinkin, kun kyse on sisäisen tai kansainvälisen matkustajaliikenteen vapauttamisesta.
Sillä tavoin itse asiassa mikä tahansa yhteisö, henkilö tai ryhmä, joka ei välttämättä ole aiemmin ollut missään tekemisissä rautatieliikenteen kanssa, voi ryhtyä harjoittamaan liiketoimintaa riippumatta siitä, mitä kansallisuutta tuo yhteisö tai henkilö edustaa ja mille valtiolle tarjous tehdään. Tosiasiassa kyse on liiketoiminnasta, jossa voidaan käyttää julkisin varoin rakennettuja infrastruktuureja ja hyödyntää alan kannattavia osia samalla kun julkinen sektori edelleenkin vastaa suurimmaksi osaksi ylläpitokustannuksista eli alan kannattamattomasta osasta.
Sen sijaan, että investoitaisiin kapasiteettiin ja siten parannettaisiin julkista palvelua, jolla on keskeinen asema eri maissa ja jonka merkitys alueiden välisten yhteyksien luomisessa sisäisellä ja kansainvälisellä tasolla on ollut ja on toivottavasti vastaisuudessakin korvaamaton, sen sijaan, että ymmärrettäisiin se tosiseikka, että rautatieliikenteen eri toimialat on valjastettava palvelemaan aidosti väestön tarpeita nykyaikaistamalla ne ja parantamalla niiden tehokkuutta, sen sijaan, että pohdittaisiin julkisten palvelujen välisestä yhteistyöstä saatuja erittäin myönteisiä kokemuksia, sen sijaan, että parannettaisiin tuon liikenteen edellytyksiä kilpailla muiden liikennemuotojen kanssa, valitaan kestämätön vapauttamisen tie, joka tulee varmastikin aiheuttamaan tuhoisia seurauksia koko alalle.

Bébéar
 Jotta voimme tukea rajojen poistamista ja henkilöiden ja tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevaa oikeudellista prosessia, hyväksyimme tammikuussa 1998 Euroopan komission valkoisen kirjan rautatieliikenteestä Euroopan unionissa.
Valkoisessa kirjassa kehiteltiin joitakin johtoajatuksia. Tarkoituksena oli toteuttaa kunnianhimoista politiikkaa kansallisten, usein hyvinkin velkaantuneiden yhtiöiden hyväksi.
Vuotta myöhemmin esitämme jälleen samoja toiveita: Euroopan rautateiden vapauttamista ulottamalla vapauttaminen kansainvälisiin rautatiekuljetuksiin sekä sen jälkeen asteittaisesti tavaroiden kansallisiin kuljetuksiin ja kansainvälisiin matkustajiin. Toivomamme asteittainen ulottaminen käynnistyy hyvin varovaisesti. Elvyttäminen on nyt välttämättömämpää kuin koskaan. Elvyttäminen voidaan toteuttaa nykyään ainoastaan siten, että markkinalait ulotetaan tälle taloudellisesti elintärkeälle alalle.
Liikenneverkoillemme tuottaa suuria vaikeuksia siirtyä eurooppalaiselle tasolle. Nykyisten verkkojen yhteentoimivuus aiheuttaa sekä rahallisia että oikeudellisia ongelmia. Suurten liikenneväylien laajentaminen ei ole tarkoituksenmukaista ja rautatieinfrastruktuureiden vapaata käyttöä ei sovelleta täysin käytännössä.
Kansalliset yhtiömme, kuten kunkin jäsenvaltion hallituskin, kohtaavat monia vaikeuksia siinä, kuinka tehdä ero toisaalta kuljetusinfrastruktuureiden hallinnon ja toisaalta rautateiden käytön välille.
Näin ollen meidän on jatkuvasti suunniteltava uusia toimenpiteitä ja määriteltävä nykyisiä säännöksiä täydentävät suuntaviivat. Kaikkein tarpeellisimmilta tuntuvat suuntaviivat ovat ennen kaikkea joustavampi ja asiakkaiden tarpeisiin paremmin soveltuva hallinto sekä avoin kilpailu vapailla markkinoilla.
Näin ollen hyväksyn Sarlisin uuden mietinnön, sillä en näe, että nykyaikaiset ja kilpailukykyiset infrastruktuurit olisivat käytettävissä ainoastaan tieliikenteessä. Rautatieliikenne on ratkaisevassa asemassa erityisesti unionin laajentumisen kynnyksellä.

Bernardini
Julkaistuaan valkoisen kirjan nimeltä Strategia yhteisön rautateiden elvyttämiseksi, Euroopan komissio ehdottaa meille " infrastruktuuripakettia" eli kokonaisuutta, jonka avulla on mahdollista muuttaa nykyisiä direktiivejä. Minkä takia? Pääasiassa siinä tarkoituksessa, että onnistuttaisiin segmentoimaan rautatiemarkkinoita ja siten joudutettaisiin rahtikuljetusten vapauttamiseen tähtäävää toimintaa.
Nykyisessä tilanteessa emme voi hyväksyä ehdotusta. Miksi nimittäin haluaisimme hinnalla millä hyvänsä määritellä uudelleen direktiivin 91/440, vaikka emme suostu edes laatimaan arviointia tuosta direktiivistä? Muistamme hyvin, että vuosina 1985-1995 tällä alalla menetettiin 500 000 työpaikkaa. Miten voisimme kuvitella, että komission rautateiden vapauttamista koskeva ehdotus korjaisi tehokkaasti rautatiealan tilannetta? Emme vastusta kiivaasti vapauttamisen käsitettä, jos sitä on tehokkaasti mietitty ja harkittu. Tässä tapauksessa on kuitenkin kyse sokean kilpailun suosittelemisesta, siitä, että avataan uria muille kuin rautatieyrityksille. Kuinka liikenteen käyttäjien turvallisuuden käy? Kuinka toimivaltuuksien jako järjestetään näiden uusien tulokkaiden ja rautatieyritysten välillä?
Rautatieala kaipaa uutta potkua: meidän on edistettävä sitä, mitä ollaan jo toteuttamassa eli kansallisten verkkojen välistä yhteistyötä. Komissio antaa, yhdessä käsiteltäväksemme jätettyjen mietintöjen avulla, täyden vapauden syöstä rautatiet turmioon. Sitä me emme voi hyväksyä.

Caudron
 Eiliset keskustelumme rautateiden vapauttamisesta olivat erityisen tärkeitä. Ilman, että kiistäisin Pavlos Sarlisin ja Hannes Swobodan tehneen perusteellista työtä, yhdyn voimakkaasti niihin mielipiteisiin, joissa vastustetaan komission halua soveltaa rautateihin yhdenmukaista, vapauttamiseen perustuvaa järjestelmää.
Meidän tehtävämme ei ole asettaa kyseenalaiseksi brittien pikamarssia kohti heidän rautatieverkkojensa täydellistä sääntelyn purkamista, mutta meidän on pakko todeta, että brittien yritykset ovat selvästi epäonnistuneet yhtä hyvin kuluttajien kuin toimijoidenkin kannalta. Kuluttajien osalta yksityistäminen ei näy parannuksina, joita uumoiltiin. Mitä tulee toimijoihin, voidaan havaita, että uudelleen keskittyminen on vain yhden yhtiön käsissä.
Vaikka voinkin tässä mielessä hyväksyä, että tiettyjä palveluja ei voida laskea kuuluvaksi vain julkisen sektorin piiriin, olen sitä mieltä, että rautateiden osalta vain julkinen sektori voi ottaa tehtäväkseen huolehtia rautatiealan toiminnasta aiheutuvista kustannuksista, sillä tuo toiminta koskee kansalaistemme enemmistöä, se kuuluu aluesuunnittelun piiriin, ja se vaikuttaa ympäristöön monella tavalla. Ja toteaisin vielä, että rautatiekuljetusten ja varsinkin tiettyjen arkojen tavaroiden osalta julkinen sektori voi tehokkaimmin taata turvallisuuden oman asemansa ja etiikkansa avulla.
Lopuksi sanoisin, että meille jätetyissä ehdotuksissa, jotka ovat vaarassa romuttaa jopa universaalin palvelun luonteen, unohdetaan kaksi realiteettia. Ensimmäinen on se, että valtion on voitava taata infrastruktuureita koskevat investoinnit: veronmaksaja siis maksaa ensimmäisellä kerralla. Toinen realiteetti on se, että tyydyttääkseen osakkeenomistajiensa tarpeet, toimijan on oltava kannattava ja tuotettava voittoa. Näin ollen on turha uskoa, että nykyiset kuluttajahinnat laskisivat. Päinvastoin, kuluttaja maksaa usein toisella kerralla paljon korkeamman hinnan. Joitakin nämä argumentit saattavat kenties naurattaa. Minun mielestäni niitä ei voi sivuuttaa olan kohautuksella.
Sen vuoksi äänestän näitä kahta mietintöä vastaan ja vaadin komissiolta uusia, realistisempia ehdotuksia. Summittaisista sääntelyn purkamisista on tehtävä loppu.

Deprez
Heti kun rautatieliikenteen vapauttamisen päämääränä on lisätä rautateiden osuutta tavaroiden ja henkilöiden kuljetuksessa, vapauttaminen luonnollisesti mahdollistaa kestävän kehityksen ja niiden sitoumusten noudattamisen, joita unioni on tehnyt ympäristön alalla.
Esittelijämme tavoin muistutan, että Euroopan parlamentin tahto sellaisena kuin se ilmaistiin parlamentin 13. tammikuuta 1998 antamassa päätöslauselmassa, on todellakin raideliikenteen mahdollisimman pitkälle viety vapauttaminen, vaikka onkin toivottavaa, että se toteutetaan vähitellen.
Näin ollen on erittäin valitettavaa, ettei komissio esitä tämänsuuntaisia ehdotuksia. Raideliikenteen vapauttaminen perustuu pääosin kahteen avaintoimintaan, jotka olisi syytä toteuttaa mahdollisimman nopeasti.
Yhtäältä on kyse siitä, että tehdään institutionaalinen ero rautateiden käytön ja rautateiden infrastruktuureiden käytön välillä.
Toisaalta on avattava tasapuolisissa olosuhteissa pääsy kansallisiin verkkoihin ja myönnettävä kauttakulkuoikeus uusille toimijoille, jotta he voisivat kohdata kilpailijansa tasavertaisesta lähtökohdasta.
Näin ollen esittelijänne tekemät tarkistukset ovat oikeansuuntaisia ja vastaavat täysin parlamentin viitoittamaa tietä. Vapauttaminen ei todellakaan voi ilmetä siten, että rautatieliikenteen käyttäjien turvallisuus laskisi. Päinvastoin matkustajien turvallisuus on saatettava mahdollisimman korkealle tasolle.
Näin ollen on välttämätöntä - ja myös tässä olen täysin samaa mieltä esittelijämme kanssa -, että vastuu turvallisuusjärjestelmien käytöstä ja niiden valvonnasta kuuluu rautatieinfrastruktuurien hallinnoille.

Donnay
Rautatieliikenteen sisämarkkinoiden kehittämiseen liittyviä haasteita kannattaa pohtia perusteellisesti. Tämänpäiväinen keskustelu on siis paikallaan.
Tarve elvyttää Euroopan rautatieliikennettä, erityisesti raideliikennettä, on nimittäin todellinen. Tuo liikennemuoto mahdollistaa muun muassa sen, että voidaan vastata pyrkimykseen vähentää tieliikenteen synnyttämiä ympäristöhaittoja.
Mutta ei pitäisi käydä niin, että ideologiamme - en rohkene sanoa ehdottomuutemme tai kohtuuttomuutemme - johtaisi siihen, että rautatieala romutetaan täysin. Tarkoitan erityisesti rautatiealan vapauttamista siinä muodossa kuin komissio on sitä ehdottanut tai toivonut.
Tiedän, kuinka paljon komissio pitää kiinni kilpailueduista. Mutta tässä tapauksessa yhdistettyjen kuljetusten liian pitkälle viety kilpailukyvyn kehittäminen olisi epäilemättä vahingollista rautatiealalle kokonaisuutena. Tämä ei tarkoita sitä, ettei meidän pitäisi tehdä mitään, ja että vallitseva tila olisi ratkaisu. Päinvastoin rautatiealaa on syytä valmistaa kohtaamaan oma tulevaisuutensa. Sen vuoksi markkinoiden avautuminen on mahdollista, mutta avautumisen on tapahduttava asteittaisesti ja tasavertaisten, samoja tehtäviä hoitavien toimijoiden kesken.
Näin ollen sellaiset luvan saaneisiin hakijoihin liittyvät järjestelyt, joilla mahdollistetaan varausmaksut tavallisille välikäsille, ovat uhka rautatieliikenteelle. Tällaiset järjestelyt itse asiassa aiheuttavat syrjintää eri toimijoiden välillä: rautatieyritykset maksaisivat edelleen investoinneista aiheutuvat kustannukset ja usein myös aikaisemmin syntyneet velat, koska ne on ovat joutuneet ottamaan alihankkijan roolin suhteessa näihin uusiin väliportaisiin, jotka voivat valita kaikkein kannattavimmat markkinasegmentit. Jos jäsenvaltiot haluavat sallia rautatieliikenteen varausmaksut rautatieyritysten ulkopuolisille yrityksille, jäsenvaltioiden on tehtävä se kansallisen lainsäädäntönsä rajoissa. Niiden ei tällöin tarvitse noudattaa direktiivejä.
Sanoisin johtopäätöksenä vielä muutaman sanan muistuttaakseni teitä siitä, että rautatieyritykset eivät ole kaupallisten yritysten kaltaisia, vaan ne täyttävät myös julkisen palvelun tehtävän, ja niillä on ratkaiseva asema aluesuunnittelussa.

Fayot
 Kaikki ovat nykyään yhtä mieltä siitä, että henkilöiden ja tavaroiden lyhyen ja pitkän matkan kuljetuksessa rautatiet ovat nyt enemmän kuin koskaan tulevaisuuden liikennemuoto. Sen vuoksi rautatieliikennettä on kehitettävä, nykyaikaistettava ja mukautettava soveltumaan kaupallisesti tieliikenteessä vallitsevaan vilkkaaseen kilpailuun.
Olemme hyvin perillä siitä, että raideliikenne, erityisesti rahtiliikenne, on taantunut jo vuosikausia. Tällaisessa tilanteessa eurooppalaisessa liikennepolitiikassa pyritään vapauttamaan rautatieliikennettä. Lukuisat ensimmäisen sukupolven direktiivit ovat edistäneet vapauttamista 1990-luvun alusta alkaen. Kaikkia direktiivejä ei vielä ole sisällytetty kaikkien jäsenvaltioiden kansalliseen lainsäädäntöön.
Ennen kuin vapauttaminen voi jatkua, on laadittava alueselvityksiä ja arvioitava vapauttamista ja julkisten palvelujen sisäistä uudelleenjärjestelyä koskevien päätösten tehokkuutta.
Komissio haluaa kuitenkin jo nyt viedä vapauttamisen pidemmälle ja avata tavaroiden rautatiekuljetukset kokonaan kilpailulle, vaikka vapauttaminen on tähän asti rajoittunut yhdistettyyn liikenteeseen. Komission mukaan myös huoltoyritysten on voitava käyttää rautateiden infrastruktuuria.
On selvää, että rautateiden kilpailukykyä tieliikenteeseen nähden on parannettava. Rautateiden säilyminen jopa riippuu kilpailukyvystä. Rautateiden täydellinen avautuminen kilpailulle saattaa aiheuttaa julkisten palvelujen purkamista, puhumattakaan siitä, että direktiivien perusteella kehitettävä järjestelmä rautatieinfrastruktuurien kapasiteettien palauttamiseksi on kallis ja byrokraattinen. Hallinnon on oltava rautatieyrityksestä riippumaton, ja valvontaelimen on valvottava kaikkea toimintaa.
Olen siis samaa mieltä kuin talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan esittelijä, herra Wibe, sillä hän korosti, että ylimääräisen työn aiheuttamat kustannukset voisivat helposti ylittää lisääntyvän tehokkuuden tuomat edut.
Tämän vuoksi äänestän Sarlisin ja Swobodan mietintöjä vastaan.

Grossetête ja Verwaerde
Haluamme tänään ilmaista tyytyväisyytemme liikenne- ja matkailuvaliokunnan ehdottamaan kahteen tekstiin, jotka koskevat rautateiden kehittämisestä vuonna 1991 annettua direktiiviä sekä vuonna 1995 annettuja direktiivejä rautatieyritysten lisensseistä, infrastruktuurien kapasiteettien jakautumisesta, niiden hinnoittelusta ja käytöstä. Molemmat esittelijät ansaitsevat onnittelut erinomaisesta työstä.
Nuo direktiivit ovat oikeansuuntaisia. Ryhdyttyään vapauttamaan lentoliikennettä sekä kaasu- ja sähkömarkkinoita, Euroopan unioni ei voinut enää olla ottamatta huomioon rautateitä. Euroopassa erittäin kätevä raideliikenne on ollut vakavassa kriisissä jo muutamia vuosia. Sen jälkeen kun rautateiden elvyttämisessä oli kokeiltu valtiojohtoisia menetelmiä (rautatieyhtiöiden kansallistamista, henkilökunnan julkista asemaa, taipumattomuutta markkinoiden edessä, huomattavia budjettivajeita ja niin edelleen), jotka osoittautuivat katastrofaalisiksi kaikissa jäsenvaltioissa, elvyttämistä ei enää nykyään voida toteuttaa muuten kuin vapauttamalla rautatiet ja palaamalla markkinoiden realiteetteihin. Tältä näkökannalta katsoen tietyt jäsenvaltiot ovat osanneet reagoida muita jäsenvaltioita nopeammin, ja on tarpeen ottaa vaikutteita niistä onnistuneista kokemuksista, joita jokaisessa unioniin kuuluvassa maassa on saatu.
Eurooppalaiset kuluttajat ovat vaativia, mitä tulee sekä liikenteen turvallisuuteen että laatuun (aikataulusta myöhästymiset, hinnat, palvelut ja niin edelleen). He ovat jo muutamien vuosien ajan jokseenkin karsastaneet raideliikenteen käyttämistä. Nykyään on tarpeen antaa raideliikenteelle keinoja voittaa takaisin potentiaalinen ja runsaslukuinen asiakaskunta.
Vapauttamisen on tietenkin oltava asteittaista ja se on toteutettava vaiheittain, ja molemmat esittelijämme ovatkin pitäneet huolta siitä, että ovat ottaneet tämän huomioon. Rautatieliikenne on henkilöiden ja tavaroiden tulevaisuuden liikennemuoto, mutta se on muutakin. Raideliikenne nimittäin myötävaikuttaa ratkaisevasti aluesuunnitteluun ja sillä on äärimmäisen merkittävä asema varsinkin maaseutualueilla ja syrjäisillä alueilla. Lisäksi ilman saastumisen torjumisessa raideliikenne ja erityisesti tavaroiden yhdistetty liikenne merkitsevät poliittista valintaa, jota olemme aina puolustaneet.

Lienemann
 En puolla rautatieliikenteen avaamista kilpailulle enkä sääntelyn purkamista, jota komissio ja neuvosto suunnittelevat.
Amsterdamin sopimuksessa viitataan yleisen edun palveluihin, mutta yhdessäkään direktiivissä ei tosiasiallisesti rajata näitä palveluja eikä taata julkisen palvelun logiikkaa, nimittäin: yhtäältä sitä, että kansalaisilla ja alueilla on laillinen pääsy rautatieliikenteen infrastruktuureihin ja palveluihin, ja toisaalta hinnoittelun tasaamista, jolla taattaisiin oikeus liikenteeseen ja liikkuvuuteen. Koska tällaista palveluja rajaavaa kehystä ei ole, vapauttaminen, vaikkakin vain asteittainen, on vaarallista. Se lisää alueiden ja unionin kansalaisten välistä epätasa-arvoisuutta, romuttaa julkiset palvelut, ja usein siihen myös liittyy alan palkansaajien sosiaalisen aseman taantuminen.
Rautatieliikenteen alan eurooppalaiset ammattijärjestöt ovat, täysin oikeutetusti, ilmaisseet eriävän mielipiteensä tällaisesta hankkeesta. Vahinko vain, että aloilla, joilla vapauttaminen on toteutettu, on ollut nähtävissä käyttäjien palvelujen, erityisesti niiden varattomimpien palvelujen taantumista.
Näin ollen äänestän Sarlisin ja Swobodan mietintöjä sekä niihin liittyviä direktiiviehdotuksia vastaan.

Lindholm
Rautatiesektorin tietty vapauttaminen on jo toteutunut. Mitään kunnollista arviointia ei kuitenkaan ole tehty. Tiedämme kuitenkin, että kokemukset eivät ole olleet useillakaan tahoilla erityisen myönteisiä. Kokemukset ja nyt voimassa olevien direktiivien pitkän aikavälin seuraukset on otettava huomioon ennen kuin siirrymme asiassa eteenpäin.

Porto
 Asettamatta millään tavoin kyseenalaiseksi sitä ajattelutapaa, johon yksityisten yritysten kilpailu rautatieinfrastruktuurien käytöstä perustuu, on kuitenkin realistisesti todettava, että tuon ajattelutavan periaatteellinen hyväksyminen ei vielä riitä, vaan sen lisäksi on myöskin kaikin tavoin huolehdittava siitä, että edellytykset rautatieinfrastruktuurien käytölle ovat kyllin houkuttelevat.
Ensimmäinen edellytys sille, että ala olisi kyllin houkutteleva, on väistämättä riittävän nykyaikaisten infrastruktuurien olemassaolo, ja sitä ei voi juuri odottaa sellaisissa maissa kuin esimerkiksi omani, jossa juniin ei ole uskottu enää vuosikausiin ja jossa kehitys on sen vuoksi tapahtunut yksipuolisesti tieliikenteen ehdoilla.
Lisäksi on tärkeää, että rautatieliikenne tulee kiinteästi muiden liikennemuotojen piiriin, koska vain siten voidaan turvata kunnolliset palvelut käyttäjille ja samalla myös palvelujen mahdollisimman suuri kannattavuus. Haluan tuoda esiin erityisesti erään varsin ajankohtaisen ja käsittämättömän tilanteen, jossa uudelle lentokentälle ei liikennöi suoraan yksikään rautateiden päälinjoista, jolloin yli 10 miljoonaa matkustajaa joutuu järjenvastaisesti turvautumaan yksinomaan maantieliikenteeseen päästäkseen lentoasemalle.
Kyse ei ole kuitenkaan ainoastaan siitä, että rautatieyhteyksiä on ylipäänsä olemassa eikä edes siitä, että ne ovat nykyaikaisia, vaan lisäksi on välttämätöntä huolehtia siitä, että palvelujen vuoroväli on kyllin tiheä, ja se taas voidaan turvata vain sellaisten junien osalta, jotka tarjoavat yhteyden suurten, useiden miljoonien asukkaiden väestökeskittymien välillä. Muussa tapauksessa, toisin sanoen, jos lentokentän takana on vain harvaan asutettua takamaata, joudutaan väistämättä noidankehään, jossa junia on vähän, koska kysyntää on vähän (palvelua tarvitsevat vain lentoaseman käyttäjät) ja jossa kysyntä on vähäistä, koska junia on vähän (kukaan ei jää tunniksi odottamaan junaa puolitoista tuntia kestäneen lentomatkan jälkeen...).

Reding
Tarkoituksena niissä kolmessa mietinnössä, joista äänestämme tämän viikon täysistunnossa, on luoda edellytykset sille, että rautatiet olisivat seuraavalle vuosituhannelle siirryttäessä kiinnostava ja menestyvä liikenneväline.
Rautatiet ovat ympäristöä säästävä, tulevaisuuden tavara- ja henkilökuljetusjärjestelmä, jonka mahdollisuuksia ei käytetä nykyään vielä riittävästi hyväksi. Jotta nämä mahdollisuudet saataisiin jo pian täysimittaisesti käyttöön, meidän on pantava nyt liikkeelle laaja-alaisia uudistuksia. Markkinoiden osittainen avaaminen rautatieliikennesektorilla ei ole vältettävissä. Kuitenkaan markkinoiden avaaminen ei ole ensinnäkään sama asia kuin yksityistäminen ja toiseksi tämä osittainen markkinoiden avaaminen toteutetaan asteittain ja ottamalla huomioon sosiaaliset näkökohdat. Tällä tavoin luodaan edellytykset sille, että rautateistä pystytään kehittämään tehokas ja luotettava kuljetusväline tulevaisuutta varten - myös Luxemburgissa, Euroopan keskuksessa.
Euroopan kansanpuolueen ryhmä ja sen luxemburgilaiset jäsenet aikovat varmistaa, että rautatieliikenteen alalla ei tapahdu " lievää" markkinoiden avautumista vaan että se toteutuu tasapainoisesti ja tavoitteiden mukaisesti. Tässä meillä ei ole varaa erehtyä: kyse on rautateiden elinkelpoisuudesta. Siinä on toimittava nyt.

Schlechter
 Olemme käsitelleet kolmea eri luonnosta jatkotoimista raideliikenteen markkinoiden avaamiseksi.
Vaikka olen itsekin sitä mieltä, että paluuta menneiden aikojen rautatiepolitiikkaan ei enää ole, minut poliitikkona ja työmarkkina-aktiivina valtaa eräänlainen tulevaisuuden pelko, kun kuuntelen erilaisia perusteluja sille, mitkä seikat ovat johtamassa tähän entistä laajempaan markkinoiden avautumiseen.
Täällä nimittäin lyödään hajalle paljon sellaista, mikä on kehittynyt sadan vuoden kuluessa, ja joutuu pakostakin kysymään, onko se komission politiikka oikeanlaista, joka näkee kaikessa toiminnassaan ainoaksi lääkkeeksi kansallisen ja kansainvälisen talouselämän vapauttamisen, sillä mihin tämä politiikka johtaa, sen osoittaa parhaiten esimerkki rautatieliikenteen alalla erittäin pitkälle kehittyneestä maasta, kuten Saksasta. Junaonnettomuuksien sarjalle ei yksinkertaisesti näytä tulevan loppua, ja on osoittautunut, että väärässä paikassa säästäminen voi käydä hyvin kalliiksi, ja mikä vielä pahempaa, että ne henkilöstösäästöt, joihin rautatieyhtiöissä on tämän seurauksena pakon edessä jouduttu, on toteutettu turvallisuuden kustannuksella.
Vaikka Luxemburg oli yksi niistä maista, joka on kärsinyt eniten rautatiekuljetusten vähenemisestä, se on pitänyt kiinni rautateistään, nykyaikaistanut niitä ja onnistunut toteuttamaan henkilöstönsä osalta Euroopassa ainutlaatuisen supistamisohjelman, samalla kun on silti huolehdittu siitä, että sosiaalisia haittavaikutuksia ei ole ilmennyt. Onko nyt tarkoitus osoittaa, että tämä kaikki on ollut turhaa?
Aivan aiheellisesti voi kysyä, miksi sellaisia direktiivejä kuin vaikkapa direktiiviä 91/440, jota ei ole vielä edes pantu täytäntöön kaikissa maissa, on nyt tarkoitus muuttaa kaikessa kiireessä ja runnoa ne parlamentin ja ministerineuvoston läpi, ja miksi niitä ei ole kokeiltu pitemmän aikajakson kuluessa.
Kaiken kaikkiaan minusta näyttää siltä, kuin komissio olisi lähtenyt tavoittelemaan tässä jälleen kerran täydellisyyttä. Minkä vuoksi tarvitaan erillinen kirjanpito tavarakuljetuksia ja henkilöliikennettä varten? Yksinkertaistamisen sijasta tässä nostetaan jälleen kunniaan pölyttyneet virastokäytännöt.
Mietinnössä puhutaan kyllä rautatieyritysten hallinnon riippumattomuudesta, velkojen alentamisesta ja taloudellisen aseman parantamisesta, mutta samalla hallitukset kuitenkin velvoitetaan myöntämään kansainvälisille ryhmittymille käyttöoikeuksia kansainvälisessä raideliikenteessä.
Tämän lisäksi tulee vielä se, että jo nyt, kun keskusteluja ei ole saatu vielä edes päätökseen, komissiota kehotetaan ryhtymään toimiin myös reitin tarjoamisesta maksettavia hintoja koskevassa asiassa. Tarkoittaako tämä, että jo hyvinkin läheisessä tulevaisuudessa hinta Luxemburgin läpi kulkevien reittien tarjoamisesta on määritettävä halvimman tarjouksen perusteella? Työmarkkinajärjestöt ovatkin silloin melkoisten palkkaneuvottelujen edessä.
Tällä hetkellä näyttäisi olevan mahdoton arvioida, miten uudet toimenpiteet tulevat vaikuttamaan. Kuitenkaan pelkkä toive infrastruktuurin optimaalisesta käytöstä ei riitä vielä siihen, että asioihin saadaan todella myös parannusta.
Paras esimerkki tästä on aikoinaan mahtipontisesti esitelty " Free Ways" -hanke. Sitä varten hahmoteltiin suurille kartoille 25 tällaista linjaa, mutta toiminnassa on vain seitsemän. Nekin ovat vain sen ansiota, että kaikkein pienin rautatieyhtiö, toisin sanoen Luxemburg, käytti kaiken diplomaattisen taitonsa " Bureau unique" -hankkeen toteuttamiseksi. Siinä eri rautatieyhtiöt osoittivat esimerkillistä yhteistyötä tekemällä sen, että ne pystyvät saamaan aikaan tuloksia myös rajojen yli ulottuvassa yhteistyössä.
Uskallan epäillä, että komission tämänkertainenkaan asioihin puuttuminen ei johda tilanteen paranemiseen. Pidän joka tapauksessa hyvänä sitä, että enemmistö Euroopan parlamentissa on asettunut kannattamaan maltillisempaa etenemistä ja ehdottanut uusien direktiivien saattamista voimaan asteittain. Näin se on tehnyt huolimatta komission kielteisestä suhtautumisesta.
Aion niin ollen äänestää Sarlisin ja Swobodan mietintöjä vastaan.

Theonas
Uusilla ehdotuksillaan komissio antaa armonlaukauksen julkisille rautatieyrityksille samalla, kun se vaatii lisää vapauttamista yksityisten etujen hyödyksi ja liikenteen turvallisuuden, julkisten palveluiden sekä alan työntekijöiden oikeuksien kustannuksella.
Nämä ehdotukset ovat sen perusfilosofian mukaisia, joka luonnehtii vapauttamismenettelyä ja jolle on ominaista toisaalta infrastruktuurin tarjonnan ja ylläpidon ja toisaalta rautatiepalveluiden tarjonnan erottaminen toisistaan. Eli infrastruktuurin rahoitus ja ylläpito jätetään rahoitettavaksi valtion talousarviosta, kun taas rautatieverkkojen hyödyntäminen annetaan yksityisille yrityksille. Komissio menee kuitenkin vieläkin pitemmälle, kun se määrittelee, että infrastruktuurin hallinnot, joiden pitää toimia yksityistaloudellisten kriteerien mukaan, voivat olla yksityisiä yrityksiä. Tämä on tietenkin osa laajempaa suuntausta, jossa myös infrastruktuuri yksityistetään antamalla niiden rahoitus ja hyödyntäminen yksityiselle pääomalle. Samalla työntekijät jätetään kaikkea suojaa vaille. Päinvastoin, ilmoitetaan laajoista irtisanomisista samalla, kun ajetaan täysien joustojen järjestelmää työntekijöiden lukumäärään ja työehtoihin.
Käsiteltävinä olevissa mietinnöissä mennään jopa komissiota pitemmälle ja vaaditaan, että seuraavana on vapautettava kansainvälinen matkustajaliikenne ja jäsenvaltioiden sekä sisäinen että kansainvälinen tavaraliikenne.
Sekä mietinnöissä että komission ehdotusnipussa ei mainita millään tavoin näistä toimenpiteistä työntekijöille aiheutuvia seurauksia. Lisähelpotukset yksityisten yritysten alalle pääsyyn ja infrastruktuurin käyttöoikeuksiin valmistelevat maaperää julkisten rautatieyhtiöiden voitolliselle toiminnalle ja työsuhteiden kumoamiselle. Sitä paitsi Kreikan parlamentin hiljattain hyväksymä lakiehdotus, jonka tavoitteena on yhdenmukaistaminen yhteisön direktiivien kanssa, on tämänsuuntainen ja edellyttää tuhansien työpaikkojen lakkauttamista seuraavien vuosien aikana.
Paitsi että ajettu rautatieliikenteen vapauttaminen ei johda rautateiden nousuun, kuten tekopyhästi väitetään, niin se myös asettaa välittömään vaaraan julkiset palvelut. On odotettavissa uusia hinnankorotuksia, koska, kuten yksi esittelijöistä toteaa: pääsyy siihen, että rautatieyhtiöillä on niin vähän kilpailijoita, ei todennäköisesti ole direktiivien puute, vaan pikemminkin rautatieliikenteen huono kannattavuus. Tämä johtaa väistämättä siihen, että rautatieverkko pienenee, kun kannattamattomia linjoja suljetaan paikallisen kehityksen ja ympäristön kustannuksella.
Seuraukset, joita on jo havaittu muilla vapautetuilla liikennealoilla, huolemme julkisten palveluiden kohtaloista, ympäristön suojelusta ja paikallisesta kehityksestä sekä täysin vastakkainen kantamme sosiaalista polkumyyntiä ja työsuhteiden kumoamispolitiikkoja kohtaan pakottavat meidät äänestämään näitä mietintöjä vastaan.
Vaadimme rautatiealalle politiikkaa, joka tukee valtionyhtiöitä sekä rautatieverkon kehittämistä, niin että se vastaa kansan talouden, käyttäjien ja työntekijöiden tarpeita. Pyydämme komissiota vetämään takaisin ehdotuksensa ja jäsenvaltioiden hallituksia hylkäämään nämä ehdotukset neuvostossa. Toivomme, että alan työntekijät yhteisen taistelunsa avulla saavat torjuttua tämän kansan vastaisen politiikan, joka johtaa rautateiden voittoa tavoittelevaan hallintoon liikenteen turvallisuuden sekä työntekijöiden ja käyttäjien oikeuksien kustannuksella.

Wibe
 Äänestin tätä mietintöä vastaan, koska olen sitä mieltä, että komission asiakirja merkitsee rautateitä koskevaa yksityiskohtaista sääntelyä, mistä ei ole hyötyä tälle alalle. En usko, että Brysselissä laaditut monet yksityiskohtaiset säännöt lisäävät rautateiden tehokkuutta.
Swobodan mietintö (A4-0059/99)
Alavanos
Amsterdamin sopimuksessa edellytetään yleishyödyllisten yritysten erityiskohtelua. Swobodan mietinnössä kuitenkin rautatieliikenteen vapauttamisessa edetään teknisiin toimenpiteisiin, vaikka ei ole olemassa rautateitä koskevaa puitedirektiiviä. Jäsenvaltiot ovat jo esittäneet tästä asiasta eriäviä mielipiteitä neuvostossa, ja rautateiden työntekijöiden taholla on ilmennyt liikehdintää ja ollut lakkoja.
Näistä syistä äänestän päätöslauselmaehdotusta vastaan.

Lindholm
 Erityisesti ympäristön näkökulmasta katsottuna on sekä toivottavaa että välttämätöntä, että rautatiealaa kehitetään ja yhteistyötä lisätään. Tieliikenteen jatkuva lisääntyminen lisää liikenneonnettomuuksia ja siten myös inhimillisiä tragedioita.
Komission ehdotus ei kuitenkaan ratkaise asiaa: toisaalta kyse on vapauttamisesta ja rautatielalan kilpailuttamisesta, toisaalta taas ennenkuulumattomasta ohjauksesta ja yksityiskohtaisesta sääntelystä. Mielestäni on järjetöntä, että esimerkiksi EU: n tasolla päätettäisiin aikatauluista ja siitä, miten ja milloin niitä muutetaan, alennusjärjestelmän muodosta, varausmaksuista ja niin edelleen.
Rautatiet merkitsevät hyvin paljon suuressa ja harvaan asutussa maassa, kuten esimerkiksi Ruotsissa. Luonnollisista syistä tietyistä rautatieverkon osista ei koskaan tule taloudellisesti kannattavia. On kuitenkin välttämätöntä jatkaa niillä tapahtuvaa liikennöintiä, kun tavoitteena on, että koko maa " elää" . Rautatiealan tulevaisuudesta on sen vuoksi keskusteltava perusteellisesti jäsenmaissa, ennen kuin lisädirektiivejä hyväksytään EU: n tasolla.

Lindqvist
Kuljetuksia tehdään rajojen yli. Sen vuoksi kuljetuspolitiikassa on tehtävä yhteistyötä, joka käsittää myös rautatieliikenteen.
Mietintö on kuitenkin liian yksityiskohtainen, sillä siinä mennään aina aikataulujen tasolle asti. Olen siksi äänestänyt mietinnön 21 kohtaa vastaan.

Wibe
 Äänestin tätä mietintöä vastaan, koska olen sitä mieltä, että komission asiakirja merkitsee rautateitä koskevaa yksityiskohtaista sääntelyä, mistä ei ole hyötyä puheena olevalle alalle. En usko, että Brysselissä laaditut monet yksityiskohtaiset säännöt lisäävät rautateiden tehokkuutta.
Taminon mietintö (A4-0101/99)
Schörling
Arvoisa puhemies, Taminon mietintö on erittäin tärkeä mietintö, koska siinä käsitellään sitä, kuinka muun muassa sähkölaitteet, tietokoneet ja matkapuhelimet ovat lisänneet mikroaaltoja ja sähkömagneettisia kenttiä ympäristössämme. Emme kuitenkaan tiedä paljon siitä, kuinka nämä laitteet ja tämä säteily vaikuttavat ihmisten terveyteen lyhyellä tai pitkällä aikavälillä. Voidaan sanoa, että olemme oman kehityksemme koekaniineja. Epäilemme kuitenkin, että tämä säteily voisi aiheuttaa syöpää, hermostojärjestelmän, vastustuskyvyn ja solujen toiminnan muutoksia ja niin edelleen.
Komission ja asiantuntijavaliokunnan arviot ovat todellakin ristiriidassa useiden tieteellisten julkaisujen kanssa, joita komission ehdotuksessa ei ole otettu esiin. Komissio mainitsee jäsenvaltioille suunnatussa kehotuksessaan, että tehtyjen kokeiden perusteella ei ole voitu antaa vakuuttavia todisteita siitä, että erittäin pientaajuiset sähkömagneettikentät aiheuttaisivat geenivaurioita ja että siksi on epätodennäköistä, että ne aiheuttavat syöpää. Niin ei kuitenkaan voida sanoa, koska asiasta ei olla varmoja ja koska muutamat ovat sitä paitsi asiasta toista mieltä. Tässä tapauksessa on siksi noudatettava varovaisuusperiaatetta. Maailman terveysjärjestön mukaan sähkömagneettisten kenttien vaarattomuutta ei voi taata, ja levottomuus lisääntyy ihmisten keskuudessa.
Italian, Luxemburgin ja Ruotsin määräykset ovat nykyään tiukemmat kuin ne, joita komissio nyt ehdottaa. Sitä tietä meidän on kuljettava edelleen, koska emme tiedä. Varovaisuusperiaatteen pitää siis olla voimassa. Meidän on voitava ilmoittaa vähimmäisetäisyydet asunnoista ja työpaikoista laitoksiin, jotka tuottavat sähkömagneettisia kenttiä.
Olen todella pahoillani siitä, että emme hyväksyneet kaikkia V-ryhmän ja Taminon tekemiä tarkistuksia, erityisesti niitä, jotka liittyvät varotoimiin ja laatutavoitteisiin, jotka koskevat sähkömagneettisen säteilyn pitkän ajan vaikutuksia.

Bonde ja Sandbæk
 Komission kannassa, jossa pyritään rajoittamaan kansalaisten altistumista sähkömagneettisille kentille, on kyse siitä, että vältettäisiin esimerkiksi puhelimien ja sähkölaitteiden käyttämisestä aiheutuvat tunnetut äkilliset vaikutukset sekä se äkillinen vaikutus, jonka suurjännitejohtojen määrän lisääntyminen asutusalueilla aiheuttaa. Kesäkuu-liike kannattaa yleensä voimakkaasti ennalta varautumisen periaatteen käyttöä. Olemme kuitenkin myös sitä mieltä, että ennalta varautumisen periaatteen käyttökelpoisuus on arvioitava kriittisesti jokaisen asian kannalta erikseen. Tässä tapauksessa olemme tehneet johtopäätöksen, että Euroopan parlamentin on pidettävä kiinni toivomuksesta, jonka mukaan tätä asiaa koskevan kannan on oltava erittäin rajoitettu.
Tamino on mietintöön liittyvässä työssään pyrkinyt ottamaan realistisesti huomioon sähkömagneettisten kenttien mahdolliset pitkän ajan vaikutukset . Asia on ollut julkisen kiinnostuksen kohteena jo useita vuosia ja sitä on tutkittu tiiviisti viimeisten 20 vuoden ajan. Tieteellisesti ei ole kuitenkaan todistettu, että sähkömagneettiset kentät vaikuttaisivat terveyteen pitkällä aikavälillä ja että ne aiheuttaisivat esimerkiksi syöpää. Tällä hetkellä on meneillään suuria tutkimushankkeita, joissa pyritään selvittämään sähkömagneettisten kenttien merkitystä esimerkiksi syöpäsairauksien synnyssä. Olemme sen vuoksi sitä mieltä, että yksittäisiin tutkimuksiin ei ole tarkoituksenmukaista reagoida, mutta että EU: n pitäisi sitä vastoin odottaa muun muassa Maailman terveysjärjestön pian valmistuvaa suurta arviointihanketta, ennen kuin pitkän ajan vaikutuksiin liittyvä lainsäädäntötyö aloitetaan. Tätä asiaa koskeva tutkimus, esimerkiksi tanskalaisen Kræftens Bekæmpelse -järjestön tekemä, on erittäin laajaa, ja sen perusteella emme valitettavasti voi tukea Taminon erittäin rajoittavia tarkistuksia. Jos muun muassa WHO: lta pian saatavat tutkimustulokset vahvistavat, että tarkistukset ovat tarpeen, tuemme tietenkin sellaista lainsäädäntöä, joka suojelee mahdollisilta pitkän ajan vaikutuksilta. Siihen asti tukeudumme niihin tietoihin, jotka Kræftens Bekæmpelse -järjestö on meille antanut.

Deprez
Ei kukaan täällä parlamentissa voi järkevin perustein kiistää, etteivät kansojemme terveys ja kuluttajien sekä ympäristön suojelu olisi merkittäviä huolenaiheita, jotka voivat ohjata ajatuksiamme ja tekojamme.
Ei kukaan myöskään voi väittää, että sellaiset yhteiskunnat kuin meidän voisivat välttyä suurelta sähköenergiaonnettomuudelta ja sen aiheuttamilta sähkömagneettisilta kentiltä. Näin ollen tehtävämme on pitää huoli siitä, että sähköenergian hyödyntämiseen kuitenkin liitetään kaikki oikeaoppiset ja ennalta ehkäisevät toimenpiteet kansojemme suojelemiseksi.
Näin ollen on välttämätöntä, että otamme päätöksissämme huomioon kaikki suotavat tieteelliset varotoimet.
Yhdyn siis esittelijämme mielipiteeseen: suojelutoimenpiteet on saatettava säännöllisin väliajoin ajan tasalle, niitä on arvioitava uudelleen sitä mukaa kuin tieteiden tuntemuksemme kasvaa, ja niissä on otettava huomioon hyödyntämisjärjestelmissä vallitsevat erot, jotka koskevat energiankuljetusjärjestelmiä ja sentyyppisiä laitteita, jotka saattavat lisätä kuluttajien ja väestön altistumista sähkömagneettisille kentille. Nämä tavoitteet on saavutettava siten, ettei estetä teknologian kehitystä, vaan siten, että teknologian suotuisat vaikutukset optimoidaan vähentämällä ympäristöhaittoja yhä enemmän.
Kun otetaan huomioon, että Euroopassa ei nykyään ole yhtenäistä menetelmää laitteiden yhdenmukaisuuden mittaamiseksi ja että on tarpeen kehittää yhtenäismarkkinoiden toteutumista haittaamaton yhtenäistetty valvontajärjestelmä, on järkevää kehottaa komissiota tekemään viipymättä ehdotus sähkömagneettisia kenttiä synnyttävien laitteiden pysyvästä tarkastusjärjestelmästä, johon sisällytetään tiedot näiden laitteiden suhteellisesta käyttötiheydestä ja todellisesta käyttöajasta.
Kannatan siis päätöslauselmaesitystä sellaisena kuin se on tarkistusten jälkeen.

Gahrton, Holm, Lindholm ja Schörling
 Olemme äänestäneet Taminon mietinnön puolesta, jossa rajoitetaan väestön altistumista sähkömagneettisille kentille, koska olemme täysin samaa mieltä mietinnön sisällöstä, mutta myös sen vuoksi, että haluamme painottaa, miten tärkeää on päättää sellaisista säännöistä, jotka eivät aiheuta Ruotsille vaaraa siitä, että se joutuisi heikentämään nykyisiä sääntöjään. Tämä vaara liittyy komission ehdotukseen, koska se ei ole yhtä tiukka kuin Ruotsissa voimassa olevat säännöt. Sama koskee Italiaa ja Luxemburgia.
Haluamme myös ilmaista hämmästyksemme siitä, että pöytäkirjan mukaan Ruotsin hallitus ei ole neuvostossa 5. helmikuuta 1999 tukenut Italian esittämiä tiukempia vaatimuksia, joissa otettaisiin huomioon lyhytaikaisten lämpövaikutusten lisäksi myös pitkäaikaiset vaarat, esimerkiksi syöpävaaran vaikutus - suurin piirtein Taminon mietinnön hengen mukaan. Päinvastoin näyttää siltä, että Ruotsi on joissakin tapauksissa suositellut komission tekstin lieventämistä. Se on mielestämme erittäin merkillistä.

Lindqvist
Mietintö on erittäin tärkeä ympäristön näkökulmasta katsottuna, mutta se on myös hyvin yksityiskohtainen. Olen kuitenkin sitä mieltä, että ympäristön näkökulma täytyy ottaa huomioon ja olen siksi äänestänyt mietinnön puolesta.

Manisco
 Eräs hälyttävimmistä nyt keskustelun aiheena olevaan kysymykseen liittyvistä seikoista on se, että teksti, jonka pohjalta esittelijän, Gianni Taminon, on täytynyt työskennellä, kertoo jälleen kerran komission kyvyttömyydestä kunnioittaa kansalaisia. Vaikka asiaan vielä liittyy eräitä epävarmuustekijöitä, tiede on todennut, että sähkömagneettiset aallot sekä pien- että suurtaajuuksilla vaarantavat ihmisten terveyden; komissio kuitenkin yksinkertaisesti toteaa tällaisen vaaran olemattomaksi ja kieltäytyy siten muun muassa roolista, joka sille kuuluu perustamissopimuksen 130 R artiklan mukaan ja kieltäytyy säätämästä lakeja kansalaisten eduksi. Kuitenkaan Volturnon asukkaat eivät enää saa nukutuksi päidensä yläpuolelle sijoitettujen toistimien takia.
Ennen kaikkea on puolustettava arvoisien teollisuuspohattojen ansioita, kansalaisten terveys on vain toissijainen seikka!
Miksi ihmeessä komissio kieltäytyy määrittämästä rajoja kuluttajien suojelemiseksi? Miksei se tee pakolliseksi sellaista tuotemerkintää, jossa kerrottaisiin sähkömagneettisten aaltojen aiheuttamista vaaroista ja annettaisi käyttöohje? Miksi esimerkiksi hiustenkuivaajaan ei voida laittaa merkintää, jossa kerrotaan, että on terveellisempää käyttää sitä mahdollisimman kaukana päästä? Tai mikroaaltouuniin ohjetta, jossa yksinkertaisesti neuvottaisiin siirtymään muutaman metrin päähän laitteesta käytön aikana? Miksi ei ilmoiteta, että matkapuhelimen pitkäaikainen käyttö saattaa olla vaarallista aivosoluille? Pelkkä ajatuskin tietoliikenneyhtiöiden voiton mahdollisesta pienenemisestä on teille markkinajumalan papeille kuolemansynti. Me italialaiset kommunistit sitä vastoin katsomme, että kansalaisten terveys on ensisijainen hyvä.
Needlen mietintö (A4-0082/99)
Schleicher
Arvoisa puhemies, Amsterdamin sopimus asettaa Euroopassa toteutettavalle terveyspolitiikalle uusia mittapuita. Näin meille on kerrottu komission taholta. Needlen mietinnössä esitetyt osittain hyvätkin lähtökohdat ampuvat kuitenkin toisin paikoin ohi tavoitteen. Se, että terveyspolitiikka on järjestetty monissa jäsenvaltioissa huonosti, ei voi olla peruste sille, että vastuunkantajia haetaan jälleen Euroopan tasolta. Tämä on syy siihen, että äänestin Needlen mietintöä vastaan. Ne vähät varat, jotka meillä on Euroopassa käytettävissämme, täytyy käyttää konkreettisiin hankkeisiin eikä ripotella ympäriinsä kastelukannuperiaatetta noudattaen.

Bébéar
 Amsterdamin sopimuksella tullaan uudistamaan monia tähän asti totunnaisia menettelyjä, ja sen olisi tarkoitus mahdollistaa siihen sisältyvän uuden 152 artiklan avulla, että voidaan paremmin toteuttaa terveyteen liittyvien kysymysten lähentäminen.
On tarpeen, että yhteisön kansanterveyspolitiikkaa mukautetaan jollakin tavalla uusien prioriteettien ja uusien järjestelmien mukaisesti. Valitettavasti niin sanotun hullun lehmän taudin aiheuttama vakava kriisi sai meidät ymmärtämään, että meidän kannattaa parantaa tiedottamista, kun on kyse kansanterveyden edistämisestä. Euroopan kansalaisten terveyttä koskevien tietojen kokoaminen on hyödyllisempää kuin koskaan ennen. Tietojen analysointitulosten levittäminen on tullut välttämättömäksi samalla sekä suurelle yleisölle että terveyden ammattilaisille, joilla on tarve tuoda muutoksia heidän kansallisiin terveydenhuoltojärjestelmiinsä.
Nykyään on myös mahdollista edistää ja koota yhteen jäsenvaltioiden eri aloilla harjoittamia toimia ja levittää näiden toimien toteuttamisessa parhaiksi havaittuja käytäntöjä.
Pelkkä tiedottaminen ei riitä. Terveyteen kohdistuviin uhkiin on myös reagoitava nopeammin kuin olemme tottuneet. Ratkaiseva tekijä lääketieteessä on ripeys, jota voidaan toteuttaa lisäämällä seurantaa ja luomalla uusia yhteisön yhteensovittamista koskevia menetelmiä. Yhteensovittaminen koskee monia aloja: harvinaisia sairauksia, elintarviketurvallisuutta, veren turvallisuutta, ekologisia uhkia, lääkkeiden sivuvaikutuksia ja niin edelleen.
Voisimme myös ottaa paremmin huomioon kunkin jäsenvaltion lääketieteelliset ominaispiirteet sekä jäsenvaltioiden tarkoituksenmukaisen politiikan, jota sovelletaan erityisesti huumausaineiden väärinkäyttöön, sydän- ja verisuonitauteihin, ravintotietouteen liittyviin ongelmiin ja niin edelleen.
Hyväksyn siis Needlen mietinnön siltä osin kuin hän on osannut tehdä hyödylliset johtopäätökset Maastrichtin sopimuksesta näinkin ratkaisevan tärkeällä alalla kuin kansanterveys.

Chanterie
Terveyden suojelu on EY: n sosiaalisessa peruskirjassa tunnustettu perusoikeus (11 artikla) ja perustamissopimuksessa mainittu tavoite (3 artikla).
Siksi yhteisön toimet ovat oikeutettuja erityisesti niiltä osin kuin ne liittyvät rajat ylittäviin näkökohtiin. Esimerkiksi veden ja ilman saastumisesta aiheutuu seurauksia, jotka eivät rajoitu yhteen tai kahteen jäsenvaltioon, eivätkä virukset, bakteerit, mikrobit ja muut taudinaiheuttajat piittaa valtioiden rajoista. Samalla tavalla kuin ympäristöpolitiikalla on rajat ylittävä ulottuvuus, myös kansanterveyspolitiikalla on eurooppalainen tehtävä.
On syytä tehdä selvä ero sen välillä, mitä yhteisön toimiin kuuluu ja mitä ei. Tähän liittyy yhtäältä kansaterveyttä koskeva 52 artikla (entinen 129 artikla) ja toisaalta 5 artikla (entinen 3b artikla) sisältäen yhden pöytäkirjan ja kaksi julistusta: toisen toissijaisuusperiaatteesta ja toisen suhteellisuudesta. Molemmat sisältävät täydentävät yhteisön toimenpiteet, jotka koostuvat yhtäältä poliittisista toimenpiteistä ja toisaalta jäsenvaltioiden yhteistyöstä toistensa kanssa sekä kolmansien maiden tai kansainvälisten järjestöjen kanssa. " Jäsenvaltioiden terveyspalvelujen ja sairaanhoidon järjestämiseen ja tarjoamiseen liittyvät velvollisuudet" pitää ottaa kuitenkin täysimääräisesti huomioon. Tämä tarkoittaa, että kansanterveysjärjestelmät ja lääketieteelliset palvelut sellaisenaan eivät kuulu Euroopan toimivaltaan.
Kun esittelijä 6 kohdassa toteaa, että " yhteisön toiminnan perustavoitteena pidetään terveydellisen tasa-arvoisuuden edistämistä" , hän ei ylitä pelkästään toissijaisuuden ja suhteellisuuden rajoja, vaan hän rikkoo myös perustamissopimuksen kirjainta ja henkeä. Ensinnäkään tällaisiin toimiin ryhtymistä varten ei ole oikeusperustaa. Toiseksi " terveydellinen tasa-arvo" ei ole perustamissopimuksen tavoite. Perustamissopimuksessa puhutaan " ihmisten terveyden korkeatasoisen suojelun" varmistamisesta. Lisäksi perustamissopimuksessa sanotaan, että yhteisön toiminnan tulee suuntautua " kansanterveyden parantamiseen, ihmisten sairauksien ja tautien ehkäisemiseen sekä ihmisten terveyttä vaarantavien tekijöiden torjuntaan" . Tässä ei siis ole kysymys mahdollisimman tasa-arvoisesta kansanterveydestä vaan mahdollisimman hyvästä kansanterveyden suojelusta. Tasa-arvon tavoittelu on muuten myös vaarallista, sillä tasa-arvo voidaan saavuttaa sekä parantamalla sitä, mikä on huonoa, että huonontamalla sitä, mikä on hyvää.
Siksi pyydänkin esittelijää poistamaan 6 kohdan alkuosan, jotta kohta kohdalta -äänestys tästä perustamissopimusoikeudellisessa mielessä järjettömästä vaatimuksesta voitaisiin välttää.
Voidaan tietysti mainita, että sellaista ongelmaa voidaan ehkä käsitellä muutettaessa perustamissopimusta seuraavan kerran. Nyt ei olla kuitenkaan järjestämässä hallitustenvälistä konferenssia. Komissio muuten toteaa, että sen tiedonanto ei sisällä " virallisia ehdotuksia uudesta yhteisön kansanterveyspolitiikasta" . Komissio mainitsee kuitenkin tiedonannossaan " huolestuttavan eron eri sosiaaliluokkien terveydentilassa" tekemättä kuitenkaan ehdotusta tämän puutteen korjaamiseksi. Tämä on ymmärrettävää, koska komissio ei voi - ei juridisesti eikä poliittisesti - tehdä mitään, kun on kysymys sosiaalisen epätasa-arvon välttämisestä tai sen vastaisesta taistelusta Euroopan kansaterveyden alalla.
Meidän ei kuitenkaan tarvitse toimia taantumuksellisesti . Maastrichtin sopimukseen sisältyy erillinen otsikko kansanterveydestä, ja tuomioistuin on käsitellyt Deckerin ja Kohllin asioista tehdyissä päätöksissä yhteisön osuutta tietyissä sosiaaliturvapalveluissa. Eurooppalaisella terveyspolitiikalla on siis tosiaan liikkeelle panevia voimia. Emme saa kuitenkaan olla tehokkaita ja pyrkiä ohittamaan tai kiertämään perustamissopimusta. Sen sijaan että järjestäisimme vielä ennen Amsterdamin sopimuksen ratifiointia heti seuraavan hallitusten välisen konferenssin, meidän tulee ensin käyttää tätä sopimusta ennen kaikkea Euroopan kansalaisten hyväksi, sillä kysymys on heidän verorahoistaan ja terveydestään.
Ihmiset odottavat myös, että rajat ylittäviin terveyteen kohdistuviin riskeihin tosiaan puututaan Euroopan tasolla. Rajat ylittävät terveyteen kohdistuvat riskit ovat sitä paitsi lisääntyneet valtavasti kaupan sekä vapaa-ajan matkojen ja työmatkojen myötä.
Ruoka ja ruokamyrkytykset eivät tule pelkästään kotimaasta vaan myös ulkomailta. Siksi BSE, salmonella, antibiootit ja hormonit uhkaavat tunkeutua ruokaamme ja sitä kautta kehoomme. Siksi terveyden suojelu on kiistämättä myös osa kuluttajapolitiikkaa. Kuluttajansuoja on kansanterveyden lailla yksi perustamissopimuksen otsikoista.
Maastrichtin sopimus on luonut pohjan Euroopan osuudelle kuluttajansuojassa ja terveyden suojelussa. Amsterdamin sopimus on laajentanut ja mukauttanut tätä perustaa. Siksi meidän on ennen kaikkea tultava toimeen sillä, mitä meille on annettu.

Deprez
 Tehokasta terveyspolitiikkaa ei voida järkevällä tavalla tarkastella, ilman että luodaan katsaus myös muihin Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden harjoittamiin politiikkoihin. On siis aivan oikein, että Amsterdamin sopimuksessa määrätään, että kaikkien terveyteen mahdollisesti vaikuttavien yhteisön politiikkojen ja toimintojen määrittelyssä ja toteuttamisessa varmistetaan ihmisten terveyden korkeatasoinen suojelu ja että määritellään erikseen jäsenvaltioiden osuus terveyspalvelujen tarjoamisessa.
Terveys on siinä määrin merkittävä aihe, että voisi jopa tuntua tarkoituksenmukaiselta perustaa pääosasto, jonka tehtävänä olisi hoitaa kansanterveyspolitiikan eri näkökohtia, myös voimavaroihin ja terveyden alan erityisasiantuntijoihin liittyviä kysymyksiä.
Myös terveyden alalla on täydellisesti sovellettava toissijaisuusperiaatetta. Ei siis tule kysymykseen, että unioni tulisi jäsenvaltioiden tilalle terveyteen liittyvissä asioissa. Unionin asemaa on tuettava ja unionin toiminnan on täydennettävä jäsenvaltioiden toimintaa.
Näin ollen yhdyn täysin siihen käsitykseen, että sen lisäksi, että on lisättävä yhteenkuuluvuutta sosioekonomisten politiikkojen ja ohjelmien kanssa, yhteisön toimet terveyden alalla on valjastettava ensisijaisesti edistämään todellista tasa-arvoa henkilöiden välille vapaata liikkuvuutta silmällä pitäen.
Tuon tavoitteen toteuttamisen on välttämättä tapahduttava siten, että taistellaan eriarvoisuutta vastaan, taistellaan sen puolesta, että kaikilla olisi tasavertaiset mahdollisuudet käyttää terveyspalveluja, laajennetaan terveyden alan ammattilaisille avautuvia mahdollisuuksia parantaa omaa tietämystään ja hoitokäytäntöään, jopa siten, että perustetaan terveyden painopistealueita. Tavoitteeseen voidaan päästä myös siten, että ihmisille tiedotetaan paremmin heidän elämäntapoihinsa ja ruokatottumuksiinsa liittyvistä riskeistä, sekä siten, että ehkäistään ennalta aktiivisesti sairauksien syitä.

Lindholm
Perustamissopimuksen 152 artiklan mukaan yhteisön politiikan on oltava kansanterveyden kannalta " kansallista politiikkaa täydentävä" . On olemassa ilmeinen vaara siitä, että kunnianhimo kasvaa sellaisiin mittoihin, että yhteisö katsoo tarpeelliseksi ottaa harteilleen jäsenvaltioiden vastuun, sen sijaan että se täydentäisi sitä. Tämä tulee ilmi esimerkiksi siitä ehdotuksesta, että nimitetään yksi komissaari vastaamaan erityisesti terveyden pääosastosta ja että siihen pitää sisällyttää kaikki kansanterveyspolitiikan ulottuvuudet.
On oltava täysin selvää, että kulloisenkin jäsenvaltion pitää kantaa täysi vastuu kansalaisten terveydestä, niin poliittisesti kuin taloudellisestikin. Euroopan unioni voi olla ja sen pitääkin olla täydentävä, eikä se saa, eikä sen pidäkään ottaa kyseistä vastuuta itselleen.

