
Maes
Herr talman! Jag ville fråga er något om en ideell förening som kallar sig "Pensionsfonden". Ledamöter i Europaparlamentet! Jag tror att pensionsfonderna redan har tagits upp många gånger här i parlamentet och att vi befinner oss i en övergångsfas. Därför är jag mycket förundrad över att jag nu får en inbjudan från Balfe till ett möte som han håller med den ideella föreningen "Pensionsfonden". Jag ville fråga om parlamentet står för tolkar och omkostnader för den här typen av sammanträden, och om denna ideella förening får stöd på något annat sätt av parlamentet.

Talmannen
Tack så mycket, fru Maes. Presidiet noterar er anmärkning. Som ni föreställer er är presidiet inte i detta ögonblick och under dessa omständigheter i stånd att svara er, det handlar inte om ett individuellt beslut från tjänstgörande talman, det är ett presidiebeslut. Ni kommer att få ett lämpligt svar vid lägligt tillfälle.

Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Galeote Quecedo
Herr talman! När jag tittar igenom gårdagens protokoll ser jag att Barón Crespo svarade på mitt inlägg från dagen innan.
Var inte orolig, herr talman, jag skall inte åberopa min personliga replikrätt. Dessutom medger jag att jag inte äger Baróns snabbhet att besvara en replik på bara 24 timmar. Jag vill bara genom hans kolleger erbjuda honom min samarbetsvillighet.

Talmannen
Tack så mycket ledamot Galeote. Ni har tagit upp frågan, ni har rätt att göra det, men ni får förstå att jag inte är den rätte att svara er. Jag tycker att ni skall ta upp frågan under nästa ordförandeskap med Barón Crespo.
(Protokollet justerades.)

Europeiska byrån för återuppbyggnad - Situationen i Kosovo
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkande:
A5-0013-99 av Pack för Utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om förslaget till rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 1628/96 om stöd till Bosnien-Hercegovina, Kroatien, Federala republiken Jugoslavien och den tidigare jugoslaviska republiken Makedonien, bland annat om inrättande av Europeiska byrån för återuppbyggnad (KOM(1999) 312 - C5-0062/1999 - 1999/0132(CNS)),
och kommissionens uttalande om situationen i Kosovo.

Pack
Herr talman, kära kolleger! Vi diskuterar i dag en byrå för återuppbyggnad av Sydösteuropa, vars operativa centrum skall inrättas i Kosovo, i Pristina. Vi har, till skillnad från andra institutioner i Europa, dragit lärdom av Bosnien-Hercegovina. Vi vill ha effektivitet redan från början; effektiviteten får inte hindras från början genom att besluten fattas långt borta. Det fick vi lära oss i Bosnien; där drog vi lärdom. Schwaiger konstaterar detta vad Bosnien beträffar i sitt senaste betänkandet om Obnova.
Därför lägger vi stor vikt vid att den byrå som skall genomföra återuppbyggnaden av Kosovo förläggs till Pristina. Jag är medveten om att den utgör en del av den stora byrå för återuppbyggnad av länderna på västra Balkan, av Sydösteuropa, som kommer att ha sitt säte i Thessaloniki. Jag återkommer till frågan om byråns säte och sådant som har samband med det liksom till byråns effektivitet.
Vad är byråns uppgift i Kosovo? Den skall stå för återuppbyggnaden på plats, men då ansvarar man inte bara för takpannor och cement. Den ansvarar även för återuppbyggnaden av rättsstaten. Den ansvarar för återuppbyggnaden av infrastrukturen. Den ansvarar för flyktingarnas bosättning, och alla dessa faktorer är nödvändiga för att kunna erbjuda flyktingarna ett anständigt hem och en möjlighet att åter leva i Kosovo.
I Kosovo handlar det inte om en ren efterkrigssituation, för skadorna är inte så omfattande som vi först trodde. Dessutom vet vi att albanerna är i stånd att åstadkomma mycket själva. De sitter inte och väntar på att andra skall leverera byggnadsmaterial. De tar saken i egna händer. De är också nöjda när de åter har byggt upp delar av sitt hus och fortsätter sedan successivt.
Nej, byrån har också en helt annan funktion. Den skall nämligen fylla det vakuum som har uppstått de senaste nio åren. Det finns inga myndigheter. Där finns ingen förvaltningsstruktur. Därför är det fruktansvärt svårt att genomföra återuppbyggnaden och etablera företag där. Äganderättsförhållandena är inte klarlagda. Man kan inte säga till ett företag i Västeuropa att det kan slå sig ned och ta över ett existerande företag på orten. Det är inte möjligt, eftersom ingen vet vems företaget är. Det rör sig ju till stor del om statlig egendom. Inte heller frågan om äganderätten till marken är uppklarad. Det är huvudsakligen nya uppgifter för byrån på plats, och dessa kan bara lösas på plats!
Vi behöver folk där som uträttar viktiga uppgifter. Vi behöver ingenjörer, vi behöver även minröjare, vi behöver alla typer av know-how. Det är det byrån är till för.
I det avseendet har vi redan uppnått en del, eller snarare är det så att andra har gett oss sitt medgivande - kanske som en gest av lydnad gentemot parlamentet i förväg - byråns direktör skall t.ex. lägga fram kvartalsrapporter för parlamentet, och direktören måste beviljas ansvarsfrihet av Europaparlamentet för genomförandet av budgetplanen, och kommissionen skall lägga fram en årsrapport för parlamentet som godkänts av byråns styrelse.
Vi kräver dessutom att även parlamentet hörs om byråns verksamhet skall utvidgas till andra närbelägna områden. Det får inte enbart ske på beslut av rådet. Vi godtar inga fler faits accomplis utan att man hör parlamentet!
(Applåder)
Vi fick ta del av det här betänkandet i juli. Jag har ägnat min semester åt att gå igenom det och förbereda detta föredragande.
Rådet har redan antagit sin gemensamma ståndpunkt, och man sade i går att det nu är för sent att ändra den. Så får det inte gå till! Om det i dag skulle ske en slutgiltig omröstning om detta betänkande, då skulle det uppstå en situation där man från rådets sida säger: vilket bra jobb ni har gjort, vad bra ni har skrivit, men det intresserar inte oss. Det kommer inte att ske i dag! Vi kommer att uppmana kommissionen att ställa sig på vår sida, i enlighet med de fem punkter som antogs i går, och vi kommer de närmaste veckorna försöka få rådet att godta större delen av det vi har sagt här, i bästa fall allt, eftersom vi har arbetat mycket effektivt.
(Applåder)
Nu är jag framme vid en fråga som irriterar mig särskilt. Det finns en byrå för återuppbyggnad, en paraplyorganisation i Thessaloniki. Stabilitetspakten har sitt säte i Bryssel. Finns det någon som kan förklara för mig hur stabiliteten på västra Balkan skall kunna organiseras utifrån Bryssel? Det kan åtminstone inte jag, och jag är säker på att den man som skall uträtta det kan det ännu sämre!
(Applåder)
Därför vill jag innerligt be er hjälpa mig att få rådet att komma till insikt, så att man inser att byrån för återuppbyggnad i Sydösteuropa med säte i Thessaloniki måste ha en stark anknytning till sätet för stabilitetspakten, som också bör vara belägen i Thessaloniki! En sak till vill jag säga angående det: Avsikten med stabilitetspakten är att upprätta ett samarbete, och det är just det man gör. Vet ni vad det samarbetet är? Det är något som alla i Sydösteuropa har ledsnat på. För det leder inte fram till några konkreta resultat. Nog vore det bra om man arrangerade ett samarbete till förmån för democratisation and human rights! Men det är ett område som redan täcks av Royaumontprocessen. Eller om ett samarbete upprättades på området economic reconstruction, development and cooperation. Det ansvarar Seci för i dag. Samarbetet kunde annars omfatta security issues. Det ansvarar South Eastern European Defence Ministers Group redan för. Det finns alltså redan minst fyra olika organisationer och grupper företrädda där som står för olika former av samarbete. Men inte har det lett någonstans!
Därför vill jag vänligen be rådet förena sätet för stabilitetspakten och byrån för återuppbyggnaden och sammanlänka dessa och även förankra de initiativ som jag nämner - jag skall inte räkna upp alla nu, de kan ni läsa i protokollet sedan - förankra dessa initiativ på ett effektivt sätt. Vi behöver inte uppfinna hjulet på nytt, när man redan har använt sig av det i flera år! Därför ber jag er vänligen hjälpa mig att garantera byråns effektivitet!
(Applåder)

Kinnock, Neil
, kommissionen.- (EN) Herr talman! Med er tillåtelse, ja, i själva verket på förslag av kammaren, skulle jag på kommissionens vägnar vilja göra ett uttalande om Kosovo. Jag värdesätter naturligtvis Packs ord och arbete, och särskilt styrkan och klarheten i hennes mycket övertygande argumentation. Jag kommer att besvara hennes betänkande på ett korrekt sätt i slutet av förmiddagens debatt.
Kommissionen välkomnar det faktum att internationella civila och militära förvaltningar har upprättats och påbörjat den mycket svåra återuppbyggnadsuppgiften i Kosovo. Den uppmanar alla parter att respektera Säkerhetsrådets resolution 1244 och de militära avtalen och åtagandena fullt ut och hoppas att en fullständig utplacering av KFOR och UNMIK kommer att slutföras utan större förseningar.
Kommissionen stöder upprättandet av ett demokratiskt och multietniskt Kosovo och beklagar djupt det fortsatta etniska våldet. Den fördömer, å det kraftigaste, våldshandlingar som begås av någon etnisk grupp och uppmanar till maximala ansträngningar för att säkerställa den försoning och det samarbete som är nödvändigt för skapa stabilitet och säkerhet för alla i regionen. Kommissionens roller i de massiva ansträngningarna för att återställa infrastrukturen och det civila samhället i Kosovo kommer att vara av betydelse för kammaren. I huvudsak finns det två sådana roller: åtaganden i det övergripande återuppbyggnadsprogrammet och deltagande i UNMIK-ramverket, där den samordnar initiativ tillsammans med andra internationella givare. Den första rollen kommer att diskuteras, särskilt då kammaren debatterar Packs betänkande, och jag skall därför nu bara ta upp några få av de intressanta punkterna.
För det första, en övergripande budget på 137 miljoner euro förutses för 1999 inom ramen för Obnova-programmet, därav har fått klartecken för 46 miljoner euro som inom kort skall användas. Kommissionen räknar med ett aktivt stöd från parlamentet, som jag är övertygad om kommer att vara tillmötesgående, för att få loss såväl de återstående 92 miljoner euro för 1999 som de extra medel som kommer att behövas under de kommande åren. För närvarande uppskattar vi att omkring 500 miljoner euro kommer att behövas år 2000 och 500-700 miljoner euro år 2001 och 2002.
För det andra är det naturligtvis av största vikt att medlen används så att de gör stor nytta. Kommissionen föreslår därför att en lokal återuppbyggnadsbyrå skall inrättas, för att säkerställa att gemenskapens återuppbyggnadsprogram för Kosovo tillämpas på ett effektivt sätt.
För det tredje måste skapandet av byrån förberedas väl, och en arbetsgrupp har inrättats för just det ändamålet. Arbetsgruppen har slutfört planeringsarbetet och använder nu den första delsumman på 46 miljoner euro av återuppbyggnadsstödet. Röjning av landminor, tullar och anskaffande av utrustning för återställande av bostäder, offentliga byggnader och, först och främst, sjukhuset i Mitrovica utgör de mest centrala delarna. Senare delsummor kommer huvudsakligen att läggas på att förbereda vägar för vintern, på kommunala vänortsprogram, där hjälp från medlemsstaterna har begärts, och senare på allmänna nyttigheter, offentliga byggnader, ekonomisk återuppbyggnad och institutionsbyggnad.
Kommissionens andra roll i Kosovo ligger på det internationella planet. Här inbegrips naturligtvis en mängd aktiviteter. Jag skall ta upp några av dem i illustrativt syfte. För det första är kommissionen, tillsammans med övriga deltagare i återuppbyggnaden och de stora internationella finansiella institutionerna, involverad i en bedömning av skador och behov. Kommissionen genomför faktiskt den enda provinsomfattande systematiska bedömningen av psykiska skador. De första resultaten av denna bedömning, som avser skador på bostäder och lokal infrastruktur, presenterades på konferensen som anordnades av kommissionen och Världsbankens givare i juli. En mer omfattande rapport, som koncentreras på den storskaliga infrastrukturen, kommer att färdigställas i slutet av detta år.
För det andra delar kommissionen ansvaret för mobiliseringen av givare med Världsbanken, och vid givarkonferensen i juli utlovades över 2 miljarder euro. En andra konferens är planerad till nästa månad.
För det tredje har, som kammaren känner väl till, Europeiska unionen ett särskilt ansvar för återuppbyggnad inom Förenta nationernas civila förvaltning, UNMIK. Dessa aktiviteter organiseras i den så kallade pelare fyra, som leds av en kommissionstjänsteman, Dixon. Tack vare de stora ansträngningar som Dixon och hans medarbetare lägger ned fungerar pelare fyra bra, trots att de har enorma problem att brottas med, till följd av det rättsliga och institutionella tomrummet i Kosovo. De nuvarande prioriteringarna är att få ordning på banksystemet, att arbeta nära med andra pelare och KFOR för att få fram tillräckligt med livsmedel, skydd och transportmedel inför vintern, att tillsammans med Internationella valutafonden och Världsbanken förbereda en förenklad budget och arbeta med finansiella frågor, samt att tillsammans med Världsbanken utarbeta ett ramverk för investeringar på mediumlång sikt, som skall presenteras på nästa givarkonferens.
För det fjärde kommer Europeiska unionen, och följaktligen kommissionen, även att bidra till arbetet i de övriga pelarna: i pelare ett tillsammans med UNHCR om humanitära frågor, i pelare två tillsammans med FN och i pelare tre tillsammans med Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa, OSSE, om institutionsbyggnad och demokratisering.
Vi kommer att sträva efter att få tillstånd ett fullständigt samarbete mellan de olika deltagarna vid de tillfällen då det blir en klar överlappning mellan civil förvaltning och återuppbyggnad.
Herr talman! Efter rådets beslut nyligen om att lätta på sanktionerna som hör samman med Kosovokrisen, lägger kommissionen fram ett förslag om att undanta Kosovo och Montenegro från särskilda EG-sanktioner mot före detta Jugoslavien. Oljeembargot och flygförbudet kommer därför att hävas.
En god samarbetsvilja från alla berörda myndigheter i Kosovo kommer uppenbarligen att vara ett absolut måste för att säkerställa en effektiv kontroll av slutanvändning och för att undvika bedrägeri.
Herr talman! Européer i våra grannländer har under de senaste åren återigen varit förövare av och offer för hemska våldshandlingar och försök till etnisk utrotning, vilken ibland benämns, med en förskönande omskrivning som förbryllar mig, som "rensning". Som alltid är det oskyldiga som drabbas hårdast, och följderna kommer att påverka deras liv under många år framåt. Jag vet att denna kammare inte behöver övertygas, men som en direkt och ledande aktör i arbetet med att lindra lidande och återskapa normalitet och som en samordnare av andras ansträngningar, måste Europeiska unionen göra precis allt vad som står i dess makt. I dessa och andra ansträngningar, och genom att arbeta med människor av alla etniska bakgrunder, arbetar vi för dem, men också för de mål och värderingar som binder oss samman. Genom att bidra med humanitär hjälp, föregår vi förhoppningsvis med ett gott exempel även som européer.

