Efectele crizei economice și financiare mondiale asupra țărilor în curs de dezvoltare și a cooperării pentru dezvoltare (dezbatere)
Preşedintele
Următorul punct este dezbaterea pe marginea întrebării orale adresate Comisiei - B7-0209/2009) de Eva Joly, în numele Comisiei pentru dezvoltare, cu privire la efectele crizei financiare şi economice mondiale asupra ţărilor în curs de dezvoltare şi asupra cooperării pentru dezvoltare.
Eva Joly
Domnule preşedinte, domnilor comisari, doamnelor şi domnilor, deşi am plăcerea de vă adresa această întrebare cu solicitare de răspuns oral în numele Comisiei pentru dezvoltare, din păcate nu am plăcerea de a vă prezenta rezoluţia cu privire la acelaşi subiect, adoptată în unanimitate de către această comisie.
Eu şi colegii mei din Comisia pentru dezvoltare am lucrat fără întrerupere pentru a asigura votarea rezoluţiei şi dezbaterea acesteia în plen, înainte de summitul G20 din Pittsburgh.
Cu toate acestea, în afară de grupul meu, Grupul Verzilor / Alianţa Liberă Europeană, şi de Grupul Confederal al Stângii Unite Europene - Stânga Verde Nordică, nici un alt grup politic nu a sprijinit cererea noastră de a pune această rezoluţie pe ordinea de zi, şi totuşi ea este vitală dacă dorim ca Parlamentul European să joace un rol mai important în definirea politicii externe a Uniunii Europene şi să aibă o putere reală în spatele propunerilor sale.
Doamnelor şi domnilor, ce rost ar mai avea să votăm această rezoluţie, care urma să supună solicitările şi propunerile Parlamentului European atenţiei membrilor G20 şi, mai precis, acelora dintre statele noastre membre care fac parte din acest grup, cât şi Comisiei Europene, în cadrul sesiunii plenare din octombrie, adică după summitul de la Pittsburgh?
Pe lângă faptul că se diminuează valoarea muncii realizate, nu se poate să ne mulţumim nici cu acest rol de comentator al situaţiei curente. Nu este acesta rolul nostru. Să lăsăm acest rol celor care se ocupă cu acest lucru şi o fac cu profesionalism: jurnaliştii.
Ţările în curs de dezvoltare au nevoie de noi acum mai mult ca niciodată. Deşi nu au fost ocoliţi nici cetăţenii noştri, criza economică şi financiară globală a avut un efect de mult mai mare durată asupra populaţiilor ţărilor în curs de dezvoltare. Cu toate acestea, instituţiile financiare nu au făcut din aceste populaţii beneficiarii principali ai împrumuturilor de urgenţă, deoarece foarte puţine dintre aceste ţări îndeplinesc condiţiile necesare.
Astfel, ţările Africii au primit numai 1,6% din împrumuturile acordate de FMI de la ultima întâlnire a G20 din Londra şi de la sporirea resurselor FMI. Restul a mers către ţările dezvoltate, în special către cele europene.
Bineînţeles, menţinerea sistemului economic european este imperativă, însă acest lucru nu trebuie să ne facă să uităm sărăcia extremă care face ravagii la graniţele noastre; este o sărăcie extremă, înrăutăţită de o criză pentru care purtăm povara responsabilităţii.
Trebuie sporit urgent ajutorul public pentru dezvoltare. Deja, majoritatea statelor membre nu îndeplinesc condiţiile impuse de către OCDE în 1970 şi ne confruntăm cu noi situaţii de urgenţă, fără a avea noi fonduri. Deci trebuie să găsim noi surse de finanţare, în special prin reformarea sistemului curent.
Comisia pentru dezvoltare vă invită să luaţi măsuri pentru a eradica paradisurile fiscale, evaziunea fiscală şi fluxurile ilegale de capital din ţările în curs de dezvoltare.
Potrivit unui raport norvegian publicat în luna iunie, raport ale cărui cifre au fost verificate, fluxurile ilegale care au ieşit din ţările în curs de dezvoltare sunt de zece ori mai mari decât valoarea ajutorului nostru pentru dezvoltare. Acesta arată cât de mare este miza care se află în joc.