Lindqvist
 Sosiaalipolitiikan on pääasiassa oltava kansallinen asia. Terveys hipoo kuitenkin usein sekä sosiaaliasioita että ympäristöasioita. Silloin on vaikea erottaa toisistaan se, mitä asioita olisi tarkasteltava kansallisina kysymyksinä ja se, mistä asioista olisi päätettävä Euroopan tasolla.
Tuen periaatteessa mietintöä, kun kyse on kansanterveyden vahvistamisesta kaikin keinoin. Tarvitaan entistä vahvempaa jäsenvaltioiden välistä ja maailmanlaajuista yhteistyötä, jotta miesten, naisten ja lasten terveyttä koskevia ehtoja parannetaan. Tähän asiaan liittyvän lainsäädännön ja sen toteuttamisen on kuitenkin ensi sijassa tapahduttava kansallisella tasolla. Vaikeat kysymykset voidaan ratkaista vähimmäissääntöjen avulla, jolloin jokaisella valtiolla on oikeus tiukempiin sääntöihin.
Istunto keskeytettiin klo 12.50 ja sitä jatkettiin klo 15.00.

Eurooppalainen Välimeren-politiikka
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
Colajannin laatima ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (Á4-0042/99) komission tiedonannosta: Euroopan unionin rooli rauhankehityksessä ja sen tuleva apu Lähi-itään (KOM(97)0715 - C4-0114/98), -Sakellarioun laatima ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (Á4-0095/99) Euroopan unionin Välimeren-politiikasta.
Colajanni
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, minun ei tarvitse kertoa parlamentille, joka on aina seurannut Lähi-idän tilannetta tarkkaavaisesti, vakaasti ja myötätuntoisesti, että tämänhetkinen tilanne on kriittinen, ei ainoastaan pitkittyneen, jo kahdeksantoista kuukauden ajan jatkuneen rauhanprosessin pysähtymisen ja vaivalloisesti aikaansaatujen Wye-joen sopimusten soveltamatta jäämisen vuoksi, vaan myös siksi, että uusia siirtokuntia rakennetaan edelleen, toimet ovat puutteellisia sen käytävän osalta, jonka on määrä yhdistää Länsiranta ja Gaza, unohtamatta lentokentän, sataman tai vankien tapauksia: riidan aiheita on hyvin paljon. Tahtoisin ennen kaikkea palauttaa mieliin Israelin vaalit, joiden tuloksen merkitys on keskeinen. Meidän tehtävämme ei ole antaa tuolle valtiolle ohjeita siitä, millaisen hallituksen se muodostaa; luonnollisesti toivomme, että vaaleissa voittaisivat rauhantahtoiset voimat tai voimat, jotka kykenevät yhdessä muodostamaan suuren koalition, jonka toimintaa eivät sanelisi sellaiset suurinta mahdollista integraatiota kannattavat tahot.
Alueen yleinen tilanne on huolestuttava: Libanonissa ja Syyriassa ei ole ratkaistu mitään, eikä edes sopimuksen ja Barcelonan prosessin toteuttaminen edisty, koska on mahdotonta ajatellakaan valtavia investointeja, kun yksityisille ei voida tarjota turvaa. Palestiinalaisten tilanne on kestämätön. Näinä vuosina Euroopan unionin toimet ovat osoittautuneet keskeisiksi Palestiinan itsehallinnon syntymisen kannalta. Ilman Euroopan unionia Palestiinan itsehallintoa ei olisi koskaan saatu aikaan. Sen merkitys Palestiinan itsehallinnon säilymiselle ja myös palestiinalaisten elämälle on ollut keskeinen, ennen kaikkea Gazassa, tuossa eräänlaisessa keskitysleirissä, jossa pienellä maatilkulla elää miljoona ihmistä. Tämä apu on säilytettävä, vaikka toimet olisikin toteutettu erittäin vaikeissa oloissa, jotka eivät muistuta mitään normaalia taloudellista tilaa. Onko oikein vaatia komissiolta avoimuutta, väärinkäytösten ja petosten vastaista taistelua? Tässä asiassa on tehty paljon, mutta ei ole kohtuullista jättää huomiotta sitä, että kaikkia tällaisella alueella tehtyjä toimia ovat säädelleet turvatoimet ja seikat, jotka eivät noudata mitään rationaalista ajattelua tai taloudellista laskelmaa. Mikäli tätä ei ymmärretä, ei voida ymmärtää sitä, mitä olemme tehneet tuolla alueella.
Palaan seuraavaksi kestämättömyyteen. Meidän on tiedostettava se, että olemme vaatineet palestiinalaisilta paljon ja olemme saavuttaneet paljon: vaadimme ja saimme vapaat ja demokraattiset vaalit, jotka ovat esimerkkinä monille alueen vapaille maille; vaadimme luopumista Palestiinan perustamiskirjaan sisältyneestä Israelin tuhoamisesta; olemme vaatineet terrorismin vastaisen taistelun tehostamista; olemme vaatineet ja aikaansaaneet Hamasin mahdin pienentämistä ja jatkamme, oikeutetusti, suuremman demokraattisuuden ja laillisuuden vaatimista Palestiinan itsehallintoalueilla. Nyt meidän on kuitenkin pyydettävä palestiinalaisilta vielä jotain, ja tämä on päätöslauselmani keskeinen seikka. Toukokuun 4. päivä on päivämäärä, joka saattaa osoittautua dramaattiseksi. Meidän on pyydettävä palestiinalaisilta vielä yhtä, viimeistä, uhrausta, kellon siirtämistä taaksepäin ja yksipuolisen itsenäisyysjulistuksen päivämäärän siirtämistä. Tätä varten meidän on kuitenkin tarjottava heille hyvä perustelu ja uskon, että vaaditaan lujaa poliittista sitoutumista takaajilta: Yhdysvalloilta, Euroopan unionilta, Venäjältä, tarkoitan Oslon neuvottelujen tärkeimpiä tahoja. Meidän on annettava heille poliittinen julistus, johon sitoudumme ja jossa vahvistetaan uudelleen Oslon sopimusten tavoitteet ja ennen kaikkea vakuutetaan, että Palestiinan kansan täysi itsemääräämisoikeus jää ennalleen myös Oslossa viisi vuotta sitten päätetyn päivämäärän, toukokuun 4. 1999 jälkeen.
Uskon palestiinalaisten ymmärtävän, että tämä kehitys on vaikeaa ja uskon heidän odottavan elettä suurilta neuvottelukumppaneiltaan ja kansainvälisiltä takaajilta. Lisäksi uskon heidän ymmärtävän, että yksipuolinen itsenäisyysjulistus 4. toukokuuta saattaa aiheuttaa reaktion, josta Israel on vieläpä ilmoittanut, ja tällainen reaktio olisi rauhanprosessin kannalta tuhoisa. Uskon heidän ymmärtävän, että tällainen julistus saattaisi Israelissa johtaa rauhaa vastustavien voimien vaalivoittoon, ja olevan siksi valmiita taipumaan päivämäärän siirtämiseen. Euroopan unionin, Yhdysvaltojen ja Venäjän aloite on kuitenkin välttämätön ja kaikkein hyödyllisin asia mitä voimme tehdä Lähi-idän rauhanprosessin hyväksi.

Sakellariou
 Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheejohtaja, arvoisa komission varapuheenjohtaja, Euro-Välimeri-kumppanuus, joka aloitettiin niin toiveikkaasti Barcelonan konferenssilla marraskuussa 1995, ei ole päässyt vielä nytkään, kolmen ja puolen vuoden epävirallisen olemassaolonsa jälkeen oikein kunnolla vauhtiin. Olen esitellyt täällä parlamentissa aiemmin jo kaksi Euro-Välimeri-kumppanuutta koskevaa mietintöä, joiden johdosta Euroopan parlamentti antoi aikoinaan, 11. lokakuuta 1995, vähän ennen Barcelonan konferenssia, ja 13. maaliskuuta 1997, vähän ennen Maltan konferenssia, asiaa koskevat päätöslauselmansa. Olen iloinen siitä, että Euroopan parlamentti asettui kummassakin tapauksessa kannattamaan ylivoimaisella enemmistöllä ehdotettuja sisällöllisiä kantoja, ja toivon, että olemme löytäneet asiassa tälläkin kertaa kannan, joka voidaan hyväksyä vastaavansuuruisella enemmistöllä.
Tällä kertaa kyseessä on neuvoston suositus, joka on pidetty tarkoituksellisesti hyvin suppeana, jotta kahden edellisen päätöslauselman jo tiedossa olevia ja hyväksyttyjä ehdotuksia ei enää toistettaisi. Haluaisin kiinnittää siinä huomionne neljään kohtaan, arvoisa puhemies, ja pyytää niihin teidän kommenttejanne.
Ensinnäkin: herra Netanjahun hallituksen aiheuttama pysähdystila Lähi-idän rauhanprosessissa on vaikuttanut erittäin kielteisesti myös Barcelonan prosessiin. Kollegani Colajanni puhui juuri äsken Lähi-idän rauhanprosessista, joten minun ei enää tarvitse selvitellä sitä tässä enempää. Kuitenkin jos haluamme saada viedyksi Euro-Välimeri-kumppanuutta eteenpäin, meidän täytyy omaksua myös Lähi-idän rauhanprosessiin nähden paljon aktiivisempi rooli. En tarkoita tällä asian taloudellista puolta, sillä maksamisessahan me olemme maailmanmestareita. Tarkoitan neuvottelujen poliittista puolta, missä lähettiläämme, herra Miguel Angel Moratinosin, on saatava lopultakin oma paikkansa ja puheoikeus neuvottelupöydässä, jossa käydään rauhaa koskevia keskusteluja.
Toiseksi: meidän täytyy sisällyttää tähän kumppanuuteen koko Välimeri eikä jättää sen rannoille minkäänlaisia aukkokohtia. Tällä tarkoitan sitä, yhteisymmärryksessä parlamentaarisessa Välimeri-foorumissa toimivien kollegojeni kanssa, että myös Libya on kutsuttava osallistumaan siihen. Viimeaikaiset kehitysvaiheet, jotka ovat yhteydessä Lockerbie-tapauksen ratkaisemiseen, ovat nähdäkseni luoneet tälle suotuisat edellytykset, niin että myös tämä valtio voidaan kutsua seuraavaan konferenssiin.
Myös ne Balkanin valtiot, jotka eivät ole voineet olla mukana alusta lähtien, olisi kutsuttava nyt tällä ensimmäisellä kerralla mukaan vähintäänkin tarkkailijoina. Osanottajapiirin laajentaminen voisi antaa konferenssille arvokkaita uusia virikkeitä.
Kolmanneksi: uusia virikkeitä ei tarvita vain osanottajien vaan myös sisältöjen osalta. Erityisesti turvallisuuspolitiikassa voisimme ottaa Stuttgartissa esille sekä jo aiemmin tehtyjä ehdotuksia, kuten esimerkiksi luottamusta lisäävät toimet ja vakaussopimuksen, että uusia ehdotuksia, esimerkiksi asevarustelun rajoittamisen ja aseidenriisuntasopimukset. Myös sisäpolitiikan alueella voisimme saada Barcelonan prosessia elvytetyksi ottamalla esiin siirtolaisuuteen liittyviä kysymyksiä.
Päätän puheenvuoroni viimeiseen kohtaan, joka koskee näiden valtioiden velkaantumista. Olimme varautuneet käyttämään tähän Välimeren-politiikkaan todella huomattavan summan rahaa, mutta mitkään investoinnit eivätkä mitkään ponnistelut tällä alueella johda tuloksiin, ellemme onnistu sitä ennen vähentämään järkevällä tavalla näiden valtioiden velkaantumista. Ajattelen tässä liittokansleri Schröderin G-8-maiden kokouksessa tekemää ehdotusta; hän esitti siellä tässä samassa hengessä ehdotuksen, jonka mukaan kaikki se raha, joka maksetaan takaisin velkojen vähentämiseksi, käytettäisiin ja sijoitettaisiin samanaikaisesti näiden valtioiden kehittämiseen.
Jos yritämme edetä tähän suuntaan, omaksua uusia virikkeitä ja saada prosessin uudelleen elvytetyksi, Stuttgartin kokouksesta voi tulla todellinen menestys.

Tomlinson
Arvoisa puhemies, Lähi-idän politiikka on pitkään ollut ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan päähuolenaiheena, ja haluan onnitella herra Colajannia hänen erinomaisesta mietinnöstään.
Ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunta ei ole kuitenkaan läheskään ainoa huolestunut taho parlamentissa, budjettivaliokunnalla on ollut viime vuonna valtavasti töitä Lähi-idän rauhanprosessin rahoituksen järjestelyissä, ja lopulta, kun komissaari Marin puuttui itse tapahtumiin, näimme komissaarin ja budjettivaliokunnan loistavan yhteistyön tulokset.
Talousarvion valvontavaliokunta on vastaavasti ollut pitkään erittäin kiinnostunut asiasta, ja sen huoli johtuu siitä, että suunnilleen 54 senttiä jokaisesta dollarista Lähi-idän rauhanprosessissa tulee Euroopan unionin talousarviosta. Talousarvion valvontavaliokunnan vastuulla on erittäin vaikeasta poliittisesta tilanteesta huolimatta varmistaa se, että eurooppalaiset veronmaksajat saavat rahoilleen vastinetta, sekä se, että veronmaksajien tarjoamien resurssien poliittinen vaikutus rauhanprosessiin on mahdollisimman suuri. Talousarvion valvontavaliokunnan lausunnossa tuodaan sen vuoksi väistämättä esiin pikemminkin arvostelevia kuin mairittelevia kohtia.
Haluaisin sanoa nyt, että olemme olleet tavattoman mielissämme yhteistyöstä komissaari Marínin kanssa, joka on vastannut hyvin yksityiskohtaisiin kysymyksiin ja niitä seuranneisiin hyvin yksityiskohtaisiin lisäkysymyksiin, jotka koskivat ongelmia, joita syntyy Lähi-idässä pantaessa prosessia täytäntöön, ja että olemme erittäin kiitollisia yhteistyöstä, jota komissio tarjoaa pienessä tehtävässä talousarvion valvontavaliokunnalle, joka vierailee Lähi-idässä erityisesti nähdäkseen, minkälaista vastinetta saamme rahoillemme miehitetyillä alueilla. Teemme ilmeisesti siihen aikaan lopullisen päätöksen rahoille saatavaa vastinetta koskevissa kysymyksissä, ja se tehdään samaan aikaan vastuuvapauden käsittelyn kanssa.
Sillä välin me onnittelemme herra Colajannia hänen mietinnöstään, esitämme tiukkoja kysymyksiä menojen luonteesta ja onnittelemme komissaari Marínia henkilökohtaisesti työstä, johon hän on ryhtynyt talousarvion valvontavaliokunnan ja valtuuskunnan kanssa pyrkiäkseen varmistamaan, että selostamme vastuuvapausasiat parlamentille asianmukaisesti.

Samland
 Arvoisa puhemies, kollega Tomlinson viittasikin jo kohtiin, joista olemme keskustelleet viime viikkoina hyvin tiiviisti varsinkin hänen esittelijän tehtävänsä vuoksi Palestiinan kysymyksen sekä niiden uudelleenjärjestelyjen yhteydessä, jotka onnistuimme nivomaan kiitettävällä tavalla neuvoston ja komission kanssa yhdeksi paketiksi. Niitä kohtia lukuun ottamatta, joihin olemme pyytäneet komissiota tekemään vielä kerran jälkikäteen parannuksia, olemme tyytyväisiä tähän komission laatimaan ehdotukseen, sillä sen avulla on saatu poistetuksi ne ongelmakohdat, joita olemme keskusteluissamme käsitelleet.
Haluan kuitenkin käyttää tilaisuutta hyväkseni viitatakseni vielä kerran kahteen kohtaan. Ensimmäinen on tämä: olemme tässä tekemisissä sellaisen ohjelman kanssa, joka on toteutettava sellaisten kumppaneiden kanssa, joiden osalta menojen kehitystä pystytään arvioimaan vuoden alussa vain hyvin heikosti tai tämä arviointi on hyvin hankalaa. Olemme tekemisissä ohjelman kanssa, jonka osalta ulos menevien varojen määrä voidaan, aivan kuten yhteisön normaaleissa ohjelmissa, laskea täsmällisesti. Tämä johtaa siihen, että jos katsotte, millainen maksatusruuhka meillä tällä hetkellä vallitsee, viivettä tulee tietysti ilmenemään myös tässä ohjelmassa, toisin sanoen varoja, jotka on varattu talousarvioon mutta joita ei ole maksettu ja joita me nyt raahaamme mukanamme niin sanotusti vanhana painolastina.
Me kuitenkin tarvitsemme tähän - ja tiedän, kuinka vaikeaa se on, sillä olemme yhteistyössä komission kanssa yrittäneet saada parannetuksi myös tätä menettelyä - varmempaa menettelyä myös kunkin varainhoitovuoden odotettavissa olevien menojen käytöstä. Pyytäisinkin teiltä, hyvä komissio, vielä kerran hartaasti, että te pyrkisitte saamaan suunnittelun ja toteutuksen vuoden mittaan meidän kannaltamme varmemmalle pohjalle. Jos katsotaan, milloin varoja on käytetty, havaitaan, että huomattava osa varoista on käytetty vasta vuoden viimeisinä viikkoina. Meillä on kuitenkin Notenboom-menettelyn nojalla mahdollisuus kohdentaa viimeistään lokakuussa uudelleen ne varat, jotka eivät tule käytetyksi kuluvan vuoden aikana. Tämän vuoksi tarvitsemme teiltä tulevaisuudessa enemmän varmuutta, toisin sanoen heti kesätauon jälkeen yleiskatsauksen siitä, paljonko varoja ennakoidaan vielä tosiasiallisesti maksettavan, sillä te tiedätte yhtä hyvin kuin minäkin, että jouduimme hyväksymään jälleen viime vuonna varoja menetetyiksi, koska niitä ei pystytty enää muutama viikko ennen joulua ohjaamaan kohteeseensa.
Tiedän, että tämä on suuri ongelma nimenomaan sellaisten kumppanien kanssa, joihin nähden on meneteltävä toisin kuin yhteisön piirissä toimittaessa, mutta emme voi välttää tämän kysymyksen käsittelyä, ellemme halua hankkia itsellemme kokonaista menojen vuorta, jota sitten lykkäämme edellämme hamaan tulevaisuuteen. Sen vuoksi pitäisin hyvin tähdellisenä - ja siihen tähtää myös talousarviovaliokunnan esittämä asiaa koskeva tarkistus -, että tämä seikka otettaisiin mietinnön osana tulevaisuudessa huomioon. Olemme tuoneet asian esiin myös mietintöön antamassamme lausunnossa.

Verheugen
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, puheenjohtajamaa pitää myönteisenä sitä, että Euroopan parlamentti käsittelee tänään perusteellisesti Lähi-itää ja Euroopan unionin roolia Lähi-idän rauhanprosessissa. Kuten tiedätte, Euroopan unioni tukee ponnekkaasti ja järkähtämättä tätä Oslon ja Madridin sopimusten mukaista rauhanprosessia.
Euroopan unioni nimitti vuonna 1996 espanjalaisen lähettilään, herra Moratinosin, Lähi-idän rauhanprosessista vastaavaksi EU: n erityislähettilääksi. Herra Moratinos on toiminut siitä lähtien tiiviisti ja erittäin aloitteellisesti rauhanneuvottelujen saattamiseksi onnistuneeseen päätökseen. Kaikki puheenjohtajavaltiot ovat omistaneet tälle alueelle erityistä huomiota.
Saksan ulkoministeri Fischer vieraili 10. 14. helmikuuta kaikissa alueen valtioissa sekä palestiinalaisten itsehallintoalueella, jotta vuoropuhelua asianosaisten tahojen kanssa käymällä pystyttäisiin saavuttamaan edistystä Wyessä allekirjoitetun puitesopimuksen toimeenpanossa. Mainitsen tämän tässä siksi, että Euroopan parlamentin päätöslauselman perusteella voisi saada sellaisen vaikutelman, että EU ei olisi asianmukaisesti edustettuna tässä rauhanprosessissa. Haluaisin huomauttaa, että Euroopan unioni on toistaiseksi päätynyt perustellusti sille kannalle, että se tukee Yhdysvaltoja sen monipuolisissa ja aktiivisissa ponnisteluissa Lähi-idän rauhanratkaisun hyväksi eikä pyri esiintymään ikään kuin sen kilpailijana.
Yhdysvallat on ollut jo pitkään alueen kummankin osapuolen hyväksymä neuvottelukumppani, ja me tunnustamme Yhdysvaltain roolin ja merkityksen tälle alueelle ja kunnioitamme niitä. Meidän on syytä palauttaa elävästi mieleemme se, että kyseessä on hyvin vaikea prosessi, jossa on kyllä jo edistytty mutta koettu myös monia takaiskuja. Palestiinalaisten itsemääräämisoikeuden vastapuolena on israelilaisten oikeus saada elää turvallisten ja tunnustettujen rajojen sisällä. Kun otetaan huomioon kiistan monipolvinen historia, on sitkeydellä ja kärsivällisyydellä erityisen tärkeä sija.
Tässä yhteydessä minun sallittaneen myös huomauttaa siitä, että Euroopan unioni on jo vaikuttanut oleellisella tavalla Lähi-idän rauhanprosessin etenemiseen. EU on tukenut palestiinalaisalueita vuodesta 1993 lähtien myöntämällä niille hyvin laajamittaista taloudellista tukea. Tällä tavoin se ei ole toimittanut alueelle vain huomattavaa taloudellista tukea, vaan sitä kautta se on tehnyt ylipäänsä vasta mahdolliseksi poliittisten sopimusten täytäntöönpanon.
EU: ssa ollaan tietoisia siitä, että tästä on syntynyt samalla myös monia ongelmia. Juuri sitä taustaa vasten, että ponnistelumme asian hyväksi ovat olleet poikkeuksellisen mittavia, näiden alueiden taloudellisen kehityksen taantuminen on tietenkin herättänyt pettymystä ja palauttanut meidät todellisuuteen. Se, että väestön elintaso on nykyään alhaisempi kuin vuonna 1993, on todella pelottavaa. Olen sitä mieltä, että tärkeä syy näihin ongelmiin on varmasti ollut rauhanprosessin pysähtyminen ja siitä nimenomaan taloudellisten sopimusten täytäntöönpanossa seuranneet puutteet. Silti myös israelilaiset ja palestiinalaiset ovat tästä itsekin vastuussa. Heidän täytyy huolehtia kunkin omalta osaltaan siitä, että kansainvälistä apua pystytään käyttämään hyväksi tähänastista tehokkaammin.
Haluaisin kuitenkin muistuttaa myös siitä, että meneillään on myös hyvin menestyksekkäitä EU-hankkeita, jotka ovat parantaneet merkittävästi alueen ihmisten elinoloja. Mainitsen esimerkkinä vaikkapa vain koulualan rakennusohjelmat sekä Beetlehemin, Nablusin ja Hebronin vesilaitokset sekä jätteidenkäsittelyn järjestämisen Gazassa. Ei varmasti ole yhtään lohdullisempaa kuvitella, miten kohtalokkaaseen suuntaan palestiinalaisalueiden talous olisi kehittynyt siinä tapauksessa, jos alueelle ei olisi virrannut niin runsaasti EU: n ja muiden avustajatahojen tukea. Yksi on varmaa: ilman tätä tukea palestiinalaishallinto ei olisi elinkykyinen, ja tämä puolestaan olisi vaarantanut koko rauhanprosessin.
Tätä näkökantaa me emme saisi unohtaa myöskään tulevaisuutta ajatellen, sillä palestiinalaisalueiden taloudellisen kehityksen aiheuttama pettymys ei saa periaatteessa asettaa vaakalaudalle EU: n taloudellista panostusta siihen. Taloudellinen apu on poliittista avustamista. Ilman meidän tukeamme rauhanprosessilla ja sitä kautta näiden alueiden ihmisillä ei olisi minkäänlaisia mahdollisuuksia. Pidän niin ollen myönteisinä niitä mittavia avustusmääriä, jotka EU on myöntänyt vuosiksi 1999-2003 Washingtonissa pidetyissä avunantajien konferensseissa ja nyt viimeksi Frankfurtissa Saksan toimiessa EU: n puheenjohtajana.
Tämän yhteydessä, Frankfurtissa 4. 5. helmikuuta, käsiteltiin EU-varojen tehokkaampaan käyttöön liittyviä näkökohtia. Tällöin käsiteltiin yhtä hyvin Israelin puolella ilmeneviä byrokraattisia esteitä kuin myös niitä palestiinalaishallinnossa ilmeneviä vaikeuksia, jotka te olette aivan aiheellisesti ottaneet esille laatimassanne parlamentin mietinnössä. Ottamalla hoitaakseen konferenssin yhteispuheenjohtajuuden EU toi samalla ulospäin näkyvästi esiin sitoutumisensa asiaan.
Tuella, jota EU antaa Lähi-idän rauhanprosessille, on kuitenkin vielä yksi muukin ulottuvuus, nimittäin Euro-Välimeri-kumppanuus. Barcelonan-prosessin osana ensi kuussa Stuttgartissa järjestettävällä kolmannella seurantakonferenssilla, johon osallistuvat EU: n ulkoministerit ja heidän 12 Välimeren alueen kumppaniaan, EU antaa vielä erityisen lisäpanoksensa nimenomaan myös Lähi-idän alueelliselle yhdentymiselle ja talouskehitykselle. Voimme luvata, että tätä kautta pystytään antamaan lisää sivustatukea rauhanprosessille ja saadaan avatuksi yhä uusia yhteisymmärrykseen ja vuoropuheluun johtavia kanavia.
Saanen puuttua vielä kahteen kohtaan, jotka mainitaan Euroopan parlamentin päätöslauselmassa. Ensinnäkin viittaus Jordanian tuen välttämättömyyteen: puheenjohtajavaltio on tästä asiasta mitä suurimmassa määrin samaa mieltä. Jordanian taloudellinen ja poliittinen vakaus on Lähi-idän rauhan turvaamisen kannalta ratkaiseva tekijä.
Saksan ulkoministeri Fischer keskusteli Lähi-idän-matkallaan myös maan uuden kuninkaan Abdullahin kanssa. Hän toi tässä yhteydessä esille sen, että EU on kiinnostunut siitä, että Jordania jatkaa tähänastista politiikkaansa. Kuningas Abdullah vakuutti näin tapahtuvan. Me eurooppalaiset olemme kovasti kiinnostuneita turvallisuuden ja vakauden säilymisestä tässä tärkeässä valtiossa ja meidän pitäisikin sen vuoksi mahdollisuuksiemme mukaan jatkaa EU: n tuen antamista Jordanialle. Yleisten asioiden neuvosto pyysi 22. helmikuuta komissiota tutkimaan, millä tavoin EU voi antaa jatkossa tukeaan, kun kansalliset maksuosuudet otetaan huomioon.
Toinen aihe koskee Lähi-idän vesipulaa. Me kaikki tiedämme, että tämä on yksi alueen vaikeimmista ongelmista ja että kaikkien siitä kärsivien valtioiden on ennemmin tai myöhemmin pakko ryhtyä sen vuoksi yhteistyöhön. Lähettiläs Moratinos on jo käynyt tästä kysymyksestä erinäisiä keskusteluja Israelin, Jordanian sekä palestiinalaisviranomaisten kanssa. Hän on lisäksi perustanut vesikysymystä käsittelevän eritysryhmän. Saksan ulkoministeri Fischer korosti Lähi-idän matkallaan myös Euroopan kiinnostusta vesikysymyksen ratkaisemiseen. Useat jäsenvaltiot toimivat tämän asian hyväksi.
Voin vakuuttaa teille, että Euroopan unioni aikoo omaksua jatkossakin sille asianmukaisesti kuuluvan roolin Lähi-idän rauhanprosessissa. Aiomme jatkaa tätä politiikkaa sitoutuneesti ja kärsivällisesti, siihen voimakkaasti panostaen ja hyvää poliittista silmää osoittaen sekä yhteisymmärryksessä Yhdysvaltojen kanssa. Olen varma siitä, että osapuolet onnistuvat pääsemään jo piankin sopimukseen kaikkien Lähi-idän osapuolten kaipaamasta rauhasta.

Marín
 Arvoisa puhemies, tänään keskustellaan kahdesta tekstistä, joilla Palestiinan tapauksessa ja myöskin Libyan tapauksessa tulee olemaan suuri merkitys Euroopan unionin Välimeren-politiikan tulevalle kehitykselle. Lausun kiitokseni herra Sakellarioulle ja herra Colajannille heidän mietinnöistään varsinkin, kun otetaan huomioon se, että kyseiset jäsenet työskentelevät erityisen tiiviisti juuri näiden asioiden parissa.
Esitän hyvin lyhyen poliittisen analyysin, koska se, mitä neuvoston puheenjohtaja sanoi, vastaa täysin komission näkemystä. Näin ollen sallikaa minun lyhentää poliittista analyysiani, koska minulla on hyvin vähän lisättävää siihen, mitä arvoisa puheenjohtaja sanoi.
Sen osalta, mitä herra Colajanni sanoi, olen samaa mieltä hänen toteamuksestaan, että Stuttgartin kokous on hyvin tärkeä. Kyseessä on todellakin kokous, joka osuu poliittisesti arkaluonteiseen ajankohtaan. On totta, kuten herra Verheugen sanoi, että komissio ja erityislähettiläs herra Moratinos olivat puheenjohtajamaan mukana. Meillä oli tilaisuus kokea, millainen oli tunnelma sen osalta, saadaanko vaikeassa poliittisessa tilanteessa aikaan sopiva ratkaisu. Yhtäältä 4. toukokuuta solmittavat Oslon sopimukset; toisaalta Israelin vaalit, joilla tulee ilman muuta olemaan keskeinen asema rauhankehityksessä ja Wye-joen sopimusten kehittymisessä.
On kaksi myönteistä seikkaa, jotka haluan lisäksi mainita. Viime kuukausina puheenjohtajamaa Saksan kanssa on tehty hyvin tiiviisti yhteistyötä - ja haluan kiittää siitä julkisesti -, jotta voitaisiin saattaa päätökseen kumppanuussopimus Egyptin kanssa. Luulen, että kykenemme periaatteessa saattamaan päätökseen nämä vaikeat neuvottelut ennen Stuttgartin kokousta, jolloin Egyptin kaltainen merkittävä maa voisi lopultakin saada oman sopimuksensa.
Pari nuhteen sanaa parlamentin suosituksen mukaisesti. On totta, että sopimusten ratifiointi etenee kansallisella tasolla hyvin hitaasti. Puhun myöhemmin siitä, mitä herra Samland on esittänyt ohjelmointia varten ja myös sekasopimusten ohjelmointia varten. Koska tämä on viimeinen etappinne Euroopan parlamentissa, herra Samland, ja varmastikin myös minun viimeinen etappini, koska jotkut yrittävät saada minua lähtemään ennen aikojani, haluan sanoa teille, että korjaisitte sekasopimusjärjestelmää. Nimittäin joko sekasopimusjärjestelmä, herra Colajanni, korjataan seuraavassa hallitusten välisessä konferenssissa tai sitten kansallinen ratifiointi kestää edelleen keskimäärin 2, 5-3 vuotta. Tämä ei ole komission syytä. Ongelmana on se, että meillä on ohjelmointijaksojärjestelmä, jota on muutettava. Ja meidän on jossakin rauhallisessa ja leppoisassa keskustelussa Euroopan parlamentin ja neuvoston kanssa annettava vastauksia tulevaisuutta varten. Olen teidän kanssanne samaa mieltä siitä, että joitakin asioita on muutettava nopeasti, ja yksi niistä, herra Colajanni, on sekasopimusten ratifiointijärjestelmä. Olen kuitenkin kääntynyt kirjeitse joidenkin jäsenvaltioiden puoleen, jotta asiaa nopeutettaisiin.
Otatte esille erään keskeisen seikan: miten ratkaista rauhankehityksen ja Barcelonan konferenssin vesittymisen ongelma. Olemme puhuneet siitä monta kertaa. Luulen, että ratkaisuna - ja työskentelemme asian parissa puheenjohtajamaan kanssa ja olemme pitäneet paljon yhteyttä teknisellä tasolla - on järjestää Palermon kokouksen kaltainen kokous. Maltan konferenssi ei voinut onnistua, koska israelilaisten ja palestiinalaisten vastakkainasettelu oli tuolloin pahimmillaan, ja luulen, että Palermossa ponnisteltiin huomattavasti ja elvytettiin se ajatus, että Barcelonan komitean poliittinen foorumi on säilytettävä hinnalla millä hyvänsä, koska se on ainoa poliittinen viitekehys, joka meillä on Euro-Välimeri-alueella, kun tiedetään, että monenvälinen prosessi ja alueellinen prosessi eivät nykyisin toimi. Olen päättäväinen ja uskon, että Stuttgartissa voidaan tehdä hyvää työtä.
Lähi-idän rauhankehityksen osalta olemme täysin samaa mieltä siitä, mitä puheenjohtaja sanoi, ja herra Colajannin ajattelutapa on oikea. On työskenneltävä ja pyrittävä tekemään kaikki mahdollinen, jotta onnistuttaisiin saamaan aikaan hyvä ratkaisu 4. toukokuuta ja jotta Israelin tuleva hallitus sitoutuisi siihen, että rauhanprosessia on kehitettävä pikaisesti. Tältä osin minulla on vain vähän lisättävää siihen, mitä herra Colajanni ja neuvoston puheenjohtaja herra Verheugen sanoivat.
Palestiinalaisille annettavan tuen osalta minun on ensiksi todettava siitä, mitä herra Samland sanoi - ja myös herra Tomlinson sanoi jo niin -, että Euroopan komissio on hyvin perusluonteisesti noudattanut Tomlinsonin mietintöä laatiakseen seuraavien vuosien ohjelmoinnin Washingtonissa ja Frankfurtissa pidettävissä rahoittajien konferensseissa. Ongelma piilee siinä - ja olen hyvin iloinen talousarvion valvontavaliokunnan huomattavien jäsenten seuraavasta vierailusta alueille -, että rahoitusohjelmointia on vaikea laatia, kun alueella on turvallisuusongelmia ja terrori-iskuja, israelilaisten ja palestiinalaisten välillä ei ole vuoropuhelua, alueita suljetaan, tavaroiden purkaminen maihin estetään; erilaisia vaikeuksia, jotka ovat täysin tiedossa ja jotka vaikeuttavat suuresti rahoitusohjelmointia.
Tämän vuoksi Tomlinsonin mietinnön erityisasetus, jonka parlamentti hyväksyi, tulee olemaan hyödyllinen. Näin ollen en voi taata budjettivaliokunnan puheenjohtajalle 100 %: n rahoitusohjelmointia. Se on mahdotonta. Minä en voi ennustaa, aiotaanko Wye-joen sopimusta kehittää vai ei. Mielestäni herra Samland ei voi vaatia sitä komissiolta eikä jäsenvaltioilta eikä itse parlamentilta. Jos Wye-joen sopimusta kehitetään normaalisti, neuvostolle ja parlamentille voidaan esitellä rahoitusohjelmointi. Jos Wye-joen sopimus ei toimi, se tulee olemaan hyvin vaikeaa. Haluan todeta sen. Noudatamme silti Euroopan parlamentin käyttämää logiikkaa.
Herra Verheugen sanoi jotakin hyvin tärkeää. On totta, että helmikuussa Frankfurtin kokouksessa neuvoston puheenjohtaja ja komissio toivat esille ne kaksi kaikkein merkittävintä ongelmaa, joita meillä on viiden viime vuoden aikana ollut. Jotta palestiinalaisten taloudellinen kehitys saataisiin käyntiin, kahden ehdon on täytyttävä: palestiinalaisten talousarvion on oltava entistä avoimempi ja Israelin on luovuttava rajoittavista politiikoistaan. Jos palestiinalaisten talous pysyy suljettuna, on olemassa korruption vaara. Kun palestiinalaisten talous on avoin, vaikeuksia aiheuttavia tilanteita ei synny niin helposti. Sitä varten on kuitenkin välttämätöntä, että Israel, kuten komissio on monta kertaa todennut, hyväksyy palestiinalaishallinnon ja Euroopan unionin - jo allekirjoitetun - kahdenvälisen sopimuksen olemassaolon. Kyseessä on yhteistyömme keskeinen osatekijä, ja on välttämätöntä sanoa Israelin viranomaisille, että on virhe soveltaa näitä rajoittavia politiikkoja talouden alalla.
Turvallisuuden osalta Israelilla on täysi oikeus vaatia turvallisuutta ja entistä suurempaa yhteistyötä terrorismin vastaisissa toimissa, mutta samalla on selvää, kuten Colajannin mietinnössä ja komission tiedonannossa on sanottu, että myös palestiinalaisten taloudellinen kehitys on olennainen osa Israelin turvallisuutta ja että Israel on sitä turvallisempi mitä paremmin Palestiinan taloudellinen kehitys etenee. Muuten köyhyys lisääntyy, syrjäytyminen lisääntyy, palestiinalaisleirin vaikeudet lisääntyvät, mahdollisuudet ääriliikkeiden syntymiseen lisääntyvät.
Näin ollen aiomme laatia rahoitusohjelmoinnin seuraaviksi vuosiksi, ja tältä osin on eräs seikka - ja lopetan juuri -, jossa pyytäisin parlamentilta ymmärrystä. Komissio aikoo ehdottaa parlamentille ja neuvostolle, ettei Euroopan komissio enää huolehtisi palestiinalaishallinnon juoksevista kuluista. Tämä asia täytyy ymmärtää. Aiemmin, viiden viime vuoden aikana komission on neuvoston tekemiä poliittisia päätöksiä tiukasti noudattaen, poikkeussyistä, ja pitääkseen palestiinalaishallinnon hengissä, poliittisista syistä täytynyt rahoittaa sellaisia juoksevia kuluja, jotka eivät sisälly taloudellisen avun ohjelmaan. Kyseessä oli yksinomaan poliittinen päätös, ja tämä täytyy ottaa huomioon.
Haluamme siis, ettei komissio vastaisuudessa osallistuisi juokseviin kuluihin. Mitä kuitenkin tapahtuu, jos rajat suljetaan yhden tai kahden vuoden päästä? Annammeko me palestiinalaishallinnon kaatua? Emme. Komissio ehdottaa kuitenkin sitä, että joka tapauksessa Euroopan parlamentti ja neuvosto tekisivät yhteispäätöksen. Mielestämme se on järkevä ratkaisu. Tämän seikan osalta, herra Tomlinson, kun annatte vastuuvapauden myöntämistä koskevan mietinnön, pyydän, ettette unohtaisi sitä, että komissio on poliittisista syistä maksanut sellaisia juoksevia kuluja, jotka eivät periaatteessa sisältyneet taloudellisen avun ohjelmaan. Ei ole mitään salattavaa, ja sanon sen avoimesti. Emme vastaisuudessa halua toistaa tätä. Haluan kylläkin sanoa täysin selvästi, ettei komissiota eikä - sanon sen aivan suoraan - komissaari Marínia voida syyttää siitä, että he olisivat menetelleet väärin, koska olen ainoastaan soveltanut neuvoston ja parlamentin poliittisia päätöksiä.
Jordania. Kyseessä on tyypillinen poliittiseen sitoumukseen liittyvä ongelma. Vanhassa Meda-ohjelmassa, jota ollaan uudistamassa, toteutettiin erityinen rakennemuutosohjelma Jordanian hyväksi. Neuvosto on sanonut - ja se pitää paikkansa -, että komissiolta on pyydetty erityistä ohjelmaa Jordaniaa varten. Jälleen kerran, herra Tomlinson, herra Colajanni, on valittava yhtäältä politiikan ja toisaalta rahoituskurin välillä. Jos Jordanian tapauksessa on toimittava poliittisesti, toimikaamme poliittisesti.
Libya. Herra Sakellariou, Libya on sellainen poliittinen ongelma, joka on ratkaistava poliittisella tasolla poliittisen päätöksen kautta. Te tiedätte sen aivan hyvin, ja näin ollen on löydettävä Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin tarjoamaa ratkaisumallia edeltävä ratkaisu. Onko hyvä asia, että Libyaa koskeva kiista ratkaistaan? Totta kai se on hyvä asia. Olisiko myönteinen asia, että Libya otettaisiin mukaan Euro-Välimeri-konferenssiin? Se olisi hyvä asia. Me kaikki kuitenkin tiedämme, että on olemassa eräs ennakkoehto. Jos kykenemme ratkaisemaan tuon ennakkoehdon, olemme ratkaisseet erään poliittisen ongelman. On parempi, että Libyan suhteet Euroopan unionin kanssa normalisoituvat, kuin että niin ei kävisi. On kuitenkin olemassa eräs ennakkoehto, joka on ratkaistava.

Puhemies
Arvoisa komissaari, puhuitte varsin pitkään, mutta ymmärrän tarpeenne esittää joitakin politiikkaanne koskevia ajatuksia ja tämän suuren ongelman vaiheita viime vuosina, ja tästä syystä puhemiehistö osoitti ymmärtämystä, vaikka ymmärtämys kyllä venyi äärimmilleen.

Sakellariou
Arvoisa puhemies, puhun tosiaankin poikkeuksellisesti työjärjestyksestä. Työjärjestyksen 46 artiklan 3 kohta antaa nimittäin parlamentille oikeuden osoittaa neuvostolle suosituksia EU-sopimuksen J.7 artiklan yhteydessä. Tämä suositus, josta parlamentti aikoo huomenna päättää, oli suunnattu puheenjohtajavaltiolle. Puheenjohtajavaltio ei ole perehtynyt suosituksessa mainittuihin asioihin. Kiitän komission varapuheejohtajaa, herra Marínia, joka on perehtynyt siihen ja otti esille Libyaa koskevan asian. Suositus on kuitenkin suunnattu neuvostolle.
Haluaisinkin sen vuoksi tiedustella parlamentin puolesta, missä vaiheessa neuvosto arvelee voivansa antaa vastauksen meidän suositukseemme, siinäkin tapauksessa, että vastaus kenties kuuluu: " Ei kiitos" .

Puhemies
Herra Sakellariou, kuuntelin teitä hyvin tarkkaavaisesti. Mitä tulee esittämäänne menettelytapaa koskevaan asiaan, minun on sanottava, että herra Verheugen, neuvoston puheenjohtaja, oli ilmoittanut meille, että hänen ei ollut mahdollista viipyä pitempään, joten hän ei kuullut suositustanne emmekä saaneet hänen vastaustaan. Puhemiehistö kuitenkin pitää huolen siitä, että neuvostolta pyydetään selvitystä, jotta saisimme tämän vastauksen.

Swoboda
 Arvoisa puhemies, haluaisin ensinnäkin kiittää hyvin lämpimästi kollegoita Colajannia ja Sakellariouta heidän erittäin kantaaottavista mietinnöistään, jotka todella osoittavat, mihin suuntaan Euroopan pitäisi jatkossa edetä. Haluaisin kuitenkin kiittää myös kollegoita Tomlinsonia ja Samlandia, sillä olen ehdottomasti sitä mieltä, että ulkopolitiikan, talousarvion ja talousarvion valvonnan niveltymistä toisiinsa on tulevaisuudessa entisestään vahvistettava, jotta monia sellaisia asioita, joita viime aikoina on tapahtunut, voitaisiin mahdollisesti estää. Ulkopoliitikkona tiedän, miten tärkeitä rahoitusvarat ovat, jotta ulkopolitiikkaa voitaisiin harjoittaa, mutta parlamentin jäsenenä tiedän myös sen, että meidän täällä parlamentissa ja kansalaisten on voitava olla vakuuttuneita siitä, että näitä varoja käytetään tehokkaasti ja hyvin.
Vielä yksi lisähuomautus siihen, mitä komissaari Marín sanoi. Se oli todella mielenkiintoista kuultavaa. Arvoisa komissaari, sanoitte, että on valittava politiikan ja tiukan talouden välillä. Ehkä onnistumme löytämään yhdessä keinon siihen, miten voisimme yhdistää nämä asiat, miten toimia hyvin poliittisesti ja silti tehokkaasti myös ainakin taloudelliselta kannalta. Yhdessä asiassa olette oikeassa: todennäköisesti meiltä on parlamenttina puuttunut valmiutta pyrkiä rakentamaan omalta osaltaan siltaa politiikan ja tiukan talouden välille. Saatte taaksenne meidän täyden tukemme asiassa, jota tänään täällä ehdotitte, ainakin minun ryhmäni tuen. Aiomme tukea teitä tämän sillan rakentamisessa politiikan ja tiukan talouden välille.
Kaksi huomautusta siitä, mitä kollega Sakellariou ehdotti. Kannatan sitä, mitä hän sanoi Libyaa koskevasta asiasta. Vierailin itse Libyassa ja keskustelin siellä asioista vastuullisten tahojen kanssa. Uskon, että monet siellä ovat valmiita palaamaan ja haluavat palata takaisin kansainväliseen valtioiden yhteisön piiriin. Ne ehdot, jotka te mainitsitte, arvoisa komissaari, pysyvät luonnollisesti rajoituksetta voimassa. Colajannin mietintöön kenties vielä yksi huomautus juuri näin ennen matkaa, jonka muutamat kollegat ja minä teemme Syyriaan ja Libyaan. Mielestäni meidän on pantava kaikki toivomme siihen, että Israel saa kerätyksi rohkeutta vetäytyäkseen Libanonista. Se olisi meidän omien etujemme mukaista, mutta palvelisi myös rauhanprosessin etua, jotta myös Syyrian kanssa voitaisiin käynnistää rauhanprosessi Golanin osalta.
Viimeinen huomautus: kehottaisin komissiota ja neuvostoa huomioimaan päivämäärän 4. toukokuuta 1999, joka on palestiinalaisten historiassa tärkeä historiallinen päivämäärä, tavalla, joka ei johda uusien kiistojen syntymiseen vaan merkitsee uutta askelta rauhan suuntaan.

Izquierdo Rojo
Arvoisa puhemies, tekisin menettelyä koskevan esityksen. Neuvoston puheenjohtaja poistui paikalta, kun keskustelimme neuvostolle annettavasta suosituksesta, ja minun on sanottava, että se on hyvin epäkohteliasta parlamenttia kohtaan, koska kyse ei ole mistään ylivoimaisesta esteestä, vaan hän on salissa nro 100 eräässä epävirallisessa kokouksessa. Mielestäni se on hyvin epäkohteliasta täysistuntoa ja käsiteltävää asiaa kohtaan. Näin ollen kehotan parlamentin puhemiestä esittämään neuvoston puheenjohtajalle vastalauseemme tästä sopimattomasta käytöksestä parlamentin keskustelussa.

Puhemies
Rouva Izquierdo Rojo, kuten aiemmin kuulitte, neuvoston puheenjohtaja oli läsnä silloin, kun esittelijät puhuivat. Valitan, mutta en aio hyväksyä keskustelua tästä asiasta. Neuvoston puheenjohtaja oli täällä herra Marínin puheenvuoroa ennen ja sen jälkeen, mutta tämä jäi teiltä ehkä huomaamatta. Olen kanssanne samaa mieltä siitä, että olisi ollut vielä parempi, jos hän olisi voinut viipyä pitempään. Kirjaan kuitenkin muistiin huomautuksenne tämän osan.

Graziani
 Arvoisa puhemies, sallinette minun sanoa, että minustakin on outoa, että neuvoston puheenjohtaja vain kuuntelee komissiota ja esittelijöitä ja sen jälkeen suhtautuu keskusteluun täysin välinpitämättömästi. Tämä tunne meillä on usein silloin, kun puhutaan Välimeren ongelmista, joita Euroopan unionissa on - sen Libyasta Lähi-itään ja Balkanille aiheuttaman päänvaivan vuoksi - käsitelty melkeinpä tyhjentävästi ikään kuin se olisi kaiken kaikkiaan kiusallinen seikka. Kuitenkin tämä on sekä arkaluonteisin että kiinnostavin raja mikä meillä on. Siellä erilaiset kulttuurit ovat vuosisatoja olleet kosketuksissa toisiinsa, enemmänkin ottaen yhteen kuin kohdaten toisensa, mutta niiden välillä on ollut myös kaupankäyntiä ja ne ovat joutuneet keskinäiseen vuorovaikutussuhteeseen kulttuurin merkittävillä aloilla filosofiasta matematiikkaan vain muutamia mainitakseni. Jo aiemmin oli mahdotonta kuvata Välimeren maita ainoastaan maiksi, joiden rantoja huuhtoo sama meri, ja nyt se on yhä mahdottomampaa. Ongelmien ketjuuntuminen - ajatelkaa Lähi-idän tai Persianlahden ongelmien jatkuvuutta - aiheuttaa sen, ettei näitä rajoja voida kattavasti määrittää niin kuin tekivät roomalaiset, jotka kirjoittivat karttoihinsa Välimeren etelärannikolle: " Leijonia" .
Olisi siis ensimmäinen perustavaa laatua oleva virhe, jos Eurooppa kuvittelisi voivansa kutistaa tämän meren alueen valtioiksi, jotka ainakin jonkin verran muistuttavat toisiaan: alueen kulttuurien ja politiikkojen erilaisuutta ei voida keinotekoisesti vähentää. Euroopan on kehitettävä yhteistyötä kaikkien rannikon valtioiden takia, luonnollisesti Libya mukaan lukien, ja myös silloin, kun ongelmat eivät ole maantieteellisesti rajattavissa niiden kanssa, jotka joutuvat ongelmien piiriin.
Ensimmäinen seikka on siis Välimeren maiden universaalisuus. Toinen seikka on yhtä tärkeä kuin mutkikaskin ja vastaa seuraavaan kysymykseen: onko Välimeren ongelmassa kysymys yhteisestä talouskehityksestä Euroopan kanssa? Se on sitäkin, mutta jos ajattelisimme, että se on ainoastaan tai pääasiassa sitä, tekisimme toisen suuren perusvirheen: ongelma koskee myös yhteistä yhteiskunnallista kehitystä. Kuinka se tapahtuisi? Tekemällä koko Euroopasta samanlainen? Tämä olisi kolmas perusvirhe. Siteeraan tässä yhteydessä erittäin arvovaltaista islamilaisen maailman henkilöä, Iranin presidentti Khatamia, johon olisi järjetöntä olla kiinnittämättä huomiota. Khatami on sanonut, että mikäli kansa hyväksyy muutoksen ja kehityksen, sen on ennen kaikkea oltava tietoinen omasta olemassaolostaan ja historiallisesta identiteetistään, jotta ne voisivat olla lähtökohtana. Juuri tätä ei länsi aina ole käsittänyt kolonialistisissa ja postkolonialistisissa toimissaan.
Tietenkään kaikki ei ole helppoa; alueella on hyvin monenlaisia olosuhteita, mutta eristäminen ei voi ratkaista ongelmia, jotka pitää pikemminkin uskoa poliittisesti älykkäiden henkilöiden ratkaistaviksi: meidän pitäisi oppia Libyan tapauksesta. Todellisen fundamentalismin ei koskaan pitäisi saada meitä unohtamaan sitä, että sen taustalla piilee ongelmia, joista meidän on aivan korrektia ilmaista kantamme: esimerkiksi islam ei itsessään tai välttämättä ole suvaitsematon uskonto; suvaitsemattomuutta luovat ratkaisemattomiksi jätetyt sosiaaliset ja taloudelliset ongelmat.

Bertens
Arvoisa puhemies, Lähi-idän rauhanprosessissa on jouduttu umpikujaan, ja osapuolet pidättävät hengitystään yhtäältä ennen Israelin toukokuun vaaleja ja toisaalta ennen Palestiinan valtion julistamista itsenäiseksi. Meidän täytyy saada palestiinalaiset vakuuttuneiksi siitä, että heidän tulisi lykätä itsenäisyysjulistusta. Siitä täytyy antaa jotain hyvitystä. Olen muuten sitä mieltä, että meidän täytyy myös sitoutua tunnustamaan puheena oleva valtio, kun se julistetaan itsenäiseksi. Emme saa unohtaa, että Oslon sopimuksen siirtymäkausi päättyy 4. toukokuuta, ja silloin voidaan päästä selvyyteen neuvottelujen lopullisesta tilanteesta.
Lykkääminen on tärkeää, jotta voitaisiin välttää sitä, että ääriryhmät voisivat olla määräävässä asemassa Israelin vaaleissa, se on selvää. Libanonin ongelmat ovat riittävän suuria. Euroopan täytyy puhua maltillisuuden ja kompromissivalmiuden puolesta sekä toivoa, että Israelin kansa ja hallitus löytävät tien rauhaan ja vuoropuheluun. Rauhanprosessi on tärkeä myös Barcelonan prosessin kannalta, jossa myös on jouduttu sillä tavalla umpikujaan.
Unionin täytyy panostaa demokratiaan ja ihmisoikeuksiin irrallaan rauhanprosessista. Hyvä johtaminen on menestyksekkään kehityksen perusta. Unioni voi tukea näitä prosesseja kiinnittämällä paljon huomiota kansalaisyhteiskuntaan. Toivottavasti kaikki varojen käyttämisen oikeusperustaan liittyvät ongelmat on ratkaistu. Lisäksi unionin täytyy tukea kansalaisjärjestöjen kokousta, joka järjestetään samanaikaisesti Stuttgartin Euro-Välimeri-konferenssin kanssa. ELDR-ryhmäni tukee molempia mietintöjä, koska ne ovat yksityiskohtaisia ja antavat Euroopan parlamentille sananvaltaa tällaisella tärkeällä hetkellä tuolla alueella. Toivon rauhaa, turvallisuutta ja hyvää tulevaisuutta.

Puhemies
Hyvät kollegat, haluaisin esittää pieniä ryhmiä koskevan yleisen huomautuksen. Ryhmät käyttävät hyväkseen puhemiehistön suopeutta ja antavat edustajilleen 1, 5 minuutin puheaikoja, joiden aikana kollegat eivät mitenkään ehdi muotoilla edes paria ajatusta. Omalta osaltaan puhemiehistö joutuu hankalaan asemaan, koska puhujia ei haluta keskeyttää. Tämän keinon käyttämisen pitää loppua. Olisi parempi, että suurempi määrä puhujia puhuisi vähemmän aikaa, jotta asiat saataisiin esitettyä. Ei voida enää vakavissaan antaa 1, 5 minuutin puheaikoja.

Van Bladel
 Arvoisa puhemies, arvostan kovasti esittelijöitä, jotka ovat esittäneet meille viiden viime vuoden aikana näkemyksiään innokkaasti ja huolellisesti harkiten. Vaikka olisi kuinka paljon intoa parantaa hieman Lähi-idän tai Välimeren tilannetta, olemme kuitenkin riippuvaisia alueen kehityksestä, kuten Israelin ja Algerian vaaleista.
Lisäksi toukokuun 4. päivä uhkaa meitä kuin Damokleen miekka. Esittelijä on oikeassa pyytäessään Palestiinan viranomaisia luopumaan itsenäisyysjulistuksesta. Lisäksi pelkään, että itsenäistyminen vaikuttaisi myös taloudelliseen tukeemme. Sitä on jo arvosteltu, ja haluamme jo lisää valvontaa.
Arvoisa puhemies, samalla on selvää, että pyydämme israelilaisia toimimaan vaalien jälkeen vakavasti rauhanprosessin täydentämiseksi edelleen. Vaalien alla on voitu jo havaita myönteisiä merkkejä erityisesti mahdollisesta vetäytymisestä Libanonista. Esittelijä puhuu ehdottomasta Libanonista vetäytymisestä. En voi olla tästä samaa mieltä, koska Israelilla ei ole mitään varmuutta siitä, että Libanon kykenisi valvomaan fundamentalistisia sotilaallisia ryhmittymiä. Myöskään Syyrian tiukasta läsnäolosta Libanonissa ei ole selvyyttä. Vetäytyminen Libanonista ilman Syyrian kanssa tehtäviä sopimuksia on kehotus väkivaltaan.
Toivokaamme siksi edelleen, että päästään yhteiseen ratkaisuun, niin että osa Israeliin kohdistuvasta ulkopuolisesta uhasta poistuu ja että saadaan realistiset mahdollisuudet parantaa edelleen suhdetta palestiinalaisiin. Rauhanprosessin korjaaminen voi vaikuttaa myönteisesti Välimeren-politiikkaan, johon vaikuttavat kuitenkin myös muut asiat. Komissaari viittasi jo Egyptiin. Neuvotteluja on käyty jo kolme vuotta, ja on hyvin tärkeää, että saamme tämän maan nyt mukaan rauhanprosessiin. Harmi, että neuvosto ei ole enää paikalla. Teen samoin kuin komissaari Marín ja pyydän neuvostoa vetämään Egyptin tärkeänä maana mukaan. Se on askel eteenpäin.

Alavanos
Arvoisa puhemies, molemmat käsiteltävinä olevat mietinnöt, Colajannin ja Sakellarioun mietinnöt, ovat erittäin myönteisiä. Valiokuntamme hyväksyi ne yksimielisesti, ja myös oma ryhmäni tukee niitä.
Haluaisin esittää huomautuksen, joka koskee Sakellarioun mietintöä. Sakellariou oli oikeassa korostaessaan neljää peruskohtaa, joita ovat: Lähi-idän ongelman ratkaiseminen, konferenssiin osaa ottavien maiden laajentaminen Libyalla sekä entisen Jugoslavian mailla, sisältö ja velkakysymys. Haluaisin kuitenkin kysyä, riittävätkö nämä kysymykset nykyisessä tilanteessa? Onko Välimeren alueella kenties olemassa uusi suuri kysymys - joka ei ole suinkaan uusi, jos arvioimme asiaa sen pohjalta, että se on noussut hyvin voimakkaasti esiin - kysymys, joka uhkaa horjuttaa koko itäisen Välimeren tasapainoa? Voimmeko luoda turvallisuuden ja yhteistyön Välimeren puuttumatta kurdikysymykseen?
Kurdikysymys koskee Välimeren maita, se koskee Turkkia, se koskee Syyriaa, se koskee maita, jotka ovat, kuten Graziani sanoi, jatketta Välimeren alueelle, kuten Irakia ja Irania. Koska kurdikysymys kietoutuu Välimeren maiden välisiin suhteisiin ja horjuttaa niitä, kuten Kreikan ja Turkin välisiä suhteita, Turkin ja Kyproksen välisiä suhteita tai laajempia suhteita itäisen Välimeren alueella. Voimmeko olla välittämättä kurdikysymyksestä? Voidaanko se vielä jättää pois Välimeren yhteistyöhön liittyvistä kysymyksistä?
Haluammeko politiikan, joka puuttuisi terrorismiin, väkivaltaan ja tilanteisiin, jotka Euroopan parlamentti on toistuvasti ja vaikeuksitta tuominnut? Haluammeko asian kansainvälistämistä? Haluammeko väkivallan sijasta saada aikaan poliittisia ratkaisuja? Jos haluamme kaikkea tätä, mielestäni meidän pitää alkaa miettiä, miten kurdikysymys otettaisiin osaksi rauhan ja turvallisuuden Välimeren rakentamista, joka on Euroopan unionin kunnianhimoinen tavoite.

Tamino
 Arvoisa puhemies, vihreiden ryhmän nimissä tahtoisin ennen kaikkea ilmaista tukemme kollegojen Colajannin ja Sakellarioun mietinnöille ja todeta, kuinka molemmat käsitellyt ongelmat - Lähi-idän rauhanprosessi ja Barcelonan julistuksen jälkeinen Euro-Välimeren alueen poliittinen kehitys - ovat tällä hetkellä joutuneet vakavaan umpikujaan, kuten muut kollegat ovat korostaneet. Ei ole epäilystäkään siitä, että ottaen huomioon ne johtopäätökset, joita meidän on tehtävä, emme voi olla eri mieltä siitä, mitä herra Colajanni totesi mietinnössään Wye-joen sopimuksen tuloksista ja merkittävästä uudesta seikasta, siitä, että rauhan saavuttamiseksi luovutetaan alueita. Emme kuitenkaan voi ohittaa sitä seikkaa, että tällä hetkellä umpikuja johtuu suurelta osin Israelin hallituksen vaikeasti tulkittavasta asenteesta, joka asettaa huomattavia esteitä, ja uskon, että parlamentin pitää korostaa tätä seikkaa.
Lähi-idän rauhan ongelma vaatii varmasti myös Libanonin ja Syyrian ongelmien ratkaisua. Parlamentin toimien osalta tahtoisin muistuttaa kansalaisyhteyksiin perustuvien aloitteiden edistämisestä ja katson, että komission pitäisi olla tehokkaampi tässä asiassa.
Barcelonan julistuksen jälkeen solmittujen sopimusten tilanteen umpikujan osalta mekin toivomme kaikkien niiden valtioiden osallistumista, joita asia koskee, tarkoitamme Libyaa, mutta myös entisen Jugoslavian alueen valtioita ja Albaniaa ja ehdotamme, että Makedonian osalta harkittaisiin erityisen statuksen antamista.
Lopuksi tahtoisin korostaa, että tilanne, jossa nyt olemme, johtuu suurelta osin puutteista, joita Euroopan unionilla näyttää tällä hetkellä olevan yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan ongelmien käsittelyssä. Ellei tätä ratkaista, meillä tuskin on uskottavaa tulevaisuudennäkymää.