Bourlanges
Herr talman! Vi välkomnar det förslag som har underställts oss med stort intresse och vissa betänkligheter och godkänner självklart de riktlinjer som vår föredragande, Pack, dragit upp.
När det gäller budgetutskottet och Tillich - som jag improviserat företräder här och jag ber kommissionsledamoten om ursäkt för att jag inte kan stanna och lyssna på era svar, men jag kommer att ta del av dem med stort intresse - är betänkligheterna både positiva och oroande.
Vi välkomnar tre saker: för det första idén att byrån kommer att agera på platsen. Det är inte i Bryssel utan på platsen som problemen kan lösas. Det är bättre att genomföra det som skall göras i Pristina än att förgäves vänta på att det genomförs i Bryssel.
För det andra välkomnar vi också att byråns struktur får behålla ett hierarkiskt system, ett ansvarssystem, som innebär att byrån leds av personal från kommissionen. Vi anser dock att fördelningen är litet ojämn med en alltför liten, begränsad del från kommissionen jämfört med de ombud som rekryterats på platsen.
Vi gläder oss också åt den administrativa smidighet, som jag just nämnde och vilket innebär att vi kommer att kunna klara av de lokala behoven med i stort sett lokala anställda, som således har en god lokalkännedom. Herr kommissionsledamot, ur den synpunkten vill jag presentera byrån som ett antikontor för tekniskt bistånd, eftersom vi kombinerar den smidighet som är nödvändig i kontoret för tekniskt bistånd med bibehållandet av hierarkin och ansvaret, vars frånvaro ibland har angetts.
Våra betänkligheter är av fem slag: i första hand, huvudkontoret. Det tjänar inte någonting till att lämna Bryssel för att komma till Thessaloniki. Antingen är man på platsen eller inte. Byrån behandlar Kosovos problem. Den bör vara i Kosovo. I andra hand, tidslängden. Vi är för en byrå som agerar när behoven finns. Vi är emot en byrå som skulle finnas kvar i en administrativ evighet. Ur den synpunkten verkar en tidslängd på 30 månader vara lämplig, åtminstone till att börja med.
Våra grundläggande betänkligheter gäller maktbalansen mellan kommissionen, rådet och medlemsstaterna. I det sammanhanget är vi oroliga. I den föreslagna strukturen ser vi - och revisionsrätten delar våra farhågor - en allvarlig risk för uppdelning av kommissionens administrativa myndighet till förmån för en medlemsstatsstyrd ledning som vi inte kan godkänna. Därför vill vi ha en styrelse som inte överlämnar byråns ledning till medlemsstaterna utan behåller kommissionens kontroll. Herr kommissionsledamot, vi försvarar er och vi ber er att försvara er också. Vi är också gynnsamt inställda till att det inte skall vara en förvaltningskommitté utan en rådgivande kommitté, i vilken staterna deltar och kan få uttala sig men inte är de verkliga beslutsfattarna.
Den sista betänkligheten: vi vill ha ett tydligt ekonomiskt ansvar. Det är nödvändigt att det som betalas av Europeiska unionen förvaltas på Europeiska unionens vägnar och det som görs på medlemsstaternas vägnar förvaltas av medlemsstaterna.
(Applåder)

Van der Laan
Herr talman! Efter månader av elände verkade det som om en liten stråle av ljus skulle kunna skina över Kosovo. Europeiska unionen anslog givmilt 500 miljoner euro för att hjälpa befolkningen i Kosovo att bygga upp sitt land igen. Även kommissionen har gjort sitt bästa. I stället för den vanliga byråkratiska trafiken mellan Bryssel och platsen för arbetet valde den en decentraliserad byrå som kunde arbeta självständigt. Av kommissionens goda föresatser blev det dock inget av. Den torpederades återigen genom politiskt spel i rådet. Genom kohandel, något annat kan det inte kallas, mellan tyskar och greker fattades det olyckliga beslutet att inrätta byrån för återuppbyggnad i Thessaloniki.
Det leder till slöseri med pengar, slöseri med arbetskraft, slöseri med effektivitet. Det leder också samtidigt till oförståelse i Kosovo, eftersom det när allt kommer omkring är Kosovo som måste återuppbyggas och inte Grekland. Det värsta av allt kommer dock. Visste ni att en Kosovobo behöver en visering för att resa till Grekland? Och att han endast kan få en sådan visering vid den grekiska ambassaden i Belgrad? Det är för de flesta av befolkningen i Kosovo ett väldigt fientligt område. Det betyder alltså att ministrarna, med beslutet att inrätta den här byrån i Thessaloniki, utestänger de människor de försöker hjälpa från den återuppbyggnaden. Budgetkontrollutskottets ledamöter har enhälligt, alltså i samtliga partier, beslutat att förkasta det här förfarandet.
Vi kräver samtidigt att det sker en ingående kontroll av den här byrån. Vissa av punkterna har redan nämnts av min kollega i budgetutskottet. Dessutom tycker vi naturligtvis att det är av högsta vikt att OLAF får möjlighet att ingripa om saker skulle gå fel.
Jag skall nu återkomma till frågan om platsen för upprättandet, och jag talar även å min partigrupps vägnar. Pack har visat väldigt mycket mod för att rensa upp i den röra som rådet åstadkommit och hon lägger fram en mycket logisk lösning, nämligen att förlägga byrån till Pristina och koppla den till stabilitetspakten i Thessaloniki. Det skulle samtidigt ge litet substans till den blandade samling av pratklubbar som finns nu.
Jag välkomnar hennes intentioner, men frågan är naturligtvis om rådet kommer att ta åt sig något av det. Jag tycker att det tydligt visade sig i går att rådet inte alls har för avsikt att lyssna till vad vi vill. Därför stöder jag verkligen hennes förslag om ett uppskjutande. Vi måste helt enkelt anta striden mot rådet om vad som är rätt och verkningsfullt.

Oostlander
Herr talman! Återuppbyggnaden av Kosovo har inte ens påbörjats förrän medlemsstaterna girigt börjar undra: vad kan mitt land tjäna på det här? Ämbeten fördelas mellan de stora länderna, obeaktat om de är stora givare eller inte, och arbetet med att komma fram till en bredare vision förhindras skickligt genom att begränsa kommissionens roll. Det gör man genomgående genom att tillsätta en förvaltningskommitté med företrädare från de femton medlemsstaterna. På det sättet kan var och en se efter att det egna landets intressen får tillräckligt utrymme. Jag tror också att de femton företrädarna för medlemsstaterna i förvaltningskommittén arbetar på grundval av en ämbetsed som kräver av dem att de skall stödja och främja det egna landets intressen efter bästa förmåga, och inte på grundval av en europeisk ämbetsed som skulle kunna innebära att de lovar att låta de europeiska intressena och visionerna komma till sin rätt i maximal utsträckning och inte bara de nationella.
Om nöden i Kosovo verkligen stod i centrum för intresset så skulle man aldrig inrättat en förvaltningskommitté av den typen. Då skulle det räcka med en rådgivande kommitté med ett begränsat antal expertrådgivare och med en europeisk ämbetsed som grund. De skulle då kunna ha tillsyn över effektiviteten i genomförandet. Hos dem skulle inte de egna intressena vara det viktigaste utan frågan om återuppbyggnaden av Kosovo kanske även skulle vara en bra stimulans för näringslivet i Kosovo och i de omgivande fattiga länder som vi endast mycket sparsamt kompenserar för att lojalt delta i bojkotten mot Serbien.
Vi vill ju bilda en stabilitetspakt för dem. Med stabilitet menar vi då inte stillestånd utan framåtskridande. På grundval av rådets villighet att ändra sina förslag angående förvaltningskommittén kan vi låta medborgarna se vad det egentligen är som driver rådet, och i vilken utsträckning det avskyr slöseri. Produktion för återuppbyggnad av Kosovo kommer ju i flera fall att vara billigare i det området än i medlemsstaterna.
Jag vill även rikta uppmärksamheten mot en särskild aspekt. Det är känt att uppbyggnaden av den offentliga förvaltningen kommer att vara ett mycket viktigt bidrag till Kosovos utvecklingsmöjligheter. Utifrån mitt land är föreningen av nederländska kommuner mycket intensivt sysselsatt med det här på lokal nivå. De stöter dock på UCK-borgmästare överallt där UCK har kunnat bekläda borgmästarämbetet. Dessa borgmästare utvecklar ett godtycke gentemot befolkningen, varigenom uppbyggnaden av ett väl fungerande och tillförlitligt samhällssystem störs ordentligt. Jag undrar därför om inte rådet skulle vara villigt att på förslag av kommissionen undersöka vilka borgmästarämbeten som hellre skulle kunna beklädas av erfarna personer utifrån.
Vi har erfarenhet från Bosnien där ibland uttalat kriminella borgmästare, ibland rent slödder, bekläder dessa ämbeten och gör så att utvecklingen av en lokal gemenskap inte kan komma till sin rätt. Herr talman, på rådets villighet att gå med på vår begäran om en ändring av deras handling, en ändring som visar att Kosovo verkligen står i centrum för intresset, kan vi se om det här är ett projekt som också kan stödjas. Jag skulle därför gärna vilja att kommissionen gör vad som behövs för att uppmana rådet till att göra dessa ändringar.

Swoboda
Herr talman, herr kommissionär, fru kommissionär, kära kolleger! Jag vill börja med att rikta ett varmt tack till vår kollega Doris Pack för hennes engagemang, hennes tydliga ståndpunkt och kompromissvilja i de olika frågorna. Vi stöder därför alla hennes ändringsförslag. Man får lov att säga att parlamentet visar en stark beslutsamhet när det gäller att förkasta rådets oförbätterlighet i de här frågorna. Bara som en parentes: Vi kan ju inte få dem på bättre tankar, eftersom de inte ens är här. Jag hoppas att vi har kommissionen på vår sida, trots att inte kommissionär Kinnock kunde uttrycka det så klart. Här handlar det inte om vem som har rätt, om det är vi eller rådet, utan här handlar det om att vi tillsammans måste lära oss av tidigare misstag. Medborgarna i våra medlemsstater kan inte acceptera att det än en gång finns en risk att pengarna slösas bort. Vi är precis som våra medborgare beredda att använda pengar, men då måste de användas på ett effektivt sätt.
Jag vill ta upp fyra punkter. För det första - och det är jag glad för - har vi enats om att byrån skall ligga i Pristina, men också - och där är jag av en något annan uppfattning än van der Laan - att Thessaloniki är det mest lämpliga sätet för det övergripande regionala samarbetet, för återuppbyggnaden av hela regionen. Det handlar om att regionens alla folk och länder skall samarbeta, och det kan utan tvivel organiseras bättre utifrån Thessaloniki än från Bryssel. Därför är den uppdelningen utan tvekan en uppdelning som vi stöder.
För det andra: Man räknar med två ledningsorgan för en byrå, alltid med företrädare från de 15 medlemsstaterna. Vilket är syftet med två ledningsorgan för en byrå med 15 medlemsstater, om det inte är att alla vill ha så stor del av kakan som möjligt? Men det handlar inte om att vi skall fördela uppdrag för återuppbyggnaden av Europa, utan det handlar om att återuppbyggnaden skall organiseras på ett effektivt, snabbt och bra sätt. Jag hoppas, fru kommissionär Schreyer, att ni är särskilt mån om att pengarna används på ett effektivt sätt, i stället för att pengarna åter kommer de enskilda medlemsstaterna och deras företag till godo, och att ni även tar kontroller genom OLAF med i beräkningen.
För det tredje: Pack föreslår att Sydösteuropas samtliga stater och företagen i dessa stater skall få delta. Jag medger att vi även i vår grupp har diskuterat om företag i sådana länder som inte visat någon eller endast en bristfällig samarbetsvilja, skall få delta i återuppbyggnaden. Det gäller å ena sidan Kroatien, å andra sidan ett land där man för närvarande inte alls är beredd att delta, nämligen Jugoslavien. Vi blickar framåt och vill även ge dessa länder en möjlighet att delta med sina företag, och vi hoppas att länderna och deras regeringar tack vare den möjligheten kommer att vara beredda att delta i återuppbyggnaden. Vad Kroatien beträffar är det ett svårt tilltag, och vi hoppas på genomgripande förändringar trots alla problem i Serbien och Jugoslavien, och därför kommer vi att rösta för förslaget.
Slutligen vill jag komma tillbaka till det kommissionär Kinnock sade. Vi engagerade oss inte i Jugoslavien, och i synnerhet inte i Kosovo, för att ersätta en etnisk grupp med en annan. Jag har full förståelse för många kosovoalbaners missnöje, ilska, ja hat mot den serbiska befolkningen. Men vi kan inte tolerera eller acceptera att det nu sker ännu en etnisk diskriminering med förföljelser och mord som resultat.
(Applåder)
Europeiska unionen måste se till att ett samarbete mellan alla etniska grupper i hela regionen kommer till stånd. Det är den europeiska målsättning som vi helt och fullt bör eftersträva. Därför kommer även min grupp att rösta för att förslaget skjuts upp, eftersom rådet först måste uppfylla sina åtaganden.
(Applåder)

Haarder
Herr talman! Jag var i Kosovo i vintras, och jag skrev en redogörelse till utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik. Jag besökte en rad privata hjälporganisationer. Deras största problem var kommissionens centralistiska arbetssätt och den därav följande allt för långa handläggningstiden. Kommissionens lokala företrädare skulle fråga om allt i Bryssel, eftersom man var så oerhört rädd för att göra fel. Herr kommissionär! Det är inte så man tar itu med bedrägerier och misstag. Om det skall ske en effektivisering, så måste man delegera. Man måste lokalt ha befogenheter att få handla snabbt och effektivt. Upptäcker man bedrägeri och oegentligheter, skall man slå ned hårt på de lokalt ansvariga. Därför, herr talman, är det naturligtvis helt oacceptabelt om befälslinjen skall vara ännu längre, alltså om kontoret i Kosovo inte bara skall vänta på order från Bryssel, utan även från Thessaloniki. Det får inte ske. Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp är upprörd över den kohandel som uppenbarligen skedde när Hombach utnämndes och kontoret förlades till Thessaloniki. Vi hoppas att detta inte ställer till för mycket skada. Vi vill inte att de som finns i Pristina, som har det svårt nog med att leda återuppbyggnaden, också skall kämpa med en extra byråkrati i Thessaloniki.
Herr talman! Jag vill slutligen uppmana till att man så mycket som möjligt samarbetar med de lokala, civila företrädarna för den albanska befolkningen, att man nyttjar albanernas egen kraft och låter bli med att hjälpa dem med saker som de själva kan klara av. Det viktigaste medlet mot UCK-grupperna, som skall stoppas och bekämpas när de fördriver serber, är att mobilisera de civila ledare som finns i Kosovo. Det finns ju partier som fått 80 procent av rösterna vid valen. Det finns det fortfarande. Deras ledare finns också fortfarande. De är beredda att ta över. Och lokalt finns det också ledare som kan ta över, och det är det bästa medlet mot UCK som jag bara har mycket, mycket litet förståelse för.

Cohn-Bendit
Herr talman, kära kolleger! Jag tror att vi skall se till att inte blanda ihop grundläggande problem med organisationsproblem. Vi är ense om att byrån för återuppbyggnad av Kosovo borde installeras i Pristina, men byrån eller kontoret för återuppbyggnad av Bosnien var i Sarajevo och det var stora problem. När vi säger Pristina har vi således ännu inte sagt någonting utom att en byrå för återuppbyggnad av Kosovo logiskt och faktiskt bör tillskapas med invånarna i Kosovo.
Jag föreslår dock att vi också diskuterar på vilket sätt återuppbyggnaden skall genomföras. I det avseendet, och med vad vi vet om Europeiska unionen i Bosnien, gäller det emellertid den enorma byråkratiska bördan i samband med vår funktion i egenskap av Europeiska unionen. Med andra ord, i stället för att bara fokusera på Thessaloniki eller Pristina måste vi lära oss läxan från Bosnien och försöka bygga upp självständiga strukturer som i Pristina kan besluta om metoderna för den tunga återuppbyggnaden, det vill säga: broar, hus, gator, etc. och samtidigt metoderna för återuppbyggnaden av det civila samhällets struktur. Vilket program behövs det då för att detta civila samhälle skall kunna - såsom Haarder sa - ta hand om återuppbyggnaden? Vi får inte lämna det åt, jag skulle inte säga UCK-ligorna men bara den militaristiska frestelse, som vi kanske politiskt borde fördöma, men som vi kan förstå efter det som har hänt i fruktan att än en gång uppleva en liknande situation. Det är riktigt att bara en demokratisering låter oss gå framåt.

Vi skulle kunna nämna ett exempel i Bosnien, programmet 3000 tak för Bosnien. Det var ett mycket enkelt program som bestod i att säga till befolkningen "om ni bygger upp väggarna igen, betalar vi taken och om ni har byggt taken, betalar vi värmesystemet". Det var ett program för att uppmuntra befolkningen till verksamhet på alla nivåer. Jag skulle således helt enkelt vilja att vi funderar på självständiga beslutsstrukturer i Pristina, som skulle ge befogenhet åt befolkningen att besluta med oss om det som bör göras och att det inte blir en överbyråkratisering i Bryssel, förbunden med idén om hur Europeiska unionen fungerar.
(Applåder)

Theonas
Herr talman! Situationen i Kosovo kännetecknas av UCK:s ihärdiga försök att utnyttja NATO- och KFOR-styrkornas närvaro för att genomföra en fullständig etnisk rensning riktad mot de serber, zigenare och andra - icke albanska - etniska grupper som lever i Kosovo och bygga upp en egen stat, som skall brytas loss från den serbiska överheten.
Europeiska unionen och det så kallade internationella samfundet har ett enormt ansvar. I det betänkande av Pack som vi debatterar i dag talas det i ändringsförslag två om ett partnerskap med de albanska kosovanerna, som är angelägna om återuppbyggnaden av sin stat, och om att de måste få hjälp att ta del i och bidra till Europeiska unionens planer. Vilka är då dessa planer?
För det första erkänns det öppet att det eftersträvas att skapa en stat i Kosovo. För det andra försöker man sig på öppen utpressning av det av de kriminella NATO-bombningarna sönderslagna jugoslaviska folket, som uppmanas att underkasta sig etniskt, socialt och politiskt och att få fram en ledare som faller amerikanarna och NATO i smaken, om det skall finnas några utsikter till återuppbyggnad av det raserade landet. Det är en katastrofal politik. Den utgör en fortsättning på försöken att lösa upp Jugoslavien. Den stöder UCK:s kriminella verksamhet, och den medför en enorm risk för destabilisering i grannländerna och hela Balkan.
UCK:s okontrollerade verksamhet under NATO:s beskydd kommer förr eller senare att skapa stora problem även i Albanien och i den tidigare jugoslaviska republiken Makedonien, men den visar även vilken slags fred det är ni vill ha på Balkan. Allvarligt talat, finns det verkligen någon som tror att UCK kommer att vara avväpnat den 19:e denna månad?
Det är naturligtvis förståeligt att vi i dag diskuterar den ekonomiska återuppbyggnaden av Kosovo, vilken emellertid är direkt sammanbunden med medlemsstaternas politiska planer, men även med deras försök att fördela de medel som avsatts för återuppbyggnaden av Kosovo mellan företagen i sina länder. Man grälar om hur bytet från plundringståget skall fördelas!

Nobilia
Herr talman! Först och främst ansluter jag mig till det beklagande av rådets inställning till att tidigarelägga antagandet av en ståndpunkt vad gäller förordningen i fråga som Pack ger uttryck för i sitt förslag till betänkande. I den inställning man möter verkar man faktiskt vilja bortse från den andemening och den inriktning parlamentet gett uttryck för både i den första ändringen av direktivet från 1998 och i sin resolution från juli i år.
Jag delar invändningarna mot valet av säte för byrån i fråga - den borde ligga i Pristina, enligt oss, och inte i Thessaloniki - liksom invändningarna mot att rådet, som det tycks självsvåldigt, eventuellt kan komma att utvidga byråns verksamhet till andra regioner inom Förbundrepubliken Jugoslavien utan att ens rådfråga parlamentet först. Och detta just då parlamentet tilldelas uppgiften att utvärdera verksamheten, rent av varje kvartal, och utöva administrativ kontroll, om än a posteriori.
Jag förstår ändå inte vilka skäl som skulle förmå parlamentet att, vad sammansättningen av byråns styrelse beträffar, överväga att låta kommissionen ensam utse sju oberoende experter. Detta motsäger de förslag kommissionen själv lagt fram där man, liksom i den kommitté som skall bistå kommissionen, i stället tänker sig en företrädare för varje medlemsstat.
Enligt min mening är det inte lämpligt att parlamentet paradoxalt nog skulle utestänga de medlemsstater som utgör unionen från ett beslutsfattande där besluten snarare är politiska än operativa. Med detta vill jag säga att det inte är frågan om att i förebyggande syfte försöka ta kontrollen över hur den föreslagna totala biståndssumman används, även om dess omfång, 1.900 miljoner euro under de närmaste fem åren, skulle göra detta tillrådligt.