Este necesar să se implementeze un nou acord financiar cu caracter obligatoriu, care va forţa companiile transnaţionale să declare profiturile pe care le obţin şi impozitele pe care le plătesc, de la ţară la ţară, pentru a asigura transparenţa cu privire la sumele pe care le plătesc în fiecare dintre ţările în care operează.
Mai mult decât atât, trebuie să aibă loc o reformă radicală a sistemului, în special în ceea ce priveşte introducerea unor noi reglementări democratice şi transparente pentru comerţ şi pentru sistemele financiare internaţionale.
Responsabilităţile sunt imense, provocările sunt numeroase, iar sarcinile sunt dificile, însă, acum mai mult ca oricând, Uniunea Europeană trebuie să îşi asume responsabilitatea şi să conducă aceste reforme.
Karel De Gucht
membru al Comisiei - Domnule preşedinte, Comisia, în calitate de reprezentant al UE în cadrul G20, împreună cu Preşedinţia, recomandă insistent creşterea sprijinului acordat ţărilor cu venituri mici, în special celor mai sărace, aceasta fiind una dintre priorităţile cruciale ale angajamentelor G20.
În această privinţă, este important ca ţările cu venituri mici să primească o finanţare corespunzătoare pentru a răspunde nevoilor care apar ca urmare a izbucnirii crizei financiare. Din acest motiv, susţinem cu tărie nevoia de a facilita accesul ţărilor sărace şi fragile, adesea fără capacitate administrativă instituţională, la facilităţile şi la împrumuturile puse la dispoziţie de instituţiile financiare internaţionale şi de alţi donatori.
Personal, voi apăra această abordare în Consiliul pe probleme de dezvoltare din noiembrie, iar criza financiară mondială va fi în centrul preocupărilor mele politice în cursul săptămânilor viitoare. Sper că voi putea conta pe sprijinul dumneavoastră.
În acest context, instrumentul nostru "Vulnerabilitate FLEX” are o relevanţă deosebită. Comisia a lucrat cu Banca Mondială şi cu FMI pentru a identifica ţările cele mai vulnerabile la criză şi pentru a completa asistenţa prin împrumuturi oferită de aceste două instituţii cu ajutoare orientate şi acordate în timp util în cadrul instrumentului Vulnerabilitate FLEX.--
Între 2009 şi 2010, până la 500 de milioane de euro vor fi cheltuiţi pentru ţările ACP care au solicitat asistenţă pentru a asigura cheltuielile publice prioritare, inclusiv în sectoarele sociale. Permiteţi-mi să vă asigur că alimentarea anticipată a sprijinului bugetar prin intermediul mecanismului Vulnerabilitate FLEX nu va duce la o lipsă de finanţare, în măsura în care Comisia utilizează rezerve nealocate.-
Ţările care nu sunt eligibile pentru Vulnerabilitate FLEX vor beneficia şi de alte măsuri propuse de Comisie în comunicarea din aprilie. De exemplu, pot beneficia de realocările rezultate după evaluările ad-hoc de ţară şi după examinările intermediare devansate, pot beneficia de sprijin în cadrul instrumentelor FLEX tradiţionale, de alimentarea anticipată acolo unde este posibil etc.-
În ceea ce priveşte direcţionarea sprijinului bugetar, sunt convins că flexibilitatea inerentă a acestui instrument permite deja ţărilor beneficiare să utilizeze fondurile în modul în care îl consideră cel mai potrivit pentru a face faţă problemelor economice şi sociale.