De Lassus Saint Geniès
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kaksi tänä iltapäivänä käsittelemäämme kysymystä muodostavat todellisuudessa vain yhden aiheen.
Herra Colajanni on tapansa mukaan laatinut erinomaisen, tasapainoisen ja viisaan mietinnön, jossa pyritään etsimään vähäistäkin merkkiä siitä, että rauhaan pääsemisessä on edetty, jotta voidaan poistaa ne lukuisat yhteenoton mahdollisuudet ja esteet, joita syntyy päivittäin Israelia ja Palestiinaa koskevassa kysymyksessä.
Ryhmäni suhtautuu kuitenkin erittäin varautuneesti yleisesti omaksuttuun kantaan. Tämän erittäin diplomaattisen kannan mukaan näytetään pitävän kiistämättömänä tosiseikkana Israelin täyskäännöstä niiden rauhanprosessia koskevien päätöslauselmien osalta, jotka se on kuitenkin itse hyväksynyt. Esittelijä ehdottaa, että palestiinalaiset ponnistelisivat edelleen, hän ehdottaa viivytystä, jotta voidaan lykätä minkä tahansa palestiinalaishallinnon yksipuolisen itsenäisyysjulistuksen antamista. Diplomaattiset ponnistelut eivät kuitenkaan ole mielestämme perusteltavissa, koska rauhan henkeä ei ole, mihin herra Netanjahu näyttää mielestämme olevan vakavalla tavalla syyllinen, ja tämä saattaa pitkällä aikavälillä vahingoittaa Israelin kansan todellisia etuja.
Euroopan unioni ei voita juuri mitään sillä, ettei se uskalla tuoda julki omaa totuuttaan. Unioni pettää itseään, jos se on edelleen sitä mieltä, että Yhdysvallat on jätettävä verrattain yksin tässä asiassa, ja jos se luulee siten voivansa pakottaa Yhdysvallat suhtautumaan avoimemmin palestiinalaisten ehdotuksiin ja pakottaa Yhdysvallat vastustamaan enemmän Yhdysvaltain omia Israelin puolestapuhujia, enemmän kuin jos unioni toisi esille kantansa ja painostaisi tässä asiassa.
Tätä kysymystä koskeva kantamme on kuitenkin todellisuudessa pitkälti riippuvainen siitä kannastamme, jonka aiomme omaksua, jotta voidaan käynnistää uudelleen koko Välimeren yhteistyöprosessi, kuten herra Sakellariou ja komissaari Marín muistuttivat. Omaksumallamme kannalla tulee olemaan lopullista painoarvoa rauhan lujittamisessa Euroopan porteilla.
Ihmisoikeuksia ja demokratiaa koskevia lausekkeita lukuun ottamatta kaikkea mahdollista on joustavasti harkittava, jotta Barcelonan prosessi saataisiin todella elvytettyä. Ratkaisun löytyminen kyseisten maiden taloudellisiin ja väestöjä koskeviin ongelmiin selventäisi ja helpottaisi tilanteen asteittaista rauhoittumista, juurruttaisi rauhoittumista, jota vain aika voi tuoda tähän loputtomaan Lähi-Itää jäytävään riitaan, jossa veljet ovat toistensa vihollisia.

Gollnisch
 Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, nykyään on selvää, että Lähi-Idän rauhanprosessi on jumiutunut Wye-joen sopimuksen tekemisen jälkeen. Tiedossamme ovat ne, jotka ovat vastuussa rauhanprosessin lukkiutumisesta. Lukkiutuminen juontaa juurensa Israelin tinkimättömyydestä. Sille löytyy liiankin selviä syitä, esimerkiksi se, että suurvalloista ainoastaan Yhdysvallat tukee Israelin politiikkaa, jolla on vaikutusvaltaisia kannattajia Washingtonissa ja muualla, ja tästä tuesta Yhdysvaltain poliitikot tuskin esittäisivät - vaalien vuoksi - minkäänlaista kritiikkiä, eivätkä varsinkaan ne poliitikot, joilla on vaikutusvaltaa liittovaltion hallinnossa.
Sanalla sanoen eurooppalainen politiikka alistuu nöyristellen Yhdysvaltain harjoittamaan politiikkaan, vaikka amerikkalainen politiikka on mitä ilmeisimmin vastoin eurooppalaisten etuja, ja vaikka meillä olisi poliittisia ja oikeudellisia keinoja vastustaa tuota politiikkaa. Tämä pitää paikkansa esimerkiksi Libanonin kohdalla, sillä sallimme samalla sekä Libanonin poliittisen orjuutuksen että sen alueen miehityksen jatkumisen. Tämä pätee Irakiin, johon kohdistuva saarto ja pommitukset ovat jatkuneet säälimättä jo vuosia siviiliväestön kustannuksella, vaikka onkin selvää, ettei tällainen politiikka ole perusteltavissa millään turvallisuusnäkökohdilla.
Milloin aiomme vihdoin käyttää äänestysoikeuksia, jotka sekä Ranskalla että Isolla-Britannialla on Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvostossa, kun Ranska ja Iso-Britannia voisivat saada jopa Kiinan ja Venäjän tuen tämän skandaalin lopettamiseksi?
Mitä tulee sotilaalliseen väliintuloomme, jos se on tarpeellista, niin miksi sen olisi tapahduttava Naton välityksellä, sillä Natolla ei ole väliintuloon minkäänlaista oikeudellista ja poliittista perustetta, ellei se, että olisimme siten sidottuja Washingtonin päätöksiin?
Väitämme pystyvämme ratkaisemaan Kosovon albaanien siirtolaisongelman, vaikka emme pysty ratkaisemaan edes Strasbourgin, Hampurin, Brysselin tai Genovan siirtolaisongelmaa! Epäjohdonmukaisuutemme tässä asiassa ei ole hyödyksi eduillemme eikä Välimeren alueen rauhalle.

Caudron
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, tarvitsen vain kaksi minuuttia puhuakseni Euroopan ja Israelin välisistä suhteista vastaavan valtuuskunnan puheenjohtajan ominaisuudessa Välimeren politiikasta ja tuohon politiikkaan liittyvänä Lähi-idän rauhasta, joten esitän todellakin asiani lyhyesti. Onniteltuani siis kahta esittelijäämme otan lyhyesti esille viisi kohtaa.
Ensinnäkin Eurooppa kamppailee itälaajentumisensa ja Agenda 2000: n kanssa. Euroopan olisi huolehdittava paremmin eteläisten maiden ja siten myös Välimeren-politiikastaan. Pitkällä aikavälillä on kyse Euroopan, ja siis myös meidän, eloonjäämisestä.
Toiseksi meidän on nyt tässä yhteydessä toimittava ja toimittava nopeasti, periaatejulistusten ja allekirjoitettujen sopimusten lisäksi. Euroopan ja eteläisten maiden välisten sopimusten ratifioimisessa viivytellään usein ja liian kauan, ja sitten viivytellään liikaa myös konkreettisten, arvioitujen ja ennen kaikkea paikalla näkyvien ohjelmien toteuttamisessa.
Kolmanneksi on tietenkin pyrittävä käymään dialogia kaikkien osapuolten kanssa, mutta Libyalta on ennakolta vaadittava, hyvä kollega Sakellariou, lentokoneita räjäyttäneiden ja satoja syyttömiä surmanneiden terroristien luovuttamista ja tuomitsemista. Uhrien omaiset vaativat sitä, ja me haluamme huutaa heidän tuskansa kuuluville.
Neljänneksi mitä tulee Lähi-itään, kaikki ovat yhtä mieltä siitä, että Euroopan on toimittava poliittisesti aktiivisemmin. Euroopan on niin tehtävä, mutta se on nykyisessä tilanteessa tehtävä aiheuttamatta häiriöitä valmisteilla oleville Israelin vaaleille, muussa tapauksessa toimisimme tavoitteittemme vastaisesti.
Viidenneksi Euroopan on tehtävä aloitteita ja tuettava siten samalla periaatetta Palestiinan valtiosta estääkseen palestiinalaisten yksipuolisen itsenäisyysjulistuksen toteutumisen 4. toukokuuta. Tuon periaatteen tukeminen on todella välttämätöntä, sillä jokainen tervejärkinen tunnustaa nykyään, että se on edellytys sille, että rauhanprosessi pääsee elpymään heti vaalien jälkeen.

Lambrias
 Arvoisa puhemies, unionin Välimeren-politiikan pitäisi olla kaikkein tehokkainta, pontevinta ja yksimielisintä politiikkaa, eikä vain siitä syystä, että Välimeri on, kuten kaikki viisaat korostavat - riittää, että mainitaan Braudel -, Euroopan kehto historiallisesta, kulttuurisesta ja etnologisesta näkökulmasta, vaan myös siksi, että nykyisten geopoliittisten kriteereiden mukaan Välimerellä on hallitseva merkitys, koska se liittää maanosamme levottomaan Aasian alueeseen, Lähi-itään, sekä nukkuvaan jättiläiseen, Afrikkaan.
Välimeren-politiikkamme on kuitenkin kaikkein laiminlyödyintä, epäröivintä ja hedelmättömintä politiikkaa. Vuoden 1989 tapahtumat, itäblokin autoritaaristen järjestelmien romahdus, synnytti tarpeen unionin laajentumiselle KIE-maihin. Kuitenkin vasta hyvin myöhään tiedostettiin, että laajentumisen tasapainoksi pitäisi samalla vastata etelän nostamiin haasteisiin. Vasta vuoden 1995 lopulla yritettiin Barcelonan konferenssissa avata mahdollisuuksia yhteistyölle, mutta sitoumukset jäivät tarkoin määritellyiksi ja aikataulu jäi auki.
Kuten myös esittelijä, herra Sakellariou, korostaa, näiden ponnisteluiden hedelmät ovat vielä mitättömiä. Kolmen vuoden aikana Lähi-idän rauhanprosessi ei tuonut loppua alueen ongelmille, ihmisoikeustilanne ei parantunut - usein se pikemminkin huonontui -, eivätkä väkivallalla uhkaaminen ja väkivallan käyttö lakanneet olemasta osa kumppanien välistä politiikkaa. Lisäksi, kuten myös silmäys karttaan kertoo, kumppanuussuhde on katkonainen ja hajanainen. Suuri joukko Välimeren huuhtelemia maita on jäänyt sen suunnitelman ulkopuolelle, jonka pitäisi olla yhtenäinen ja kokonaisvaltainen, jotta se olisi tuloksellinen. Sitä paitsi se, että pakolaisongelmiin ei ole löytynyt kunniallista ja realistista ratkaisua, myrkyttää suhteita pahasti ja molemmin puolin. Jos ponnistukset eivät ole urheita, joustavia ja yhteensovitettuja, koska irrallisista pyrkimyksistä saadut kokemukset ovat katkeria, jos unioni ei ryhdy edelläkävijäksi Lähi-idän umpikujan murtamisessa, jos konkreettista politiikkaa ei käytännössä rinnasteta KIE-maihin laajentumiseen, Välimeren-politiikkamme jää korulauseiden tasolle, alibiksi, jolla ei ratkaista yhtään kasvavista ongelmista alueella, jossa Eurooppa ja kulttuurimme syntyivät.

André-Léonard
Arvoisa puhemies, molemmilla keskustelun kohteena olevilla mietinnöillä on meidän tukemme. Otan esille ainoastaan Colajannin mietinnön, jossa pyritään muun muassa määrittelemään uudelleen Euroopan unionin asema Lähi-idän rauhanprosessissa. Mietintö on mielestäni tasapainoinen, mutta kun otetaan huomioon tilanteen alituinen muuttuminen, mietinnön sisältöä on jatkuvasti tarkistettava.
Mietinnön tietyt kohdat pysyvät kuitenkin totuuksina. Unionin harjoittamassa politiikassa tuolla erityisen levottomalla maailmankolkalla on lakattava toimimasta pelkästään tärkeimmän talous- ja rahoitusavun toimittajan roolissa. Siitä todisteena, että tuosta politiikasta on luovuttava, ovat ne valtavat rahasummat, joita on annettu Palestiinan väestön käyttöön ja joilla ei edelleenkään ole ollut oletettuja vaikutuksia. Oivallinen osoitus tästä on se, että palestiinalaisten keskiansio on laskenut huomattavasti. Euroopan ei siis enää pidä toimia taloudellisesti kuin jättiläinen ja poliittisesti kuin kääpiö. On osoittautunut entistäkin tärkeämmäksi, että meillä on todellinen yhteinen eurooppalainen turvallisuuspolittikka. Siten, ja vain siten, me voimme olla keskustelukumppani, jota kuunnellaan, ja meillä olisi todellista kansainvälistä merkitystä.
Taloudellinen ja poliittinen tilanne on huonontunut voimakkaasti näiden viime kuukausien kuluessa, ja Libanonin piikki tuottaa entistä enemmän kipua. Kun otetaan huomioon Lähi-idän tilanteen monimutkaisuus, ratkaisuista on tarpeen neuvotella eri osapuolten kesken. Meidän on syytä muistaa, että Libanon kuuluu Syyrian hallintoalueeseen ja että Israelin joukot ovat miehittäneet Libanonin eteläosan. Rauhanprosessia on jatkettava ja turhien ihmishenkien uhraaminen on estettävä hinnalla millä hyvänsä.
Haluaisin palata päätöslauselman 29 kohtaan, joka koskee nykyistä polttavaa Etelä-Libanonin miehityskysymystä ja jonka osalta katson, että Israelin yksipuolisen vetäytymisen on voitava toteutua, jos vetäytymiseen liitetään takeet Israelin valtiolle. Olen siis sitä mieltä, että meidän olisi poistettava päätöslauselmasta sana " ehdoitta" .

Elmalan
Arvoisa puhemies, ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnössä Lähi-idästä pyritään asettamaan Israelin hallitus ja palestiinalaiset samalle lähtöviivalle, eli vastuuseen rauhanprosessin lukkiutumisesta. Se ei vastaa todellisuutta. Vastuu kuuluu Israelin hallitukselle, joka kyseenalaistaa hyväksymänsä sitoumukset.
En hyväksy, että mietinnössä pyritään synnyttämään painostusta, jotta palestiinalaiset luopuisivat antamasta itsenäisyysjulistustaan 4. toukokuuta 1999. Eikö parlamentin, kuten myös Euroopan unionin, velvollisuutena olisi tehdä kaikki voitavansa rauhansopimusten, kaikkien rauhansopimusten noudattamiseksi? Rauhansopimuksissa nimenomaisesti määrätään, että palestiinalaisten itsenäisyysjulistus annetaan 4. toukokuuta 1999.
Välimeren-politiikassa on eräs toinenkin ongelma: se on Länsi-Saharan tilanne. Myös siellä rauhansuunnitelma on jumissa. Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri, joka sitoutui henkilökohtaisesti ratkaisemaan tämän selkkauksen, vahvisti uudeksi määräajaksi 31. maaliskuuta 1999. Vetoan nyt neuvostoon, että se puuttuisi nopeasti tilanteeseen, jotta Yhdistyneiden Kansakuntien määräämiä ehtoja noudatettaisiin tuohon määräaikaan mennessä ja jotta Länsi-Saharan kansa voisi ilmaista itsemääräämisoikeutensa ja oikeutensa itsenäisyyteen.

Muscardini
 Arvoisa puhemies, viiden Barcelonan prosessin yhteydessä solmitun assosiaatiosopimuksen voimaantulon myöhästyminen on valitettavaa ja tärkeää, samoin kuin on huomattavan valitettavaa se, että yli kolme vuotta sen konferenssin jälkeen, joka sai nimensä kaupungista, jossa se järjestettiin, ei kaikkia Välimeren maita ole kutsuttu osallistumaan tähän kumppanuusprosessiin, jota niin paljon ylistettiin marraskuussa 1995. Silloin se tuntui uuden historiallisen kauden aamunkoitolta, onnelliselta mahdollisuudelta solmia uusia suhteita ja vauhdittaa Euroopan ja Välimeren maiden välistä yhteistyötä, erityisesti politiikan, talouden, rahoituksen ja kulttuurin alalla.
Lykkäys on valitettavaa kahdenlaisista syistä: ensimmäinen johtuu yhteisen ulkopolitiikan puutteesta, ja toinen liittyy esteisiin, joihin Lähi-idän rauhanprosessi on pysähtynyt. Niin kauan kuin Israel ei ole turvallinen maa, rauha on vain pelkkä kaavamainen toive. Euroopan unionin ja Jordanian välisten suhteiden vahvistaminen näyttää meistä välttämättömältä, kun otetaan huomioon edesmenneen kuningas Husseinin merkittävä asema neuvotteluiden esteiden ylittämisen kannalta.
Eurooppa, joka on kyvytön saamaan aikaan poliittista statusta, ei voi edellyttää, että sillä olisi sellainen painoarvo, joka on välttämätön, jotta merkittävässä asemassa toimiminen olisi mahdollista rauhanturvaamiskehityksessä tai kehityksen ja yhteistyön varmistamisessa. Kuitenkin Euroopan unionia pyydetään toimimaan yhä merkittävämmässä osassa näissä prosesseissa. Muussa tapauksessa sen tehtäväksi jää vain jatkuvasti muistuttaa, että ihmisoikeuksia on kunnioitettava: tämä on aivan epäilemättä jalo tehtävä, mutta täysin hyödytön, jos teot eivät ole sanojen mukaiset.
On kaksi seikkaa, jotka mielestäni vaikuttavat toimivilta taloudellisen elpymisen ja uudistamisen politiikkojen kannalta: ensimmäinen liittyy velkahelpotusstrategiaan, jossa velallinen valtio sitoutuu sijoittamaan saamansa avun talouden kehityshankkeisiin; toinen seikka liittyy siihen, että on välttämätöntä tiivistää yhteistyötä pienten ja keskisuurten yritysten ja käsityöpajojen kanssa. Kehitystä eivät vie eteenpäin " erämaahan rakennetut katedraalit" vaan se, että järjestetään pienten paikallisten ja erikoistuneiden laatutuotteiden tuottamiseen suuntautuneiden yritysten verkko. Välimeren valtioiden tuottajarakenteen monipuolistaminen auttaa osaltaan torjumaan myönteisellä tavalla rajoittamatonta ja laitonta muuttoliikettä, joka on todellinen rasite sekä maahanmuuttajille itselleen että vastaanottaville Euroopan valtioille.
Arvoisa puhemies, sallinette minun lopuksi esittää toivomuksen puheenjohtajavaltio Saksalle, joka järjestää Euro-Välimeren maiden komitean kokoukset 19. maaliskuuta Bonnissa ja 14. huhtikuuta Stuttgartissa, että nämä tapaamiset lopultakin johtaisivat johonkin kouraantuntuvaan tulokseen.

Barón Crespo
Arvoisa puhemies, haluaisin ennen kaikkea todeta, että neuvoston halu keskittää itselleen kaikki ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan liittyvät toimivaltuudet vetää vertoja ainoastaan sen halveksunnalle parlamenttia kohtaan, sillä se ei kuuntele parlamenttia, ja haluaisin kiittää komissaaria, herra Marínia, joka antoi joitakin niistä vastauksista, jotka kuuluvat neuvostolle.
Arvoisa puhemies, totean hyvin lyhyesti, että tarkastelemme tällä hetkellä erästä hyvin vanhaa ongelmaa, ehkäpä yhtä ihmiskunnan vanhimmista ongelmista, mutta aikataulu on hyvin konkreettinen, nimittäin 4. huhtikuuta pidettävä Stuttgartin huippukokous; kuukautta myöhemmin on päivä, jolloin palestiinalaiset mahdollisesti antavat itsenäisyysjulistuksen, ja sitten Israelin vaalit. Mielestäni meidän on oltava hyvin konkreettisia tässä yhteiskeskustelussa, jossa käsitellään kahta hyvin tiiviisti toisiinsa liittyvää kysymystä, koska on selvää, vaikka olemme joskus pyrkineet erottamaan ne toisistaan voidaksemme edetä, että Välimeri-prosessin kulmakivenä on suurelta osin Lähi-idän rauhankehityksen onnistuminen, koska se on sitä paitsi ainoa monenvälinen foorumi Välimeren alueella.
Mielestäni Euroopan unionin pitäisi mahdollistaa se, mitä neuvoston puheenjohtaja on sanonut, liikaa täsmentämättä, ja kyse on siitä, että meidän on selvästikin tunnustettava oikeus. Tuon oikeuden harjoittaminen on toinen asia, ja voimme tarkentaa sitä. Lisäksi voimme antaa esimerkin: siltä osin kuin voimme vaikuttaa asioihin - ja uskon, että voimme tehdä niin, ja on sellaisia asioita kuin vesi tai alueellinen kehitys - uskon, että meillä on myös valtaa ja mahdollisuus tuoda esille se, ettei ole olennaista ristiriitaa itsenäisyysjulistuksen ja sen välillä, että neuvottelupöytään voisivat palata ne, jotka ovat oikeushenkilöitä ja jotka voivat omalta osaltaan tehdä monista asioista yhteisiä.
Näin me olemme tehneet, ja uskon, että siinä piilee meidän vahvuutemme.

Dimitrakopoulos
 Arvoisa puhemies, haluaisin onnitella herra Colajannia erinomaisesta työstä ja kiittää komissaari Marínia siitä, mitä hän tänään täällä sanoi.
Herra Colajannin mietinnön aiheeseen liittyy yksi erittäin tärkeä kohta, tämä on 13 kohta, jossa viitataan tarpeeseen, että neuvosto tekisi aloitteen, jolla viestittäisiin Euroopan unionin uutta läsnäoloa Lähi-idässä. Valitettavasti neuvosto ei suureksi häpeäkseen ole läsnä tässä keskustelussa. Meiltä riistetään näin oikeus saada vastauksia useisiin seikkoihin, jotka valitettavasti johtavat väärään arvioon tämän uuden aloitteen sisällöstä.
Neuvosto tekee virheen jättäessään täysin Yhdysvalloille ratkaisuehdotusten laatimisen Lähi-idän ongelmiin . Neuvosto on väärässä, jos se kuvittelee, että vain yhden edustajan läsnäolo ilman avustajia ja tukiverkkoa voi ratkaista ongelman. Neuvosto on väärässä, jos se kuvittelee, että Euroopan unionin läsnäolo toteutuu matkojen ja yhteydenottojen avulla, eikä siihen sisälly ehdotuksia konkreettisista aiheista ja ongelmista Lähi-idässä.
Pyydämme neuvoston puheenjohtajaa vastaamaan, mikä on Euroopan unionin kanta israelilaisten joukkojen vetämiseen Golanin kukkuloilta, pyydämme neuvostoa vastaamaan, mikä on Euroopan unionin kanta Etelä-Libanonin ongelman ratkaisemiseen, pyydämme neuvostoa vastaamaan, miten käy Euroopan unionin ja Syyrian välisen sopimuksen.
Lopuksi, arvoisa puhemies, jotta pääsisimme tavoitteeseemme, on tarkasteltava uudestaan neuvoston institutionaalista läsnäoloa Lähi-iässä. Tämä voidaan saavuttaa vain, jos päätetään vihdoinkin luoda neuvoston, komission ja mahdollisesti myös parlamentin yhteinen työryhmä, joka puuttuisi näihin ongelmiin yhteen kerrallaan.

Vallvé
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, haluaisin jälleen kerran korostaa Välimeren-politiikan merkitystä Euroopan unionin tasolla.
Edessämme ovat nyt neuvottelut Keski- ja Itä-Euroopan valtioiden kanssa tulevasta laajentumisesta. Haluaisin, ettei tämä vuoropuhelu Itä-Euroopan valtioiden kanssa olisi este sille, että Euroopan unioni voisi pitää mielessään myös Etelä-Euroopan ongelmat, Välimeren alueen maiden ongelmat.
Olen sitä mieltä, että tämän pohjoisen ja etelän välisen vuoropuhelun täytyy olla samansuuntaista Euroopan unionin harjoittamien politiikkojen kanssa, kun ajatellaan oikeudenmukaista ja välttämätöntä laajentumista Keski- ja Itä-Eurooppaan.
Nämä asiat otettiin esille vuonna 1995 pidetyssä Barcelonan konferenssissa, ja tuota konferenssia täydensi ehdotus Välimeren pohjois- ja eteläpuolen kansalaisyhteiskunnan välisestä vuoropuhelusta. Euromed-kansalaisfoorumissa, joka järjestettiin Barcelonassa joitakin päiviä Euro-Välimeri-konferenssin jälkeen, otettiin esille nämä asiat ja luotiin perusta pohjoisen ja etelän väliselle keskustelulle ja yhteistyölle.
Tuon konferenssin jälkeen järjestettiin toinen konferenssi Napolissa, ja niin ikään toinen Euro-Välimeri-konferenssi järjestettiin Maltassa ja tänä vuonna Stuttgartissa.
On välttämätöntä, että tätä vuoropuhelua jatketaan, koska muuten Eurooppa ei mielestäni noudata niitä vaatimuksia, joita naapuruutemme Välimeren alueen etelänpuoleisten valtioiden kanssa meiltä edellyttää tämän alueen rauhanomaista tulevaisuutta ja rinnakkaiseloa varten.

Marset Campos
 Arvoisa puhemies, haluan aloittaa eräästä huolestuttavasta terminologiaan liittyvästä kysymyksestä.
Mietinnön espanjankielisessä versiossa puhutaan Keski-idästä, Oriente Medio . Minä luulin, että alue on meille eurooppalaisille Lähi-itä, Oriente Próximo . Alue on Keski-itä Yhdysvalloille, ja sillä on merkitystä, sillä todellakin Euroopan politiikka on alisteinen Yhdysvaltain politiikalle. Sen vuoksi olen sitä mieltä, että vertailu kannattaa. Nimittäin komission esittämä tiedonanto on hyvä tiedonanto. Uskallanpa sanoa, että se on edistyksellinen, koska siinä esitetään lukuja ja perusteluja poliittisesta epäonnistumisesta ja siitä, miten palestiinalaisten tilanne on pahentunut rauhankehityksen alettua. Siinä esitetty johtopäätös, jossa verrataan Euroopan unionin panosta Yhdysvaltain ja muun maailman panokseen, on hyvin selvä.
Euroopan unionilla täytyy olla entistä näkyvämpi osa toisena pääosan esittäjänä eikä pelkkänä sivustakatsojana. Sen takia Euroopan unionista on tehtävä eettinen viitekehys sille, mitä Lähi-idässä tapahtuu. Sen takia on sanottava täysin selvästi, että jos kansainvälinen sopimus mahdollistaa sen, että palestiinalaiset voisivat 4. toukokuuta antaa itsenäisyysjulistuksen valtiona, Euroopan unionin on tuettava kansainvälistä sopimusta sen kaikkine seurauksineen. Muuten puolustamme ja puolustelemme aina hyökkääjää ja pyydämme uhria säilyttämään malttinsa. Meidän asenteemme on perustellusti oltava päinvastainen.

Féret
Arvoisa puhemies, Colajannin mietintö valottaa jälleen kerran silmiinpistävää totuutta, huijausta, jonka monet kieltävät huomanneensa: Israelin ilmeistä uppiniskaisuutta olla ottamatta huomioon tehtyjä sopimuksia ja väheksyy Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmia kuin kettu pihlajanmarjoja.
Euroopan unionin velvollisuutena on toimia tässä asiassa. Puuttumisvelvollisuutta, joka luotiin erittäin epäoikeudenmukaisten asioiden hoitamiseksi, on sovellettava Lähi-itään päättäväisesti ja lujasti. On korkea aika tehdä Israelista kyvytön, jottei se voisi vahingoittaa Palestiinan kansaa, kuten se on tehnyt jo yli puoli vuosisataa.
Eurooppa ei voi rankaisematta sallia rajallaan määräilevää ja rasistista Israelia. Palestiinalaisten kiihkeä halu saada vihdoin takaisin heille tuhat kertaa luvattu maa on täysin oikeutettu, ja Euroopan unionin on tuettava poliittisesti ja taloudellisesti sekä tarpeen tullen myös sotilaallisesti palestiinalaishallinnon suunnitelmaa julistaa edelleen miehitettyinä oleville alueille itsenäisyys 4. toukokuuta 1999, jotta vapaasta Palestiinasta tulisi vihdoinkin totta.

Napoletano
 Arvoisa puhemies, Stuttgartin konferenssin lähestyessä olemme nyt laatimassa kriittistä arviota Euro-Välimeren kumppanuudesta. En aio käsitellä rauhanprosessin vaikeuksia, sillä esittelijät ovat jo käsitelleet sitä, enkä vaatimusta Euroopan unionin suuremmasta roolista, sillä suurin osa kollegoistani on jo käsitellyt sitä. Tahtoisin pikemminkin syventyä käsittelemään rajoituksia, jotka koskevat Barcelonan prosessin välineiden toimintaa. Uskoakseni me tällä hetkellä olemme tietoisia siitä, että monenväliset suhteet ja hajautettu yhteistyö - jotka olivat Barcelonan prosessin kenties kiinnostavimpia välineitä - näyttävät olevan vaikeuksissa, kun taas Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden välinen kahdenvälinen suhde kärsii komissaari Marínin mainitsemista ratifiontiaikoihin liittyvistä ongelmista. Omasta puolestani tahtoisin kehottaa neuvostoa ottamaan kantaa viiteen erittäin täsmälliseen ehdotukseen, jotka on esitetty Sakellarioun mietinnössä: ihmisoikeuksiin, kansalaisyhteiskunnan arvostamiseen, uusien valtioiden poliittiseen tukemiseen, jotta ne osallistuisivat tähän prosessiin, velkaan ja maahanmuuttoon. Mikäli neuvosto käsittelee näitä ehdotuksia uudenlaisella tavalla, voidaan Stuttgartissa kenties saada aikaan edistystä tässä sangen vaikeassa ja monimutkaisessa prosessissa, jolla on ollut ja on vaikeuksia. Mikäli komissio saa huomattavasti selkeämmän poliittisen ohjeen, se voi mielestäni paremmin ja tehokkaammin ratkoa hallinnollisia ongelmia, joiden vaikeudet me kaikki tunnemme.

Azzolini
Arvoisa puhemies, minun on sanottava, että äskeinen kollega Napoletanon puheenvuoro pakottaa minut muuttamaan omaa puheenvuoroani, sillä muussa tapauksessa en sanoisi mitään uutta. Tahtoisin korostaa, että hänen kantansa on sama kuin minun ja on ilmeistä, että mikäli me tämän parlamentin eri laidoilla ajattelemme tästä samalla tavoin, se merkitsee sitä, että meidän on seurattava tätä suuntaviivaa eikä mitään muuta. Käytän siis omat puolitoista minuuttiani - joka, rehellisesti sanoen, kuten edeltäjänne totesi, on melko naurettava aika, kun otetaan huomioon sanottavana olevat tärkeät asiat - esittämällä komissaari Marínille eräitä huomioita ja ajatuksia, mutta ensin kuitenkin kiitän kollega Sakellariouta ja Colajannia heidän tekemästään erinomaisesta työstä, sillä he ovat todellakin käsitelleet vakavasti kaikkia keskeisiä kysymyksiä.
Jatkaakseni tätä vakavaa käsittelytapaa käsitellyt asiat toivat mieleeni erään huomion: kansalaisyhteiskunnan. Hetki sitten kollega Vallvé muistutti tästä. Barcelonan jälkeen kansalaisyhteiskuntaa on harkittu ja sitä on tuotu esiin, mutta minusta ei vaikuta siltä, että tälle olisi annettu oikea arvo. Komissaari Marín, olen samaa mieltä kanssanne siitä, että on vaikeaa hallita näin laajoja ja merkittäviä kokonaisuuksia: on kuitenkin totta myös se, että silloin, kun ulkopuolisia elimiä, kuitenkin uskottavia elimiä, on olemassa - ja niitä on sekä Euroopassa että Välimeren alueella - se todennäköisesti helpottaisi teidänkin hallinnollista vastuutanne.
Vielä eräs tärkeä huomautus: en tahtoisi, että Barcelonan, Palermon, Maltan ja Napolin jälkeen tartuttaisiin houkutukseen tehdä Välimeren alueen matkailupolitiikasta kehityksen veturi. Näinkin voitaisiin toimia, mutta meidän pitää käsitellä vakavampia ongelmia, niitä, joita kollega Napoletano ja minä itse olemme korostaneet.

Sichrovsky
 Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentti jatkaa tällä mietinnöllään ja yksipuolisella Lähi-idän rauhaa koskevalla kannanotollaan lähinnä murheellista perinnettä. Samalla kun parlamentti nostaa yhä uudelleen julkisuuteen Israelissa oletettavasti tapahtuneita ihmisoikeusloukkauksia, se suhtautuu huomattavasti varovaisemmin arabidiktatuurien ja palestiinalaishallinnon alaisuudessa tapahtuviin ihmisoikeusloukkauksiin.
Kestämättömänä pidämme myös suoraa puuttumista vaalikampanjaan. Israel on alueen ainoa demokratia, ja demokraattisesti valitun hallituksen poliittista strategiaa olisi kunnioitettava. Rauhanprosessihan ei viime kädessä ole pysähdyksissä siksi, että Israelissa olisivat vallassa väärät poliitikot vaan siksi, että arabiterroria ei saada loppumaan. Israelin arvostelijoilta on toistaiseksi jäänyt paljolti huomaamatta sekin, että Israelin tukeminen terrorismin vastaisessa taistelussa on yhtä lailla vaatinut joka vuosi satojen syyttömien ihmisten hengen.
Lopuksi vielä huomautus sille edelläni puhuneelle henkilölle, joka nimitti Gazan aluetta keskitysleiriksi. Tämä vertaus kansallissosialistien kuolemanleireihin on ajatuksena täysin luonnoton!

Izquierdo Rojo
Arvoisa puhemies, olen sitä mieltä, että ennen seuraavaa Euro-Välimeri-konferenssia neuvoston - sillä me olemme jo tehneet niin Euro-Välimeri-foorumissa - pitäisi ottaa huomioon se, että Mauritania haluaa osallistua täysimääräisesti Euro-Välimeri-prosessiin.
Mauritania on yksi niistä viidestä maasta, jotka kuuluvat suureen Pohjois-Afrikan arabivaltioiden alueeseen. Maghrebia koskeva kysymys on kiinnostava taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen kannalta, ja mielestäni Euroopan historiassa on hirvittäviä esimerkkejä siitä, mitä on tapahtunut, kun arabivaltioiden geopoliittinen kokonaisuus on jakautunut.
Lisäksi Mauritania on osa NATOn Välimerta koskevaa vuoropuhelua. Se ei edes ole kovin ennenaikaista, sillä Mauritania on osallistunut koko tähän prosessiin sen alusta alkaen. Kymmenen vuoden ajan - komissaari Marín tietää sen - Mauritania on osallistunut siihen tarkkailijana. Mielestäni se on jo ollut tarkkailijana tarpeeksi monta vuotta, ja on aika antaa sille toiveita osallistumisesta.
Lisäksi Euro-Välimeri-prosessi käsitetään kokonaisvaltaisesti, niin että siihen kuuluvat Ruotsi, Suomi, Portugali ja Irlanti. Kysynkin, miksei tämä vanha Pohjois-Afrikan arabivaltio voisi kuulua siihen?
Mielestäni tämä olisi suurenmoinen hetki muistuttaa neuvostolle, että parlamentti puoltaa Mauritanian täysimääräistä osallistumista Euro-Välimeri-prosessiin ja että parlamentti hyväksyi ja totesi asian näin Euro-Välimeri-foorumin päätösjulkilausumassa. Neuvosto ei ole läsnä, koska se halusi mieluummin osallistua erääseen epäviralliseen kokoukseen. Näin ollen pyydän, että tämä puheenvuoro välitettäisiin neuvostolle, koska muuten se ei saa tietää, siitä ja Stuttgartin konferenssi pidetään huhtikuun alussa. Näin ollen kehotan, että te välittäisitte sen neuvostolle henkilökohtaisesti, koska neuvoston piti olla täällä läsnä.

Günther
 Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, voin oikeastaan pitää pelkästään hyvänä sitä, että keskustelemme nyt näistä kummastakin mietinnöstä yhteisesti, sillä ne ongelmat, joita tällä alueella esiintyy, ovat nekin ratkaistavissa vain kaikkien osapuolten keskinäisessä vuorovaikutuksessa.
Kuitenkin, kun käsitellään Lähi-idän rauhanprosessia, saa toistuvasti sen vaikutelman kuin Israelille lykättäisiin tässä asiassa suurempi osa vastuusta. Teksteissä pistää silmään myös se, että puutteiden osalta palestiinalaisille osoitetaan enemmän ymmärtämystä. Jos tällaisia puutteita havaitaan vastapuolella, niihin liitetään muistutuksia ja arvostelua. Jotkin sanamuodot tuovat osittain mieleen myös päätöslauselmat, jotka koskevat sellaisia Afrikan maita, jotka häilyvät puoleen ja toiseen sotilasdiktatuurin ja yksipuoluehallinnon välillä ja joita on säännöllisesti kehotettava demokraattisten periaatteiden noudattamiseen. Israel on kuitenkin suunnilleen ainoa toimiva demokratia koko tällä alueella, ja se on toisaalta myös valtio, jolla on erityisiä uhkia.
Etenkin kun muutamat kollegat täällä parlamentissa ovat vaatineet toistuvasti kiistan osapuolille tasapuolisia myönnytyksiä, herää kysymys, miksi Israelia kohtaan ei osoiteta samanlaista sietokykyä. Miksi Israelia vaaditaan suostumaan oman palestiinalaisvaltion perustamiseen, sen sijaan että myös palestiinalaisilta vaadittaisiin kerrankin hieman ymmärtämystä sitä kohtaan, että Israel on tällä hetkellä erityisessä tilanteessa ja että senkin nykyinen olotila täytyisi kenties ottaa huomioon, varsinkin nyt, tavan takaa toistuneiden terrori-iskujen jälkeen? Juuri nyt lienee paikallaan osoittaa hieman kärsivällisyyttä, jota olemme tottuneet odottamaan aina silloin, kun maassa ovat edessä tärkeät vaalit. Kärsivällisyyttä kysytään myös silloin, kun Oslossa sovittu määräaika päättyy 4. toukokuuta. Ei voi olla niin, että toinen osapuoli asetetaan silloin valmiiden tosiasioiden eteen.
Minun nähdäkseni voisimme pitää hyviä neuvoja jakaessamme vallan hyvin hieman enemmän Israelin puolta. Maa ansaitsee kyllä sen!

Moretti
Arvoisa puhemies, on tunnettua, että Euroopan unionin Välimeren-politiikkaa on vahvistettava ja uudistettava. Lähi-idän rauhanprosessissa Yhdysvallat on vastuussa sopimusten soveltamisesta, mutta Euroopan unioni pysyttelee sivussa alueen poliittista tulevaisuutta käsittelevästä keskustelusta.
Toivon, että Stuttgartin konferenssi tarjoaisi tilaisuuden poliittiseen uudistukseen, joka perustuisi erilaisuuden huomioon ottamisen periaatteeseen, mikä merkitsee sitä, että harjoitetaan aktiivista roolia Välimeren alueen arabialaisessa maailmassa unohtamatta niitä peruuttamattomia historiallis-kulttuurisia eroja, jotka erottavat meidät toisistamme.
Paras tae vakaudesta, ennen kaikkea kansainvälisessä politiikassa, on terve ja älykäs realismi. Tästä syystä uskon, että yhteinen maahanmuuttoa koskeva politiikka olisi tarpeen: rajoittava politiikka, jossa sovellettaisiin tiukasti yhteisön etuuskohtelun periaatetta. Uskon hyvin järjestetyn yhteistyön tehoon, mutta suhtaudun epäillen suunnitelmiin, joilla pyritään integroimaan Välimeren alueen maat Euroopan unioniin, sillä muistutan, että se on eurooppalaisten valtioiden yhteisö.

De Esteban Martín
 Arvoisa puhemies, aion keskittyä herra Colajannin mietintöön ja onnitella häntä hänen loistavasta työstään ja siitä, että hän on laatinut niin järjestelmällisen ja kattavan mietinnön.
Lähtökohtanani on Euroopan unionin asema Lähi-idän rauhankehityksessä. Rauhankehityksen osalta minun on jälleen tuotava julki huoleni siitä, miten vähän viime aikoina on edistytty, jotta lopultakin saataisiin aikaan kummankin osapuolen hyväksymä rauha. Tältä osin haluan korostaa, että Euroopan unionin pitää olla selväsanainen ja painottaa muille näkemystään, sillä se ei alueen suurimpana taloudellisena tukijana voi tyytyä jäämään taka-alalle poliittisissa kysymyksissä, koska - korostan tätä, arvoisa komissaari - Euroopan unioni tukee palestiinalaisia henkeä kohti eniten maailmassa.
Mitä tulee Euroopan unionin ja Lähi-idän yhteistyöhön politiikan alueella, unionin täytyy edelleen ponnistella ja auttaa palestiinalaisten autonomisten ja riippumattomien instituutioiden rakentamisessa. Meidän täytyy pitää tavoitteenamme kansalaisyhteiskunnan lujittamista ja vakiinnuttamista Palestiinassa - kuten aiemmin on sanottu -, ja lisäksi meidän täytyy suunnata tukemme niiden valtion virkamiesten kouluttamiseen, jotka muodostavat uuden kansalaishallinnon ytimen.
Unionin täytyy pystyä muuttamaan taloudellinen tuki konkreettisiksi ja kestäviksi tuloksiksi alueella parantaakseen palestiinalaisten hyvinvointia ja luodakseen alueelle sellaisen taloudellisen rakenteen, jonka ansiosta Palestiina olisi tietyllä tavalla riippumaton muista maista erityisesti sellaisissa tärkeissä asioissa kuin todellinen mahdollisuus viedä muualle tuotteitaan. Olen esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että on tärkeää vaatia, että palestiinalaisviranomaisia valvotaan sellaisten tukia koskevien tilintarkastusmekanismien avulla, että menot ja toteutettavat toimenpiteet olisivat täysin avoimia.
Tähän kaikkeen ei tarvita ainoastaan unionin sitoumusta, vaan meidän on pyydettävä Israelin valtiota osallistumaan tähän, niin että se sallisi alueen taloudellisen kehityksen, ja näin voitaisiin saada aikaan kummankin kansan rinnakkaiselo ja keskinäinen kunnioitus, mikä on tämän alueen rauhan kannalta välttämätöntä.

Marín
Arvoisa puhemies, haluan sanoa ainoastaan, että tämä keskustelu on ollut erittäin hyvä. Totean, että parlamentin suuri enemmistö on ilmaissut puoltavansa tiettyä kantaa ja että suuntaviivat ovat selvät. Sakellarioun ja Tomlinsonin mietinnöissä annettujen suuntaviivojen mukaisesti aiomme antaa ohjelmoinnin yhtä aikaa neuvostolle ja Euroopan parlamentille, koska on hyödyllistä saada neuvoston päätös ja parlamentin puoltava lausunto samaan aikaan, niin että voimme tehdä yleisen arvion ja ratkaista monia sellaisia asioita, joita todellakin on parannettava.

Puhemies
Kiitos, herra komissaari.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Euroopan laajuiset energiaverkot
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Adamin laatima tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevän valiokunnan mietintö (A4-0087/99) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi Euroopan laajuisia energiaverkkoja koskevien suuntaviivojen vahvistamisesta tehdyn päätöksen N: o 1254/96/EY muuttamisesta (KOM(98)0542 - C4-0556/98-98/0284(COD)).

Adam
 Arvoisa puhemies, parlamentin jäseninä tiedämme, että Euroopan laajuiset sähkö- ja kaasuverkot muodostavat tärkeän osan energiastrategiastamme ja että yhteisön talousarviossa on varaus tutkimusten tekemiseksi siitä, kuinka niitä voitaisiin parhaiten kehittää. Kollegojen pitäisi myös panna merkille, että lähestymistavassa on tapahtunut pieni muutos. Osa varoista on nyt käytettävissä näiden verkkojen todelliseen rakentamiseen.
Komissio on nyt esittänyt lisäluettelon hankkeista, joiden katsotaan kuuluvan yhteistä etua koskeviin hankkeisiin ja sen vuoksi yhteispäätösmenettelyn piiriin. Hankkeet on lueteltu mietintöni sivuilla 8 ja 9. Niihin kuuluvat erillisten sähköverkkojen liittäminen yhteenliitettyihin Euroopan verkkoihin, sisäisten sähköyhteyksien kehittäminen ja erilaiset kaasuun liittyvät ehdotukset. Useimmat ehdotuksista liittyvät yleensä ottaen kaasuun, kaasuyhteyksiin ja maanalaisiin kaasuvarastoihin. Melko mielenkiintoinen seikka niissä on tapa, jolla saaria ja yhteisön syrjäisiä alueita aiotaan yhä enemmän liittää näihin verkkoihin. Voisimme kenties panna sivuhuomautuksena merkille, että tämä viittaa vaikeuksiin, joita meillä on, kun hyödynnämme uusiutuvia energiavaroja, joita pidetään usein syrjäisten alueiden pelastajina: pääverkkomme törmäävät jatkuvasti yhteisön aluerajoihin.
En ole tietoinen mistään erityisistä ongelmista komission ehdotuksiin sisältyvissä hankkeissa. Joistakin hankkeista on keskusteltu melko pitkään. Monilla hankkeilla viedään kaasua yhteisön sellaisille alueille, joilla ei ole tällä hetkellä kunnollista kaasunjakelua. Erityisen tärkeitä ovat hankkeet, joilla kehitetään Itä-Euroopan kaasunjakelua. Se on tärkeää siksi, että tarvitsemme yhä enemmän polttoainetta sieltä.
Esitimme valiokunnassa kolmea tarkistusta. Niitä esitettiin rannikkosaarten yhteyksien parantamiseksi Kreikassa ja Espanjassa. Ymmärsimme valiokunnan keskusteluista, että ne eivät todennäköisesti aiheuta komissiolle tai neuvostolle ongelmia, niin että niiden ei pitäisi viivyttää menettelyjä.
Ongelmassa kokonaisuudessaan on kuitenkin yksi näkökohta, jonka haluaisin mainita ja jota valiokunta pitää tärkeänä. Koska tämä on lainsäädäntöteksti, en voi viitata päätöslauselmassa mihinkään muuhun kuin parlamentin laatimiin muodollisuuksiin. Valiokunnan mielestä tarvitsemme kuitenkin verkkojen osalta paremman kytkennän politiikan laajempiin alueisiin. On ihan hyvä tarjota verkkoja, mutta ne vaikuttavat kilpailupolitiikkaan. Esimerkiksi sähköalalla ollaan rauhattomia, samoin kaasualalla, sen osalta, että vaikka tarjoamme verkkoja, jotka voivat teoriassa toimia kaksisuuntaisesti, ne toimivat aivan liian usein vain yksisuuntaisesti.
Lisäksi huolena on se, että sähkölaitosten omistus näyttää olevan helpommin ostettavissa joissakin maissa kuin toisissa. Vapautettujen markkinoiden toimintatapa on taatusti vapaampi joissakin maissa kuin toisissa, ja minusta ja valiokunnasta näyttää siltä, että jos hyväksymme tällaisia hankkeita, meillä pitäisi olla paremmat takeet siitä, että ne noudattavat yhteisön yleistä linjaa kilpailupolitiikassa.
Olemme myös sitä mieltä, että meidän pitäisi miettiä, kuinka voimme laajentaa sähköverkkoja Itä-Eurooppaan ja entiseen Neuvostoliittoon asti. Meidän pitäisi edetä tällä tavalla. Tässä yhteydessä ei nouse esiin pelkästään teknisiä kysymyksiä vaan myös kilpailua ja ympäristövaikutuksia koskevia kysymyksiä. Toivomme, että komissio ottaa huomioon kaikki nämä alueet, myös öljyputket - jotka eivät kuulu teknisesti verkkosopimukseen -, ja esittää tästä asiasta tiedonannon lähitulevaisuudessa. Ajattelimme, että voisimme saada kaasua Kaspianmeren alueelta aivan helposti. Tiedämme, että Aasiassa on kysyntää sen alueen kaasusta.
Valiokunta suhtautuu saavutettuun menestykseen myönteisesti. Odotamme näiden verkkojen laajentumista ja yhdentymistä Itä-Euroopan maiden verkkoihin.

Sindal
Arvoisa puhemies, kiitos siitä, että saan osallistua energia-asioita käsittelevässä valiokunnassa käytävään keskusteluun. Haluaisin huomauttaa kahdesta asiasta. Toinen niistä on se, että Euroopan laajuisen energiaverkon avaamiseen entisissä Neuvostovaltioissa liittyy sisäänrakennettu ristiriita. Nämä valtiothan toivovat selkeästi, että ne voisivat toimia vapailla markkinoilla ja ansaita rahaa. Mutta kun parlamentin edustajana käyn keskusteluja tästä asiasta Liettuan parlamentin kollegojeni kanssa, ei voi erehtyä siitä, että näkökantamme eroavat toisistaan. Halutaan ansaita rahaa ja päästä vapaille markkinoille toisinlaisin ehdoin kuin me haluamme. Asiassa vallitsee ristiriita. Polkeekoko Ignalinan atomivoimala hintoja Euroopan markkinoilla? Tätä kollegani kysyvät Liettuan parlamentilta, Sejmasilta. Ja ristiriita kasvaa, kun myöhemmin tänään keskustelemme Gordon Adamin toisesta mietinnöstä. Kyse on tulkintakysymyksestä, kun Liettua pitää kiinni kannastaan, jonka mukaan energia ei sisälly Kööpenhaminan kriteereihin. Tässä keskustelussa energia jää todellisen neuvottelun ulkopuolelle. Meidän on kuitenkin pidettävä kiinni sulkemisvaatimuksista, vaikka kollegani Liettuan parlamentissa eivät voikaan hyväksyä sitä. Meidän on kuitenkin samanaikaisesti oltava realistisia, sillä siihen tarkoitukseen myöntämämme varat, toisin sanoen tarjoamamme rahoitus, on vain pisara meressä siihen nähden mitä tällainen toimi tulee maksamaan.
Olen samaa mieltä Gordon Adamin kanssa - jota muuten haluan kiittää, koska hän on osallistunut liettualaisten kollegoitteni pitämiin kokouksiin -, mutta haluan korostaa, että ne ratkaisut, jotka ottavat huomioon hakijamaiden talouden, ovat välttämättömiä. Muuten asia ei onnistu. Haluaisin vielä kerran korostaa ongelmaa, mikä aiheutuu, jos tietyt ydinvoimalat, jotka olisi pitänyt sulkea jo ajat sitten, voivat osallistua vapaisiin markkinoihin. Se aiheuttaa ristiriitoja jäseneksi ottamiseen liittyvässä poliittisessa tilanteessa ja poliittisissa suhteissa.

Estevan Bolea
 Arvoisa puhemies, en usko, että mietintöjä voidaan sotkea keskenään. Sen vuoksi olen sanonut teille, että Euroopan laajuiset energia-, kaasu- ja sähköverkot ovat yksi asia ja Itä-Euroopan ydinvoimaloiden turvallisuus on toinen asia. Älkäämme sotkeko asioita keskenään, koska loppujen lopuksi emme ymmärrä yhtään mitään siksi, että meillä on niin kova kiire.
Haluaisin sanoa arvoisalle komissaarille, että komission ja jäsenvaltioiden jatkuvat toimenpiteet energia-asioissa ovat mielestäni hyvin tärkeitä. Erityisesti kaasuverkkojen ja sähköverkkojen kehittäminen on elintärkeää markkinoiden vapauttamisen, entistä tiiviimpien suhteiden luomisen ja kaikkien asianosaisten maiden elämänlaadun parantamisen kannalta.
Olen samaa mieltä kaikesta siitä, mitä herra Adam on sanonut. En aio toistaa sitä. Haluan kylläkin sanoa hänelle, että kaikki se, mikä koskee verkkojen laajentamiseen saatavilla olevia määrärahoja, on kiinnostavaa ja saa osakseen tukemme. Vuonna 1996 tehty päätös, jota muutettiin vuonna 1997, sisälsi 74 hanketta. Tässä vuonna 1999 muutetussa päätöksessä niitä on nyt 17 enemmän. Haluan mainita yhden, jonka neuvosto jo hyväksyi ja joka perustuu erääseen energia-asioita käsittelevän valiokunnan Espanjaa koskevaan tarkistukseen: sisäisten yhteyksien vahvistamisen, jotta voidaan puolestaan parantaa myös kansainvälisiä yhteyksiä.
Näin ollen parhaillaan tehdään monia asioita, kuten aluksi sanoin, ja ehkäpä jotkin asiat tapahtuvat liian nopeasti. Kuitenkin tärkeää on kaikki, mikä koskee investoimista sähköverkkoihin ja kaasuverkkoihin. Ehkäpä tärkeämpää sähkön osalta, arvoisa komissaari. Ei nimittäin oteta huomioon sitä - ainakaan tässä parlamentissa sitä ei juuri oteta huomioon -, ettei sähköä voida varastoida, ja näin ollen on tarjottava välitöntä palvelua ja tuotannon on oltava välitöntä, kun sähköstä on kysyntää. Se edellyttää ehdottomasti suurta määrää yhteyksiä ja verkkojen laajentamista ja ilman muuta myös Itä-Euroopan maiden osalta. Sanotaan, ettemme tee tarpeeksi yhteistyötä Itä-Euroopan maiden kanssa. Laajentakaamme niiden mahdollisuuksia hankkia sähköenergiaa. Me niiltä ja ne meiltä. Näin ollen kiitos kaikista ponnisteluistanne, jatkakaa niitä, ja saatte aina tukemme.

Escolá Hernando
Arvoisa puhemies, käytettävissäni on vain vähän aikaa ja haluan mainita yhden Euroopan laajuisten energiaverkkojen ensisijaisista hankkeista.
Tarkoitan hanketta, joka koskee Ranskan ja Espanjan sähköverkkojen yhdistämistä suurjännitejohdolla. Johto on käytännöllisesti katsoen valmis, ja enää on valittava ainoastaan liitäntäkohta Pyreneitten halki. Juuri tästä syntyykin ongelma.
Tämä 400 000 voltin sähköinen valtaväylä yritetään saada kulkemaan luonnonpuiston, linnuille rauhoitetun alueen ja laakson kautta, joka on yksi Pyreneitten harvoista koskemattomista laaksoista. Kuten on johdonmukaista, kaikki Aragonian poliittiset puolueet, parlamentti, hallitus, ammattiyhdistykset, kauppakamarit, kaikki ovat vastustaneet jyrkästi moista järjettömyyttä. Tämän takia tämä Euroopan laajuisten verkkojen hanke on jo vuosia ollut pysähdyksissä.
Pyytäisin tervettä järkeä, jotta tässä ja muissakin tapauksissa tarpeellisiin ja välttämättömiin energiahankkeisiin yhdistettäisiin ympäristön ja kestävän kehityksen kunnioittaminen ja ennen kaikkea mahdollisten asianosaisten yksimielisen tahdon kunnioittaminen, kun todellisuudessa on olemassa vähemmän traumaattisia ratkaisuja.

Kronberger
 Arvoisa puhemies, kun on puhuttu ydinvoiman käytöstä sähkön tuottamiseen, asia on jakanut ihmiset kahteen leiriin: innostuneisiin kannattajiin ja päättäväisiin vastustajiin. Sen jälkeen, kun Saksan hallitus sanoutui yksiselitteisesti irti ydinvoimasta ja kun Belgia ja Sveitsi ovat viime viikkojen kuluessa ilmoittaneet haluavansa niin ikään luopua tästä teknologiasta, olemme kokonaan uuden tilanteen edessä. Tällä teknologialla ei olekaan enää tulevaisuutta!
Kun otetaan huomioon se tosiasia, että ilmenee myös laajamittaisia epäilyjä ydinvoimaloiden taloudellisuudesta - Pemelin-komissio on juuri viime päivinä todennut tämän -, eivät uudet EURATOM-lainat uusien reaktorien rakentamiseksi ole enää perusteltavissa. Oman turvallisuutemme nimissä meidän on tehtävä kaikkemme sen hyväksi, että energiahuollossa otetaan käyttöön uusia laskennallisia tekijöitä. Rouva Bloch von Blottnitz on oivaltanut tämän selvästi. Hänen esittämänsä tarkistukset ovat oikea askel oikeaan suuntaan.

Papoutsis
Arvoisa puhemies, sallinette minun aluksi kiittää esittelijää, herra Adamia, hänen esittelemästään hienosta mietinnöstä. Luetteloa yhteistä etua koskevista hankkeista on päivitetty jo kerran, vuonna 1997, kun osoittautui tarpeelliseksi lisätä luetteloon hankkeita pääasiassa siksi, että voitaisiin ottaa huomioon yhteisön laajeneminen. Useimmat niistä muutoksista ja lisäyksistä, joita komissio tässä vaiheessa ehdottaa, koskevat Euroopan tilanteen nopeaa kehitystä varsinkin maakaasun alalla.
Komission ehdotukseen sisällytetyt hankkeet on kaikki valittu sen pohjalta, miten ne edistävät yleisiä tavoitteita, mutta on olemassa myös yleisiä kriteereitä, jotka muodostavat pohjan suuntaviivoille, joita on saatu teollisuuden kuulemisista ja jotka ovat lisäksi täysin koordinoituja jäsenvaltioiden näkemysten kanssa, tai ainakin niiden näkemysten kanssa, joita ovat esittäneet ne energiakysymysten asiantuntijat, joita meillä on ollut mahdollisuus konsultoida.
Komissio hyväksyy kaikki Euroopan parlamentin tarkistukset. Erityisen mielellämme me hyväksymme ne kaksi tarkistusta, jotka koskevat Kreikan ja Espanjan sähköverkkoja koskevien hankkeiden ottamista mukaan. Yhdymme täysin siihen näkemykseen, että nämä ovat soveliaita lisäyksiä tähän luetteloon yhteistä etua koskevista hankkeista.
Hyvät parlamentin jäsenet, sallitte varmaan, että puhun hieman Kreikasta. Annamme mahdollisuuden rahoittaa tutkimuksia ja töitä saarten liittämiseksi toisiinsa ja mantereeseen. Ymmärrätte varmaan, mitä mahdollisuuksia tämä avaa paitsi energiatasapainolle myös uusiutuvien energialähteiden käytölle ja varsinkin aurinko- ja tuulienergialle, jota Kreikassa on runsaasti.
Panen lisäksi merkille herra Adamin erinomaisessa mietinnössä ilmaistun huolen energiaverkkojen turvallisuudesta ja energiaverkkojen ulkoisesta ulottuvuudesta. Tulevina kuukausina komissio aikoo esittää asiakirjan yhteisön energianhankinnan turvallisuudesta. Lisäksi haluan painottaa, että laajempi kysymys ulkoisesta ulottuvuudesta ja erityisesti yhteydet KIE-maihin samoin kuin entisen Neuvostoliiton valtioihin ovat komission pysyvä huolenaihe. Herra Sindalilla ja herra Adamilla oli aikaisemmin mahdollisuus puhua tästä aiheesta. Jäljelle jää siis vakaa aikomuksemme pitää Euroopan parlamentti täysin ajan tasalla kaikista näistä kysymyksistä ja lisäksi jakaa tietoa kaikista tulevien vuosien tapahtumista.
Lopuksi komissio toivoo, että edessämme oleva päätösehdotus hyväksytään mahdollisimman nopeasti, jotta olisi mahdollista aloittaa nämä hankkeet ja erityisesti, jotta olisi mahdollista aloittaa tarkoituksenmukaisuustutkimukset, jotka ovat välttämättömiä, jotta voisimme jatkossa nähdä, missä määrin nämä hankkeet ovat elinkelpoisia, ja voidaanko ne ottaa osaksi unionin energiasuunnittelua.
Hyvät parlamentin jäsenet, sallikaa minun joka tapauksessa vielä kerran kiittää herra Adamia hänen esittelemästään todella hienosta mietinnöstä.

Puhemies
Kiitos, herra komissaari lyhyestä ja selkeästä puheenvuorostanne.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Ydinalaan liittyvä toiminta kolmansissa maissa
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Adamin laatima tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevän valiokunnan mietintö (A4-0088/99) komission tiedonannosta neuvostolle ja Euroopan parlamentille ydinalaan liittyvästä toiminnasta jäsenyyttä hakeneissa Keski- ja Itä-Euroopan maissa sekä uusissa itsenäisissä valtioissa (KOM(98)0134 - C4-0314/98).