Belder
Herr talman! I första hand vill jag uttrycka min uppriktiga uppskattning för föredragandens, Doris Pack, arbete. Bland Balkanexperter värderas hon högt som engagerad politiker eftersom hon var och är am Ort.
Angående upprättandet av Europeiska byrån för återuppbyggnad kan vi vara kortfattade. Ett aktningsvärt initiativ. Vi stöder de två principiella strategier som föredraganden framför.
Efter ett mörkt och repressivt decennium skymtar en stråle av samhällsperspektiv för Kosovos befolkning. Problempunkten är fortfarande om det även gäller för den kvarvarande delen av den serbiska minoriteten i lika hög grad som för den nu återkomna albanska majoriteten. Hjälpen från EU skall i alla fall, i lämplig proportion, komma båda befolkningsgrupperna till godo. En nödvändig sporre utifrån för ömsesidig tolerans.
Jag skulle gärna vilja göra en allmän anmärkning om Europas verkliga bistånd till den så hårt drabbade befolkningen i Kosovo. Det kan fördelas lika över det legendariska Koltrastfältet (Kosovo Polje) eller användas till modellprojekt. För den sista metoden talar det trista faktum att vissa regioner och städer i den juridiskt sett serbiska provinsen fick betala ett mycket högt mänskligt och materiellt pris för Milosevics särskilda polisenheters och den reguljära Jugoslaviska arméns ursinne. Just valet av ett antal modellprojekt och deras framgångsrika fortskridande ger Kosovos befolkning något konkret att hålla fast vid, eftersom framåtskridande antagligen kommer att ge dem extra mod.
Ett grundläggande villkor för att all hjälp, även den europeiska alltså, till återuppbyggnad skall lyckas är för övrigt naturligtvis att den allmänna ordningen återställs. Det är ingen brist på provokationer från båda sidor. Den internationella gemenskapen får inte på några villkor tolerera det utan bör resolut motsätta sig det under ledning och lokal samordning av den instans som i första hand ansvarar för allmänhetens säkerhet, KFOR.
En kritisk anmärkning bör hur som helst göras vid det ibland hörda europeiska förtroendet för Kosovos parallella samhällsinstitutioner, kalla det den albanska skuggstaten under de senaste tio åren, som idealisk anknytningspunkt för en ny början för detta territoriella tvistefrö. För somliga viktiga sociala områden gäller denna pluspunkt hur som helst. Tänk på den underjordiska undervisningen, tänk på den bibehållna sjukvården och medicinska specialiseringen. När det gäller det politiska livet så är det dock inte så "enkelt" att dra en sådan linje. Därför förtjänar valet just nu absolut inte någon prioritet. Politisk vila, utkristallisering av det politiska landskapet i Kosovo är ett must.
Låt mig avsluta med en ljuspunkt. En positiv utveckling är den kritiska Kosovopressens återkomst och den täcker ett brett politiskt spektrum. Den tvekar inte att öppet och skarpt fördöma egna albanska missdåd. Ta utdrivningen av zigenare och serber. Denna inhemska uppvisning av moraliskt mod rättfärdigar absolut närvaron av en europeisk byrå för återuppbyggnad i Pristina!

Sichrovsky
Herr talman! Återuppbyggnaden av Kosovo är utan tvekan en Europeiska unionens mest angelägna uppgifter och även deras ansvar. Enligt FN:s senaste rapporter är Kosovo i dag ett land i ruiner, där det varken finns några garantier för människornas säkerhet eller någon täckning av befolkningens näringsbehov. Europeiska unionens ansvar måste den här gången sträcka sig utöver enbart en finansiering av återuppbyggnaden. Återställandet av ett demokratiskt och rättvist system är en förutsättning för ett program för återuppbyggnaden, och EU har ett lika stort politiskt som socialt och ekonomiskt ansvar.
De senaste veckornas negativa exempel från Ryssland har visat att bistånd i miljardklassen ofta bara når en bråkdel av de hårdast drabbade. Därför måste pengaflödet vara genomblickbart. Alla behöver vi garantier om att européernas skattepengar inte slinker in på de politiska och ekonomiska brottslingarnas konton. Europeiska unionen bär ensamt ansvaret för att inte dessa pengar missbrukas. Vi som ledamöter har ett ansvar gentemot våra väljare som finansierar denna återuppbyggnad med sina skattepengar. Vi är beroende av att befolkningen har en positiv inställning, och unionen har därför ett grundläggande ansvar för att redogöra för pengarnas användning inför dem som är med och finansierar uppbyggnaden.
Europeiska unionen är därför nu i behov av en modern, effektiv, precis och genomblickbar konflikthantering. Endast under sådana förutsättningar kan vi räkna med ett brett stöd för det här projektet bland den europeiska befolkningen.

Fitto
Herr talman! Kommissionens betänkande om inrättande av Europeiska byrån för återuppbyggnad av Kosovo inleds klart positivt, när man siktar mot att ta vara på erfarenheterna från tidigare återuppbyggnadsinsatser i andra delar av Europa.
Jag tror att detta också är tillfället att inte bara rikta uppmärksamheten på huvudfrågorna, det vill säga att denna byrå kan arbeta med öppenhet och effektivitet som grundprinciper, vilket är den avgörande punkten mot bakgrund av dagens situation på Balkan. Jag tror att även det faktum att vi i dag måste ta itu med problemet med återuppbyggnad av en social, ekonomisk och moralisk struktur under omständigheter där vidare visioner för Sydösteuropa verkligen inte får utgöra en skiljelinje vad beträffar valet av säte för byrån är viktigt och skall understrykas.
Jag tror, efter att ha lyssnat på andra ledamöters inlägg, att om man ställer sig en rättfärdig, legitim fråga, nämligen: "Vad ligger i medlemslandets intresse, som verkligen inte kan vara ett prioriterat intresse?", då måste man också ställa sig en annan fråga: vilka skador sammanhänger med insatserna och händelserna i Kosovo i andra länder som inom ramen för Europeiska unionen har upplevt närheten inpå bara skinnet? Hela regionala ekonomier i olika delar av medlemsländerna har kollapsat under de senaste månaderna till följd av att flygplatser stängts, till följd av händelser som sammanhänger med kriget i Kosovo: jag syftar speciellt på områden i Syditalien.
I denna mening tror jag att det är viktigt att göra en mer omfattande utvärdering, också i ljuset av en insatspolitik som, såsom jag läste i betänkandet om unionens budget för nästa år, innebär en kraftig omdimensionering av åtgärder riktade mot små och medelstora företag i gränsområdena.
Jag tror att detta är ett reellt problem om man vill försöka skapa omständigheter där man kan pröva möjligheten att föra in en bedömning av Medelhavsfrågan som är mer komplett, men som framför allt ger goda utsikter vad detta beträffar. Det handlar inte om att på ett bypolitiskt sätt ta till sig en lösning hellre än en annan vad gäller byråns säte, utan om att ha de grundläggande valen klara och utlinjerade för sig.
Vad gäller hur snabb, effektiv och öppen denna byrås verksamhet blir är det viktigt att försöka se denna överenskommelse som ett lämpligt tillfälle att inte bara kunna återuppbygga med prioritet och på kort tid under rådande omständigheter i Kosovo, utan också att försöka skapa förutsättningar för att problemet med flyktingströmmarna i Medelhavsområdet skall uppmärksammas särskilt.
Tusentals flyktingar landstiger i dag längs kusterna utan att ha ett mål, medan medlemsstaterna och Europeiska unionen är totalt oförmögna att ge ett perspektiv och ett konkret svar på detta problem. Jag tror att detta är den huvudfråga vi skall försöka rikta uppmärksamheten på för att undvika att under de närmaste åren tvingas ta ställning till andra situationer av liknande art som den i Kosovo.

Wiersma
Herr talman! Jag tror det är viktigt att vi i dag diskuterar om något som måste ordnas väldigt snabbt, nämligen hur vi även formellt skall utforma återuppbyggnadsprogrammet för Kosovo. Europeiska unionens roll i återuppbyggnaden är grundläggande. Vi anser att det är riktigt. Vi vill inte heller att samma fel som gjorts tidigare vid stora program, såsom i Bosnien och på andra platser, återupprepas. Därför vill vi har mer kontroll, även av parlamentet. Kontrollerna inom ramen för OLAF måste kunna utföras, och det skall bidra till att genomförandet sker snabbt och på ett bra sätt eftersom vi redan nu får meddelanden om förseningar i leveranserna av saker som är nödvändiga för att snabbt kunna återuppbygga Kosovo.
EU-medlemsstaternas direkta inblandning, och det står även i betänkandet av Pack, måste också begränsas. Därför föreslår vi att inte inrätta en förvaltningskommitté, den berömda management committee, utan arbeta med en rådgivande kommitté. Jag tror att det är ett viktigt krav från parlamentet. Vi har tidigare ofta varit med om att saker gått fel eftersom medlemsstaterna blandade sig i programmen för mycket, eller själva ville genomföra för många delar av programmen.
Genomförandet av programmet måste i så hög grad som möjligt styras på plats, ifrån Pristina. Det är det operativa centrumet. Människorna där måste göra det verkliga jobbet, och då menar jag framför allt Kosovobefolkningen själv. En annan läxa vi lärt oss från Bosnien är att den internationella gemenskapen skötte för mycket och för litet sköttes av befolkningen själv, och på det sättet får jag ibland intrycket att de länderna styrs utifrån och inte inifrån. När allt kommer omkring så är det de själva som måste göra det.
Kosovo är en del av stabilitetspakten och därmed finns också en koppling till förslaget om att inrätta huvudkontoret för stabilitetspakten i Thessaloniki. I det avseendet är jag helt ense med Pack. Det är logiskt att det skall ske ifrån den aktuella regionen. I ett av ändringsförslagen konstateras det att länderna i Syd- och Östeuropa också måste få chansen att delta i återuppbyggnadsprojekten. Det är också bra. Jag tror att det finns mycket sakkunskap och erfarenheter i regionen som vi kan använda oss av. Min partigrupp gör dock en liten randanmärkning i det sammanhanget. Vi utgår från att om vi talar om Sydeuropeiska länder och engagemang i projekten för återuppbyggnad så talar vi inte om regeringarna och myndigheterna i Serbien och Kroatien. Vi tycker att det är för tidigt att göra en öppning gentemot de två länderna. Vi känner till läget i Serbien, problemen kring Tudjman och flyktingfrågan i Krajina och relationerna mellan Tudjman och den kroatiska regeringen och domstolen i Haag. Av de anledningen gör vi ett förbehåll på den punkten när det rör sig om direkt inblandning av myndigheterna i de länderna.

Papayannakis
Herr talman! Det är sant att det största problemet först och främst är hur återuppbyggnaden av regionen skall ske och med vilka framtidsperspektiv. Detta har tagits upp även av andra kolleger.
Herr talman! Vi har i dag fått lyssna till många halva uttalanden och luddiga antydningar. Kommissionären sade oss att de har problem i Kosovo på grund av ett institutionellt och rättsligt tomrum - institutional and legal vacuum, sade han. Varifrån har detta tomrum kommit? Vad gör unionens administration på platsen och alla de andra aktörerna? Vad är det för slags tomrum? Och hur ämnar ni fylla det? Ni har sagt oss att ni skall göra en utvärdering av förstörelsen. Bara i Kosovo? Inte i de kringliggande regionerna? Och bara av de fysiska problemen? Inte av, till exempel, miljön? Ni säger oss alltså att ni vill återuppbygga Kosovo i ett institutionellt, rättsligt, geografiskt, geopolitiskt och politiskt tomrum. Jag beundrar er!
Och på samma gång som ni - tillsammans med några av kollegerna - säger oss dessa saker, fördömer ni etniska förföljelser från alla sidor och återuppbygger demokratin. Ni vet mycket väl att ingenting av allt det där kommer att kunna genomföras. Det är inte genom att använda stridsvagnar som UCK kommer att hindra er från att göra ert arbete. Det är genom sin närvaro och genom den tolerans som ni visar dem. Och det är inte ens UCK som är den största faran. Vi har stora erfarenhet från förr, herr kommissionär. Jag kommer - naturligtvis - ännu ihåg såväl det av den nazistiska belägringen och inbördeskriget, som vissa bidrog till att det vanns, sönderslagna Grekland som senare händelser - Bosnien, Ryssland, Albanien. Den största faran för er utgörs av profithungern, av kriminaliteten, den svarta ekonomin, svarta börsen och maffian, som utan tvekan kommer att försöka återuppbygga ett Kosovo med de strukturer och de intressen som de vill ha. Och mot detta har ni absolut ingenting att sätta. Jag har inte hört någonting om dessa frågor under hela denna debatt.
Diskussionen om Pristina och Thessaloniki har ingenting att göra med detta större problem. Men låt mig säga att det bästa skulle vara att de som fattar besluten och de som skall meddela dem inte är mycket nära varandra. Med dessa ord vill jag uttrycka min pessimism, och jag skulle förvänta mig några mer uppmuntrande inlägg och svar.

Gollnisch
Herr talman! Ursäkta mig, men det finns ett problem. Jag uttalar mig inte i egenskap av grupplös ledamot. Jag uttalar mig i egenskap av ledamot av Tekniska gruppen för oberoende ledamöter.

Talmannen
Ursäkta mig, herr Gollnisch, men den politiska gruppen existerar inte, vilket ni mycket väl känner till, eller borde känna till. Ni kan alltså inte tala för en grupp som inte existerar.

Gollnisch
Herr talman! Jag har inte fått meddelandet och det finns inte något spår av det i protokollet. Omröstningen i förrgår gällde en tolkning av arbetsordningen som dock inte innehåller någon bestämmelse rörande den grupp som jag tillhörde.

Talmannen
Jag beklagar att jag inte håller med om er tolkning, men om er tolkning är sådan, meddela det då skriftligt så kommer presidiet att svara. Presidiets tolkning är att protokollsjusteringen är tillräcklig för att tillämpa den tolkning som godkänts av kammarens stora majoritet. Således hör ni, fram tills det kommer nya besked, till de Grupplösa. Om ni inte vill tala kan ni stryka er från talarlistan, men låt oss inte förlora mer tid.

Gollnisch
Herr talman, mina kära kolleger! Vår kollega, föredragande Pack, har väl beskrivit den katastrofala situationen i Kosovo: upplösning av offentliga tjänster samt administrativt och rättsligt kaos. Vi måste erkänna att det där bara är ett av resultaten av den ohyggliga aggression som begåtts av USA:s regering och dess europeiska vapenbröder tvärt emot alla internationella rättsregler, men också den politiska kunskapen.
Flera kolleger har tydligt påpekat i dag att när det gäller kampen mot etnisk utrensning upplever vi naturligtvis i verkligheten slutet på elimineringen av de sista serberna i Kosovo. Det är verkligheten. Man har systematiskt förstört de civila infrastrukturerna inte bara i Kosovo utan också i Serbien. För det mesta utan militärt berättigande. Broar, vägar, slussar, järnvägar, elverk, administrativa byggnader och till och med sjukhus har förstörts, och jag talar inte om de döda, diskret kallade kollaterala skador, eller om deras familjer. Allt detta utan mer berättigande än om NATO hade bombat broarna över Loire för att hindra polis eller franska gendarmeriet från att ingripa i Strasbourg, en syn som vi kanske får uppleva snarare än vi tror.
Europas medborgare har betalat för att förstöra. De skall nu betala för att återuppbygga. Vi väntar med intresse på att få veta vad bidraget från USA kommer att bli. Såsom det nu är, godkänner vi att anbudsinfordran och kontraktstilldelningen begränsas till fysiska och juridiska personer från medlemsstaterna och mottagarländerna. Frågan om byråns lokalisering är viktig, men mindre viktig än fastställandet av berättigade länder. USA och de europeiska länderna är tyvärr inte bara ansvariga för förstörelserna i Kosovo utan också för förstörelserna i Serbien, Makedonien och Montenegro.
Dessa få reflexioner skulle inte på minsta sätt kunna utgöra, det förstår man, ett godkännande av en kriminell politik som kommer att stå kvar i historien såsom ett skräckinjagande exempel som vi kommer att få lida av, kanske inom en snar framtid.

Böge
Herr talman! Herr Kinnock talade i början av sitt anförande om finansieringsbehovet, och vi kommer i dagens omröstning om tilläggs- och ändringsbudgeten nr 4/99 ställa 92 miljoner till byråns förfogande. Samtidigt vill jag säga, och det är menat som en uppmaning till kommissionen, att osthyvelsprincipen i tilläggs- och ändringsbudgeten måste upphöra, för det har inte mycket att göra med en kreativ budgetpolitik utan påminner snarare om kreativ bokföring.
Därför vore det bra, fru Schreyer, även med tanke på den förutsebara problematiken i samband med tilläggsbudgeterna för år 2000, om man kunde finna en tillfredsställande lösning på den frågan innan den andra behandlingen av budgeten 2000 i december. Rådet finns ju inte ens företrätt här, och om man redan har bestämt sig för en gemensam ståndpunkt utan att invänta parlamentets ställningstagande, då gäller det även här att frågan om en ny ansvarskultur, ett bättre samarbete prioriteras på dagordningen för den offentliga debatten i Europa.
(Applåder)
Men vi har ju tid på oss. Rådet kommer inte rent formellt att ta sig an frågan förrän den 11 oktober, då man fattar det slutgiltiga beslutet. Vår kollega Pack har visat tydligt att ändringen av förordningen i stort sett innehåller positiva ansatser, nämligen frågan om decentralisering, ett öppet deltagande i anbudsförfarandet och mycket annat. Men om kompromissen i ordförandeskapsfrågan i slutändan kommer att se ut på det sätt som Pack framställde det - å ena sidan Pristina, å andra sidan det integrerade försöket med Thessaloniki - desto viktigare är det då att de grundläggande frågorna klaras upp, att det hela sker på kommissionens ansvar, att inte strukturen blir ännu mer mellanstatlig än den är i de redan existerande byråerna, att OLAF kan göra utredningar, att tjänsteförteckningen presenteras separat, att Europaparlamentets budgetbefogenhet bevaras och att Europaparlamentet i större utsträckning engageras om arbetet skall utökas. Därför vore det bra, fru Schreyer och herr Kinnock, om kommissionen i det nya samarbetets anda i programmet med fem punkter lade fram ett nytt förslag utifrån våra ändringsförslag, så att vi uppnår en tillfredsställande lösning i överensstämmelse med förordningen, så att inte denna konflikt kommer att införlivas i det normala budgetförfarandet. Det är inte min önskan, men jag kommer ändå att överväga en sådan lösning om inte rådet agerar.

