Sääntelyn parantaminen - Parempi säädöskäytäntö 2005: toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteet - Sääntely-ympäristön yksinkertaistamisstrategia - Oikeudellisesti sitomattomien välineiden institutionaaliset ja oikeudelliset vaikutukset (keskustelu) 
Puhemies
(IT) Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
- Katalin Lévain laatima oikeudellisten asioiden valiokunnan mietintö sääntelyn parantamisesta Euroopan unionissa;
- Bert Doornin laatima oikeudellisten asioiden valiokunnan mietintö paremmasta säädöskäytännöstä 2005: toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden soveltaminen - 13. vuosikertomus;
Giuseppe Garganin laatima oikeudellisten asioiden valiokunnan mietintö sääntely-ympäristön yksinkertaistamisstrategiasta;
Manuel Medina Ortegan laatima oikeudellisten asioiden valiokunnan mietintö oikeudellisesti sitomattomien välineiden institutionaalisista ja oikeudellisista vaikutuksista.
Katalin Lévai  
esittelijä. - (EN) Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää kaikkia niitä, jotka ovat osaltaan edistäneet mietintöäni - olen hyvin kiitollinen heidän avustaan.
Euroopan komissio on viime vuosina alkanut yhä enemmän kantaa huolta yhteisön lainsäädännön laadusta, toisaalta sen selkeydestä ja saavutettavuudesta ja toisaalta sen tehokkuudesta ja myönteisestä vaikutuksesta kansalaisiin ja liiketoimintaan.
Yleensä komissio kutsuu näitä päämääriä ”sääntelyn parantamiseksi” tai ”säädöskäytännön parantamiseksi”. Sääntelyn parantamisen tarkoituksena on itse asiassa nykyaikaisen, järkiperäisen ja tehokkaan lainsäädännön hyödyn maksimointi samalla kun sen aiheuttamat kustannukset vähennetään minimiin, jolloin voidaan varmistaa koko Euroopan unionin tuottavuuden, kasvun ja loppujen lopuksi myös työllisyyden korkea taso.
Sääntelyn parantaminen on epäilemättä olennaista tasapuolisten ja kilpailukykyisten markkinaolosuhteiden, kansalaisten hyvinvoinnin sekä kansanterveyden ja ympäristön tehokkaan suojelun varmistamiseksi. Se on tärkeä osa Lissabonin strategiaa, koska sillä voidaan edistää merkittävästi tuotantokykyä ja työllisyyttä. Sääntelyn parantaminen on osapuolten yhteinen velvollisuus. Jäsenvaltioiden hallitukset ja parlamentit saattavat EU:n lait osaksi kansallista lainsäädäntöä, ja lisäksi niitä sovelletaan usein alueellisella ja paikallistasolla. On olemassa vaara, että säädökset muuttuvat vähitellen monimutkaisemmiksi suunnittelusta täytäntöönpanoon johtavan prosessin aikana. Sen vuoksi vastuu lainsäädännön parantamisesta on kaikilla osapuolilla.
Monet jäsenvaltiot laativat nyt vaikutustenarviointeja, ja jotkin jäsenvaltiot ovat laatineet suuntaviivoja. Kuitenkin vain suhteellisen harva jäsenvaltio laatii järjestelmällisesti vaikutustenarviointeja uusista säädösehdotuksista.
EU:n tasolla annettu lainsäädäntö on vähentänyt huomattavasti byrokratiaa. Yksi yhteinen sääntö, jota noudatetaan kaikissa jäsenvaltioissa, on paljon yksinkertaisempi ja tehokkaampi kuin lukuisten kansallisten ja alueellisten sääntöjen monimutkainen vyyhti. EU:n lainsäädäntö on tehokkaasti vähentänyt kilpailun haitallisia esteitä ja ristiriitaisia kansallisia sääntöjä, joten lainsäädännön yksinkertaistamista koskeva ohjelma voi saada aikaan tuntuvia taloudellisia hyötyjä muutenkin kuin keventämällä hallinnollista rasitusta. Jäsenvaltioiden kokemukset osoittavat, että viranomaiset voivat huomattavasti myötävaikuttaa lainsäädännöstä johtuvan perusteettoman hallinnollisen rasituksen keventämiseen. Euroopan komission mukaan kyseisen toiminnan hyöty EU:n taloudelle olisi noin 1,5 prosenttia BKT:sta ja sillä vapautettaisiin investointeihin arviolta 150 miljardia euroa.
Mietinnössäni tuen pyrkimystä varmistaa, että sääntely-ympäristö on tarpeellinen, yksinkertainen ja tehokas. Toisaalta meidän on kuitenkin painotettava, että tämäntyyppisen prosessin pitäisi olla täysin avoin ja että sen olisi perustuttava Euroopan parlamentin täysimääräiseen osallistumiseen ja julkisuuteen sekä asiantuntijoiden ja kaikkien sidosryhmien - ei ainoastaan hallitusten tai liike-elämän edustajien vaan erityisesti kansalaisjärjestöjen - laajaan ja avoimeen kuulemiseen.
Lisäksi haluaisin ehdottaa vaikutustenarvioinneista vastaavan lautakunnan perustamista. On äärimmäisen tärkeää, että tämä elin, joka tarjoaa neuvoja ja tukea korkealaatuisen vaikutustenarviointikulttuurin kehittämiseksi komissiossa, toimii riippumattomana päätöksentekoelimistä. Tämä ei kuitenkaan välttämättä merkitse, että vaikutustenarviointeja voisivat suorittaa vain toimielimeen kuulumattomat ulkopuoliset asiantuntijat. Tärkeää on myös, että vaikutustenarviointilautakunta auttaa kehittämään yhteiset menettelytavat kaikkia vaikutustenarviointeja varten.
Lisäksi ehdottaisin vaikutustenarviointimenettelyyn liittyvää erityisprojektia, jota kutsutaan nimellä ”sosiaalinen benchmarking”. Tämän projektin olisi keskityttävä erityisesti haavoittuviin kohderyhmiin, esimerkiksi heikommassa asemassa oleviin ihmisiin, naisiin, etnisiin vähemmistöihin, lapsiperheiden vanhempiin, iäkkäisiin, pitkäaikaissairauksista kärsiviin sekä vammaisiin.
Yhteenvetona haluaisin painottaa, että sääntelyn parantamisen päämääränä on aikaisempaa yksinkertaisempi, selkeämpi ja kansalaisystävällisempi sääntely sekä jatkuva vaikutustenarviointi kiinnittäen erityistä huomiota niihin haavoittuviin ryhmiin, jotka eivät pysty itse puolustamaan itseään. Selkeys, avoimuus, yksinkertaisuus ja byrokratian vähentäminen ovat ehkä mietintöni keskeiset osatekijät.
Bert Doorn  
Arvoisa puhemies, haluaisin ottaa esille Katalin Lévain käyttämän erinomaisen perustelun. On hyvä, että me parlamentissa käytämme aikaa lainsäädännön ja säädösten laadun tarkasteluun ainakin kerran vuodessa. Säädöksemme ja lainsäädäntömme ovat Euroopan unionin käyntikortti. Ne muodostavat kehyksen kansalaistemme työlle ja elämälle sekä yritysten toiminnalle. Tästä syystä meidän on panostettava voimakkaasti niiden laatuun.
Miten asiat ovat tällä hetkellä? Ne etenevät oikeaan suuntaan. Komissio on esittänyt lukuisia aloitteita. Vaikutustenarviointilautakunta on perustettu ja se työskentelee tehokkaasti. Tämä ei kuitenkaan riitä. Olen sanonut tämän jo monta kertaa: avoimuutta on parannettava, ja esitän jälleen kerran, että ulkopuolisen asiantuntijapaneelin pitäisi arvioida, onko komission vaikutustenarvioinneissa noudatettu oikeanlaista menettelyä.
Me tarvitsemme tarkastuksia, emme byrokratiaa. Monica Frassoni väittää aina, että haluamme lisätä byrokratiaa, mutta minä en haluaisi minkäänlaista byrokratiaa. Haluan vain parantaa avoimuutta ja uskoakseni kaikenlaista avoimuutta voidaan pitää hallinnossa hyveenä. Lisäetuna on se, että kun parlamentti itse laatii muutoksia koskevia vaikutustenarviointeja - ja minun on sanottava, etteivät ne tähän mennessä ole olleet suuri menestys - voimme miettiä, olisiko meidän parempi esittää ne tämäntyyppiselle riippumattomalle elimelle kuin komission vaikutustenarviointilautakunnalle.
Asiantuntijapaneelin perustaminen hallinnollista rasitusta koskevan ongelman käsittelemiseksi on tärkeä askel oikeaan suuntaan. Se on osoitus hyvin myönteisestä kehityksestä, jolla pitäisi olla merkitystä byrokratiaan puututtaessa. Tietysti on oleellista, keitä paneeliin valitaan. Sen ei ole tietenkään tarkoitus olla minkäänlainen mielenosoitus, eikä siitä ole tarkoitus kehittää mitään valeparlamenttia vaan pieni asiantuntijakomitea: sinne ei siis valita mitään teollisuusjohtajia, valtion virkamiehiä tai poliitikkoja vaan tavallisia ammattilaisia, jotka tietävät, mistä vaikutustenarvioinnissa on kysymys, ja joilla on runsaasti tämän alan kokemusta omissa maissaan.
Komissio on asettanut selkeän tavoitteen: hallinnollisia rasituksia on vähennettävä 25 prosentilla vuoteen 2012 mennessä. Tämä on erittäin hyvä asia, mutta sen pitäisi tietysti olla nettotavoite. Se tarkoittaa, että rasituksia pitäisi vähentää tästä päivästä alkaen 25 prosentilla ja että tätä laskettaessa pitäisi ottaa huomioon uudet hallinnolliset rasitukset, jotka on vähennettävä tuloksesta. Muuten kaikki on vain ajanhukkaa.
Haluaisin korostaa vielä yhtä seikkaa, joka ansaitsee komission erityishuomion. Me keskustelemme nyt hallinnollisten rasitusten vähentämisestä mutta tulevaisuudessa meidän pitäisi pyrkiä vähentämään myös lainsäädännön noudattamisesta johtuvia kustannuksia. Ne ovat kustannuksia, joista yritykset ja kansalaiset joutuvat vastaamaan pystyäkseen noudattamaan lainsäädäntöä, ja ne ovat erittäin korkeita. Kun puhumme sääntelyn kustannuksista, meidän on puututtava myös lainsäädännön noudattamisesta johtuviin kustannuksiin, joihin ei tällä hetkellä ole vielä kiinnitetty huomiota.
Giuseppe Gargani  
esittelijä. - (IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, komissio hyväksyi marraskuussa 2006 valmisteluasiakirjan eli sääntely-ympäristön yksinkertaistamisstrategian edistymisestä laaditun ensimmäisen välikertomuksen, joka on jatkoa toiselle, lokakuussa 2005 laaditulle tiedonannolle. Kyseessä on tärkeä edistysaskel, joka, niin kuin Bert Doorn aivan oikein mainitsi, on jatkoa kehitykselle, jonka me itse käynnistimme pyrkiessämme yksinkertaisuuteen ja avoimuuteen sekä avoimen ja ymmärrettävän sääntelymenetelmän luomiseen.
Valmisteluasiakirja on hyväksytty oikeudellisten asioiden valiokunnassa, jossa on arvioitu vuonna 2005 käynnistetyn yksinkertaistamisohjelman täytäntöönpanossa saavutettua edistymistä. Ohjelmaan sisältyy erityisesti 43 uudelleenlaatimista, ja haluan esittää parlamentille tiedoksi seuraavat määrät: 12 kodifiointia, 8 kumoamista ja 46 muuta toimenpidettä, jotka koskevat sisällön yksinkertaistamista. Näiden lisäksi toisessa, ainoastaan kodifiointia koskevassa muokattavassa ohjelmassa on lueteltu 500 uutta lainsäädäntöaloitetta, joista pelkästään vuonna 2007 on esitetty noin 200.
Tässä yhteydessä haluaisin ottaa esille - luonnollisesti hyvin lyhyesti - joitakin mietintöni keskeisiä seikkoja ja esitellä parlamentille tämänhetkistä tilannetta kentällä sekä yleensä oikeudellisten asioiden valiokunnan näkemystä.
Minulla on komissiolle kolme selkeää viestiä. Uskoakseni on tärkeää esittää selvästi, että komission on ensiksikin kirjattava jatkossa yksinkertaistamisaloitteet järjestelmällisesti lainsäädäntö- ja työohjelmaan; toiseksi ilmoitettava samassa yhteydessä, millaiseen tärkeysjärjestykseen se aikoo aloitteet asettaa; ja kolmanneksi estettävä sellaisten asiakirjojen leviäminen, jotka sisältävät luetteloita yksinkertaistamisaloitteista, jotta viitekehys olisi mahdollisimman täsmällinen.