Adam
 Arvoisa puhemies, ydinenergia on ollut tärkeä aihe Euroopan unionin ja Keski- ja Itä-Euroopan maiden sekä uusien itsenäisten valtioiden suhteissa vuodesta 1990 lähtien. Laajentumisneuvottelut korostavat tätä tärkeyttä. Euroopan parlamentti on tunnustanut valtioiden itsenäisen oikeuden päättää energiapolitiikastaan, ydinvoimavaihtoehto mukaan luettuna.
Euroopan unioni on merkittävästi mukana KIE-maiden ja uusien itsenäisten valtioiden ydinalaan liittyvässä toiminnassa. Ydinvoimaloiden toimintavarmuutta on onnistuttu parantamaan kiistattomasti, myös ensimmäistä sukupolvea edustavien RBMK1000- ja VVER230-tyyppisten reaktorien. Nämä turvallisuutta koskevat parannukset on saatu aikaan erityisesti käyttämällä paikalla olevia avustajaryhmiä, jotka saavat tukea Phare- ja Tacis-ohjelmista. Turvallisuusajattelu on muuttunut perinpohjaisesti niiden ansiosta. Haluaisin huomauttaa, että tätä turvallisuusajattelun muutosta ja parantunutta toimintavarmuutta ei voi mitata suoraan rahassa. Vaikka näitä hyötyjä ei voida mitata helposti, se ei kuitenkaan tee niistä yhtään vähemmän todellisia.
On käymässä yhä ilmeisemmäksi, että vaikka Euroopan unioni investoi voimakkaasti Itä-Euroopan maiden ydinalaan liittyvään toimintaan, se ei voi sanella muiden maiden politiikkaa. Tämä koskee uusien itsenäisten valtioiden kaltaisia maita sekä hakijamaiden ensimmäiseen ja toiseen ryhmään kuuluvia maita. Jatkuva viittaaminen vaarallisiin reaktoreihin ja painostus niiden sulkemiseksi on jossain määrin ärsyttänyt Venäjän federaatiota. Venäläisten mielestä ei ole vaarallisia reaktoreita; on vain ensimmäisen sukupolven ja toisen sukupolven reaktoreita. Painostus niiden sulkemiseksi katsotaan siellä epäoikeutetuksi puuttumiseksi heidän sisäisiin asioihinsa.
Meidän pitäisi panna merkille, että kaikki Euroopan unionin, Keski- ja Itä-Euroopan, Venäjän ja uusien itsenäisten valtioiden reaktorit toimivat Kansainvälisen atomienergiajärjestön IAEA: n standardien ja voimassa olevien ydinsopimusten mukaisesti. On selvää, että ydinenergian käyttö jatkuu näissä Itä-Euroopan maissa. Monet niistä ovat luoneet politiikan, jonka tavoitteena on mahdollisimman suuri energiaomavaraisuus ja energian saannin varmuus. Monet niistä eivät halua olla riippuvaisia Venäjän öljy- ja kaasutoimituksista. Meidän on myös muistettava, että olemassa olevien ydinvoimaloiden käytön jatkamisella on huomattavia taloudellisia etuja uusien vaihtoehtojen rakentamiseen verrattuna.
Monimutkaisuuden lisäämiseksi jotkin näistä maista myyvät lisäksi sähköä naapurimailleen. Tämä pätee Liettuaan ja Bulgariaan. Bulgaria myy Turkille sähköä vuosittain noin 600 miljoonan dollarin arvosta - kipeästi kaivattua valuuttaa. Voimaloiden sulkemiseen painostaminen herättää näissä oloissa melkoista kaunaa. Vaikka Euroopan unioni on ollut erittäin aktiivinen ydinalalla, Euroopan unionin ja G-7-maiden politiikka on tähän saakka epäonnistunut selvästi. Yhtäkään vaarallista ensimmäisen sukupolven reaktoria ei ole suljettu nykyisen politiikan tuloksena. On selvää, että Itä-Euroopan ydinvoimavaltiot jatkavat ydinvoimavaihtoehdon toteuttamista.
Politiikan epäonnistumiseen on kaksi pääasiallista syytä: ensinnäkin sopimusten epäselvyys ja toiseksi vaihtoehtoisen sähkökapasiteetin varastojen puute. Lisäisin tähän, että ei ole otettu myöskään huomioon monien näiden maiden kansallista turvallisuutta ja taloudellisia tarpeita.
Tulevan toiminnan on oltava todellista yhteistyötä ja neuvottelemista avun saajien kanssa. Euroopan unioni ei voi ottaa kovaotteista ja yksinvaltaista asennetta. Emme voi tyrkyttää tahtoamme noille maille. Emme voi määrätä, mitä niiden pitää tehdä. Olemme yrittäneet sitä, ja olen havainnut, että se ei onnistu. Vakaa käsitykseni on, että voimme edistyä vain yhteistyöllä ja neuvottelemalla. On neuvoteltava kullekin maalle yhdessä sovittavasta energiastrategiasta, jonka tärkeänä osana on oltava varautuminen vaihtoehtoisen sähkön saantiin.
Toisena tärkeänä osana pitää olla, että Länsi-Euroopan sääntelyviranomaiset uudistavat sääntelyvaatimuksia Kansainvälisen atomienergiajärjestön ja Euroopan komission kanssa. Tämän lisääntyvän yhteistyön perimmäisenä tarkoituksena on yhteisen säännöstön kehittäminen ydinenergian käytölle. Tavoitteena on oltava sekä Euroopan unionissa, KIE-maissa että uusissa itsenäisissä valtioissa sovellettavissa olevat turvastandardit.
Kehotamme komissiota koordinoimaan omat palvelunsa paljon entistä paremmin. Toivon, että se hyväksyy sen, että ydinalan toimintaan liittyvien suhteidemme hakijamaihin ja uusiin itsenäisiin valtioihin on perustuttava yhteistyöhön eikä vastakkainasetteluun.

Van den Broek
komissio.- (NL) Haluaisin aluksi kiittää esittelijää, herra Adamia, hänen erinomaisesta ja ennen kaikkea rakentavasta mietinnöstään. Haluan myös sanoa arvostavani Euroopan parlamentin kiihkeitä keskusteluja ja myönteistä ajatustenvaihtoa vaikeasta ydinturvallisuuden ongelmasta. Mietintö, jota käsittelemme tänään, antaa realistisen kuvan ongelmien ulottuvuudesta ja myös vaikeasta tehtävästä, joka on kaikilla niillä, jotka työskentelevät Keski- ja Itä-Euroopan ydinturvallisuuden parantamiseksi. Kuten mietinnössä mainitaan, tilanne ei valitettavasti näytä muuttuvan tai parantuvan lähiaikoina. Siihen on myös syynsä.
Kuten kuulin jo myös herra Adamin sanovan, asianosaiset kumppanimaat, joiden kanssa puhumme näistä asioista, ovat riippumattomia valtioita, jotka päättävät omasta energiapolitiikastaan ja muuten myös omasta ydinenergiapolitiikastaan. Jotkin näistä maista ovat hyvin riippuvaisia ydinenergiasta sähköntuotannossa ja myös vientitulojen vuoksi. Herra Adam selitti myös tämän jälleen tänään iltapäivällä.
Kolmas este ovat luonnollisesti hyvin suuret kustannukset, joita aiheutuu uudenaikaistamisesta, puhumattakaan ydinvoimaloiden tai yksittäisten reaktorien sulkemisesta.
Strategia, josta on puhuttu paljon - myös Euroopan unionin tilintarkastustuomioistuimen ja komission kertomuksessa - pohjautuu G7-ryhmän vuonna 1992 tekemään päätökseen, joka oli oikeastaan vielä seurausta Tsernobylin onnettomuudesta. Silloin vahvistettiin ydinenergiaa koskeva strategia, jonka piti olla perustana myös komission toimille tällä alalla. Siinä oli lyhyen aikavälin lähtökohtana konkreettisten ratkaisujen löytäminen kiireellisimpiin turvallisuusongelmiin - jotka muuten määrittelimme yhteistyössä IAEA: n kanssa -, kuten esimerkiksi riippumattomien ja pätevien turvallisuusviranomaisten perustaminen, sekä ydinvoimaloiden turvallisuuden parantaminen sekä Itä-Euroopan maissa että uusissa itsenäisissä valtioissa. Pitkällä aikavälillä painotettiin jatkuvaa turvallisuuden parantamista yhtäältä edistämällä vähemmän turvallisten reaktorien sulkemista ja niiden korvaamista vaihtoehtoisilla energianlähteillä sekä parantamalla energiatehokkuutta ja toisaalta uudenaikaistamalla niitä reaktoreita, jotka olisi myös mahdollista saada tosiaan turvallisiksi uudenaikaistamalla. Kuten tiedätte, tämä ei pätenyt kaikkiin ydinvoimaloihin. Osa niistä pitäisi yksinkertaisesti sulkea.
Mitä tulee kaikkein kiireellisimpiin turvallisuusongelmiin, olen vahvasti vakuuttunut siitä, että huolimatta kritiikistä, jota on esitettävä ja jota on myös esitetty, Euroopan unionin ponnistelut ovat tosiaan tuottaneet tulosta ja että, rahat - puhumme suunnilleen 800 miljoonasta - on myös käytetty hyvin. Ydinturvallisuusohjelmilla on siis saatu aikaan tiettyjä asioita. Mainitsen tässä muutamia niistä. Riippumattomia sääntelyviranomaisia on perustettu tai vahvistettu. Välttämättömät juridiset puitteet, joita myös tarvitaan ydinturvallisuuspolitiikan toimeenpanemiseksi, on saatu aikaan sekä Keski-Euroopassa että uusissa itsenäisissä valtioissa, vaikkakin sääntelyviranomaisten taso vaihtelee eri maissa.
Ydinvoimaloiden vakavimpiin suunnitteluvirheisiin on etsitty teknisiä ratkaisuja. Vaihtamalla tietoja on saavutettu edistystä alueen ydinturvallisuuskulttuurin vahvistamisessa. Tämä on johtanut virallisempaan ja säännöllisempään vuoropuheluun voimaloiden ylläpitäjien ja sääntelyviranomaisten välillä sekä myös sen hyväksymiseen, että on välttämätöntä pitää kiinni korkeasta turvallisuustasosta, kun rakennetaan uusia reaktoreja.
Lisäksi haluaisin mainita merkittävän panoksemme ydinvoimaloiden uudenaikaistamisessa sekä käyttötottumusten parantamisessa, jotka olemme toteuttaneet toimittamalla varustusta ja edistämällä parempaa tietoisuutta jätteenkäsittelyyn liittyvistä ongelmista.
Olemme siis tehneet osamme ja teemme vieläkin ratkaistaessa Tsernobylin ydinvoimalaan liittyviä ongelmia, ja siinä komissio on niin sanotun reaktorisuojasuunnitelman lisäksi antanut merkittävän panoksen toimeenpantaessa G7-ryhmän politiikkaa, jolla pyritään saamaan Tsernobylin ydinvoimala suljetuksi vuoteen 2000 mennessä. Antaakseni lyhyesti kuvan kustannuksista, joita ydinturvallisuuden edistämisestä aiheutuu, haluaisin mainita seuraavaa. Puhumme 750-850 miljoonasta eurosta toimintakautemme aikana. Jo pelkästään suojan rakentamisesta Tsernobylin tuhoutuneen nelosreaktorin ympärille aiheutuvien kustannusten on arvioitu olevan 600-800 miljoonaa euroa. Tämä osoittaa, millaisten kustannusten kanssa olemme tekemisissä. Samalla on myös laskettu, että kaikkien uudenaikaistamistöiden tai sulkemistoimenpiteiden - kun otetaan huomioon ainoastaan riskialttiit voimalat Keski- ja Itä-Euroopassa - kustannukset olisivat 4-5 miljardia euroa. Tässä on siis kysymys hyvin suurista summista, ja siten vuosittainen 100 miljoonaa, jonka komissio on käyttänyt toimintaansa, on luonnollisesti verrattain vähäinen summa.
Komissio jatkaa G7-ryhmän strategian pohjalta politiikkaansa kumppanimaiden auttamiseksi uudenaikaistettaessa reaktoreita, jotka voidaan uudenaikaistaa, mutta komissio ponnistelee edelleen kovasti niiden reaktorien sulkemiseksi, joiden uudenaikaistaminen ei ole mahdollista perustavaa laatua olevien teknisten tai suunnitteluvirheiden vuoksi, joita tällaisissa hankkeissa on ollut.
Haluaisin tässä yhteydessä tuoda selvästi esille, että politiikan toimeenpano vaihtelee jäsenehdokasmaiden välillä ja entisen Neuvostoliiton uusien itsenäisten valtioiden välillä. On selvää, että mahdollinen jäsenyys unionissa toimii kannustimena, jolla voidaan vaikuttaa enemmän jäsenehdokasmaiden ydinvoimapolitiikkaan.
Meidän on ymmärrettävä, että reatoreiden sulkeminen on mahdollista ainoastaan siinä tapauksessa, että samalla kehitetään myös laajempia energiastrategioita. Myös herra Adamin mietinnössä myönnetään tämä. Siksi komissio aikoo mietinnön suosituksen mukaisesti edistää sitä, että tällainen strategia saadaan aikaan jäsenehdokasmaiden kanssa jäsenyyttä edeltävän strategian puitteissa ja entisen Neuvostoliiton maiden kanssa kumppanuussopimuksen puitteissa. Tämä ei ole uusi asia. Olemme työskennelleet sen parissa noiden maiden kanssa jo pitemmän aikaa.
Käymme keskusteluja myös Liettuan, Bulgarian ja pian myös Armenian kanssa, koska näiden kolmen maan tapauksessa emme pelkästään halua kehittää kattavia energiastrategioita, vaan niissä maissa on myös ydinvoimaloita, jotka pitäisi sulkea aiempien sopimusten perusteella käyttäen erityisesti ydinturvarahastoa. Tiedämme, mikä on näiden voimaloiden osuus asianomaisten maiden sähköntuotannosta, ja olemme erittäin tietoisia taloudellisista eduista, jotka voimaloiden sulkeminen vie mennessään, tärkeistä energian vientimahdollisuuksista sekä uhrauksista, joita näiden maiden täytyy tehdä tässä asiassa. Siksi myös pyrimme yhteistyöhön ja olemme yrittäneet laatia kansainvälisten rahoituslaitosten kanssa rahoitussuunnitelmia, jotka voisivat toimia perustana kansainväliselle rahoitustuelle ja vaihtoehtoisten energianlähteiden rahoittamiselle.
Siksi haluaisin myös vielä painottaa sitä, että olen herra Adamin kanssa samaa mieltä siitä, että meidän ei pidä yrittää ratkaista näitä ongelmia puheena olevien maiden kanssa selkkauksen ilmapiirissä. Tämä ei kuitenkaan poista sitä - ja sen viestin yritämme välittää myös erityisesti Liettualle ja Bulgarialle -, että olemme tekemisissä näiden maiden aikaisemmin tekemien sulkemista koskevien sitoumusten kanssa. Ne ovat tehneet nämä sitoumukset ydinturvarahastoon liittyen, ja haluamme auttaa sulkemisen seurausten kantamisessa emmekä vain katsella sivusta.
Komissio on oppinut paljon eikä pelkästään käytännöstä ja sisäisistä tarkastuksista vaan myös Euroopan parlamentin eri mietinnöissä ja tilintarkastustuomioistuimen eri kertomuksissa esitetystä kritiikistä. Olemme nyt päässeet eroon ohjelman alkuvaiheen ongelmista. Komissio on tehnyt paitsi kokemuksensa niin myös kommenttienne perusteella tarvittavat muutokset erityisesti ohjelman hallintoon.
Haluaisin antaa tässä yhteydessä vielä seuraavat esimerkit. Ohjelmien toimeenpanon hitaus johtui suurelta osin siitä, että käytössä olevia välineitä ei ollut sovitettu riittävästi tämän sektorin erityisvaatimuksiin. Uusi Tacis-asetus varmasti auttaa tuomaan tähän muutoksen. Se kattaa kauden 2000-2006 ja sisältää ydinturvallisuuden osalta kolme selkeää prioriteettia. Siinä jatketaan kannustamista turvallisuuskulttuurin omaksumiseen ydinenergia-alalla mutta myös käytetyn ydinpolttoaineen ja ydinjätteen käsittelyn parantamiseen erityisesti Luoteis-Venäjällä, ja sillä jatketaan vaikuttamista kansanvälisiin toimenpiteisiin ydinturvallisuuden parantamiseksi, mikä on melko laaja ilmaus, mutta se liittyy luonnollisesti täysin pyrkimyksiin tiettyjen vaarallisiksi katsottujen ydinvoimaloiden sulkemiseksi.
Toivomme, että parlamentti esittää ajoissa lausunnon uudesta asetuksesta, jotta se voisi tosiasiallisesti tulla voimaan 1. tammikuuta ensi vuonna. Voin luvata parlamentille, että esitämme määräajoin kertomuksen asioiden tilasta ydinturvallisuudessa Phare- ja Tacis-ohjelmien puitteissa. Lopuksi, meillä on vankka aikomus parantaa avustusohjelmien sisäistä hallintoa. Komissio keskustelee tällä hetkellä ehdotuksesta perustaa komission sisällä ydinturvallisuutta käsittelevä työryhmä, millä pyritään vahvistamaan koordinaatiota niiden noin kymmenen pääosaston välillä, jotka ovat komissiossa jollain tavoin tekemisissä näiden ongelmien kanssa. Ottaen huomioon viime aikoina käydyt keskustelut ja antaaksemme selkeämmän ja yksityiskohtaisemman yleiskuvan komission tähänastisista toimista ydinturvallisuuden alalla olemme lähettäneet tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevälle valiokunnalle ja myös joillekin muille Euroopan parlamentin valiokunnille muistion, jossa olemme jälleen kattavasti selittäneet suoritettuja toimenpiteitä ja lisäsuunnitelmia lähitulevaisuutta varten. Toivon, että olemme siten joka tapauksessa antaneet panoksemme vahvan perustan rakentamiseksi sille, että Euroopan parlamentin kanssa voidaan tulevaisuudessa vaihtaa hedelmällisesti ajatuksia tästä tärkeästä aiheesta.

Muscardini
Arvoisa puhemies, ydinturvallisuus koskee miljoonia Euroopan unionin ja Itä-Euroopan kansalaisia. Ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunta, joka 27. lokakuuta 1998 hyväksyi yksimielisesti tästä mietinnöstä esittämäni lausunnon, katsoo, että turvallisuuden on oltava keskeinen liittymistä valmistavan strategian tekijä.
Komissio katsoi jo Agenda 2000 -asiakirjassa, että ydinturvallisuus on Keski- ja Itä-Euroopan valtioiden liittymisessä ensiarvoisen tärkeä seikka, ja se on jakanut laitokset kolmeen ryhmään: Neuvostoliitossa valmistetut tai vanhentuneet reaktorit, jotka on purettava; ne, joita voidaan korjata siten, että niiden turvallisuus paranee hyväksyttävälle tasolle; ja viimeksi muutamat lännessä suunnitellut reaktorit, joiden käyttöä voidaan jatkaa, kunhan turvallisuuden taso pysyy korkeana pitkällä aikavälillä.
Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksesta käy ilmi, että Keski- ja Itä-Euroopan valtiot ovat käyttäneet ydinturvallisuuden parantamiseen vain 300 niistä 850 miljoonasta ecusta, jotka oli varattu tähän tarkoitukseen vuosiksi 1990-1997. Sen tähden on välttämätöntä, että Phare- ja Tacis-ohjelmien kautta toteutetaan ne parannus- ja korjaustyöt, jotka ovat Euroopan turvallisuuden kannalta välttämättömiä. On erittäin tärkeää, että IAEA: n ja Euroopan unionin hyväksymä riippumaton elin tarkastaa näiden laitosten turvallisuustason. Kun yksi reaktori Tsernobylin ydinvoimalassa on nyt otettu uudelleen käyttöön, vaadimme, että Euroopan unionin jäsenyyttä hakevat valtiot ja neuvostoliiton hajoamisen jälkeen syntyneet valtiot kykenevät tarjoamaan takuun turvallisuudesta koko Euroopalle tietoisina tällaisen päätöksen taloudellisista ja sosiaalisista seurauksista.
Tästä syystä haluamme korostaa sitä, että ydinturvallisuuden on oltava liittymistä valmistavan strategian keskeinen osa. Ilman takuuta laajentuminen saattaa aiheuttaa vaaraa yhteiselle turvallisuudelle. Tästä syystä ulkoasioita käsittelevä valiokunta toivoo, että käytettävissä olevilla varoilla edistettäisiin ohjelmia, joilla pyritään Euroopan ydinturvallisuutta koskevan kysymyksen lopulliseen ratkaisuun.

Plooij-van Gorsel
 Arvoisa puhemies, puhun myös suoraan ELDR-ryhmän nimissä, en pelkästään taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnan nimissä, koska muuten minulla ei olisi kolmea ja puolta minuuttia puheaikaa. Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat ja arvoisa komissaari, haluaisin kiittää esittelijää, herra Adamia, hänen mietinnöstään. Se on mielestäni hieman ikään kuin hänen jäähyväistyönsä. Ei ole helppoa saada kaikkia samalle puolelle, kun on kysymys ydinenergiasta, mutta mielestäni siinä on tässä tapauksessa onnistuttu mukavasti. Unionin energiapolitiikassa keskitytään Keski- ja Itä-Euroopan maiden ja uusien itsenäisten valtioiden tapauksessa nykyisten ydinvoimaloiden turvalliseen käyttöön. Agenda 2000: n tavoitteiden mukaisesti sellaiset neuvostoaikana suunnitellut reaktorit, joita ei voida uudenaikaistaa kohtuullisin kustannuksin, täytyy sulkea. Tällaiset reaktorit ovat nimittäin vaarallisia. Arvoisa puhemies, vuodesta 1992 lähtien Itä-Euroopassa ei kuitenkaan ole käytännössä suljettu ainoatakaan reaktoria. Ukrainan hallitus ei edes katso Tsernobylin ykkös- ja kakkosreaktoria, jotka ovat olleet jo muutamia vuosia poissa käytöstä, lopullisesti suljetuiksi kaikista Euroopan parlamentin päätöslauselmista huolimatta. Itsenäisillä valtioilla on oikeus päättää itse energiapolitiikkansa päälinjoista, toteaa esittelijä. Arvoisa puhemies ja arvoisat kollegat, tämä ei kuitenkaan tarkoita, että unionin täytyy kärsivällisesti katsella, kuinka päätöslauselmiamme ei noudateta. Jos unioni sijoittaa avustusohjelmien ja lainojen kautta rahaa Itä-Eurooppaan, me voimme tosiaan vaikuttaa strategiaan ja edistää tiettyjä energiamuotoja verrattuna toisiin energiamuotoihin.
Tämä on nimittäin yksi niistä harvoista välineistä, joita unionilla on painostettaessa sulkemaan vaarallisia ydinvoimaloita, ja siksi meidän on myös käytettävä sitä. Nykyisten ydinvoimaloiden turvallisuutta tulee lisäksi pitää oleellisena edellytyksenä unionin jäsenyydelle.
Arvoisa puhemies ja arvoisat kollegat, toinen asiani koskee tilintarkastustuomioistuimen kertomusta Euroopan unionin toimenpiteistä ydinturvallisuuden alalla Itä-Euroopassa. Komissaari kertoi meille tästä asiasta perusteellisesti. Taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnan jäsenet ovat järkyttyneitä kertomuksen johtopäätöksistä. Olemme sanoneet sen jo aikaisemminkin. Me ymmärrämme hyvin, että komission ei ole helppo toimia entisessä itäblokissa paikallisen byrokratian ja ydinenergia-alan mutkikkuuden vuoksi. Arvoisa puhemies, kuitenkin juuri siksi komission olisi pitänyt kiinnittää enemmän huomiota ohjelmien toteuttamiseen. Itä-Euroopassa olevaa asiantuntemusta pitää käyttää hyväksi paljon enemmän.
Tämä tuo minut viimeiseen asiaani ja myös suoraan kysymykseeni komissaari van den Broekille. Pari viikkoa sitten virkamiehenne sanoivat taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnassa ja myös tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevässä valiokunnassa vastauksena kysymykseeni, että he työskentelevät vuoden 2000 ongelman ja Keski- ja Itä-Euroopan ydinvoimaloiden tietokoneiden valmiuden kartoittamisen parissa. Siksi haluan myös kysyä teiltä, arvoisa komissaari, milloin uskotte parlamentin saavan raportin Keski- ja Itä-Euroopan ydinvoimaloiden valmiudesta vuoden 2000 ongelman kohtaamiseen. Vuoden 1999 ensimmäinen neljännes on jo lähes mennyt, ja 1. tammikuuta vuonna 2000 on ratkaiseva päivämäärä. Haluaisin mielelläni vastauksen kysymykseeni.

Van den Broek
komissio. (NL) Haluaisin sanoa arvoisalle parlamentin jäsenelle, rouva Plooijille, että olemme antaneet rahaa käyttöön IAEA: lle, joka on meitä paljon pätevämpi tekemään tällaisen kartoituksen. Pyydätte oikeastaan nyt komissiolta taas sellaista, mihin emme ole aikaisemmin kyenneet vastaamaan emmekä kykene tulevaisuudessakaan. Meillä ei yksinkertaisesti ole tietoja eikä myöskään ihmisiä, jotta voisimme tehdä tämän kartoituksen. Siksi olemme sanoneet, että tuemme IAEA: ta sen kaikessa tähän liittyvässä toiminnassa. Juuri niin teemme. Tietääkseni IAEA järjestää kesäkuussa foorumin, jossa käsitellään myös näitä asioita. Lupaan teille, että sen tuloksena laadimme mielellämme teille raportin.

Puhemies
Keskeytän nyt keskustelun, jota jatketaan tänä iltana klo 21.00, jotta voimme nyt aloittaa kyselytunnin.
Rouva Bloch von Blottnitzilla on työjärjestystä koskeva puheenvuoro.

Bloch von Blottnitz
 Arvoisa puhemies, voisitteko olla niin ystävällinen ja kehottaa komissiota olemaan paikalla tänä iltana, kun käymme keskustelua tästä erittäin tärkeästä aiheesta? Komission edustajat ovat tämän iltapäivän mittaan puhuneet pitempään kuin kaikki parlamentin jäsenet yhteensä, ja siksi meillä ei ole nyt mitään mahdollisuutta jatkaa keskustelua. Pyytäisin kuitenkin teiltä, että kehottaisitte komissiota olemaan ehdottomasti täällä paikan päällä, jotta voimme keskustella asian loppuun tänä iltana.

Kyselytunti (neuvosto)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvostolle osoitetut kysymykset (B4-0144/99).
Seuraavia kysymyksiä käsitellään yhdessä, koska ne koskevat samaa aihetta:

Kysymys nro 1 Richard Graham Corbett (H-0115/99):
Aihe: Veronmaksajalle aiheutuvat kustannukset verovapaan myynnin lakkauttamisesta Kun neuvosto käsittelee uudelleen päätöstä, jolla verovapaa myynti poistetaan vähitellen käytöstä heinäkuuhun 1999 mennessä, aikooko se samalla tarkastella kansallisten valtionkassojen verovapaasta myynnistä saamien tulojen menetyksiä ja verovapaan myynnin lakkauttamisesta saatavia vastaavia etuja?
Onko neuvosto tietoinen siitä, että pelkästään Yhdistyneessä kuningaskunnassa verovapaa myynti edustaa 1 miljardin punnan vuosittaista tuloa ja että sen lakkauttaminen vastaa valmisteverojen ja arvonlisäverojen menetyksinä vähintään yhtä suurta summaa? Tietääkö neuvosto, että tämä merkitsee 40 punnan vajausta jokaista veronmaksajaa kohden?

kysymys nro 2 Mark Francis Watts (H-0135/99):
Aihe: Verovapaa myyntiKomissio esittää 15. maaliskuuta 1999 EY: n talous- ja finanssiministerineuvostolle kertomuksen työllisyysongelmista, jotka ovat seurauksena EU: n sisäisen verovapaan myynnin lakkauttamisesta. Osaan jäsenvaltioiden ministeritason edustajien Wienin huippukokouksessa antamista ohjeista on näin vastattu.
Jos komissio ei sisällytä kertomukseensa verovapaan myynnin siirtymäjärjestelyjen mahdollista pidentämistä, aikooko neuvoston puheenjohtajavaltio pyytää komissiota esittämään pidentämisehdotuksia, jotta Wienin huippukokouksen päätelmissä mainittuun verovapaan myynnin mahdollista pidentämistä koskevaan ehdotukseen voidaan vastata?
ja
kysymys nro 3 John Walls Cushnahan (H-0179/99):
Aihe: Verovapaa myyntiKomissio esitti helmikuun 17. päivänä tiedonantonsa, jolla se vastasi EU: n johtajien Wienin huippukokouksessa esittämään pyyntöön. Tässä asiakirjassa komissio esittää, että työpaikkoja menetetään yhteensä 56 000. Tämä luku perustuu kymmenestä jäsenvaltiosta kerättyihin suoria työpaikkojen menetyksiä koskeviin lukuihin ja ainoastaan seitsemästä valtiosta kerättyihin välillisiä työpaikkojen menetyksiä koskeviin lukuihin. Asiakirjassa esitetään sitten, että verovapaan myynnin lakkauttamisen aiheuttamat mahdolliset työpaikkojen menetykset eivät ole " merkittäviä" eivätkä vaikuta " makrotalouden tasolla" . Onko neuvosto samaa mieltä tästä asiasta?
Herra Verheugen, toivotamme teidät tervetulleeksi ja kehotan teitä vastaamaan samanaikaisesti parlamentin jäsenten kysymyksiin.

Verheugen
Arvoisa puhemies, Wienissä pidetyn Eurooppa-neuvoston kokouksen päätelmien mukaisesti neuvosto aikoo tutkia maaliskuun 1999 kuluessa, millaisia ongelmia työllisyydelle voisi aiheutua verovapaiden tavaroiden myynnin lakkauttamisesta yhteisön sisäisessä lento- ja laivaliikenteessä matkustaville. Samalla neuvosto pyrkii löytämään komission ehdotusten pohjalta soveltuvia välineitä ja keinoja tilanteen hoitamiseksi.
Voin kertoa parlamentin jäsenelle tässä vaiheessa sen verran, että neuvosto on saanut 19. helmikuuta 1999 asiaa koskevan komission tiedonannon. Neuvosto haluaa kuitenkin korostaa sitä, että se aikoo tutkia tämän tiedonannon ottamalla samalla huomioon kaikki Wienin Eurooppa-neuvoston päätelmissä mainitut asian kannalta merkitykselliset näkökohdat.

Corbett
 Haluaisin kiittää neuvoston puheenjohtajaa vastauksesta. Kun neuvosto käsittelee uudelleen päätöstä verovapaasta myynnistä, se käsittelee epäilemättä ongelmaa, jonka useat hallitukset ovat syystä ottaneet esiin, nimittäin sitä, että tälle järjestelmälle on luotava toimiva seuraaja.
Onko neuvoston puheenjohtaja samaa mieltä siitä, että asiaa uudelleen käsiteltäessä olisi otettava huomioon myös kansallisille julkisille talouksille aiheutuvat kustannukset siinä tapauksessa, että verovapaan myynnin järjestelmää ei enää jatkettaisi? Verovapaa myynti on verohelpotus, vieläpä kallis verohelpotus, pääasiassa tupakka- ja alkoholiteollisuudelle. Jos valtiovarainministereillä on ylimääräistä rahaa käytettävissään, neuvoston puheenjohtaja voi varmasti keksiä sille parempiakin käyttötarkoituksia kuin tupakka- ja alkoholiteollisuuden verohelpotukset.

Verheugen
Hyvä parlamentin jäsen, voin vahvistaa teille, että neuvosto aikoo, kuten jo totesin, tutkia arviointinsa yhteydessä kaikki asian kannalta merkitykselliset näkökohdat. Tähän eivät kuulu vain verovapaan myynnin lakkauttamisen vaikutukset työmarkkinoihin ja taloudelliseen tilanteeseen yleensä, vaan siihen kuuluvat luonnollisesti myös vaikutukset, joita syntyisi, jos Euroopan unionin tekemä päätös kumottaisiin tai jos sitä muutettaisiin. Mukaan otetaan siis kaikki näkökohdat - sen suhteen voitte olla rauhallisin mielin -, myös kysymys siitä, onko oikein ja yhteiskunnalliset näkökohdat huomioon ottaen kannatettava ajatus, että poistettaisiin sellainen, tähän asti aivan tavallisille ihmisille tarjolla ollut etuisuus - ajattelen tässä erityisesti niitä, joilla ei ole korkeita tuloja ja jotka eivät pääse tavallisesti nauttimaan minkäänlaisista etuisuuksista, sen paremmin verotuksellisista kuin muistakaan -, joka on ollut ainoa tälle ihmisryhmälle kuuluva etuisuus. Myös tämä kuuluu yhtenä osana siihen laaja-alaiseen tarkasteluun, jonka neuvosto toteuttaa vielä tämän kuukauden aikana.

Watts
 Minäkin haluaisin kiittää neuvoston puheenjohtajaa hänen yksityiskohtaisesta vastauksestaan ja haluaisin todella kiittää puheenjohtajavaltio Saksaa sen yrityksestä käsitellä uudelleen koko surullista verovapaan myynnin asiaa.
Voisiko puheenjohtajavaltio Saksa selittää yksityiskohtaisesti esittämäänsä kompromissia, joka on uskoaksemme parhaillaan neuvoston työryhmien käsiteltävänä? Parlamenttia auttaisi suuresti, jos saisimme kuulla yksityiskohdat Saksan kompromissiesityksestä tänä iltana, ennen EY: n talous- ja finanssiministerineuvoston Ecofinin ensi viikon kokousta.
Toiseksi, voisiko neuvoston puheenjohtaja lausua ajatuksensa siitä, mikä olisi oikeudellinen perusta siirtymäjärjestelyjen mahdolliselle pidentämiselle?
Lopuksi, voisiko hän esittää näkemyksen siitä, miten neuvosto ja komissio aikovat kysyä parlamentin kannan verovapaan myynnin järjestelmän pidentämistä koskeviin ehdotuksiinsa, jotka toivomme saavamme EY: n talous- ja finanssiministerineuvostolta tai Berliinistä, kun ottaa huomioon kesäkuun loppuun asti jatkuvan erittäin tiukan aikataulun ja sen, että istuntojaksojen välisenä aikana pidetään Euroopan parlamentin vaalit?

Verheugen
Hyvä parlamentin jäsen, teidän esille ottamaanne aihetta on käsitelty tähän mennessä jo kahteen otteeseen valtion- ja hallitusten päämiesten kesken. Tästä voitte huomata, kuinka suuri poliittinen merkitys tällä aiheella on. Sille on omistettu huomattavasti aikaa niin Wienissä kuin Bonnin Petersbergissä järjestetyssä tapaamisessakin. Kyse siis on hyvinkin keskeisestä kysymyksestä Euroopan politiikassa. Liittokansleri on tosiaan esittänyt siihen samassa yhteydessä Saksan kompromissiehdotusta, jossa tarkoituksena olisi tutkia, olisiko verovapaan myynnin jatkaminen kertaalleen kolmella vuodella - mikä oli alkuperäinen ehdotus - mahdollista. Parhaillaan tutkitaan, onko asialle löydettävissä oikeudellista perustaa. Ei ole suinkaan mikään salaisuus, kun kerron, että välitön reaktio tähän ehdotukseen oli se, että olisi kenties pohdittava myös 2, 5 vuoden tai 3, 5 vuoden pidennyksiä. Tämä johtuu osaltaan Euroopan loma-ajoista ja on yhteydessä siihen, milloin tällainen päätös tehtäisiin. Parhaillaan siis tutkitaan, onko tällaista mahdollisuutta olemassa vai ei, enkä pysty kertomaan teille tämän tutkinnan tulosta, koska se ei ole vielä päättynyt.

Cushnahan
 Arvoisa puhemies, on uskomatonta, että komissio ei hyväksynyt väitettämme työpaikkojen menetyksestä, vaikka sen omassa neuvostolle annetussa tiedonannossa, joka perustuu seitsemän jäsenvaltion toimittamiin täydellisiin tietoihin suorista ja välillisistä työpaikkojen menetyksistä, päätellään, että lakkauttamisen vuoksi menetettäisiin noin 50 000 työpaikkaa.
Haluaisin muistuttaa neuvoston puheenjohtajaa siitä, että EU: n valtioiden ja hallitusten päämiehet eivät hyväksyneet Bonnin huippukokouksessa aivan oikein komission vakuutusta siitä, että työpaikkojen menetykset voitaisiin estää käyttämällä yhteisön rahastoja ja valtion tukia ja että tarvittaisiin 30 kuukauden lykkäys, jotta verovapaan myynnin järjestelmän lakkauttamisen jälkeiset ongelmat voitaisiin selvittää ja voitaisiin saada aikaan toimiva ratkaisu sen alan työntekijöiden suojelemiseksi.
Haluaisin pyytää neuvostoa kommentoimaan sitä tosiasiaa, että yhä useampi jäsenvaltio on esittänyt vakavan huolensa järjestelyn onnistumisesta, ja sitä, että komission hiljattainen julkilausuma, jonka mukaan vallitsee täydellinen yksimielisyys siitä, että nykyinen lainsäädäntö tarjoaa selvän, yksinkertaisen ja helposti täytäntöön pantavissa olevan ratkaisun, on täysin harhaanjohtava.

Verheugen
Neuvosto, tai tässä tapauksessa paremminkin puheenjohtajavaltio, on luonnollisesti selvillä neuvoston eri elimissä käytävien keskustelujen vaiheesta ja se tuntee ne näkemykset, joita yksittäiset jäsenvaltiot edustavat. Voin vain todeta teidän olevan oikeassa siinä, että meillä on laaja kirjo erilaisia näkemyksiä sekä siinä, mikä olisi nyt oikea tapa toimia, kuin siinäkin, miten olisi arvioitava erilaisten ratkaisujen vaikutuksia. On siis tosiaan niitä jäsenvaltioita, jotka pelkäävät hyvin laajalle ulottuvia kielteisiä seurauksia, mikäli nyt päädytään varovapaan myynnin lakkauttamiseen, ja on toisia, joiden mukaan tällaisia seurauksia ei ilmenisi. Sitten on niitä, jotka sanovat, että seurauksia kyllä ilmenee. Silloin on vain pidettävä huoli siitä, että löydetään keinoja niiden lieventämiseksi. Kirjo on hyvin laaja.
Uskon, että nyt on viisainta ensinnäkin koota kaikki tosiasiat ja analysoida ne, pyrkiä pääsemään niistä yhteisymmärrykseen - tämähän on niin ikään aina hyvin tärkeää - ja sitten katsoa, tarjoavatko näin saadut luvut ja tosiasiat yhteisen pohjan, jotta asiassa voitaisiin päästä tältä yhteiseltä pohjalta ratkaisuun. Tehän tiedätte, mikä on oikeudellinen tilanne asiassa; tästä on voimassa oleva päätös. Tämä voimassa oleva päätös siis täytyisi, jos nyt haluttaisiin tehdä jotakin toisin, kumota tai korvata uudella päätöksellä. Tämä voi tapahtua vain yksimielisesti. Yksimielisyyden vaatimus on otettava tässä yhteydessä erityisen vakavasti. Se on tekijä, jolla on merkitystä arvioitaessa sitä, mihin asia johtaa. Se on myös syy siihen, miksi Saksan liittokansleri juuri teki neuvoston puheenjohtajana edellä mainitsemani kompromissiehdotuksen, nimittäin koska hän oli havainnut tai ollut havaitsevinaan, että tarvittavaan yksimielisyyteen päätöksen muuttamiseksi ei todennäköisesti päästäisi.

Cassidy
 Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää neuvoston puheenjohtajaa hänen vastauksistaan tähän mennessä esitettyihin kysymyksiin. Olen kiitollinen hänelle, että hän muistutti meitä siitä, että verovapaan myynnin jatkaminen missä muodossa tahansa vaatisi yksimielisyyttä, ja minulla on sellainen tunne, että yksimielisyyttä ei todennäköisesti saavuteta.
Saanko muistuttaa myös häntä siitä, että esitetyt työpaikkojen menetykset ovat suuresti liioiteltuja. Herra Cushnahanin kysymyksessä viitattiin lukuun 56 000. Sitä ei esiinny komission tutkimuksessa ollenkaan ja se eroaa jyrkästi verovapauden puolustajien esittämästä 120 000 työpaikan menetyksestä. Voisiko neuvoston puheenjohtaja siis luvata meille, että voimakas lobbaaminen, jota herra Corbett kutsui tupakan ja alkoholin puolesta puhumiseksi, ei saa neuvoston puheenjohtajaa eikä Saksan valtiovarainministeriä ja liittokansleria taipumaan?

Verheugen
Hyvä parlamentin jäsen, mikäli kysymyksenne koski sitä, uskonko pystyväni saamaan Saksan valtiovarainministerin vakuuttuneeksi jostakin asiasta, silloin minun täytyy vastata kysymykseenne sanomalla: " En tiedä" .
Naurua

Von Habsburg
 Arvoisa puhemies, kysymykseni on seuraava: on selvästi havaittavissa, että niiden puolella, jotka kamppailevat lakkauttamista vastaan, on voimakas ja mahtava painostusryhmä, kun taas toisella puolella ei ole ketään, koska kyse on pienistä ryhmistä ja pienyrittäjistä. Kysynkin, tulevatko tässä yhteydessä otetuksi huomioon myös ne vaikutukset, joita aiheutuu siinä tapauksessa, että verovapaa myynti saa jatkua. Eikö tällöin häviä paljon enemmän työpaikkoja niissä pienyrityksissä, jotka eivät sijaitse parhailla paikoilla ja joilla ei ole niitä suuria mahdollisuuksia, joita kaikilla muilla, suuria etuja ajavilla tahoilla on käytettävissään?

Verheugen
Hyvä parlamentin jäsen, kukaan tuskin voi kiistää sitä, mitä sanoitte. Se on yksi näkökohta siinä vastakkainasettelussa, joka on saanut nykyään jo lähes ideologisen latauksen. Tekin toitte tämän kysymyksessänne hyvin selvästi esille. Asiasta vallitsee todella hyvin perusteellisia, toisistaan poikkeavia käsityksiä, jotka ovat luonteeltaan myös säännöspoliittisia. Sitä en halua lainkaan kieltää.
Luulenpa, että en voi sanoa teillekään mitään muuta kuin että näyttää välttämättömältä, että ennen kuin nyt tehdään lopullisia ratkaisuja siitä, toteutuuko jatkettu siirtymäjärjestely vai ei - siitähän nyt on kyse -, on tosiaankin luotava selkeä kuva siitä, millaisia sosiaalisia ja taloudellisia seurauksia näillä päätöksillä olisi, ja tämä on tehtävä hyvin perusteellisesti ja tarkkaan, jotta päätös voidaan tehdä vastuullisesti. Sitä on todellakin tutkittava kummaltakin kannalta, ja tutkittavaksi täytyy minun nähdäkseni ottaa myös teidän mainitsemanne asia, nimittäin kysymys siitä, mitä vaikutuksia näiden myyntimahdollisuuksien jatkamisella oikeastaan on esimerkiksi keskisuurten yritysten varaan rakentuvaan vähittäiskauppaan tietyissä jäsenvaltioissa ja sellaisilla alueilla, joista tässä on kysymys. Ei ole epäilystäkään siitä, etteikö tämä olisi välttämätöntä.
Kysymykseenne on vaikea vastata, herra von Habsburg, koska on myös niitä, jotka sanovat, että se myynti, josta tässä on puhe, koostuu heräteostoista tai sellaisista hankinnoista, jotka tehdään vain siksi, että juuri tällaista tarjontaa on olemassa. Ne eivät siis korvautuisi muualla tehtävillä ostoilla. En tiedä, pitääkö tämä paikkansa, eli ostavatko laivoilla matkustavat eläkeläiset voita ja kahvia tosiaankin vain siinä tapauksessa, että niitä on laivoilla tarjolla hieman halvempaan hintaan. Kuitenkin kaikki nämä väittämät, asiasta tehtävät markkinatutkimukset ja ties vielä mikä kaikki asiaan liittyvä, kaikki on otettava tutkimuksen kohteeksi. Toivon, että tutkimuksen tulokset valmistuvat pian, jotta asia saadaan loppuun käsitellyksi, ennen kuin siitä kasvaa vakava häiriötekijä eurooppalaiseen politiikkaan.

McIntosh
 Arvoisa puhemies, haluaisin vakuuttaa herra Cassidylle, että työpaikkoja menetetään useita tuhansia, eikä valitettavasti vähiten omassa vaalipiirissäni Pohjois-Essexissä ja Etelä-Suffolkissa, koska siellä ovat Stanstedin lentokenttä ja Harwichin satama.
Kysymykseni neuvoston puheenjohtajalle kuuluu seuraavasti: onko hän tietoinen siitä, kuinka uskomattoman monimutkaiseksi järjestelmä muodostuu, jos päätös verovapaan myynnin lakkauttamisesta heinäkuun 1. päivä etenee? Se tarkoittaa todellisuudessa sitä, että samasta tuotteesta veloitetaan eri hinta sen mukaan, missä ilmatilassa tai millä aluevesillä lentokone tai laiva liikkuu. Mitä hän ehdottaa? En voi uskoa, että hän tarkoittaa sitä, että tämä järjestely tulisi voimaan aiotulla tavalla. Siihen on kyllä saatava väliaikainen lykkäys siksi aikaa, kunnes on laadittu kunnolliset pelisäännöt; muuten päätöksen soveltaminen on täydellistä pelleilyä.

Verheugen
Arvoisa puhemies, myönnän auliisti, rouva parlamentin jäsen, että kaikki tulevat järjestelyt ovat todennäköisesti mutkikkaita. Sellaista monimutkaisuutta, jota te juuri kuvasitte, minä en kuitenkaan näe, en etenkään lentoliikenteessä. Jos nousee koneeseen paikassa A ja laskeutuu koneesta paikassa B, ja jos sekä A että B sijaitsevat Euroopan yhteisön alueella, tätä ongelmaa ei synny eikä tällaisia verovapaita ostoksia ole mahdollista tehdä. Jos paikka B sijaitsee Euroopan yhteisön ulkopuolella, jolloin tämä ongelma syntyy, se on verraten yksinkertainen. Jos laiva liikennöi jostakin Euroopan unioniin kuuluvasta maasta toiseen maahan ja kulkee tällöin jonkin kolmannen valtion aluevesille, tällöin asia voi olla hieman mutkikkaampi, ja kysymykseen siitä, miten tämä ongelma olisi hoidettava, en pysty teille vielä vastaamaan. Lentoliikenteessä en joka tapauksessa näe minkäänlaista ongelmaa.

Puhemies
Seuraavia kysymyksiä käsitellään yhdessä, koska ne koskevat samaa aihetta:

Kysymys nro 4 Paul Rübig (H-0116/99):
Aihe: Parlamentaaristen valvontavaltuuksien laajentaminen uusimmalla sopimuksen tarkistamisella Viime viikkoina käydyt keskustelut ovat osoittaneet, että EU: n institutionaalinen järjestys ja reaalipolitiikka edellyttävät nykyaikaista " Checks and Balances" -järjestelmää. Euroopan parlamentti on osoittanut olevansa yhteisön ainoana kansalaisilta suoraan oikeutuksensa saaneena elimenä sekä kykenevä että halukas toteuttamaan siltä edellytettyjä valvontatehtäviä.
Komission jäsenillä on velvollisuus luopua virastaan ainoastaan yhdessä, jos epäluottamuslause hyväksytään ja Euroopan parlamentilla ei puolestaan voi ehdottaa yksittäisen komission jäsenen erottamista. Nämä rajoitukset vaikuttavat olevan ajastaan jäljessä. Poliittisen vastuun on oltava yksilöllistä, joten vastaavia määräyksiä on muutettava.
Mikä on neuvoston läsnäolevan edustajan arvio mahdollisuuksista korjata nämä institutionaaliset puutteet seuraavassa sopimusten tarkistamista käsittelevässä hallitustenvälisessä konferenssissa?
ja
kysymys nro 5 Karl Habsburg-Lothringen (H-0194/99):
Aihe: Komission jäsenten vastuuMillä tavoin neuvosto aikoo määrätä komission yksittäisten jäsenten vastuusta? Mihin ajankohtaan mennessä neuvosto arvioi Euroopan parlamentti voivan vahvistaa yksittäisen komission jäsenen nimittämisen sekä tarvittaessa asettaa hänet henkilökohtaiseen vastuuseen?
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kehotan teitä vastaamaan samanaikaisesti herra Rübigin ja herra Habsburg-Lothringenin kysymyksiin.

Verheugen
Kummankin parlamentin jäsenen esittämät kysymykset sisältävät ehdotuksia, joiden toteuttaminen edellyttäisi perussopimuksen muuttamista. Tällaiset mahdolliset sopimusmuutokset eivät kuulu neuvoston toimivallan piiriin. Euroopan unionista tehdyn sopimuksen N artiklan ja Amsterdamin sopimuksen voimaantulon jälkeen EU-sopimuksen 48 artiklan mukaan kunkin jäsenvaltion hallitus tai komissio voivat tehdä neuvostolle esityksiä perussopimusten muuttamiseksi. Kun neuvosto on ensin kuullut asiassa Euroopan parlamenttia ja tarvittaessa komissiota, sen rooli rajoittuu siihen, että se voi esittää kantanaan hallitusten välisen konferenssin kokoontumista, jonka neuvoston puheenjohtaja sitten kutsuu koolle. Jäsenvaltioiden hallitusten edustajien keskuudessaan yksimielisesti päättämät sopimusmuutokset tulevat voimaan vasta sitten, kun kaikki jäsenvaltiot ovat ratifioineet ne oman perustuslakinsa edellyttämien säännösten mukaisesti.

Rübig
Arvoisa puhemies, aikooko neuvosto, sen jälkeen kun " viiden viisaan" asiantuntijaneuvosto on julkistanut kertomuksensa, joka on ilmeisesti luettavissa jo tänään belgialaisista päivälehdistä, soveltaa ensimmäisessä sitä seuraavassa kokouksessaan 160 artiklan mukaista tehtävästäerottamismenettelyä yksittäisiin komissaareihin vai pitääkö Euroopan parlamentin ilmaista epäluottamuksensa koko komissiolle ja siten samalla myös sen suureksi osaksi erinomaista työtä tekeville komissaareille?

Verheugen
Arvoisa puhemies, hyvä parlamentin jäsen, valitan, että en pysty vastaamaan teille tähän hypoteettiseen kysymykseen. Kysymys on hypoteettinen, sillä puheenjohtajavaltio ei missään tapauksessa vielä tunne ensi viikoksi luvatun kertomuksen sisältöä, ja tuntematta sen sisältöä, rakennetta ja suosituksia on täysin mahdotonta sanoa tänään vielä mitään siitä, aikooko neuvosto ja millä tavalla se aikoo sitä käsitellä ja mitä johtopäätöksiä sen olisi siitä tehtävä.

Habsburg-Lothringen
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, pyrin siihen, että en esittäisi teille hypoteettista kysymystä vaan tiedustelisin teidän omakohtaista arviotanne. Te esititte meille lainaukset pykälistä, joita on muutettava. Nyt joudun kysymään teiltä: näettekö te oikeastaan viimeaikaisten tapausten perusteella tarvetta tässä mielessä tehtävälle sopimuksen muutokselle?

Verheugen
Arvoisa puhemies, en usko, että minulla on valtuuksia vastata tähän kysymykseen. Tässä tiedusteltiin minun henkilökohtaista arviotani asiasta. Se on kuitenkin täysin epäoleellista Euroopan parlamentin kannalta. Oleellista on vain se, mitä voin esittää teille neuvoston kantana parhaillaan neuvoston puheenjohtajan virkaa hoitavan henkilön ominaisuudessa. Henkilökohtaisia arvioita en valitettavasti voi teille antaa, sen sijaan niistä vastauksista, joita voin teille täällä antaa, joudun sopimaan yhteisesti kaikkien jäsenvaltioiden kanssa, ja joudun siksi vastaamaan tähän kysymykseen kieltävästi. En siis voi esittää teille henkilökohtaista arviotani.

Corbett
Arvoisa puhemies, toivon, että neuvoston puheenjohtaja antaa meille periksi ja esittää esimerkkejä seuraavan hallitusten välisen konferenssin mahdollisista aiheista, vaikka hän ei voi vielä muodollisesti vastata niitä koskeviin kysymyksiin. Yksi viimeaikaisten tapahtumien johdosta syntyneistä kysymyksistä on varmasti se, pitäisikö komission puheenjohtajalla olla oikeus erottaa komission yksittäisiä jäseniä. Jos kansallisen hallituksen ministeri syyllistyy vakaviin väärinkäytöksiin tai huonoon hallintoon mutta kieltäytyy eroamasta, pääministeri voi erottaa hänet. Euroopan komissiossa puheenjohtajalla ei ole mahdollisuutta pyytää jäsentä eroamaan tai jättämään komissiota, jos sellainen tilanne joskus syntyisi. Siinä olisi varmasti sopiva muutos esitettäväksi perustamissopimukseen seuraavassa hallitusten välisessä konferenssissa. Jos sellainen tilanne syntyisi eikä komission puheenjohtaja käyttäisi valtaansa, me voisimme arvostella koko komissiota.

Verheugen
Hyvä parlamentin jäsen, muotoilen asian nyt erittäin tarkasti. Puheenjohtajavaltiolla ei ole toistaiseksi aikomusta ulottaa kesäkuun alussa kokoontuvalle Kölnin Eurooppa-neuvostolle tekemäänsä ehdotusta Amsterdamista jäljelle jääneitä kysymyksiä laajemmalle. Toistaiseksi puheenjohtajamaan kanta on se, että nyt on tarkoituksena tehdä menettelytapoja koskeva ehdotus näiden jäljelle jääneiden kysymysten käsittelemistä varten siitä, miten ja milloin sekä millaisten asiakysymysten kanssa me kokoonnumme seuraavaan hallitusten väliseen konferenssiin. Ne asiakysymykset, jotka olemme tähän mennessä ottaneet tarkasteltaviksi, ovat kysymys komission kokoonpanosta, kysymys neuvostossa tehtävistä määräenemmistöpäätöksistä ja kysymys äänten painotuksesta neuvostossa. Toistaiseksi puheenjohtajamaa ei ole aikonut tehdä Kölnin neuvostolle muita ehdotuksia.

Sandbæk
Haluaisin ensiksi sanoa Paul Rübigille, että mielestäni parlamentti ei nimenomaan toiminut vastuunsa mukaisesti, sillä meidän olisi pitänyt erottaa koko komissio tammikuussa, mutta antaa sen nyt olla. Neuvoston puheenjohtajalle haluaisin sanoa, että herra Rübigin esittämä kysymys ei mielestäni ollut hypoteettinen. Kysymykseen on helppo vastata riippumatta siitä, mikä tulos meneillään olevasta komissiota koskevasta tutkimuksesta ensi kuussa saadaan. Mehän tiedämme jo vastauksen. Emme voi erottaa koko komissiota. Teidänkin on voitava antaa tämä vastaus. Muistaakseni herra Fischer sanoi puheenvuorossaan, että puheenjohtajavaltio Saksa suostui lisäämään parlamentin valtuuksia, mikä tarkoittaa, että siitä tulee oikea parlamentti ja että komissiosta tulee oikea hallitus. Olenko ymmärtänyt oikein? Eikö herra Fischer sanonut juuri näin puhuessaan täällä parlamentissa?

Verheugen
Hyvä kollega, tämän voin selittää hyvin helposti. Teidän on erotettava toisistaan kaksi asiaa: yhtäältä meneillään on pitkällä aikavälillä toteutettavaksi suunniteltu prosessi Euroopan unionin toimielinten muuttamiseksi sekä näiden toimielinten keskinäisten suhteiden muuttamiseksi, niiden demokraattisen legitimiteetin parantamiseksi, niiden demokraattisen valvonnan parantamiseksi sekä avoimuuden lisäämiseksi. Tämä on perustuslaillinen prosessi - siten haluaisin sitä itse asiassa nimittää -, joka on meneillään Euroopassa ja jonka parissa joudumme työskentelemään vielä useita vuosia.
Erillään tästä kaikesta on tarkasteltava päätöksiä, jotka on tehtävä tiettyyn ajankohtaan mennessä sen vuoksi, että ne ovat yhteydessä joihinkin muihin päätöksiin. Näin on laita näiden kuuluisien jäljelle jääneiden kysymysten kohdalla, joista jo puhuinkin. Ne ovat välittömässä yhteydessä laajentumisprosessiin. Unionissa oltiin yleisesti yhtä mieltä siitä, että nämä jäljelle jääneet kysymykset on saatava järjestettyä, ennen kuin ensimmäinen uusi jäsenvaltio liittyy unioniin. Sillä kysymyksellä, milloin tämä tapahtuu, on suuri poliittinen merkitys. Se, kuinka nopeasti me sen teemme, tai se, jos jätämme asian odottamaan, on nimittäin merkki jäsenyyttä haluaville valtioille.
Jos sanomme nyt, että aiomme käsitellä myös näitä jäljelle jääneitä kysymyksiä samassa yhteydessä niiden suurten ja laaja-alaisten perustuslaillispoliittisten kysymysten kanssa, joista te puhuitte ja joita kuvasin itse juuri edellä, se tarkoittaisi silloin sitä, että nämäkin kysymykset tulisivat ratkaistaviksi vasta verraten pitkän ajan kuluttua - liittymistä haluavien valtioiden kannalta liian myöhään. Tämä on syy siihen, miksi me rajoitumme ilmoittamaan Kölnissä vain sen, miten ja milloin ja missä laajuudessa haluamme päättää siitä, mitä päätöksiä meidän on tehtävä laajentumisen yhteydessä, mutta samalla kuitenkin käynnistämme laajemman keskustelun teidänkin esille ottamistanne kysymyksistä. On itsestään selvää, että myös kysymys parlamentaarisuuden lisäämisestä Euroopan unionissa on tällöin aivan keskeisessä osassa. Haluan myös huomauttaa, että jo Amsterdamin sopimuksen voimaantulo, joka on odotettavissa nyt 1. kesäkuuta, vahvistaa joka tapauksessa selvästi parlamentin oikeuksia. Sen me näemme kuitenkin prosessina, jota on edelleen jatkettava.

Medina Ortega
Olen syvästi huolissani herra Rübigin lisäkysymyksestä.
Herra Rübig viittasi tämän päivän belgialaisiin sanomalehtiin. Hän kysyi neuvoston puheenjohtajalta, onko neuvostolla jotakin sanottavaa siitä, mitä tämän päivän belgialaisissa sanomalehdissä lukee. Olen huolissani siitä, etten ole lukenut tämän päivän belgialaisia sanomalehtiä, enkä tiedä, mitä niissä lukee - en yleensä ainakaan osta niitä täältä.
Kysynkin neuvoston puheenjohtajalta, ovatko belgialaiset sanomalehdet osa yhteisön oikeutta tai pyrkiikö neuvoston puheenjohtaja seuraavassa hallitusten välisessä konferenssissa sisällyttämään belgialaiset sanomalehdet yhteisön oikeuteen, koska tunnustan, että minun on jo vaikea seurata yhteisön oikeutta virallisen lehden välityksellä. Jos minun on lisäksi luettava belgialaisia sanomalehtiä, niiden seuraaminen tulee olemaan minulle hyvin vaikeaa.

Verheugen
Hyvä kollega, puheenjohtajavaltio ei aio tehdä arvioitaan sen perusteella, mitä on julkaistu jossakin belgialaisessa päivälehdessä, eikä minkään muidenkaan päivälehdissä julkaistujen juttujen perusteella, vaan se tekee arvionsa asiakirjojen pohjalta. Meille asiakirja ei ole sitä, mitä jokin sanomalehti kirjoittaa, vaan meille asiakirja on jotakin, minkä me saamme virallisesti joltakin Euroopan unionin toimielimeltä, parlamentilta tai komissiolta. Sanomalehdillä on merkittävä rooli Euroopassa. Ne ovat välttämättömiä vapaalle ja demokraattiselle Euroopalle, mutta ne eivät ole meidän unionimme toimielimiä. Kummallekin osapuolelle on myös parempi, ettei niistä sellaisia tulekaan. Voin siis rauhoittaa teitä. Pelkäämänne kaltaisia aikomuksia ei ole!

Puhemies
Paljon kiitoksia täsmennyksestänne, herra Verheugen.
Herra Newens on ottanut nimiinsä
Michael J. Hindleyn kysymyksen nro 6 (H-0124/99):
Aihe: Viisumiton maahanpääsy Hongkongin passinhaltijoille Euroopan parlamentti hyväksyi Hongkongista laatimansa mietinnön yhteydessä päätöslauselman, jossa jäsenvaltioita kehotetaan myöntämään viisumiton maahanpääsy Hongkongin passinhaltijoille. Vastauksena tähän komissio totesi, että yhteisen viisumiluettelon käyttöönottoa odotettaessa komissio ei ole suoranaisesti vastuussa EU: n viisumipolitiikasta, mutta että se tukee voimakkaasti Hongkongin ponnisteluja Hongkongin erityishallintoalueen passinhaltijoiden viisumittoman maahanpääsyn turvaamiseksi. Voiko neuvosto ilmoittaa, mihin toimiin on ryhdytty vastauksena parlamentin päätöslauselmaan?
Milloin jäsenvaltiot käsittelevät kysymystä Hongkongin erityishallintoalueen passinhaltijoiden viisumittomasta maahanpääsystä? Miten jäsenvaltiot suhtautuvat asiaan?
Onko joku jäsenvaltioista ilmaissut haluttomuutensa myöntää viisumittoman maahanpääsyn Hongkongin erityishallintoalueen passinhaltijoille?
Herra Verheugen, kehotan teitä vastaamaan kysymykseen, jonka esitti alun perin herra Hindley, jota herra Newens edustaa täällä tänään.