Efthymiou
Herr talman! Jag skulle till att börja med vilja instämma i komplimangerna till Pack, som har gjort ett enastående arbete och klargjort för oss alla varför det är nödvändigt med en enhetlig, och inte en fragmentarisk, unionspolitik på Balkan. Balkanfrågorna bör ha en hög prioritet i unionens utrikespolitik, för ett stabilt, välutvecklat och demokratiskt Balkan är huvudlänken för att vi skall kunna utöva ett positivt inflytande i riktning mot ett stabilare och mer demokratiskt Ryssland. För ett stabilt, demokratiskt och välutvecklat Balkan är en förutsättning för att unionen skall kunna bedriva en effektiv och positiv politik i de oroliga länderna i Kaukasus- och oljeområdet, som hotar freden och stabiliteten i området. För ett stabilt, demokratiskt och välutvecklat Balkan ger unionen en stark länk genom vilken vi kan utöva ett positivt inflytande i Mellanöstern och länderna i östra Medelhavet.
Men ett stabilt Balkan innebär att vi bör ha en likaledes stabil och långsiktig strategi för fred, demokrati och utveckling, för det finns väl ingen som anser att unionen i dag spelar en framträdande roll på Balkan. Man skulle kunna sammanfatta situationen med att vi skjuter till pengarna och bär bördan, och amerikanarna bedriver politik och tar hem vinsten. Det är alltså nödvändigt med en enhetlig politik, en gemensam strategi för utveckling, fred, stabilitet och samarbete i regionen, så som den har börjat beskrivas i stabilitetspakten och av byrån för återuppbyggnad, som kommer att vara effektiv om den har just denna enhetliga kurs - och sätet i Thessaloniki. Det är en bara en början, men det är en bra början. Vi måste bedriva en politik som, för att vara effektiv, inte får vare sig utesluta eller favorisera något av folken i regionen utan som på ett enhetligt sätt främjar demokratisering och utveckling.
Kära kolleger! Denna kamp fördes även av Giannis Kranidiotis, vår kollega, som vi greker vill hedra med vårt arbete här i dag, genom att fortsätta den kampen.

Giannakou-Koutsikou
Herr talman! Återuppbyggnaden, inte bara i Kosovo utan även i hela den region som fortsätter att drabbas hårt att konflikternas följder, är väldigt betydelsefull.
Europeiska unionen, som utan tvekan spelar en central roll i denna fråga, beslutade helt riktigt att utvidga förordningen, särskilt med avseende på byrån för återuppbyggnad av regionen. För det är vad det rör om, herr talman, och det finns en missuppfattning beträffande detta. Det rör sig om återuppbyggnad av regionen och inte av Kosovo. Och kommissionens ståndpunkt förvånar oss därför. Jag tvivlar på att det finns någon som tror att återuppbyggnaden av den tidigare jugoslaviska republiken Makedonien eller av, i morgon, Jugoslavien kan planeras från Pristina. Det är nödvändigt att vi ser på problemen långsiktigt och att vi tar itu med dem. Det är nödvändigt att denna byrå, som tillsammans med stabilitetspakten måste inrättas i Thessaloniki, är stark, eftersom det, som jag sade, rör sig om återuppbyggnad av hela regionen. Visst skulle den vara operativt oberoende i Pristina, men byrån måste vara stark, så att den kan klara av de problem som dyker upp. För denna fråga handlar inte bara om att återställa förstörelsen. Den handlar inte bara om att återställa institutionerna, eller lag och ordning, den handlar om att ge människorna i regionen en verklig möjlighet att delta i landets ekonomiska och sociala verksamhet.
Föredraganden har rätt. Vi måste gå mycket försiktigt tillväga. Erfarenheterna från Bosnien-Hercegovina visar att återuppbyggnadsarbetet har kostat relativt mycket utan att leda till goda resultatet. Denna byrå måste alltså kunna genomföra programmet för återuppbyggnaden av Kosovo just nu, den måste kunna återföra flyktingarna och fungera som ett komplement till de humanitära åtgärder som hittills har vidtagits. De medel som fram till i dag har anslagits är naturligtvis inte tillräckliga. De måste öka, men jag tror att parlamentet håller med om att anslagen bör öka, ju effektivare byrån fungerar. Herr talman! Det faktum att parlamentet för första gången är involverat i denna fråga är mycket positivt, det har befogenheter och kan, först och främst genom den interparlamentariska delegationen, övervaka hur denna byrå, som självfallet även måste se till att organisera och genomföra åtföljande åtgärder för att återföra flyktingarna, fungerar. Den måste få fart på den lokala ekonomin och skapa fri kommunikation mellan länderna och regionerna i området.
Det är alltså inte bara skadorna från själva kriget som måste återställas. Det handlar inte bara om att återuppbygga och återställa telekommunikationerna. Det handlar om att återställa hela livet i regionen. Och vi måste öppna ögonen för vad som händer i Jugoslavien. Om Jugoslavien lämnas i händerna på den nuvarande regimen, minskar hoppet om att kunna läka de psykiska skador som också är en följd av konflikterna. Vi skall kanske inte här och nu ta upp frågan om orsaken till konflikterna och om vem som begått flest misstag. En sak är dock säker, vi har inte råd med fler misstag. Europeiska unionen har en roll att spela, som den måste spela med allvar och effektivitet.

Pittella
Herr talman! Jag uppskattade mycket föredragandens koncisa och resoluta stil och exaktheten i kommissionär Kinnocks svar. Det är inte rätt tillfälle för bombastiska tal, och byrån för återuppbyggnad som Europas svar på krisen i Kosovo är ett konkret, operativt svar. Jag skulle beteckna byrån för återuppbyggnad, så som den utlinjeras, med fyra adjektiv: smidig, effektiv, öppen och självständig. Den kommer inte att finnas till för evigt och den måste involvera lokala organ. Den skall tillse att den allmänna opinionen får så mycket information som möjligt, också via regelbunden informationsspridning över Internet.
Vad sätet beträffar instämmer jag i Swobodas kloka kompromissförslag. Slutligen tyckte jag om den bildliga solstråle van der Waal erbjöd, men själv skulle jag vara mer realistisk: en viktig öppning sker, ja, men den politiska knuten förblir oupplöst. Hur kan vi på allvar utöva vår roll i olika krisområden, inte bara i Kosovo, utan att utvärdera finansieringsmöjligheterna? Genom att skrapa ihop medel på ett oordnat och rörigt sätt? Det vore kanske lämpligt att, i rätt forum, ta upp en diskussion om detta. Jag tror att speciellt Medelhavet förtjänar att uppmärksammas ur finansiell synpunkt: det är i Medelhavsområdet en ny era byggd på endräkt, fred och internationellt samarbete står på spel.
(Applåder)

Paasilinna
Herr talman! Jag stöder kommissionens förnyade förfarande, och detta utgör ett test för detsamma. Vårt problem är ju att våra goda beslut urvattnas på penningsäckarna töms under resans gång. Denna princip om att äta innan bordet är dukat måste få ett slut. Därför vill jag betona tre punkter: för det första krävs det inte två förvaltningsorgan för en myndighet; för det andra måste beslutsfattandet förläggas dit där arbetet utförs, d.v.s. att myndigheten för återuppbyggnaden av Kosovo bör finnas i Kosovo; och för det tredje är samarbetet med lokalbefolkningen viktigt, och uttryckligen ett multietniskt samarbete såsom här har betonats. Jag vill egentligen uttrycka det som att återuppbyggnad inte består av tegelstenar, utan återuppbyggnad består av samarbete. Nu är det alltså en ny tid för både kommissionen och för oss. Tre kriterier - rakhet, entydighet och öppenhet - innebär styrka och med dem skall vi lyckas.

Sakellariou
Herr talman, herr vice ordförande för kommissionen! Det har sagts en hel del redan om återuppbyggnaden av Kosovo. Ni vet att parlamentet har lagt ned stor möda på att finna en kompromisslösning, och vi kommer att följa den linjen och är beredda att ge vårt bidrag.
Jag vill ta upp två frågor som inte direkt har med återuppbyggnaden att göra, men som ändå är av stor betydelse inte bara för Kosovo utan för hela regionens framtid. För två veckor sedan ungefär införde Kouchner, FN:s särskilda sändebud, en ny valuta i Kosovo. Jag kan visserligen förstå att det finns behov av en stabil valuta, även med tanke på det arbete som sker där, men att man "straffar" dinaren, den officiella valutan i den stat som Kosovo fortfarande ingår i, kan jag inte förstå. Det andra beslutet strider mot den övertygelse vi alla har och mot överenskommelsen mellan FN, NATO och UCK. UCK kommer inte att avväpnas, åtminstone inte helt och hållet, utan vissa av UCK:s förband består och får klä sig i en annan uniform och behålla sina vapen. Har Europeiska unionen någon åsikt om dessa beslut, herr vice ordförande i kommissionen, och i så fall vilken?

Talmannen
Tack, herr Sakellariou.
Härnäst har vice ordförande Kinnock ordet för kommissionen, och jag tror att det är första debatten ni har ordet i egenskap av vice ordförande.

Kinnock
Herr talman! Det är sant att politik är det enda yrke där man kan förlora oskulden mer än en gång! Eftersom detta är mitt första anförande som vice ordförande, befinner jag mig nu åter i den situationen.
Som svar på vad som har varit en debatt av mycket hög kvalitet, är jag väldigt glad över att ha sällskap av min nya kollega, budgetkommissionären, Michaele Schreyer, vars närvaro är ett bevis på det stora intresset för denna fråga och dess ekonomiska och budgetära konsekvenser. Schreyers närvaro här i dag är av enastående stort värde.
Jag skulle vilja framföra ett stort tack till föredragandena och de olika utskottens ledamöter, som har ägnat så stor och angelägen uppmärksamhet åt denna viktiga fråga, som nu föreligger kammaren. Jag skulle också vilja tacka dem för den höga kvaliteten på deras bidrag och för det engagemang som de har visat genom att lämna sina yttranden och framlägga Packs betänkande.
Som kammaren känner till, berör kommissionens förslag huvudsakligen inrättandet av en byrå för genomförande av gemenskapens återuppbyggnadsprogram, till att börja med i Kosovo, men senare, när omständigheterna så tillåter, även i andra regioner i Förbundsrepubliken Jugoslavien, som Serbien och Montenegro. Byråns mandat täcker helt klart inte in bistånd i de andra länderna i före detta Jugoslavien eller i andra Balkanländer, eftersom denna struktur utgör Europeiska unionens specifika instrument för återuppbyggnaden av Kosovo. Den har utformats för att göra det möjligt för Europeiska unionen att bibehålla den nödvändiga kontrollen över återuppbyggnadsprogrammet och skydda sitt oberoende och sin initiativrätt i processen. Byråns arbete måste tydligt kopplas samman med Europeiska unionen, det får inte blandas ihop med den bredare verksamhet som de talrika organ som är engagerade i Kosovo och regionen ägnar sig åt. Det beror inte på någon trångsynthet; en tydlig uppgiftsfördelning är nödvändig för att säkerställa en riktig ansvarighet.
I kommissionens förslag återspeglas behovet av att skapa ett instrument för en snabb, decentraliserad och effektiv hantering av återuppbyggnadshjälpen på ett sätt som innebär att hänsyn tas till situationens brådskande natur och till de exceptionella ansträngningar som fordras. Framstående ledamöter har gång efter annan fäst uppmärksamheten på dessa realiteter under debatten, liksom vid många andra tillfällen. I kommissionens initiativ tas hänsyn till tidigare erfarenheter och, framför allt, till de svårigheter som vi ställdes inför i den första fasen av återuppbyggnaden i Bosnien, som, vilket kammaren med rätta påminde om i morse, ledde till att genomförandet av dessa program fördröjdes. Kommissionens förslag om att inrätta en byrå för återuppbyggnad är på det stora hela baserat på parlamentets rekommendationer för återuppbyggnaden i Bosnien - rekommendationer som helt korrekt betonar behovet av att decentralisera hjälphanteringen genom att öka antalet lokalt anställda och tillhandahålla mekanismer som är bättre anpassade till återuppbyggnadsbehovens brådskande natur.
Jag skulle särskilt vilja ta upp några aspekter av kommissionens förslag, som rör byråns struktur. Efter den förfrågan om att inrätta en byrå som gjorde vid rådets möte i Köln, har kommissionens förslag i stora delar baserats på den modell som använts för alla andra existerande europeiska byråer: en struktur som en egen juridisk person och egna befogenheter för beslutsfattande och med medlemsstaterna företrädda i en styrelse. En sådan struktur gör det möjligt att leda återuppbyggnaden med hjälp av särskilt anpassade förfaranden, som är olika de i kommissionens avdelningar. Det gör det möjligt att rekrytera personal särskilt för återuppbyggnadsändamål och för en tidsrymd som är begränsad till utförandet av de speciella uppgifterna, vilket Bourlanges var inne på. Byrån kommer att anställa personal, och då följa lagstadgade bestämmelser, för att utföra uppgifter i offentlig tjänst som det tekniska hjälpkontoret inte får och inte kan ta på sig.
Liksom fallet är i övriga existerande gemenskapsbyråer, föreslår kommissionen att medlemsstaterna företräds i styrelsen, så att de genom sitt deltagande kan säkerställa en total samordning av Europeiska unionens verksamhet med medlemsstaternas verksamhet på fältet. Det skulle kunna uppmuntra medlemsstaterna till att använda byrån vid genomförandet av sina egna program. Vidare kommer det tack vare medlemsstaternas deltagande i styrelsen att bli möjligt att se till att, när det årliga programmet väl har fastställts av kommissionen, övriga beslut som hör samman med projekten kan fattas på plats, utan att återförvisas till förvaltningskommittén, som består av medlemsstaterna, i Bryssel. Utan hänsyn till de befogenheter som har föreslagits för byrån, skulle jag vilja göra helt klart att kommissionen kommer att fortsätta med att utöva sina befogenheter och sitt ansvar fullt ut. Byrån kommer inte att ges befogenhet att fastställa principiella riktlinjer eller att godkänna återuppbyggnadsprogrammen. Det är kommissionen som kommer att fatta och vara ansvarig för besluten om de program som skall genomföras av byrån.
Herr talman! Frågan om platsen för byråns högkvarter har, vilket återigen blev tydligt under förmiddagens diskussion, lett till tvister såväl i rådet som här i kammaren. Byråns funktion är att se till att hjälphanteringen sker snabbt och effektivt. Det inbegriper att decentralisera förvaltningen och upprätta ett effektivt samarbete med andra aktörer från det internationella samfundet i Kosovo. Pristina har därför av kommissionen valts som plats för byråns högkvarter. Det är där Kosovos tillfälliga administration är baserad och alla byråer och organisationer med ansvar för återuppbyggnaden har sitt säte. Det är Kosovo som skall byggas upp.
Det sunda förnuftet säger därför att byrån bör ha sitt operativa säte där, även om alla säkerligen har de mycket övertygande poängerna om tidigare erfarenheter, som Cohn-Bendit framförde under dagens debatt, i tankarna, då man argumenterar för den åsikten.
Som kammaren känner till, har medlemsstaterna kommit överens om att installera byråns högkvarter och allmänna enheter i Thessaloniki. Kommissionen har lagt in en reservation mot det beslutet. Vad kommissionen beträffar, är inrättandet av byrån i Pristina inte bara en detalj i dess förslag. Det är en grundläggande förutsättning för en effektiv hantering av programmen och för att uppnå byråns mål.
Dispyter som leder till fördröjningar är inte godtagbara, med tanke på nödvändigheten av att snabbt finna en lösning på problemet, och kommissionen är därför öppen för en kompromiss som bibehåller målen om snabbhet och effektivitet. Kommissionen har redan översänt en handling till rådets ordförandeskap och till parlamentet, i vilken den föreslår en tydlig funktionell uppdelning av byråns enheter och personal mellan Pristina och Thessaloniki, med alla operativa enheter koncentrerade i Pristina och byråns direktör mitt i händelsernas centrum.
Slutligen skulle jag, å kommissionens vägnar, vilja tacka parlamentet för ändringsförslagen. Den nya kommissionen kommer att granska dem noggrant. Jag vill emellertid betona att kommissionen och parlamentet har samma mål: att maximera snabbheten och effektiviteten för kommissionens arbete på plats i Kosovo för människorna i regionen.
Eftersom kommissionen är helt ny, skulle vi vilja be om litet tid för att se över situationen och era ändringsförslag, för att bli helt säkra på att vi gör det rätta. Jag är övertygad om att rådet önskar göra detsamma.
Det är nödvändigt att engagera människorna i Kosovo i återuppbyggnadsprocessen och att säkerställa en effektiv samordning med icke-statliga organisationer. Det är nödvändigt med insyn i budgeten, eftersom parlamentet föreslår att det skall göras en tydlig åtskillnad mellan bidrag från gemenskapsbudgeten och bidrag från andra källor samt att utgifter för fysisk återuppbyggnad och institutionsbyggnad skall skiljas åt.
Avslutningsvis, herr talman, ser kommissionen gärna att parlamentet rådfrågas innan något beslut fattas av rådet om att utvidga byråns verksamhet till andra regioner i Förbundsrepubliken Jugoslavien. Det skulle utvidga parlamentets roll, som redan nu får en kvartalsrapport om byråns verksamhet och som har den viktiga uppgiften att bevilja byråns direktör ansvarsfrihet för genomförandet av budgeten.
Jag är övertygad om att den korta pausen, som alla är överens om behövs, kommer att utnyttjas fullt ut, för att vi skall kunna nå målet om en snabb och effektiv hjälp till glädje för och med bistånd av Kosovos folk.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, herr Kinnock.
Innan vi avslutar debatten överlämnar jag ordet till Staes för en ordningsfråga.