În plus, revizuirea intermediară devansată a celui de-al 10-lea FED va oferi o oportunitate bună pentru identificarea noilor nevoi şi pentru a se evalua dacă acestea ar putea fi abordate mai bine prin intermediul sprijinului bugetar general sau prin cel sectorial.-
Revizuirea intermediară devansată va oferi şi o ocazie în plus pentru a analiza din nou profilurile de sprijin bugetar în fiecare ţară ACP şi pentru a examina posibile modificări, realocări sau fonduri suplimentare din rezervă.-
În ceea ce priveşte reforma instituţiilor de la Bretton Woods, rolul nostru în promovarea reformei acestora este, desigur, limitat. Problema reprezentării va fi discutată în cadrul întâlnirilor anuale dintre Banca Mondială şi FMI de la Istanbul, la care voi participa împreună cu comisarul Almunia în luna octombrie a acestui an. În acest sens, salutăm adăugarea unui al treilea reprezentant pentru ţările africane subsahariene în Consiliul Guvernatorilor al Băncii Mondiale şi aşteptăm cu interes propuneri pentru continuarea reformelor.-
În ceea ce priveşte fluxurile financiare ilicite, aş vrea să o asigur pe doamna Joly că am dat deja instrucţiuni serviciilor Comisiei să analizeze modalităţile de îmbunătăţire a guvernanţei fiscale şi financiare din ţările în curs de dezvoltare, în scopul de a limita fluxurile financiare ilicite. Această criză a arătat, de asemenea, că trebuie să consolidăm mecanismele pentru furnizarea asistenţei oficiale pentru dezvoltare (AOD).
Problema eficacităţii ajutorului internaţional încorporată în Declaraţia de la Paris şi în Agenda de Acţiune de la Accra este acum mai importantă ca oricând. În aceste vremuri dificile din punct de vedere economic, avem o responsabilitate deosebită faţă cei mai săraci din lume şi trebuie să ne asigurăm că asistenţa noastră pentru dezvoltare este canalizată în mod eficace.
În comunicarea sa din 8 aprilie, Comisia a subliniat, de asemenea, contribuţia utilă a mecanismelor de finanţare inovatoare, ca instrumente complementare şi cu efect de consolidare reciprocă a AOD. Am îndemnat statele membre să utilizeze întregul set de instrumente pe care îl au la dispoziţie şi să completeze mijloacele non-AOD cu mijloace AOD, de exemplu pornind de la taxe de solidaritate voluntare, precum taxele pe bilete de avion pentru finanţarea programelor de sănătate. Vor exista discuţii la nivel înalt pe marginea acestui subiect, inclusiv o importantă conferinţă organizată în 2010 de Franţa, care va implica şi Comisia într-o fază preliminară.--
Enrique Guerrero Salom
Domnule preşedinte, domnule comisar, exact cu un an în urmă am asistat la prăbuşirea instituţiei financiare Lehman Brothers. Atunci, potrivit experţilor, eram pe punctul de a intra într-un colaps financiar şi ne aflam în pragul unei alte mari depresiuni.
Criza financiară s-a intensificat, s-a extins la economia reală şi am trecut printr-o perioadă în care am avut parte de creştere economică negativă şi de pierderi de locuri de muncă.
Cu toate acestea, ţările dezvoltate încep să iasă din criză. Franţa şi Germania au făcut acest lucru, de exemplu, şi Comisia şi-a prezentat astăzi previziunile economice, care arată că, în a doua jumătate a anului, Uniunea Europeană va ieşi din recesiune.
Însă ţările mai puţin dezvoltate sunt în toiul crizei şi vor rămâne în această situaţie pentru mult timp. Nu ele au provocat criza, însă suferă consecinţele acesteia mai mult decât oricare alte ţări. Prin urmare, au o creştere economică mai mică, şomajul creşte mai repede, există mai puţine investiţii directe, mai puţine împrumuturi străine, sunt trimişi mai puţini bani înapoi de către emigranţi, au parte de mai puţin ajutor oficial pentru dezvoltare şi, desigur, se confruntă cu mai multe restricţii comerciale.
Am trăit vremuri în care stabilitatea noastră a scăzut şi situaţia noastră confortabilă s-a zdruncinat într-o perioadă scurtă de timp, însă aceste ţări sunt în pericol de a pierde un deceniu în lupta împotriva sărăciei şi un deceniu înseamnă că se va pierde o întreagă generaţie.
Putem face multe pentru aceste ţări în numeroase privinţe şi aş dori să mă concentrez în special asupra combaterii protecţionismului. Săptămâna trecută, Comisia a prezentat al patrulea raport privind măsurile de restricţie împotriva comerţului, care arată că multe ţări adoptă noi măsuri restrictive, un lucru dezastruos pentru ţările în curs de dezvoltare.