Verheugen
Hyvä parlamentin jäsen, haluaisin ensiksikin huomauttaa, että Hongkongin asukkaiden viisumijärjestelyihin pätee edelleen muuttumattomana EY-asetus Nr. 2317/95. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on mitätöinyt tämän asetuksen. Siitä huolimatta sen oikeusvaikutukset on pidetty nimenomaisesti voimassa. Koska Hongkongin asukkaita ei mainita yhteisessä viisumiluettelossa niiden kansalaisuuksien joukossa, joilla on viisumipakko Euroopan unionin alueelle matkustettaessa, mainitun EY-asetuksen 2 artiklan mukaan maahanpääsyn edellytyksistä päättää kukin jäsenvaltio itse. Komissio on koonnut jäsenmailta saamiensa ilmoitusten perusteella yleiskatsauksen näiden noudattamasta viisumikäytännöstä sellaisten maiden kansalaisten osalta, joita ei ole mainittu yhteisessä viisumiluettelossa. Tämä yleiskatsaus on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä 3. huhtikuuta 1998 sivulla 4ff. Sen mukaan tällä hetkellä ainoastaan Irlanti ja Yhdistynyt kuningaskunta eivät vaadi Hongkongin erityishallintoalueen passinhaltijoilta viisumia maahantulon yhteydessä. Muut jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet soveltavansa Kiinan osalta voimassa olevaa viisumipakkojärjestelyään myös Hongkongin asukkaisiin.
Neuvoston tarkoituksena on, siten että Euroopan parlamentti voi osallistua asian käsittelyyn, antaa yhteistä viisumiluetteloa koskeva muutettu asetus. Senkään jälkeen Hongkongin asukkaat eivät tule kuulumaan kaikki EU-jäsenvaltiot kattavan yhteisen viisumipakon alaisuuteen. Jäsenvaltiot voivat jatkossakin itse päättää, miten ne säätelevät Hongkongin asukkaiden maahanpääsyä.
Pyydän teiltä ymmärrystä sille, että en voi kommentoida EU-jäsenvaltioiden Hongkongin kansalaisiin soveltamaa kansallista viisumipolitiikkaa enkä etenkään voi ottaa kantaa siihen, millaiseksi se jatkossa muotoutuu.

Newens
 Kollegani, herra Hindley, pyytää anteeksi poissaoloaan.
Sen perusteella, mitä olemme kuulleet, Hongkongia koskevaa päätöstä viivytetään. Onko realistista viivyttää sitä, kun ei kerran ole olemassa laittomien maahanmuuttajien laaja-alaisen tulvan uhkaa, vain sen vuoksi, että sellaista pelätään muista maista? Kun otetaan huomioon, että Hongkongin viranomaiset ovat ponnistelleet sinnikkäästi tehdäkseen passistaan vaikeasti väärennettävän ja että käytössä on vastavuoroisuuden periaate, josta Euroopasta Hongkongiin matkailevat hyötyvät, eikö se olisi tässä vaiheessa erityisen painava syy tämän asian edistämiseksi, sillä se lujittaisi Euroopan unionin ja Hongkongin suhteita, ja muuten Euroopan ja Kiinan suhteitakin?

Verheugen
Hyvä parlamentin jäsen, voidaan keskustella hyvin pitkään siitä, onko tehty ratkaisu realistinen vai ei ja ovatko ne huolet tai ne pohdinnat, jotka ovat tähän ratkaisuun johtaneet, oikeita vai eivät. Tosiasia on, että asia on päätetty näin. Nykyisten säännösten voimassa ollessa kysymys Hongkongin asukkaiden viisumivapaasta tai viisumipakon alaisesta maahanpääsystä Euroopan unioniin kuuluviin valtioihin on kunkin jäsenvaltion kansallisesti päätettävissä. Se, minkä näkökohtien perusteella jäsenvaltiot sitten ratkaisunsa tekevät, on niiden oma asia, ja niiden pitää aivan varmasti käyttää hyväkseen sitä tehdessään kaikkia saatavilla olevia tietoja, myös niitä, joita te toitte esille väärennöksiin ja väärennöksiltä suojautumiseen liittyvästä ongelmasta.

Cushnahan
 Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluan tukea kollegani Hindleyn aloitetta ja kollegani Newensin huomautusta. Parlamentin Hongkongia koskevan mietinnön esittelijänä kannatan täysin sitä, mitä he pyysivät parlamentissa tänään. Kun pidämme mielessä neuvoston puheenjohtajan huomautukset jäsenvaltioiden yksinoikeudesta, eikö hän hyväksyisi myös sen, että Euroopan unionin politiikkana on yksi maa, kaksi järjestelmää -ajatuksen tukeminen? Eikö neuvosto voisi jäsenvaltioiden oikeuksia kunnioittaen koordinoida politiikkaa, joka myöntää viisumittoman maahanpääsyn, joka on minun mielestäni yksi maa, kaksi järjestelmää -ajatuksen täydellinen toteutus?

Verheugen
Kyllä, tähän kysymykseen voin vastata vain myöntävästi. Kaiken kaikkiaan on oikein, että meidän tulisi pyrkiä Euroopan unionin sisällä yhteiseen maahanpääsykäytäntöön ja ylipäänsä yhteiseen käytäntöön maahanmuuttopolitiikassa. Schengenin alueella onkin jo näin. Toivon, että se tulee laajenemaan. Se ei kuitenkaan muuta millään tavalla sitä tilannetta, joka vallitsee tätä nykyä Hongkongin osalta. Euroopan unionin sisällä vallitseva oikeudellinen tilanne on sellainen, että kysymys siitä, tarvitsevatko Hongkongin asukkaat viisumin matkustaessaan johonkin Euroopan unionin jäsenmaahan vai eivät, on kansallinen kysymys. Sitä ei voida ratkaista Euroopan tasolla, nimenomaan ei siksi, että juuri tällä hetkellä jäsenvaltioilla ei ole valmiutta siirtää tällaista mahdollisuutta koko Euroopan tasolle. Sitä, mitkä ovat syyt tähän, voi vain arvailla. Otaksun, että tekin tiedätte tämän.

Puhemies

Kysymys nro 7 Arthur Stanley Newens (H-0126/99):
Aihe: EU: n banaaneja koskeva markkinajärjestely Voiko neuvosto antaa julkilausuman banaanien markkinajärjestelyä koskevan EU: n ja Yhdysvaltain ja muiden osapuolten välisen kiistan viimeisimmistä suuntauksista?
Herra Verheugen, kehotan teitä vastaamaan herra Newensin kysymykseen.

Verheugen
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, pysyvien edustajien komitea on 4. maaliskuuta merkinnyt hyväksyen tiedokseen asiasta vastaava komissaarin, Sir Leon Brittanin, 3. maaliskuuta esittämän tuomion Yhdysvaltain yksipuolisesti toteuttamille toimille. Neuvosto tukee komissiota siinä, että asiassa ryhdytään EU: n etujen turvaamiseksi kaikkiin WTO: n sääntöjen rajoissa mahdollisiin toimiin, ja aikoo käsitellä jatkossakin asian kehittymistä. Neuvosto on käsitellyt säännöllisesti banaanikiistassa meneillään olevaa kehitystä. Neuvoston istuntojen välillä asiassa on tehty jatkuvaa tiivistä koordinointityötä komission kanssa 113-komiteassa ja erityisesti Brysselissä olevien lähettiläiden kanssa.

Newens
Haluaisin kiittää neuvoston puheenjohtajaa hänen vastauksestaan, joka tukee komission kantaa. Hyväksyykö neuvosto kuitenkaan sitä, että maailmalla pidetään Euroopan unionin tulikokeena sitä, onko se valmis tukemaan köyhiä tuottajia kehitysmaissa, erityisesti Karibian alueella, jossa ei ole mitään muuta todellista toimeentulovaihtoehtoa, vai antaako se periksi painostukselle, jota Yhdysvallat harjoittaa suurten monikansallisten yritysten puolesta, jotka jo nyt hallitsevat suurinta osaa markkinoista ja ovat käyttäneet vaurauttaan suuriin amerikkalaisiin puolueisiin vaikuttamiseen? Unionin kanta tähän kysymykseen voi muodostua ennakkotapaukseksi muissa asioissa. Voiko neuvoston puheenjohtaja siis vakuuttaa meille, että tässä erittäin tärkeässä asiassa ei anneta tuumaakaan periksi?

Verheugen
Hyvä parlamentin jäsen, haluaisin ilmoittaa teille, että neuvosto on aina edustanut ja edustaa vielä tälläkin hetkellä sellaista kantaa, että ongelman ratkaiseminen on mahdollista vain WTO: n sääntöjen rajoissa. Euroopan unioni jättää sen vuoksi WTO: n paneelin tutkittavaksi, onko sen banaanimarkkinajärjestely WTO: n sääntöjen mukainen, ja Euroopan unioni on niin ikään valmis tyytymään tämän paneelin tuloksiin. Vasta kun tämä ratkaisu on saatu, voidaan WTO: n sovittelutuomarin käsityksen mukaan antaa päätös Yhdysvaltain hakemuksesta esimerkiksi sakkotullien perimiseen.

Rübig
Arvoisa puhemies, jos WTO: n paneeli päättää asian meidän hyväksemme, miltä tilanne näyttää sitten niiden yritysten osalta, jotka ovat joutuneet maksamaan nyt sakkotulleja? Aiotteko te huolehtia siitä, että näiden yritysten vahingonkorvausvaatimukset myös Yhdysvaltain hallitukselle pystytään viemään läpi?

Verheugen
Herra Rübig, tästä asiasta minulla ei ole vielä saatavilla minkäänlaisia vahvistettuja kantoja. Asiaa ei minun tietääkseni ole vielä toistaiseksi edes ratkaistu. Joudun vastaamaan teille tähän kysymykseen kirjallisesti.

Puhemies

Kysymys nro 8 Nikitas Kaklamanis (H-0131/99):
Aihe: " Eurovero" , EU: n sosiaalinen ulottuvuus ja ympäristönsuojelu Kuten tiedetään, EU: n piirissä on esitetty vastalauseita maksuosuuksista, joilla valtiot rahoittavat talousarvion menoja.
Harkitseeko neuvosto mahdollisuutta edistää " euroveron" käyttöönottoa spekulatiivisiin pääomaliikkeisiin sekä unionin suurituloisten kuluttamiin ylellisyyshyödykkeisiin kohdistuvan veron muodossa.
Voiko tällainen " eurovero" olla EU: n omien varojen järjestelmää muutettaessa vaihtoehtoinen ratkaisu siten, että tästä lähteestä saatavilla tuloilla rahoitettaisiin EU: n sosiaalinen ulottuvuus ja ympäristönsuojelu?
Herra Verheugen, kehotan teitä vastaamaan herra Kaklamanisin kysymykseen.

Verheugen
Kuten tiedätte, hyvä parlamentin jäsen, neuvosto voi alkaa laatia suunnitelmia uusien säännösten hyväksymiseksi vain komission tekemien ehdotusten pohjalta. Mitään sen suuntaista komission ehdotusta, jollaista te toivotte, ei ole kuitenkaan neuvostolle toistaiseksi jätetty.

Kaklamanis
 Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, vastasitte asian muodolliseen osaan, jonka tunnen, esitin kuitenkin kysymyksen poliittisella tasolla. Te kuulutte elimeen, johon kuuluu 14 muuta hallitusta, joista 13 ilmoittaa olevansa sosialistisia. Ne ilmoittavat olevansa sosialistisia, mutta käytännössä ne ovat uusliberalistisia. Luin muutama päivä sitten Euroopan sosialistisen puolueen vaaliohjelman, jossa puhutaan sosiaalisesta Euroopasta. Tiedättekö, että tänä vuonna talousarviossa sosiaaliselle Euroopalle osoitetut varat pienenevät? Voitteko kertoa minulle, mikä on se poliittinen strategia, jolla neuvosto hankkii rahoja sosiaaliselle Euroopalle ja ympäristönsuojelulle? Voitteko kertoa, aiotteko keskustella komission kanssa tämän veron määräämisestä keinottelupääomalle, jotta voisimme auttaa sosiaalista Eurooppaa ja ympäristönsuojelua näillä rahoilla? Älkää vastatko minulle muodollisesta menettelystä, jonka kyllä tunnen.

Verheugen
Hyvä parlamentin jäsen, voin vain todeta, että olette oikeassa. Sen poliittisen asetelman ansiosta, joka meillä tällä hetkellä Euroopassa vallitsee ja jota te jo kuvasittekin, niin että minun ei tarvitse sitä tässä enää enempää kuvailla, on käynyt ilahduttavasti mahdolliseksi saada kehitetyksi uutta pontta sellaisiin aiheisiin kuin sosiaalinen oikeudenmukaisuus, työllisyyspolitiikka ja ekologinen markkinatalous. Kaikilla näillä alueilla työskennellään tiiviisti ja kaikilla näillä alueilla tehtävään työhön myös puheenjohtajamaa Saksa osallistuu tiiviisti. Yksi esimerkki tästä on eurooppalaisen työllisyyssopimuksen hyväksyminen tulevassa Kölnin huippukokouksessa. Toinen esimerkki on sellaisen eurooppalaisen perusoikeuksien peruskirjan laatiminen, jossa myös sosiaaliset oikeudet tulevat erityisesti huomioon otetuksi. Voisin jatkaa tätä luetteloa vielä hyvin paljon pitemmällekin. Sikäli vastaan kysymykseenne päättäväisesti kyllä, että meillä Euroopassa näkyy parhaillaan hyvin selvänä sellainen poliittinen kehityssuunta, jossa työskennellään erittäin tarmokkaasti sosiaalisten ja ekologisten aihepiirien parissa.

Puhemies
Kysymys nro 9 jätetään käsittelemättä, koska kysymyksen esittäjä ei ole läsnä.
Seuraavia kysymyksiä käsitellään yhdessä, koska ne koskevat samaa aihetta:
Rouva González Álvarez on ottanut nimiinsä
Mihail Papayannakisin kysymyksen nro 10 (H-0141/99):
Aihe: Öcalanin sieppaus Tuloksettomien yritystensä jälkeen löytää turvapaikka jostakin Euroopan unionin jäsenvaltiosta tai tulla tuomituksi kansainvälisessä tuomioistuimessa (mikä oli Italian ja Saksan ulkoministerien Agence Europen numerossa 73530 esittämien lausuntojen mukaan toivottavaa), PKK: n johtaja Abdullah Öcalan pakeni Keniaan, jossa hänet siepattiin ja kuljetettiin Turkkiin.
Onko neuvoston mielestä Öcalanin ihmisoikeuksia tähän mennessä kunnioitettu riippumatta neuvoston näkemyksistä siitä, mitä Öcalan edustaa tai mitkä hänen poliittiset mielipiteensä ovat?
Eikö Öcalanin sieppaus Keniassa vastoin hänen tahtoaan (Kenian ulkoministeriön lausunto 16. helmikuuta 1999) riko kansainvälistä oikeutta - myös valtion terrorismin ollessa kyseessä - ja miten neuvosto suhtautuu tähän tekoon Euroopan unionin jäsenyyttä hakeneen valtion toimesta?
Voidaanko Öcalanin henki turvata ja hänelle taata oikeusvaltion periaatteiden mukainen oikeudenkäynti näiden tapahtumien valossa?
Rouva Pailler on ottanut nimiinsä
Alexandros Alavanosin kysymyksen nro 11 (H-0163/99):
Aihe: Tapaus Öcalan ja kurdikysymysTapaus Öcalaniin liittyvien viimeaikaisten tapahtumien valossa kysyn neuvostolta, miten se suhtautuu turvapaikka-anomuksen käsittelystä antamiensa päätöslauselmien ja tekemiensä päätösten perusteella (neuvoston päätöslauselma 20.6.1995, sopimus 97/C254/01) Euroopan unionin jäsenvaltioiden viivyttelyyn ja kieltävään kantaan poliittisen turvapaikan myöntämisessä kurdijohtaja Abdullah Öcalanille? Eikö neuvoston velvollisuus olisi ollut ottaa selkeästi kantaa asiaan ennen kuin Öcalan joutui turkkilaisen " oikeuskäsityksen" uhriksi?
Mihin painostustoimiin neuvosto aikoo ryhtyä Turkkia vastaan kurdijohtajan oikeudenmukaisen ja julkisen oikeudenkäynnin varmistamiseksi sekä hänen henkensä turvaamiseksi? Mitä aloitteita neuvosto aikoo tehdä kansainvälisen kurdikysymyksen ratkaisemiseen tähtäävän konferenssin koolle kutsumiseksi?
ja
kysymys nro 12 Ioannis Theonas (H-0184/99):
Aihe: A. Öcalanin pidätysolosuhteet sekä hänen henkistä ja ruumiillista koskemattomuuttaan ja henkeään uhkaava vaaraYleisesti on esiintynyt erittäin vakavaa huolestuneisuutta kurdijohtaja A. Öcalanin pidätysolosuhteiden johdosta sekä hänen henkistä, ruumiillista ja älyllistä koskemattomuuttaan ja jopa henkeään uhkaavan vaaran johdosta. Esitettyjen syytösten ja todisteiden valossa ja turkkilaisten joukkotiedotusvälineiden toistuvasti esittämän videonauhan perusteella kurdijohtajaa pidetään jatkuvasti psyykelääkkeiden vaikutuksen alaisena hänen liikkeidensä valvomiseksi ja henkisen valppautensa tylsyttämiseksi, minkä avulla kuulusteluja yritetään helpottaa. Äskettäin itse Turkin viranomaiset ilmoittivat, että Öcalanilla oli vakavia sydänoireita, jotka voivat olla seurausta hänen vangitsemisolosuhteistaan.
Kun otetaan huomioon, että kurdijohtajaa pidetään eristettynä vankilassa erittäin alkeellisissa olosuhteissa, jotka kaikki kansainväliset ihmisoikeusjärjestöt ovat toistuvasti tuominneet, että Öcalanin pidätystä ja vangitsemista seurasi väkivallan aalto sekä se, että kuulustelut ja oikeudenkäynti järjestetään pidätetyn ollessa psyykelääkkeiden vaikutuksen alaisena, jolloin hän ei kykene käyttäytymään ja puhumaan vapaasti ja omana itsenään, mikä loukkaa selkeästi yleistä oikeuskäsitystä, kysyn neuvostolta, mihin toimiin se aikoo ryhtyä Öcalanin oikeuksien ja koskemattomuuden selkeän rikkomisen johdosta? Mihin toimiin se aikoo ryhtyä, jotta Öcalanin kuulustelijoina toimisivat riippumattomat asiantuntijalääkärit, jotta hänen ruumiillinen ja henkinen koskemattomuutensa varmistettaisiin hänen vangitsemisensa ja oikeudenkäynnin aikana ja jotta turvattaisiin hänen henkensä ja oikeutensa ihmisarvoiseen kohteluun?
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ehdotan teille, että vastaisitte samanaikaisesti kysymyksiin nro 10, 11 ja 12.

Verheugen
Arvoisa puhemies, jos sallitte, haluaisin vastata kuhunkin kysymykseen erikseen, mutta yhteenvedonomaisessa muodossa. Vastaan ensiksi erinäisiin kollega Papayannakisin esittämiin kysymyksiin. Neuvosto viittaa Euroopan unionin 22. helmikuuta 1999 antamaan julkilausumaan, jossa Euroopan unioni on todennut saaneensa tiedokseen Turkin hallituksen vakuutuksen siitä, että Abdullah Öcalan saisi oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin. Euroopan unioni toteaa edellyttävänsä lisäksi, että tämä merkitsee hänen oikeudenmukaista ja asianmukaista kohteluaan sekä julkisen ja oikeusvaltiollisten periaatteiden mukaisen oikeudenkäynnin järjestämistä riippumattomassa tuomioistuimessa, mahdollisuutta käyttää hänen itsensä valitsemaa oikeusavustajaa ja kansainvälisten tarkkailijoiden pääsyä seuraamaan oikeudenkäyntiä.
Neuvoston ei ole tällä hetkellä mahdollista arvioida sitä, onko hänen sieppaamisensa Keniasta ollut loukkaus kansainvälistä oikeutta kohtaan, kuten ilmaisette asian kysymyksessänne tai niin kuin toteatte sen jälkeen, että kyse olisi kenties valtion terrorismista. Neuvostolla ei ole minkäänlaisia yksiselitteisiä ja vahvistettuja tietoja siitä, millä tavalla Abdullah Öcalan on viety Turkkiin. Siksi asiaa on myös mahdotonta arvioida. Kysymykseenne siitä, voidaanko Öcalanin henki turvata ja voidaanko hänelle taata oikeusvaltiollisten periaatteiden mukainen oikeudenkäynti, vastaan viittaamalla vastaukseni ensimmäiseen osaan, nimittäin Euroopan unionin esittämiin vaatimuksiin, jotka koskevat tämän oikeudenkäynnin luonnetta, ja viittaan sen lisäksi vielä erikseen siihen, että Euroopan unioni on jo edellä mainitussa julkilausumassaan tuonut vielä kerran esiin sen, että se torjuu ehdottomasti kuolemanrangaistuksen käytön.
Sitten parlamentin jäsen Alavanosin esittämään kysymykseen. Kysymyksenne ensimmäinen osa koskee turvapaikkaan liittyvää ongelmakenttää. Siihen minun on sanottava, että turvapaikkamenettelyn toimeenpano kuuluu yksittäisten jäsenvaltioiden vastuulle, eikä neuvosto voi ottaa siihen kantaa. Toisen kysymyksenne osalta viittaan Euroopan unionin 22. helmikuuta 1999 antamaan julkilausumaan, jossa se toteaa merkinneensä tiedokseen Turkin hallituksen vakuutuksen siitä, että Abdullah Öcalan on saava oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin. Toistan saman, mitä sanoin jo vastauksessani ensimmäiseen kysymykseen niistä vaatimuksista, joita Turkille tällöin esitettiin, ja toistan myös sen, mitä kuolemanrangaistuksesta voidaan tältä osin todeta, ja lisään vielä seuraavaa: Euroopan unioni edellyttää Turkilta, että tämä ratkaisee ongelmansa poliittisin keinoin kunnioittamalla täysin demokraattiseen yhteiskuntaan kuuluvia ihmisoikeuksia ja oikeusvaltiollisia periaatteita.
Euroopan unioni pitää tässä yhteydessä myönteisenä kaikkia aitoja pyrkimyksiä terrorismin torjumiseksi ja poliittisiin ratkaisuihin liittyvien kysymysten ratkaisemiseksi siten, että mahdollistetaan sovintoon pääsy asianosaisten kesken ja kiistat saadaan ratkaistuksi.
Kollega Theonasin esittämään kysymykseen vastaisin seuraavasti: neuvosto ei ole saanut minkäänlaisia tietoja, joiden mukaan Abdullah Öcalanin oikeuksia olisi loukattu häntä koskevan tutkinta- ja tuomioistuinmenettelyn yhteydessä. Eurooppa-neuvoston 4. maaliskuuta 1999 julkistaman lehdistötiedotteen mukaan kidutuksen vastaisen komitean edustajat ovat käyneet tapaamassa vangittua ilman todistajia. Neuvostolla ei ole tätä koskevia tuloksia. Euroopan unioni on ilmoittanut 22. helmikuuta 1999 antamassaan julkilausumassa edellyttävänsä, että Turkin hallituksen vakuutus oikeudenkäynnin oikeudenmukaisuudesta tarkoittaa myös oikeudenmukaista ja asianmukaista kohtelua.

González Álvarez
Pyydän anteeksi myöhästymistäni, mutta asia on niin, että meillä on tässä parlamentissa joskus kaksi kokousta yhtä aikaa.
Haluan ensiksi kiittää niistä tiedoista, joita neuvoston puheenjohtaja meille antoi, mutta haluamme tietää vielä yhden asian. Ensiksikin mekin vastustamme terrorismia. Meidän maassamme, Espanjassa, yksi kaikkein vakavimmista ongelmista - onneksi näyttää siltä, että sitä saatetaan olla ratkaisemassa - on terrorismi, ja näin ollen vastustamme terrorismia. Ryhmä parlamentin jäseniä kuitenkin tapasi kuluneella viikolla Turkissa Öcalanin puolustusasianajajat - joiden henkeä varmastikin uhataan -, ja heille kerrottiin, ettei Öcalanin fyysinen kunto ole asianmukainen ja ettei hänen fyysinen koskemattomuutensa ole suinkaan taattu.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, miten neuvosto aikoo pyrkiä luomaan yleiset edellytykset kurdikansan ongelman poliittista ratkaisua varten, sillä kyseinen ongelma ei suinkaan pääty Öcalanin ongelman myötä?

Puhemies
Paljon kiitoksia, rouva Laura González. Kiinnitän kuitenkin huomionne siihen, että joitakin vuosia sitten eräs kuuluisa kuubalainen laulaja teki tunnetuksi erään laulun, jota voitaisiin melkein soveltaa teidän tapauksessanne ja jossa sanottiin, miten voi olla kahdessa kokouksessa yhtä aikaa olematta hullu. Olkaa siis järkevä ja olkaa vain yhdessä kokouksessa kerrallaan.
Herra Verheugen, kehotan teitä vastaamaan rouva Gonzálezin lisäkysymykseen.

Verheugen
Hyvä parlamentin jäsen, haluaisin jäsentää vastaukseni kahteen osaan, ensinnäkin Öcalanin tapaukseen ja toiseksi laaja-alaisempaan kysymykseenne. Mitä Öcalanin tapaukseen tulee, voitte olla varmoja siitä, että neuvosto aikoo seurata sitä säännöllisesti ja ottaa siihen kantaa tai ryhtyä toimenpiteisiin heti, jos tilanteen kehittyminen sitä vaatii. Neuvosto aikoo myös merkitä huolellisesti tiedokseen kaikki Öcalanin oikeudenkäynnin kulkua ja hänen kohteluaan koskevat tiedot ja pohtia kysymystä siitä, edellyttävätkö nämä tiedot siltä reagointia vai eivät. Voin siis luvata, että tämä ongelma on täällä säännöllisesti ja jatkuvasti käsiteltävänä.
Mitä tulee laaja-alaisempaan kysymykseenne, joudun toteamaan - niin kuin tiedätte -, että Turkki on tähän asti suhtautunut aina kielteisesti asiaan, jota se nimittää kurdikysymyksen kansainvälistämiseksi. Turkkihan katsoo myös tästä aiheesta esitettävät lausunnot asiattomaksi puuttumiseksi sen sisäisiin asioihin eikä ole tähän asti ollut valmis puhumaan kurdikysymyksestä sen paremmin Euroopan unionin kuin minkään muunkaan tahon kanssa. Tiedätte todennäköisesti paremmin kuin minä, että Turkilla ei ole ylipäänsä virallista kantaa kurdikysymykseen.
Siksi minun on sanottava teille, että näen hyvin, hyvin vähän mahdollisuuksia vaikuttaa myönteisesti Turkkiin. Sanoisin kuitenkin hyvin selkeästi ja samalla kantana, jota myös puheenjohtajamaa Saksa edustaa - joka onkin selkeämmin kuin aiemmat Saksan hallitukset nostanut esiin Turkin jäsenehdokasaseman verrattuna Euroopan unionin jäsenvaltioihin -, että Euroopan unionin jäsenyyttä koskevat edellytykset pätevät Turkkiin aivan samalla lailla kuin kaikkiin muihinkin valtioihin, toisin sanoen Turkki ei saa minkäänlaista hyvitystä erityisen tärkeän strategisen asemansa vuoksi eikä sitä rangaista siitä, että se on islamilainen valtio. Turkin täytyy täyttää nämä edellytykset täsmälleen samalla lailla kuin kaikkien muidenkin, toisin sanoen sen täytyy olla täysin kehittynyt demokratia. On oltava varmaa, että maassa kunnioitetaan ihmisoikeuksia, ja on oltava varmaa, että kaikki maassa olevat ihmiset saavat nauttia samoista oikeuksista. En nimittäin mielelläni haluaisi käyttää kurdien yhteydessä nimitystä vähemmistöt, jota ei mielestäni ole tässä kohden lainkaan paikallaan käyttää.
Tässä on kyse tasa-arvosta, joka koskee kaikkia tietyssä maassa asuvia ihmisiä. Tämä on asia, jonka voimme ja joka meidän pitääkin sanoa Turkille, kun puhutaan Turkin suuntautumisesta Eurooppaan. Mikäli olosuhteista tulee sellaiset, että Turkin kanssa voidaan puhua suoraan kurdeihin liittyvien ongelmien ratkaisemisesta, olen täysin vakuuttunut siitä, että olemme silloin valmiit tekemään niin, mutta valitettavasti tähän mennessä tilanne ei ole ollut sellainen, että tällainen keskustelu olisi ollut mahdollinen.

Pailler
Arvoisa puhemies, minulle myönnetty puheaika on todella lyhyt. Aion kuitenkin yrittää tiedustella neuvoston puheenjohtajalta, kuinka hän voi olla varma Turkin vakuutteluista. Olin itse mukana Leyla Zanaa ja 16: ta muuta tuomittua kansanedustajaa koskevassa oikeudenkäynnissä. Leila Zana sai 16 vuoden vankilatuomion. Näin, kuinka Leyla Zana, joka oli kansainvälisten tarkkailijoiden, joista me muodostimme osan, ja paikalla olevien kansainvälisten tiedotusvälineiden edessä, tuo pieni hento nainen, mutta suuren demokratian puolestapuhuja ja suuri poliitikko, sai kolhuja - muutoin sitä ei voi kuvailla - oikeudenkäyntiä varten paikalle tulleiden sotilaiden kiväärien peristä. Ja tämä tapahtui meidän silmiemme edessä! Näin ollen en usko missään nimessä turkkilaisten suullisiin vakuutteluihin. En myöskään usko meidän voivan myötävaikuttaa rauhanomaisen ratkaisun löytymiseen kurdikysymyksessä, jos jatkamme aseiden myyntiä Turkille.
Haluaisin tietää, mistä te olette nuo vakuuttelut keksinyt ja miksemme voi harkita taloudellisia pakotteita, varsinkin kun olemme nähneet, kuinka turhaa oli kuvitella, että tulliliiton hyväksyminen voisi auttaa Turkkia palaamaan demokratiaan. Minulla on mielessäni vielä paljon asioita, joita haluaisin teiltä kysyä, mutta valitettavasti minun täytyy nyt lopettaa.

Verheugen
Hyvä parlamentin jäsen, minun täytyy valitettavasti sanoa teille, että emme voi olla ylipäänsä varmoja siitä, että tällaisissa tapauksissa annetut lupaukset aiotaan todella myös pitää. Varmuutta siitä ei ole. Voisin antaa teille tästä kymmeniä esimerkkejä lähihistorian ajalta, ei vain Euroopasta vaan myös muualta maailmasta. Juuri tämä on ongelma silloin, kun ollaan tekemisissä valtioiden kanssa, joissa esiintyy oikeusvaltiollisia puutteita, ja lienemme kaikki yhtä vakuuttuneita siitä, että näin on asian laita Turkissa.
Mitään varmuutta asiasta ei siis ole. Joka tapauksessa voimme tietenkin arvioida, mitä merkitsisi esimerkiksi se, jos Öcalan ei voisi vapaasti hankkia itselleen haluamiaan oikeusavustajia, tai mitä merkitsisi se, jos kansainvälisille oikeudenkäyntitarkkailijoille ei suotaisi rajoittamatonta ja esteetöntä pääsyä paikalle. Silloin asiasta voisi muodostaa oman arvionsa. Minun on kuitenkin nimenomaan lisättävä, että vaikka tähän olisi päästykin, sittenkään ei ole mitään ehdotonta varmuutta siitä, että jokin oikeudenkäynti etenee todella joka suhteessa oikeudenmukaisesti ja moitteettomasti. Minun on, ikävä kyllä, sanottava teille, ettei tällaista varmuutta ole vielä edes täysin kehittyneissä oikeusvaltioissakaan.

Theonas
Minä kiitän, arvoisa puhemies. Valitettavasti en voi kuitenkaan kiittää neuvoston puheenjohtajaa, koska ihmettelen, eikö neuvoston puheenjohtaja ole nähnyt niitä puistattavia kuvia epäinhimillisistä kidutuksista ja siitä tilanteesta, johon kokonaisen kansan johtaja on alennettu, joita Turkin televisio ja kaikki tiedotusvälineet ovat hyvin ylpeinä välittäneet ympäri maailmaa? Neuvostolla ei ole mukamas tietoa. He ovat nähneet nämä kuvat, eivätkö he välitä? Uskovatko he, että Turkin valtiollisen turvallisuuden tuomioistuin voisi antaa oikeudenmukaisen tuomion?
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja sanoi meille, että ei ole olemassa kurdiongelmaa, ei ole olemassa kurdikansaa, ei ole olemassa kurdivähemmistöä, koska Turkki ei sitä myönnä! Onko herra Milosevi todellakin vakuuttunut siitä, että Kosovon ongelma on kansainvälinen ongelma, että NATO uhkaa pommituksilla ja että NATO-joukot ovat valmiita tunkeutumaan Kosovoon? Voisiko neuvosto todellakin vastata näihin kysymyksiin ja antaa vähintäänkin vakuuttavan vastauksen?

Verheugen
Juuri siksi, että nämä teidän kuvaamanne tuntemukset, erityisesti videonauhoitukset ja televisiokuvat, ovat luonnollisesti neuvostonkin tiedossa, neuvosto on esittänyt asiasta lausuntonsa ja asettanut vaatimukset, jotka juuri äsken täällä toistin.

Marset Campos
Olin Istanbulissa viime torstaina ja perjantaina puhumassa herra Öcalanin asianajajien kanssa, ja he sanoivat minulle, ettei heillä ole minkäänlaisia konkreettisia todisteita syytöksestä, että heidän on sallittu ainoastaan kerran vierailla hyvin lyhyesti Öcalanin luona ja että tämä oli ilmeetön ja täysin huumattu. Heidän ei ole sen jälkeen sallittu vierailla Öcalanin luona, ja kaiken tämän takia on syytä pelätä Öcalanin hengen puolesta, kuten meille on tänään sanottu.
Vierailu oli hyvin vaikea meille, jotka menimme sinne spontaanisti Euroopan parlamentin jäseninä. Kysyn teiltä konkreettisesti seuraavaa: aikooko neuvosto lähettää paikalle Euroopan unionin asianajajia, jotta nämä olisivat läsnä oikeudenkäynnissä ja voisivat auttaa siinä, että oikeudenkäynti olisi todellakin puolueeton, kuten olette aivan oikein sanonut?

Verheugen
Kuten jo mainitsin, neuvosto on itse vaatinut ja se tukee myös samansuuntaisia eurooppalaisen julkisen mielipiteen piiristä esitettyjä vaatimuksia siitä, että kansainvälisten oikeudenkäyntitarkkailijoiden olisi päästävä seuraamaan oikeudenkäyntiä. Nämä ovat yleensä juristeja. Kysymys kuuluu, olisiko Euroopan unionin instituutiona osallistuttava oikeudenkäynnin tarkkailemiseen, sikäli kuin se käy aikanaan mahdolliseksi, ja tämä kysymys ei ole ollut vielä käsiteltävänä, ja se tulee aikanaan vielä ratkaistavaksi.

Wurtz
Arvoisa puhemies, haluaisin kysyä neuvoston edustajalta, sillä hän jätti vastaamatta herra Theonasille, mitä hänellä on vastattavanaan niille, jotka ovat sitä mieltä, että sekä kurdeja että kosovolaisia kohtaan harjoitettu politiikka on puolueellista. Molemmissa tapauksissa on kyse sortotoimien lopettamisesta ja perusoikeuksien myöntämisestä. Mitä vastaatte niille, jotka ovat sitä mieltä, että Euroopan unioni on puolueellinen näissä molemmissa tapauksissa?

Verheugen
Jos kysytte tätä minulta, neuvosto ei ole tähän mennessä esittänyt asiasta vielä minkäänlaisia näkemyksiä; toistaiseksi se ei ole vielä milloinkaan liittänyt Kosovon kysymystä kurdikysymykseen. Minulla ei ole myöskään mitään aikomusta tehdä niin.

Puhemies

Kysymys nro 13 Astrid Thors (H-0142/99):
Aihe: EU: n ja Euroopan neuvoston keskinäistä apua rikosasioissa koskevien toimien yhteensovittaminen Jäsenvaltiot neuvottelevat EU: n yleissopimuksesta, joka koskee keskinäistä apua rikosasioissa. Euroopan neuvosto taas neuvottelee vuodelta 1959 peräisin olevan keskinäistä apua koskevan yleissopimuksen toisesta lisäpöytäkirjasta. Nämä kaksi esitystä käsittelevät suuressa määrin samoja asioita, mutta minkäänlaiseen koordinointiin ei ole ryhdytty. Ovatko EU: n jäsenvaltiot tehneet mitään sen varmistamiseksi, että näillä kahdella keskustelufoorumilla päädytään samoihin ratkaisuihin? Jos näin ei ole menetelty, minkä vuoksi EU: n ja Euroopan neuvoston politiikat poikkeavat toisistaan?
Herra Verheugen, kehotan teitä vastaamaan rouva Thorsin kysymykseen.

Verheugen
Koordinointia Euroopan unionin yleissopimusta keskinäisestä avusta rikosasioissa koskevien neuvottelujen ja niiden neuvottelujen välillä, joita käydään Euroopan neuvostossa vuodelta 1959 peräisin olevan keskinäistä apua rikosasioissa koskevan yleissopimuksen toisen lisäpöytäkirjan luonnoksesta, on käsitelty perinpohjaisesti unionin tasolla.
Uutta EU-sopimusta laativa " Keskinäinen apu rikosasioissa" -niminen ryhmä on tutkinut kysymystä yhteensovittamisesta viimeksi 17. ja 18. helmikuuta 1999 pitämässään istunnossa. Yhteensovittamisen tarvetta Euroopan unionin ja Euroopan neuvoston välillä on käsitelty useaan otteeseen troikan, K4-komitean ja Euroopan neuvoston edustajien kesken järjestetyissä säännöllisissä tapaamisissa. Tällöin on pantu erityistä painoa sille, että keskinäisen avun alueella saavutettavat tulokset olisivat keskenään yhteensopivia ja että päällekkäisyyksiä eri säädösten välillä pyritään välttämään niin pitkälle kuin mahdollista.
Yksi tämän koordinointiprosessin konkreettisista tuloksista oli se, että EU-sopimusluonnoksen ja Euroopan neuvoston laatiman tekstin välillä laadittiin tekninen vertailu, jonka toteutti neuvoston sihteeristö. Tämä asiakirja on osoittautunut tämänhetkisten neuvottelujen kannalta hyödylliseksi apuvälineeksi. Sitä ollaan parhaillaan muokkaamassa. Tiettyjä päällekkäisyyksiä EU-yleissopimuksen ja Euroopan neuvoston pöytäkirjaluonnoksen välillä ei voida sikäli välttää, että kummankin uuden säädöksen päämääränä on keskinäistä oikeudellista apua koskevien säännösten parantaminen. EU-yleissopimuksessa asetetaan 15 jäsenvaltiolle ankarampia oikeudellista apua koskevia velvoitteita kuin Euroopan neuvostossa laadittava pöytäkirja, jolta edellytetään, että se pätee yli 40 maassa, joiden oikeusjärjestelmät ovat keskenään hyvin erilaisia. Tämä pätee erityisesti säännöksiin, jotka koskevat viestintäyhteyksien salakuuntelua.

Thors
 On ilahduttavaa kuulla, että tämä yhteensovittaminen on tehty. Kuulin nimittäin helmikuun alussa muun muassa yhden neuvoston edustajan sanovan, että mitään yhteensovittamista ei ollut tehty. Sitä paitsi uskon, että meidän on pohdittava, mitä periaatteita sovelletaan uudessa yleissopimuksessa, joka käsittelee keskinäistä apua rikosasioissa.
Vaikuttaa siltä, että Internetin ja sähköpostin valvontaa koskevaa kysymystä ei ole yhteensovitettu kummassakaan näistä yleissopimuksista. Vaikuttaa siltä, että toisen yleissopimuksen mukaan, EU: n komission mukaan, viranomaiset pakotettaisiin välittömästi antamaan tietoja kaikesta sähköpostin välityksellä tapahtuvasta kirjeenvaihdosta. Pitääkö tämä paikkansa ja onko se eurooppalaisten periaatteiden mukaista, vaikka sopimuksessa ei olekaan määritelty, mitä rikoksia on tarkoitus valvoa, ja vaikka asiaan ei liity oikeudellista vaatimusta? On kuitenkin ilahduttavaa, jos yhteensovittaminen on tehty tämän aloitteen perusteella.

Verheugen
Arvoisa puhemies, tähän en valitettavasti voi vastata. Rouva parlamentin jäsenen alkuperäisessä kysymyksessä ei viitattu tähän erityiseen ongelmakenttään, joten neuvoston sihteeristö ei myöskään ollut voinut varata käyttööni siihen liittyviä asiakirjoja. Tahtoisin mielelläni vastata teille, mutta en yksinkertaisesti pysty tekemään sitä, joten joudun pyytämään hyväksyntäänne siihen, että saatte asiasta kirjallisen vastauksen.

Puhemies
Seuraavia kysymyksiä käsitellään yhdessä, koska ne koskevat samaa aihetta:

Kysymys nro 14 Esko Olavi Seppänen (H-0143/99):
Aihe: EKP: n johtokunnan jäsenten eläkkeet Suomalaisessa mediassa esiintyneiden tietojen mukaan Euroopan keskuspankin johtokunnan jäsen Sirkka Hämäläinen saa EKP: n palkan ohella noin 10 000 ? suuruista erityiseläkettä Euroopan keskuspankkijärjestelmään kuuluvalta Suomen Pankilta.
Tiesikö neuvosto tästä asiasta ennen EKP: n johtokunnan palkkojen määräämistä ja tietääkö se, saavatko myös muut EKP: n johtokunnan jäsenet muita tuloja kuin palkkaa?
ja
kysymys nro 15 Heidi Anneli Hautala (H-0157/99):
Aihe: EKP: n virkamiehiä ja johtokunnan jäseniä koskevat säännöt esteellisyydestä sekä taloudellisista kytkennöistäSuomessa on herättänyt suurta kohua se, että EKP: n johtokunnan jäsen Sirkka Hämäläiselle maksetaan palkan lisäksi myös Suomen Pankin varhaiseläkettä, jonka suuruus on n. 60 000 markkaa. Tämän johdosta kysyn:
Onko EKP laatinut säännöt erityisesti korkeassa asemassa olevien virkamiesten sekä johtokunnan jäsenten esteellisyydestä ja taloudellisista kytkennöistä, jotka voivat vaarantaa heidän riippumattomuutensa?
Onko EKP laatinut oikeusasiamiehen vaatimat säännöt toiminnassaan noudatettavasta asiakirjajulkisuudesta eli kansalaisten oikeudesta saada keskuspankin laatimia ja sen hallussa olevia asiakirjoja?
Jos vastaus edellä oleviin kysymyksiin on myönteinen, ovatko tiedot korkeiden virkamiesten ja johtokunnan jäsenten tuloista, varallisuudesta ja mahdollisista sivutoimista kaikilta osin julkisia? Jos näin ei ole, aikooko neuvosto vaikuttaa siihen, että näin säädetään?
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kehotan teitä vastaamaan herra Seppäsen ja rouva Hautalan kysymyksiin.

Verheugen
 EKPJ: n ja EKP: n perussääntöä koskevan pöytäkirjan 11 artiklan 1 kohdassa määrätään, että Euroopan keskuspankin johtokunnan jäsen ei saa harjoittaa muuta palkallista tai palkatonta ammattitoimintaa, ellei EKP: n neuvosto ole poikkeuksellisesti myöntänyt hänelle tähän lupaa. Johtokunnan jäsenten riippumattomuuden turvaamiseksi pöytäkirja estää näin sen, että nämä voisivat saada korvausta jostakin muusta tehtävästä kuin toimimisesta johtokunnan jäsenenä. Tämä määräys ei kuitenkaan estä sellaisen kokeneen henkilön nimittämistä tähän tehtävään, joka saa esimerkiksi eläkettä jonkin aikaisemman työsuhteensa perusteella.
Ei myöskään ole neuvoston tehtävänä päättää johtokunnan jäsenten palvelussuhteen ehdoista, joista sovitaan edellä mainitun pöytäkirjan 11 artiklan 3 kohdan mukaan EKP: n kanssa tehtävillä sopimuksilla ja jotka EKP: n neuvosto vahvistaa kolmesta EKP: n neuvoston ja kolmesta neuvoston nimeämästä jäsenestä koostuvan komitean ehdotuksesta.

Seppänen
Arvoisa puhemies, neuvosto ei vastannut lainkaan kysymykseeni. Kysyin, tiesikö neuvosto ennen kuin Euroopan keskuspankin johtokunnan jäsenten palkat määrättiin, että he saavat myös eläkettä muualta kuin keskuspankilta, ja kysyin, saako keskuspankin johtokunnan jäsen Sirkka Hämäläisen ohella joku muu johtokunnan jäsen lisäpalkkaa. Neuvoston on näihin kysymyksiin vastattava, koska tämä asia on neuvoston vastuulla. Euroopan keskuspankki ja sen alaiset kansalliset keskuspankit kuuluvat EU-järjestelmään. Niihin sovelletaan samoja henkilöstösääntöjä kuin kaikkiin muihinkin EU: n instituutioihin. Perustamissopimuksen 232 artiklan mukaan neuvoston on valvottava näiden perussopimusten ja henkilöstösääntöjen toteuttamista, ja neuvoston on vastattava siitä, että myös Euroopan keskuspankin säännöt vastaavat muiden EU-instituutioiden sääntöjä. Pyydän neuvoston puheenjohtajavaltion edustajaa vastaamaan kysymykseeni.

Verheugen
Hyvä parlamentin jäsen, vastasin juuri kysymykseen, johon antamaani vastausta te moititte, ja kiinnittäisin vielä kerran huomiotanne vastaukseni asianomaiseen kohtaan. Se kuului seuraavasti: määräys, jonka mukaan EKP: n johtokunnan jäsen ei saa saada minkäänlaista muuta palkkiota, ei estä sellaisen kokeneen henkilön nimittämistä tehtävään, joka saa esimerkiksi eläkettä jonkin aikaisemman työsuhteensa perusteella, toisin sanoen selventääkseni asiaa, sen oikeuskäsityksen mukaisesti, jota neuvosto asiassa edustaa, tehdään ero palkkion ja sellaisen eläkkeen välillä, jota joku saa jo aiemmin suorittamastaan palveluksesta.

Hautala
Arvoisa puhemies, kollega Seppäsen tavoin minäkin olen hyvin hämmästynyt siitä, että neuvoston edustaja ei vastaa tehtyihin kysymyksiin. Minusta on tärkeää, että Euroopan keskuspankki noudattaa avoimuutta toiminnassaan; vaikka se onkin suhteellisen riippumaton ja itsenäinen rahapolitiikassaan, niin täytyyhän sillä olla jonkinlaiset säännöt avoimuudesta ja muun muassa korkeiden virkamiesten, kuten johtokunnan jäsenten, esteellisyydestä ja taloudellisista riippuvaisuuksista.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, te ette vastannut näihin kysymyksiin. Sen sijaan te sanoitte, että ei ole ristiriitaa sen välillä, että kokenut henkilö saa palkkaa Euroopan keskuspankista ja jostakin aikaisemmasta tehtävästä eläkettä. Eikö ole niin, että Euroopan keskuspankki -järjestelmässä tämä aikaisempi taho, Suomen Pankki, ja Euroopan keskuspankki ovat itse asiassa osa samaa järjestelmää? Myöskään komission edustaja ei ole halunnut ottaa tähän kantaa. Kuka tähän voi ottaa kantaa?

Verheugen
Hyvä kollega, minun on sanottava teillekin, että vastasin kysymykseen täsmällisesti, vieläpä erittäin täsmällisesti. Sen täsmällisemmin siihen ei enää voisi vastata. Toistan vielä kerran. On tehtävä ero sellaisten lisäpalkkioiden välillä, joita EKP: n johtokunnan jäsen voisi saada, ja eläkkeen välillä, jota EKP: n johtokunnan jäsen saa aiempien tehtäviensä perusteella. Nämä on luokiteltava oikeudellisesti täysin eri asioiksi. Neuvoston kannalta katsottuna määräykset ovat täysin yksiselitteisiä. EKP: n johtokunnan jäsen, joka saa tästä tehtävästään palkkaa EKP: ltä, voi ilman muuta saada eläkettä jostakin aiemmin päättyneestä tehtävästään.

Eriksson
Haluaisin tietää, miksi teemme poikkeuksen Euroopan keskuspankin kohdalla, koska käsittääkseni ei ole mahdollista saada sekä eläkettä muista tehtävistä että nostaa palkkaa joko komissiosta tai neuvostosta. Haluaisin siis tietää, miksi olemme tehneet poikkeuksen Euroopan keskuspankin kohdalla.

Verheugen
 Minun on sanottava aivan suoraan, että en ymmärtänyt kysymystä. Miten minun olisi siihen vastattava? Rouva kollega totesi, ettei hän ymmärrä jotakin asiaa. Se ei ole mikään kysymys minulle. Voin vain vielä kerran toistaa, mikä on neuvoston oikeuskäsitys asiasta. Se on yksiselitteinen. Nyt kyseessä olevaan tapaukseen, siis siihen, onko Euroopan keskuspankin johtokunnan jäsenen mahdollista saada palkkaa ja samanaikaisesti eläkettä jostakin aiemmin päättyneestä tehtävästä, tähän kysymykseen olen vastannut nyt kolme kertaa selkeästi " kyllä" . Tämä on se oikeuskäsitys, jota neuvosto asiassa edustaa.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra Verheugen. Rouva Hautala, pyydätte minulta puheenvuoroa, mutten voi myöntää sitä teille. Te tiedätte erittäin hyvin, että kyselytunnilla puheenvuoro myönnetään vain yhden ainoan kerran.

Puhemies

Kysymys nro 16 Maj Britt Theorin (H-0146/99):
Aihe: Maailmanlaajuinen yhteisvastuu Maailmassa elää 1, 3 miljardia ihmistä ankarassa köyhyydessä, ja köyhien määrä kasvaa.
OECD-maiden tuki kehitysmaille putosi vuonna 1997 0, 22 prosenttiin bruttokansantuotteesta. Arvioiden mukaan tuki laski edelleen vuonna 1998. Tuen pienenemisen lisäksi myös yksityiset pääomavirrat teollisuusmaista kehitysmaihin ovat vähentyneet voimakkaasti vuosina 1997 ja 1998.
Yhdistyneiden Kansakuntien tavoitteena on, että rikkaat maat antaisivat tukea 0, 7 prosenttia bruttokansantuotteestaan. Miten neuvosto aikoo toimia, jotta YK: n tavoite saavutettaisiin?
Herra Verheugen, kehotan teitä vastaamaan rouva Theorinin kysymykseen.

Verheugen
Arvoisa puhemies, rouva parlamentin jäsen viittasi aiheellisesti siihen, että OECD: n kehitysapukomiteassa DAC: ssä edustettuina olevien jäsenvaltioiden antaman kehitysavun määrä suhteessa niiden bruttokansantuotteeseen on laskenut. Vertailu kuitenkin osoittaa, että vastaavat luvut EU: n jäsenvaltioiden osalta, jotka ovat keskimäärin 0, 33 % bruttokansatuotteesta, ylittävät reilusti DAC: ssä kaiken kaikkiaan edustettuina olevien tuenantajamaiden keskiarvon. Näiden osalta kyseinen luku on 0, 22 % bruttokansantuotteesta, missä muuten niinkin tärkeän tuenantajamaan kuin Yhdysvaltojen maksaman tuen osuus ei kohoa yli 0, 09 %: iin bruttokansantuotteesta. Joissakin valtioissa alenevassa kehityssuunnassa on ollut havaittavissa käänne parempaan.
Mitä tulee kehitysmaihin ohjautuviin yksityisiin pääomavirtoihin, Euroopan unionissa ollaan täysin tietoisia siitä merkityksestä, joka kuuluu siinä yksityisille sijoittajille ja aivan yleisestikin yksityistalouden tasolla tapahtuvalle kehittämiselle. Yksityisten investointien suuntaaminen kehitysmaihin on toteutettavissa parhaiten vahvistamalla yksityistaloutta ja luomalla investointeja edistäviä perusedellytyksiä, jolloin tulisi ajatella ennen kaikkea sellaisia alueita kuin kansantalous, lainsäädäntö, hallinto ja yleiset säännökset. Euroopan unioni muuten edustikin tätä suhtautumistapaa vastikään 8. 9. helmikuuta 1999 Dakarissa pidetyssä AKT- ja EU-maiden ministeritapaamisessa, missä AKT-kumppanimme ilmaisivat yhtyvänsä täysin tähän näkemykseen.
Tämän lisäksi neuvosto kiinnittää yhä enenevästi huomiota rouva parlamentin jäsenen esille ottamaan köyhyyttä koskevaan ongelmakenttään. Sallittakoon tässä yhteydessä viittaus siihen, että yksi niistä keskeisistä kohdista, joista voitiin todeta oltavan Dakarissa yksimielisiä, oli juuri se, että köyhyyden vähentämisen ja sen poistamisen mahdollisesti kokonaan on oltava uuden kumppanuuden keskeisiä päämääriä sen muiden päämäärien ohella, joita ovat kestävä kehitys ja AKT-maiden asteittainen niveltäminen maailmantalouden osaksi.
Mitä tulee rouva parlamentin jäsenen kysymykseen OECD: n tasolla toteutettavista konkreettisista toimista, on huomautettava siitä, että EU: n neuvosto, toisin kuin yksittäiset jäsenvaltiot ja Euroopan unionin komissio, ei ole edustettuna DAC: ssä eikä se voi niin ollen myöskään ehdottaa siellä mitään konkreettisia menettelytapoja.

Theorin
 Kiitos kysymykseen annetusta vastauksesta. Yllätyin hieman kuullessani, että piiloudumme sen taakse, että Yhdysvallat tukee heikosti kolmannen maailman maita; sehän on jo tunnettu tosiasia. On kuitenkin myös EU: n valtioita, joiden antama tuki on paljon korkeampi kuin 0, 33 % bruttokansantuotteesta. YK: n tavoitteena on kuitenkin, että tukea annettaisiin 0, 7 % bruttokansantuotteesta, mikä on tärkeä tavoite, jonka jokaisen on asetettava itselleen riippumatta siitä, ollaanko neuvostossa vai OECD: ssä.
Koska olen kuullut, että köyhyyteen liittyvä problematiikka on otettu kunnolla huomioon - huomioon ottaminen ei kuitenkaan yksin riitä -, ihmettelenkin, miten neuvosto aikoo huolehtia siitä, että köyhyyteen liittyvää problematiikkaa käsitellään kunnolla? Miten olemme valmiita tukemaan kolmannen maailman maita?
Yksityiset pääomavirrat ovat erittäin tärkeitä. Tärkeää on myös huolehtia siitä, että solmimme vapaakauppasopimuksen. Haluan vain sanoa neuvostolle, että Etelä-Afrikan kanssa solmittava sopimus on tärkeä sopimus, joka toivottavasti allekirjoitetaan 22. maaliskuuta, ja että sen jälkeen on mahdollista antaa tukea.

Verheugen
Rouva Theorin, olen täysin samaa mieltä kanssanne. Olen täysin samaa mieltä siitä, että Euroopan unionin politiikan aivan keskeisenä tavoitteena on oltava osallistuminen työhön köyhyyden torjumiseksi maailmasta. Köyhyys on todellakin ihmiskunnan kauhistuttavimpia vitsauksia, jonka kanssa joudumme nykypäivänä tekemisiin. On myös meidän oman etumme mukaista eurooppalaisina, joilla menee paremmin kuin useimmilla ihmisillä maailmassa, että emme salli sitä, että suuria osia maailmasta vajoaa aina vain syvempään köyhyyteen.
Tämä yhä kasvava sosiaalinen kuilu johtaa pakostakin jonakin päivänä poliittisiin ja sosiaalisiin ristiriitoihin, joita saatetaan joutua ratkomaan jopa väkivallalla. Tässä kohdin analyysimme ovat täysin yhteneviä. Se on myös asia, joka meidän täytyy sanoa ihmisille omissa maissamme, että vaikka kehitysyhteistyöstä joudutaan maksamaan, se on kuitenkin lopullisilta vaikutuksiltaan tärkeä sijoitus omaan turvallisuuteemme, sijoitus, joka on vähintään yhtä tärkeä kuin se, jonka teemme sotilaalliseen turvallisuuteemme. Siinä voin todeta olevani täysin samaa mieltä esittämästänne perusnäkemyksestä.
Mahdollisuutemme sekä varat, joita tähän käytämme, ovatkin teidän tiedossanne, rouva parlamentin jäsen. Kehitysyhteistyö, jota Euroopan unioni itse toteuttaa, suuntautuu nimittäin näihin päämääriin, ja sama pätee myös useimpien jäsenvaltioiden harjoittamaan kehitysyhteistyöhön. Se pätee teidän omaan kotimaahanne, se pätee minun kotimaahani sekä myös useisiin muihin maihin. Olemme matkalla kohti tätä päämäärää. Olen kuitenkin kanssanne täysin samaa mieltä siitä, että vielä hyvin paljon enemmän voidaan tehdä ja että meidän on ennen kaikkea päästävä eroon sellaisesta käsityksestä, että kehitysyhteistyö olisi sitä, että pelkästään lähettämällä rahaa jonnekin voitaisiin luottaa siihen, että asia tulee sillä hoidetuksi.
Tosiasiassa on välttämätöntä valita kokonaisvaltainen lähestymistapa, ja yksi tämän kokonaisvaltaisen lähestymistavan osatekijä on kehitysmaiden kansantalouksien sisällyttäminen koko maailmantalouden osaksi, samoin kuin pääomavirtojen, investointien ohjaaminen näihin maihin kaikin käytettävissä olevin keinoin sekä avustaminen sellaisten rakenteiden kehittämisessä, jotka ovat investointien kannalta välttämättömiä ja kiinnostusta herättäviä. Kaikki tämä on yksi politiikkaamme osatekijä. Mikään ei ole milloinkaan niin hyvin, ettei se voisi tulla vielä paremmaksi. Olen siksi kiitollinen kaikesta siitä tuesta, jota voimme saada osaksemme, kun kyseessä on tämän politiikkamme päämäärien ja käytettävissä olevien mahdollisuuksien parantaminen.

Puhemies

Kysymys nro 17 María Izquierdo Rojo (H-0148/99):
Aihe: Libyan osallistuminen Stuttgartissa järjestettävään Euro-Välimeri-konferenssiin Aikooko Euroopan unioni sallia Libyan osallistuvan Stuttgartissa järjestettävään seuraavaan Euro-Välimeri-konferenssiin?
Herra Verheugen, kehotan teitä vastaamaan rouva Izquierdon kysymykseen.

Verheugen
 Tämä asiahan on ollut jo tänään esillä keskustelussa ja vastaus kuuluu seuraavasti: neuvosto on merkinnyt tiedokseen 27. 28. lokakuuta 1998 Brysselissä pidetyn Euro-Välimeri-aihetta käsitelleen parlamentaarisen foorumin loppujulkilausuman ja siihen sisältyneen suosituksen siitä, että kolmannen Euro-Välimeri-konferenssin osanottajien olisi tehtävä kaikkensa sen hyväksi, että mahdollistettaisiin Libyan täysipainoinen osallistuminen Barcelonan prosessiin.
Neuvosto vahvistaa tässä kysymyksessä kantansa, jonka se omaksui jo Euro-Välimeri-kumppanuuden alkaessa, nimittäin että ovi pidetään Libyalle avoinna ja että Libya voi osallistua kumppanuusprosessiin heti, kun se omaksuu täysin yksimielisen asenteen Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston asiasta antamiin päätöslauselmiin. Neuvosto seuraa tilanteen kehittymistä hyvin tarkkaan. Se on pannut merkille viimeaikaisen myönteisen kehityksen ja kannustaa jatkamaan muiden tahojen hyödyllistä myötävaikutusta tässä kysymyksessä.

Izquierdo Rojo
Päättelen neuvoston puheenjohtajan vastauksesta, että on tullut se aika, että voimme jo toivottaa Libyan tervetulleeksi, koska, kuten hän erittäin hyvin tietää, osapuolten kesken on jo päästy sopimukseen ja Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri julkisti sen joitakin päiviä sitten.
Näin ollen jos sanotte minulle, että ovi on avoinna sitten, kun on päästy sopimukseen, ja tiedätte yhtä hyvin kuin minäkin, että sopimukseen on jo päästy, voimme pitää selvänä sitä, että lopultakin - ja mielestäni se on hyvä asia - Libya osallistuu seuraavaan Stuttgartissa järjestettävään Euro-Välimeri-konferenssiin täysivaltaisena jäsenenä, kuten Euroopan parlamentissa marraskuussa järjestetyssä Euro-Välimeri-foorumissa pyydettiin.
Mikäli asia on näin, voinko näin ollen päätellä myös, että Mauritania voi osallistua siihen? Tässä päätösjulkilausumassa Euroopan parlamentissa hyväksyttiin myös se, että se kutsuttaisiin mukaan täysivaltaisena jäsenenä.

Verheugen
Arvoisa puhemies, komissaari Marínhan sanoi jo kaiken tarpeellisen Mauritanian aiheesta tänään iltapäivällä käydyssä keskustelussa. Mauritania ei juuri tällä hetkellä ole meille tässä yhteydessä mitenkään ongelmallinen. Mitä Libyaan tulee, olisin kiitollinen, rouva parlamentin jäsen, jos voisin päätyä samaan toteamukseen kuin tekin, nimittäin että nyt on täytetty kaikki ne edellytykset, jotka olemme asettaneet Libyan osallistumiselle Barcelonan prosessiin. Itse en kuitenkaan voi yhtyä tähän hyvin optimistiseen arvioonne. Vaatimuksena on, että turvallisuuspäätöslauselma on pantava täydellisesti täytäntöön, ja niin kauan, kuin oletettuja murhayrityksen tekijöitä ei ole luovutettu, tämä ei ole toteutunut.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra Verheugen.
Hyvät jäsenet, täsmälleen puolitoista tuntia neuvoston kyselytunnin alkamisesta julistan neuvoston kyselytunnin päättyneeksi.
Kysymyksiin nro 18-40 vastataan kirjallisesti.
Istunto keskeytettiin klo 19.05 ja sitä jatkettiin klo 21.00.