Staes
Herr talman! Jag är ny som ledamot i det här parlamentet. Jag har följt den här debatten med stort intresse och jag tycker att det var en bra debatt. Ändå har jag en känsla av att något brister i organisationen av parlamentets verksamhet. Vad kan vi konstatera? Kommissionen har lagt fram ett förslag angående huvudkontoret i Pristina. Parlamentet stöder kommissionen och det är en konflikt med rådet. Vad ser vi? Rådets stolar är tomma. Rådet reagerar inte, rådet har tydligen inte bjudits in för att komma hit och berätta vad det skall göra. Jag skulle alltså vilja fråga följande: kan ni för talmanskonferensen lägga fram önskemålet att debatterna i framtiden, om det blir fler sådana debatter där det förekommer en konflikt med rådet, organiseras så att rådet är närvarande och att vi kan få en direkt konfrontation. Jag tror att det skulle vara bra för demokratin.

Talmannen
Vi noterar er anmärkning, herr Staes, men jag konstaterar att rådet är närvarande och inte har velat delta i debatten. Rådet är, på ministernivå, inte närvarande i kammaren mer än på tisdagar och onsdagar, men vi noterar er anmärkning. Jag tror att det är flera som delar den.

Sakellariou
Herr talman! Eftersom kommissionens vice ordförande har avstått från att uttala sig i frågan om valutan och UCK, kan jag då utgå från att Europeiska unionen inte har någon åsikt i frågan?

Kinnock
Neil, kommissionen. (EN) Herr talman! Jag förstår Sakellarious undringar, och i normala fall skulle jag med glädje ha gett honom ett utförligt svar på hans två mycket viktiga frågor. Jag är säker på att han är gammal nog i detta parlament - jag talar naturligtvis om hans erfarenhet och inte om hans ålder - för att förstå varför jag inte kan göra det just nu. Jag är övertygad om att mina medarbetare som är sakkunniga på detta område med glädje kommer att ge honom den information som han söker vid ett senare tillfälle.

Talmannen
Tack så mycket, herr Kinnock.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Tionde EG-UNRWA-konventionen (1999-2001)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0010/99) av Morgantini för utskottet för utveckling och samarbete om förslaget till rådets beslut om att godkänna texten till en tionde EG-UNRWA-konvention för åren 1999-2001 innan konventionen undertecknas av kommissionen och Förenta nationernas hjälporganisation för palestinska flyktingar i Mellanöstern (KOM(1999)0334 - C5-0059/1999 - 1999/0143(CNS)).

Morgantini
- (IT) Herr talman! Den tid av fred och välstånd som Arafat och israeliska ledare har hänvisat till sedan Oslo-avtalet 1993 har ännu inte infunnit sig. Återupptagandet av fredsprocessen som kom efter regeringen Netanyahus fall, valet av Barak och den nya överenskommelse som skrevs under i Sharm-el-Sheikh innebär otvivelaktigt ett steg framåt jämfört med det mörka förflutna, efter mordet på premiärminister Rabin, men vägen är fortfarande mödosam innan en stabil och varaktig fred kan bli verklighet och innan palestinierna kan leva i en palestinsk stat, såsom sanktioneras i FN-resolutionerna, en stat som jag hoppas blir demokratisk och som fredligt kan samexistera med Israel.
Det finns fortfarande många öppna frågor: 70 procent av territoriet Västbanken-Gaza är fortfarande militärt ockuperat, Jerusalems status är inte fastställd, frågan om de israeliska bosättningarna, konfiskeringen av jord, vatten, frågan om de politiska fångarna, fortfarande över 2 200 i fängelserna, frågan om de palestinska flyktingarna från den första flykten 1948 och från 1967, som är cirka 4 miljoner. Utan ett positivt svar på dessa frågor kommer freden alltid att vara i fara.
Europeiska unionen och särskilt Europaparlamentet har alltid uttryckt sitt ovillkorliga stöd för försöken att främja fredsprocessen i Mellanöstern och bistå Mellanösternregionen. I resolutionen från mars 1999 om fredsprocessen och framtida bistånd till Mellanöstern underströk Europaparlamentet med rätta att även om Wye Plantation-avtalen godkänns - vilket de nu har - återstår de viktigaste problemen att lösa, och bland dem särskilt flyktingarnas ställning. Därför röstade utskottet för nödvändigheten av ett fortsatt och starkt stöd till flyktingarna och antog EU-UNRWA:s tionde konvention - som gäller åren 1999-2001 - vilken har underställts Europaparlamentet och som utgör just ett viktigt bidrag. I den föreslagna konventionen, liksom i de nio föregående som undertecknats sedan 1972, fastställs gemenskapens bidrag till organisationens budget för normala program för den kommande treårsperioden 1999-2001 och där förutspås också årliga förhandlingar om gemenskapens bidrag till budgeten för livsmedelsbistånd. Naturligtvis kommer omfattningen av livsmedelsbiståndet att bli föremål för separata förhandlingar.
UNRWA begär ett totalt bidrag på 120,82 miljoner euro för perioden fram till 2001. En del av detta bidrag är avsett att stödja UNRWA:s utbildningsprogram. Inom hälsovårdsprogrammet skall merparten användas till utbildning. UNRWA:s ordinarie program riktar sig till cirka 3 500 000 palestinier i Jordanien, Syrien, Libanon, på Västbanken och i Gaza-remsan och ger, som jag sade tidigare, hjälp inom grundläggande samhällssektorer.
För att ta hänsyn till hur den politiska situationen utvecklas i området föreskrivs i artikel 6 i konventionen att flyktingutvecklingen skall granskas på nytt i slutet av år 2000 och att eventuella UNRWA-program för de palestinska myndigheternas övertagande av dess funktioner skall övervägas. Eftersom dock de palestinska myndigheterna bara kontrollerar sitt egna territorium på Västbanken och i Gaza måste man ta speciell hänsyn till UNRWA:s verksamhet vad beträffar de flyktingar som fortfarande befinner sig i Syrien, Libanon och Jordanien och i alla länder där det finns palestinska flyktingar.
Under dessa omständigheter skulle jag än en gång vilja understryka att flyktingproblemet inte bara är olöst utan blir mer dramatiskt för varje dag, såsom jag kunnat se på mina resor till de palestinska flyktinglägren i Libanon, Jordanien och Syrien nyligen och i olika UNRWA-rapporter, och som även vår kollega Menéndez del Valle rapporterar i sin egenskap av företrädare för Europeiska unionen vad beträffar dess humanitära bistånd till Jordanien.
Det är därför avgörande att denna EU-UNRWA-resolution antas och börjar tillämpas så snart som möjligt. Detta är särskilt viktigt mot bakgrund av den kris i fråga om UNRWA:s budget som man för närvarande kämpar med. Stränga sparåtgärder har införts genom vilka man avskaffat olika anslag till lärare, sjukhus och läkemedel, vilket bland annat har lett till kraftiga protester i de palestinska flyktinglägren.
En sista fråga: även om jag understryker nödvändigheten av att fortsätta bevilja humanitärt bistånd via UNRWA, tror jag att Europaparlamentet särskilt är intresserat av att finna en riktig och rättvis politisk lösning på problemet med de palestinska flyktingarna, en lösning som överensstämmer med FN:s resolution 194. Vad detta anbelangar tror jag att vi måste bemöda oss maximalt för att uppmana berörda krafter i området, speciellt de israeliska och palestinska myndigheterna, att bidra till denna lösning.
Två punkter till: budgetutskottet har föreslagit två ändringar om större öppenhet, vilka vi stöder. Slutligen kvarstår det juridiska problemet med det sätt på vilket kommissionen begär vår åsikt, en fråga jag tror vi måste penetrera.

Khanbhai
Herr talman! Jag är mycket glad över tala om Palestinafrågan. Det är en ytterst viktig fråga, som har intresserat mig mycket under många år. Morgantini har framställt ett utomordentligt betänkande, som jag och min grupp stöder, och de två ändringsförslagen är mycket betydelsefulla, för i dessa efterfrågas en årsrapport, tillträde till verksamhetsplatserna och information om finansieringsaspekterna.
Jag skulle vilja ta upp några punkter. En är att vi hjälper 3,5 miljoner flyktingar. Jag är medveten om att det rör sig om människor som nu befinner sig i flyktingläger, och jag hoppas att Europeiska unionen kommer att spela en framträdande roll då det gäller att hjälpa dem att återanpassa sig, när de väl kommer tillbaka från grannländerna för att åter bosätta sig i Palestina. Jag hoppas att Europeiska kommissionen, i nära samarbete med parlamentet, kommer att ta initiativet till att bli en mer aktiv aktör i Mellanöstern, i stället för att sitta i baksätet och låta amerikanerna styra.
När vi ser på den hjälp som vi ger, 40 miljoner euro, så är det inte så värst mycket pengar. Jag erkänner att det är en ganska stor del av de 120 miljoner euro som ges totalt, och 85 procent av vår budget på ungefär 40 miljoner euro årligen går till utbildning, vilket jag tycker är den rätta vägen framåt. Vi bidrar till att utbilda en halv miljon barn.
Jag hoppas att det kommer att fattas ett snabbt beslut om detta förslag, eftersom det, som Morgantini påpekade, är bråttom: lärare förlorar sina arbeten, eller så är de redan arbetslösa, och utbildning och medicinsk hjälp är nödvändig. Jag hoppas att kommissionen kommer att göra sitt bästa för att snabba på detta ärende.
Morgantini har verkligen behandlat detta ämne på ett heltäckande sätt. Jag vill inte ödsla bort parlamentets tid, och jag tackar talmannen för att han har gett mig möjligheten att göra ett inlägg i denna fråga.

Sauquillo Pérez del Arco
Herr talman! Detta betänkande har antagits enhälligt i utskottet för utveckling och samarbete, och det blev mycket bra med de två ändringsförslagen från budgetutskottet, så att allt inte stannar vid bara ord, utan att det också finns en ekonomisk-finansiell plan.
Betänkandet utarbetades av Morgantini, utifrån kommissionens undertecknande av en konvention med Förenta nationernas hjälporganisation för palestinska flyktingar i Mellanöstern.
Att uppnå en rättvis fred i Mellanöstern, vilket vi arbetar för i Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, är bara möjligt om vi, tillsammans med förhandlingarna om de frågor som utgör fredsagendan i denna komplexa konflikt, löser flyktingproblemet.
Ett av sätten att hantera denna nödvändiga men inte enda fråga på, är en flyktinghjälp som inte hindrar att vi inom ramen för fredsförhandlingarna uppnår en permanent lösning som går längre än en terapeutisk hjälp.
Europeiska unionens roll i stödet till Palestina är odiskutabel. Kommissionens meddelande, som gett upphov till detta betänkande, innebär därför inget annat än att genom detta stöd fortsätta på den inslagna linjen att bidra till freden.
Detta bör inte utgöra något hinder för ett mer direkt deltagande från Europeiska unionen, och närmare bestämt detta parlament, i fredsprocessen.
Flyktingarna utgör, tillsammans med Jerusalemstadgan, vattenproblemet och bosättarna, en av de viktigaste faktorerna för fred i Mellanöstern. Ingen ansträngning är för stor när det gäller att uppnå ett tillfredsställande avtal om flyktingarna och genom det närma oss freden.
Bland de ytterlighetsståndpunkter enligt vilka krävs att rätten till återvändo erkänns, och i vilka man undviker de reella problem en massiv återvändo skulle skapa, och de omedgörliga ståndpunkter, enligt vilka man inte medger problemets existens, finns det alternativ däremellan som måste användas, stärkas och sättas igång. Ett av dessa alternativ är just detta betänkande.
Även om vi vet att det inte handlar om en definitiv lösning, bör vi godkänna betänkandet som ännu ett bidrag från Europeiska unionen till den svåra fredsprocessen i Mellanöstern.

Van den Bos
Herr talman! Egentligen borde UNWRA fira sitt femtioårsjubileum genom att avskaffa sig själv. Under fem decennier var vägen tillbaka stängd för palestinierna och vägen mot framtiden var blockerad. Under all den tiden har UNWRA uträttat mycket nyttigt arbete under väldigt svåra förhållanden. Alla insatser för att få upp undervisningen och hälsovården på en vettig nivå, hur värdefullt det än är i sig, har inte kunnat lösa det politiska flyktingproblemet.
De senaste åren har UNWRA även lidit ordentligt under de ekonomiska problemen. De ökade kostnaderna har inte täckts av extra inkomster. Därför blev organisationen tvungen att genomföra oförsvarliga besparingar som inte välkomnades av palestinierna. Tyvärr står det inget om flyktingarna i Wye-avtalet. Palestinierna känner sig nu förtvivlade, bortglömda och överlämnade åt sitt öde. Osäkerheten inför framtiden, den höga arbetslösheten och den begränsade rörligheten skapar en känsla av spänning och rädsla. Det är en grogrund för fundamentalism.
Ett stöd till UNWRA, som det föreslås, har alltså inte endast en humanitär målsättning utan är även av politisk betydelse, nämligen stabilitet i området. Israel måste visa mer flexibilitet i fredsprocessen. De arabiska värdländerna å sin sida borde ta ett större ansvar och måste sluta missbruka Palestinafrågan för politiska ändamål. De måste medverka till en integrering av palestinierna i deras land. Europeiska unionen å sin sida borde stå för den ekonomiska hjälpen.
Europa har hittills inte kunnat omsätta sitt ekonomiska stöd till politiskt inflytande. Under 25 år har Europa givit ekonomiskt stöd till flyktingarna. Det börjar bli hög tid att Europa nu äntligen tar vara på sitt politiska inflytande för att för gott göra UNWRA överflödigt.

Schröder, Ilka
Ärade herr talman, mina damer och herrar! Sedan 1972 har EG och UNRWA undertecknat nio konventioner om EG:s bidrag till UNRWA. EU är den främsta givaren av ekonomiskt och finansiellt bistånd till regionen. Därför har vi även framöver ett stort ansvar för de palestinska flyktingarna. UNRWA har under tidsperioden 1999-2001 ansökt om bidrag på 120 miljoner euro. Större delen av dessa bidrag - 102 miljoner euro - har varit avsedda för UNRWA:s utbildningsprogram, och 18 miljoner euro för hälsoprogrammet.
Vi i De gröna gläds över de snabba överläggningar som ägt rum om det nya programmet i EU- kommissionen och Europaparlamentets utskott. Lika snabba bör vi vara att anta betänkandet här i plenisalen. Det får framför allt inte förekomma några budgetinskränkningar eller andra hinder för betänkandet i form av diskussioner om de rättsliga grunderna. Men det verkar som att dessa problem är lösta och att revisionsrättens berättigade kritik mot den bristande kontrollen vid tillämpningen av de gamla fördragen är avhjälpt. Insyn är själva grunden för vårt budgetförande. Insyn måste också garanteras i brådskande situationer med humanitärt biståndsgivande, för i slutändan är det ju skattebetalarnas pengar vi förmedlar.
Programmet är mycket viktigt, eftersom utbildningsprogram och hälsovård är en grundläggande service. Utbildningsprogrammet har blivit den största enskilda verksamheten inom UNRWA. 445 000 elever får utbildning och 6 000 är lärlingar. Vi betraktar även den behovsorienterade hälsovården som positiv. Den erbjuds på gemenskapsnivå via ett nät av 123 olika primärvårdsanläggningar. De palestinska flyktingarna har behov av den hjälpen, för det mångåriga flyktingskapet har hos många fått allvarliga psykologiska följder, och därtill kommer en mångfaldig social och ekonomisk diskriminering. Det behövs liksom tidigare en snar politisk lösning på problemet med de palestinska flyktingarna. Fredsförhandlingarna har äntligen kommit igång igen, men det räcker inte med vapenstillestånd och statusförhandlingar, eftersom det fortfarande inte tas någon hänsyn till de palestinska flyktingarna. Vi måste erbjuda dem ett perspektiv för deras fortsatta levnad. EU kan bidra mycket på den punkten.
I nuläget måste den dagliga nöden lindras, åtminstone något, med hjälp av detta program. Därför röstar vår grupp för Morgantinis betänkande. De palestinska flyktingarna kan räkna med vårt solidariska stöd.