Tästä syystä korostaisin vielä kerran, että komission on toimittava johdonmukaisesti toteuttaessaan yksinkertaistamisvaatimuksia, joita se itsekin on painottanut. Tässä yhteydessä on painotettava mahdollisuutta tehdä uudelleenlaatimisesta kerralla tavanomainen lainsäädäntömenettely. Toimin puheenjohtajana valiokunnassa, johon myös Katalin Lévai, Bert Doorn ja Manuel Medina Ortega kuuluvat, ja kaiken kaikkiaan uskon voivani tässä ominaisuudessani sanoa, että nämä neljä sääntelyaloitetta kattavat tilanteen monipuolisesti ja että komissio on velvollinen harkitsemaan niitä.
Tällä tavoin säädösteksti olisi aina saatavilla kokonaisuudessaan, vaikka kyse olisikin täsmällisistä muutoksista. Lisäksi olisi selvästi osoitettava, mitkä kohdat ovat uusia ja mitkä kohdat on säilytetty ennallaan. Tämä luonnosteksti on parlamentille ratkaiseva, koska sen ansiosta yhteisön lainsäädännön luettavuutta ja avoimuutta voitaisiin parantaa, ja sitähän kaikki haluavat.
Komission valmisteluasiakirjassa itse asiassa esitetään, että komissio selittäisi yksinkertaistamisen tavoitteita perinpohjaisemmin ehdotustensa alustavissa yhteenvedoissa. Tällä aloitteella voisi kuitenkin olla kielteisiä vaikutuksia: vaikka saattaakin olla perusteltua käyttää yhteenvetoja diskursiivisissa asiakirjoissa, kuten tiedonannoissa, sama ei koske säädöstekstejä, joiden alustaviin yhteenvetoihin saattaisi sisältyä epämääräisyyksiä. Tähän seikkaan on kiinnitettävä erityistä huomiota.
Lopuksi mietinnössä pyritään tuomaan esiin osoitus parlamentin hyvästä tahdosta tehdä työjärjestykseen muutoksia kodifiointimenettelyjen kehittämiseksi (80 artikla) ja uuden ad hoc -menettelyn käyttöön ottamiseksi lainsäädännön uudelleenlaatimista varten (80 artiklan a kohta). Parlamentti tarkastelee näitä seikkoja toivoakseni yhteisymmärryksessä ja yleensä ottaen tekemättä muutoksia, jotta se voi huomenna osoittaa hyväksyvänsä tämän tärkeän asian.
Manuel Medina Ortega  
Arvoisa puhemies, mietintöni on ristiriitainen, sillä olen käyttänyt siinä ristiriitaista ilmaisua ”suositusluontoinen oikeus”. Oikeus ei ole suositusluontoista, se on pakottavaa. EU-slangissa on kuitenkin tapana puhua ”suositusluontoisista säädöksistä”.
Mitä tällä tarkoitetaan? Sillä tarkoitetaan lähinnä komission laatimia asiakirjoja: jotkin niistä ovat tulkintavälineitä, jotkin täytäntöönpanosäädöksiä, kun taas toiset ovat pelkkiä valmisteluasiakirjoja. Ongelmana on, että koska monilla lainkäyttöalueilla ja jopa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa yhteisön oikeuden luonteen tulkinnassa esiintyy sekaannusta ja tietämättömyyttä, ”suositusluontoisia” asiakirjoja pidetään oikeudellisesti sitovina.
Tämä loukkaa EU:n jäsenvaltioiden ja koko Euroopan unionin oikeudellisia perusperiaatteita. Yleensä oikeusperustaan kuuluvia pakottavia säännöksiä voidaan antaa legitiimisti ainoastaan, jos ne vastaavat kansalaisten jäsenvaltioiden ja EU:n tasolla esittämiä toiveita, ja tavallisesti kansalaisten toiveita välittävät sellaiset edustuselimet, kuten tässä tapauksessa Euroopan parlamentti, jotka ovat suoraan kansalaisten itsensä valitsemia, tai neuvosto, jonka jäsenet ovat kansalaisten valitsemien ja heistä riippuvaisten hallitusten jäseniä kussakin maassa.
Komissiolla on aivan ilmeisesti tärkeä rooli yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanossa, sillä sen tehtävänä on taata perustamissopimusten soveltaminen, mutta sen on toimittava yhdessä lainsäädäntöelinten kanssa, ja ainakaan se ei saa syrjäyttää perustamissopimuksissa parlamentille ja neuvostolle myönnettyä lainsäädäntövaltaa.
Oikeudellisten asioiden valiokunnassa meidän suurimpana huolenaiheena on se, että emme missään tapauksessa halua vaikuttaa haitallisesti komission oikeuteen tehdä aloitteita, emmekä vaikeuttaa komission velvollisuuksiin kuuluvia toimeenpanotehtäviä tai rajoittaa kehittämismahdollisuuksia, mutta meidän mielestämme on tärkeää määrittää molempien oikeusvälineiden merkityssisältöjen välinen ero, ja kun komissio katsoo, että sen on ryhdyttävä tämäntyyppisiin toimiin, sen pitäisi tehdä se yhteistyössä ainakin parlamentin ja varmasti neuvoston kanssa, jotta tämäntyyppisten toimien valmistelu ei johda virheellisiin tulkintoihin tai ristiriitaisuuksiin.
Lainsäädännöllä ei missään tapauksessa voida tarkoittaa käytäntöä, jota kutsutaan ”avoimeksi koordinointimenetelmäksi”. Avoin koordinointimenetelmä voi olla erittäin tehokas väline pyrittäessä toteuttamaan perustamissopimuksen tavoitteita, mutta sitä voidaan käyttää ainoastaan määritettäessä eri osapuolten välisiä velvoitteita. Käytännössä sillä olisi sama merkitys kuin eri osapuolten, esimerkiksi yhteiskunnallisten toimijoiden, välisillä sopimuksilla. Samalla tavoin kuin esimerkiksi ammattiyhdistysten ja liikeyritysten välinen sopimus voi olla sopimuspuolia sitova, avointa koordinointimenetelmää voidaan käyttää laadittaessa tämäntyyppisiä sopimuksia, mutta se on yhteisön säädösten alainen menetelmä eikä se voi koskaan korvata niitä, ja Euroopan unionin on lakeihin perustuvana yhteisönä vaadittava säädöstekstien hyväksymistä.
Näin ollen me emme voi tyytyä sanomaan, että aiomme käyttää avointa koordinointimenetelmää, koska se on tehokas väline EU:n tavoitteiden saavuttamiseksi. Se ei ole tehokas väline, koska Euroopan unioni voi toimia ainoastaan oikeusjärjestelmänä.
Euroopan unionilla ei ole armeijaa eikä poliisivoimia, ja sen toiminta perustuu siihen, että jäsenvaltiot hyväksyvät lukuisia toimielinten täyttämiä velvollisuuksia, joiden noudattamista komissio ja tuomioistuin valvovat. Avoin koordinointimenetelmä ei kuitenkaan ole oikeudellinen menetelmä eikä oikeudellinen väline, jonka avulla tuotetaan yleisiä lakeja. Näitä kahta käsitettä ei saa sekoittaa keskenään.
Kuten Giuseppe Gargani aikaisemmin jo mainitsi, oikeudellisten asioiden valiokunnassa ollaan huolissaan EU:ssa esiintyvästä lainsäädännön vastaisesta suuntauksesta. Euroopan parlamentti haluaa tehdä komission rinnalla työtä, joka koskee sen tavoitteiden saavuttamista sekä sen toimeenpanoon ja säädöstekstien laatimiseen liittyviä tehtäviä. Se ei kuitenkaan voi eikä se saa katsoa läpi sormien sellaisten tekniikoiden käyttöä, jotka ovat ristiriidassa pyrittäessä kehittämään oikeusvaltiota sekä rakentamaan EU:ta oikeudellisena yhteisönä, jossa on noudatettava selkeää sääntöhierarkiaa: perustamissopimuksia - joita kutsun kaikesta huolimatta perustussopimuksiksi ja joihin sisältyvät keskeiset lait - sekä EU:n lainsäädäntöä, joka kattaa kaikki sellaiset alueet, joilla EU:n on huolehdittava velvollisuuksistaan, samalla kun se luonnollisesti noudattaa suhteellisuus- ja toissijaisuusperiaatteita. EU:n on kuitenkin ylläpidettävä unionin toimivaltaa ja määritettävä lainsäädäntötoimia, joihin on ryhdyttävä, sekä varattava tarkoitusta varten avoimen koordinointimenetelmän tai muiden vastaavien välineiden tyyppisiä toimeenpanovälineitä, joiden käyttöönotto on komission mielestä tarpeen EU:n tavoitteiden saavuttamiseksi.
(Suosionosoituksia)
Günter Verheugen
komission varapuheenjohtaja. - (DE) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, sääntelyn parantaminen on hyvin poliittinen hanke. Kun tästä aiheesta käytiin viimeksi laajaa keskustelua täällä parlamentissa viime vuoden huhtikuussa, korostin, että meidän pyrkimyksenämme on saavuttaa kaksi tavoitetta: ensiksi me haluamme parantaa kansalaisten luottamusta koko Euroopan yhdentymistä koskevaan järjestelmään ja toiseksi meidän on määritettävä selkeät ja luotettavat parametrit Euroopan taloudelle työpaikkojen ja kasvun varmistamiseksi.
Olemme edistyneet huomattavasti tuon keskustelun jälkeen. Mielipidetutkimusten mukaan Euroopan yhdentymisen julkinen kannatus on korkeampi kuin pitkään aikaan, taloudellinen tilanteemme on parantunut huomattavasti ja vaikuttaa valoisalta ja olemme päässeet yhteisymmärrykseen siitä, että jatkamme valitsemallamme tiellä kasvu- ja työllisyyskumppanuuden pohjalta. Sääntelyn parantaminen on työpaikkojen lisäämiseen ja kasvuun tähtäävän politiikan keskeinen tukipilari. Vaikka yleinen poliittinen tilanne onkin tällä hetkellä hyvin suotuisa, emme saa hiljentää tahtia; päinvastoin meidän on käytettävä nykyhetki hyödyksemme.
Tuuli voi kääntyä jälleen aivan yhtä nopeasti, ja olisi itsepetosta kuvitella, että Euroopan unionin kuva on olennaisesti muuttunut. Ihmiset ovat yhä sitkeästi sitä mieltä, että kaikki, mikä on peräisin Euroopasta, on merkityksetöntä, mahtipontista ja keskitettyä. Syytös on epäilemättä liioiteltu, mutta on tärkeää ymmärtää, että tämä on eurooppalaisen yleisön näkemys. Sen vuoksi meidän on työskenneltävä lujasti tämän kuvan muuttamiseksi.
Me haluamme tulosten Euroopan. Haluamme Euroopan, joka tuo turvallisuutta ja vaurautta ja varmistaa ympäristönsuojelun elämän kaikilla alueilla. Tämän on tultava esiin kaikissa tekemissämme käytännön päätöksissä kaikilla politiikan aloilla, oli sitten kyseessä kemikaalilainsäädäntö, lääketeollisuus, tietotekniikka tai maatalous. Älkää ymmärtäkö minua väärin: sääntelyn parantamisessa ei ole kyse imagokampanjasta. Olemme tarkistaneet perusteellisesti poliittisen suuntamme sekä tapamme valmistella ja tarkistaa lainsäädäntöä. Toistan vielä: sääntelyn parantamista ei pidä tarkastella erillisenä alueena vaan osana kokonaisstrategiaa, Euroopan politiikkojen täysin uutena suuntauksena.
Vastaavanlaisia pyrkimyksiä on ollut aikaisemminkin, mutta hankkeella, josta me tänään puhumme, on kaksi erityispiirrettä: sen ulottuvuus ja kestävyys. Aikaisemmin olemme keskittyneet tapauskohtaisiin tarkistuksiin. Nyt olemme kuitenkin laajentaneet sääntelyn parantamisen soveltamisalaa niin, että se kattaa Euroopan koko lainsäädäntömenettelyn lain tarpeellisuuden arvioimisesta ja toissijaisuutta koskevista tiukoista tarkastuksista aina sidosryhmien laajoihin kuulemisiin, talous-, sosiaali- ja ympäristöpoliittisten vaikutusten arviointiin ja yhteisön oikeuden parhaaseen mahdolliseen soveltamiseen ja täytäntöönpanoon. Lainsäädännön parantaminen ei kuitenkaan koske ainoastaan uusia aloitteita; me tarkistamme parhaillaan yhteisön koko säännöstöä selvittääksemme, missä ja miten sitä voidaan yksinkertaistaa ja saattaa ajan tasalle.