De asemenea, multe ţări dezvoltate nu îşi îndeplinesc angajamentele faţă de ajutorul oficial pentru dezvoltare chiar acum, când avem nevoie de resurse noi pentru a face faţă gravităţii crizei mai mult ca oricând.
De aceea, eu propun să sporim coordonarea acestui ajutor pentru dezvoltare printr-un acord mai amplu între ţările donatoare, instituţiile financiare şi parteneri şi să îl gestionăm mai eficace şi mai transparent, astfel încât să nu genereze costuri şi să nu reprezinte o povară birocratică.
Îndemn Comisia şi pe domnul comisar să pună în aplicare planul pe care ni l-a prezentat, cu care sunt sigur că va fi de acord şi comisarul Almunia.
Louis Michel
Domnule preşedinte, domnule De Gucht, doamnă Joly, eu sunt desigur foarte conştient de faptul că, în acest gen de dezbateri, vom auzi în mod inevitabil o serie de discursuri care spun toate acelaşi lucru. Însă acest lucru nu mă deranjează. Cred că este important să se repete mereu acest puternic consens pe care Parlamentul European are datoria de a-l construi şi, în plus, acest lucru trebuie să se facă împreună cu Comisia. Problema este că, în ciuda faptului că s-a afirmat că ţările în curs de dezvoltare vor fi foarte puţin afectate de criza financiară, toţi experţii sunt de acord astăzi că, dimpotrivă, efectele acestei crize vor fi dezastruoase pentru majoritatea ţărilor în curs de dezvoltare.
Toate sectoarele sociale din ţările sărace se vor confrunta cu o creştere accentuată a nevoilor sociale în special şi a nevoilor de servicii, precum şi cu o scădere foarte semnificativă a creşterii economice. Mai mult decât atât, din această perspectivă, am apreciat foarte mult aluzia dvs., domnule comisar, la faptul că este important să se răspundă la aceste nevoi într-un mod mult mai flexibil şi cred că ştiţi că, acolo unde a fost posibil - evident, în contextul unei monitorizări suficiente - am fost întotdeauna un mare susţinător al ajutoarelor de stat şi al ajutoarelor directe, fie acestea directe sau sectoriale, însă al ajutoarelor bugetare, în orice caz. Consider că există un efect de însuşire a responsabilităţii şi un alt efect, mult mai puternic, care ţine de respect, iar acest lucru dă statelor membre putere.
În ciuda tuturor acestor aspecte, observ că grupul G20 nu a abordat reforma instituţiilor financiare internaţionale - mă refer la Fondul Monetar Internaţional şi la Banca Mondială - pentru a conferi mai multă reprezentare intereselor ţărilor sărace din sud.
Aşa cum a spus doamna Joly, 80% din împrumuturile recente de la FMI au mers către ţările europene şi doar 1,6% din aceste noi împrumuturi au fost acordate, de exemplu, ţărilor africane. Resursele alocate ţărilor în curs de dezvoltare din pachetul G20 nu vor fi suficiente - ştim şi acest lucru - şi pachetul nu se va concentra suficient asupra celor mai slabe ţări. Mai rău chiar, aceste resurse nu vor sosi suficient de rapid.
Adevărata provocare, aşa cum aţi observat în mod evident, domnule comisar, va fi să obligăm statele membre să îşi onoreze angajamentele din 2005. Nimic nu justifică o reducere a ajutorului public pentru dezvoltare. Cu toate acestea, după cum s-a spus deja, mai multe ţări europene au anunţat reduceri drastice. Mă gândesc la Irlanda (-10%), Italia (-50%) şi Letonia (-100%). În mod clar, această atitudine este absolut inacceptabilă. Mai mult decât atât, este iresponsabilă.