11.Ydinalaan liittyvä toiminta kolmansissa maissa(jatkoa)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana jatkoa keskustelulle ydinalaan liittyvästä toiminnasta kolmansissa maissa.

Linkohr
Arvoisa puhemies, mitä vähemmän meitä on, sitä tiukemmin meidän täytyy pitää kiinni puheajasta - pyrin toimimaan niin! Ensiksi haluaisin sydämellisesti kiittää herra Adamia hänen mietinnöstään. Mitä useamman kerran luen sen läpi, sitä enemmän olen sitä mieltä, että se on erinomainen, ja suosittelisin myös parlamentille, että se suhtautuisi tähän aiheeseen erittäin vakavasti ja myös lukisi Adamin mietinnön kaikkine yksityiskohtineen.
Sanoma on selvä: yhteistyö, ei kieltäminen. Erityisesti ensimmäisen sukupolven vanhemmat reaktorit pitää poistaa verkosta mahdollisimman pian, nykyaikaiset laitokset täytyy ajanmukaistaa, ja haluamme tehdä Itä- ja Keski-Euroopan maiden ja entiseen Neuvostoliittoon kuuluneiden maiden kanssa ennen kaikkea laajemman energiasuunnitelman kehittämiseen liittyvää yhteistyötä.
Tämä kysymys on sitä tärkeämpi, mitä tiiviimmin itäinen verkko on yhteydessä läntiseen, sillä nämä maat käyttävät ydinvoimaloitaan siihen, että ne myyvät sähköä lännessä tienatakseen rahaa. Ei siis ole turhaa kysyä, kuinka tätä sähköä tuotetaan. Jäsenehdokasmaiden täytyy muuten - halusin tuoda vielä tämän esiin keskustelussa aikaisemmin - noudattaa myös muita ympäristömääräyksiä. Ei vain ydinvoimaloissa, vaan myös suurlämpövoimaloissa, autojen osalta ja kaikissa teollisuuslaitoksissa täytyy noudattaa unionin ympäristömääräyksiä. Ydinvoimaloita ei kohdella tältä osin muista poiketen.
Haluaisin kuitenkin siitä huolimatta tuoda esiin vielä yhden kohdan ja kääntyä ennen kaikkea komission puoleen. Kyse ei ole vain siitä, että toteamme täällä keskenämme, kuinka tärkeä asia on, myös puutteet haluttaisiin tuoda esiin. Vähän aikaa sitten minulle huomautti tästä eräs saksalainen ydinvoimala, Neckar Westheimin voimala, joka on tehnyt kymmenen vuotta yhteistyötä Zaporozcaronin voimalan kanssa venttiilien parantamiseksi. Tiedetään - tuon tämän joka tapauksessa esiin tässä yhteydessä -, että 20. huhtikuuta 1995 siellä tapahtui onnettomuus, kuten myös kahdessa muussa venäläisessä ydinvoimalassa, joissa sattuneet tapahtumat muistuttavat Harrisburgin tapahtumia. Silloin täytyisi reagoida suhteellisen nopeasti. Kyse on yksinkertaisesti venttiileistä, teknisistä kysymyksistä. Neljä vuotta on kulunut eikä vieläkään ole tapahtunut mitään, vaikka asiasta on tehty esitys. Nyt täytyy järjestää tarjouskilpailu. Kuvitelkaapa seuraavanlainen tilanne: jos talonne palaa, te järjestätte tarjouskilpailun selvittääksenne, mikä palokunta on halvin, ja siihen mennessä, kun asia on selvinnyt, talo on palanut! Tarvitsemme tässä toisen menettelyn, ja Gordon Adam tuo oikeutetusti esiin 20 kohdan: siinä sanotaan tarkasti se, mitä meidän pitää tehdä. Siksi pyydän toimimaan nopeammin ennen kuin kaikki voimalat ovat rikki!

Eisma
 Arvoisa puhemies, ELDR-ryhmämme on toimittanut muutama viikko sitten Ukrainan K2- ja R4-ydinvoimaloista kiireellisen päätöslauselman, jonka myös rouva Plooij ja herra Frischenschlager allekirjoittivat. Nyt kun olemme vetäneet kiireellisen päätöslauselman takaisin, koska Adamin mietintö on käsittelyssä, haluaisimme sanoa pari sanaa tästä asiasta.
Olen esittelijän kanssa täysin samaa mieltä siitä, että valmiiden tai rakenteilla olevien turvallisten ydinvoimaloiden kapasiteettia täytyy hyödyntää optimaalisesti ainakin silloin, jos se on edullisin toimintatapa. Olen nyt kuitenkin lukenut yhtä ja toista Ukrainan K2- ja R4-ydinvoimaloista, jotka on tarkoitus rakentaa valmiiksi Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin ja Euratomin rahoilla. Me suhtaudumme tähän hyvin epäröiden. Olemme alun perin pyytäneet tilintarkastustuomioistuimelta lausuntoa tästä unionin toimielinten ja erityisesti Euratomin rahojen käytöstä. Rouva Aelvoet on kuitenkin esittänyt kahta tarkistusta, joissa mennään hieman pitemmälle. Kannatamme kuitenkin häntä siinä ryhmänä. Mielestämme Euratomin ja Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin rahoja ei saa myöntää Ukrainan K2- ja R4-ydinvoimaloiden rakentamiseen valmiiksi. Lisäksi meillä on Espoon sopimus, jonka nojalla Ukrainan täytyy tiedottaa ydinvoimaloistaan naapurimailleen. Ukraina ei ole tehnyt sitä. Ukraina ei ole allekirjoittanut Espoon sopimusta, mutta me länsieurooppalaisina toimieliminä voimme kuitenkin vaatia Ukrainaa noudattamaan Espoossa sovittuja normeja, jotta naapurimaat saisivat sanansa sanottua kyseisen alueen ydinvoimaloiden tulevaisuudesta.

Pompidou
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopan rakentamisen yhteydessä ja myös laajentumista ajatellen on tärkeää aloittaa sellaisen energiapolitiikan harjoittaminen, joka soveltuu markkinoiden kehitykseen ja kuluttajien todellisiin tarpeisiin. Se on Euroopan tehtävä, jonka merkitys kasvaa jatkuvasti.
Kollegamme Adam Gordonin molemmat mietinnöt, jotka on laadittu erittäin tinkimättömästi ja tarkkanäköisesti - minkä tiedämme olevan hänelle ominaista -, käsittelevät juuri energiapolitiikkaa. Kyse on siitä, että koko Euroopan laajalla alueella taataan optimaalinen sähkön jakelu, ja samalla otetaan huomioon vielä sellaisten kaasumarkkinoiden väistämätön kehittyminen, joissa on huomattavia kaasuvaroja. Tavoitteena on paitsi päätyä Keski-Euroopan ja Euroopan unionin sähköverkkojen yhdistämiseen myös helpottaa kolmansista maista peräisin olevan luonnonkaasun tuontia. Energianhankinnan lähteitä on nykyään monipuolistettava hyödyntämällä edelleenkin fossiilista energiaa kuitenkin siten, että hiilidioksidipäästöjä pyritään välttämään mahdollisimman pitkälle. Kun otetaan huomioon energiantarpeen nopea kasvu, uusiutuvia energialähteitä on syytä kehittää järkevässä määrin ja tukeutua eurooppalaiseen taitotietoon ydinenergian alalla.
Gordon Adamin toisen mietinnön tarkoituksena on parantaa Itä-Euroopan ydinturvallisuutta. Tässä yhteydessä polttoaineen uudelleenkäsittely on yhtä tärkeää kuin ydinvoimaloiden turvallisuus. Phare- ja Tacis-ohjelmien tavoitteena on perinteisten ydinvoimaloiden turvallisuuden parantaminen, ja ohjelmia on paranneltu uusien asetusten avulla ajanjaksoksi 2000-2006. Kyse ei ole kolmansien maiden hallitusten strategioiden korvaamisesta, vaan tarkoitus on parantaa vuoropuhelun ja yhteistyön avulla näiden maiden reaktoreiden välttämätöntä turvallisuutta ja energiatehokkuutta. On syytä ennen kaikkea taata siviilikäyttöisten ydinvoimaloiden parempi jätehuolto sekä Venäjän sotilaskäytöstä peräisin olevan 50 tonnin plutoniummäärän eliminointi. Euroopan unioni ei voi olla reagoimatta ja päästää kasautumaan sotilaskäyttöön tarkoitettua venäläistä plutoniumia ydinsulkusopimusten soveltamisen jälkeen.
On välttämätöntä, että jäsenvaltioiden hallitusten ja Euroopan välillä harjoitetaan yhtenäistä energiapolitiikkaa. Sen avulla teollisuuden toimijat on saatava hyödyntämään energiaa järkevällä tavalla siten, että hyödynnetään enemmän uusiutuvia energialähteitä, mutta myös siten, että parannetaan ydinreaktorimalleja: uudella reaktoreiden sukupolvella, polttoainekierrolla ja erityisesti kierron loppuvaiheen hallinnalla, eli ydinjätteiden hallinnalla.
Kunnianhimoisen ja samalla käytännöllisen ja vastuullisen ohjelman olisi määrä johtaa siihen, että Euroopan unioni käyttäisi toimivaltuuksiaan lyhyellä ja pitkällä aikavälillä. Lyhyellä aikavälillä on erittäin nopeasti toteutettava eurooppalainen painevesireaktori, joka on samalla sekä turvallisempi että kannattavampi, sillä sen avulla kilowattitunneista voidaan vähentää yli 10 %. Koska Mox-polttoaineen avulla on mahdollista hävittää osa ydinjätteistä, pitkän aikavälin toimintaa on jo nyt valmisteltava ja samaan aikaan on ryhdyttävä tutkimaan hybridireaktoreiden - jollaisen käyttöönottoa Carlo Rubia hiljattain ehdotti - yhteydessä käytettävien teknologioiden luotettavuutta. On kuitenkin työskenneltävä myös korkealämpöreaktoreiden kehittämisen parissa, sillä ne ovat erinomaisia energiatehokkuutensa kannalta sekä sen vuoksi, että ne pystyvät hävittämään 90-prosenttisesti sotilaskäyttöön tarkoitettua plutoniumia.
Euroopan unionin on sitouduttava puiteohjelmansa avulla, samoin kuin jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden, kehittämään tarvittavia teknologioita. Ydinturvallisuuden parantaminen ja ydinjätteiden eliminointi mahdollistaisivat sen, samalla tavoin kuin energiavarojen monipuolistaminenkin, että voidaan vastata energiankulutuksen kasvuun Euroopassa ja vähentää kasvihuonekaasupäästöjä. Tässä mielessä eurooppalainen energiapolitiikka olisi esimerkillistä energiapolitiikkaa.

Bloch von Blottnitz
 Arvoisa puhemies, kun tarkastelee komission tiedonantoa ydinalaan liittyvästä toiminnassa KIE- ja UIV-maissa ja tilintarkastustuomioistuimen kertomusta, voi vain ajatella, että tässä keskustellaan kahdesta eri aiheesta. Koska komissio pyrkii tiedonannossaan antamaan katsauksen käyttöön annetuista varoista ja saavutuksista sekä antamaan uudet suuntaviivat ohjelman toteuttamista varten, esitetty asiakirja - 13 sivua tekstiä, 17 sivua liitteitä - on yksinkertaisesti hävytön! Myös epäselvät muotoilut, joissa todetaan - tuon esiin kaksi kohtaa -, että vuodesta 1990 EU on toteuttanut lukuisia ydinalaan liittyviä toimia ja että laadittiin erityisiä ohjelmia, joille myönnettiin huomattavia määrärahoja, eivät todellakaan ole arviointia!
Tiedonpuutteen aallonpohja saavutetaan kohdassa, jossa on kyse loppuvarastoinnista. Tiedonannossa todetaan, että vastaanottajamaille on annettu mahdollisuus tutustua perusteellisesti länsimaiseen tekniikkaan ja turvallisuuskulttuuriin, ja tällä tavalla on voitu rajata ongelmia näillä alueilla ja päättää konkreettisista projekteista. Luulen, että herrojen on täytynyt kurkistaa syvään aukkoon! Mitä ongelmia, mitä projekteja? Miltä EU: n suunniteltu osallistuminen näyttää? Kun ajatellaan sitä, että meillä ei koko EU: ssa ole vielä loppuvarastointia koskevaa suunnitelmaa ja että me vain kuljetamme jätteet yhdestä maasta toiseen ja laitamme ne sitten jonnekin välivarastoon, tämä on todella röyhkeää!
Idän osallistumista EU: n tutkimusohjelmiin kuvaillaan äärimmäisen onnistuneeksi - kuitenkaan ei esitetä ainuttakaan perustetta sille, miksi asian on määrä olla niin. Vai onko se jokin saavutus, että kaikki reaktorit ovat vielä käytössä vastoin ydinturvarahaston (NSA) puitteissa tehtyjä sopimuksia, jotka koskevat erittäin riskialttiita reaktoreita? Komissio ja neuvosto ovat todenneet, että sulkemista koskeva sopimus on ensiarvoisen tärkeä. Sitä hämmästyttävämpää minusta on, että esittelijämme jättää sen yksinkertaisesti huomiotta sen sijaan, että lisäisi näihin valtioihin kohdistuvaa painostusta. Ei voi tietenkään käydä päinsä, että me lisäämme vaaraa EU: n verovaroin minimoimisen sijaan!
Myös se esittelijän väite, että uusien ydinvoimaloiden rakentaminen lisää painetta vanhempien sulkemiselle, on väärä. Päinvastoin, kuten kokemuksesta käy ilmi, kaikki vanhat reaktorit ovat edelleen käytössä, koska sähköä viedään niin kauan, kunnes romureaktorit lentävät silmillemme - huolimatta siitä, että näissäkään maissa jäteongelmaa ei ole ratkaistu ja jätteiden kuljettamiseen liittyvät riskit vain kasvavat. Meidän ei pitäisi luoda EU: n verovaroin uusia markkinoita ympäristönsuojelurahasto EDF: lle. On joka tapauksessa kiistatonta, että on halvempaa rakentaa höyrykaasuvoimaloita ja edistää tehokkuuteen liittyviä toimia.
On todettava, että tähän mennessä käytettyjen rahojen avulla ei ole millään tavoin saatu aikaan toivottuja vaikutuksia, ja komission on nyt ehdottomasti aika ottaa tämä huomioon ja muuttaa politiikkaansa. Heti yksi kysymys - herra van den Broek on jälleen kerran lähtenyt -: milloin meille esitetään uusi tiedonanto, joka vastaa tosiasioita? Haluaisin saada siihen vastauksen jo tänä iltana!

Graenitz
Arvoisa puhemies, olemme käsitelleet kysymystä Keski- ja Itä-Euroopan ja uusien itsenäisten valtioiden ydinturvallisuudesta reilusti yli kymmenen vuotta eikä ratkaisua ole oikeastaan vieläkään näköpiirissä. Yhtäkään niistä reaktoreista, joita nimitetään nykyään eufemismisesti ensimmäisen sukupolven reaktoreiksi, ei ole tähän mennessä suljettu, vaikka Euroopan unionista on virrannut jo kymmenen vuoden ajan huomattavia rahasummia KIE- ja UIV-maihin ja vaikka on tehty useita sopimuksia, jotta saataisiin aikaan se, mitä uskoakseni kaikki parlamentissa haluavat, nimittäin että nämä vaaralliset romureaktorit poistetaan käytöstä mitä pikimmin! Olisi parempi jos se olisi tehty jo eilen eikä odotettaisi huomiseen.
Mietinnössään herra Adam - ja haluaisin kiittää häntä hänen varmastikin erittäin vaikeasta työstään -, toteaa, että on välttämätöntä laatia jäsenehdokasmaiden, muiden Keski- ja Itä-Euroopan maiden ja UIV-maiden kanssa sellaiset energiasuunnitelmat ja -strategiat, jotka yhtäältä mahdollistavat enää romuksi kelpaavien reaktoreiden sulkemisen, vaarallisten reaktoreiden rakentamisen keskeyttämisen, jos niitä vielä rakennetaan, mutta joiden avulla toisaalta voidaan kattaa näiden maiden energiantarve, joka nyt katetaan erittäin suureksi osaksi ydinenergian avulla. Olen sitä mieltä, että meidän täytyy ottaa sellaisen strategian yhteydessä, joka meidän on laadittava kunnioittaen niitä maita, jotka myös tekevät kansallisen itsenäisen päätöksen siitä, haluavatko ne edelleen käyttää ydinenergiaa vai eivät, myös kansalliset ja paikalliset viranomaiset mukaan toimintaan niin laajasti kuin mahdollista, olen myös sitä mieltä, että sellainen energiasuunnitelma voi tasoittaa tietä myös uusituville energialähteille ja merkitsee siten mahdollisuutta näille maille.
Meillä tulee olemaan jäsenehdokasmaita varten useita siirtymävaiheen mahdollistavia määräyksiä ympäristöalalla. Ydinturvallisuuden alalla ei saa kuitenkaan olla siirtymävaiheen mahdollistavia määräyksiä!

Flemming
 Arvoisa puhemies, ympäristönsuojeluun liittyvät ehdot vaikuttavat kilpailukykyyn mainittavasti aina vain silloin, jos jokin yritys ryhtyy suoraan kilpailuun sellaisten yritysten kanssa, jotka toimivat aloilla, joilla sellaiset ehdot eivät ole täytettävissä. Jos nämä ajatukset siirtää ydinturvallisuuden alalle, se merkitsee, että jäsenehdokasvaltioiden ydinturvallisuustason mukauttaminen EU: n ydinturvallisuuden tasoon on välttämätöntä. Kun ydinvoimaloiden sulkemisen lisäksi kuitenkin on tarpeellista myöntää varoja toimivien ydinvoimaloiden ajamukaistamiseen, nämä toimet pitäisi kuitenkin toteuttaa sähkömarkkinoiden vapauttamisen ja " saastuttaja maksaa" -periaatteen hengessä, siten että käyttäjät vastaavat niistä, siis vapauttamalla sähkön myynti eikä tukien ja EU: n varojen avulla. Muuten nimittäin syntyy kilpailunvääristymiä jäsenehdokasmaiden ydinvoimateollisuuden hyväksi, mitä me emme varmastikaan halua.
Sen vuoksi on vain perusteltua vaatia, että EU: n varoja - esimerkiksi Phare- ja Tacis-ohjelmien kautta annettavia -, jotka on tarkoitettu ydinturvallisuuden lisäämiseen idässä, ei käytetä ajanmukaistamisen rahoittamiseen, vaan yksinomaan idän ydinvoimaloiden toimintaa valvovien viranomaisten tukemiseen ja sellaisen sääntöjärjestelmän luomiseen, joka vastaa teknistä varustelua. Pyydän, että kannatatte myös täysistunnossa tätä koskevaa esitystäni, joka sai jo taakseen valiokunnan tuen.

Dybkjær
Arvoisa puhemies, kuten kaikki muutkin puhujat ovat huomauttaneet, ydinvoimaloiden turvallisuus on tärkein asia, kun EU on tekemisissä jäsenyyttä hakeneiden maiden ja uusien riippumattomien valtioiden kanssa, eikä ole hyväksyttävää, että näille maille annetaan siirtymäkautta koskevia sääntöjä. Turvallisuusvaatimukset tarkoittavat, että joitakin ydinvoimaloita on suljettava, ja siihen reagoidaan usein niin, että uusia ydinvoimaloita on rakennettava suljettujen tilalle. Juuri tätä vastausta ei voida hyväksyä. Emme voi viedä muihin maihin näkökantoja, joita meillä ei enää ole, ja totuushan on, että Euroopan kansalaiset eivät enää halua uusia ydinvoimaloita. Sen vuoksi komission tiedonannossa on tosiasiassa tärkeintä, että siinä korostetaan, että on laadittava energiasuunnitelmia, jotka koskevat koko energia-alaa eivätkä vain sähköalaa ja joissa painotetaan erityisesti energiansäästöä ja vaihtoehtoisten energialähteiden kehittämistä ja energiatehokkuuden hyödyntämistä. Olemme aivan liian usein joutuneet toteamaan, että kasvavaan energiantarpeeseen voidaan vastata vain lisäämällä ydinvoimaloita. Vastaukseen on kuuluttava muutakin myös Keski- ja Itä-Euroopan maissa.

Trakatellis
 Arvoisa puhemies, KIE-maiden liittymisprosessin sekä uusiin itsenäisiin valtioihin solmittujen kumppanuussuhteiden vuoksi Euroopan unionin on pakko ryhtyä ydinturvallisuutta koskeviin aloitteisiin. Tähän on syynä se, että näillä alueilla on 50 voimalaa, joissa käytetään vanhentuneita neuvostomallisia ensimmäisen sukupolven RBMK-ja VVER 440/230 -reaktoreita, joiden onnettomuusvalmius on huono. Tällaisia reaktoreita on yhä toiminnassa Bulgariassa, Liettuassa, Slovakiassa, Armeniassa ja Venäjällä, mutta entisen Itä-Saksan alueella sijainneet reaktorit on suljettu lopullisesti.
Komissiota pyydetään erityisesti ensiksi noudattamaan sopimuksia, jotka edellyttävät ensimmäisen sukupolven reaktoreiden sulkemista, joita ovat esimerkiksi Kozloduj Bulgariassa ja Ignalina Liettuassa ja Slovakian reaktorit, toiseksi epäämään taloudellisen tuen ensimmäisen sukupolven reaktoreilta ja kolmanneksi olemaan myöntämättä lainoja Euratomista uudemman sukupolven reaktoreiden nykyaikaistamiseksi, ellei ensin taata, että toteutetaan se, mitä on sovittu Euroopan kansalaisten turvallisuutta uhkaavien ensimmäisen sukupolven reaktoreiden lopullisesta sulkemisesta.

Papoutsis
Hyvät parlamentin jäsenet, kollegallani herra van den Broekilla oli tänään iltapäivällä tilaisuus puhua näistä kysymyksistä.
Hän on mielestäni jo käsitellyt kattavasti herra Adamin mietinnössä esiin tulleita kysymyksiä. Minäkin haluan vakuuttaa vuorollani, että komissio jatkaa yhä ponnistelujaan korkeamman turvallisuustason saavuttamiseksi ydinreaktoreiden osalta. Mitä tulee KIE-maihin, kysymys ydinturvallisuudesta tulee luonnollisesti sisältymään kahdenvälisiin sopimuksiin ja varsinkin näiden maiden pyrkimykseen valmistautua hankkimaan yhteisön säännöstö ja jatkossa liittyä Euroopan unioniin. Tämä on siis tärkeä osa KIE-maiden liittymistä edeltävää strategiaa.
Lopuksi, mitä tulee komission ponnistuksiin sellaisten ydinreaktoreiden sulkemiseksi, joiden on todettu muodostavan turvallisuusriskin, haluan vakuuttaa teille, että riippumatta näiden valtioiden osastrategioista komissio vaatii edelleen tiukasti näiden valtioiden kanssa solmittujen sopimusten noudattamista. Tästä syystä teemme kaikkemme koordinoidaksemme Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin sekä tietenkin myös Euratomin ponnistuksia, jotta voitaisiin myöntää lainat, joita ydinreaktoreihin tarvitaan.
Tästä näkökulmasta haluan sanoa teille, että tänä aamuna Ukrainassa alkoi toimia työryhmä, jonka tavoitteena on juuri tämä, eli auttaa Ukrainan hallitusta ryhtymään energia-alan välittömään uudistamiseen ja täyttämään tietenkin kaikki ne ennakkoehdot, joita tarvitaan lainojen myöntämiseen. Bulgariassa ja muissa maissa, joiden kanssa Euroopan unioni on yhteistyössä, yritämme tehdä kaiken mahdollisen auttaaksemme näitä maita uudistamaan kokonaisuudessaan energia-alaa, jotta ne voisivat ryhtyä käyttämään myös muita energialähteitä. Tästä syystä yritämme suunnata myös pankki-alaa auttamaan ja tukemaan tällaisia hankkeita.
Joka tapauksessa haluan vielä kerran vakuuttaa parlamentille, että parlamentin tukemien ja herra Adamin mietinnössä mainittujen periaatteiden mukaisesti komissio jatkaa ponnistelujaan, jotta ydinreaktoreiden toiminta olisi mahdollisimman turvallista.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komissaari.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.
Herra Eisma, meillä on todellakin niin vähän aikaa, että en haluaisi sallia enää yhtään lisäkysymystä; emme ehdi muuten enää käsitellä kaikkia tämän päivän asioita, olemme jo muutenkin aikataulusta jäljessä.

Eisma
 Arvoisa puhemies, olen hyvin pahoillani siitä, että komissaari van den Broek ei ole paikalla tässä kohdin keskustelua. Tämä komissaari sanoi, että herra van den Broek on jo tänään iltapäivällä käsitellyt kaikkia huomautuksiamme, mutta se ei pidä paikkaansa. Se ei olisi mahdollistakaan. Me puhumme täällä ja olisimme mielellämme kuulleet vastauksen tärkeimmältä asiasta vastuussa olevalta komissaarilta. Voisitteko välittää tämän viestin kollega van den Broekille.

Puhemies
Tämä esityslistan kohta on nyt käsitelty.

Energia-alan monivuotiset ohjelmat
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu kolmesta seuraavasta mietinnöstä:
Robles Piquerin laatima tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevän valiokunnan mietintö (A4-0085/99) ehdotuksesta neuvoston päätökseksi monivuotisesta ohjelmasta uusiutuvien energialähteiden käytön edistämiseksi yhteisössä (1998-2002) (KOM(97)0550 - C4-0071/98-97/0370(SYN)), -Bloch von Blottnitzin laatima tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevän valiokunnan mietintö (A4-0084/99) ehdotuksesta neuvoston päätökseksi energiatehokkuutta edistävästä monivuotisesta ohjelmasta (1998-2002) (KOM(97)0550 - C4-0072/98-97/0371(SYN)), -Stockmannin laatima tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevän valiokunnan mietintö (A4-0086/99) komission tiedonannosta: Energiatehokkuus Euroopan yhteisössä - strategia energian taloudellista käyttöä varten (KOM(98)0246 - C4-0316/98).
Robles Piquer
Arvoisa puhemies, Thomas Edison - joka tiesi varmaan jonkin verran sähköstä - kirjoitti vuonna 1916 näin: meidän pitäisi käyttää luonnonvoimia saadaksemme tarvitsemaamme energiaa. Auringonvalo, tuuli ja merivirrat ovat tämän energian eri muotoja. Mutta ei, me poltamme metsiä ja hiiltä aivan kuin polttaisimme talomme oven saadaksemme lämpöä. Elämme kuin villit maan asukkaat emmekä niin kuin nämä varat kuuluisivat ikuisesti meille.
Nämä yli 80 vuotta sitten, ensimmäisen maailmasodan keskellä kirjoitetut kauhistuttavat sanat ovat - minun nähdäkseni - epäilemättä sopiva tapa avata tämä keskustelu, joka koskee niitä kolmea mietintöä, joiden avulla Euroopan komissio auttaa meitä korjaamaan yhteisön energiapolitiikan puutteita, politiikan, jota jäsenvaltiot eivät halua, vaikka parlamentin ja komission jäsenet sitä haluavat. Viittaan ensinnäkin rouva Bloch von Blottnitzin ja herra Stockmannin mietintöihin - ensimmäinen käsittelee energiatehokkuutta ja jälkimmäinen energian järkevää käyttöä ja energiansäästöä. Näistä puhumme myöhemmin.
Arvoisa puhemies, mitä omaan mietintööni tulee, se koskee sitä uuden energia-alan puiteohjelman osaa, jolla pyritään luomaan monivuotissuunnitelma uusiutuvien energialähteiden käytön edistämiseksi ja joka on tämän kokonaisuuden olennaisin osa, jos otamme huomioon sen merkityksellisyyden. Kyse on lyhyesti sanottuna siitä, että vahvistetaan, laajennetaan ja parannetaan Altener-ohjelman vaikutuksia - minä sanoisin, että ohjelmasta koituvaa hyötyä - ohjelman, joka on nykyisin Altener II. Kyse on toiminnoista, joilla pyritään luonnollisesti säilyttämään ekologinen tasapaino, kunnioittamaan ympäristöä, varmistamaan energiatoimitukset vähentämällä tuontia, jonka osuus kasvaa voimakkaasti Euroopan unionissa, ja saavuttamaan myös tietty tasapaino teknologisen kehityksen ja uusiutuvien energiavarojen käytön osalta sekä luomaan uusia työpaikkoja.
Näitä mietintöjä ja tätä tilannetta ovat edeltäneet aiemmat asiakirjat ja tapahtumat. Ensinnäkin vuosina 1993-1997 sovellettu Altener I -ohjelma, joka edelsi Altener II -ohjelmaa, sekä tämä lopullinen Altener II -ohjelma, jonka tarkoituksena on ohjata meitä vuoteen 2002 saakka. Haluaisin palauttaa mieliin myös tärkeän komission laatiman valkoisen ja vihreän kirjan, ja haluaisin muistuttaa, tässä tapauksessa pikemminkin henkilökohtaisista syistä, vielä yhdestä, vuonna 1994 pidetystä Madridin konferenssista, jonka järjestämisestä tulee viikon päästä kuluneeksi viisi vuotta. Haluan muistuttaa, että Espanjan ja monien muiden maiden asiasta vastaavien viranomaisten lisäksi tuossa konferenssissa olivat aktiivisesti läsnä minun ystäväni ja hänen edeltäjänsä komissaari Matutes, sekä hänen maanmiehensä, nykyinen ministeri Mandelis, joka oli tuolloin puheenjohtajana, sillä tuohon aikaan Kreikka toimi puheenjohtajamaana, ja molemmat heistä auttoivat meitä todella tehokkaasti.
Nyt puhumme tuulienergiasta, aurinkolämpöenergiasta ja auringon fotoenergiasta, biomassasta, alle 10 megawatin pienen mittakaavan vesivoimasta, geotermisestä energiasta ja ehkä tulevaisuudessa myös vuoroveden hyödyntämisestä. On syytä mainita, että kaiken tämän osalta kiinnostus on viime vuosina kasvanut. Se ei ole laskenut. Pari päivää sitten eräässä suuressa ranskalaisessa sanomalehdessä sanottiin sanaleikin avulla, että tuulienergia on myötätuulessa. Minun mielestäni tämä ei onneksi koske vain tuulienergiaa, vaikka sen käyttö onkin kasvamassa voimakkaimmin. Minun mielestäni tässä on valittava yksi kolmesta mahdollisesta lähestymistavasta. On joko uskottava näiden ponnistusten hyödyttömyyteen tai ajateltava, että nämä energiamuodot voivat lähitulevaisuudessa syrjäyttää tavanomaiset energiamuodot, tai - tämä on minun mielestäni järkevin kanta - lisätä vähitellen uusiutuvista energialähteistä peräisin olevan energian kulutuksen osuutta noudattaen niitä ehtoja, jotka sisältyvät näihin asiakirjoihin ja joita me emme tietenkään voi vielä pitää tyydyttävinä emmekä lopullisina, mutta jotka ovat ensimmäinen tärkeä edistysaskel. Monissa maissa - ajan puutteen vuoksi olisi hankalaa mainita ne kaikki - ollaan jo tietoisia siitä, että tämä tilanne muuttuu. Mainitsen vain yhden seikan: tällä hetkellä tiedämme, että vuonna 1998 tuulienergian tuotanto ja kulutus on kasvanut Euroopan unionissa jopa kolmanneksella vuoteen 1997 nähden.
Lopuksi sanon, että ymmärrämme, että meidän on jatkettava tätä samaa linjaa ja että esittelijänä suosittelen omasta puolestani kollegojani äänestämään sekä minun että kahden muun mietinnön puolesta, ja minun ja rouva Bloch von Blottnitzin mietintöjen kohdalla myös jo itse energiavaliokunnan hyväksyminen tarkistusten puolesta. Muita tarkistuksia ei mielestäni ole tarpeen ottaa mukaan. Lopuksi haluaisin onnitella niitä kahta esittelijää, joiden mietintöjä tarkastelemme heti seuraavaksi.

Bloch von Blottnitz
Arvoisa puhemies, Save-ohjelma on Altener-ohjelman ohella ainoa aseemme saavuttaa ne vähentämistä koskevat tavoitteet, nimittäin 8 %: n vähennys, joihin olemme sitoutuneet Kioton pöytäkirjassa. On sitäkin hämmästyttävämpää ja käsittämättömämpää, että aiomme käyttää esimerkiksi Save II -ohjelmaan vain 68, 45 miljoonaa ecua viiden vuoden aikana ja Altener-ohjelmaan 28, 1 miljoonaa, myös viiden vuoden aikana, mutta samana vuonna tuhlaamme vuodessa 170 miljoonaa ecua ydinfuusioon! On myös jotakin muuta, mitä en voi aivan ymmärtää: jos komissio päätyy Save I -ohjelmaa arvioidessaan siihen ratkaisuun, päätökseen ja toteamukseen, että ainoastaan lainsäädännölliset toimet veisivät meitä eteenpäin tavoitteidemme osalta, miksi niitä ei sitten enää sisälly Save II -ohjelmaan? Kaipaan myös sen perusteellisempaa selvitystä siitä, mitä oikeastaan halutaan.
On toki selvää - Saksan ympäristöasioista vastaavan viraston erään tutkimuksen mukaan siitä ei ole epäilyksiä - että esimerkiksi me Saksassa tuhlaamme pitämällä laitteet jatkuvasti päälle kytkettyinä yhtä paljon sähköä kuin kaksi tuhannen megawatin voimalaa sitä tuottaa. Sitä paitsi on myöskin aivan kiistatonta, että se, jos me lopultakin käyttäisimme energiaa viisaasti - sivumennen sanoen vielä peruskuorma-alueella, sillä sähköä säästetään aamulla, päivällä ja illalla, me kaikki tiedämme sen, se myös kerrotaan kaikkialla - olisi myös innovaatio, toisi työpaikkoja ja kilpailuetuja meille ja suojelisi luontoa. Me puhumme jatkuvasti joka päivä kuin markkinoilla, mutta mitään todellista ei oikeastaan tehdä! Minä alankin jo vähitellen epäillä, että suurteollisuus ei lainkaan haluakaan sitä! Se ei halua sitä lainkaan! Jo voisimme vähentää peruskulutusta - ja voisimme ilman muuta tehdä sen ja säästää 30-40 % käyttämällä energiaa viisaasti, uusiutuvien energialähteiden avulla voisimme saada erittäin paljon tuloksia -, sitten täytyisi tietenkin sulkea useita ydinvoimaloita, jotka ovat olemassa vain peruskuorma-alueesta huolehtimista varten.
Se osoittaa, kuinka päätöksentekokyvyttömiä politiikassa ollaan, hypellään sinne tänne, sanotaan enemmän kuin tehdään. Tämän politiikan avulla me emme saavuta vähentämistä koskevia tavoitteita, joihin olemme sitoutuneet, eikä meillä ole tulevaa vuosituhatta varten teknologiaa, jonka avulla voisimme myös todella kiihdyttää vientiä ja jonka avulla voisimme olla mukana maailmanmarkkinoilla, luoda työpaikkoja ja säilyttää ympäristömme -, kaikkea tätä emme voi todella toteuttaa tämän ohjelman avulla, koska se on niin suppea. Jos meillä ei ole rahaa, meidän täytyy ryhtyä ainakin lainsäädännöllisiin toimiin, siitä huolimatta, että varsinaisia tuloksia saataisiin aikaan, jos energiankäyttöä ohjattaisiin lopultakin Euroopan laajuisesti. Koska energia on nyt halpaa, sitä tuhlataan!
Minun on kuitenkin nyt kysyttävä komissiolta, milloin se lopultakin tekee jotakin - olemme keskustelleet parlamentissa loputtomasti, olemme aina sanoneet, että tarvitsemme lopultakin viisaita ohjelmia viisasta käyttöä varten. Emme voi enää elää kuin kivikaudella ja käyttää aina samoja menetelmiä! Te olette kyllä tarpeeksi älykkäitä ja järkeviä! Tarvitsemme ohjelmia, me tiedämme sen, meillä on mahdollisuuksia - mutta mitään ei tapahdu! Mitä te aiotte sitten tehdä 68, 1 miljoonalla eculla viidessä vuodessa, ja meidän pitää täyttää vielä EFTA-maidenkin tarpeet niiden turvin!
Ei sentään voi pitää paikkansa, kuten nyt Altener II -ohjelmaa koskevassa mietinnössä esitetään, että viime aikoina asutusjätteiden polttamistakin on vielä pidetty uusiutuvana energiamuotona! Mitä me oikein teemme? Aurinkoenergia on yksi asia, biokaasu on yksi asia, vesi on yksi asia, tuuli on yksi asia, ja tietenkin niiden viisas käyttö - nämä kaksi kuuluvat yhteen - Altener- ja Save-ohjelmat ovat kuin veli ja sisko, mutta täytyy olla poliittista tahtoa eikä pidä epäröidä. Me myös tuemme komissiota täysin. Miksi se ei mene eteenpäin ja miksi se antaa neuvoston jatkuvasti vuodesta toiseen sanella, mitä se haluaa? Neuvosto ei halua sitä, me kaikki tiedämme sen. Olen esittänyt teille, miksi asia ei etene. Säästäminen peruskuorma-alueella ei ole monien muiden etujen mukaista!
Tästä syystä haluaisin todella pyytää teitä, herra Papoutsis, viemään tätä asiaa hiukan eteenpäin. Nämä näennäiset toimet, Save ja Altener II, ovat tietenkin hellyttävä yritys, mutta me molemmat tiedämme, että niin pienellä rahasummalla ette voi saada mitään aikaan eikä meistä kukaan voi saada mitään aikaan! Meillä ei ole velvoitteita vain Kioton pöytäkirjan vuoksi, vaan meillä on velvoitteita myös tulevia sukupolvia kohtaan. Siksi toivon, että parlamentti hyväksyy lainsäädäntöehdotukseni ja sen, että säästämme vuosittain 1, 5 %, mitä olen esittänyt mietinnössä, emmekä vain sitä naurettavaa 1 %: ia, jota komissio on ehdottanut!

Puhemies
Rouva Bloch von Blottnitz, pyydän anteeksi, kun puhuitte, kopautin nuijaa todella jo kolmen minuutin kuluttua, mutta ajattelin, että te esittelette mietintöänne, ja oikeastaan minusta ei enää tuntunut siltä, että puheenvuoro on esittelijällä, vaan jollakulla, joka tuo esiin mielipiteensä, ja siitä syystä hämmennyin kyllä hieman.

Bloch von Blottnitz
 Arvoisa puhemies, valiokunta äänesti asiasta tällä tavoin, mietinnössä lukee täsmälleen kaikki ne asiat, jotka olen esittänyt. Kaikki on mainittu mietinnössä, jopa 1, 5 %, kaikki asiat on mainittu perusteluissa. En ole lisännyt siihen mitään uutta!

Stockmann
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, onnittelen kollegoitani ja olen heidän kanssaan samaa mieltä siitä, että vedämme yhtä köyttä tämän aiheen osalta.
Aihe energiatehokkuus on viime vuosina menettänyt julkisuudessa merkityksensä. Tämän toteaa myös energia-asioista vastaava virasto. Aihe vaikuttaa epäolennaiselta, mikä johtuu vain siitä, että väestönkasvusta ja energiankulutuksen lisääntymisestä huolimatta fossiiliset energialähteet riittävät vielä joksikin aikaa. Ja se johtuu mielestäni siitä, että markkinat hiljenevät. Markkinat eivät anna hintasignaaleja. Päinvastoin, raakaöljyn hinnat ovat alhaisemmat kuin ennen öljykriisejä. Kuka sitten on kiinnostunut tehokkuuden lisäämisestä? Energiantuottajat eivät ole siitä kiinnostuneita, tuskin kuluttajatkaan ja teollisuus kuluttajana vain ehdollisesti. Kaikkein kiinnostuneimpia olemme me poliitikot, koska me ymmärrämme energiankulutuksen ja CO2-päästöjen välisen yhteyden. Ja siksi olemme myös päättäneet - ja tätähän korostettiin jo Kioton ja Buenos Airesin ilmastosopimuksissa ja puitesopimuksissa - vähentää Euroopan CO2-päästöjä vuoden 1990 tasolle.
Toinen poliittinen peruste on se, että jos jatkamme nykyiseen tapaan, tuonnin osuus kasvaa vuoteen 2020 mennessä 50 %: sta 70 %: iin ja siten kasvaa myös meidän riippuvaisuutemme muista. Kun tarkastelemme mahdollisuuksia, niitä on paljon. On varmasti erilaisia arvioita siitä, kuinka suuret säästöt ovat teknisesti ja taloudellisesti mahdollisia viitenä seuraavana vuonna. Asetammeko tavoitteeksi 18-20 % vai enemmän, mahdollisuuksia on joka tapauksessa valtavasti.
Jos siis haluamme suhtautua itseemme poliittisesti vakavasti, seuraus on se, että meidän on parannettava energiankäytön tehostamista, joka on nyt 0, 6 %, vuosittain vähintään 2, 5 %: ia. Se on välttämätöntä, jos aiomme noudattaa tavoitteita, ja se on myös mahdollista. Komissio vaatii 1, 6 %: ia, joka on jo enemmän. Tehostaminen onnistuu vain, jos sovimme Euroopan, yksittäisten valtioiden ja alueellisella tasolla kattavasta strategiasta, ja sitä komissio ehdottaakin. Tämän strategian täytyy sisältää se, että jäsenvaltiot itse sitoutuvat tiukasti kansallisiin kokonaistavoitteisiin, sen täytyy sisältää viitearvot kutakin energiamuotoa ja talouden alaa kohti, ja me haluamme tätä käsittelevät kertomukset vuodesta 2001 lähtien kolmen vuoden välein.
Käsittelen muutamia tärkeitä yksittäisiä toimia. Tarvitsemme direktiivin julkisia toimeksiantoja koskevista normeista. Tarvitsemme suuntaviivat olemassa olevien rakennusten peruskorjaamista varten. Aloittakaamme omista yhteisön toimielimistämme. Tarvitsemme suuntaviivat kiinteistöjen ylläpidon ja uudisrakentamisen aloja varten. Sivuhuomautuksena haluan sanoa - ja se on jo sanottukin - että vanhojen rakennusten johdonmukainen saneeraus toisi myös uusia työpaikkoja.
Toiseksi: tarvitsemme tavoitteellisimpia eri ammattiryhmille kohdistettavia kampanjoita ja kaikki sähköllä toimivat käyttö-ja investointituotteet on merkittävä. Näiltä osin on jo päästy alkuun, mutta toimia täytyy laajentaa.
Kolmanneksi: meidän täytyy lisätä sähkön ja lämmön yhdistettyä tuotantoa, ja meidän täytyy energiasisämarkkinoiden vapauttamisen yhteydessä huolehtia siitä, että tätä mahdollisuutta ei ajeta alas. 18 %: n osuus on järkevä tavoite ja myös komissio vaatii sitä.
Ohjelma, jonka avulla rahoitettaisiin energiapalveluita tarjoavien yritysten (ESCOjen) toimintaa, olisi hyödyllinen. Energiapalveluita tarjoavilla yrityksillä on paljon mahdollisuuksia tulevaisuudessa ja ne voivat edistää energian säästämistä.
Neljänneksi: liikenteen alalla on paljon mahdollisuuksia - maatalouden jätän nyt ensin käsittelemättä. Sellaiset käsitteet kuin logistiikka ja intermodaalinen liikenne osoittavat vain, mitä kaikkea tältä osin olisi tehtävissä. Ensimmäiset askeleet on otettu viidennessä tutkimuksen puiteohjelmassa ja enemmän on tehtävä.
Viidenneksi: stand by - hävikkien vähentäminen. Kollegani käsitteli asiaa. Odotamme komissiolta mahdollisimman pian stand by - hävikkejä koskevaa tiedonantoa.
Kuudenneksi: tarvitsemme tietenkin unionin laajuisen energiaveron. Meidän täytyy aloittaa jälleen tämä loputon tarina, ja kohdistan toivoni, sanon tämän nyt, seuraavaan parlamenttiin ja siihen, että jonakin päivänä ymmärtämystä on riittävästi. Tiedänhän, mitä tapahtui Coxin mietinnön yhteydessä.
Vaikka energian säästämisellä ei voikaan ansaita poliittista kunniamerkkiä, energiatehokkuuden lisääminen on meidän puhtain ja varmin energianlähteemme ja pysyy sellaisena, ja meidän pitäisi kohdistaa huomiomme siihen.

Dybkjær
Arvoisa puhemies, ympäristövaliokunta on laatinut lausuntoja kahdella alalla, jotka liittyvät energia-alan toimien monivuotiseen puiteohjelmaan. Alat ovat uusiutuva energia ja energiatehokkuus, ja jos asiaa katsotaan ympäristön näkökulmasta, kyse on saman asian kahdesta eri puolesta. Molempia puolia tarvitaan. Jos nimittäin jatkossakin toimitaan nykyisellä tavalla, maailmanlaajuinen energian kysyntä kaksinkertaistuu vuoteen 2020 mennessä, ja sen vuoksi tarvitsemme hyviä suunnitelmia ja ohjelmia, jos ylipäänsä aiomme toteuttaa Kiotossa asetetut tavoitteet. Yleisesti ottaen voidaan todeta, että komission ehdotuksissa ei sovelleta tarpeeksi uutta ajattelua. Niissä keskitytään suureksi osaksi perinteisiin ratkaisuihin kestävien energiaratkaisujen asemesta. Niissä keskitytään keskitettyihin järjestelmiin hajautettujen laitosten ja rakenteiden asemesta, perinteisiin taloudellisiin vaikutuskeinoihin radikaalien uusien keinojen asemesta. Niissä keskitytään puhtaasti teknisiin toimiin kokonaisvaltaisen panostamisen asemesta. Tämä ei riitä, ja siksi on mukava nähdä nämä nyt esitetyt mietinnöt, jotka tavallaan ovat samansuuntaisia kuin kuvaamani asiat.
Haluan tuoda esiin yksittäisiä alueita. Haluan tuoda esiin ohjelmien hallinnon. Näiden, kuten useiden muidenkin EU: n ohjelmien ongelmana on, että ne ovat aivan liian epämääräisiä hakijoiden kannalta ja monien ihmisten on sen vuoksi vaikea kiinnostua ohjelmista. Korostan tätä, koska toinen kohta - tavallisen kuluttajien mukaan ottaminen - on aivan välttämätöntä, jos aiomme päästä haluttuihin tavoitteisiin. Vain kuluttajien avulla voimme saada aikaan riittäviä paikallisia toimia. Paikallisten toimien yhteydessä haluan myös mainita niiden hintajärjestelmien kehittämisen, jotka on sopeutettava hajautettuun rakenteeseen ja joita ei voi yleistää koskemaan useita suuria alueita ja ajatuksia. On aivan välttämätöntä, että ohjelmia johdetaan paikallisella tasolla, jossa oma ympäristö tunnetaan parhaiten. Onhan itsestään selvää, että alueiden ehdot eroavat toisistaan. Aurinkoenergiaa on hyödynnettävä siellä, missä aurinko paistaa, ja tuulimyllyt pitää sijoittaa sinne, missä tuulee, ja jäsenvaltiot tietävät nämä asiat itse parhaiten.

Linkohr
 Arvoisa puhemies, kolmesta mietinnöstä voi sanoa oikeastaan vain sen, että ne ovat kelvollisia, niitä voi kannattaa. Se ei kuitenkaan ole ongelmamme. Olemme esittäneet parlamentissa jo monta tunnustusta. Olemme aina yksimielisiä. On tuskin yhtään kysymystä, josta parlamentti ja myös komissio olisivat yhtä yksimielisiä kuin ne ovat uusien energialähteiden tukemisesta. Meillä ei ole tältä osin ongelmia. Siitä huolimatta olen hiukan neuvoton, sillä kun katsoo lukuja, voi melkein vaipua epätoivoon.
Tarkastelen vaikkapa herra Seppäsen mietintöä. Herra Seppänen toteaa oikeutetusti, että ilman vesivoiman osuutta uusiutuvien energialähteiden osuus on vain 1, 3 %. Jos vesivoima lasketaan mukaan, osuus on 6 %. Haluamme nostaa uusiutuvien energialähteiden osuuden 12 %: iin. Emme voi kuitenkaan lisätä kovasti vesivoiman osuutta. Emme voi raiskata luontoa, siinä on rajat. Uusiutuvien energialähteiden toinen osa on bioteknologia. Vesivoiman ja bioteknologian osuus uusiutuvista energialähteistä on yhteensä 95 %. Vesivoimaa on saatavilla ennen kaikkea pohjoisissa maissa, alppimaissa Itävallassa ja Ranskassa ja niin edelleen, ja näissä maissa on saatavilla myös biomassaa, mutta ette voi lisätä sen käyttöä miten tahansa, ellette maksa sitä.
Biomassan käytön lisääminen on kuitenkin yhteydessä maatalouspolitiikkaan. Agenda 2000: n sisältämästä ehdotuksesta maatalouspolitiikaksi puuttuu kuitenkin olennainen luku uusiutuvista energialähteistä. Se pitäisi lisätä sinne. Tiedän, että komissio on työskennellyt sen parissa, mutta loppujen lopuksi sitä ei sisällytetty ehdotukseen, koska valtiovarainministerit eivät tietenkään halua maksaa uusiutuvien energialähteiden käyttöä, sillä se maksaa. Se on koko ongelman vaikeus. Me haluamme uusiutuvia energialähteitä - se on selvä -, mutta meidän täytyy ottaa ne käyttöön markkinoiden vastustaessa, koska ne ova kalliimpia kuin se halpa energia, jota meillä nyt on.
Siksi rouva Bloch von Blottnitz on täysin oikeassa: ilman lainsäädännöllisiä toimia se ei onnistu. Markkinat eivät toimi vapaaehtoisesti, muuten olisimme käyttäneet uusiutuvia energialähteitä jo kauan. Meidän täytyy siis rahoittaa niiden käyttöä alussa. Pitkällä aikavälillä niiden käyttö kuitenkin kannattaa, mutta meidän täytyy rahoittaa sitä alussa, ja sen vuoksi olen sitä mieltä, että suurin ongelmamme ei ole tekniikka - tietenkin haluamme aina parempia laitoksia, se on selvä -, vaan alkurahoitus. Kuinka voimme laittaa yksityisen pääoman, julkiset varat liikkeelle ja saada pankit toimimaan voimakkaammin tällä alalla?
Tämä vaikuttaa minusta keskeiseltä kysymykseltä uusiutuvien energialähteiden yhteydessä. Keskustelimme täällä kerran energian toimittamisesta verkkoon. Muistan silloisen ehdotukseni, jonka parlamentin enemmistö hylkäsi. Voi vain todeta, että se ei ole katastrofi, mutta meillä ei ole tähän mennessä yhtään ehdotusta. Haluaisin kysyä komissaari Papoutsisilta, koska saamme sellaisen ehdotuksen, sillä silloin luvattiin, että se tapahtuisi vielä ennen vuoden loppua. Nyt on maaliskuu, eikä meillä ole vieläkään sellaista ehdotusta. Myönnän mielelläni, että asia on monimutkainen. En kadehdi tehtäväänne. Yritin suoriutua siitä itse ja epäonnistuin täällä parlamentissa. Toivon teille enemmän onnea, mutta meidän täytyy tehdä jotakin. Laatikaa jotakin parempaa kuin mitä minä ehdotin. Allekirjoitan sen heti, mutta meidän täytyy tehdä jotakin.
Emme voi odottaa, että markkinoilla ryhdytään toimiin. Kyse on jonkin verran myös energianhinnoista. Komissio toteaa - sen voi lukea asiakirjoista -, että energiatehokkuus lisääntyi tällä vuosikymmenellä 0, 6 %: lla vuodessa, koska energianhinnat olivat korkeita. Se on taloudellinen tosiasia, meidän täytyy siis tarttua tähän aiheeseen. Olemme ehdottaneet energiaveroa - tiedän, että se on epämiellyttävää -, siitä huolimatta meidän on puhuttava asioista rehellisesti, tunnustukset eivät enää riitä.

Ryynänen
Arvoisa puhemies, nyt käsittelyssä oleva puiteohjelma kokoaa EU: n energiapolitiikan palasia yhteen ja toivottavasti auttaa koordinoimaan ja tehostamaan EU: n toimia. On tärkeää, että eri sektorit komission sisälläkin toimivat nyt samaan suuntaan energiansäästön ja uusiutuvan energian puolesta. Jotta edes valkoisen kirjan tavoitteisiin päästään puhumattakaan valiokunnan esittämästä vielä kovemmasta tavoitteesta, on kasvua tapahduttava nimenomaan biomassasektorilla. Eräillä alueilla etenkin EU: n pohjoisissa osissa jää tätä nykyä huomattava määrä biomassaa esimerkiksi hakkuujätteitä kokonaan hyödyntämättä. Sen keräyslogistiikka on kuitenkin kehittymässä maailman johtavaksi osaamiseksi ja kasvua ennustetaan tapahtuvan.
Haluaisin korostaa kahta asiaa. Ensinnäkin mahdollisuus käyttää rakennerahastovaroja myös tulevaisuudessa uusiutuvan energian hankkeisiin on mielestäni olennaisen tärkeää, sillä muiden EU: n toimien varat ovat vähäisiä. Toiseksi haluaisin korostaa monien muiden tavoin energiaverotuksen keskeistä merkitystä.

Holm
 Arvoisa puhemies, säästetty energia on puhtain energian muoto; useat puhujat ovat tänään maininneet asiasta. Sen vuoksi energiaveroja tarvitaan myös EU: n tasolla. Pidän sitä itsestään selvänä asiana ja odotan kärsivällisesti komission tekemää ehdotusta ja sitä, että ministerineuvosto sitten hyväksyy sen. Tarvitsemme nimittäin taloudellisia ohjauskeinoja lisätäksemme uusiutuvien energialähteiden käyttöä, tehostaaksemme energian käyttöä ja erityisesti huolehtiaksemme siitä, että vanha, perinteinen, ympäristölle epäedullinen ja taantumuksellinen energiayhteiskunta siirtyy historiaan.
Uusiutuvien energialähteiden käytön lisäämisestä on tänä iltana sanottu useita kauniita sanoja, mutta mitään konkreettista ei tapahdu. Tarvitsemme siksi taloudellisia ohjauskeinoja, jotta kehitys lähtisi oikeaan suuntaan.
Niin komissio, ministerineuvosto kuin parlamentin epäpyhä allianssikin suosivat samanaikaisesti ydinvoimateollisuutta ja kieltäytyvät ymmärtämästä, että uudet energialähteet ovat uusiutuvia energialähteitä - rationaalista energiankäyttöä -, joiden käyttö lisää työpaikkoja, parantaa ympäristöä ja taloutta pitkällä aikavälillä. Miksi niin monet suhtautuvat kielteisesti tähän uusien energialähteiden tarjoamaan kehitykseen? Oma sukupolveni ja puolueryhmäni edustajat eivät missään tapauksessa suhtaudu siihen kielteisesti!

Caudron
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, ensiksi haluan sanoa, että kannatan herra Robles Piquerin mietintöä uusiutuvien energialähteiden käytön edistämisestä, rouva von Blottnitzin mietintöä energiatehokkuuden edistämisestä sekä herra Stockmannin mietintöä energian taloudellisesta käytöstä. Kaikista kolmesta mietinnöistä käy ilmi, että parlamentti haluaa mennä pitemmälle monipuolisessa energiapolitiikassa, joka edistää ympäristömme suojelua.
Energiapolitiikka on mielestäni nykyään se, joka voi johtaa kehitykseen. Energialähteiden kehittämistä on edistettävä, sillä niillä voidaan vastata - tosin edelleen vain osittain, mutta kuitenkin todellisesti - useimpiin Euroopan unionin kohtaamiin suuriin haasteisiin. Ensimmäinen näistä haasteista on tietenkin ympäristö. Uudet energialähteet, erityisesti tuulienergia, vesienergia tai aurinkoenergia ovat kuitenkin sellaisia, jotka eivät saastuta. Palauttakaamme tässä yhteydessä mieliin, että meidän on täytettävä Kiotossa vuonna 1997 tekemämme sitoumukset. Näiden uusien energialähteiden olisi mahdollistettava myös se, että voimme vähentää riippuvuuttamme niistä ulkomaisista kumppaneistamme, jotka toimittavat meille öljyä, kaasua tai jotakin muuta energiaa. Puolet energiastamme tulee unionin ulkopuolelta. Tämä osuus noussee 70 %: iin vuoteen 2020 mennessä, ja siinä on omat riskinsä.
Lisäksi on pantava merkille, että teknologian kehittyminen on toki alentanut uusien energiamuotojen hintaa, mutta ei vielä läheskään riittävän paljon, joten meidän on rahoitettava teknologian tutkimusohjelmia energia-alalla. Siihen meidän on määrä päästä juuri käynnistetyn tutkimuksen viidennen puiteohjelman avulla.
Lopuksi muistuttaisin, arvoisa puhemies, että aikana, jolloin työttömyyden on ilmoitettu olevan Euroopan päävastustaja, näiden energiamuotojen käyttö synnyttää uusia ja lukuisia työpaikkoja. Myös tämä oli mielestäni mainitsemisen arvoinen asia tänä iltana.

Graenitz
 Arvoisa puhemies, herra Stockmann sanoi hiukan masentavasti, että energiatehokkuus ei ole tällä hetkellä kovastikaan etualalla poliittisessa keskustelussa. Olen kuitenkin sitä mieltä, että energiatehokkuus on erittäin tärkeä aihe niille, jotka pohtivat, kuinka voi säästää rahaa. Tiedän monista yhteyksistä ja keskusteluista, joita minulla on ollut asiasta vastaavien teollisuuden edustajien kanssa, että he sanovat, että energiatehokkuus tarjoaa ennen kaikkea perusaineteollisuudelle mahdollisuuden käyttää vähemmän energiaa, käyttää energiaa kaskaadisesti, siis kaksi tai kolme kertaa, eikä vain mahdollisuuden säästää erittäin paljon rahaa, vaan myös edistyä teknologian alalla, mikä johtaa lopuksi siihen, että kehitämme uusia menetelmiä ja tulemme maailmanmarkkinoilla - kuten rouva Bloch von Blottnitz sanoi -, kilpailukykyisemmiksi ja voimme siten luoda uuden teollisuuden avulla uusia työpaikkoja.
Parlamentissa on käsitelty kysymystä uusiutuvien energialähteiden tukemisesta erittäin paljon ja aivan yksityiskohtaisesti, enkä usko, että voin sanoa siitä enää paljon uutta. Meidän täytyy kiinnittää huomio uusiutuviin energialähteisiin, jos aiomme saavuttaa Kiotossa asetetut tavoitteet, joihin unioni sitoutui. Odotan myös sitä, arvoisa komissaari, että noudatatte jäsenyysneuvotteluissa strategiaa, johon kuuluu uusiutuvien energialähteiden ottaminen huomioon vahvemmin, koska muutkin maat ovat ryhtyneet toimimaan Euroopan unionin Kioton tavoitteiden hyväksi ja kuuden ensimmäisen ehdokasmaan, joista tulee jo jäseniä ilmoitettuna ajankohtana, täytyy yhtä lailla saavuttaa tämä tavoite.
On myös välttämätöntä jatkaa ponnisteluja näiden mietintöjen lisäksi, joista onnittelen esittelijöitä. Herra Linkohr puhui jo siitä, että odotamme komission esitystä, jossa tulee olemaan kyse siitä, kuinka uusiutuvia energialähteitä voidaan nyt tukea, kun direktiivi, joka koskee energian toimittamista verkkoon - ehdotus, jonka herra Linkohr teki -, ei saanut parlamentin enemmistöä taakseen. Tarvitsemme sellaisen ehdotuksen, koska on välttämätöntä, että tuodessamme uusituvia energialähteitä markkinoille luomme niille tietynlaisen suojan, annamme tietynlaista tukea, kunnes ne ovat markkinakelpoisia. Meidän on jälleen aloitettava keskustelu energiaverosta, koska " saastuttaja maksaa" -periaatteen hengessä on luovuttava nykyisestä käytännöstä, nimittäin siitä, että kustannukset, joita energiantuotannosta aiheutuu - ennen kaikkea energiantuotannosta sellaisissa voimalaitoksissa, joiden päästöt ovat suuria -, lankeavat yhteisesti maksettaviksi eivätkä niistä vastaa ne, jotka aiheuttavat kustannuksia.
Toivon, että meillä kaikilla on tulevaisuus, jossa aurinko määrää nykyistä vahvemmin sen, mistä energiamme on peräisin.