Kestävyys on toinen uusi näkökohta, johon tällä lähestymistavalla pyrimme. Kyseessä ei ole ainutkertainen kampanja; kuten jotkut esittelijät ovat jo maininneet, tämä prosessi on sekä perusteellinen että laajalle ulottuva, ja sen täytäntöönpanoa jatketaan tulevaisuudessakin. Kaikki esitetyt aloitteet, joita ei ole hyväksytty lainsäädäntöelimessä, tarkistetaan säännöllisesti ja tarvittaessa ne perutaan. Tällainen tarkastustyö on parhaillaan käynnissä vuoden 2008 työohjelmaa varten.
Yksinkertaistamisohjelmaa jatketaan vuonna 2007 ja edelleen vuonna 2008, ja esitämme parlamentissa monia uusia aloitteita. Tämän seurauksena ohjelman piiriin saadaan vähitellen kaikki Euroopan unionin lainsäädännön alat. Käytämme hyväksemme kaikkia saatavilla olevia menetelmiä, mihin Giuseppe Gargani suhtautui myönteisesti mietinnössään. Puolet yksinkertaistamisohjelmassa suunnitelluista aloitteista on jo menestyksellisesti saatu päätökseen, ja jatkamme tehokkaasti tätä työtä vuoteen 2009 saakka. Näin yritykset, viranomaiset ja yksityiset kansalaiset saavat välittömiä ja konkreettisia etuja. Tavoitteenamme on päästä tilanteeseen, jossa lainsäädäntömme on kaikilla alueilla selkeä, ymmärrettävä ja käyttäjäystävällinen ja jossa otetaan huomioon myös teknologian kehitys.
Olemme perustaneet laadunvalvontaa ja vaikutustenarviointia varten vaikutustenarviointilautakunnan, joka toimii asiaankuuluvista komission yksiköistä riippumattomana, ja jo nyt sen panos on ollut hyvin myönteinen. Olen hyvin kiitollinen Katalin Lévaille, joka on mietinnössään luvannut täyden tukensa tälle elimelle. Haluaisin kuitenkin tehdä selväksi sen, että meidän on ensi vuonna tarkastettava kyseinen järjestelmä ja että aiomme ryhtyä tarvittaviin toimiin tarkastuksesta saatavien tulosten perusteella. Haluaisin korostaa tätä Bert Doornin esiin ottamien tärkeiden seikkojen valossa.
Yksi tämän vuoden ensisijaisista tavoitteista on keventää EU:n säännösten yrityksille aiheuttamaa hallinnollista rasitusta. Tätä varten olemme jo ehdottaneet kymmenen nopeasti toteutettavaa toimea, ja Euroopan parlamentin ripeän tuen ansiosta kaksi niistä on jo toteutettu menestyksellisesti. Uusia ehdotuksia esitetään jatkossa.
Olemme parhaillaan suorittamassa tämänhetkisiä rasituksia koskevaa laajaa seurantaa; seuranta koskee kymmentä keskeistä talouselämän alaa, jotka käytännössä kattavat noin 85 prosenttia Euroopan koko talouselämästä. Tämän avulla voimme määrittää mahdollisuudet rasituksen keventämiseen. Tavoitteena on - niin kuin jo mainittiinkin - vähentää kustannuksia 25 prosentilla vuoteen 2012 mennessä. Olen täysin yhtä mieltä siitä, mitä Bert Doorn sanoi puheenvuorossaan. On tietysti tärkeää varmistaa, että kun rasitusta kevennetään yhdellä alalla, uusi lainsäädäntö ei saa aiheuttaa muilla aloilla uusia rasituksia. Tämä seikka on hyvin tärkeä, ja on ilahduttavaa, että parlamentti kiinnittää asiaan huomiota.
Toivottavasti jäsenvaltiot asettavat ennen tämän vuoden loppua yhtä kunnianhimoisia tavoitteita, sillä tämä hanke voi menestyä ainoastaan, jos siihen pyritään yhdessä Euroopan ja jäsenvaltioiden tasolla.
Sidosryhmillä on luonnollisesti tärkeä rooli tässä hankkeessa, ja me tarvitsemme niiden tukea. Tästä syystä perustetaan itsenäinen korkean tason asiantuntijapaneeli, joka koostuu pienten ja keskisuurten yritysten, kuluttajien ja ympäristöjärjestöjen edustajista ja jonka tehtävänä on tarjota komissiolle mahdollisia keventämistoimia koskevaa neuvontaa.
Komissio, kuten minä itsekin, on erittäin kiitollinen Euroopan parlamentille sen antamasta laajasta tuesta, joka tulee esiin niissä mietinnöissä, joita olemme käsitelleet tämänpäiväisessä keskustelussa. Erityisen tyytyväinen komissio on siihen, että Katalin Lévain mietinnössä neuvostoa ja parlamenttia kehotetaan suorittamaan järjestelmällisiä vaikutustenarviointeja ehdotetuista muutoksista, joilla saattaa olla merkittäviä vaikutuksia. Olemme jo päässeet tästä yksimielisyyteen marraskuussa 2005 määrittäessämme toimielinten yhteisiä lähestymistapoja.
Komissio pyytää neuvostoa ja parlamenttia myös hyväksymään Bert Doornin tekemän ehdotuksen ja lisäksi muokkaamaan työtapojaan niin, että tietyt lainsäädännön yksinkertaistamiseen liittyvät tehtävät voitaisiin suorittaa ripeästi. Emme ainakaan hyödy hankkeiden käsittelyn viivästymisestä.
Kun tarkastelemme välineitä, joita Manuel Medina Ortegan mietinnössä kutsutaan ei-sitoviksi sääntelyvälineiksi, komissio haluaa painottaa, että perinteinen lainsäädäntö ei tarjoa aina sopivinta ratkaisua. Haluaisin jälleen kerran korostaa seuraavaa periaatetta: lakeja pitäisi hyväksyä vain silloin, kun ne ovat täysin välttämättömiä. Meillä on käytössämme muita välineitä, joiden soveltamisesta on säädetty selvästi yhteisön perustamissopimuksissa, sekä välineitä, joilla pyritään ainoastaan valmistamaan tietä tulevalle lainsäädännölle. Voin koko komission puolesta todellakin luvata teille, että kaikissa käyttämissämme välineissä me kunnioitamme parlamentin oikeuksia ja haluamme pitää sen täysin ajan tasalla toimielintemme keskinäisen kunnioituksen varmistamiseksi.
Haluan lopuksi toistaa sen, mitä puheenjohtaja Barroso viime huhtikuussa kutsui täällä parlamentissa perusperiaatteeksi. Euroopan lainsäädäntö on todellakin ainutlaatuinen ja määräävä Euroopan unionin ominaispiirre, sillä me muodostamme oikeudellisen yhteisön. Euroopan yhdentyminen perustuu lakiin. Vain lainsäädännöllä voidaan taata vapaudet, joihin eurooppalaisilla on tänään oikeus, ja vain lainsäädännöllä voidaan varmistaa luotettavat ja oikeudenmukaiset talouselämän parametrit. Euroopan kansalaisilla on oikeus paitsi parempaan lainsäädäntöön, myös parhaimpaan mahdolliseen lainsäädäntöön, mikä inhimillisesti katsoen on saavutettavissa.
Gunnar Hökmark  
talous- ja raha-asioiden valiokunnan lausunnon valmistelija. - (EN) Arvoisa puhemies, aivan ensiksi haluaisin kiittää sääntelyn parantamisesta Euroopan unionissa laaditun mietinnön esittelijää Katalin Lévaita sekä oikeudellisten asioiden valiokuntaa siitä, että he ovat hyväksyneet useita valiokuntani tekemiä ehdotuksia. Arvostamme sitä hyvin paljon.
Meidän on tällä alalla hyvin helppoa päästä yksimielisyyteen päämäärästä. Tästä ei kuitenkaan ole keskustelussa kysymys: kysymys on siitä, millä tavoin tuloksiin voidaan päästä. Tässä yhteydessä on painotettava komission merkitystä. Talous- ja raha-asioiden valiokunta on esittänyt, että komissio suorittaisi vuotuisen seurantatutkimuksen tuloksista, joita saavutetaan keventämällä hallinnollista rasitusta 25 prosentilla vuoteen 2012 mennessä. Komission tärkeänä tehtävänä on myös auttaa tekemään valintoja keskusteluissa, jotka koskevat lainsäädäntöä tai esimerkiksi itsesääntelyä tai vastavuoroista tunnustamista, ja varmistaa, että tämäntyyppistä lainsäädäntöä on olemassa, sekä kumota lainsäädäntöä, joka ei ole Lissabonin prosessin mukaista - niin kuin komissio on tehnytkin.
Haluaisimme komission huomaavan, että Lamfalussy-menettely on ollut onnistunut ja että sillä on pystytty avaamaan rahoitusmarkkinoita realiteetit huomioon ottaen. Haluaisimme kuitenkin myös painottaa komission omia, suoraan kansalaisiin liittyviä velvollisuuksia, jotta voitaisiin turvata tutkimuksen rahoittamista, apurahoja, valtiontukea, erilaisia avustuksia ja hankintoja koskeva yksinkertaistaminen ja sääntelyn parantaminen. Komissiolla on oma tärkeä tehtävänsä tällä alalla. Toivoisimme myös, että komissio harkitsee uudelleen ajatusta siitä, että kansalaisille annettaisiin oikeus toimia tilanteissa, joissa jäsenvaltioiden sääntely on liiallista. On tärkeää, että saatavilla on keino, jonka avulla voidaan tasapainottaa kaikkien paikallisten ja kansallisten viranomaisten ja jopa Euroopan unionin toimielinten yhä lisääntyvää byrokratiaa. Kansalaisten toimintaoikeus voisi olla yksi tällainen keino.
Ole Christensen  
Arvoisa puhemies, sääntely-ympäristö, jossa liikeyritykset toimivat, vaikuttaa ratkaisevasti niiden kilpailukykyyn sekä kestävään kasvuun ja työllisyyskehitykseen, joka tulee ilmi työpaikkojen lisäämisenä ja parantamisena. Niin kuin jo sanoin työllisyys- ja sosiaaliasioiden valiokunnassa, me luonnollisesti kannatamme turhan lainsäädännön karsimista, mutta meidän on oltava varmoja siitä, että karsittava lainsäädäntö todellakin on tarpeetonta. Työllisyys- ja sosiaaliasioiden valiokunnan jäsenenä katson vastauksen riippuvan siitä, huononeeko vai paraneeko työpaikkojen laatu Euroopassa.
Kannatan sääntelyn parantamista vain, jos tarkoituksena on muuttaa lainsäädäntöä avoimemmaksi ja joustavammaksi, mutta en silloin, jos sillä todellisuudessa tarkoitetaan sääntelyn purkamista. Oleellista on se, ettei sääntelyn parantamisella vaaranneta työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta. Vähentämiselle asetettuun 25 prosentin tavoitteeseen on kuitenkin suhtauduttava varauksella, sillä se valittiin sattumanvaraisesti. Jos lainsäädäntö on tarpeetonta, meidän ei pitäisi tyytyä sen karsimisessa 25 prosenttiin. Kaiken kaikkiaan olen kuitenkin täysin yhtä mieltä asetetusta tavoitteesta, ja myönnän, että EU:n tarpeettomat hallinnolliset rasitukset heikentävät EU:n lainsäädännön tehokkuutta ja uskottavuutta. Kehottaisin komissiota myös lisäämään työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua, joka on tärkeä väline pyrkiessämme parantamaan sääntelyä asetetun tavoitteen mukaisesti.
Elspeth Attwooll  
aluekehitysvaliokunnan lausunnon valmistelija. - (EN) Arvoisa puhemies, käsittelen puheenvuorossani erityisesti Katalin Lévain mietintöä. Onnittelen häntä ja oikeudellisten asioiden valiokunnan jäseniä erinomaisesta mietinnöstä ja kiitän heitä siitä, että he ovat sisällyttäneet siihen niin suuren osan sekä lausuntomme tarkoituksesta että sen sananmuodosta.
Vaikka jäsenvaltiot ovatkin viime kädessä vastuussa yhteisön lainsäädännön noudattamisesta, vaatimusten tosiasiallinen täyttäminen on annettu suurelta osin tehtäväksi muille elimille, kuten alue- ja paikallisviranomaisille ja erityisvirastoille. Tämä voi merkitä sitä, että niiden on varmistettava, että niiden omassa ja/tai muiden toiminnassa noudatetaan yhtä lailla asetuksia ja direktiivejä. Lisäksi perustuslaillisilla alueilla on tärkeä rooli, kun tiettyjä direktiivejä saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä.
Aluekehitysvaliokunta haluaa näin ollen painottaa kaikissa lainsäädäntömenettelyn vaiheissa laajan kuulemisen merkitystä sekä vaikutustenarviointien laatimista, jotta kansalliset, alueelliset ja paikalliset vaihtelut voitaisiin ottaa huomioon. Painotamme myös tiedonlevityksen tärkeyttä. Erityisesti on saatava ennakko-ohjausta direktiivien saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä sekä ohjeita asetusten täytäntöönpanosta. Kilpailun pääosaston laatima opas valtiontuesta on hyvä esimerkki viimeksi mainituista.