Kinnock
Neil, kommissionen. (EN) Herr talman! Det är med glädje som jag kan konstatera att vi under denna korta debatt har fått lyssna till tre jungfrutal, inbegripet det av Schröder, som med sina 21 år är den yngsta ledamoten i parlamentet. Det är ett bevis på att det finns ett mycket stort intresse för politik bland unga människor. Med sina 21 år är hon sju år yngre än vad jag var när jag kom in i underhuset. Jag kan bara uttala förhoppningen att Schröder mognar på ett bättre sätt än vad jag har gjort, vilket jag är övertygad om att hon kommer att göra.
Låt mig börja med att uttala kommissionens tacksamhet för det utförliga betänkandet från utskottet för utveckling och samarbete och för det stöd som under samrådsförfarandet har getts till kommissionen i dess ansträngningar att sluta den tionde konventionen mellan gemenskapen och FN:s hjälporganisation för palestinska flyktingar i Mellanöstern (UNRWA). Jag skulle särskilt vilja tacka föredraganden, Morgantini, för hennes arbete. Men jag vill även tacka parlamentets utskott för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik samt budgetutskottet för deras konstruktiva bidrag, och jag kommer alldeles strax att kommentera de ändringsförslag som har föreslagits av budgetutskottet, vilka Khanbhai berörde.
Gemenskapen har sedan 1972 undertecknat nio konventioner med UNRWA, vilka har styrt EG:s bidrag till organisationens budgetar för ordinarie bistånd och livsmedelsbistånd. Den tionde treåriga konventionen omfattar perioden 1999 till 2001 och innebär ett bidrag på 120,82 miljoner euro till UNRWA:s ordinarie utbildnings- och hälsoprogram. I den tas även hänsyn till de årliga förhandlingarna om bidraget till budgeten för livsmedelsbistånd. I dessa 120 miljoner euros inbegrips en årlig höjning på fem procent, vilket speglar den operativa principen för indexreglering, som tar hänsyn till inflationen och befolkningsökningen. Denna princip har styrt Europeiska unionens bidrag även i de tidigare konventionerna, och den har vid upprepade tillfällen berömts av FN-organisationen, eftersom det förhindrar att värdet av gemenskapens bidrag urholkas.
Kommissionen har ansträngt sig för att förbättra och förtydliga konventionen, som kammaren i dag har framför sig, för att göra dess tillämpning mer öppen, men även för att ta hänsyn till de relevanta bestämmelser som har fastslagits i det globala avtalet mellan gemenskapen och Förenta nationerna. Andra nyheter i denna konvention inbegriper artikel 4 om betalningar, artikel 8 om synlighet i gemenskapens bidrag, artikel 9 om skiljedomsförfarande och artikel 12 om ikraftträdande, som alla har som mål att öka öppenheten och ansvarigheten.
Jag måste meddela kammaren att kommissionen av två anledningar inte kan godta de två ändringsförslag som har föreslagits av budgetutskottet. För det första, syftet med detta förslag till rådets beslut är inte att reglera en informationsförfrågan mellan institutionerna. Syftet är att godkänna texten till EG-UNRWA-konventionen och att bemyndiga kommissionen att underteckna konventionen på gemenskapens vägnar. För det andra ingår informationsplikten som en del av kommissionens ansvar då det gäller genomförandet av gemenskapsbudgeten. UNRWA:s årsrapporter kommer garanterat att vidarebefordras såväl till parlamentet som till rådet.
Vi måste nu snabbt komma framåt i denna fråga. UNRWA står inför en allvarlig brist på likvida medel, och vi, som givare, måste göra vårt yttersta för att snabba på arbetet med att hjälpa UNRWA och, i slutändan, det palestinska folket. Jag är säker på att kammaren känner till att frågan om flyktingarnas slutliga status skulle tas upp till diskussion, inom ramen för fredsprocessen i Mellanöstern och Oslo-avtalen. Enligt dessa avtal skulle parterna ha förhandlat klart om de frågor som rör den slutliga statusen före den fjärde maj i år, men så har tyvärr inte blivit fallet. Låt oss emellertid hoppas att undertecknandet av memorandumet i Sharm-el-Sheikh kommer att gjuta nytt liv i fredsprocessen och leda till att den viktiga frågan om den slutliga statusen tas itu med utan större dröjsmål.
Jag vill avsluta med att säga att till dess flyktingfrågan har fått en rättvis och allomfattande lösning, är unionens stöd till UNRWA, som en organisation för överstatliga tjänster på Västbanken och Gaza, i Libanon, Jordanien och Syrien som är avsedda att göra livet för de 3,5 miljoner palestinierna som lever i flyktingläger drägligare, absolut nödvändigt. Långt ifrån att spela en marginell roll, kommer Europeiska unionen, och därigenom Europeiska kommissionen, att fortsätta sitt stora engagemang för att se till att dessa människors livssituation förbättras avsevärt.

Talmannen
Tack, herr vice ordförande Kinnock. Jag tror också att vi alla ansluter oss till de ord ni riktade till vår nya kollega Schröder.
Det finns två ordningsfrågor: från Morgantini, föredragande, och därefter från Schröder.
Jag ger först ordet till föredraganden.
Mycket kort, tack.

Morgantini
- (IT) Först och främst ber jag talmannen om ursäkt för att jag inte reste mig tidigare, men jag visste inte om det. Det skall inte hända igen, jag vill verkligen inte visa bristande respekt för denna församling. Tyvärr är jag dock rädd att jag har begått ett fel till, det vill säga att jag pratade väldigt fort. Jag ber därför tolkarna som arbetar så hårt för oss om ursäkt, för en kollega sade just att jag pratade för fort. Det berodde på nerverna, men eftersom jag är kvinna och känsla och förnuft hör ihop skall jag försöka använda förnuftet mycket mer nästa gång.
Hur som helst skulle jag helt enkelt vilja säga att jag gratulerar alla så hemskt mycket till deras inlägg, eftersom en sak har framkommit med kraft: bortsett från den snabbhet med vilken vi måste förverkliga detta program är det viktiga att Europeiska unionen och Europaparlamentet utövar en aktivare, kraftfullare roll så att en stabil och varaktig fred kan komma till stånd i Mellanöstern, framför allt mellan Palestina och Israel, så att vi kan finna en lösning på flyktingproblemet, och så att även en palestinsk stat kan leva i fred med staten Israel.

Talmannen
Var inte orolig, vi är alla litet oerfarna. Jag tror att jag själv borde ha gratulerat er då det handlade om ert första betänkande i kammaren och det glömde jag bort.
Ilka Schröder har också begärt ordet.

Schröder, Ilka
Jag skulle vilja tacka kommissionens vice ordförande för det varma välkomnandet, jag förstår att vi båda är politiska personer.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

OMRÖSTNING
Talmannen
Vi skall nu genomföra omröstningen.
Betänkande (A5-0009/99) av Dührkop Dührkop och Fabra Vallès för budgetutskottet om förslag till tilläggs- och ändringsbudget nr 1, 3 och 4 till Europeiska gemenskapernas budget för budgetåret 1999 (C5-0021/1999, C5-0074/1999 och C5-0130/1999)

Bekräftelse av första behandlingen:
Betänkande (A5-0012/99) av Frahm för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet (KOM(98)0731 - C4-0049/1999 - 1998/0356(COD)) - Följder av Amsterdamfördragets ikraftträdande för pågående lagstiftningsförfaranden per den 1 maj 1999 på området för sysselsättning, relationer mellan parterna på arbetsmarknaden och sociala frågor (SEK(1999) 0581 - C4-0219/1999) (Bekräftelse av första behandlingen)
(Parlamentet antog förslaget till lagstiftningsresolution.)
Betänkande (A5-0006/1999) av Rocard för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet - Följder av Amsterdamfördragets ikraftträdande för pågående lagstiftningsförfaranden per den 1 maj 1999 på området för sysselsättning och socialfrågor (SEK(1999)0581 - C4-0219/1999)

Betänkande (A5-0004/99) av Jackson för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet - Följder av Amsterdamfördragets ikraftträdande för pågående lagstiftningsförfaranden per den 1 maj 1999 på området för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor (SEK(1999)0581 - C4-0219/1999)
Betänkande (A5-0011/99) av Graefe zu Baringdorf för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet (KOM(1998)0601 - C4-0708/98 - 98/0296(COD)) - tidigare 98/0296(SYN) (KOM(1999)0078 - C4-0181/99 - 99/0051(COD)) - tidigare 99/0051(SYN) - Följder av Amsterdamfördragets ikraftträdande för pågående lagstiftningsförfaranden per den 1 maj 1999 på området för jordbruk och landsbygdens utveckling (SEK(1999)0581 - C4-0219/1999)

Betänkande (A5-0005/99) av Hatzidakis för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet - Följder av Amsterdamfördragets ikraftträdande för pågående lagstiftningsförfaranden per den 1 maj 1999 på området för regionalpolitik, transport och turism (SEK(1999)0581 - C4-0219/1999)

Betänkande (A5-0007/99) av Theorin för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet - Följder av Amsterdamfördragets ikraftträdande för pågående lagstiftningsförfaranden per den 1 maj 1999 på området för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor (SEK1999)0581 - C4-0219/1999)
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0003/99) av McKenna för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om upprättande av en gemenskapsram för samarbete avseende oavsiktlig förorening av havet (KOM(1998)0769 - C4-0075/1999 - 1998/0350(COD) (f.d.1998/0350(SYN))

Betänkande (A5-0002/99) av Jackson för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets rekommendation om införande av minimikriterier för miljötillsyn i medlemsstaterna (KOM(1998)0772 - C4-0073/1999 - 1998/0358(COD) (tidigare 1998/0358(SYN))
(Parlamentet antog förslaget till lagstiftningsresolution.)

Välkomsthälsning
Talmannen
Jag har just fått information om att Dr. Carlos Roberto Reina, talman i det centralamerikanska parlamentet, och hans fru har tagit plats åhörarläktarnas hedersplatser. Vi är mycket glada att de har kunnat göra oss sällskap i dag, och jag skulle vilja be kammaren att välkomna dem hit.
(Livliga applåder)

OMRÖSTNING (fortsättning)
Hautala
Herr talman! Vår grupp drar tillbaka sitt ändringsförslag, eftersom man enats om att behovet av bestående trupper under FN:s bevakning som skall sändas till internationella krishärdar skall diskuteras generellt i utrikesutskottet, då det inte specifikt berör Östtimor.

Costa Neves
Herr talman! Med tanke på den typ av fråga vi skall rösta om, och då jag räknade med ert tillmötesgående, skulle jag vilja be er, om det är möjligt, att genomföra en omröstning med namnupprop.

Talmannen
Jag förstår er förfrågan, men tyvärr är reglerna mycket strikta i fråga om detta, och jag kan inte tillåta det.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0013/99) av Pack för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om förslaget till rådets förordning (KOM(1999)312 - C5-0062/1999 - 1999/0132(CNS)) om ändring av rådets förordning (EG) nr 1628/96 om stöd till Bosnien-Hercegovina, Kroatien, Federala republiken Jugoslavien och den tidigare jugoslaviska republiken Makedonien, särskilt genom inrättandet av Europeisk byrån för återuppbyggnad

Van der Laan
Herr talman! Den liberala gruppen skull vilja dra tillbaka ändringsförslag 32, eftersom det har blivit ersatt. Jag skulle vilja be om delad omröstning om ändringsförslagen 8, 10, 14 och 18, då det skulle tillåta oss att rösta om fler av de ändringsförslag som Pack har lagt fram. Med tanke på den mycket högkvalitativa debatt som vi höll i förmiddags, skulle det vara till stor hjälp, men naturligtvis bara under förutsättningen att ni tillåter det.

Talmannen
Jag försöker alltid att vara hjälpsam, och jag förstår att de nya ledamöterna ännu inte är fullt införstådda med reglerna. Reglerna är mycket tydliga i fråga om när vi kan tillåta delad omröstning, separat omröstning eller omröstning med namnupprop. Det finns tidsplaner för allt detta, som era gruppsekretariat verkligen borde informera er om. Även fast jag skulle vilja hjälpa till, är jag rädd att jag inte kan göra det.

Cohn-Bendit
Herr talman! Van der Laan menade kanske separat omröstning för varje artikel och inte delad omröstning. Det är inte samma sak.

Talmannen
Ni har helt rätt, men icke desto mindre har vi regler för separata omröstningar, och samma regler gäller för dem.

Pack
, föredragande. (DE) Herr talman! Jag har blivit ombedd att säga ett par ord om omröstningen, så att inte kollegerna där hemma får ta stryk för sådant som inte stämmer. Därför vill jag tala om för er vad det är vi röstar om: Vi vill inte att hjälpen till Kosovo skall fördröjas, utan det vi vill ha är en ökad effektivitet. Rådet har föreslagit ett ineffektivt förfarande, och därför vill jag klargöra att vi godtar Thessaloniki som säte för en operativ del, som en del av byrån för återuppbyggnaden av hela Sydösteuropa med säte i Thessaloniki, men att den måste ha stark anknytning till stabilitetspaktens säte i Thessaloniki. Det är en viktig politisk fråga. Jag ber att ni alla har det i åtanke, det är en essential.
Dessutom vill jag påpeka två andra saker. Vi vill ha en förenklad administration, vi vill ha en ökad insyn, en större flexibilitet, det framgår av våra ändringsförslag. Vi vill dessutom att rådet gör oss delaktiga, så snart man utvidgar arbetet till andra regioner, vi vill höras i den frågan. Dessutom vill vi att byråns arbete till en början tidsbegränsas till trettio månader. För ju längre vi dröjer, desto ineffektivare blir arbetet. Vi bör sätta en tidsgräns och sträva efter att uppnå allt fram till dess.
En annan viktig punkt är att OLAF måste involveras...
(Talmannen avbryter talaren.)

Talmannen
Ni har varit ledamot här i kammaren under en lång tid, och ni vet att det är tillåtet att komma med inlägg som gäller genomförandet av omröstningen men inte med politiska inlägg. Och definitivt inte med nya anföranden, vilket ni är på gränsen till.
Före omröstningen om förslaget till lagstiftningsresolution:

Pack
Jag vill uppmana alla kolleger att rösta för, med tanke på det jag tidigare sade, även det som kommissionär Kinnock som företrädare för kommissionen sade i morse, och det vi i går fick höra av det finska ordförandeskapet, nämligen att det för närvarande inte finns något spelutrymme som medger att våra förslag går igenom. För att båda dessa parter skall få möjlighet att fundera på saken och komma till insikt och därefter tillsammans med oss skapa en ökad effektivitet, ber jag att slutomröstningen återförvisas till utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik!

Talmannen
Fru Pack! Kan ni förtydliga en sak, för varken jag eller sekretariatet har riktigt förstått. Önskar ni skjuta upp den slutliga omröstningen eller återförvisa frågan till utskottet? Det är två olika saker - vi måste veta vilket som gäller.

Pack
Jag blev i går ombedd att begära återförvisning till utskottet, så att vi kan genomföra den slutliga omröstningen vid ett senare tillfälle. Det handlar inte om en ny debatt, det handlar om att vinna tid. Vad ni än kallar det, gör det som ni tycker är bäst.

Talmannen
Låt mig gissa att vad ni menar är att fördröja den slutliga omröstningen.

Swoboda
Herr talman! Vi föreslår också att man skjuter upp frågan till nästa plenarsammanträde. Ingen återförvisning till utskottet med andra ord, utan en uppskjuten omröstning. Det kommer vi att stödja.

Ilgenfritz
Vi Grupplösa är för en genomblickbar och effektiv budgetplanering och kontroll. Vad beträffar tilläggs- och ändringsbudgeterna nr 1/99 och 3/99 kan vi endast konstatera att vi ser positivt på dem och ställer oss bakom dem.
Däremot planeras i tilläggs- och ändringsbudget nr 4/99 en betydande nedskärning av medlen till jordbruksutgifterna. En sådan minskning av åtagande- och betalningsbemyndiganden skulle belasta de redan nu så krisdrabbade jordbruksföretagen. Av den anledningen kan vi inte rösta för tilläggs- och ändringsbudgeten i sin helhet.
(Parlamentet beslutade att skjuta upp den slutliga omröstningen till nästa sammanträdesperiod.)
Talmannen. Innan vi går vidare till den sista omröstningen skulle jag bara vilja förklara för de kolleger som tycker att jag har varit litet väl hård i fråga om separata omröstningar, omröstningar med namnupprop och så vidare, att anledningen till att vi intar en stram hållning är att grupperna förbereder sin omröstningsstrategi på grundval av information från ordförandeskapet. Om vi ändrade på det under omröstningarna här i plenum, skulle det orsaka stor förvirring och stora problem. Så vi försöker att vara så hjälpsamma som möjligt, men det skulle i själva verket ibland kunna leda till större problem om vi godtog en begäran under pågående omröstning.
Betänkande (A5-0010/99) av Morgantini för utskottet för utveckling och samarbete om förslaget till rådets beslut om att godkänna texten till en tionde EG-UNRWA-konvention för åren 1999-2001 innan konventionen undertecknas av kommissionen och Förenta nationernas hjälporganisation för palestinska flyktingar i Mellanöstern (KOM(1999)0334 - C5-0059/1999 - 99/0143(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
RÖSTFÖRKLARINGAR
Betänkande (A5-0009/99) av Dührkop Dührkop och Fabra Vallès :
Betänkande (A5-0005/99) av Hatzidakis:

Gallagher
Diskussioner har redan påbörjats om hur EU-budgeten för år 2000 skall fördelas. I de preliminära budgetplaner som har översänts till Europaparlamentet för betraktande inbegrips en rekommendation om att medlen till trafiksäkerhetskampanjer i Europa skall skäras ned med ?1,5 miljoner (1,9 miljoner euro). Det innebär i praktiken att den övergripande årliga budgeten för trafiksäkerhetskampanjer skärs ned från 9,9 miljoner euro till 8 miljoner euro.
Detta är fullkomligt oacceptabelt. Det är svårt att fatta att så mycket som 7 500 liv varje år går till spillo i Europeiska unionens femton länder helt enkelt för att folk inte använder säkerhetsbälte i fram- och baksätet. I Europeiska unionen dör årligen omkring 45 000 människor, och 1,6 miljoner skadas, till följd av trafikolyckor.
Ända sedan Amsterdamfördraget trädde i kraft, den 1 maj i år, har Europaparlamentet medbeslutande på hela trafikpolitikområdet. Europaparlamentet kommer i framtiden inte att tillåta att andra EU-institutioner rekommenderar nedskärningar av något slag i de budgetar som är avsedda för trafiksäkerhetskampanjer.
På ett mer nationellt plan välkomnar jag den irländska regeringens handlingsprogram för att minska antalet döda och skadade i trafiken med 20 procent före år 2000. Den trafiksäkerhetskampanj som skall genomföras omfattar följande: fler hastighetsövervakningskameror, fler utandningsprov, ett pricksystem för trafiköverträdelser, hårdare tillämpning av säkerhetsbälteslagen.
Betänkande (A5-0003/99) av McKenna:

MacCormick
Herr talman! Jag tror att ni känner till hur vacker och känslig Skottlands västkust är. Det är nog en kust som är särskilt känslig, och vi har denna vecka fått höra ytterligare en alarmerande rapport om utsläpp från Sellafield som kommer att skada kusten vid Galloway, Firth of Clyde, Argyle och vidare. Det är av högsta vikt att denna typ av åtgärder vidtas så snabbt som möjligt, och det gläder mig att jag i dag bereds möjligheten att rösta för dem.