Rovsing
Arvoisa puhemies, totean tyytyväisenä, että uusien energiamuotojen kehittämisen tärkeydestä ollaan täysin yksimielisiä koko parlamentissa ja komissiossa. Sen vuoksi esittelyhankkeet ovat erittäin tärkeitä. Esittelyhankkeista saatuja hyviä tuloksia voivat EU: n jäsenvaltioiden lisäksi käyttää myös jäsenyyttä hakevat maat ja kolmannen maailman maat, missä energian käyttö lisääntyy eniten. Sen vuoksi on käsittämätöntä, että on myönnetty niin vähän rahaa hyville ja kunnollisille esittelyhankkeille, joiden avulla muille voidaan näyttää, miten asia parhaiten hoidetaan. Taitavimpien maiden, taitavimpien laitosten ja taitavimpien teollisuuden alojen on näytettävä kehityksen suunta. Me kaikki tiedämme, että tuotamme jo nyt kaksi kertaa enemmän hiilidioksidia kuin kasvimme voivat hajottaa. Tiedämme myös, että fossiilisten polttoaineiden käyttö kaksinkertaistuu vuoteen 2020 mennessä. Edessämme ovat erittäin vaikeat ajat ja meidän on oltava todella huolestuneita siitä, millaiseksi ilmastomme kehittyy ja millaiseksi ekosysteemimme kuormitus muodostuu.
Mielestäni vain tutkimuksen lisääminen ja uuden teknologian kehittäminen voivat ratkaista asian. Käyttäytymistä muuttavista maksuista - niin kutsutuista vihreistä maksuista - on nykyään monesti muodostunut vain uusia veroja, ja siksi kansalaiset suhtautuvat niihin kielteisesti. Pitkällä aikavälillä vain opetuksen ja valistuksen avulla saavutettu laajempi tietoisuus ongelmista voi johtaa siihen, että rajoitettuja energiavarojamme käytetään vastuullisesti.

Robles Piquer
 Arvoisa puhemies, haluan sanoa ryhmäni puolesta, ettei ehkä ole välttämättä tarpeen olla niin pessimistinen kuin jotkut puhuneista kollegoistani. Tulen juuri Pohjois-Itävallasta, jossa on enemmän energiakattoja kuin koko Espanjassa, vaikka siellä on vähemmän aurinkoa, ja jossa jo 30 % energiasta on peräisin uusiutuvista energialähteistä. Samaan aikaan kun Welsissä pidettiin aurinkoenergiaa koskeva kokous, joka oli jatkoa Madridin ja Milanon kokouksille, järjestettiin Nizzassa suuri Euroopan tuulivoimayhdistyksen kongressi, johon osallistui satoja ihmisiä.
Tiedämme, että nykyisin on olemassa - tästä kerrotaan nimenomaan saksalaisissa aikakauslehdissä - niin kutsuttu saksalais-espanjalais-tanskalainen malli, joka tarkoittaa yksinkertaisesti sitä, että jotkin hallitukset alkavat tiedostaa asian ja alkavat maksaa tärkeitä tukia uusille energialähteille. Se, joka lukee esimerkiksi viimeisimmän joulukuun lopussa Espanjassa annetun kuninkaallisen asetuksen, tietää, mistä minä puhun, sillä on olemassa järjestelmä, jota kutsutaan yleisesti käyttämässämme slangissa " feed in" -järjestelmäksi ja jolla korvataan eri mittakaavojen mukaan erilaisia uusiutuvia energialähteitä. Monissa maissa, kuten Hollannissa, Ruotsissa, Suomessa, Kreikassa - joka on myös täynnä aurinkopaneeleja - tuulienergiaan suhtaudutaan vakavasti. Pari päivää sitten osallistuin maassani tuulivoimaa koskevaan tapahtumaan, joka järjestettiin toisen kerran Santiago de Compostelassa. Tämän energiamuodon käyttö kasvaa valtavasti esimerkiksi Navarrassa, jonka energiatarpeesta on tällä tavoin täytetty jo yli 20 %.
Minun mielestäni se kokeilu, jonka komissio haluaa nyt käynnistää - niin sanottu take off eli " lähtö" - 100 sellaisen kunnan kanssa, jotka pyrkivät siihen, että kaikki heille tarjottava ja toimitettava energia on peräisin uusiutuvista energialähteistä, on todiste siitä, että jotkin hallitukset alkavat kaikesta huolimatta tiedostaa asian ja että sitovia lakisäädöksiä alkaa syntyä. Tietenkin tähän on vaikuttanut - ja mielestäni se on sanottava ylpeänä - komission ja parlamentin näitä uusia energialähteitä puoltava yhteinen toiminta.

Papoutsis
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, sallinette minun aluksi onnitella kolmea esittelijää, rouva Bloch von Blottnitzia, herra Robles Piqueria ja herra Stockmannia mietinnöistä ja kaiken kaikkiaan erinomaisesta työstä.
Kaikki kolme mietintöä ovat osa laajempaa yhteisön aloitetta, joka koskee energia-alan puhtaampaa ja kestävää tulevaisuutta. Uusiutuvien energialähteiden edistäminen sekä lisääntynyt energiatehokkuus ovat painopisteitä politiikassamme, jolla torjutaan ympäristön saastumista ja vähennetään tietysti hiilidioksidipäästöjä.
Kuten tiedätte, Altener- ja Save-ohjelmat kattavat käytännössä suurimman osan energia-alan puiteohjelmasta, joka on hyväksytty ja josta on jo toiminnassa sen toinen osa eli muut ohjelmat. Kun Altener- ja Save-ohjelmat hyväksytään seuraavien kuukausien aikana, energia-alan puiteohjelma voi tietenkin toimia paremmin yhtenäisenä kokonaisuutena ja energia-alan kokonaissuunnitelmana.
Sallinette minun nyt puhua kustakin mietinnöstä erikseen. Aloitan herra Robles Piquerin mietinnöstä, joka koskee Altener-ohjelmaa ja uusiutuvia energialähteitä. Altener-ohjelma on olennainen väline pantaessa täytäntöön yhteisön strategiaa sekä uusiutuvia energialähteitä koskevaa toimintasuunnitelmaa, jolla pyritään tavoitteemme saavuttamiseen. Tavoitteemme on kaksinkertaistaa uusiutuvien energialähteiden osuus Euroopan unionin energian bruttokulutuksesta vuoteen 2010 mennessä.
Altener-ohjelman puitteissa jatketaan uusiutuviin energialähteisiin liittyvien laitestandardien kehittämistä ja lisäksi jatketaan strategioiden kehittämistä ja tukea niille välineille, joilla edistetään uusiutuvien energialähteiden pääsyä markkinoille. Uudet tuotannolliset toimenpiteet tukevat Altener-ohjelman panosta niin sanotussa vauhdittamiskampanjassa, joka esiteltiin uusiutuvia energialähteitä koskevassa valkoisessa kirjassa. Lisäksi Altener-ohjelman ansiosta toteutetaan laajassa mittakaavassa hankkeita, joihin sisältyy uusiutuvien energialähteiden teknologioita, jotka ovat nyt valmiita sovellettavaksi. Tähän ohjelmaan voivat osallistua myös ETA-maat sekä Euroopan unionin jäsenehdokasmaat. Ennen kuin siirryn käsittelemään tarkistuksia, haluisin kiittää herra Robles Piqueria paitsi hänen mietintönsä johdosta myös hänen jatkuvasta tuestaan yhteisön uusiutuvia energialähteitä koskevalle strategialle kaikkina viime vuosina.
Mitä tulee tarkistuksiin, komissio voi hyväksyä 14 tarkistusta nykyisessä muodossaan. Tarkoitan tarkistuksia 1, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 13, 17, 18, 19, 20, 23 ja 24. Komissio voi lisäksi hyväksyä 7 muuta tarkistusta, mutta vasta muokattuamme ne yhteensopiviksi valkoisen kirjan kanssa. Näitä ovat tarkistukset 2, 6, 11, 14, 16, 21 ja 22.
Tarkistuksessa 3 puhutaan sellaisen yhteisön toimintaohjelman luomisesta, josta kuitenkin on jo säädetty. Meistä olisi parempi viitata toimintaohjelman täytäntöönpanoon niin kuin se on muotoiltu komission ehdotuksessa. Tarkistuksessa 15 edellytetään uutta ohjelmatavoitetta, joka sisältyy jo tavoitteeseen 1, 1a, ja lisäksi siinä viitataan toimiin, joihin on ryhdyttävä tavoitteen 2e mukaisesti. Mitä tulee tarkistukseen 26, uskon, että Euroopan parlamentti ottaa huomioon komission kannan, jonka mukaan valiokuntamenettelyä ei pidä muuttaa. Tarkistusta 12 ei voida hyväksyä, koska siinä puhutaan välittömistä kustannuksista ja kilpailukyvystä, kun taas uusiutuvista energialähteistä saatavien voittojen sisällyttäminen sekä erilaiset menetelmät ja välineet, joilla parannetaan uusiutuvien energialähteiden kilpailukykyä, on käsitelty kattavasti jo valkoisessa kirjassa. Komissio ei voi myöskään hyväksyä tarkistuksia 27 ja 28, koska ne eivät mahdu tähän ohjelmaan. Emme voi myöskään hyväksyä tarkistusta 29, koska katsomme, että kaupunkijätteiden orgaaninen aines on uusiutuva energialähde. Lopuksi hyväksymme periaatteessa tarkistuksen 30, mutta katsomme, että se jo on katettu 2 artiklan edellyttämässä uusiutuvien energialähteiden edistymisen seurannassa.
Arvoisa puhemies, sallinette, että siirryn nyt käsittelemään aivan yhtä tärkeää Bloch von Blottnitzin Save-ohjelmasta laatimaa mietintöä, joka koskee energian tehokasta käyttöä. Haluaisin kiittää lämpimästi esittelijää laadukkaasta mietinnöstä.
Me kaikki olemme yhtä mieltä siitä, että Save-ohjelman panos energian tehokkaassa käytössä ja hiilidioksidipäästöjen rajoittamisessa Euroopan unionissa on erittäin merkittävä. Save-ohjelmalla on muitakin tavoitteita. Sen tavoitteena on myös energian saannin varmuus yhteisössä. Euroopan unioni tuo edelleen suuria määriä primäärienergiaa. On selvää, että toimenpiteillä, joilla tähdätään energialähteittemme parempaan hyödyntämiseen, on merkittäviä vaikutuksia rajallisten fossiilisten energialähteiden elinikään, ja ne pienentävät energian tuontitarvetta. Save-ohjelma tukee edelleen energian lajimerkintää sekä kehittämällä energiatehokkuusstandardeja energiaa kuluttaville laitteille. Jatkamme lisäksi tukea jäsenvaltioiden energiatehokkuuden parantamiseen tähtääville ponnistuksille sekä vaihtamalla tietoja että seuraamalla tiiviisti energiatehokkuuden tuottoa.
Merkittävä osa talousarviosta kohdistetaan edelleen paikallisten ja alueellisten energiavirastojen perustamiseen, ja yhdessä yhteisön rakennerahastojen sijoitusten kanssa sen vaikutus on moninkertainen. Ohjelmaan voivat edelleen osallistua Euroopan talousalueen maat sekä Euroopan unionin jäsenehdokasmaat, kuitenkin omilla rahoitusvälineillään. Tässä kohdin täytyy tietysti sanoa, että olen yhtä mieltä esittelijän, rouva Bloch von Blottnitzin, kanssa talousarvion suuruudesta. Minäkin olen kanssanne täysin samaa mieltä siitä, että sekä uusiutuviin energialähteisiin kokonaisuudessaan että energiansäästöön ja energiatehokkuuteen tarvitaan lisää määrärahoja. On kuitenkin selvää, että meidän on pysyttävä budjettikurin rajoissa, eivätkä Euroopan parlamentti ja neuvosto valitettavasti sallineet lisätä määrärahoja näihin konkreettisiin tavoitteisiin.
Mitä tulee tarkistuksiin, haluaisin sanoa, että komissio voi hyväksyä 5 tarkistusta siinä muodossa kuin ne ovat, eli tarkistukset 2, 3, 7, 10 ja 16, ja lisäksi voimme hyväksyä tarkistuksen 8 uudelleen muotoiltuna. Komissio aikoo ehdottaa uusia lainsäädännöllisiä toimenpiteitä, kunhan ne ovat täysin perusteltavissa yhteisön tasolla ja sellaisissa tapauksissa, joissa muut keinot, kuten vapaaehtoiset sopimukset teollisuuden kanssa, eivät ole vielä osoittautuneet tuloksellisiksi. Komission aloitteet uusiksi lainsäädännöllisiksi toimenpiteiksi eivät sitä paitsi riipu Save-ohjelman hyväksymisestä.
Tarkistukset 1, 6, 9, ja osa tarkistuksesta 11, joissa edellytetään komissiota lisäämään lakialoitteitaan, eivät näin ollen sovi tähän konkreettiseen kehykseen ja tämän johdosta niitä ei voida hyväksyä. Tarkistus 13, osa tarkistusta 15 sekä tarkistukset 9 ja 20, joissa ehdotetaan lisää tutkimusaloja ja malleja kokeilutoimenpiteille, rajoittavat oleellisesti ohjelman liikkuma-alaa samoin kuin aloitteiden joustavuutta, ja näistä syistä niitä ei voida hyväksyä. Tarkistuksen 15 sitä osaa, jossa puhutaan energiatehokkuuden parantamisesta siirtymällä yhdestä energialähteestä toiseen, ei voida myöskään hyväksyä, koska se ei mahdu ohjelman sovellusalueen rajoihin. Komissio ei voi myöskään hyväksyä tarkistusta 4, koska riippumattomien tahojen suorittama Save-ohjelman arviointi osoitti, että ohjelmalla on ollut suuri vaikutus energiatehokkuuden parantumiseen yhteisössä. Tarkistusta 5 ja osaa tarkistuksesta 11 ei voida hyväksyä, koska, vaikka 1, 5 %: n tavoite olisikin suotava, ja vaikka voisimmekin periaatteessa olla samaa mieltä, se on kuitenkin käytännössä liian optimistinen. Myöskään tarkistusta 18 ei voida hyväksyä, koska juuri se aiheuttaa sekaannusta Save- ja Altener-ohjelmien välillä, kuten myös tarkistus 12 samoista syistä aiheuttaa sekaannusta Save-ohjelman ja viidennen tutkimusta ja teknologiaa koskevan ohjelman välillä. Emme voi myöskään hyväksyä tarkistusta 21, koska mielestämme täydentävyyden vaatimus jäsenvaltioissa kehitettävissä ohjelmissa tehostaa toimintaamme. Lisäksi emme voi hyväksyä tarkistusta 22, koska se ei ole mielestämme tarpeellinen. Pidämme KIE-maiden, Kyproksen ja Maltan osallistumista ohjelmaan toivottavana, mutta on tietenkin selvää, että niiden osallistumista ei voida rahoittaa Save-ohjelman talousarviosta, koska muuten ohjelmaa ei kyettäisi lainkaan toteuttamaan.
Mitä tulee herra Linkohrin direktiiviehdotukseen uusiutuvien energialähteiden käytöstä sähkön sisämarkkinoilla, haluan vakuuttaa teille, että jatkamme ponnistelujamme, jatkamme neuvotteluja puheenjohtajavaltio Saksan sekä Euroopan parlamentin kanssa, jotta pääsisimme mahdollisimman hyvään tulokseen, jonka jäsenvaltiot ja neuvosto voisivat välittömästi hyväksyä. Minun pitää tunnustaa, että komissio oli valmis esittämään direktiiviä. Kuitenkin sekä puheenjohtajavaltion että joidenkin jäsenvaltioiden että parlamentin kanssa käymiemme keskustelujen jälkeen totesimme, että ehdotuksemme oli kunnianhimoisempi kuin jäsenvaltiot olivat tällä hetkellä valmiita hyväksymään. Tästä syystä ponnistelemme kiihkeässä tahdissa käyttääksemme kaiken liikkumavaramme ja esitelläksemme ehdotuksen, joka voitaisiin hyväksyä seuraavassa energiaministereiden neuvostossa.
Lopuksi käsittelen aivan yhtä tärkeää ja huolellista herra Stocmannin mietintöä, joka koskee komission tiedonantoa energiatehokkuudesta.
Mietinnössä esitetään voimakkailla ja vakuuttavilla argumenteilla, kuinka tärkeää on ryhtyä toimenpiteisiin energiatehokkuuden alalla, ja lisäksi siinä määritellään selkeästi erilaisia toimintatapoja.
Haluaisin korostaa, että komissio on pitkälle yhtä mieltä herra Stockmannin mietinnön periaatteista ja ajatuksista sekä myös siinä esitetyistä toimenpiteistä. Näkemykset ovat täysin yhtenevät myös mitä tulee mietinnössä korostettuihin toimiin tehokkaasta tietojen välittämiseksi, parannuksiin ja yhdenmukaistamiseen nykyisten direktiivien kanssa, normeihin ja julkisten varausten suuntaviivoihin sekä lisäksi lämmön ja sähkön yhteistuotantoon. Sama pätee myös siihen, että ensisijaisena pidetään niitä energiatehokkuuden suuntauksia, jotka koskevat rakennusten saneeraamista ja rakennusten ylläpitoa koskevien sopimusten tekemistä.
Energiapalveluja tarjoavia yrityksiä koskevaa toimenpide-ehdotusta tullaan tutkimaan komission osastoissa erittäin huolellisesti, varsinkin tässä uudessa tilanteessa, kun olemme jo menossa energiamarkkinoiden vapauttamista kohti. Tästä näkökulmasta ehdotustanne olisi paras tutkia näiden uusien tapahtumien valossa. Komissio on lisäksi samaa mieltä herra Stockmanin kanssa jäsenvaltioiden energiatehokkuutta koskevien suunnitelmien säännöllisestä arvioinnista. Meidän on rohkaistava jäsenvaltioita ajamaan tämänsuuntaisia kansallisia energiasuunnitelmia, ja niin me myös aiomme tehdä. Lisäksi haluaisin korostaa, että herra Stockmannin mietinnössä esitellyt mahdollisuudet parantaa energiatehokkuutta ovat mittavia ja mietinnön tavoitteet hieman kunnianhimoisempia kuin komission tiedonantoon sisältyvät tavoitteet. Lisääntyneet mahdollisuudet ja kunnianhimoiset tavoitteet ansaitsevat tietysti kiitosta, mutta komission näkemyksen mukaan näihin tavoitteisiin on hyvin vaikea päästä yhteisön nykyisillä voimavaroilla. Ei ole kuitenkaan mitään epäilystä siitä, etteivätkö tavoitteet heijastelisi sitä korkeaa prioriteettiastetta, joka mietinnössä annetaan energiatehokkuutta tukeville toimille.
Arvoisa puhemies, haluaisin vielä kerran kiittää kaikkia kolmea esittelijää erinomaisista mietinnöistä, jotka ovat olleet meille merkittävä apu käydessämme keskusteluja, ja jotka tuovat meidät askeleen lähemmäs tavoitettamme, joka ei ole mikään muu kuin kestävä energiatulevaisuus.

Bloch von Blottnitz
 Arvoisa puhemies, ymmärsinkö teitä oikein, että ette halua hyväksyä tarkistusehdotuksia 6 ja 11? Se merkitsee tietenkin sitä, että voimme unohtaa tämän kaikkea. 68 miljoonan ecun turvin, jotka on myönnetty viideksi vuodeksi, ja ilman lainsäädännöllisiä toimia, joita te ette näytä haluavan hyväksyä, emme pääse pitkälle. Olemme toki nähneet sen! Koska te siis oikein lopultakin esitätte lainsäädännölliset toimet, sillä muuten me vain jatkamme tätä nukketeatteria.

Papoutsis
Arvoisa puhemies, siihen, että en hyväksy näitä tarkistuksia, ei ole todellakaan mitään muita syitä kuin se, että lakialoitteet, joita yhteisön on tehtävä ja joita komission on vietävä eteenpäin, eivät riipu Save-ohjelmasta. Tavalla tai toisella meidän pitää edetä tähän suuntaan. Näistä syistä en hyväksy tarkistuksia, mutta en siksi, että itse asiasta olisi erimielisyyttä. Save-ohjelmaan ei tarvitse sisällyttää lakialoitteita.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komissaari Papoutsis.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Pankkimaksut
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu viidestä seuraavasta komissiolle osoitetusta suullisesta kysymyksestä:
B4-0146/99 Hendrick ja Randzio Plath PSE-ryhmän puolesta pankkimaksuista; -B4-0149/99 Gasòliba I Böhm ELDR-ryhmän puolesta pankkimaksuista euron käyttöönoton jälkeen; -B4-0150/99 de Lassus Saint Geniès ARE-ryhmän puolesta vaihtokursseihin liittyvistä kustannuksista euroalueella; -B4-0151/99 Wolf V-ryhmän puolesta euron käyttöönoton jälkeen perittävistä pankkimaksuista; -B4-0152/99 Gallagher UPE-ryhmän puolesta pankkimaksuista Euroopan unionissa euron käyttöönoton jälkeen; -B4-0153/99 Herman PPE-ryhmän puolesta pankkimaksuista euron käyttöönoton jälkeen; -B4-0154/99 González Alvarez GUE/NGL-ryhmän puolesta pankkimaksuista.
Randzio-Plath
 Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, rahaliitto on yli kymmenen viikkoa vanha, mutta kuluttajat eivät ole vieläkään voineet huomata, että rahaliitosta voi olla hyötyä myös heille Euroopan arkipäivässä. Niiden, joiden täytyy liikematkailijoina tai turisteina vaihtaa kansallinen valuuttansa toiseksi kansalliseksi valuutaksi - molemmat ovat enää euron, jota ei ole vielä olemassa kolikoina ja seteleinä, ilmentymä -, täytyy todeta, että vaihtokulut ovat korkeat, että vaihtokulut - kuten he ajattelevat ja kuten myös me raha-asiain alivaliokunnassa ajattelemme kuultuamme asiasta pankkeja, säästökassoja ja kuluttajansuojaliittoja -, ovat liian suuret.
On siis esitettävä komissiolle seuraava kysymys: eikö ollut ratkaiseva virhe olla ensimmäisissä neuvotteluissa noudattamatta Euroopan parlamentin ehdotuksia, kun käsiteltiin kysymystä, mikä pitäisi olla euroasetuksen rooli, nimittäin sen ei pidä olla olemassa vain euron oikeudellista asemaa varten, ei vain normeja ja euron kansainvälistä voimassaoloa koskevia järjestelyjä varten, vaan meillä on pankkitilien muuttamista koskevan kysymyksen ohella, muuntokustannuksia koskevan kysymyksen ohella myös kaksinkertaisia hintamerkintöjä koskeva kysymys, erityisesti vaihtokuluja koskeva kysymys, jotta näillä aloilla voidaan myös käyttää sellaisia mittapuita, jotka johtavat siihen, että vaihtokurssivakuutuskustannukset ja muut kustannukset, jotka ovat aikaisemmin rasittaneet Euroopan unionin maksuliikennettä, poistuvat kuitenkin nyt käytöstä ja säästöt voidaan hyvittää bonuksina kuluttajille, asiakkaille ja matkailijoille?
Ajattelen vain sitä, että meillä on eri jäsenvaltioissa kuitenkin erittäin samankaltaiset maksujärjestelmät. Voin vain tuoda esiin, että meillä on tällä hetkellä yksittäisissä jäsenvaltioissakin 6 %: n vaihtokulut. Voin vain todeta, että monet kertovat, että vaihtokulut ovat erilaisia, kun vaihdetaan kansallista valuuttaa johonkin toiseen kansalliseen valuuttaan, esimerkiksi vaihdettaesssa Ranskan frangeja, ja että vaikkapa Saksan markan vaihtaminen Italian liiroiksi on kalliimpaa kuin sen vaihtaminen Ranskan frangeiksi.
Voin myös todeta, että kollegat ja myös kansalaiset kertovat, että väitetään olevan jo pankkeja ja säästökassoja, jotka eivät enää tarjoa valuutanvaihtopalveluita, etenkään tiettyjen valuuttojen osalta. Korviini on kantautunut tieto, että on olemassa jopa keskuspankkeja, jotka eivät nyt enää vaihda rahaa maksutta. Nämä kaikki ovat ongelmia ja kysymyksiä, joita komission täytyy tutkia tehokkaasti ja jotka tarkemmin sanottuna vaativat oman tutkimuksen, eivät vain Euroopan pankkiyhdistysten tekemää, jotta voimme poistaa tällaiset olot.
Emme voi hyväksyä sitä, että euroa käyttöönotettaessa ei herätetä kuluttajissa luottamusta rahaliittoon vaan päinvastoin lietsotaan epäluuloa. Siksi on lopultakin luotava avoimuutta. Meidän täytyy tietää, kuinka suuria kustannukset ja maksut olivat ennen euron käyttöönottoa ja kuinka suuria ne ovat euron käyttöönoton jälkeen. Tätä varten tarvitaan komission aloite. Sitä paitsi missä oikeastaan viipyy kilpailu kustannusten ja maksujen laskemiseksi valuuttoja vaihdettaessa? On skandaali, että italialaisia pankkeja varoitettiin ennen tutkimusta! Eikö olekin yksinkertaisesti riittämätöntä, että Euroopan komissio tutki vain kahdeksan pankin osalta, onko kenties tehty sopimus?
Siksi minusta on todella tärkeää, että komissio aloittaa kampanjan tai määrää maksimimaksut muiden toimien, kenties jopa lainsäädännöllisten määräysten, avulla. Minun täytyy tuoda esiin vielä myös se, että komission toimissa rahat ylittävän maksuliikenteen osalta on todella toivomisen varaa, sillä olihan sentään annettu poliittiinen lupaus tehdä enemmän kuin laskea rajat ylittävän maksuliikenteen kustannuksia vasta 15. elokuuta ja tehdä tästä liikenteestä varmempi.
Kaikki nämä ongelmat huolestuttavat meitä Euroopan parlamentissa mitä syvimmin, ja kansalaiset odottavat sitä, että Euroopan komissio toimii eikä emmi ja vitkastele.

Kestelijn-Sierens
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari ja arvoisat kollegat, pankit väittävät, että niille aiheutuu euroalueen kolikkojen ja setelien vaihtamisessa lisäkustannuksia esimerkiksi kuljetuksista, vakuutuksista, henkilöstöstä ja muusta. Minun on vaikea ymmärtää tätä. Miksi? Koska saman valuutan rahojen vaihtaminen on ilmaista. Jos haluan esimerkiksi vaihtaa 10 000 Belgian frangin setelin pienemmiksi seteleiksi, kymmeneksi 1 000 frangin seteliksi, se tehdään ilmaiseksi.
Euroalueen valuuttojen kurssit on kytketty tämän vuoden alusta lähtien toisiinsa ja euroon. Tämä tarkoittaa, että ne ovat euron ilmentymä ja siten yksi ja sama valuutta. Mikä sitten on erona? Tämä parlamentti vaati kansallisten valuuttojen ilmaista vaihtamisesta euroiksi, koska on kysymys pakollisesta vaihtamisesta. Tätä ei vaadittu euroalueen valuuttojen ja setelien tapauksessa, koska siinä on kysymys vapaaehtoisesta vaihtamisesta.
Joka tapauksessa tässä asiassa täytyy vallita täydellinen avoimuus, ja sen täytyy johtaa sekä valuutanvaihdon että rajat ylittävien tilisiirtojen kustannusten alenemiseen. Sen täytyy tapahtua 31. maaliskuuta lähtien. Jos niin ei tapahdu, myös meidän ryhmämme on sillä kannalla, että velvoittavaa lainsäädäntöä täytyy harkita, jotta euron uskottavuus ei vaarannu ja jotta kuluttajat voivat nauttia täysin rahaliiton hedelmistä.

Monti
Arvoisa puhemies, suullisten kysymysten suuri määrä, vaikka kaikki niiden esittäjät eivät olekaan paikalla pankkimaksuja koskevassa keskustelussa, osoittaa, kuinka tärkeä ja, sallikaa minun sanoa, vakava tämä aihe on. Tahtoisin ennen kaikkea esittää tilanteesta yhteenvedon ja käsitellä sen jälkeen joitakin erityiskysymyksiä.
Komissiolta pyydetään aloitetta, ja siispä haluaisin tuoda esiin erilaisia aloitteita, joita komissio on jo tehnyt ja jotka ovat keskenään täydentäviä. Ennen kaikkea komissio on täysin yhtä mieltä siitä, että yksi tärkeimmistä perusteista, joita käytettiin vakuuttamaan unionin kansalaiset yhteisen rahan eduista, oli, että euron käyttöönotolla on mahdollista vähentää matkailijoiden ja rajat ylittävää toimintaa harjoittavien yritysten kustannuksia. Olemme edelleen täysin vakuuttuneita tämän perusteen paikkansapitävyydestä.
Kuten parlamentin jäsenet hyvin tietävät, ennen euron käyttöönottoa komissio hyväksyi suosituksen 98/286 euromuuntamisen pankkimaksuista. Sen mukaan pankit eivät saa veloittaa tilien muuttamisesta jäsenvaltion kansallisesta valuutasta euromääräisiksi, esimerkiksi Ranskassa Ranskan frangeista euroiksi, eivätkä myöskään maksujen muuntamisesta kansallisista valuutoista eurooppalaiseen rahaan tai päinvastoin. Lisäksi siinä edellytetään, että pankit eivät saa periä euromääräisistä palveluista eri maksuja, varsinkaan korkeampia maksuja kuin niistä, joita sovelletaan vastaaviin kansallisessa valuutassa ilmoitettaviin palveluihin.
Lopulta totean setelien vaihtamisen kaltaisista palveluista, että suosituksessa esitetään sääntöjä veloitettujen maksujen avoimuudesta. 8. joulukuuta 1998 komissio julkisti alustavan arvion, jonka mukaan kaikki euroalueen pankit aikoivat noudattaa suositusta. On totta, että suosituksessa ei eritellä maksujen hyväksyttävää tasoa, mutta on kiistatonta, että kysessä olevista palveluista nyt perittävät maksut ovat erittäin huolestuttavia. Kuten tiedätte, on tehtävä ero kahden tyyppisten transaktioiden välillä: euroalueen setelien vaihdon ja rajojen yli suoritettavien maksujen välillä.
Käsitelkäämme ennen kaikkea setelien vaihtoa. Kuten herra Hendrick ja rouva Randzio-Plath korostivat kysymyksissään, ennen euron käyttöönottoa vaihtokulut, jotka kattoivat vaihtokurssiriskin ja ulkomaisten setelien käsittelystä aiheutuvat kustannukset, oli osittain sisällytetty vaihtokurssiin; asiakkailla oli siis vaikutelma, että he maksoivat vähemmän kuin he todellisuudessa maksoivat. Vaihtokurssin virallisen vahvistamisen jälkeen pankkien on ilmoitettava vaihtokurssin lisäksi kaikki erikseen perittävät maksut. Vaihtokurssiriskin poistumisen - ja sen osuuden arvioidaan olleen 15-20 % perityistä kuluista - ja avoimuuden aiheuttaman lisääntyneen kilpailun täytyisi johtaa vaihtokulujen vähenemiseen, joka on osin jo toteutunut. Tätä kehitystä on kuitenkin nopeutettava.
Komissio seuraa hyvin tarkkaan alan viimeisintä kehitystä ja on käynnistänyt useita toimia, joilla pyritään takaamaan setelien vaihtokuluja koskevan kilpailun kunnollinen toteutuminen euroalueella. 12. tammikuuta 1999 kirjoitin eurooppalaisille pankkialan liitoille ja pyysin niitä toimittamaan minulle tarvittavat tiedot, jotta voitaisiin verrata maksujen suuruutta ennen ja jälkeen euron käyttöönoton. 5. helmikuuta komissio julkaisi minun itseni sekä komissaari de Silguyn ja komissaari Boninon laatiman lehdistötiedotteen, jossa kehotetaan kaikkia pankkeja julkistamaan tiedot siitä, mitä muutoksia euroalueen setelien vaihdosta ja sekillä, tilisiirrolla tai kortilla tehtävistä rajojen yli suoritettavista maksuista perittävien kulujen kokonaistasossa on tapahtunut ennen ja jälkeen euron käyttöönoton. Olemme lisäksi pyytäneet euroalueen pankkeja ilmoittamaan nämä tiedot komissiolle 31. maaliskuuta mennessä niiden eurooppalaisten liittojen välityksellä. Lisäksi 5. helmikuuta päivätyssä lehdistötiedotteessa rahoituspalvelujen käyttäjiä pyydettiin ottamaan yhteyttä komissioon varta vasten perustetun sähköposti- ja faksiyhteyden välityksellä tapauksissa, joissa pankit eivät noudata euron oikeudellista kehystä tai komission pankkimaksujen avoimuudesta antamaa suositusta.
Tähän mennessä yksikköni ovat saaneet noin 200 viestiä. Nämä viestit koskevat pikemmin maksujen tasoa tai niiden perimisen jatkumista kuin oikeudellisen kehyksen tai suosituksen puutteellista noudattamista. Sittemmin komissaari Van Miert on käynnistänyt tutkimuksia kilpailusääntöjen mahdollisista rikkomuksista, jotta voitaisiin taata, että rahoituspalvelujen toimittajien keskuudessa vallitsee kilpailu vaihtokulujen ja muiden pankkimaksujen osalta, mitä aihetta herra de Lassus Saint Geniès erityisesti käsitteli. Haluaisin kuitenkin myös tehdä selväksi, erityisesti herra Gallagherille ja rouva González Álvarezille, että tällä haavaa ei ole tarkoitus puuttua tähän alueeseen lainsäädäntövälineillä; varsinkaan suora puuttuminen euroalueen setelien vaihtokulujen määrittämisjärjestelmään ei olisi yhdenmukainen markkinoiden ja sopimusvapauden periaatteiden kanssa. Tällä hetkellä tilanne on tämä.
Arvoisa puhemies, jos sallitte, haluaisin käsitellä joitakin myös parlamentin jäsenten esille ottamia erityiskysymyksiä, joiden mukaan rajojen yli suoritettavista palveluista tällä hetkellä perittävät maksut osoittaisivat, että suositusta ei noudateta. Kuten selitin, suosituksessa edellytetään, että näiden maksujen on oltava avoimia, mutta siinä ei eritellä, mikä on niiden hyväksyttävä taso. Huoli maksujen tasosta näyttäisi sen sijaan viittaavan päinvastaiseen eli siihen, että pankit noudattavat avoimuutta koskevaa suositusta, mikä on johtanut tietoisuuden lisääntymiseen aiemmin täysin tai osittain hämärien maksujen tasosta.
Arvoisat parlamentin jäsenet kysyvät lisäksi, onko vaihtokurssiriskin poistuminen vaikuttanut näistä palveluista perittävien maksujen tasoon vai ei. Olemme saaneet joitakin osittaisia tietoja vastauksena 12. tammikuuta esitettyyn pyyntöön; julkistimme ne 29. tammikuuta, mutta luotamme siihen, että saamme kokonaiskuvan tilanteesta niiden tietojen perusteella, jotka olemme pyytäneet toimittamaan 31. maaliskuuta mennessä, ja tiedotamme parlamentille niistä päätelmistä, jotka tämän kokonaiskuvan perusteella voidaan tehdä.
Palaan vielä rajojen yli suoritettaviin maksuihin - joita erityisesti herra Gasòliba I Böhm käsitteli - tämä on erittäin tärkeä aihe, joka ei katoa itsestään eurosetelien käyttöönoton myötä vuonna 2002. Sanokaamme niin, että yhteisen rahan alueella kansalaisten on entistä vaikeampaa ymmärtää, mistä syystä rajojen yli suoritettavien maksujen pitäisi olla kalliimpia kuin kansallisten maksujen. Tästä syystä ongelmaan on syytä puuttua kiireesti. Juuri pankkien kaupallisen ja poliittisen merkityksen vuoksi tähän aiheeseen on puututtava nopeasti myös investoimalla riittävästi kansallisten vähittäismaksujärjestelmien välisiin rajat ylittäviin yhteyksiin, kuten herra Herman korosti. Komission vakaana aikeena on toimia katalysaattorina kaikessa tässä kehityksessä - ja herra Wolfille, joka kysyi, mitä muita aloitteita on kaavailtu, voin vastata, että tämä on yksi niistä. Valmistelemme parhaillaan tiedonantoa, joka julkaistaan toukokuuhun 1999 mennessä ja joka koskee maksujärjestelmäpolitiikkaa Euroopan talous- ja rahaliitossa.
Lopulta muistutan rajojen yli suoritettavien tilisiirtojen osalta, että direktiivi, jonka hyväksymistä parlamentti edesauttoi, annettiin tammikuussa 1997, ja sovittelukomiteassa päädyttiin lopulta voimaanastumisajankohtaan, joka oli hyvin paljon myöhemmin, elokuun 1999 puolivälissä. Tämä ennen kaikkea siksi, että eräs jäsenvaltio esitti tällaisen vaatimuksen, vaikka jäsenvaltiot yleensä sitoutuivat poliittisesti panemaan direktiivin täytäntöön viimeistään euron käyttöönottopäivään mennessä. Tämä ei kuitenkaan toteutunut kaikissa jäsenvaltioissa, ja 8. helmikuuta painotin Ecofin-neuvostolle ja valtiovarainministereille, että niiden on mahdollisimman pian pantava täytäntöön tämä direktiivi, ja tämän jälkeen olen korostanut asiaa kirjeillä. Näin ollen myös jäsenvaltioiden vastuu tässä asiassa on erittäin tärkeä. Tältä osin haluaisin lisätä, että viime päivien lehtiuutisissa sanotaan, että Ranskan talous- ja finanssiministeri aikoo käynnistää vuoropuhelun kaikkien asiasta kiinnostuneiden kanssa euroon liittyvistä pankkimaksuista. Tämä on rohkaiseva merkki, ja tässä kokonaistilanteessa, jonka olen teille kuvaillut ja jossa, kuten arvoisat parlamentin jäsenet saattavat nähdä, komissio näyttäytyy erityisen aktiivisena useiden johdonmukaisten aloitteiden tekijänä, haluan vakuuttaa arvoisille parlamentin jäsenille, että olemme erityisen kiitollisia tuesta, jota parlamentti antaa tässä asiassa, myös tekemällä aloitteita, kuten aloitteen, jonka rouva Randzio-Plath hiljattain teki juuri tätä ongelmaa koskevasta kuulemisesta.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komissaari Monti.
Haluaisin vielä sanoa jotakin menettelystä: komissiolle osoitettujen kysymysten yhteydessä toimitaan aina siten, että ensin kysymyksen esittäjät perustelevat kysymyksensä, sitten komissio vastaa ja sen jälkeen ovat vuorossa puolueryhmien puhujat, jotka voivat kerran vielä ottaa kantaa asiaan.

Pérez Royo
Arvoisa puhemies, olen kuunnellut tarkkaavaisesti komissaari Montin selityksiä ja meidän on sanottava, etteivät ne ole riittäviä. Siihen on monia syitä. Ensimmäinen on se, että emme ole joutuneet tähän tilanteeseen odottamatta; tämä ei ole ensimmäinen kerta kun keskustelemme tästä kysymyksestä parlamentissa. Olemme jo käsitelleet tätä kysymystä ja lisäksi riittävän ajoissa. Yli vuosi ennen kolmannen vaiheen alkamista tässä parlamentissa käsiteltiin useaan otteeseen tätä asiaa, joka nyt huolestuttaa meitä, eli pankkimaksuja siirtymävaiheen aikana, ja kahdessa tapauksessa parlamentti tuli sellaiseen tulokseen, jonka se esitti komissiolle: siihen, että komission olisi tarpeen käyttää aloiteoikeuttaan ja valmistella lainsäädännöllinen väline, todellinen asetus, jolla asetettaisiin konkreettiset rajat, jossa säädettäisiin asiaan kuuluvasta kurinalaisuudesta, jotta tällä alalla tapahtuvat väärinkäytökset voitaisiin estää. Komission mielestä tämä ei ollut tarpeellista, vaan riitti, että käytettiin heikompaa välinettä, eli yksinkertaista suositusta, ja luotettiin kilpailun vaikutuksiin.
Todellisuudessa olemme kuitenkin tilanteessa, joka on jopa paljon kielteisempi kuin vähiten optimistiset ennusteet. Euroalueen maiden valuuttojen vaihtomaksujen osalta yleissääntö on se, etteivät nämä maksut laske alle 3 %: n ja hyvin monessa tapauksessa ne ovat yli 3 %; tätä summaa on suoraan sanoen vaikea pitää varsinaisena kuluna.
On vaikea uskoa sitä joidenkin pankkien väitettä, että valuuttakurssiriskin osuus vanhoissa maksuissa oli vain 10 %. Tänään komissaari sanoo, että se on 15-20 %. Se ei ole uskottavaa. Suurin osa pankkien esittämistä syistä, joilla se perustelee käsittelykulujen velottamista ja joita ovat esim. henkilöstökulut, vakuutuskulut, varastointikulut, jne., ovat sellaisia syitä, joilla voitaisiin perustella myös maksujen periminen siitä, että 100 000 liiran seteli vaihdettaisiin kymmeneen 10 000 liiran seteliin. Tässäkin tapauksessa aiheutuu kuluja sekä saamisia, jotka eivät tuota korkoa, jne.
Pankkilaitosten toiminnan tulos saa monet ihmiset, tavalliset ihmiset, todellakin tekemään sellaisen johtopäätöksen, että euro ei ole valuutta, joka on syrjäyttänyt 11: n rahaliittoon kuuluvan maan valuutat, vaan se on uusi valuutta, näiden maiden valuuttojen rinnalle tullut valuutta, ja näissä maissa vallitsee edelleenkin käytönnöllisesti katsoen samat olosuhteet kuin ennen euron käyttöönottoa.
Yhtenäisvaluutta on todellinen pörssimaailmalle ja rahoitusmarkkinoille, mutta ei tavallisille ihmisille, ei matkailijoille, joiden täytyy vaihtaa omaa valuuttaansa käyttääkseen sitä toisessa maassa, tai siirtolaiselle, joka lähettää rahaa omaan maahansa ja joka huomaa, että siirtokulut ovat ennallaan tai että joissakin tapauksissa ne ovat jopa suuremmat, ikään kuin yhtenäisvaluuttaa, euroa, ei olisi olemassakaan.
Arvoisa komissaari, pelissä on nyt niinkin tärkeä asia kuin yhtenäisvaluutan uskottavuus, sen tärkeimmän toimen uskottavuus, johon Euroopan unioni on todella pitkään aikaan. Tämä meillä on panoksena, ja sen vuoksi haluamme kiinnittää huomionne vielä kerran mahdollisuuteen tarkistaa komission alkuperäistä esitystä.

Garosci
 Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, kuten kollegani, minäkään en ole tyytyväinen. Arvostan tietysti komissaarin sitoumusta, mutta korostan, että esitin tätä aihetta koskevan kiireellisen kysymyksen neuvostolle tammikuussa, mutta en ole vieläkään saanut vastausta. Jo yli neljän vuoden ajan komissio, parlamentti ja eri jäsenvaltioiden talousministerit ovat selittäneet kansalaisille ja yrityksille, että kohtalokkaan päivämäärän, 1. tammikuuta 1999, jälkeen jokin yhteisössä muuttuu, koska kaikkein tärkeimpään yhdistävään välineeseen, rahaan, liittyvät käsittelykulut katoavat. Tämä kaikki on jäänyt toteutumatta! Nykyään valuutan vaihtaminen euroalueella maksaa enemmän kuin vuonna 1998. Voisin käyttää monia kiertoilmauksia, mutta nyt ei ole niiden aika. Minulla on esittää pieni esimerkki siitä, mistä olen puhumassa: kuten jokainen kunnollinen Euroopan parlamentin jäsen - ja minä toimin lisäksi talous- ja raha-asioita käsittelevän valiokunnan varapuheenjohtajana - minulla on eurotili kotimaassani, Italiassa, ja eurotili täällä, missä työskentelen. Siirsin rahoja eurosekillä eurotililtä toiselle eurotilille, ja minulta yritettiin periä tavanomaisen pankkitransaktion kustannusten lisäksi ulkomaisen sekin vaihtokustannuksia. Soitin tuolloin konttorin johtajalle ja kysyin, tiesikö hän tuossa nimenomaisessa tapauksessa, mikä liira on. Hänen vastauksensa mukaan liira oli meidän kansallinen valuuttamme, johon vastasin, että todellisuudessa 1. tammikuuta lähtien liira, frangi, markka ja peseta ovat olleet yhteisen rahan kansallisia yksikköjä.
Jos pankit eivät ala tehdä töitä sellaisen rahan puolesta, joka ei ole enää kansallinen vaan yhteisön raha, meidän onnistuu tuskin vakuuttaa kansalaiset, yrittäjät ja pienyrittäjät siitä, että heidän on työskenneltävä markkinoilla, joiden - kuten te, arvoisa komissaari, aivan oikein totesitte - täytyy olla enemmän kuin yhtenäismarkkinat, sisämarkkinat.

Thors
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, olemme kiinnostuneina tutustuneet kaikkeen, mitä tästä asiasta on tänään puhuttu. Minäkin kirjoitin komissiolle tätä asiaa käsittelevän kirjeen, ennen kuin ryhdyimme käsittelemään sähköisiä maksuvälineitä.
Olemme keskustelleet paljon valuutanvaihtoon liittyvistä kuluista sekä tulonsiirtokuluista. Oli kiinnostavaa huomata, että komissaari toisti, että saamme toukokuussa tiedonannon, jossa käsitellään ehkä erityisesti maksujärjestelmiä. Uskon lisäksi, että kansalaisille oli suuri yllätys, että pankkikorttijärjestelmämme eivät ole yhteensopivia ja että maksujärjestelmät eivät toimi asiakaslähtöisesti. Toivon toisaalta, että komissio kilpailua tehokkaasti valvomalla huolehtii siitä, että kukaan ei jää melko pian käyttöön otettavien eri maksujärjestelmien tai yhteensopivien järjestelmien ulkopuolelle, ja toisaalta toivon, että komissio käyttää olemassa olevia standardimahdollisuuksia.
Haluan lisäksi huomauttaa, että kun tarkastelemme sitä, mitä meidän pitäisi tehdä, meidän on tarkasteltava myös valuutanvaihtokustannuksia, jotka liittyvät luottokorttien käyttöön ulkomailla. Se on nimittäin ainoa niin kutsuttu yhteensopiva järjestelmä, joka voi olla käytössä toisessa maassa. On käsittämätöntä, että kulut ovat niin suuret, jos luottokorttia käytetään muualla kuin kotimaassa, vaikka kyse olisikin toisesta euromaasta. Toivon, että komissio ottaa huomioon myös tämän ongelman. Olemme keskustelleet myös tähän asiaan liittyvistä maksuista, jotka ovat jopa 4 %: n suuruusluokkaa tai vielä enemmän.

Gallagher
 Arvoisa puhemies, ensiksi haluaisin sanoa, että yksi niistä pääargumenteista, joita käytettiin, kun Euroopan kansalaisille vakuutettiin yhtenäisvaluutan eduista, oli se seikka, että euro vähentäisi matkustajien ja rajat ylittävää kauppaa käyvien yritysten kustannuksia. Monet odottivat, että kun valuuttakurssiriskit poistuvat jäsenvaltioiden valuuttojen väliltä euroalueella, se vähentäisi vaihtotransaktioihin liittyviä kustannuksia. Näistä väitteistä huolimatta vaihtomaksut euroalueen valuuttojen vaihtamisesta ovat pysyneet suhteellisen korkeina, samoin rajat ylittävien siirtojen pankkimaksut riippumatta siitä, että kaikki valuutat on nyt erottamattomasti liitetty toisiinsa.
Parlamentti on johdonmukaisesti vaatinut, että pakolliset kansallisten valuuttojen ja euron väliset vaihdot on poistettava kaikissa muodoissa. On tärkeää, että EU: n toimielimet pysyvät valppaina tässä asiassa. Komission täytyy jatkuvasti seurata, arvioida ja julkaista rahoitus- ja pankkialan perimiä maksuja varmistaakseen sen, ettei peritä liian suuria maksuja. Näissä tiedoissa on otettava huomioon pankkimaksujen rakenne, ja niiden on mahdollistettava vaihtomaksujen suuruuden suora vertailu ennen ja jälkeen euron käyttöönoton, jotta voitaisiin maksimoida avoimuus tässä tärkeässä asiassa.
Euroopan pankki- ja rahoitusalan on itse otettava tehtäväkseen menettelysääntöjen laatiminen varmistaakseen, että noudatetaan tiukasti EU: n rahoitusta koskevaa lainsäädäntöä, jolla näitä valuuttoja hallitaan.
Lopuksi suhtaudun myönteisesti siihen, että Euroopan unionin kilpailupääosasto tutkii nyt pankkeja, joita epäillään siitä, että ne perivät liian suuria vaihtokuluja kuluttajilta tammikuun 1999 jälkeen.

Lukas
Arvoisa puhemies, olen iloinen siitä, että annatte minun puhua sitoutumattomien puolesta, mutta koska ei voi olla olemassa sitoutumattomien puolueryhmää, voin myös sallia itselleni sen ylellisyyden, että puhun omasta puolestani, muu ei olisikaan johdonmukaista. Tämä aloitus on tietenkin nyt vaarallinen, sillä kun on minuutti puheaikaa, voi sallia itselleen pitkän johdannon vain silloin, kun voi viitata johonkuhun toiseen, ja tässä tapauksessa olen iloinen voidessani sanoa, että voin yhtyä täysin rouva Randzio-Plathin vaatimuksiin, ja haluaisin vain korostaa niitä, siis komissiolle esitettyjä vaatimuksia ryhtyä tositoimiin maailmassa ja - sikäli kuin se on mahdollista - huolehtia avoimuudesta.
Ratkaisevaa ei kuitenkaan ole vain se tosiasia, että kansalaisten täytyy nykyään maksaa korkeita maksuja, vaan myös se, että heidät yllätettiin. He eivät tienneet, että niin käy, ja se on suuri puute, sillä samoille kansalaisille, joiden täytyi hyväksyä suuret säästöpaketit lähentymisehtojen täyttämiseksi, myytiin nämä lähentymisehdot sen perustelun avulla, että myöhemmin he voisivat matkustaa Eurolandiassa samaan tapaan kuin aikaisemmin omassa maassaan. Totuus on se, että asia ei ole niin. On suoritettava maksuja, ja maksut ovat osittain jopa suurentuneet, ja kansalainen tuntee itsensä - en halua nyt liioitella -, ei ehkä petetyksi, mutta ainakin huijatuksi. Se ei ole hyvä asia eri valtioiden kansalaisten Euroopan unionia kohtaan tunteman arvostuksen kannalta.

Fayot
 Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, huomasin keskiviikkona 10. maaliskuuta ilmestyneessä Le Monde -lehdessä otsikon, jossa sanottiin: " Euro edustaa kuluttajille edelleen virtuaalivaluuttaa" , ja alaotsikon, jossa todettiin, että " oltuaan käytössä kaksi kuukautta, eurooppalainen valuutta on arkikäytössä vain marginaalinen maksuväline" .
Paremmin ei asiaa voisi ilmaista. Siis kahden kuukauden kuluttua siitä, kun euro otettiin torvet soiden käyttöön ja kun siitä oltiin ennen 1. tammikuuta 1999 järjestetty ennennäkemätön mainosrumba, johon myös me kansanedustajien ominaisuudessa otimme osaa, euro - paitsi että se ei ole saavuttanut kuluttajia - myös herättää heissä huolestuneisuutta ja kysymyksiä.
Tämä on mielestäni vakava asia uuden valuutan uskottavuuden kannalta sekä sen kannalta, että tavalliset kuolevaiset voisivat sen hyväksyä. Oli toki odotettavissa, ettei euro syrjäyttäisi jokapäiväisenä maksuvälineenä kovinkaan nopeasti jäsenvaltioiden kansallisia valuuttoja. Sen sijaan olisimme voineet odottaa, että ainakin yli rajojen tapahtuvassa valuutanvaihdossa euron tuoma vakaus johtaisi valuutansiirtojen lisääntymiseen - näistä valuutansiirroista aiheutuvien kustannusten alenemisen vuoksi. Näin ei kuitenkaan todellakaan ole käynyt. Mielestäni kustannukset ovat sitä vastoin vain nousseet. Pankinjohtajat selittävät vilpittömästi - ja komissaari on heitä jonkin verran myötäillyt - että koska valuutanvaihdosta ei enää saada voittoa, kustannukset on peitettävä muilla tavoilla.
Annan teille kaksi esimerkkiä omasta maastani. Luxemburgin posti on perinyt heti tammikuun 1. päivästä 1999 alkaen 80 Luxemburgin frangin maksun jokaisesta rajan ylittävästä valuutansiirrosta, siis todellakin jokaisesta rajan ylittävästä valuutansiirrosta, vaikka tähän asti se on ollut ilmaista. Toinen esimerkki on se, että eräs kansalainen kirjoitti minulle kertoakseen, että hän maksoi pankkimaksuina 200 Luxemburgin frangia 268 Luxemburgin frangin suuruisesta valuutansiirrosta Saksaan.
Kaikkeen tähän ei ole ryhdytty sen vuoksi, että kuluttajille suunnattujen rahoituspalvelujen yhtenäismarkkinat kehittyisivät. Komissio toteaa rahoituspalveluja koskevassa tiedonannossaan, että kaikilla tavallisia kuluttajia koskevilla aloilla maiden väliset erot ovat valtavia. Olen sitä mieltä, että vähintä, mitä olisi voitu tehdä euron vaihtamisesta aiheutuvien pankkimaksujen osalta, olisi ollut toimia avoimesti, selittää, mistä koostuvat nuo pankkimaksut, joita on nyt nostettava, miksi niitä on nostettava ja mitkä ovat pankkialan toimintamenetelmät.
Kyse on viime kädessä siitä, arvoisa komissaari, että saamme tietää, kumman annamme toimia, markkinoiden vai pankkijärjestelmän? Olette selkeästi todennut, että teidän mielestänne asiaan ei pidä puuttua ja että juuri nimenomaan markkinoiden on toimittava maksujen alentamiseksi. Jätän kuitenkin teidän pohdittavaksenne seuraavaa. Aikana, jolloin kaikki tapahtuu pankkien välityksellä, jolloin tavallinen kansalainen on yhä enenevissä määrin riippuvainen tuosta järjestelmästä, yleispalvelut on taattava myös pankkialalla: on taattava todellinen oikeus käyttää pankkipalveluja kohtuullisilla hinnoilla.

Metten
Arvoisa puhemies, kuluttajat tuntevat tulleensa huijatuiksi ja poliitikot näyttävät typertyneiltä, kun euron käyttöönotto ei olekaan johtanut tuntuvasti alempiin vaihtokuluihin vaan pienten summien tapauksessa jopa korkeampiin vaihtokuluihin. Sama pätee rajat ylittäviin tilisiirtoihin. Koska olimme hieman vähemmän naiiveja kuin komissio sen suhteen, mitä pankit tekevät, pyysimme lainsäädäntöä, jolla määrättäisiin vaihtokuluista. Emme ole kuitenkaan saaneet sitä. Nyt komissio yrittää vielä kiillottaa kuvaansa näyttävillä hyökkäyksillä pankkeja kohtaan, mutta pelkään sen olevan liian myöhäistä.
Pankit ovat oikeassa, kun ne väittävät puolustuksekseen, että niille aiheutuu yhä kustannuksia. Niiden olisi kuitenkin ollut parempi kertoa se hieman aikaisemmin, kun ne kompensoivat kuluja käyttämällä eri myynti- ja ostokursseja. Pankit saisivat nyt olla hieman avoimempia kustannusten osalta. Tarvittaessa ne täytyy pakottaa siihen lainsäädännöllä.
Lopuksi, ei ole hyväksyttävissä, että pankit eivät ole vieläkään kehittäneet edullista ja tehokasta järjestelmää kuluttajien ulkomaan tilisiirtoja varten. Kuinka se on mahdollista alalla, jolla sanotaan, että asiakas on etusijalla. Se on minulle arvoitus. Tällaisen edullisen järjestelmän kehittäminen kuluttajien ulkomaan tilisiirtoja varten pitäisi mielestäni olla ensiarvoisen tärkeää. Siten pankkiala voisi vielä jotenkin pelastaa kasvonsa.

Monti
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää kaikkia puhujia. He tarjoavat minulle tilaisuuden löytää yhden kohdan, josta olemme uskoakseni täysin samaa mieltä, nimittäin sen, että nykyinen tilanne on erittäin epätyydyttävä; ja yhden kohdan, josta olemme osittain eri mieltä, nimittäin sen, että kuinka tilannetta parannetaan.
Nykyinen tilanne on tosiaankin erittäin epätyydyttävä. Luvut, jotka on saatu ensimmäisistä osittaisista pankkiyhdistysten tilastoista, osoittavat, että maksut seteleiden vaihtamisesta ovat vähentyneet monissa tapauksissa mitä tahansa 15 %: n ja 40 %: n väliltä riippuen määrästä ja vaihdettavasta valuutasta. Ne osoittavat kuitenkin myös - tämä on kaikkein epätyydyttävin osa -, että vähentyminen on ollut vähäisintä kun vaihdetaan pieniä määriä, esimerkiksi arvoltaan vähemmän kuin 100 euroa - ja joissakin tapauksissa maksut pienien summien vaihtamisesta ovat jopa nousseet. Tätä ei voida mitenkään hyväksyä.
Mielipide-ero kasvaa silloin, kun jotkut teistä ilmeisesti luulevat, että maksujen tason määrääminen direktiivillä tai asetuksella olisi sekä tarpeellista että riittävää. Tästä asiasta komissiolla sattuu olemaan eri käsitys. Emme varmasti ole niin naiiveja, että uskoisimme, että säätelemätön peli markkinoilla tepsisi. Ilmeisestikään ei. Mitä teemme, koska tarkoituksemme ei ole pelkästään valittaa kovalla äänellä vaan pyrkiä muuttamaan tilannetta kentällä. Pyrimme toisaalta juuri painostamaan kilpailun lisäämiseksi. Tästä johtuvat kilpailukomissaarin toimet sen selville saamiseksi, onko tehty sopimuksia tai kartelleja. Komissiolla on valta poistaa ne, jos niitä on.
Yritämme myös painostaa avoimuuteen. Kuten me kaikki tiedämme, avoimuus on kilpailun edellytys, ja käytämme kaikkia mahdollisia aseita, kuten esimerkiksi sitä, että pyydämme pankkeja ja pankkiliittoutumia luovuttamaan tietonsa; ja käytämme myös kaikkein nopeinta tapaa eli sähköposti- ja faksiosoitteiden perustamista kuluttajien ja kansalaisten käyttöön. Meidän on myös vältettävä hämmingin aiheuttamista. Esimerkiksi, kun otetaan mukaan siirtotyöläisten rahasuorituksia koskeva kysymys, kyseessä ei enää ole tietenkään vaihtokulut, vaan se, että rajat ylittävät tilisiirrot toimivat hyvin tai huonosti. Tässä olennainen väline on se, jota koskevia lakeja on jo säädetty, eli alkuvuonna 1997 tehty direktiivi rajojen yli suoritettavista tilisiirroista. Kuten annoin aikaisemmassa puheessani ymmärtää, tässä ongelmana on jäsenvaltioiden viivyttely yhteisön lain siirtämisessä osaksi kansallista lakia - tästä johtuvat toimet valtiovarainministereiden osalta. Siitä olisi suuri apu, jos Euroopan parlamentin jäsenet voisivat myös painostaa omia kansallisia viranomaisiaan nopeuttamaan täytäntöönpanoa.
Lopuksi osoittaakseni asian monimutkaisuuden ja keinojen loistokkuuden, joiden avulla komissio - joka on erityisen aktiivinen tällä alueella - käsittelee ongelmaa, mainitsisin että olemme ehdottaneet kahta direktiiviä elektronisen rahan liikkeellelaskusta. Asiat ovat nimittäin niin, että sähköinen raha saattaa olla ensimmäinen tapa, jolla kansalaiset voivat tehdä euromääräisiä käteismaksuja ennen vuotta 2002. Vahvojen eturyhmien edustajat pyysivät meitä rajoittamaan sähköisen rahan myöntämisoikeuden koskemaan pelkästään pankkeja. Kieltäydyimme, koska me tahdomme luoda kilpailua myös sillä alalla kuluttajan eduksi. Annoimme siis direktiiviehdotuksessamme edellytykset muille instituutioille elektronisen rahan luomiseen - edellyttäen tietenkin, että ne alistuvat asianmukaiseen kohtuulliseen kehykseen. Siksi olemme kaikki sitä mieltä, että tämä on erittäin vakava asia ja erittäin oleellinen, kuten te kaikki painotatte, euron uskottavuutta ajatellen ja, sivumennen sanoen, myös rahoitusjärjestelmän uskottavuutta ajatellen. Valitettavasti tämä ei ole sellainen ongelma, josta voidaan saada toivotut tulokset yksinkertaistetuilla ratkaisuilla, kuten pelkällä lainsäädännöllä.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komissaari Monti.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Tupakanlehtiä koskevat palkkiot ja takuukynnykset
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Trakatellisin laatima maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevän valiokunnan mietintö (A4-0067/99) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi (EY) asetuksen (ETY) N: o 2075/92 muuttamisesta ja tupakanlehtien jäsenvaltiokohtaisten palkkioiden ja takuukynnysten vahvistamisesta lajikeryhmittäin satovuosien 1999, 2000 ja 2001 osalta (KOM(98)0633 - C4-0682/98-98/0306(CNS).