Kehotamme myös käyttämään lainsäädännössä selkeää ja ymmärrettävää kieltä sekä laatimaan vastaavuustaulukoita, joita voidaan käyttää saatettaessa direktiivejä osaksi kansallista lainsäädäntöä ja torjua tällä tavalla liiallisen sääntelyn vaaraa. Uskomme, että sääntelyä voidaan EU:ssa parantaa huomattavasti, jos panemme täytäntöön edellä mainitut toimenpiteet sekä muut toimet, joita mietinnössä - ja itse asiassa kaikissa neljässä mietinnössä - puollettiin.
Andreas Schwab  
sisämarkkinoiden ja kuluttajansuojan valiokunnan lausunnon valmistelija. - (DE) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluaisin aivan aluksi esittää anteeksipyyntöni. En tiennyt, että edelliseksi merkitty puhuja oli poissa ja että puheaikaa oli siirretty. Kiitän siitä, että saan esittää puheenvuoroni nyt.
Vastasin sisämarkkinoiden ja kuluttajansuojan valiokunnan lausunnon valmistelusta, ja perusteellisten neuvottelujen jälkeen valiokunta hyväksyi tämän kannan yksimielisesti. Haluaisin aivan ensimmäiseksi kiinnittää huomiota valiokuntamme yksimieliseen näkemykseen siitä, että ei-sitovasta lainsäädännöstä - tai miksi haluammekin kutsua näitä toimenpiteitä, joita nykyisin sovelletaan yhä useammin yhteisön oikeudessa samoin kuin kansallisissa lainsäädännöissä - on tullut hyvin tavallinen käytäntö, joka tarjoaa tilaisuuden vastata joustavasti ja siten myös nopeasti uuteen kehitykseen, ja tästä syystä sitä ei pitäisi arvostella sellaisenaan.
Olimme jossain määrin yhtä mieltä myös siitä, että Euroopan unionin tasolla komissio käyttää yksittäistapauksissa ei-sitovaa lainsäädäntöä hyväkseen pystyäkseen ohittamaan lainsäädännössä lainsäätäjälle myönnetyt osallistumismahdollisuudet. Tämä on mielestämme merkittävä ei-sitovaan lainsäädäntöön liittyvä ongelma. Keskustelimme myös siitä, että yhdessä tapauksessa parlamentti hyväksyi komissiota vastaan esitetyn valituksen, koska saimme varmistuksen siitä, että tällainen väärinkäytös oli todellakin tapahtunut.
Uskoaksemme lainsäätäjät kohtaavat ei-sitovaa lainsäädäntöä nykyisin niin monenlaisissa yhteyksissä, että meidän on aina erotettava selvästi toisistaan sellaiset välineet, joista todellakin laaditaan ainoastaan vihreä kirja - ja joiden tarkoituksena on toisin sanoen pelkästään valmistella tulevaa lainsäädäntöä - ja toisaalta sellaiset välineet, joita todellakin tarvitaan ei-sitovan lainsäädännön mukaista joustavaa lainsäädäntöä varten.
Sisämarkkinoiden ja kuluttajansuojan valiokunnan jäseninä me uskomme, että näillä vihreillä ja valkoisilla kirjoilla ei ole minkäänlaisia lainsäädännöllisiä tai välittömiä vaikutuksia, mutta uskomme, että kun uutta lainsäädäntöä hyväksytään, lainsäätäjän on aina hyväksyttävä myös uusi päätös.
Keskustelussa ei loppujen lopuksi keskitytä ainoastaan ei-sitovaan lainsäädäntöön vaan myös muihin säädöskäytännön parantamisen perusteisiin, emmekä uskoakseni ole edistyneet monillakaan aloilla niin paljon kuin kansalaiset tiedotusvälineiden perusteella olettavat. Tästä syystä kaikki asianosaiset toimielimet - parlamentti, neuvosto ja komissio - ovat velvollisia kehittämään tätä alaa tähänastista nopeammin.
Gary Titley
PSE-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, haluan aluksi esittää kolme huomautusta tämän keskustelun taustan määrittämiseksi. Ensiksikin emme saa unohtaa, että se, mikä jollekin merkitsee byrokratiaa, on jollekin toiselle olennainen osa lainsäädäntöä. Toiseksi meidän ei pitäisi unohtaa, kuten komission jäsen Verheugen on jo aikaisemmin maininnut, että EU:n lainsäädäntöön liittyvästä hallinnollisesta rasituksesta 50 prosenttia on peräisin jäsenvaltioilta. Lopuksi kaikkein tärkein seikka on se, että Euroopan unioni merkitsee jo itsessään yksinkertaistamisprosessia. Me käytämme nyt yhtä säännöstöä 27 säännöstön sijasta, ja olemme tällä tavoin vähentäneet huomattavasti liiketoimintaan liittyviä kustannuksia verrattuna siihen, minkälaista elämä oli ennen kuin monet Euroopan unionin laeista hyväksyttiin.
Lainsäädännön on kuitenkin oltava selkeää ja helppotajuista. Lisäksi sen täytäntöönpanon on oltava vaivatonta, ja sitä on pystyttävä helposti mukauttamaan muuttuviin olosuhteisiin. Näin ei ole ollut aina, ja joskus olemme voineet ihmetellä, eikö tietyn säädöksen laatimisesta ja täytäntöönpanosta aiheutunut vaiva ylittänyt jossakin mielessä säädöksen tuomia etuja. Tästä syystä tukisin komission pyrkimyksiä parantaa ja yksinkertaistaa sääntelyä ja erityisesti vaikutustenarviointilautakunnan perustamista.
Kaikkien toimielinten on tärkeää ymmärtää oma roolinsa tässä työssä. Parlamentti ja neuvosto voivat aivan hyvin saarnata sääntelyn parantamisesta niin kauan kuin me itse tarkastelemme muutosten vaikutuksia. Myös parlamentin velvollisuutena on tarkastella nykyistä lainsäädäntöä ja analysoida sitä perusteellisesti selvittääkseen, onko sillä onnistuttu saavuttamaan toivotut seuraukset. Meillä on tapana tuskailla kuukausien ajan yhden jos toisenkin muutoksen kanssa, mutta emme useinkaan pyri millään tavoin selvittämään, onko lainsäädännöllä toivotunlaisia seurauksia. Tästä syystä toivon, että me parlamenttina vauhdittaisimme omia ponnistelujamme tähän prosessiin osallistumiseksi.
Jan Mulder
- (NL) Arvoisa puhemies, haluaisin myös aluksi kiittää kaikkia esittelijöitä heidän laatimistaan erittäin mielenkiintoisista mietinnöistä. On hyvin tärkeää, että parlamentti kiinnittää runsaasti huomiota tähän aiheeseen, ja olen täysin yhtä mieltä komission jäsenen kanssa siitä, että monilla Euroopan kansalaisilla on sellainen käsitys, että kaikki epämiellyttävät lait ovat peräisin Brysselistä. Kansallisten parlamenttien jäsenet väittävät aivan liian usein, etteivät he voi tilanteelle mitään, että kaikki on Brysselin syytä. Meidän on tehtävä kaikki voitavamme osoittaaksemme nämä väitökset vääriksi mahdollisimman nopeasti.
Käytän ensimmäistä kertaa puheenvuoron jostakin oikeudellisten asioiden valiokunnan esittämästä aiheesta, ja osallistun tähän keskusteluun ensiksikin siksi, koska aihe on minusta hyvin kiinnostava. Kuulun itse budjettivaliokuntaan sekä talousarvion valvontavaliokuntaan. Viime vuonna hyväksyimme budjettivaliokunnassa laatimani ehdotuksen pilottihankkeesta, joka koskee komissiosta riippumattoman elimen perustamista arvioimaan hallinnollisia rasituksia. Tämä siis merkitsee sitä, että parlamentin mielestä komission sisäinen arviointi oli riittämätöntä. Olen täysin yhtä mieltä Bert Doornin kanssa siitä, että meillä on oltava komission ulkopuolinen elin, joka arvioi lainsäädännön vaikutuksia. Neuvoston ja parlamentin tällä välin hyväksymän talousarvion tekstin pitäisi ohjata komissiota ryhtymään uusiin toimiin. Myös talousarvion valvonnasta vastaava valiokunta laati mietinnön, joka hyväksyttiin heinäkuun täysistunnossa.
Me kannatamme tavoitetta hallinnollisen rasituksen keventämisestä 25 prosentilla, ja luonnollisestikaan äskettäin kumottuja lakeja ei saa ujuttaa uudelleen käyttöön uusien lakien muodossa - niin kuin sekä komission jäsen että Bert Doorn myös painottivat. On tärkeää, että tarkistamme koko lainsäädännön ennen vuotta 2013, jotta voisimme todeta siinä mahdollisesti esiintyvät päällekkäisyydet. Komission pitäisi julkaista säännöllisesti kertomuksia tai muita ilmoituksia saavutetusta edistyksestä. Komission hallinnollisen rasituksen keventämiseksi toteuttamien toimien ja toimenpiteiden pitäisi olla avoimia. Komission sisäistä organisaatiota on ehkä tarpeen uudistaa.
Lopuksi haluaisin kiittää varapuheenjohtajaa Verheugenia siitä merkittävästä yhteistyöstä, jota olen saanut tehdä hänen osastojensa kanssa kehittäessämme täällä parlamentissa viime vuonna hyväksyttyä pilottihanketta.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
UEN-ryhmän puolesta. - (PL) Arvoisa puhemies, osallistun tähän Euroopan unionin säädöskäytännön parantamista käsittelevään keskusteluun UEN-ryhmän puolesta, ja haluaisin kiinnittää huomiota seuraaviin seikkoihin.
Ensiksikin tekstien laatijat puoltavat säädöskäytännön parantamista, jonka tarkoituksena on kehittää Euroopan unionin lainsäädännön vaikuttavuutta, tehokkuutta, yhteenkuuluvuutta ja avoimuutta. Näin ollen prosessin pitäisi täyttää seuraavat ehdot, ja itsekin tuen tätä näkemystä:
neuvoston, komission ja Euroopan parlamentin on ehdottomasti toimittava yhteistyössä tässä asiassa;
aiheesta olisi kuultava laajasti ja avoimesti kaikkia sidosryhmiä, muun muassa yrittäjiä, paikallisviranomaisia ja kansalaisjärjestöjä, ja haluaisin painottaa tämäntyyppisen kuulemisen merkitystä;
yhteisön elimille pitäisi antaa enemmän vastuuta lainsäädäntöprosessissa, ja prosessin yleistä avoimuutta olisi parannettava;
kaikissa lainsäädännön yksinkertaistamiseen tähtäävissä arvioinneissa olisi kuitenkin kiinnitettävä yhtä lailla huomiota taloudellisiin ja yhteiskunnallisiin seikkoihin sekä otettava huomioon terveyteen ja ympäristönsuojeluun liittyvät kysymykset;
lainsäädännön yksinkertaistamisprosessi ei saisi myöskään johtaa siihen, että Euroopan unionin nykyisessä säännöstössä esitettyjä vaatimuksia alennettaisiin.
Toiseksi laatijat painottavat, että tarpeettomia ja epäselviä ilmaisuja on vältettävä säännöksiä laadittaessa. Käytettävän kielen pitäisi olla yksinkertaista ja helppotajuista. Samalla säännöksissä olisi käytettävä tarkkoja termejä ja taattava oikeusvarmuus, jotta Euroopan unionin kansalaiset, joita tällä hetkellä on lähes 500 miljoonaa, voisivat ymmärtää unionin lainsäädäntöä.
Kolmanneksi meidän pitäisi olla ilahtuneita Eurooppa-neuvoston keväällä 2007 tekemästä päätöksestä keventää Euroopan unionin lainsäädännöstä johtuvaa hallinnollista rasitusta 25 prosentilla vuoteen 2012 mennessä. Voimme vain toivoa, että tämä tavoite olisi Lissabonin strategian tavoitteita realistisempi ja että meillä olisi paremmat mahdollisuudet saavuttaa se.
Neljänneksi olisi syytä korostaa myös, että mietinnöissä esitettiin ehdotuksia vaihtoehtoisista ratkaisuista uuden lainsäädännön käyttöönottoa varten. Näitä ovat jo aikaisemmin hyväksytty itsesääntely tai kansallisten määräysten keskinäinen tunnustaminen ja vieläpä mahdollisuus olla ryhtymättä mihinkään lainsäädäntötoimiin. Kaikkiin näihin ehdotuksiin on syytä perehtyä huolellisesti, kun otetaan huomioon Euroopan unionin lainsäädännön dramaattinen lisääntyminen.