Souchet
 - (FR) Oavsiktlig eller avsiktlig förorening av havet utgör ett speciellt allvarligt hot mot EU:s medlemsstaters havs- och kustområden. I ett nära förflutet hade vi flera tragiska exempel på oavsiktlig förorening i form av utsläpp av kolväte och andra farliga ämnen, i synnerhet kemiska.
Ledamöterna i UEN-gruppen anser att införandet av en gemenskapsram för samarbete på detta område i fråga om oavsiktlig förorening av havet är berättigat genom att det finns ett verkligt gemensamt intresse. Det förslag som kommissionen lägger fram syftar till att binda samman de olika åtgärder som hittills vidtagits på området inom en enhetlig rättslig ram.
När det gäller de ändringsförslag som antagits i miljöutskottet röstade vi emot samtliga förslag som erbjuder Europeiska unionens angränsande kustländer att använda programmen Phare, Tacis och Meda för att finansiellt bidra till upprättandet av denna gemenskapsram för samarbete. Inom dessa tre program planeras nämligen inte någon åtgärd på detta område för närvarande, och det verkar inte önskvärt att främja en spridning av medlen till förfång för prioriterade program för ekonomisk utveckling i Europeiska unionens angränsande kandidatländer.
Däremot röstade UEN-gruppen för samtliga övriga ändringsförslag, inbegripet ändringsförslag 22, som begränsar kommissionens initiativrätt och gör det möjligt för ad hoc-kommittén att behålla kontrollen över sin föredragningslista, att själv upprätta protokoll samt egna ledamöters intresseförklaringar. Vi måste absolut stoppa de avvikelser som vi har noterat inom andra sektorer: kommissionen har nämligen en tendens att bilda kommittéer och att systematiskt försöka kontrollera dem fullt ut, så att de blir fullständigt beroende av dess åsikter. Alla kommittéer som bildas av kommissionen bör vara självständiga så att de kan spela sin specialistroll fullt ut.
Betänkande (A5-0002/99) av Jackson:

Thomas-Mauro
 - (FR) Ledamöterna av UEN-gruppen röstade mot miljöutskottets samtliga godkända ändringsförslag som syftade till att omvandla kommissionens rekommendation till direktiv. Detta skedde på grund av tre väsentliga skäl: byråkrati, rättslig grund och tillsynsmyndigheternas struktur i Europeiska unionens medlemsstater. Samtliga ledamöter av UEN-gruppen är snarare positivt inställda till ett Europa där man främjar samordning mellan de olika medlemsstaterna än ett byråkratiskt Europa, där man förordar stränga bestämmelser som inte är anpassade till de geografiska och kulturella situationernas mångfald.
På det rättsliga planet vill vi påminna om att Europaparlamentets roll är att anpassa sig till de befintliga rättsliga grunderna. Parlamentet bör inte på något sätt skapa nya som inte är förenliga med de fördrag som undertecknats av de olika medlemsstaternas regeringar.
Vi vill slutligen påminna om att tillsynsmyndigheterna i de olika medlemsstaterna är olika av kulturella och historiska skäl. Vi vet att federalisternas tendens är att ersätta medlemsstaternas tillsynsmyndigheter med en europeisk övertillsynsmyndighet som är långt ifrån verkligheten på platsen. Enligt oss bör den europeiska tillsynsmyndigheten vara som den är, det vill säga en myndighet som gör det möjligt att se om medlemsstaternas tillsynsmyndigheter tillämpar gemenskapens bestämmelser för att naturligtvis förhindra snedvridningar av konkurrensen mellan de olika medlemsstaterna. Gemenskapens bestämmelser bör tillämpas överallt på ett opartiskt sätt, så att samtliga aktörer befinner sig i konkurrenssituation på den inre marknaden.
Ledamöterna av UEN-gruppen kommer sammanfattningsvis att under hela mandatperioden se till att ett byråkratiskt och teknokratiskt Europa inte utvecklas utan att Europa utvecklas inom en harmonisk ram som godtas av samtliga medborgare i Europeiska unionens medlemsstater.
Europeiska rådet i Tammerfors (B5-0110/99 och B5-0116/99):

Berthu
Herr talman! Den resolution om politiken för polisiärt och rättsligt samarbete och fri rörlighet för personer, som vi just röstade, inför det kommande Europeiska rådet i Tammerfors visar på vissa uppenbarligen positiva förändringar i parlamentets ställningstagande. Jag har till exempel konstaterat att kammaren just har förkastat den ursprungliga versionen av punkt 6 i resolutionen, som angav att det var omöjligt att genomföra ett område för frihet, säkerhet och rättvisa om rådets enhällighetsregel skulle behållas. Att denna version förkastades är således positivt. Men framtiden får utsäga om det handlar om en varaktig omkastning av parlamentets ståndpunkt eller bara om en omröstningstillfällighet.
I alla händelser är det många andra bestämmelser i texten som vi absolut inte instämmer i. Till exempel, den bestämmelse som under förevändning av en harmonisering och ett genomförande av en europeisk invandrarpolitik tar bort hindren i stället för att införa dem. Man kan, till exempel, läsa i punkt 10 att Europaparlamentet, jag citerar: "anser det brådskande att Europeiska unionen, för att underlätta integrationen av medborgare från tredje land som är lagligen bosatta på dess territorium, tar itu med de principer som styr dessa personers status". Det är mycket berömvärt att vilja underlätta integrationen i Europa av medborgare från tredje land, men det finns också en annan mycket allvarlig hypotes som borde undersökas: att de frivilligt återvänder till sitt hemland.
Men i Europaparlamentets resolution sägs som av en händelse inte ett ord om det. Paradoxalt nog har vi inte något behov av ett europeiskt samarbete för att underlätta en eventuell integration av medborgare från tredje land. Det är verkligen ett arbete som åligger varje nation, medan vi skulle behöva ett sådant samarbete för att underlätta deras återvändo hem. Men eurokraterna på plats vill absolut inte ha en politik som bemästrar invandringen, även om det eventuellt skulle göra det möjligt för dem att bevisa sin nytta.
(Applåder)

Hager
Vi Grupplösa försvarar alltid de grundläggande rättigheterna och stöder därför försöket att upprätta en stadga för de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionen.
Däremot betraktar vi inte en sådan stadga som ett steg mot en europeisk författning, som vi förkastar på grund av dess centraliserande effekt.
För övrigt bör stadgan utformas så att det inte sker en kompetensöverlappning mellan Europadomstolen för mänskliga rättigheter och EG-domstolen.

Corbett
Herr talman! På socialistgruppens labourledamöters vägnar önskar jag informera er om att vi inte kunde rösta för Tammerforsresolutionen i dess slutliga form.
Det beror inte på att vi inte håller med om många saker som ingår i resolutionen, utan på att vi anser att vissa saker skulle kunna leda till att mötets dagordning blev överlastad och omöjlig att följa. Det finns andra frågor som togs upp i resolutionen, och som borde behandlas mer utförligt vid den kommande regeringskonferensen om en revidering av fördragen.
Av dessa anledningar ansåg vi oss inte kunna stödja resolutionen i dess slutliga, ändrade form.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen och Schori
Vi anser att genomförandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa är av betydelse för Europeiska unionens framtid. Rådets initiativ att lyfta frågan på toppmötet i Tammerfors är därför välkommet.
Den resolution som Europaparlamentet behandlar innehåller en serie väsentliga ställningstaganden som ordförandelandet Finland och Europeiska rådet som helhet bör beakta inför toppmötet. Vi ger därför vårt stöd till huvuddelen av de förslag som resolutionen innehåller, dock med något undantag. Punkt 3 hanterar enligt vår mening alltför generellt polissamarbetets och det straffrättsliga samarbetets integrerande i gemenskapspelaren. Vi menar att det finns anledning att se framför allt det polisiära samarbetet som mellanstatligt.
Vad det gäller punkt 19 om att förse Europol med möjligheter på det operativa planet menar vi att denna punkt skall tolkas så att sådan utveckling av Europolsamarbetet sker för att främja bekämpning av gränsöverskridande brottslighet, men måste då ske inom ramen för medlemsländernas rätt att ha full kontroll över polisiär verksamhet inom de egna gränserna.

Berthu
Den resolution om utarbetandet av en stadga om unionens grundläggande rättigheter som parlamentet just har röstat fram belyser perfekt de avvikelser vars risker jag angav i mitt inlägg i går vid huvuddebatten.
I praktiskt taget varje punkt i resolutionen breddar Europaparlamentet tolkningen av rådets beslut i Köln för att svälla i betydelse, slå ut de nationella parlamenten och förbereda den kommande stadgans omvandling till europeisk konstitution.
I punkt 2 påstår Europaparlamentet att utarbetandet av stadgan är rådets och dess eget gemensamma ansvar, medan de grundläggande rättigheterna uppenbarligen i dag skyddas av de nationella konstitutionerna och varje utövande av dem företrädesvis, om inte uteslutande, borde inbegripa de nationella parlamenten.
I punkt 3 kräver Europaparlamentet en "öppen och nyskapande tillnärmning när det gäller stadgans karaktär, de rättigheter som bör förekomma i den samt dess roll och status i unionens konstitutionella utveckling". Detta visar tydligt dess vilja att inte nöja sig med en enkel samling gällande rättigheter, såsom rådet begärde.
I första och andra meningen i punkt 4 begär parlamentet att antalet företrädare för parlamentet i "den kommitté" som har ansvaret för att utarbeta stadgans formuleringar skall vara lika med antalet företrädare från medlemsstaterna, det vill säga åtminstone femton. Parallellt gör det sig av med de nationella parlamenten genom att föreslå att det bara skall ske "ett lämpligt samråd med deras talmän".
I tredje, fjärde och sjätte meningen i punkt 4 begär parlamentet att den blivande kommittén själv skall fastställa sin styrelses befogenheter samt dess arbetsgruppers och sekretariats befogenheter, vilket skulle ge kommittén ett mycket brett oberoende för att sedan kunna leda processen på eget bevåg.
I femte meningen i punkt 4 kräver parlamentet att det säkras att "icke-statliga organisationer och medborgarna bidrar". Vi vet vad det betyder: debattinlägg av personer eller organ utan demokratisk legitimitet, som utsetts enligt dunkla kriterier och ofta frikostigt subventionerade av Europeiska kommissionen. Det säkrar för en förvirring som, med tanke på föregående premisser, bara federalisterna kommer att kunna dra fördel av.
Vi har här ett perfekt exempel på inledningen till en av de manipulationer av den allmänna opinionen som federalisterna alltid har varit svaga för. Det mest förvånande i den här manipulationen är rådets inställning: under hela förhandlingen om Amsterdamfördraget var rådet orubbligt emot, i en separat rubrik i fördraget, grupperingar av samtliga rättigheter för spridda medborgare i texten. Rådet vann då bifall för det. Det godkände i rådet i Köln i juni, på egen hand, plötsligt och utan att någon rådfrågades, någonting som var mycket värre: det satte i gång en mycket bredare process för att göra sig av med de nationella konstitutionerna. Vi kommer att utan kompromisser arbeta emot den antidemokratiska manövern.

Blak, Lund og Thorning-Schmidt
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har avstått från att rösta för ett resolutionsförslag om ytterligare integration på området frihet, säkerhet och rättvisa. Vi är anhängare av ett rättvist och effektivt europeiskt samarbete om asyl och invandring. Vi är också anhängare av ett förbättrat samarbete om förebyggande av kriminalitet inom områden som människohandel, övergrepp mot barn och penningtvätt.
I resolutionsförslaget ingår det bland annat en önskan om att överföra polissamarbetet från tredje till första pelaren, ett önskemål om att ge Europol operativa befogenheter och en uppmaning till att inrätta en gemensam europeisk åklagarmyndighet (Corpus juris).
Vi har röstat emot att ge Europol operativa befogenheter, eftersom vi inte vill att Europol skall bli ett europeiskt svar på FBI. Vi har också röstat emot inrättandet av en gemensam europeisk åklagarmyndighet. Vi ställer inte upp på en gemensam straffrätt eller myndighet på gemenskapsnivå. Man kan bekämpa kriminalitet lika effektivt med de befintliga instrumenten, däribland Europol och konventionen om inbördes rättshjälp i brottmål.
Vi har avstått från att rösta för en överföring av polissamarbetet från tredje till första pelaren. Så länge som det danska undantaget på det rättsliga området består, befinner vi oss i en speciell situation. Vi respekterar att de andra medlemsstaterna vill överföra samarbetet till den första pelaren, men vi kan inte rösta för, så länge som Danmark har ett undantag på det rättsliga området.
Vi har avstått från att rösta om hela resolutionsförslaget av nämnda skäl. Vi kan dessutom inte heller stödja önskemålet om att Tammerfors-toppmötet blir startskottet till en ny regeringskonferens om ytterligare integration på det rättsliga området. På nästa regeringskonferens bör man koncentrera sig på de institutionella reformerna, annars riskerar vi att fördröja utvidgningsprocessen.

Laguiller
Jag röstar emot de riktlinjer och prioriteringar i fråga om fri- och rättigheter som föreslagits av Europeiska kommissionen vid Europeiska rådet i Tammerfors.
Bara det faktum att man inte planerar att legalisera situationen för samtliga personer utan uppehållstillstånd som bor och arbetar på europeisk mark skulle räcka för att förklara min röstning.
Att föra fram det europeiska området som ett "område för frihet, säkerhet och rättvisa" saknar inte en viss cynism. Man frågar inte kapitalet om dess ursprung för att säkra fri rörlighet och fria investeringar för det överallt i Europeiska unionen. Men på grund av nationellt och framför allt socialt ursprung reglerar, begränsar eller förbjuder man fri rörlighet för personer. Omgrupperingar av multinationella företag är fria men inte återföreningar av invandrade arbetares familjer. Man lämnar en total frihet där det är skadligt för sysselsättningen och för samhället. Man förvägrar den däremot där det handlar om den mest elementära humanitet.
Den "europeiska stadgan för grundläggande rättigheter", som Europeiska rådet i Tammerfors förmodas utarbeta. kommer bara att vara en samling tomma ord om den inte åtminstone fullt ut inbegriper fri rörlighet och bosättning för samtliga personer som uppehåller sig och arbetar i Europeiska unionen, vilken ursprungsnationalitet de än har, samt absolut lika rättigheter, inbegripet rösträtt.

Theonas
Gemenskapen utökar sin verksamhet på området för rättsliga och inrikes frågor, något som väcker stor oro bland Europas befolkning. Det ses som ett direkt försök att stärka säkerhetstjänstens verksamhet och kontroll- och övervakningsmekanismerna, och då naturligtvis inte i avsikt att stärka medborgarnas rättigheter, utan i avsikt att styra dem och effektivisera kontrollen över deras liv.
Särskilt stor oro väcker riktlinjerna på området för invandrings- och asylpolitik, som går i riktning mot att skapa en europeisk fästning. Och än mer oroad borde man bli av de försök som görs att kringgå och ersätta Genèvekonventionen, som ju utgör den huvudsakliga källan till de internationella rättsprinciper som styr behandlingen av flyktingar, och att inrätta en "stadga för tillfälligt skydd", liksom av tankarna om att ändra Dublinkonventionen om asyl, om att skärpa lagstiftningen som rör förfarandet för behandling av asylansökningar liksom om att mer "effektivt" tillämpa förfarandena för återsändande av de personer som inte beviljas uppehållstillstånd.
Man bemöter inte de ökade flyktingströmmarna med utökade kontrollmekanismer, utan med en internationell politik som minskar spänningar och som bidrar till att eventuella meningsskiljaktigheter kan lösas på fredlig väg, men som inte får leda till, som fallet var i Kosovo, brottsliga militära ingripanden. Man bemöter dem med en internationell ekonomisk politik och en handelspolitik som stöder den ekonomiska utvecklingen i tredje land och som bidrar till att öka välståndet för befolkningen i dessa länder.
Förslagen om att stärka det polisiära och straffrättsliga samarbetet, liksom förslagen om att skapa ett europeiskt rättsområde, är bara en täckmantel för att ytterligare kunna stärka och utvidga Europols och de nationella kontrollmyndigheternas handlingsmöjligheter på det operativa planet, något som utgör ett allvarligt hot mot de grundläggande demokratiska rättigheterna och friheterna. En utökning av verksamheterna som avser informationsutbyte, registrering och behandling av denna information, oavsett om det sker inom Europols ramar eller direkt mellan medlemsstaterna, ökar risken för en okontrollerad användning av dessa register, och den legitimerar också all slags övervaknings- och registreringsverksamhet, under förevändningen att man vill förhindra brott.
Mot den bakgrunden kan förslaget om att skapa en "europeisk allmän ordning" som grundar sig på Schengen-principerna inte vara någonting annat än ett antidemokratiskt vapen som vid lämpliga tillfällen kan sättas in mot politiska och fackliga verksamheter, mot arbetstagarnas protester mot EU:s och medlemsstaternas impopulära politik. När filosofin bakom dessa förslag styrs av begrepp som "den laglydige medborgaren" och behov av "att ställa till svars alla dem som hotar individernas och samhällets frihet och säkerhet", kan vi inte göra annat än att konstatera att de teorier som i det förflutna i länder som mitt eget utgjorde grunden för antidemokratiska lagar och restriktioner, grunden för kriminalisering av politisk och facklig verksamhet har kommit tillbaka. Det är uppenbart att man, under täckmanteln att man bekämpar den organiserade brottsligheten och vissa former av straffbart uppträdande, eftersträvar att på lång sikt kontrollera utvecklingen på politisk nivå, att stärka mekanismerna för genomdrivande av lag och ordning och även att skapa nya mekanismer. Det är för övrigt ingen slump att den ganska så begränsade utvidgningen av EG-domstolens befogenheter till ärenden som berör rättsliga och inrikes frågor uttryckligen utesluter de frågor som rör den allmänna ordningen och säkerheten. Liknande problem finns även då det gäller den parlamentariska kontrollen, vilket i allt högre utsträckning leder till att polisens och säkerhetstjänstens verksamhet, liksom planeringen på området för den allmänna säkerheten, förblir omöjlig att kontrollera. En förstärkning av samarbetet i civilrättsliga och straffrättsliga frågor kan vara bra där det behövs, men då med en fullständig respekt för den internationella civilrättens och straffrättens traditioner, med en fullständig respekt för de demokratiska rättigheterna och med garantier för att de traditionella principerna för effektiv och procedurmässig rätt får råda.
Självklart kan vi inte bara inte gå med på en sådan utveckling, utan vi måste ifrågasätta den. Det ligger helt och fullt i arbetstagarnas intresse att protestera mot dessa planer, att avslöja EU:s och medlemsstaternas hyckleri och att med sin kamp omintetgöra denna slags utveckling, som är så farlig för deras friheter.