Aş vrea să aud opinia dvs. cu privire la o întreagă serie de aspecte. Am auzit reacţia dumneavoastră pozitivă în ceea ce priveşte fondul de vulnerabilitate pe care îl propune Banca Mondială. De asemenea, v-aţi pronunţat în favoarea combaterii paradisurilor fiscale. Ţările din sud pierd în fiecare an 1 000 de miliarde USD în fonduri transferate ilegal în nord, dintre care 350 de miliarde USD trec prin paradisuri fiscale.
Problema guvernanţei internaţionale a fost deja discutată.
O altă problemă care cred că ar trebui să fie evidenţiată este, desigur, asistenţa legată de comerţ. Eu sunt un susţinător entuziast - spre deosebire de unele persoane, ştiu - al acordurilor de parteneriat economic, cu condiţia, desigur, să fie luată în considerare situaţia specifică a ţărilor, să fie introduse perioade de tranziţie şi, mai presus de toate, cu condiţia ca statele membre să îşi onoreze angajamentul de a furniza această faimoasă sumă de un miliard de euro în fiecare an pentru a stimula comerţul. După părerea mea, acest lucru este în mod evident important, aşa cum au spus şi alte persoane.
Astăzi trebuie să fie denunţate mesajele cu dublă faţă ale anumitor state membre, care vorbesc în termeni atrăgători despre ţările în curs de dezvoltare şi fac promisiuni uriaşe, dar care, în acelaşi timp, îşi reduc cu cinism ajutorul public pentru dezvoltare.
Gabriele Zimmer
Domnule preşedinte, întrebarea supusă discuţiei de doamna Joly, în numele Comisiei pentru dezvoltare, ridică problema a ceea ce noi, ca factorii de decizie în politica de dezvoltare, încercăm de fapt să realizăm în această dezbatere.
Promisiunile sumitturilor trecute ale G8 şi G20 nu s-au materializat niciodată. Acestea se numără printre promisiunile care au fost declamate în mod repetat, dar care nu au condus niciodată la asistenţă adecvată, tangibilă. În acest sens, chiar nu pot înţelege de ce nu dezbatem rezoluţia Parlamentului înainte de summitul de la Pittsburgh, pentru a aplica presiunile politice corespunzătoare. Având în vedere analiza exactă a comisarului şi observaţiile domnului Michel, mi se pare clar că ştim cu ce avem de-a face aici. Şi totuşi, nu suntem în poziţia în care să putem aplica presiune politică pentru a forţa statele membre să se îndepărteze de această politică de tipul "să îi ajutăm mai întâi pe săracii noştri”. Privind în perspectivă la summitul de la Pittsburgh, acesta mi se pare a fi marele pericol. Dacă nu vom reuşi să aplicăm presiune şi să facem clar faptul că avem nevoie de noi instituţii în special pentru a sprijini ţările cele mai sărace din lume, atunci vom sta în continuare aici şi după Pittsburgh, atrăgând atenţia asupra faptului că, până la urmă, nu s-a schimbat nimic.
Aceasta este şi rugămintea mea către dvs., domnule comisar. Vă rog aici, în Parlament, chiar acum, să comentaţi din nou în special asupra rezultatelor şi să ne spuneţi ce se poate solicita practic, cu sprijinul căror state membre, şi în ce măsură s-au făcut de fapt progrese aici.
Trebuie să acţionăm rapid şi eficace, deoarece oamenii mor în faţa ochilor noştri ca urmare a unor circumstanţe la apariţia cărora am contribuit noi. Vă invit să acţionăm împreună!
Corina Creţu
Domnule preşedinte, contribuţiile la fondul de urgenţă, după cum ştiţi, au înregistrat o scădere de 4,8 miliarde de euro din suma destinată pentru reglementarea crizelor umanitare din ţările cele mai sărace. Acesta este cel mai mare decalaj înregistrat vreodată între fondurile necesare şi fondurile colectate de la guvernele donatoare şi, observând aceste cifre, nu putem să nu ne gândim la sumele uriaşe cheltuite pentru planurile de salvare a băncilor.
Fiecare guvern este responsabil pentru soluţionarea problemelor propriei ţări, dar, în acelaşi timp, este nedrept şi indecent să trecem cu vederea faptul că ţările în curs de dezvoltare sunt cele mai afectate de criza economică, în condiţiile în care aceste ţări sunt mai puţin responsabile pentru criză.