Monica Frassoni
Verts/ALE-ryhmän puolesta. - (IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluaisin kiittää kollegoitani heidän tekemästään uutterasta työstä ja ottaa esiin erään toisen seikan. Vaikka tämä aihe on hyvin poliittinen, kuten komission jäsen Verheugen sanoi puheenvuorossaan, se on myös vaikea ja usein tekninen aihe; sen käsittely on erityisen monimutkaista, varsinkin silloin, kun meidän on mietittävä, mitä termi ”sääntelyn parantaminen” voisi merkitä kansalaisille käytännössä.
Haluan aivan lyhyesti kertoa, että ryhmäni on yhtä mieltä käytännöllisesti katsoen kaikesta, mitä Giuseppe Gargani ja Manuel Medina Ortega ovat mietinnöissään esittäneet. Komission jäsenen tavoin haluan kuitenkin tuoda lainsäädännön vaihtoehtoja koskevasta aiheesta esiin, että on tehtävä selväksi, että niiden täytäntöönpano on kaikkea muuta kuin tyydyttävää. Viittaan tällä ennen muuta itsesääntelyyn ja yhteissääntelyyn. Kuten Manuel Medina Ortega mainitsi, tärkeintä on keskittyä säädösten juridiseen ja lainsäädännölliseen arvoon.
Bert Doorn tietää hyvin minun ja ryhmäni suhtautuvan epäilevästi ajatukseen siitä, että keskittäisimme koko huomiomme toissijaisuuteen ja suhteellisuuteen, toisin sanoen hänen mietintönsä alkuperäiseen aiheeseen, sekä hallinnollisiin kustannuksiin. Meidän mielestämme hallinnollisia kustannuksia koskeva kysymys on ongelmana vähäinen verrattuna kysymykseen säädöksiemme ja toimielintemme yleisistä valmiuksista tuottaa lainsäädäntöä, joka on selkeää ja yksiselitteistä, jota voidaan soveltaa oikeudenmukaisesti ja tasapuolisesti ja jota ei voida tulkita monin eri tavoin. Näiden näkökohtien käsittely on vähintään yhtä tärkeää kuin keskustelu kustannuksista.
Lisäksi, kuten Gary Titley jo sanoikin, korkeat hallinnolliset kustannukset johtuvat ilmiselvästi pääasiassa jäsenvaltioista, ja näihin seikkoihin ei mielestäni kiinnitetä riittävästi huomiota. Haluaisin esimerkiksi tiedustella komission jäseneltä Verheugenilta, kuinka paljon maksaa kaikki se, mitä teitä on pyydetty tekemään. Valtuuskuntia, mietintöjä, seurantaa: kaikki tämä maksaa, ja jos meidän on todellakin saatava aikaiseksi tämä valtaisa järjestely, meidän on tiedettävä, mitkä ovat sen kustannukset.
Daniel Strož
GUE/NGL-ryhmän puolesta. - (CS) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, mielestäni on hyvin myönteistä, että me keskustelemme yhdessä kaikista näistä mietinnöistä, joita yhdistää kysymys yhteisön toissijaisen lainsäädännön laatimisesta ja tarkistamisesta.
Haluaisin kommentoida lyhyesti Giuseppe Garganin mietintöä. Uskoakseni mietintö on kokonaisuudessaan erinomainen ja suosittelen siksi, että parlamentti hyväksyisi sen. Olen ehdotuksen kanssa täysin yhtä mieltä siitä, että lainsäädäntökehyksen yksinkertaistamisstrategialla pitäisi olla ensisijaisesti poliittinen tavoite. Uskon kuitenkin, että Euroopan parlamentin roolia on vahvistettava lainsäädäntömenettelyssä. Tarkoitan tällä sitä, että parlamentilla pitäisi olla samanlainen lainsäädäntöä koskeva aloiteoikeus kuin komissiolla, mikä epäilemättä vaikuttaisi myönteisesti Euroopan lainsäädäntökehyksen yksinkertaistamiseen ja laadun parantamiseen.
Haluaisin myös esittää epäilykseni komission asettamista tavoitteista, joiden mukaan yhteisön lainsäädännön lisäksi myös kansallisia lainsäädäntöjä pitäisi vähentää 25 prosentilla vuoteen 2012 mennessä. Yksinkertaistamista koskevan aikataulun mukaisesti vuosina 2006-2009 esitetään 43 tarkistusta, 12 kodifiointia, 26 muuta toimenpidettä ja kahdeksan kumoamista. Samaan aikaan pelkästään kodifioinnin alalla on kuitenkin odotettavissa 500 uutta lainsäädäntöaloitetta. Tästä syystä uskon, että komission suunnitelmat yhteisön toissijaisen lainsäädännön vähentämisestä eivät ole realistiset.
Jens-Peter Bonde
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää oikeudellisten asioiden valiokuntaa ja esittelijää perusteellisesta mietinnöstä, joka käsittelee ”pehmeää lainsäädäntöä” - epämiellyttävä sana, jota ei onneksi ole olemassa tanskan kielessä. Olen käsitellyt samaa aihetta Euroopan talousalueen parlamentaarisen sekavaliokunnan esittelijänä, ja olemme täysin yhtä mieltä Manuel Medina Ortegan johtopäätösten kanssa. Vuonna 2005 komission sisämarkkina-asiantuntijat esittivät suosituksen säveltäjiä ja kirjailijoita koskevasta tekijänoikeussuojasta. Tämä koordinoitiin yhdessä kilpailun pääosaston kanssa oikeuksia välittäviä yrityksiä vastaan nostetuissa tapauksissa. Tanskan tekijänoikeusjärjestöä KODAa on vuodesta 1973 alkaen uhattu jatkuvasti sakolla, joka arvoltaan vastaa kymmentä prosenttia sen liikevaihdosta. Kehottaisin komission puheenjohtajaa José Manuel Barrosoa puuttumaan asiaan ja puolustamaan kulttuurin monimuotoisuutta.
Suositus ja kilpailutapaus johtavat yhdessä kovaan lainsäädäntöön ja omistusoikeuden loukkaamiseen - mikä on ristiriidassa Euroopan unionin oikeuden kanssa, koska tällaisia seurauksia voidaan laillisesti saada aikaan vain lainsäädännöllä. Toimeenpaneva elin, jota ei ole valittu vaaleilla, ei voi säätää lakeja eikä viedä omistusoikeutta suositusten ja kilpailutapausten avulla. Sen sijaan sen pitäisi esittää direktiiviehdotus taiteilijoiden tekijänoikeudesta sekä oikeuksia välittävistä yrityksistä, kuten vaadimme Katalin Lévain mietinnössä. Kansan valitsemina edustajina me edustamme musiikin kuluttajia, taiteilijoita, radiota, televisiota ja monia pieniä ja keskisuuria yrityksiä, jotka ansaitsevat elantonsa erilaisella kulttuuritarjonnalla. Me hylkäämme hallinnollisen lainsäädännön muutamien monikansallisten yritysten hyväksi. Komission olisi aina kuultava kansalaisten valitsemia edustajia, ennen kuin se esittää tämäntyyppisiä suosituksia.
Andreas Mölzer
ITS-ryhmän puolesta. - (DE) Arvoisa puhemies, tietenkin on toivottavaa vähentää byrokratiaa ja parantaa oikeudellista selkeyttä ja tietenkin meidän on korkea aika päästä eroon vanhoista ja vanhentuneista asetuksista ja direktiiveistä. Jos tarkastelemme esimerkiksi auringonvalodirektiiviä, sen tarkoituksena oli lähinnä rajoittaa työntekijöiden altistumista UV-säteilylle. Mutta jos alusta alkaen kiellämme tavallisilta kansalaisilta kaikenlaisen terveen järjen käytön, meidän ei pitäisi yllättyä syytöksistä, jotka koskevat EU:n sääntelyn järjettömyyttä ja liiallista byrokratiaa, joista nykyisin ovat osoituksena lukuisat, eri puolille perustettavat EU:n virastot.
Kansalaiset ovat epäilemättä viisaampia kuin EU:n vallanpitäjät uskovatkaan, ja he kyllä huomaavat, että järjettömyydestään kuuluisan sääntelyinnon lisäksi esiintyy myös järjetöntä sääntelyn purkamista, nimittäin silloin, kun kyseessä ovat kansalaisten oikeudet ja turvallisuus. Jotta ketään ei vain syytettäisi syrjinnästä, muslimien ja muiden siirtolaisryhmien annetaan lähes vapaasti rikkoa lakia, ja samaan aikaan Euroopan ulkopuolelta peräisin olevien ammattimiesten kysyntä tuo työmarkkinoille yhä enemmän paineita, jotka yllyttävät kiertämään työehtosopimuksia ja muita sosiaalioikeuksia. Tällaista ei mielestäni voida todellakaan hyväksyä.
Kansalaiset ovat myös oikeutetusti pahoillaan perustuslaista, josta neuvoteltiin suljettujen ovien takana ja johon nyt tehdyt parannukset ovat lähinnä kosmeettisia. Lisäksi kansalaiset ovat pahoillaan siitä, että heitä ei ole kuultu EU:n eri laajentumiskierroksilla. Vaikka toimintamme perustana olisikin iskulause kansalaisia lähellä olevasta EU:sta, tämä ei mielestäni saa viedä huomiota todellisista ongelmista. Brysselissä on opittava hyväksymään, että kansalaisilla on oikeus sanoa ”ei”, ja päätöksissä on opittava noudattamaan kansalaisten tahtoa. Päämääränä on oltava toissijaisuuteen perustuva Euroopan liittovaltio, Eurooppa, jonka perustana ovat demokratian, oikeusvaltion ja avoimuuden periaatteet, Eurooppa, jonka kansalaiset voivat lopultakin tuntea omakseen ensimmäistä kertaa pitkään aikaan.
Irena Belohorská
(SK) Haluaisin ensiksi käsitellä kodifiointitarvetta. Euroopan unionissa on lukemattomia säädöksiä, jotka vaikuttavat hyvin monenlaisiin yhteiskunnallisiin suhteisiin. Koska säädöksiä on niin paljon, ne ovat liian monimutkaisia eikä niiden keskellä ole helppoa luovia. EU:n lakeja ei ole tarkoitettu vain lakimiehille: Euroopan unionin tavalliset kansalaiset tarvitsevat niitä myös. Tähän liittyy ongelma, joka koskee näiden lakien ja kansallisten lakien välisiä yhteyksiä.
Vaikka Euroopan unionin kansalaiset perehtyisivätkin johonkin tiettyyn lakiin, heillä ei usein ole aavistustakaan siitä, että on olemassa muita, kyseiseen lakiin läheisesti liittyviä EU:n säädöksiä. Tästä syystä mielestäni kodifiointikysymystä on käsiteltävä yksityiskohtaisesti, jotta voitaisiin helpottaa tutkimusta ja lakien käytäntöön soveltamista.
Toiseksi haluaisin kiinnittää huomiota Euroopan parlamentissa esitettyihin muutoksiin. Mielestäni ei ole järkevää täydentää EU:n alkuperäisiä säädöstekstejä usein merkityksettömillä muutoksilla. Joillakin niistä ei ole mitään oleellista vaikutusta kyseessä olevaan aiheeseen, vaan ne ovat vain kielellisiä korjauksia. Jotkin niistä laajentavat tulevan lain soveltamisalaa siinä määrin, että seurauksena on päällekkäisiä lakeja ja niistä johtuvaa epäselvyyttä. Yhden ongelman ratkaisemiseksi ei pitäisi säätää useita yhteisön lakeja, sillä se vain lisää epäselvyyttä.
Tämän seurauksena Euroopan parlamentin lopulta hyväksymä muutettu säädös voi usein olla laajuudeltaan lähes kaksinkertainen Euroopan komission ehdotukseen verrattuna; tällainen ei ole omiaan yksinkertaistamaan tai selkeyttämään tilannetta. Kodifioinnin pitäisi perustua tuloksellisuuden, tehokkuuden, vastuullisuuden, avoimuuden ja jatkuvuuden periaatteisiin.
Klaus-Heiner Lehne
PPE-DE-ryhmän puolesta. - (DE) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluaisin esittää ryhmäni puolesta ainoastaan kolme huomautusta periaatteellisista kysymyksistä. Ensimmäinen koskee säädösehdotusten vaikutustenarviointeja. Myönnän, että olemme edistyneet merkittävästi vuodesta 1999, jolloin parlamentti teki tätä aihetta koskevan aloitteen, ja vuodesta 2003, jolloin hyväksyttiin toimielinten välinen sopimus, jonka neuvotteluista vastasi puheenjohtajamme, Giuseppe Gargani. Vielä on silti jäljellä puutteita. Parlamentti vaatii - niin kuin se on tehnyt jo aikaisemminkin lukuisissa päätöslauselmissaan - että säädösehdotusten vaikutustenarvioinnit on laadittava aikaisempaa itsenäisemmin. En yritä ollenkaan peitellä, että mielestäni meidän pitäisi pohtia, pitäisikö meidän hyväksyä Yhdysvaltain mallin mukainen itsenäinen virasto, joka toimisi komissiosta riippumattomana ja laatisi lainsäädäntöä koskevia vaikutustenarviointeja standardimenettelyn mukaisesti paitsi komissiolle, myös kaikille muille toimielimille.