Trakatellis
Arvoisa puhemies, komission ehdotus antaa osittaisen vastauksen tupakan yhteismarkkinoiden uudistamiseen.
Maataloutta käsittelevä valiokunta on tehnyt muutoksia neljään kohtaan, ja uskomme, että ne hyväksytään.
Ensimmäinen kohta koskee sitä, että vuodesta 1995 lähtien palkkioita ei ole tarkistettu lainkaan, siis ei lainkaan, ja tämän tuloksena viljelijöiden tulot ovat laskeneet merkittävästi. Valiokuntamme esittää palkkioihin 5 % lisäystä, joka vastaa täsmälleen Euroopan unionin inflaatiota vuodesta 1995 tähän päivään.
Toinen kohta koskee tiettyjen tupakkalajikkeiden siirtämistä luokasta toiseen, parempaan luokkaan. Tämä on mielestämme oikea toimenpide, mutta nämä siirrot on myös voitava tehdä. Annan konkreettisen esimerkin, Italiassa ehdotetaan siirrettäväksi noin 15 000 tonnista, joka on takuukynnys, alhaisemmista lajikkeista muihin lajikkeisiin noin 3 0-3 500 tonnia, mikä on mahdollista. Kreikassa noin 15 000 tonnista ehdotetaan siirrettäväksi 14 800 tonnia. Tämä on mahdoton tehtävä ehdotetun ajanjakson sisällä. Se on mahdotonta monista syistä, ja voin sanoa ensiksikin, että jos tuottaja voisi vaihtaa lajikettaan, miksi hän ei tekisi niin? Hänhän saisi pienemmällä tuotannolla saman verran rahaa. Tutkimusten ja keskustelujen jälkeen valiokuntamme ehdotus onkin, että siirtoja voitaisiin tehdä 25 %: iin asti ainakin Kreikan tapauksessa.
Kolmas kohta koskee suunnitelman soveltamiskautta. Olemme jo siirtyneet kaudelle 1999, ja nämä siirrot vaativat joka tapauksessa tutkimusta ja ohjelman. Ehdotamme, että suunnitelmaa sovelletaan vuosina 2000-2002, mikä on järkevää ja mahdollista.
Neljäs kohta koskee erästä kansallista lajiketta, jota viljellään Pierian alueella ja joka on nimetty erään Pierian kaupungin mukaan Kateriniksi. Ehdotetaan, että se otettaisiin käyttöön eräällä toisella Euroopan unionin alueella, mikä ei sisälly yhteisen markkinajärjestelyn vaatimuksiin. Mielestämme tämä johtaa tavoitteiden kannalta kielteisiin tuloksiin.
Nämä siis olivat ne neljä kohtaa, joihin valiokuntamme on tehnyt muutoksia ja jotka mielestäni komission pitää hyväksyä.
On olemassa myös tarkistuksia, joissa vedotaan tupakan terveydelle haitallisiin vaikutuksiin ja joissa sanotaan, että tupakalle ei pidä antaa tukia, jotta tuotantoa voitaisiin pienentää. Kuitenkaan ei puhuta siitä, että jos tuotantoa pienennetään, samalla tuontia Euroopan unionin ulkopuolelta lisätään entisestään. Eli toisin sanoen tämä on siis järjetön ehdotus. Kollegat eivät halua nähdä todellisuutta, tupakan vastaisen taistelun pitäisikin kai tapahtua kulutuksen eikä tuotannon puolella. Olen itse lääkäri enkä polta, mutta minusta on järjetöntä vaatia tuotannon vähentämistä, kun nyt tuomme tupakkaa ja jatkossa tuomme enemmän. Euroopan unionissa tämä aiheuttaisi taloudellista vahinkoa, mutta myös yhteiskunnallista kuohuntaa, sillä jättäisimme suuren joukon tupakantuottajia vaille työtä paitsi Kreikassa myös Italiassa, Espanjassa, Portugalissa, Saksassa ja kaikkialla.
Näin ollen valiokuntamme ehdottaa näiden tarkistusten hylkäämistä - valiokuntamme onkin jo hylännyt tämän kaltaisia tarkistuksia -, koska uskomme, kuten sanottua, että tupakan viljelyä pitää tukea taloudellisesti ja sosiaalisesti. Tällainen on tilanne käytännössä. Ehdotan, että taistelemme tupakoinnin vähentämisen puolesta, jolloin myös maailman tupakan tuotanto vähenee. Muutoin kiellämme todellisuuden, eli rankaisemme omia tupakantuottajiamme ja palkitsemme muiden yhteisön ulkopuolisten maiden tupakantuottajia ja luomme Euroopan unioniin valtavan yhteiskunnallisen ongelman.

Katiforis
 Arvoisa puhemies, tänään käsittelyssä olevassa komission ehdotuksessa säädetään tupakanlehtien palkkioista ja takuukynnyksistä. Neuvoston 22. kesäkuuta 1998 tekemän päätöksen mukaan Itävallassa, Belgiassa, Ranskassa ja Saksassa viljellyille tupakkalajikkeille myönnettyä lisäpalkkiota nostetaan 50 %: sta 65 %: iin satovuoteen 1992 verrattuna. Jotta tämä toimenpide ei vaikuttaisi talousarvioon, samalla takuukynnyksiä alennetaan 0, 95 %: lla vuosina 1999-2001. Palkkioita korotetaan 10 %, ja erityistukea, jota maksettiin tuottajaorganisaatioiden kautta, alennetaan vastaavasti. Nämä ehdotukset eivät vaikuta talousarvioon, joten budjettivaliokunta ei vastusta niitä. Merkille pantavaa on, että palkkioiden reaaliarvo on laskenut noin 5 % vuodesta 1995, jolloin ne edellisen kerran vahvistettiin. Näin ollen 5 %: n korotusta olisi pidettävä kohtuullisena tarkistuksena, ja tästä syystä tuen maataloutta käsittelevän valiokunnan tarkistuksia.
Tuen kollegani herra Trakatellisin huomautuksia siitä, miten vaikeaa ja lähes mahdotonta on toteuttaa näitä kreikkalaisten tupakantuottajien tuotannonsiirtoja; koska Kreikan tupakantuottajat kuuluvat lähinnä pienten tai keskisuurten tuottajien ryhmään, heidän on erittäin vaikeaa korvata viljelemiään lajikkeita, ja heidän viljelemässään köyhässä maaperässä on mahdotonta siirtyä korkealuokkaisempiin lajikkeisiin näin lyhyellä aikavälillä. Arvoisa puhemies, tästä syystä olen sitä mieltä, että komission Kreikkaa koskevat ehdotukset ovat vastoin raakatupakan yhteisen markkinajärjestelyn henkeä.

Whitehead
Arvoisa puhemies, nousen puhumaan valiokuntani puheenjohtajan, herra Collinsin, ja valiokunnan enemmistön puolesta - itse asiassa luullakseni kaikkien jäsenten puolesta -, jotka äänestivät niistä tarkistuksista, joita olemme esittäneet.
En valitettavasti pysty puhumaan yhtä lempeän hyväntuulisesti ja rauhallisesti kuin valiokuntani puheenjohtaja. Minua suututtaa, kun kuulen hyvän ystäväni, herra Trakatellisin sanovan, että tietenkin meidän on kampanjoitava tupakkaa vastaan, mutta jos aiomme tappaa 28 miljoonaa ihmistä vuodessa tupakalla, voisimme yhtä hyvin tehdä sen omilla tuetuilla tupakkasadoillamme. Se ei tietenkään voi olla ratkaisu.
Ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunta uskoo, että koska tupakka on syynä niin moniin kuolemiin kuin se on, tässä asiassa on tekopyhää se, että Euroopan komissio toisaalta käyttää suuria summia tukeakseen syövän tutkimista, mutta tuhlaa samalla samanlaisia summia tukeakseen tätä satoa - ja nyt vielä uudistettuun tukeen. Totuus on se, että olemme 28 vuoden aikana tukeneet tupakan kasvatusta yhteisön sisällä ja sitä taloudellista riippuvuutta, joka siihen sisältyy. Ympäristövaliokunta on pyytänyt näiden raakatupakan kiintiöiden ja palkkioiden asteittaista vähentämistä. Tarkoituksenamme oli niissä maissa, joissa riippuvuus oli suurin, saada tämä voimaan vuoteen 2008 mennessä - kymmenessä vuodessa - ja pohjoisissa maissa, joiden osalta, kuten juuri kuulimme, on esitetty ehdotus saatavilla olevien summien nostamisesta 50 %: sta 65 %: iin verrattuna vuoden 1992 satoon, halusimme saada tämän poistettua viidessä vuodessa.
Olemme menossa väärään suuntaan ja olemme luomassa terveysongelmaa. Kysyisin hyvältä ystävältäni Trakatellisilta, joka itse on lääkäri, voiko hän todellakin kieltää, että asiat ovat näin. Joka kerta, kun nostetaan oikeusjuttu ylikansallisia tupakkayhtiöitä vastaan, niin joka kerta todistetaan haitat jossakin näistä tapauksista, eli näemme paljaat lääketieteelliset todisteet. Me kaikki ymmärrämme tuon tosiseikan. Kun kuuntelen Trakatellisia, minulle tulee mieleen, mitä marttyyri Jan Huss sanoi nähdessään ihmisten kasaavan risukimppuja polttaakseen hänet kuoliaaksi. Hän sanoi vanhalle maalaisnaiselle, joka oli tulossa risukimppunsa kanssa: Oi, pyhä yksinkertaisuus. Ne, jotka nykyään puolustavat suurempia tukia tupakalle, sanovat noin. Minä sanon heille: pyhä yksinkertaisuus. Tämä ei ole oikea tie.

Filippi
 Arvoisa puhemies, on aina kärsimys puhua tupakasta, ei niinkään sen aikataulun vuoksi, jota meidän on pakko noudattaa, vaan siksi, miten vaikeaa varsinkin meidän edustajien on ymmärtää toisiamme. Tätä on ennen muuta korostettava. On vallalla perustava väärinkäsitys, jonka kollegamme, ympäristövaliokunnan edustaja, toi esiin. On totta, että tupakointi on haitaksi terveydelle, mutta on kuitenkin myös totta, ettemme onnistu koskaan ratkaisemaan ongelmaa vähentämällä Euroopan tupakantuotantoa tai lopettamalla sen. Olisi oltava rohkeutta sanoa, että tupakointi kielletään, valita radikaali kanta, muutoin yrittäkäämme välttää demagogiaa. Argumentit ovat aina samoja: minä huomaan joutuvani puolustamaan tupakantuottajia, puolustamaan suurten urheilutapahtumien sponsorointia aina Formula 1 Grand Prix -kisoista lähtien, kun tällainenkin tupakan mainonta on kielletty, vaikka hyväksyttävinämme olevien toimenpiteiden, jotka joidenkin unionin maiden hallitukset kyseenalaistivat, laillisuudesta on epäilyksiä. Asiassa haluttiin kuitenkin edetä noudattamatta tässä tapauksessa toissijaisuusperiaatetta, koska tekstiili-, vaatetus- ja muilla aloilla oli tavaramerkkeihin liittyviä todellisia ongelmia, joihin oli puututtava vähän kerrallaan ajan mittaan. Sanotaan, että on vaihdettava tuotantoalaa, ja samaan aikaan sanotaan, että maitokiintiöitä ei saa lisätä, että emme voi uudistaa viinitarhoja viinin YMJ: ssä, lisätä viinitarhojen pinta-alaa ja niin edelleen, kaikilla muilla maatalouden aloilla. Sanokaamme myös tässä tapauksessa konkreettisesti, kuinka asiat ovat, älkäämme esittäkö toteuttamiskelvottomia ehdotuksia: ehdottakaamme konkreettisia työtä koskevia ehdotuksia tarvittavin tuin, niin silloin myös tupakantuottajat ovat valmiita hyväksymään aloitteemme, kuitenkin sillä edellytyksellä, että ne ovat toteuttamiskelpoisia.
Välttäkäämme ympäristövaliokunnan tarkistuksille ominaista demagogiaa, kannattakaamme komission ehdotusta Trakatellisin tarkistuksin, jolloin voidaan tuoda johdonmukaisuutta jo vahvistamaamme linjaan, joka on realismi ja tukien myöntäminen laadun parantamiseen, millä edistetään entistä vähemmän myrkyllistä tupakkaa ja tutkitaan konkreettisia, ei demagogisia, keinoja korvaavan viljelyn käynnistämiseksi konkreettisten ehdotusten pohjalta.

Lambraki
Arvoisa puhemies, komission ehdotus palkkioiden ja tupakkakiintiöiden vahvistamisesta tulevaksi kolmivuotiskaudeksi keskittyy kahteen pääasiaan.
Ensiksi siinä tavoitellaan lähes täydellistä ja ajallisesti hyvin nopeaa ryhmän V poistamista ja toiseksi siinä tarjotaan mahdollisuus ottaa Katerini-lajike käyttöön Italiassa.
Mitä tulee ensimmäiseen kysymykseen, komissio ei näytä välittävän objektiivisista tuotanto-olosuhteista niillä konkreettisilla alueilla, joissa näitä lajikkeita viljellään, kun se ehdottaa tiettyjen lajikkeiden, kuten Mavra ja Tsebelia, korvaamista toisilla lajikkeilla sellaisessa maaperässä, jossa se yksinkertaisesti on mahdotonta. Lisäksi komission tälle korvaamiselle ehdottama hyvin lyhyt aikaväli vie tuottajat umpikujaan, koska se kumoaa kaiken suunnittelun.
Mitä tulee toiseen kysymykseen, Katerini-lajikkeen käyttöönotto Italiassa häiritsee markkinoiden toimintaa sekä hintojen tasolla ja luomalla ylijäämiä ja vaikuttamalla kielteisesti myös kysynnän ja tarjonnan tasapainoon, että huonontamalla tämän tupakkalajikkeen laatua, koska uusilla tuotantoalueilla maaperä ja ilmasto-olot poikkeavat huomattavasti niiden alueiden oloista, missä lajiketta on viljelty jo 30 vuotta. Valitettavasti paikalla ei ole maatalouskomissaaria, jota olen pyytänyt tuomaan minulle tutkimuksen, jonka tekijä on kuulemma joku kreikkalainen, joka on osoittanut, että tämä lajike voi menestyä Italiassa. Odotan yhä tietoa tutkimuksen tehneestä kreikkalaisesta nimestä, ja tämä on ensimmäinen kerta, kun komissio ottaa huomioon vain yhden tutkimuksen ja tekee ehdotuksen vain yhden tutkimuksen pohjalta. Näin ei ole ennen tapahtunut. Mutta odotan yhä, että herra Fischler kertoisi minulle nimen ja tiedot.
Haluan kiittää esittelijää sekä hänen omista tarkistuksistaan että niistä, jotka maataloutta käsittelevä valiokunta on hyväksynyt. Mielestäni ne parantavat huomattavasti komission ehdotusta. Näiden tarkistusten tavoitteena on tupakan tuotanto-olosuhteiden parantaminen, tupakan laatua tukeva oikeansuuntainen ja ajallisesti mahdollinen suunnittelu ja lopuksi monien Euroopan köyhimmillä alueilla asuvien viljelijäperheiden toimeentulon tukeminen, jota mietinnön laatija ei ole käytännössä ottanut huomioon.
Lopuksi vielä pari sanaa. Olisi hyvä, jos ympäristövaliokunta, joka on puhunut terveydestä ja esittänyt tarkistuksia jo viiden vuoden ajan, esittäisi myös tarkistusta, jolla lopetettaisiin voin käyttö, koska voi on sydämelle vahingollista ja lisää sydänsairauksia, sekä tarkistusta, jolla lopetetaan autoliikenne, koska en todellakaan tiedä, kuka tiedemies voi sanoa, että tupakointi vahingoittaa terveyttä enemmän kuin autojen ja autoteollisuuden aiheuttamat saasteet. Tämän hurskastelun on jo aika loppua tässä salissa.

Rosado Fernandes
 Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Trakatellisin mietintö on maltillinen mietintö. Se on maltillinen, koska siinä esitetään eräitä ehdotuksia, joiden tarkoituksena on nähdäkseni mukauttaa tupakkamarkkinat laadun parantamista koskeviin vaatimuksiin sekä antaa tupakantuottajille riittävästi aikaa vaihtaa lajikkeita ja varautua samanaikaisesti siihen, että Katerini-lajikkeen tuotanto siirretään Italiaan.
Yhdyn herra Trakatellisin ehdotuksiin ja kannatan myös palkkioiden korottamista 5 %: lla. Itse asiassa tuo korotus on ainoastaan korvaus siitä, että palkkioiden reaaliarvo on vuodesta 1995 jatkuvasti laskenut. 5 % ei ole paljon.
Haluaisin kuitenkin muistuttaa kahdesta näkökohdasta. Ensinnäkin siitä, että parlamentti ei ole - ainakaan minun nähdäkseni - kantanut tupakka-alalla juurikaan huolta petosten torjunnasta. Olen aivan varma siitä, että jos petokset tupakka-alalla, joka on yksi petosten raskaimmin koettelemista aloista koko Euroopassa, otettaisiin todella vakavasti, ilman krokotiilinkyyneleitä ja hurskastelua, saataisiin takaisin niin paljon varoja, että niiden avulla voitaisiin mainiosti maksaa kaikki ne sairaudet, jotka ympäristövaliokunnan mukaan uhkaavat tupakoitsijoita, jotka tosin ovat täysikasvuisia ja rokotettuja ja tietävät vallan hyvin, että tupakoiminen on vaarallista. Henkilökohtaisesti pyydän tupakoitsijoilta ainoastaan, että he eivät häiritse minua eivätkä puhalla savua minun päälleni.
Haluaisin myös tuoda esiin, että tupakka on yksi kaikkein ankarimmin verotetuista tuotteista. Minun maassani siihen kohdistuva vero on 82 %. Mielestäni se, joka vaarantaa terveytensä tupakoimalla ja sitten sairastuu, on sairaalan sänkyyn päästessään jo maksanut sairaalapaikkansa. Kenties tämä on hirtehishuumoria, mutta näin kuitenkin on. Henkilökohtaisesti katson, että vapaus on tärkeää; jokaisen on saatava valita, mitä tekee, kunhan ei häiritse muita.

Hardstaff
Arvoisa puhemies, en voinut antaa mahdollisesti viimeisen mahdollisuuteni puhua tässä parlamentissa mennä ohi huomauttamatta, miten järjetöntä on käyttää yli 1 miljardin ecua sellaisen tuotteen kasvattamiseen, joka tappaa ja vammauttaa käyttäjänsä. Juuri eilen herra Needlen Euroopan kansanterveyspolitiikkaa käsittelevää mietintöä koskevan keskustelun lopussa komissaari Bangemann painotti sitä ristiriitaa, että käytetään valtavasti enemmän julkisia varoja sellaisen tuotteen tukemiseen, joka vaarantaa terveyden kuin kansanterveysohjelmiin.
Oikeastaan keskustelemme täällä komission ehdotuksesta tupakantuottajille maksettavien maksujen lisäämisestä neljässä Euroopan unionin rikkaimmista maista, koska niiden väitetään tuottavan paremman laatuista tupakkaa. Ranska, Saksa, Belgia ja Itävalta eivät ole maina niin köyhiä tai maaperältään niin köyhiä, että niissä ei kasvaisi muuta satoa. Ei ole kerta kaikkiaan olemassa sosiaalista syytä, kuten ehkä Kreikan tai Espanjan osalta voitaisiin löytää, käyttää julkista rahaa tällä tavalla.
Jäin yksin näkökantani kanssa maataloutta sekä maaseudun kehittämistä käsittelevässä valiokunnassa äänestyspäivänä tukiessani ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan tarkistuksia ja omiani, jotka olivat lähes samanlaisia, vaatiessani kaikenlaisen tupakan tukien vaiheittaista poistamista. Valitettavasti muut, jotka olivat kanssani samaa mieltä, eivät voineet olla läsnä tuolloin. Kannatan vankasti kollegaani herra Whiteheadia. Käsiteltävänä olevat ehdotukset ovat menossa kokonaan väärään suuntaan. Jos Euroopan maanviljelijät haluavat kasvattaa tupakkaa, heidän pitäisi tehdä se ilman julkista tukea ja ne tuet, joita on olemassa, on vaiheittain poistettava useamman vuoden aikana ja tuettava tavoitteen 1 ja tavoitteen 5b alueita siirtymävaiheen aikana. Rikkaiden maiden tukien lisäämistä kolmen vuoden aikana ei voida mitenkään puolustaa.

Schierhuber
 Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, tupakka on kasvi, ja se käy ilmi myös tämänpäiväisestä keskustelusta, jossa mielipiteet eroavat, ja toistuvista syvään luotaavista keskusteluista, joita käyvät ennen kaikkea ne, joita maatalous ei kosketa ja joille asiassa on kyse ennemminkin yhteiskuntapoliittisesta keskustelusta. Haluaisin sen vuoksi kiittää esittelijää erittäin sydämellisesti hänen vaivannäöstään ja tekemästään työstä.
Tupankanviljelyllä on Euroopan ja yksittäisten jäsenvaltioiden maataloudessa erittäin vaihteleva rooli. En pidä EU: n tupakanviljelyn lopettamista ilman sovintoratkaisuja, kuten monin paikoin vaaditaan, mielekkäänä erinäisistä syistä. Monilla Euroopan alueilla tupakanviljely on usein ainoa mahdollinen maataloustuotannon muoto, ennen kaikkea monilla tavoitteen 5 B alueilla myös niin sanotuissa rikkaissa maissa, kuten Itävallassa. Monet perheyritykset ovat vaikeissa oloissa ja tilanteissa usein riippuvaisia tupakanviljelystä, joka on niiden ainoa tulonlähde. Ilmastollisista syistä siirtyminen muiden maataloustuotteiden tuotantoon ei ole useinkaan mahdollista. Olemme kaikki erittäin tietoisia näiden seutujen väestöön kohdistuvasta sosiaalisesta ja taloudellisesta paineesta.
Toiseksi näyttää melko epärealistiselta, että kun Euroopan tupakantuotanto lopetetaan kokonaan, kansalaiset polttaisivat tupakkaa vähemmän tai eivät polttaisi lainkaan. Seurauksena olisi vain se, että kaikki savukkeet ja tupakkatuotteet tuotaisiin unionin ulkopuolisista maista. Toivon, että minua ei ymmärretä väärin, sillä arvostan kovasti elämäntapaa, jossa ollaan tietoisia terveellisistä elintavoista, enkä itse polta tupakkaa. Olen kuitenkin sitä mieltä, että päätös siitä, kuinka suhtautuu terveyteensä, pitää jättää jokaisen kansalaisen itsensä tehtäväksi. Sen verran jätän jokaiselle meistä vastuuta itse kannettavaksi.
Haluaisin tuoda tässä yhteydessä esiin myös tupakan välttämättömän laadun parantamisen. Haluaisin lisäksi tuoda esiin sen, että vapaaehtoisen tupakanviljelystä luopumisen täytyy olla mahdollista EU: ssa, mutta EU: n täytyy tukea luopujia taloudellisesti.

Santini
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, vaikuttaa siltä, kuin olisimme kilpakentällä: kun puhutaan tupakasta, käynnissä on tuttu kisa latinalaisten Välimeren maiden ja anglosaksisten maiden välillä, ikään kuin viimeksi mainituissa ei poltettaisi tupakkaa. On todella huolestuttavaa, että jälleen kerran vuosi sen jälkeen, kun kokoonnuimme keskustelemaan YMJ: stä, olemme edelleen samoissa asetelmissa ja toistamme samoja sanoja. Tunsin kiusausta tulla tänne viimevuotisen puheeni kanssa kokeillakseni kuulijoiden huomiokykyä! Tämä puheeni on kuitenkin hyvin samanlainen.
Joka tapauksessa, kisan edetessä pisteitä on kertynyt niille, jotka haluaisivat lopettaa tämän viljelyn Euroopassa. Hinnat ja palkkiot on jäädytetty vuoden 1995 tasolle, eli niiden reaaliarvo on laskenut jo 5 %; YMJ: n toteutus laahaa perässä, tai oikeastaan voimme sanoa, että se merkitsee tällä hetkellä vain lisäkustannuksia; ecusta euroon siirtymisen kielteiset vaikutukset tuntuvat raskaina erityisesti siellä, missä viljellään tupakkaa, eli - älkäämme unohtako tätä - syrjäisimmillä alueilla, tavoitteen 1 alueilla.
Tämän lisäksi YMJ: tä koskevassa ehdotuksessa ja komission ehdotuksissa ei oteta vähimmässäkään määrin huomioon eräitä uudistuksia, joita viime vuonna yritimme tehdä tässä asiassa: juuri yhteiskunnalliseen puoleen liittyviä uudistuksia, yhteiskunnallisia asioita koskevia ehdotuksia. Ehdotuksissa - kuten täällä on jo moneen otteeseen muistutettu - haluttaisiin lakkauttaa tupakan viljely syövän torjumiseksi, ikään kuin tupakoitsijat todellakin lakkaisivat tupakoimasta, koska markkinoilla ei olisi enää eurooppalaisia savukkeita. On selvää, että tämä olisi riemun päivä suurille monikansallisille amerikkalaisille yrityksille! Monissa asioissa, myös tänä iltana, on havaittavissa väärä lähestymistapa. Tupakoitsija ei luovu tupakasta, se on muistettava, mutta varjelkoon, jos tupakan viljely lakkautettaisiin: Euroopassa olisi noin 1 380 000 työtöntä lisää. Sillä olisi siis varmasti erittäin kielteisiä seurauksia.
Joissakin tarkistuksissa, jotka ovat allekirjoittaneet kollega Collins ja muut, ehdotetaan tätä kaikkea. Kollega Collinsille, joka sanoo: " Lopettakaa tupakan viljely ja tuottakaa jotain muuta, kuitenkin maatalousalalla" , vastaan, että se ei ole mahdollista kaikkialla eikä ole todellakaan oikein pyytää sitä muilta Euroopan kansalaisilta. Minä kysyn puolestani: miksi te englantilaiset ette esimerkiksi lakkaa tuottamasta viskiä, joka on tupakkaa vaarallisempaa, ja ala viljellä mansikoita?

Keppelhoff-Wiechert
 Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, sekä komission ehdotusta että myös käsiteltävänä olevaa mietintöä kuvaa ilmaus rakennepolitiikka terveyden kustannuksella. Koska en tupakoi ja olen maanviljelijä, minusta on tärkeää tuoda esiin tupakan tukemisen nykymuodon kaksinaismoraali. En voi kuvitella, etteivätkö myös muut kasvit voisi menestyä siellä, missä tupakka kasvaa. Tarvitsemme tukia siinä tapauksessa, että mahdollisesta erilaisten lajien viljelyn lopettamisesta on seurauksena tuotteiden ostaminen yhteisön ulkopuolelta.
Tarvitsemme varmasti myös heikoilla alueilla - tässä yhteydessä Kreikan ja Italian alueilla - toisenlaista ja parempaa rakennepolitiikkaa. Näissä maissa tuotantoa ei varmastikaan voida muuttaa yhdessä yössä, mutta olen sitä mieltä, että keskustelemme siitä jo liian paljon. Omasta kansallisesta näkökulmastani komission ehdotukset ovat hyväksyttäviä. Takuukynnyksiä tosin leikattiin, mutta nämä leikkaukset mahdollistavat samalla myös pohjoisten maiden palkkion korottamisen. Kaiken kaikkiaan haluaisin todeta, että nykyisistä tuista täytyy luopua. Miksi? Vahvistetut tuet eivät saa tupankanviljelijöitä muuttamaan tuotantoaan vaan rohkaisevat heitä ennemminkin toimimaan entiseen tapaan, sillä haitallisimpia savukkeita tuetaan, huvittavaa kyllä, eniten.
Komission ehdotuksissa otetaan huomioon yksinomaan markkinat. Niiden lajikkeiden, jotka tuottavat varmasti voittoa ja joiden markkinahinnat ovat korkeita, kiintiöitä lisätään asteittan ja niiden lajikkeiden, joiden avulla ei ole mahdollista saavuttaa suuria voittoja ja joiden markkinahinnat ovat alhaisemmat, kiintiöitä pienennetään. Tupakanviljelyä on tuettu voimakkaaasti 28 vuotta ilman merkkiäkään ajattelutavan muuttamisesta. Yhteisössä viljeltävien lajikkeiden laatu on heikko. Tältä osin viljelijöiden pitäisi lisätä kunnianhimoaan parantaa tuotannon laatua.
Saanen lopuksi sanoa: mitä johtopäätöksiä tästä voi tehdä? Ensiksi: tupakkatuista on mielestäni luovuttava vuoteen 2008 mennessä. Toiseksi: siirtymäkautena niitä täytyy leikata tavalla, josta ei koidu sosiaalisesti kestämättömiä seurauksia. Kolmanneksi: leikkausten puitteissa pitäisi tukea lajikkeita, joiden aiheuttamat haitat ovat vähäisempiä, eikä terveydelle erittäin haitallisia lajikkeita pitäisi enää tukea. Neljänneksi: meidän pitäisi tukea rahallisesti siirtymäaikaa, jona siirrytään tuottamaan muita maataloustuotteita. Tämä ei ole tupakoitsijoita vastaan suunnattu toimi, vaan tavoitteena on parempi laatu ja terveys, ja toimi on uskoakseni myös ratkaisu maanviljelijöille.

Monti
Arvoisa puhemies, haluaisin ennen kaikkea onnitella maataloutta sekä maaseudun kehittämistä käsittelevää valiokuntaa ja erityisesti esittelijää, herra Trakatellisia, laadukkaasta ja tehokkaasta työstä raakatupakan YMJ: n uudistuksen toteuttamista koskevan ehdotuksen parissa. Totta puhuen olemme jo keskustelleet pitkään valiokunnan laatimasta mietinnöstä ja YMJ: n uudistusta koskevasta ehdotuksesta. Euroopan parlamentti, neuvosto ja komissio ovat näin voineet saavuttaa yksimielisyyden tarpeesta säilyttää tupakanviljelijöille suunnatut tuet niin, että heille samaan aikaan taataan sopivia kannustimia tuotteen laadun parantamiseksi. Mietinnön sisällön mukaisesti komissio ehdottaa, että palkkioiden taso ja kiintiöt säilytettäisiin ennallaan kuitenkin niin, että ryhmän V kiintiöön kaavaillaan huomattavaa vähennystä.
Tämän sanottuani haluaisin käydä lyhyesti läpi keskeiset kysymykset, jotka ehdotetut tarkistukset nostavat esiin. Tarkistuksia, joilla pyritään jättämän ulkopuolelle satovuosi 1999, eli tarkistuksia 1 ja 3, komissio ei voi hyväksyä, koska YMJ: n uudistuksen on astuttava voimaan satovuodesta 1999 lähtien. Lisäksi ehdotuksen vaikutus tuottajiin on vähäinen, koska takuukynnykset vahvistetaan kaikille lajikeryhmille lukuun ottamatta ryhmää V. Tämän ryhmän kohdalla voimassa olevien kynnysten taso on Kreikassa alle 30 % ja Italiassa 22 %. Tämä vaje siirretään muille ryhmille heikon laadun ja alhaisten markkinahintojen vuoksi.
Emme voi hyväksyä tarkistuksia 2 ja 6, koska talousarvion vuosikohtaista tasapainoa on kunnioitettava. Tarkistuksia, joissa käsitellään rahayksikön vaihtumisen kielteisiä seurauksia, tarkistuksia 4 ja 5, ei ole mahdollista hyväksyä, koska komission mielestä tupakan yhteisessä markkinajärjestelyssä on noudatettava samoja sääntöjä kuin muissakin YMJ: issä.
Takuukynnyksiä koskevien tarkistusten eli tarkistusten 7, 8 ja 9 osalta komissio haluaa välttää markkinakriisin kaikkien ryhmään V kuuluvien lajikkeiden osalta, joiden markkinahinnat ovat alhaiset ja joiden on kilpailtava Itä-Euroopassa ja entisessä Neuvostoliitossa tuotettujen itäsavukkeiden kanssa. Niinpä vaikka olemme valmiita tarkastelemaan vaikutuksia, joita ehdotetuilla siirroilla muihin ryhmiin on alaan, tuomme julki varauksellisen suhtautumisemme ryhmän V mahdolliseen pienentämiseen.
Emme voi hyväksyä tarkistuksia 10 ja 13, koska pohjoisten jäsenvaltioiden tupakantuottajille tarkoitettu lisäpalkkio on perusteltavissa sikäläisten tuottajien tilanteella eikä sitä siksi pitäisi muuttaa.
Tarkistukset 11, 12, 14 ja 15 koskevat pakollista alasta luopumista yhteisössä. Voin vahvistaa sen, mitä komissio ehdottaa ja mistä parlamentti sopi, kun komissaari Fischler puhui tästä aiheesta viime kerralla. Itse asiassa Euroopan unionin tupakantuotanto kattaa vain noin kolmanneksen yhteisön kulutuksesta, ja siispä tuonti, jonka osuus nyt on kaksi kolmasosaa sisäisestä kulutuksesta, voisi helposti kattaa koko kulutuksen. Toisaalta tupakanviljelijöiden tukeminen on elintärkeää, koska he ovat keskittyneet Euroopan unionin vähemmän kehittyneille alueille, joiden maatalous ja talous eivät juuri tarjoa muita vaihtoehtoja, kuten on muistutettu. Tupakkauudistus muuten pitää jo sisällään vapaaehtoisen alasta luopumisen, mutta meidän ei pitäisi pakottaa maanviljelijöitä lähtemään pois. Komissio ei siis voi hyväksyä näitä tarkistuksia.

Trakatellis
 Herra komissaari, sanoitte monta kaunista sanaa mietinnöstä, mutta minä en ymmärtänyt, mitkä maataloutta käsittelevän valiokunnan tarkistuksista te loppujen lopuksi hyväksyitte. Miksi te muuten kiittelette niin paljon mietintöä, ellette hyväksy joitakin tarkistuksia? Haluaisin siis kuulla, mitkä tarkistukset te hyväksytte.

Monti
Herra Trakatellis, mietinnöllä on arvonsa, joka ei tietenkään riipu yksittäisistä tarkistuksista, ja esitetyt arvostuksen sanat koskivat kokonaisvaikutelmaa. Kuten kuitenkin jo sanoin, komissio voi hyväksyä tarkistukset 7, 8 ja 9. Mitä tulee takuukynnyksiä koskeviin tarkistuksiin, komissio haluaa välttää markkinakriisin kaikkien niiden ryhmään V kuuluvien lajikkeiden osalta, joiden markkinahinnat ovat alhaiset ja joiden on kilpailtava Itä-Euroopassa ja entisestä Neuvostoliitossa tuotettujen savukkeiden kanssa. Niinpä vaikka olemme valmiita tarkastelemaan vaikutuksia, joita ehdotetulla siirroilla muihin ryhmiin on alaan, tuomme julki varauksellisen suhtautumisemme ryhmän V mahdolliseen pienentämiseen.

Lambraki
 Suokaa anteeksi, arvoisa puhemies, ehkä syynä on tulkkaus, mutta en ymmärtänyt herra Montin vastausta. Herra Monti puheenvuoro oli hyvin kohtelias, mutta en ymmärtänyt sen sisältöä. Haluamme vastauksen. Minkä tarkistuksen herra Monti hyväksyy? Tämä oli herra Trakatellisin kysymys. Sanalla sanoen, tarkistuksen 1, 2, 3, 4 vai ei mitään? Sain vaikutelman, että hän ei hyväksy yhtään tarkistusta, mutta toivon, että hän vastaisi vähintäänkin yhdellä sanalla, jotta meidän ei tarvitsisi lähteä täältä saamatta asiasta selkoa.

Monti
Arvoisa puhemies, yritän parhaani mukaan tehdä selkoa komission kannasta aiheeseen, joka, kuten tiedätte, ei kuulu minun vaan komissaari Fischlerin vastuualueeseen. Komissio siis hyväksyy tarkistukset 7, 8 ja 9, jotka koskevat siirtoja, toisin sanoen liitteen II muutosta, jolla osa ryhmästä III siirretään ryhmään I ja ryhmään II Ranskassa. Komissio pidättää itsellään mahdollisuuden tutkia muita siirtoja, jotka myös kuuluvat tarkistusten 7, 8 ja 9 alaan, eli liitettä II koskevia muutoksia, joilla pyritään pienentämään ryhmää V Kreikassa, ja liitettä II koskevia muutoksia, joilla vastustetaan Katerinin ja vastaavien lajikkeiden käyttöönottoa Italiassa. Toivon ilmaisseeni nyt itseäni selkeämmin.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komissaari Monti!
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

1
5. EY: n virkamiesten henkilöstösäännöt
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Lehnen laatima oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevän valiokunnan mietintö (A4-0098/99) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja näiden yhteisöjen muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen vahvistamisesta annetun asetuksen (ETY, Euratom, EHTY) N: o 259/68 muuttamisesta (KOM(98)0312 - C4-0332/98-98/0176(CNS)).

Lehne
 Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tämä on todella tärkeä mietintö. Uskon, että parlamentissa on tehty menneiden vuosien aikana koko joukko päätöksiä, erityisesti talousarviokysymyksiä koskevien päätöslauselmien yhteydessä, jotka ovat toistuvasti osoittaneet, että tämä parlamentti haluaisi saada jäsenten parlamentaarisia avustajia varten henkilöstösäännöt.
Me kaikki muistamme tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen, jota käsiteltiin muutamia kuukausia sitten ja jossa avustajien palkkausta - haluan ilmaista tämän varovasti - arvosteltiin huomattavasti. Sen vuoksi on mielestäni vihdoinkin aika selvittää avustajien palkkaa koskeva kysymys ja avustajien työoloja koskeva kysymys, tarkemmin sanottuna tavalla tai toisella, mutta, ja nyt tuon esiin ratkaisevan kohdan, luotettavalla ja järkevällä tavalla. En voi hyväksyä muotoa tämän käsiteltävänä olevan ehdotuksen osalta, josta me neuvottelemme ja jonka Euroopan komissio on esittänyt, mutta jota se ei oikeastaan laatinut, vaan sen laati parlamentin hallinto, ja parlamentin puhemies pyysi komission puheenjohtajaa ottamaan sen hoidettavakseen.
Siinä suunnitellaan periaatteessa sitä, että muuhun henkilöstöön sovellettaviin työehtoihin sisällytetään uusi 78 artikla, jonka sisältö on se, että parlamentaariset avustajat ovat Euroopan unionin muuta henkilöstöä ja että työehtoja koskevat edellytykset vahvistetaan yleisissä hallintosäännöksissä, jotka parlamentin pitää hyväksyä. Ongelma on juuri se.
Virkamiehiin ja muuhun henkilöstöön sovellettavien henkilöstösääntöjen - kyse on fuusiosopimuksesta - oikeusperustassa ei ole Euroopan parlamentin hyväksi toteutettavia valtuutusta koskevia säädöksiä. Siksi olen aina arvostellut tätä komission ehdotusta tai sitä ehdotusta, jonka parlamentin hallinto laati, siitä, että näitä täytäntöönpanoa koskevia yleisiä säännöksiä ei voida säätää. En muuten ole ainoa, joka on tätä mieltä, vaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuin totesi täsmälleen saman päätöksessään 7. toukokuuta 1992. Tuomioistuin teki silloin päätöksen, joka on seuraavanlainen: henkilöstösääntöjen yhteydessä hyväksyttyjen täytäntöönpanoa koskevien yleisten säännösten puitteissa voidaan vahvistaa ehdot, joiden perusteella hallinnon on määrä toimia tehdessään arvioitaan tai joiden on määrä selventää epäselvien henkilöstösääntöjen säännösten merkitystä. Ne eivät voi kuitenkaan rajoittaa henkilöstösääntöjen soveltamisalaa, kun tarkennetaan yksiselitteistä henkilöstösääntöjen säännöstä. Tämä tarkoittaa siis selkokielellä ilmaistuna, että täytäntöönpanoa koskevat yleiset säännökset eivät saa olla ristiriidassa henkilöstösääntöjen keskeisen sisällön kanssa. Mikäli ne ovat ristiriidassa, niiden vaikutus lakkaa ja niitä ei oteta huomioon. Niillä ei ole samaa oikeudellista asemaa kuin henkilöstösäännöillä.
Euroopan tilintarkastustuomioistuin antoi kertomuksessaan, jonka se oli laatinut ministerineuvostolle tämän kehotuksesta, seuraavanlaisen lausunnon tästä komission ehdotuksesta: käsiteltävänä olevassa tapauksessa täytäntöönpanoa koskevia yleisiä säännöksiä, joissa säännönmukaisia yksiselitteisiä henkilöstösääntöjä ei sovelleta tietyn avustajaryhmän kohdalla, ei varsinkaan työsuhteen keston osalta, voidaan pitää lainsäädännön vastaisina ja niiden soveltamista kanteessa yksittäispäätöstä vastaan kyseenalaisena. Selkokielellä tämä tarkoittaa sitä, että tilintarkastustuomioistuin toteaa aivan kuten esittelijä Lehne tai myös Euroopan yhteisöjen tuomioistuin, että sillä hetkellä, kun päätämme komission ehdotuksesta, meitä lyödään korville täytäntööpanoa koskevilla yleisillä säännöksillä ja lopuksi sovelletaan vain virkamiehiin ja muuhun henkilöstöön sovellettavia henkilöstösääntöjä. Siten parlamentaaristen avustajien tehtävien erityisoloja ei voida enää ottaa huomioon. Lopputulos on se - ja arvioin parlamentaarisia avustajia olevan noin 2000 -, että meillä on Euroopan parlamentissa 2000 ylimääräistä virkamiestä. En pidä sitä vastuuntuntoisena toimintana enkä myöskään sen hengen mukaisena, mistä tässä on loppujen lopuksi kyse.
Siksi ehdotin oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevälle valiokunnalle alunperin oikeusperustan muuttamista ja sitä, että laadittaisiin avustajien henkilöstösäännöt, jotka liitetään osaksi parlamentin jäseniin sovellettavia henkilöstösääntöjä ja jotka perustuvat Amsterdamin sopimuksen 190 artiklan määräysten oikeusperustaan. Taktisista syistä oikeusasioita käsittelevä valiokunta hylkäsi tämän ehdotuksen, jotta parlamentin jäseniin sovellettavia henkilöstösääntöjä ja avustajiin sovellettavia henkilöstösääntöjä koskevia päätöksiä ei saatettaisi toisistaan riippuvaisiksi ministerineuvostossa.
Tämän seurausta on, että määräykset, jotka avustajien, parlamentin jäsenten ja tietenkin parlamentin hallinnon välisten sopimusten on määrä sisältää, täytyy sisällyttää henkilöstösääntöihin, siis konkreettisesti sanottuna ne täytyy sisällyttää komission ehdotukseen. Ehdotin sitä toisessa mietinnössä oikeusasioita käsittelevälle valiokunnalle.
Ainoa oikeudellisesti pitävä vaihtoehto, joka kenties vielä olisi olemassa, olisi se, että ei päätettäisi lainkaan avustajiin sovellettavista henkilöstösäännöistä, vaan annettaisiin sen sijaan parlamentin kvestoreiden tai puhemiehistön päättää, minkä ehtojen nojalla on ylipäänsä vielä mahdollista myöntää sihteeristökorvaus ja ottaa huomioon esimerkiksi myös kysymykset, jotka liittyvät velvollisuuteen huolehtia sosiaaliturvamaksuista ja asianmukaiseen palkkaan tässä vaativuusluokassa.
Oikeusasioita käsittelevässä valiokunnassa käytiin äänestystaistelu, jonka alussa tuettiin minun kantaani, mutta loppuvaiheessa kantaa, joka ilmenee myös komission luonnoksesta, niin että oikeusasioita käsittelevän valiokunnan mietintö on ristiriitainen, ja esittelijänä en ole niiden sisältöä koskevien päätösten takana, jotka valiokunnassa tehtiin.
Tämä on syy siihen, että tuon tämänpäiväisessä täysistunnossa esiin myös puolueryhmäni puolesta ehdotukset, jotka esitettiin alkuperäisessä mietinnössäni oikeusasioita käsittelevässä valiokunnassa, ja pyydän täysistuntoa tekemään tästä päätöksen. Pelkään, että - jos noudatamme tässä kysymyksessä komission ehdotusta siinä muodossa kuin se esitettiin -, niiden epäilyjen vuoksi, joita neuvostossa jo on ja jotka käyvät ilmi Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen päätöksestä, jonka toin esiin, ja tilintarkastustuomioistuimen toisesta kertomuksesta, neuvosto ei tee myönteistä päätöstä. Me siis teemme niin sanotun alibipäätöksen tunnuslauseenamme: parlamentti kyllä haluaa avustajiin sovellettavat henkilöstösäännöt, mutta tekee kuitenkin päätöksen epärealistisesta esityksestä, vaikka tietää, että neuvosto ei myöhemmin hyväksy sitä. Sillä tavoin ei auteta ketään, ei avustajia eikä parlamentin jäseniä.
Tästä yksinkertaisesta syystä esitän parlamentille ponnekkaasti seuraavan pyynnön: noudattakaa alkuperäistä mietintöluonnosta, joka esitettiin oikeusasioita käsittelevässä valiokunnassa, älkää noudattako komission ehdotusta. Jos tämä ei onnistu ja jos minun ehdotukseni ei siis saa huomenna enemmistöä taakseen, olen sitä mieltä, että vakavasti otettavan tuloksen saavuttamiseksi minun on pakko esittää mietinnön palauttamista oikeusasioita käsittelevään valiokuntaan tai, mikäli muu ei ole lainkaan mahdollista, tämän mietintöluonnoksen hylkäämistä, koska en itse voi enkä halua kantaa vastuuta esityksestä, joka on mielestäni väärä ja joka on loppujen lopuksi myös alibi ja jonka avulla ei voida ratkaista niitä ongelmia, joita meillä on tässä yhteydessä.

Gebhardt
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, minun täytyy sanoa, että niitä kärkeviä syytöksiä, joita esittelijä esitti komissiolle, ei pitäisi esittää sillä tavoin valiokunnan puolesta. Halusin oikaista tämän heti aluksi.
Euroopan parlamentin jäsenten avustajiin sovellettavia henkilöstösääntöjä koskeva työ oli vaikeaa ja sitä vaikeutti lisäksi kimeät taustaäänet. Siitä huolimatta onnistuttiin löytämään keino, jonka avulla työntekijöille luodaan reilut työehdot, joissa huolehditaan sosiaaliturvasta ja samalla jätetään Euroopan parlamentin itsemääräämisoikeus koskemattomaksi. Sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän ehdotukset tasoittavat tätä tietä. Meidän pitäisi päättää siitä suurella enemmistöllä meidän kaikkein läheisimpien kumppaneidemme etujen vuoksi.
Puolueryhmäni tarkistusehdotukset sisältävät kaksi täydentävää elementtiä: parlamentin jäsenten ja heidän avustajiensa välisen työsuhteen perustasta annetaan määräykset komission ehdotuksen perusteella. Se takaa neuvoston suostumuksen, joka on meille välttämätön. Neuvosto ei voi mitään sille, jos me vaadimme, että yleisten työehtojen, mukaan lukien palvelukseen ottaminen ja työsuhteen päättäminen sekä palkkaus ja sosiaaliturva, täytyy sisältyä sopimukseen. Sillä ei voi myöskään olla mitään sitä vastaan, että vaitiolovelvollisuudesta ja sivutoimista työntekoa koskevasta kiellosta sekä edunvalvonnasta täytyy määrätä sopimuksessa. Muun kuin Euroopan unionin jäsenvaltion kansalaisten syrjinnän kieltäminen on paikallaan, kun ajatellaan unionin tulevaa laajentumista. Siksi neuvosto ei varmasti myöskään anna henkilöstösääntöjen kariutua.
Parlamentin oikeus päättää itse omista asioistaan turvataan ehdotuksemme toisen osatekijän avulla. Kyse on täytäntöönpanoa koskevista yleisistä säännöksistä, jotka parlamentti vahvistaa. Näissä täytäntöönpanoa koskevissa yleisissä säännöksissä kuvataan työsopimuksen yksityiskohdat asiasta vastaavan valiokunnan mietinnön pohjalta. Useat esittelijän ehdotuksista voidaan sisällyttää niihin ilman vaaraa, että jotkin säännöistä eivät miellytä neuvostoa ja että se sen vuoksi hylkäisi koko henkilöstösäännöstön.
Sallikaa minun käsitellä vielä kahta kohtaa, jotka ovat minusta erityisen tärkeitä. Ensimmäinen kohta on lyhyt ja ehdoton. Voimme heti heittää roskakoriin henkilöstösäännöt, jotka eivät tarjoa avustajillemme parasta mahdollista sosiaaliturvaa - myös sairauden ja vanhuuden varalta. Sellaiset säännöt eivät ole sen vaivan arvoisia, joka aiheutuu niiden kirjoittamisesta muistiin.
Myös toinen kohta on äärimmäisen tärkeä. Kyse on avustajiemme palkkauksesta. Palkan täytyy olla reilulla pohjalla ja sen täytyy vastata työsuorituksia. Emmehän loppujen lopuksi maksa todistuksista ja oppiarvoista vaan suoritetun työn laadusta. Emme kuitenkaan voi käyttää todistuksista, ammattitutkinnoista ja virkamiesten palkoista muodostuvaa taulukkoa. Tarvitsemme paljon joustavuutta niitä sopimuksia laadittaessa, joita me työnantajina solmimme, joustavuutta myös palkkakysymystä ratkaistaessa.
Esiin tulee muuten olennainen elementti, jonka toimme esiin jo parlamentin jäseniin sovellettavien henkilöstösääntöjen yhteydessä. Euroopan parlamentti siirtää sopimuksessa määritellyn palkan suoraan avustajien tileille. Se suojelee meitä jossakin määrin myös viime päivinä jatkuvasti lietsotulta panettelulta, että parlamentin jäsenet ovat jonkinlainen rosvojoukko, joka käyttää avustajiaan hyväkseen ja kerää varoja omaan pussiinsa valetyösuhteiden avulla.
Kiitän tarkkaavaisuudesta ja toivon, että äänestätte torstaina minun ja puolueryhmäni kanssa avustajiemme sosiaaliturvan ja Euroopan parlamentin koskemattoman autonomian puolesta.

Thors
 Arvoisa puhemies, haluan yhtyä niihin, jotka ovat sanoneet, että tähän sääntöön liittyvä työ ei ole ollut helppoa vaan erittäin vaikeaa. Se ei ole ollut kunniaksi parlamentille, ja haluan sanoa, että mielestämme valiokunnassa suoritetun äänestyksen tulos ei ollut tyydyttävä.
Mielestämme komission ehdotus oli hyvä lähtökohta. Teimme sen vuoksi muutamia pieniä tarkistuksia, joiden avulla haluamme selvittää, milloin komission sääntöjä on sovellettava. Toteamme, että on selvennettävä, mitä avustajia ehdotus koskee ja että ehdotukseen sisältyy aikaraja. Ryhmän enemmistö on myös valmis hyväksymään sen, että komission ehdottamaa palkkausjärjestelmää on sovellettava.
Mielestäni on myös erityisen tärkeää, että saamme huomenna tätä asiaa koskevan päätöksen. Emme voi hyväksyä asian palauttamista valiokuntaan. Mielestäni on erittäin epädemokraattista, että esittelijä ehdottaa sitä mikäli hänen näkökantansa ei voita. Toivon, että parlamentin enemmistö todellakin saisi tämän asian hyväksytyksi, jotta saamme aikaan tyydyttävän ratkaisun, koska uuteen parlamenttiin tulee töihin niin paljon uusia avustajia. Se on erityisen tärkeää, ja kiitän myös komissiota sen panoksesta tähän asiaan.

Sierra González
Arvoisa puhemies, parlamentaaristen avustajien oikeudellinen epävarmuus sekä tästä epävarmuudesta syntynyt eriarvoisuus vaativat epäilemättä sellaisen asetuksen hyväksymistä, jonka avulla tämä tilanne saadaan korjattua.
Herra Lehnen mietinnöllä pyritään tähän ja siinä on myönteisiä näkökohtia, jotka ansaitsevat kiitokset, varsinkin ne, jotka liittyvät palkkausmenettelyyn, oikeudellisten kiistojen ratkaisuun ja verokohteluun. Muut näkökohdat huomioon ottaen saattaisi kuitenkin käydä niin, että nykytilanne olisi tasapuolisempi kuin se, mikä syntyisi asetuksen soveltamisen tuloksena, kuten esimerkiksi silloin, jos jotkin esitetyistä tarkistuksista hyväksyttäisiin, varsinkin laaja ja pikkutarkka tarkistus 38, johon kootaan kaikki mikä liittyy avustajien luokitteluun, palkkajärjestelmään, jonka ehdotetaan olevan palkkataulukon mukainen, ja eriarvoisiin sosiaalietuuksiin.
Liian pikkutarkassa ja kurinalaisessa tarkistuksessa ei jää paljon tilaa siirtymäajan tilanteiden tarkastelulle. Loukkaamatta avustajien oikeuksia ja täyttäen velvollisuutemme taata heidän työhönottomenettelylleen asianmukainen oikeudellinen varmuus, olisi mielestäni tällä hetkellä valittava avoimempi lähestymistapa kuin se, joka sisältyy Lehnen ehdotukseen. Kiitämme häntä hänen ansiokkaasta ponnistelustaan, mutta emme ole hänen kanssaan täysin samaa mieltä.

Ullmann
 Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, parlamentti ei ole todellakaan toiminut ansiokkaasti käsitellessään kysymystä, joka on meidän lähimmille kumppaneillemme äärimmäisen tärkeä. Sikäli ei ole kenties väärin, että keskustelu käytiin lähellä kummitusten aikaa. Voin sanoa asiani lyhyesti: olen peruskysymyksistä täysin samaa mieltä esittelijän kanssa ja sen vuoksi iloinen siitä, että hän tuo tarkistusehdotuksensa jälleen esiin, ja kannatan sitä, että hyväksymme ne avustajiemme edun vuoksi.
Kannatan kuitenkin myös molempia minua edeltäneitä puhujia sen osalta, että on välttämätöntä hyväksyä ylipäänsä jokin teksti, joka lopettaa oikeudellisen epävarmuuden, jonka vallitessa avustajien täytyy tehdä työtä nyt. Emme saa antaa sen tapahtua, että avustajien täytyy kääntyä Euroopan oikeusasiamiehen puoleen parlamenttia vastaan sen vuoksi, että me aiheuttaisimme heidän oikeudellisen epävarmuutensa jatkumisen. Toivon, että niin ei tapahdu. Sen jälkeen, mitä olen kuullut, on myös hyvät mahdollisuudet siihen, että niin ei tapahdu.

Buffetaut
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät naiset ja herrat, eikö olisi kohteliaampaa kääntyä tulkkikoppien puoleen, sillä minusta näyttää siltä, että siellä on paljon enemmän ihmisiä kuin tässä istuntosalissa.
Näin ollen valitettavasti herra Lehnen menettelytapa vaikutti mielestäni tarpeelliselta sekä palkkauksen että avustajiemme sosiaalisen suojelun osalta. Minkä tahansa sosiaalisen oppijärjestelmän yksinkertaisena perusperiaatteena on, että kaikilla työssä käyvillä ihmisillä on oikeus oikeudenmukaiseen palkkioon. Näin ei asian laita ole ollut, ja Euroopan parlamentti joutui komission käsiteltyä asiaa ottamaan tämän kysymyksen käsiteltäväkseen. Mielestäni herra Lehnen esitys näyttää kuitenkin menevän aivan liikaa sopimussuhteiden yksityiskohtiin ja siinä pyritään viime kädessä liikaa " jähmettämään" - asian näin ilmaistaakseni - avustajiemme tilannetta.
Sitä vastoin komission ehdotuksen hyvänä puolena voidaan pitää tietynasteista joustavuutta, tietynlaista turvallisuutta sekä sitä, että ehdotusta on jollakin tavalla kokeiltu käytännössä - kun tarpeelliset muutokset on otettu huomioon - sellaisten avustajien palvelussuhteen ehtojen kanssa, joiden ryhmien kannat olivat tarpeeksi lähellä komission ehdotusta.
Olennaista mielestäni on joka tapauksessa se, että avustajan valinta - henkilökuva, pätevyys ja niin edelleen - kuuluu todellakin parlamentin jäsenelle, jonka täytyy saada vapaasti valita avustajansa sekä työmenetelmä, josta hän päättää avustajiensa kanssa.

Barzanti
 Arvoisa puhemies, olemme sitä mieltä, että on tullut aika panna piste erittäin hankalalle asiakirjalle, mutta olemme tietoisia vaikeuksista, joita on yhä olemassa. Huomenna toimitettavassa äänestyksessä valitsemamme kannan tarkoituksena on antaa tälle asiakirjalle, joka meidän on esiteltävä, johdonmukaisesti tärkeä merkitys: tämä tarkoittaa joidenkin sellaisten yleisten määräysten määrittämistä, joista voidaan sitten johtaa erityinen sääntely, jolla kyetään puuttumaan erilaisiin sopimuksiin liittyviin seikkoihin; kuitenkin sellaisten yleisten määräysten, jotka komission - mielestämme myönteisen - ehdotuksen pohjalta tuovat viimein selvyyttä. Se, mitä esitämme erityisesti tarkistuksessa 31 - jonka kehotamme hyväksymään - on välttämätöntä ja tärkeää. Esitämme siinä, että avustajia on kohdeltava yhdenmukaisesti, että heidän on palkkauksen osalta oltava suorassa suhteessa parlamenttiin, vaikka samalla tietysti säilytetään ennallaan tai pikemminkin vahvistetaan suhdetta parlamentin jäseneen, tai jäseniin, jonka alaisuudessa he työskentelevät, ja että tilannetta näin selkeytetään ja toiminnan avoimuutta ja moitteettomuutta lisätään.
Tämä on asia, johon parlamentin on puututtava! Sen olisi pitänyt puuttua siihen jo kauan sitten: nyt siihen on puututtava rohkeasti. Kyseessä on sellainen taistelu avoimuudesta ja moitteettomuudesta, jota on käytävä ja jota käymme paitsi avustajien myös parlamentin ja sen työskentelytavan edun vuoksi siten, että kaikille taataan arvokas kohtelu ja oikeuksien toteutuminen.

Monti
Arvoisa puhemies, saanen onnitella esittelijää, herra Lehneä, ja oikeusasioita käsittelevän valiokunnan jäseniä parlamentin avustajien tilanteen perusteellisesta tarkastelusta ja tämän tilanteen parantamiseksi ehdotetuista ratkaisuista.
Komissio laati ehdotuksensa parlamentin puhemiehen pyynnöstä ja parlamentin puhemiehistön kertomuksen pohjalta. Komissio käytti omaa aloiteoikeuttaan määritelläkseen oikeudellisen kehyksen, jossa kuitenkin kunnioitetaan parlamentin jäsenten oikeutta määrittää palvelukseen ottamista, työsopimuksen kestoa ja palkkaa koskevat edellytykset.
Nykyisessä järjestelmässä sekä palvelukseen ottamista että palkkaa ja sosiaalietuja koskevat edellytykset perustuvat parlamentin avustajan ja hänet palkkaavan jäsenen väliseen suoraan sopimukseen. Tämä on johtanut suureen määrään erilaisia sopimusmalleja, joissa ei noudateta vaatimusta eri avustajien tasa-arvoista kohtelua koskevista vähimmäisedellytyksistä. Kuten parlamentin puhemiehistökin esitti, on osoittautunut, että sopivin ratkaisu nykyisiin ongelmiin on taata parlamentin avustajille muun henkilöstön asema, kuitenkin niin, että heidän tehtäviään säänneltäisiin edelleen erityisillä säännöillä, jotka määräytyisivät kunkin tehtävän erityisluonteen mukaan.
Parlamentin jäsenet voivat siis vapaasti valita avustajansa, mutta avustajien sallitaan hyötyä kaikista määräyksistä, jotka sisältyvät muuhun henkilöstöön sovellettaviin palvelussuhteen sääntöihin, lukuun ottamatta poikkeuksia, jotka sisältyvät asetusehdotukseen, joka koskee heidän palvelukseen ottamistaan, palkkaa sekä työsopimuksen kestoa koskevia edellytyksiä.
Komission ehdotus tarjoaa oikeudellisen perustan, joka sallii teidän parlamentin jäsenten antaa avustajillenne muun henkilöstön aseman. Kun tämä oikeudellinen perusta on hyväksytty, toisessa vaiheessa on määriteltävä parlamentin sisäiset erityissäännöt, jotka sallivat avustajien hyötyä nykyistä asianmukaisemmasta ja tasapuolisemmasta järjestelmästä.
Juuri esittämistäni syistä ja myös siksi, että on tarkoituksena taata asetuksen mahdollisimman nopea hyväksyminen, komissio ei aio muuttaa omaa ehdotustaan. Tarkistukset 1, 4, 5 ja 11 koskevat sääntöjä, jotka koskevat jäsenten kuluja ja korvauksia. Koska näin muutettaisiin virkamiehiä ja muuta henkilöstöä koskevan henkilöstösäännön määräyksiä, komissio ei voi hyväksyä tämänkaltaisia tarkistuksia. Muilla herra Lehnen mietinnössä ehdotetuilla tarkistuksilla pyritään lisäämään asetukseen määräyksiä, jotka neuvoston pitäisi hyväksyä, mutta komissio toivoo, että parlamentti itse hyväksyy tällaiset määräykset sisäisen työjärjestyksensä ja 78 a artiklan mukaisesti. Tästä syystä komissio ei voi hyväksyä näitä tarkistuksia.

Puhemies
Paljon kiitoksia, komissaari Monti!
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.
Istunto päättyi klo 00.10.