Lumea din jurul nostru ne învaţă să nu ne aşteptăm la prea mult de la apelurile umanitare, mai ales în perioadele de recesiune. Deci aş dori să vă atrag atenţia asupra riscului de a neglija ţările în curs de dezvoltare şi de a accelera adâncirea sărăciei şi obţinerea unui efect de bumerang sub forma multiplicării tensiunilor interne, a conflictelor sângeroase, a tragediilor umanitare şi a migraţiei masive, dezbătută din nou de ţările dezvoltate. Având în vedere aceste circumstanţe, eu cred că sunt necesare eforturi într-o singură direcţie pentru a ne asuma responsabilităţile. Pentru acest lucru este nevoie de sporirea ajutoarelor internaţionale şi de un ajutor pentru dezvoltare mai eficient.
De asemenea, consider că ar trebui să ne concentrăm asupra reducerii dependenţei de ajutor umanitar pentru unii dintre beneficiari. Şi aş dori să îl întreb pe domnul comisar - ţinând cont de ceea ce a afirmat mai devreme fostul comisar Michel cu privire la necesitatea de a intensifica implicarea Băncii Mondiale şi a FMI - dacă intenţionează să formuleze o propunere pentru acest summit de la Istanbul.
Nu vreau să închei acest discurs fără a-mi exprima aprecierea faţă de începutul mandatului Comisiei. Mă gândesc la summitul SUA-Africa de Sud, la vizita dvs. în Zimbabwe de la sfârşitul acestei săptămâni, precum şi la asistenţa de urgenţă oferită zilele trecute pentru 100 000 de victime ale inundaţiilor din Africa de Vest. În acelaşi timp, doresc să subliniez faptul că nu numai Burkina Faso se confruntă cu dezastre naturale, ci şi Nigeria are nevoie de sprijin internaţional. Vieţile umane nu sunt ameninţate doar de inundaţii, ci şi de pericolul insidios şi permanent al secetei. De asemenea, apreciez faptul că aţi alocat 53 de milioane de euro săptămâna trecută pentru a combate seceta din ţările subsahariene. Aceştia sunt indicatori încurajatori care sper că vor influenţa discuţiile de la summitul G20 din Pittsburgh şi de la conferinţa de la Copenhaga, deoarece aceste întâlniri sunt cruciale în prezent, având în vedere faptul că Obiectivele de Dezvoltare ale Mileniului se confruntă cu un risc major de eşec.
Zuzana Roithová
(CS) Domnule comisar, şi eu aş dori să spun cât sunt de dezamăgită de faptul că promisiunile G20 în ceea ce priveşte asistenţa pentru ţările cele mai sărace în timpul crizei economice nu au fost ferme. Realitatea este că asistenţa FMI a fost până acum neglijabilă. Aş dori, de asemenea, să fac un apel pentru o reformă a procesului decizional, astfel încât cele mai sărace ţări să poată avea un cuvânt mai greu în luarea deciziilor, în special în cadrul sistemului Bretton Woods. În acelaşi timp, aş dori să vă întreb, domnule comisar, dacă a fost posibil să se menţină mai ales asistenţa pentru sănătate şi educaţie în ţările ACP, cel puţin la nivelurile de dinaintea crizei? Vă întreb acest lucru în principal pentru că a avut loc o reducere drastică a ajutorului financiar din multe ţări, inclusiv ţări europene. Acestea fiind spuse, domnule comisar, vă urez succes în noua funcţie.
Anna Záborská
(SK) Domnule comisar, problema pe care o discutăm este extrem de importantă şi de actualitate, nu numai pentru că UE trebuie să aibă o idee clară despre politica de dezvoltare în acest moment, dar şi pentru că trebuie să o explicăm în mod clar şi inteligibil concetăţenilor noştri. Mai mult ca oricând, nivelul ajutorului pentru dezvoltare poate influenţa acum imigraţia ilegală, ordinea publică, epidemiile şi, de asemenea - aşa cum a subliniat FMI - creşterea datoriei sectorului privat din ţările în curs de dezvoltare.