Toinen keskeinen, oikeudellisten asioiden valiokunnan kokemuksiin perustuva kysymys on kuitenkin se, että tällä hetkellä vaikutustenarviointeja ei laadita automaattisesti kaikista komission ehdotuksista. Voin mainita oikeusasioiden pääosastosta kaksi tapausta ja sisämarkkinoiden pääosastosta yhden tapauksen, jotka ovat jääneet mieleeni.
Mielestäni on tärkeää harkita perin pohjin mahdollisuutta suorittaa vaikutustenarviointeja myös komitologiamenettelyissä, koska byrokratia on usein seurausta komitologiapäätöksistä ja niihin liittyvistä rasituksista.
Mitä tulee ei-sitovaan lainsäädäntöön, tuen täysin Manuel Medina Ortegan mietintöä. Oikeudellisten asioiden valiokunnassa meistä todellakin tuntuu yhä useammin, että Euroopan komissio käyttää ei-sitovia välineitä hyväkseen parlamentin yhteispäätösoikeuksien kiertämiseksi. On mahdotonta hyväksyä, että komissio tekee lainsäädäntöelimenä päätöksiä kilpailun pääosaston ehdotuksesta, josta se kuulee parlamenttia, vaikka tämä ei koskekaan sisämarkkinoihin liittyviä suosituksia.
Viimeiseksi haluaisin kiinnittää huomiota yksinkertaistamista koskevaan kysymykseen. Meidän on viipymättä tehtävä toimielinten välinen sopimus yksinkertaistamisesta, niin kuin olemme tehneet muillakin aloilla, varmistaaksemme, että meillä on käytössämme tehokas menettelytapa. Me emme halua avata Pandoran lipasta ja päätyä yksinkertaistamisen sijasta yhä monimutkaisempaan sääntelyyn.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
(PL) Arvoisa puhemies, on ilahduttavaa huomata, että Euroopan komissio on viime vuosina kiinnittänyt yhä enemmän huomiota Euroopan unionin lainsäädännön laatuun. Se pyrkii varmistamaan toisaalta lainsäädännön avoimuuden ja helppokäyttöisyyden ja toisaalta sen tehokkuuden ja myönteisen vaikutuksen kansalaisiin ja yritystoimintaan.
Lainsäädännön parantaminen lisää uudenaikaisen ja tuloksellisen lainsäädännön tarjoamia etuja ja alentaa samalla sen täytäntöönpanosta johtuvia kustannuksia mahdollisimman tehokkaasti. Komission 14. marraskuuta 2006 antama tiedonanto, joka koskee strategista katsausta sääntelyn parantamisesta Euroopan unionissa, sekä mainittu tavoite hallinnollisen rasituksen keventämisestä 25 prosentilla vuoteen 2012 mennessä muodostavat tärkeän ensimmäisen vaiheen ongelman ratkaisemiseksi sekä Euroopan että jäsenvaltioiden tasolla.
Tiedonannossa painotetaan myös, että neuvoston ja Euroopan parlamentin on laadittava säännöllisiä vaikutustenarviointeja tärkeimmistä ehdotuksiin tehtävistä muutoksista. Lisäksi on kiinnitettävä aikaisempaa enemmän huomiota ehdotuksiin, jotka koskevat kodifiointiin ja vanhentuneiden säädösten kumoamiseen liittyvää lainsäädännön yksinkertaistamista. Tässä yhteydessä on erityisen tärkeää perustaa erityisneuvosto käsittelemään vaikutustenarviointia sekä vahvistaa yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanoa jäsenvaltioiden ennaltaehkäisevillä toimilla yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanon ensimmäisistä vaiheista alkaen.
Käynnissä olevan, lainsäädännön parantamista koskevan työn yhteydessä on erityisen tärkeää, että Euroopan parlamentti osallistuu toimielinten väliseen keskusteluun sekä toimii lainsäätäjänä kyseiseen prosessiin perustuvia säädöksiä hyväksyttäessä. Meidän on korostettava täällä parlamentissa komitologian uusia periaatteita. Periaatteilla vahvistetaan Euroopan parlamentin ja neuvoston roolia komission toimeenpanovallan valvojina ja edistetään siten yhteisön lainsäädännön yksinkertaistamista.
Kun tarkastellaan komission tehtäviä, sen pitäisi vaatia, eikä vain kehottaa, jäsenvaltioita toimittamaan vastaavuustaulukoita tarkastamista varten, jotta voitaisiin helpottaa tarkastusprosessia erityisesti valvottaessa direktiivien saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä kussakin jäsenvaltiossa. Komissiota pitäisi myös kehottaa käyttämään säädösehdotuksissa helppotajuista ja avointa kieltä sekä varmistamaan samalla terminologian oikeusvarmuus ja täsmällisyys.
Leopold Józef Rutowicz
(PL) Arvoisa puhemies, säädöskäytännön parantamisella on keskeinen merkitys toiminnan yhdenmukaistamiselle Euroopan unionissa. Haluaisin onnitella kaikkia esittelijöitä heidän laatimistaan erinomaisista mietinnöistä. Osoitan kiitokseni Katalin Lévaille, Bert Doornille, Giuseppe Garganille ja jManuel Medina Ortegalle.
Monissa kansallisissa parlamenteissa ja myös täällä Euroopan parlamentissa pyritään selvästi puuttumaan yhä useampiin ongelmiin oikeudellisella sääntelyllä. Tähän on usein syynä se, että asioiden uskotaan ratkeavan määräyksillä. Määräyksiä laadittaessa pyrimme ottamaan huomioon kaikki perustelut, niin lobbaajien kuin myös asiaankuuluvien eturyhmien näkemykset. Tämän seurauksena säännökset eivät ole riittävän avoimia, ja kansalaisten, yritysten ja viranomaisten on vaikea ymmärtää niitä. Ne päätyvät loputtomiksi asiakirjoiksi, jotka eivät ole riittävän avoimia ja joita on vaikea saattaa osaksi eri maiden lainsäädäntöjä.
Paremman säädöskäytännön yhteydessä olisi käytettävä lainsäädäntövälineitä perustamissopimuksessa asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Yhteissääntelyä ja itsesääntelyä voidaan käyttää täydentämään lainsäädäntötoimia, mutta ainoastaan silloin, kun ne tarjoavat vähintään yhtä hyvät puitteet kuin lainsäädännön soveltamisessa käytettävät menetelmät.
Säädöskäytännön parantaminen ja pyrkimys rajoittaa lainsäädännön käyttämistä mahdollisimman monien kysymysten ratkaisemisessa eivät ole aiheina uusia, mutta ne on otettava käsiteltäviksi mahdollisimman nopeasti. Meidän pitäisi saavuttaa aikaisempaa parempi, uudenaikaisempi, järkevämpi ja tehokkaampi lainsäädäntö arvioimalla lainsäädännöllisiä seuraamuksia, varmistamalla terminologinen tarkkuus ja oikeusvarmuus sekä rajoittamalla lyhenteiden ja kohtuuttoman pitkien selostusten käyttöä. Suoritetuilla toimilla vähennetään merkittävästi parlamentin ja eri sidosryhmien hallinnollisia kuluja sekä sellaisten tahojen kuluja, joihin käyttöön otettu lainsäädäntö vaikuttaa.
Yhteisön käytäntöön perustuvan, niin kutsutun ei-sitovan lainsäädännön soveltaminen aiheuttaa uusia haasteita. Tällainen lainsäädäntö ei takaa täyttä oikeussuojaa; se ei ole sitovaa, ja se aiheuttaa oikeudellisia varauksia. Säädöksiä ei pitäisi korvata ei-sitovalla lainsäädännöllä sellaisilla aloilla, jotka kuuluvat yhteisön lainsäädäntövallan piiriin. Tutkimuksissa käsitellyillä aiheilla on hyvin suuri käytännön merkitys, ja ne vaativat ripeitä toimia. Sääntelyn onnistunut parantaminen riippuu hyvin paljon Euroopan komissiosta, joka tekee yhteistyötä parlamentin ja neuvoston kanssa.
Roger Knapman
(EN) Arvoisa puhemies, tässä yhteiskeskustelussa käsitellään neljää mietintöä, joiden tarkoituksena on oletettavasti esittää yhteenveto sääntelyn parantamisesta EU:ssa. Se on ajatuksena todellakin ristiriitainen! Huolimatta lukuisista tätä aihetta käsitelleistä teksteistä ja puheista kysymyksen keskeisin ongelma on jätetty täysin huomiotta. Bert Doornin mietintö kuvaa parhaiten sitä lyhytkantoista asennetta, jolla ajatukseen sääntelyn parantamisesta suhtaudutaan. Mietinnössä sanotaan, että komission toimintaohjelmaa, joka koskee hallinnollisen rasituksen keventämistä 25 prosentilla vuoteen 2012 mennessä, ”ei [...] voida rinnastaa sääntelyn purkamiseen eikä se voi johtaa yhteisön nykyisessä lainsäädännössä asetettujen tavoitteiden muuttamiseen tai lainsäädännön haasteellisuuden vähentämiseen”. Sen vuoksi yhdessäkään mietinnössä ei tarkastella sitä mahdollisuutta, että olisi tarpeen vähentää sääntelyä - tai jopa poistaa se.
Tätä periaatetta ei parlamentin keskustelukerhossa ymmärretä yksinkertaisesti siksi, että jos sen mukaista logiikkaa noudatettaisiin, Eurolandian olisi pakko myöntää tosiseikka, joka on ollut tiedossamme jo vuosien ajan: EU tietää huonoja uutisia liike-elämälle.
Roger Helmer
(EN) Herra puhemies, koska keskustelemme sääntelyn parantamisesta, meidän pitäisi ensiksi palauttaa mieliimme ongelman mittasuhteet. Kukaan ei kuvittele, että nykyaikaista talouselämää voitaisiin johtaa ilman sääntelyä mutta myös liiallinen sääntely voi olla erittäin vahingollista, ja komission ilmoittamat luvut ovat siitä osoituksena. Viime vuonna tehdyssä Financial Times -lehden haastattelussa komission varapuheenjohtaja Verheugen kertoi, että hän oli laatinut uuden arvion sääntelyn vuotuisista kustannuksista EU:n talouksille ja että tuloksena oli uskomattomat 600 miljardia euroa! Tämä on noin 5,5 prosenttia EU:n bruttokansantuotteesta.
Mutta entä sitten yhtenäismarkkinoista saatavat kaupalliset edut? Tässä yhteydessä voimme jälleen tarkastella komission ilmoittamia lukuja. Komissio on arvioinut kaupallisten etujen olevan 160 miljardia euroa vuodessa. Toisin sanoen EU:n sääntelyn kustannukset ovat kolme kertaa yhtenäismarkkinoista saatavia etuja suuremmat. EU:n sääntelyjärjestelmä köyhdyttää meitä kaikkia ja vahingoittaa maailmanlaajuista kilpailukykyämme.
Pelkäänpä, että kaikki tämä puhe sääntelyn parantamisesta onkin jonkinlainen koodikielinen viesti, jolla pyydetään ”lisää tätä samaa”. Sääntelyä ei tarvitse parantaa, vaan sitä on vähennettävä.
Haluan esittää käytännöllisen ehdotuksen: tehdään yksimielinen päätös siitä, että seuraavan vaalikauden aikana ei hyväksytä uusia säädöksiä. Keskitetään sen sijaan kaikki EU:n toimielinten voimavarat sääntelyn purkamiseen. Tehdään vaikutustenarviointeja, kuullaan teollisuutta ja ryhdytään sen jälkeen purkamaan meitä rajoittavaa lainsäädäntöä.
Puhemies
(EN) Kiitän arvoisaa Roger Helmeriä. Tietääkseni olin vielä tänä aamuna herätessäni nainen!
Georgios Papastamkos
(EL) Arvoisa puhemies, haluaisin käsitellä muutoksia, jotka olen esittänyt perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioista vastaavalle valiokunnalle ja jotka on liitetty valiokunnan lausuntoon ei-sitovan lainsäädännön käytöstä.
”Ei-sitovalla” tai ”sallivalla” lainsäädännöllä tarkoitetaan laajasti hyväksyttyä, yhteistä eurooppalaista sääntelyn muotoa, joka perustuu vuoropuheluun. Tällaisen sääntelyn perustana ovat yhteensovittaminen, yhteistyö, neuvottelu ja hierarkia. Tärkein huomioni on se, että suositusluonteiset välineet, jotka eivät ole laillisesti sitovia mutta joilla kuitenkin on tiettyjä välillisiä oikeudellisia seurauksia, ovat osoittautuneet tehokkaiksi sääntelyvälineiksi joillakin yhteisön toiminta-alueilla - tietenkin yhteisön perustamissopimusten ja niissä esitettyjen vaatimusten mukaisesti.
Mielestäni oikeudellisesti sitomattomia välineitä pitäisi käyttää myös sitovia säädöksiä valmistelevina välineinä. Ne poistetaan käytöstä, kun viralliset säädökset astuvat voimaan, ja niillä edistetään osaltaan yhteisön lainsäädännön tulkintaa ja täytäntöönpanoa.
Haluaisin kuitenkin painottaa, että oikeudellisesti sitomattomien välineiden liiallinen käyttö olisi merkki siirtymisestä yhtenäisen Euroopan yhteisön mallista perinteisen kansainvälisen organisaation malliin. Ei-sitovaa lainsäädäntöä ei pitäisi käyttää korvikkeena tilanteissa, joissa tarvitaan ehdottomasti sitovaa yhteisön lainsäädäntöä - edellyttäen tietenkin, että toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteet otetaan huomioon.
Kuten olen painottanut yhdessä hyväksytyistä muutoksista, komission olisi pyrittävä erityisesti takaamaan avoimuus, näkyvyys ja julkinen vastuu sitomattomia yhteisön säädöksiä hyväksyttäessä sekä varmistamaan, että vaikutustenarviointeja käytetään aikaisempaa enemmän päätöksentekomenettelyjen aikana.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, keväällä järjestetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa ehdotettiin, että yhteisön ja jäsenvaltioiden byrokratiaa olisi vähennettävä 25 prosentilla vuoteen 2012 mennessä. Jäsenvaltioiden pitäisi laatia suunnitelma hallinnollisten kustannusten määrittämiseksi ja vähentämiseksi, ja niiden pitäisi välttää liiallista sääntelyä silloin, kun ne saattavat yhteisön lainsäädäntöä osaksi kansallista lainsäädäntöään. Sääntelyn parantamisen varmistamiseksi meidän olisi asetettava etusijalle ehdotukset, joilla pyritään yksinkertaistamaan lainsäädäntöä, vähentämään ohjeellisten säädösten määrää sekä säilyttämään ainoastaan täysin välttämättömät säädökset. Ei-sitovia (suositusluonteisia) lainsäädäntövälineitä pitäisi kehittää yhteistyössä demokraattisten toimielinten kanssa, ja niitä pitäisi käyttää tarvittaessa hyvin huolellisesti korvaamatta niillä kuitenkaan yhteisön lainsäädäntöä. Lainsäädännön ymmärtämisen ja soveltamisen helpottamiseksi on välttämätöntä laatia vaikutustenarviointeja sekä kuulla asiaankuuluvia osapuolia erityisesti säädösehdotusten yhteiskunnallisista vaikutuksista. Meidän pitäisi hyödyntää tietotekniikkaa hallinnollisten kustannusten alentamiseksi ja lainsäädäntömenettelyn avoimuuden takaamiseksi. Euroopan yhteisön tuleva perussopimus tarjoaa Euroopan unionin kansalaisille mahdollisuuden valvoa kansallisten parlamenttien välityksellä toissijaisuusperiaatteen noudattamista säädösehdotusten yhteydessä.
Marek Aleksander Czarnecki
(PL) Arvoisa puhemies, ”dura lex, sed lex” on latinankielinen sanonta, jonka useimmat lakimiehet tuntevat luultavasti erittäin hyvin. Käännettynä se tarkoittaa, että laki on kova, mutta se on kuitenkin laki. Tänään me tarkastelemme ”pehmeää” lainsäädäntöä, jolla määritetään tietynlainen lähestymistapa mutta joka ei ole laillisesti sitovaa. Sillä ilmaistaan poliittisia lausuntoja, päätöslauselmia, neuvoston julistuksia ja puheenjohtajan päätelmiä, mutta se ei sisällä sitovia määräyksiä. Ei-sitovaa lainsäädäntöä voidaan kuitenkin soveltaa myös Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa määräysten tulkitsemiseksi. Tästä syystä kyseessä on eräänlainen laki, vaikka tuomioistuimen mukaan sillä ei pitäisi olla oikeudellisesti sitovaa vaikutusta edes niihin henkilöihin, joihin sitä sovelletaan. Käytännössä kuitenkin kansallisten tuomioistuinten on otettava suositukset huomioon riitoja ratkaistaessa. Kansalliset tuomioistuimet avustavat hyväksyttyjen kansallisten lakien tulkinnassa sekä takaavat niiden täytäntöönpanon ja täydentävät sitovia yhteisön määräyksiä.
Esittelijä on laatinut hyvin kriittisen analyysin suositusluonteisista säännöksistä. Erityisesti mietinnössä katsotaan, että komissio ei huolehdi asianmukaisesti niiden täytäntöönpanosta. Esittelijä korostaa, että tilanteessa, jossa lainsäädäntövalta kuuluu yhteisölle, neuvoston, parlamentin tai vastaavan toimielimen olisi asianmukaista hyväksyä säädökset toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteet huomioon ottaen. Olen yhtä mieltä esittelijän kanssa siitä, että lain soveltamis- ja täytäntöönpanomahdollisuus voidaan taata vain hyväksymällä määräyksiä perustamissopimuksissa asetettujen institutionaalisten menettelyjen mukaisesti.
Nils Lundgren
(SV) Arvoisa puhemies, jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet useita perustamissopimuksia EU:n sisäisen yhteistyön perustaksi. Näihin perustamissopimuksiin sisältyvät perussäännöt, joissa määrätään, mitä EU on ja mitä EU:n on tehtävä. Tätä kutsutaan primaarilainsäädännöksi. EU:n toimielimet saavat tehdä vain primaarilainsäädäntöön perustuvia päätöksiä.
Haluan kiinnittää istuntosalin huomion esittelijän Manuel Medina Ortegan päätöslauselmaan, jossa hän kehottaa komissiota välttämään ilmausta ”pehmeä lainsäädäntö”. Kuten me kaikki tiedämme, pehmeällä lainsäädännöllä tarkoitetaan komission esittämiä, oikeudellisesti sitomattomia asiakirjoja, joiden tarkoituksena on selventää direktiivejä eri politiikan aloilla. On onnekasta eikä suinkaan valitettavaa, niin kuin Manuel Medina Ortega asian ilmaisee, että jäsenvaltioilla on äänioikeus aloilla, joilla lainsäädännön täydellinen yhdenmukaistaminen on vain federalistien mahdoton unelma. Yhteisön lainsäädäntö on sitova vain sellaisilla aloilla, joilla jäsenvaltiot ovat itse antaneet päätöksenteko-oikeudet yhteisölle.
Tadeusz Zwiefka
(PL) Arvoisa puhemies, mielestäni on ilahduttavaa, että lainsäädännön yksinkertaistamista koskevat aloitteet on tänä vuonna otettu ensimmäistä kertaa mukaan komission työ- ja lainsäädäntöohjelmaan. Sääntely-ympäristön parantaminen sekä selkeä ja tehokas lainsäädäntö ovat välttämättömiä edellytyksiä lakien täytäntöönpanon tehostamiselle. Tämä vuorostaan vaikuttaa talouskasvuun ja työpaikkojen luomiseen ja edistää tällä tavoin merkittävästi Lissabonin strategian onnistunutta täytäntöönpanoa.
Olisi myös muistettava, että yhteisön lainsäädännön tähänastinen säätämistapa on monissa tapauksissa antanut jäsenvaltioiden kansalaisille kuvan etäisestä ja byrokraattisesta järjestelmästä. Kansalaisten mielestä tällä järjestelmällä ei pyritä ratkaisemaan tavallisten ihmisten ongelmia tai helpottamaan heidän elämäänsä, ja euroskeptikot käyttävät tätä tilannetta innokkaasti hyväkseen.
Yksinkertaistamista ei voida selvästikään rajoittaa ainoastaan Euroopan tasolle. Se on toteutettava myös kansallisella tasolla, jotta yhteisön yksinkertaistamisesta saatavat edut eivät mene hukkaan kansallisten säädösten vuoksi. Kannatan voimakkaasti Euroopan komissiolle esitettyjä vaatimuksia, joissa sitä kehotetaan valvomaan tätä prosessia myös jäsenvaltioiden tasolla.
Lainsäädännön yksinkertaistaminen ei kuitenkaan yksistään takaa lainsäädännön laadun paranemista. Meidän on määritettävä, voidaanko niin kutsuttua ei-sitovaa lainsäädäntöä pitää tehokkaana välineenä yhteisön puitteissa. Me kaikki tiedämme ei-sitovan lainsäädännön nykyisessä muodossaan edellyttävän lainsäädännön siirtämistä osaksi kansallisia järjestelmiä. Paitsi että tämä lisää kustannuksia, se vaikuttaa merkittävästi myös lainsäädännön selkeyteen ja tehokkuuteen nimenomaan kansallisella tasolla.
Lisäksi tästä syntyy vakavia ongelmia oikeuskäytännön alalla, sillä odotusaika lisääntyy, koska esitutkintaan liittyviä kysymyksiä joudutaan esittämään Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle. Olen yhtä mieltä siitä, että niin sanottu pehmeä lainsäädäntö on aivan liian usein monimerkityksellinen ja tehoton väline, joka vaikuttaa kielteisesti yhteisön lainsäädäntöön ja toimielinten väliseen tasapainoon. Sitä ei pitäisi käyttää korvaamaan haluttua lainsäädäntöä, jota ei ole hyväksytty.
Jotta voidaan taata yhteisön tai jäsenvaltioiden lainsäädännön korkea laatu ja tehokkuus, on välttämätöntä käyttää tehokasta järjestelmää säädösten vaikutusten arvioinnissa. Uskoakseni meillä on vielä paljon tehtävää tällä alalla, ja haluaisin käyttää hyväkseni tämän keskustelun tarjoaman tilaisuuden painottaakseni sitä, miten tärkeää on, että vaikutustenarvioinnista vastaava elin toimii täysin itsenäisesti.
Säädöskäytännön parantamisen on merkittävä myös Euroopan parlamentin osallistumista sekä toimielinten väliseen keskusteluun että lainsäädäntötyöhön.
Andrzej Jan Szejna
(PL) Arvoisa puhemies, on ilahduttavaa, että kiinnitämme yhä enemmän huomiota tarkoituksenmukaisen Euroopan yhteisön lainsäädännön laatuun. Valvomme lainsäädännön avoimuutta, saavutettavuutta ja tehokkuutta. Pitäisi kuitenkin muistaa, että säädöskäytännön parantaminen koskee kaikkia lainsäädäntömenettelyn näkökohtia alkaen alustavasta ideasta aina lainsäädännön käyttöönottoon ja täytäntöönpanoon saakka. Näin ollen sääntelyn parantamisesta keskusteltaessa meidän pitäisi tarkastella myös kaikkia hallinnon tasoja. Hallinnollista rakennetta ei saa päästää kasvamaan tarpeettomasti kaikkien siihen liittyvien rasitusten vuoksi.
Tämä ei koske ainoastaan Euroopan unionin vaan myös jäsenvaltioiden hallintoa. Tästä syystä sekä Euroopan unionin että jäsenvaltioiden pitäisi käynnistää kunnianhimoinen suunnitelma hallinnollisen rasituksen keventämiseksi ottaen huomioon, että rasitus on peräisin sekä EU:n lainsäädännöstä että kansallisista lainsäädännöistä. Jäsenvaltioiden velvollisuutena on kuitenkin suunnitella ja toteuttaa ohjelmia hallinnollisten toimien yksinkertaistamiseksi sekä toimittaa aikaisempaa järjestelmällisemmin arvioita yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanon yhteiskunnallisista ja taloudellisista vaikutuksista.
Diana Wallis
ALDE-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, en uskonut saavani tätä puhetta valmiiksi. Luulin, että joutuisin lähettämään sen teille myöhemmin, mutta halusin todellakin osallistua ryhmäni puolesta. Nämä säädöskäytännön parantamista käsittelevät neljä mietintöä, joista olemme keskustelleet, ovat selvästikin hyvin tärkeitä. Harvinaista kyllä, minun on sanottava, että ymmärrän jossain määrin parlamentin oikeaa laitaa edustavia kollegojamme, kun he sanovat, että on hieman liioiteltua laatia neljä mietintöä säädöskäytännön parantamisesta. Eikö yksi selkeä ja yksinkertainen mietintö olisi kenties riittänyt?