Aş dori să pun accentul pe controlul regulat al finanţelor, efectuat atât de către donatori, cât şi de beneficiarii finanţării. Trăim fiecare în ţările noastre şi auzim critici ale politicii de dezvoltare aplicate de UE. Consensul din cadrul Parlamentului European despre care a vorbit domnul Michel nu este întotdeauna atât de evident în ţările UE. Doar prin eficacitatea şi transparenţa ajutorului pentru dezvoltare putem convinge oamenii că acesta este justificat şi că trebuie să limităm orice reduceri.
Sari Essayah
(FI) Domnule preşedinte, este extrem de important ca Europa să facă dovadă în acest stadiu de o guvernare după principii morale, iar statele membre trebuie să îşi onoreze toate angajamentele, precum şi Obiectivele de Dezvoltare ale Mileniului. Desigur, suferim de sărăcie relativă în timpul acestei recesiuni economice, însă trebuie să ne amintim că, în ţările în curs de dezvoltare, oamenii suferă de sărăcie absolută şi mor de foame şi boli. Totuşi, peste zece state membre din cadrul Uniunii au anunţat că îşi vor reduce contribuţiile pentru dezvoltare sau vor încetini ritmul în acestea sunt preconizate să crească. Evident, ar trebui să ne amintim că, oricât de important ar fi să sporim plăţile, este la fel de important să se asigure utilizarea mai eficace a acestora. Există diverse instrumente instituite pentru această coordonare a ajutorului. Unul dintre acestea este programul de asistenţă oficială pentru dezvoltare, care a fost testat cu foarte mare succes în Mozambic, şi sper că vor exista investiţii în timp şi în eforturi pentru acest tip de coordonare în special. Astfel, ne va fi foarte uşor să avem un succes mai mare într-o astfel de situaţie, când valoarea ajutorului disponibil este în scădere.
Karel De Gucht
membru al Comisiei - Domnule preşedinte, da, criza a lovit cel mai greu ţările cele mai sărace şi nu putem face de fapt prea multe în această privinţă. Putem vorbi doar despre mijloacele prin care să îi ajutăm să revină la linia de plutire şi, evident, acest lucru va dura mai mult decât va dura în lumea dezvoltată, pentru că mecanismele de generare a unei noi creşteri economice sunt mult mai puţin dezvoltate în aceste ţări.
Una dintre remarcile făcute de mai mulţi deputaţi ţine de faptul că numeroase state membre nu îşi respectă angajamentele cu privire la asistenţa oficială pentru dezvoltare. Statele membre ale UE au convenit, în 2005, obiective individuale minime de ajutor în valoare de 0,51% pentru UE-15 şi de 0,17% pentru UE-12, obiective pe care noile state membre să le atingă până în 2010 şi, respectiv, de 0,7% şi 0,33% până în 2015.
Ţările care atinseseră deja niveluri de ajutor mai ridicate decât aceste obiective au promis să le menţină. Pe baza acestor confirmări şi a promisiunilor naţionale la nivel înalt ale unor state membre, UE ar trebui să ajungă cumulat la 0,56% de AOD până în 2010.
Eu cred că această criză nu ar trebui să fie o scuză pentru a nu respecta promisiunile de ajutor făcute de donatori şi voi insista asupra păstrării angajamentului de a oferi ajutorul la nivelul promis, atât din partea statelor membre ale UE, precum şi din partea altor donatori.
În 2008, asistenţa oficială pentru dezvoltare oferită de UE a crescut cu aproximativ 4 miliarde de euro, până la un nivel de 0,40% de AOD, şi se preconizează că asistenţa acordată colectiv de UE va continua să crească.
Pe baza informaţiilor colectate de la statele membre, ne aşteptăm ca asistenţa cumulată la nivelul UE să crească la 53,4 miliarde de euro în 2009, ceea ce reprezintă 0,44%, şi la 58,7 miliarde de euro în 2010, reprezentând 0,48%.