Haluaisin keskittyä huomautuksissani ei-sitovaa lainsäädäntöä koskevaan kysymykseen ja Manuel Medina Ortegan mietintöön. Ei-sitova lainsäädäntö on ongelmallista. Sen käyttämisestä voi olla paljon hyötyä, mutta se voi myös aiheuttaa sekaannusta, epäselvyyksiä ja vaikeuksia. Manuel Medina Ortega pyrkii mietinnössään selkeyteen, ja nostan sille hattua, mutta aivan niin kuin ennenkin, lainsäätäjät pyrkivät aina käyttämään vaihtoehtoisia sääntelymenetelmiä, jotka eivät kuulu viralliseen lainsäädäntöön.
Meidän on hyväksyttävä, että valtio ei voi huolehtia kaikesta, mutta jos me hyväksymme sen, meidän on tuotava selvästi esiin myös ei-sitovan lainsäädännön käyttöön liittyvät vaarat. Aivan ensiksi, kuten monet kollegoistani oikeudellisten asioiden valiokunnassa ovat jo sanoneet, ei-sitovaa oikeutta käytetään usein lainsäätäjän, parlamentin ja kansanvallan sivuuttamiseksi - eikä sitä voida missään tapauksessa hyväksyä. Meidän on oltava tietoisia tästä vaarasta ja varmistettava, että näin ei pääse tapahtumaan. Tästä oli selkeänä esimerkkinä erittäin tärkeä, Euroopan sopimusoikeuteen liittyvä hanke, josta pitäisi ehdottomasti keskustella ja nimenomaan poliittiselta kannalta, mutta sen käsittelytavan vuoksi hanke esitettiin meille suositusluonteisena välineenä.
Ei-sitovien ja vaihtoehtoisten menetelmien käytöstä on seurauksena myös toinen ongelma, joka liittyy oikeuteen ja oikeuden saatavuuteen. Jos me käytämme vaihtoehtoisia menetelmiä - Euroopan tasolla puhumme usein vaihtoehtoisista riidanratkaisukeinoista - niillä ei jälleen kerran ole takanaan valtiollista tukea. Eräs äänestäjistäni palasi äskettäin toisessa EU:n jäsenvaltiossa viettämältään lomalta. Hän oli hävinnyt autonvuokraukseen liittyvässä asiassa ja joutui käyttämään vaihtoehtoista järjestelmää, mutta autovuokraamo kieltäytyi osallistumasta käsittelyyn. Näin käy, kun virallisen lainsäädännön ulkopuolelle jäävät suositusluonteiset järjestelmät jättävät kansalaisemme pulaan eivätkä takaa oikeuden toteutumista.
Jos me haluamme Euroopan unionin, jossa oikeuden toteutuminen taataan sekä lainsäädännössä että siinä tavassa, millä asiat käsitellään oikeusistuimissa, meidän on suhtauduttava suositusluonteiseen oikeuteen hyvin varovaisesti ja varmistettava, että valtio on yhä jollakin tavoin sen takana.
Günter Verheugen
komission varapuheenjohtaja. - (DE) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen hyvin ilahtunut tässä keskustelussa esiin tulleesta laajasta yhteisymmärryksestä, mutta haluaisin selventää muutamia seikkoja. Aivan ensimmäiseksi sääntelyn parantaminen ei tarkoita samaa kuin sääntelyn purkaminen. Kumoan tiukasti tällaiset väitteet. Komissio ei pyri sääntelyn purkamiseen: kuten olen jo sanonut, Euroopan yhdentyminen perustuu lainsäädäntöön eikä lainsäädännön lakkauttamiseen. Nimensä mukaisesti sääntelyn parantamisen tarkoituksena on parantaa sääntelyä ja muuttaa sitä entistä uudenaikaisemmaksi, yksinkertaisemmaksi ja avoimemmaksi sekä ennen muuta saada se vastaamaan aikaisempaa paremmin pienten ja keskisuurten yritysten tarpeisiin. Ne joutuvat usein selviytymään samoista rasituksista kuin suuryrityksetkin, ja se on epäoikeudenmukaista.
Erityisesti haluaisin vahvistaa sen, mitä Monica Frassoni esitti puheenvuorossaan: tarkoituksena ei ole alentaa vaatimuksia. Jos tarkastellaan komission tähän mennessä esittämiä lukuisia aloitteita, voidaan havaita, että komissio ei ole yhdessäkään tapauksessa ehdottanut vaatimusten alentamista tai tähän mennessä saavutetun Euroopan yhdentymisen heikentämistä. Tarkoituksena on ainoastaan saavuttaa tavoitteet, jotka te täällä Euroopan parlamentissa katsotte poliittisesti tarpeellisiksi, mutta aikaisempaa yksinkertaisemmalla, ajanmukaisemmalla ja edullisemmalla tavalla. Haluaisin tämän olevan täysin selvää.
Vaikuttaa siltä, että tilastoihin liittyy paljon sekaannusta. Olen todellakin aika yllättynyt. Haluaisin yrittää selventää tätä asiaa. Yksinkertaistamisessa on kysymys jatkuvasta ohjelmasta, jota kehitetään lakkaamatta. Komissiolla on parhaillaan käynnissä 143 yksinkertaistamisaloitetta, joista noin puolet on jo hyväksytty. Tarkalleen sanottuna aloitteita on hyväksytty jo 67. Nämä aloitteet koskevat luonnollisesti hyvin monia perussäädöksiä ja niihin perustuvaa sääntelyä. Joten jos meillä on käynnissä 143 yksinkertaistamisaloitetta, se merkitsee, että tarkastelun kohteena on useita tuhansia säädöksiä. Tavoite on se, mistä olen jo puhunutkin: tarkistaa voimassa oleva lainsäädäntö ja määrittää, onko se vielä nykyään tarkoituksenmukainen. On loppujen lopuksi täysin selvää, että tähän on ryhdyttävä, kun Euroopan yhdentymistä on takana jo 50 vuotta.
Kustannuksissa on kysymys hieman toisenlaisesta asiasta. Vaikka Roger Helmer jatkuvasti toisteleekin samoja asioita, se ei silti merkitse sitä, että ne pitäisivät paikkansa. Hän ei oletettavasti ole täällä paikan päällä, mutta haluaisin tehdä tämän asian kerralla selväksi. Yritysten hallinnollisilla rasituksilla tarkoitetaan eurooppalaisille yrityksille aiheutuvia kustannuksia, jotka ovat seurausta yritysten suorittamasta tietojen kirjaamisesta ja niiden tilastointi- ja tiedotusvelvoitteista sekä eurooppalaisesta, kansallisesta ja alueellisesta lainsäädännöstä. Niiden arvo on yhteensä 3,5 prosenttia Euroopan bruttokansantuotteesta, vaikka tämä kylläkin kattaa kaikki kolme tasoa eli eurooppalaisen, kansallisen ja alueellisen tason. Olemme jo laatineet erittelyn siitä, mistä nämä rasitukset johtuvat: noin 35 prosenttia rasituksista on peräisin suoraan EU:n lainsäädännöstä, 15 prosenttia johtuu EU:n lainsäädännön saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä ja loput 50 prosenttia pelkästään kansallisesta lainsäädännöstä.
Roger Helmer on luonnollisesti täysin väärässä väittäessään, että EU aiheuttaa talouselämälle 350 miljardin euron kustannukset ja ettei sisämarkkinoista ole juurikaan hyötyä ja että tästä syystä EU:n sääntelyn kustannukset ylittäisivät yhtenäismarkkinoiden tuomat edut. Kaikella kunnioituksella tällainen väite on pelkkää hämäystä, jonka tarkoituksena on käyttää hyväksi ihmisten tietämättömyyttä; siinä ei oteta huomioon esimerkiksi sitä seikkaa, että jos meillä ei olisi EU:n lainsäädäntöä, meillä olisi silti, jopa Yhdistyneessä kuningaskunnassa, kansallinen lainsäädäntö, ja kuten tiedämme, sitä olisi todellakin runsaasti. Se olisi varmasti kalliimpi vaihtoehto.
Haluan esittää yhden esimerkin siitä, kuinka hyvät mahdollisuudet Euroopan lainsäädäntö tarjoaa laajalle yksinkertaistamiselle ja säästöille. Meillä oli Euroopan unionin 27 maassa 1 400 erilaista teknistä säädöstä, jotka koskivat langattomia järjestelmiä. Tämä tarkoittaa sitä, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivan yrityksen, joka tuotti tietynlaisia langattomia järjestelmiä, oli tunnettava kaikki kansallisiin lainsäädäntöihin sisältyvät 1 400 säädöstä. Täällä parlamentissa hyväksyttiin komission ehdotuksen perusteella laki, jolla nämä 1 400 säädöstä yksinkertaistettiin tiivistämällä ne yhdeksi säädökseksi. Olisi mahdollista laskea tarkalleen yrityksille tästä syntyneet säästöt, mutta joka tapauksessa viesti on kokonaisuudessaan selkeä.
Meidän on täysin mahdollista onnistua keventämään rasitusta 25 prosentilla. Olemme ehdotuksen lisäksi esittäneet kymmenen erilaista nopeasti toteutettavaa toimea osoittaaksemme teille, että tavoitteen saavuttaminen on teknisesti melko yksinkertaista. Teidän täytyy ainoastaan käydä läpi olemassa olevat säädökset määrittääksenne, mitä tilastointiin, tiedotukseen ja tietojen kirjaamiseen liittyviä velvoitteita niihin sisältyy ja ovatko ne tämänhetkisen käytännön perusteella yhä samassa määrin tarpeellisia. Monissa tapauksissa havaitsemme, että niitä ei todellakaan tarvita samassa mittakaavassa tai että nykyaikainen tieto- ja viestintätekniikka helpottaa tilannetta huomattavasti.
Me saavutamme asetetun 25 prosentin tavoitteen ja parannamme tällä tavoin Euroopan talouden tuottavuutta 1,5 prosentilla bruttokansantuotteesta. Tällä on luonnollisesti makrotaloudellinen ulottuvuus, sillä Euroopan unionissa ei ole monia talousohjelmia, joiden myönteinen vaikutus talouteen on 1,5 prosentin luokkaa. Haluaisin vain ohimennen mainita, että jos kaikki sujuu hyvin, me saavutamme myös hyvin voimakkaan kasvuvaikutuksen, mikäli transatlanttisen kaupan esteiden poistamiseen tähtäävä uusi transatlanttinen yhteistyö saadaan toteutettua menestyksellisesti.
Mielestämme oli tärkeää selventää tätä asiaa, jotta tiedämme, mistä keskustelussa on todella kysymys. Kannatan kaikkea sitä, mitä puheenvuoroissa on esitetty vaikutustenarvioinnista. Kyseessä on ratkaiseva aihe, ja komission ohjenuora on seuraava: ei ainuttakaan uutta ehdotusta ilman kattavaa vaikutustenarviointia, eikä ainuttakaan uutta ehdotusta, jonka vaikutustenarviointia ei ole tutkittu perusteellisesti vaikutustenarviointilautakunnassa. Jos tätä sääntöä joskus rikotaan, Euroopan parlamentilla on mielestäni täysi oikeus - ellei jopa velvollisuus - puuttua asiaan jyrkästi. Lainsäätäjä ei pysty arvioimaan toimintansa käytännön seurauksia ilman vaikutustenarviointia.
Vaikka tietystä vaikutustenarvioinnista kävisikin ilmi, että uusi ehdotus aiheuttaa kustannuksia taloudelle tai kansalaisille, se ei välttämättä merkitse sitä, että kyseinen toimenpide hyllytetään, sillä on asioita, jotka ovat kustannuksia tärkeämpiä. Kun puhumme ympäristömme suojelusta, ilmastonmuutoksen torjunnasta, pyrkimyksistä vähentää riippuvuutta fossiilisista polttoaineista tai kansalaistemme terveyden edistämisestä, silloin ei ole kysymys kustannuksista. Tällaisissa tapauksissa meidän on tehtävä se, mikä on välttämätöntä. Kaikesta huolimatta komissio katsoo velvollisuudekseen tiedottaa parlamenttia kaikista uusien ehdotusten yhteiskunnallisista, taloudellisista ja ympäristöön liittyvistä seurauksista. Tästä syystä vaikutustenarviointi on niin tärkeää.
Me tarkastelemme hyvin huolellisesti täällä tehtyjä ehdotuksia. Allekirjoitan täysin seikan, joka on tullut useita kertoja esiin tässä keskustelussa ja joka on keskustelun tärkein näkökohta: kaikki tämä voi onnistua vain, mikäli hanke toteutetaan yhteisön hankkeena. Se ei onnistu, jos siihen suhtaudutaan toimielinten välisenä konfliktina. Se toimii ainoastaan jos kaikki kolme toimielintä - parlamentti, neuvosto ja komissio - tukevat sitä yhdessä ja asettavat sen toiminnassaan etusijalle. Vain tällä tavoin pyrkimyksemme voi onnistua.
Puhemies
(PL) Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tiistaina.