Acest lucru înseamnă, de asemenea, că, fără a lua măsuri suplimentare pentru ca statele membre să îşi îndeplinească obiectivele individuale, obiectivele colective pentru 2010 nu vor fi atinse. Tendinţa prognozată de creştere continuă a asistenţei oficiale acordate de UE se bazează pe acele state membre care încearcă să îşi respecte angajamentele, dar sunt necesare eforturi din partea tuturor statelor membre şi voi continua să insist pe acest lucru pe lângă respectivele state membre. Este responsabilitatea lor. Acesta este un angajament pe care şi l-au asumat şi criza nu ar trebui să fie o scuză pentru nerespectarea angajamentelor. Aş spune chiar dimpotrivă.
Mai mulţi membri ai Parlamentului au insistat, de asemenea, asupra reformei instituţiilor financiare internaţionale. Acesta este un obiectiv la care subscriu întru totul. G20 a stabilit un calendar precis pentru reformele guvernanţei instituţiilor de la Bretton Woods, îndemnându-le să accelereze punerea în aplicare a propriilor lor planuri de reformă care preced summitul de la Londra. Unele rezultate sunt de aşteptat încă din luna aprilie a anului următor şi am încredere că se pot găsi soluţii la probleme nerezolvate.
Având în vedere impulsul actual al reformării FMI dat de G20, Comisia subliniază importanţa devansării celei de-a doua etape a reformei Băncii Mondiale, în vederea finalizării acesteia până în primăvara lui 2010.
Summitul de la Londra din 2 aprilie 2009 va intra în istoria G20 ca fiind unul în cadrul căruia problemele de dezvoltare au fost tratate în mod de sine stătător şi în prezenţa reprezentanţilor ţărilor în curs de dezvoltare. În pregătire pentru următoarea întâlnire G20, ultimele luni au fost marcate de o activitate intensă a instituţiei însărcinate cu urmărirea rezultatelor.
În luna august, Consiliul Guvernatorilor FMI a aprobat o alocare generală de 250 de miliarde din drepturile speciale de tragere ale FMI, din care 18 miliarde de dolari vor merge către ţările cu venituri mici, iar FMI va fi interpelat la Pittsburgh cu privire la alte măsuri destinate ţărilor cu venituri mici. Deci aceasta este, cred eu, o evoluţie pozitivă.
Louis Michel, predecesorul meu, a insistat şi pe flexibilitate, susţinând că mecanismul de sprijin bugetar este mecanismul cel mai flexibil care îl avem. Acest lucru este evident adevărat, însă, desigur, înseamnă şi că avem nevoie de un omolog cu ţările în curs de dezvoltare şi trebuie să ne aflăm în poziţia de a avea un dialog politic cu acestea şi mecanisme de monitorizare, astfel încât să existe o minimă cooperare din partea ţărilor respective. Odată stabilite însă aceste lucruri, cred că mai ales sprijinul bugetar sectorial reprezintă o procedură foarte adecvată.
Nu înţeleg foarte bine de ce această rezoluţie care a fost depusă de Comisia pentru dezvoltare şi care se referă la întâlnirea G20 de la Pittsburgh nu se votează înainte de întâlnirea G20. Nu înţeleg. Va exista probabil o oarecare explicaţie de natură tehnică pentru aceasta, însă cred că dezbaterea unei astfel de rezoluţii după întâlnirea G20 din Pittsburgh, care va avea loc între 22 şi 24 septembrie, înaintea următoarei noastre şedinţe din Strasbourg din octombrie, trimite un semnal greşit din partea acestui Parlament nou ales.
Acest lucru nu ţine de mine, însă trebuie să spun că, împreună cu membrii Parlamentului care au pledat pentru acest lucru, îmi pare foarte rău că nu s-a putut vota asupra rezoluţiei respective în această perioadă de sesiune.
Preşedintele
Permiteţi-mi să menţionez că decizia de a vota în prima perioadă de sesiune a lunii octombrie a fost luată de către Conferinţa preşedinţilor, deoarece în timpul respectivei sesiuni va avea loc şi o dezbatere cu privire la întâlnirea G20. Acesta este răspunsul meu la întrebarea dvs.
Dezbaterea a fost închisă. Votarea va avea loc în cursul primei perioade de sesiune din octombrie.-