Theorin
 - Området för frihet, säkerhet och rättvisa är av betydelse för EU:s framtid. Den resolution som Europaparlamentet behandlar innehåller väsentliga ställningstagande, som ordförandelandet Finland och Europeiska rådet bör beakta inför toppmötet. Jag stöder i huvudsak resolutionsförslaget med några viktiga undantag. Jag finner det väsentligt med ett omfattande samarbete mot brottslighet på europeisk nivå. Jag stöder emellertid inte tanken på ett federalt Europa och vill därför inte medverka till förändringar mot beslut med kvalificerad majoritet inom väsentliga områden.
Jag menar att det polisiära och straffrättsliga samarbetet bör vara mellanstatligt även i fortsättningen. Punkt 3 är alltför generell och långtgående. Jag röstar därför nej till denna punkt. Detsamma gäller punkt 19, som handlar om att ge Europol handlingsmöjligheter på det operativa planet. Punkt 6 handlar om kvalificerad majoritet, men är alltför otydlig, framför allt 6 c, för att jag skall kunna stödja den. Punkt 21 är i vissa delar alltför långtgående, framför allt 21 b och 21 d.

Talmannen
Jag förklarar omröstningen avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 12.46 och återupptogs kl. 15.00.)

Finansiell kris i Ryssland
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om den finansiella krisen i Ryssland.
Först ger jag ordet till herr Kinnock, kommissionen.

Kinnock
Neil, kommissionen. (EN) Herr talman! Med er tillåtelse skulle jag å kommissionens vägnar vilja göra ett uttalande om effekterna av den finansiella krisen i Ryssland och om frågor som hör samman med korruption och penningtvätt. Som kammaren känner till har den allmänna ekonomiska situationen i Ryssland stabiliserats något, efter rubelns dramatiska fall i augusti förra året. Sedan årets början har det faktiskt kommit vissa uppmuntrande nyheter, som en återhämtning i industriproduktionen, huvudsakligen som ett resultat av importsubstitution, en relativt god kontroll över inflationen och en förbättrad bytesbalans, huvudsakligen som en följd av en kraftig prisuppgång för Rysslands oljeexport.
Dessutom nåddes i slutet av juli en överenskommelse med IMF och andra finansiella institutioner om att återuppta det direkta lånestödet, och kort därefter nåddes en överenskommelse i Parisklubben om att lägga om räntebetalningarna och amorteringarna på Rysslands statsskuld. Samtal har även kommit i gång i Londonklubben för den privata sektorns fordringsägare. Den ryska ekonomin har alltså fått en andhämtningspaus inför valet till duman i december och presidentvalet nästa sommar.
Emellertid är ingenting av detta i sig själv tillräckligt för att återuppliva en ekonomi som fortsätter att vara mycket ömtålig, med en ökande arbetslöshet och en allt svårare fattigdom. Det krävs därför mycket större ansträngningar från de ansvariga myndigheterna för att få till stånd en ihållande återhämtning på medellång sikt. Dumans antagande av regeringens budgetförslag för år 2000 kommer att bli ett betydelsefullt prov. Utöver svåra strukturella problem, som en låg investeringsnivå, har statsskulden, särskilt utlandsskulden, växt snabbt, och det är i dagsläget inte klart hur myndigheterna ämnar lägga upp avbetalningarna på denna börda.
Angående problemen med kapitalflykt och penningtvätt, skulle jag vilja säga följande. Kommissionen är medveten om de nuvarande spekulationerna i medierna och om den växande oron för missbruket av det internationella stöd som har lämnats till Ryssland. Vi måste avvakta resultatet av de pågående undersökningarna i Europa och Förenta staterna, och kommissionen kommer naturligtvis att följa utvecklingen noga.
Fram till dess ligger ett beslut om att svara på spekulationerna och påståendena först och främst hos IMF, Världsbanken och G7-länderna, eftersom de utan tvekan är de största givarna av direkt ekonomiskt stöd. Alla bör naturligtvis ha i åtanke att det är de ryska myndigheterna som är ansvariga för att återbetala kapitalbeloppet och räntan för stödet. Dessutom kommer det senaste IMF-stödet att ätas upp av Rysslands räntebetalningar och amorteringar till IMF. Det kommer därför att röra sig om en bokföringstransaktion utan någon egentlig överföring av pengar.
Gemenskapens stöd tillhandahålls däremot, vilket kammaren känner till, huvudsakligen genom Tacis-programmet, som hanteras centralt från Bryssel. De aktuella medlen används först och främst till att betala EU-firmor för att ge teknisk sakkunskap och rådgivning till Ryssland. Bara en mycket liten del av medlen går därför till Ryssland. Det är faktiskt så litet som 4 miljoner euro av den totala summan på 140 miljoner euro. Dessa 4 miljoner euro hanteras direkt av vår representation i Moskva.
Förutom detta är gemenskapens livsmedelsprogram för Ryssland, som startade tidigare i år, underställt en mycket ingående övervakning, som bland annat inbegriper kontroll av hur de medel som genereras av försäljningen av hithörande livsmedelsprodukter på lokala marknader används. Därutöver erhåller Ryssland för närvarande inga lån från gemenskapen, och Europeiska investeringsbankens mandat att låna ut pengar till länder utanför Europeiska unionen omfattar inte Ryssland.
Dock, de frågor som fordrar mest uppmärksamhet är inte begränsade till det påstådda missbruket av internationella medel. De omfattar även, i kommissionens ögon, Rysslands stora kapitalutflöde, som utan tvekan har bidragit till den låga inhemska investeringsnivån och därigenom hämmat den ekonomiska tillväxten. Kommissionen har alltid tydligt klargjort för Ryssland att det är nödvändigt med en fördelaktigare investeringsmiljö och ett bättre skydd av investerarnas rättigheter i Ryssland, om landet på ett snabbt och genomgripande sätt vill vända kapitalflykten.
Kommissionen har sedan en tid tillbaka känt till länken mellan kapitalflykt och korruption och kriminalitet i Ryssland, och vi inser också det allt större hot som dessa företeelser utgör mot landets övergång till ett demokratiskt system och en marknadsekonomi som styrs av rättsstatsprincipen. Jag tror att kammaren känner till att de kriminella verksamheterna frodas i en situation som präglas av institutionell svaghet och små försök att stärka rättsstatsprincipen. Det är av den anledningen som kommissionen har gjort, och kommer att fortsätta att göra, stora ansträngningar för att bistå Ryssland under den mödosamma övergången, genom åtgärder som att rikta in det tekniska stödet på att bekämpa penningtvätt och organiserad brottslighet samt att stödja ansträngningarna som avser att stärka rättsstatsprincipen i allmänhet. Ett exempel på en sådan åtgärd är en undersökning av Rysslands institutionella och reglerande krav för att bekämpa penningtvätt som kommer att starta senare i år.
Det finns även ett växande samarbete mellan de berörda tjänstemännen i kommissionen respektive Ryssland då det gäller tullverksamhet och bedrägeribekämpning. Jag tror att kammaren allt för väl känner till hur skickliga de internationella brottslingarna är på att dra fördel av olika juridiska och reglerande bestämmelser runt om i världen och infiltrera ekonomiska och finansiella system utan hänsyn till nationella gränser. Vi står därför inför ett världsomfattande problem, som inte är begränsat till Ryssland. För att bekämpa det krävs helt klart noga samordnade internationella aktioner, och kommissionen är fullt beredd att bidra med sin del.
Icke desto mindre måste Ryssland vidta alla tänkbara åtgärder för att få ordning i sitt eget hus. Kommissionen hoppas därför att de ryska myndigheterna kommer att bemöta den rådande situationen på ett övertygande sätt, och det är absolut nödvändigt att de samarbetar fullt ut med de undersökningar som pågår i Europa och USA. Kommissionen kan med gillande notera att de ryska myndigheterna har beslutat att sända en delegation bestående av högt uppsatta personer till USA, för att etablera kontakt med undersökarna där. Jag tror att detta sker just nu. Naturligtvis bör de interna undersökningarna i Ryssland om bedrägerianklagelserna aktivt uppmuntras.
Kommissionen oroas dock över att frågorna som dykt upp endast har bemötts med rutinförnekanden och inte tagits itu med på vederbörligt sätt. Mot den bakgrunden skulle det nu vara lägligt för president Jeltsin att underteckna lagstiftningsförslaget om penningtvätt i Ryssland och därigenom upphöja det till lag, det skulle ge det internationella samfundet tillförsikt. Ratificering och genomförande av den tillämpliga Europarådskonventionen utgör också en viktig punkt.
Därutöver skulle kommissionen vilja se en snabb lösning på problemen i det ryska banksystemet, som utan tvekan är en central del av korruptionsproblemet. Förtroendet för systemet måste återställas snabbt och bestämt, som ett stort steg på vägen mot någonting som liknar normalitet.

Swoboda
Herr talman! Jag vill inte avbryta debatten, men med tanke på att den här debatten och kommissionär Kinnocks förklaring grundas på en stark önskan från vissa grupper, vill jag be att ni till talmanskonferensen även vidarebefordrar en önskan om att grupperna vänligen ser till att åtminstone ett mindre antal ledamöter finns på plats. Jag finner det nämligen beklämmande att så få ledamöter är närvarande när en förklaring avges i en så pass viktig fråga.

Talmannen
Jag måste ärligt hålla med om att kammaren hade kunnat vara litet mer fullsatt. Jag skall se till att er begäran överlämnas till talmanskonferensen.

Provan
Herr talman! Låt mig få ansluta mig till Swobodas anmärkningar. Jag hade inte tänkt tala i denna debatt, men jag har lyssnat till ett mycket noga förberett uttalande från kommissionen, och jag tackar Kinnock för det. Det sammanfattar på ett korrekt sätt vad jag tror är en mycket farlig situation under uppseglande i Ryssland.
Vad som behövs nu är stabilitet och ytterligare investeringar, för att göra det möjligt för Ryssland att utvecklas. Vad som sker är det rakt motsatta. I november förra året var jag i Ryssland tillsammans med en grupp från detta parlament som hade rest dit för att bedöma behovet av humanitär hjälp, och det blev uppenbart att landet helt enkelt inte klarar av att komma på fötter av egen kraft. Vi måste verkligen, som en europeisk union, ta politiska initiativ för att försöka hjälpa människorna i Ryssland att få sin ekonomi på rätt spår.
De länder i Central- och Östeuropa som tidigare ingick i Sovjetunionen har förmått ta sig samman och förbättra sina ekonomier och höja människornas levnadsstandard. Det var tack vare att vi satte ägande och lagarna om egendomsrätt högt upp på dagordningen. Så är emellertid inte fallet i Ryssland, och problemet där, tror jag, härrör från det faktum att ingen har fått ansvar att äga någonting och därigenom kontrollera sin egen ekonomi. Jag hoppas därför att vi kan ta ett politiskt initiativ av något slag för att försöka se till att landet får ordning på sina grundlagar.

Paasilinna
Herr talman, ärade kolleger! Det finns kanske skäl att påminna om det förvisso har hänt mycket i Ryssland: över 5 000 kärnstridsspetsar har tagits ur bruk, det har skapats demokratiska institutioner för Ryssland och det finns massmedier som kan kritisera regeringen och vågar göra detta. Makten över dessa massmedier är förvisso på väg att alltmer koncentreras till ett fåtal händer, inom just de kretsar som på det sätt som föregående talare påpekade, har fört över de allmänna tillgångarna till sina egna händer. På samma gång måste man ändå komma ihåg att Rysslands ledning i första hand direkt är ansvariga inför sitt eget folk, alltså inför ryssarna själva.
Jag skulle vilja beröra denna skoningslösa terrorkampanj, denna bombkampanj, i vilken den senaste sprängningen skedde igår kväll. Denna verksamhet syftar till att skapa instabilitet inom hela regionen, inom hela det breda bältet, och det sker i en mycket besvärlig tid. Ryssland står inför två val, situationen är mycket spänd, landet har en sjuk president och hela ekonomin befinner sig i svårigheter. Vi har anledning att fördöma, vilket vi också gör, de stater, som hjälper dessa terrorister att skapa en ny instabilitet inom en region, där det finns nog av den varan redan.
I Ryssland rör det sig emellertid inte i första hand om en finansieringskris. Ryssland befinner sig i en politisk kris, och den har pågått tills dess att landet lade om riktning. Vi kan visserligen se orsakerna till denna politiska kris, men situationen kan inte lösas med pengar, hur mycket man än skulle pumpa in i Ryssland av den varan. Vi har sett vad som sker med pengarna: de används på ett ganska dåligt sätt.
Från västs sida vill jag egentligen föra fram en annan sak. Vi har ändå ingen klar politik vad gäller Ryssland, trots att vi har ett digert partnerskaps- och samarbetsavtal. Vi har på många sätt utövat samarbete och vi stöder demokratin och civilsamhället i Ryssland, men trots detta förstår vi inte Ryssland. Ett av skälen till detta är att vi i praktiken inte har särskilt stora kunskaper om de ryska politikerna. Vi har koncentrerat oss på en person och en korg, en i själva verket tämligen blek grupp som sitter vid makten. Detta har lett till att vi alltid blir överraskade vad gäller händelserna i Ryssland. Vi bör alltså bredda den politiska kontaktytan vad gäller Ryssland, och på så vis bättre förstå de överraskande vändningar som sker där.
Vi vet ju att både vårt penning- och livsmedelsbistånd till betydande del har hamnat hos just dem, som vi inte avsåg att de skulle hamna hos. Detta beror på Rysslands elit, som vi inte har tagit i kragen. Jag anser att vi själva borde utreda hur till exempel anbudsförfarandet organiserades vad gäller transporterna av det europeiska livsmedelsbiståndet till Ryssland. Jag noterade att det förekom vissa problem där, och ber därför kommissionen att utreda denna fråga. Under rådande förhållanden finns emellertid skäl att öka samarbetet med Ryssland och inte att avsluta det. Av stor vikt är den nordliga dimensionen, tillgång på mediciner, de nordliga områdena och så vidare. Nu behöver Ryssland av oss synnerligen konkreta samarbetsprestationer och därför anser jag att frågan om tillgängligheten i norr som viktig, och önskar att kommissionen vidtar åtgärder.

Väyrynen
Herr talman! Denna gång diskuterar vi Rysslands finansieringskris. Det är bara en av de med varandras sammankopplade allvarliga problemen, kriserna, med vilka Ryssland samtidigt brottas. Dessa problem har en gemensam orsak: den politiska krisen. På denna punkt instämmer jag helt i Paasilinnas synsätt. Efter kollapsen för det socialistiska systemet har det inte uppstått något fungerande politiskt system i Ryssland. Det val till duman som anordnas i slutet av detta år samt presidentvalet nästa år kan skapa en grund för lösningen av den politiska krisen, detta är åtminstone någonting som vi har anledning att hoppas på.
Det internationella samfundet bör ha tålamod vad gäller Ryssland. Då det politiska systemet och de centrala samhälleliga institutionerna inte fungerar på ett godtagbart sätt, går en del av biståndet till landet till spillo. Stödet och biståndet till Ryssland måste emellertid fortsätta, men man måste dra lärdom av de erfarenheter man fått, för att insatserna skall bli så verkningsfulla som möjligt. Europeiska unionen bör sträva efter att i synnerhet verka för att Ryssland kan utveckla ett fungerande demokratiskt system och funktionsdugliga samhälleliga och ekonomiska institutioner. I dessa insatser är det särskilt värdefullt att, i regioner och kommuner, få till stånd kontakter och samarbete mellan EU-länderna och Ryssland. I samband med detta kan man i stor skala förmedla det samhälleliga och ekonomiska kunnande, som Ryssland är i så stort behov av. För denna typ av verksamhet finns särskilt gynnsamma förutsättningar och goda möjligheter i gränsområdena mellan EU och Ryssland, vilket visas av det bilaterala närområdessamarbete som Finland och Ryssland inledde redan i början av 90-talet.
Tyvärr har det förekommit svårigheter i kontakterna mellan Europaparlamentet och duman. Det sammanträde för den parlamentariska samarbetskommittén som planerats för denna höst har flyttats fram. Det finns skäl att hoppas att det kan ordnas så snart som möjligt. Samarbetskommittén har utökats, och i den ingår från vår sida många nya ledamöter. Också av denna anledning bör vi effektivisera våra egna insatser bland annat för att öka Rysslandskunskaperna hos ledamöterna. Det skulle vara på sin plats att vi under denna höst höll ett seminarium, där vi kunde få bästa möjliga sakkunskap om de ekonomiska och samhälleliga förhållandena i Ryssland. Dessutom behöver vi ett övervakningssystem, med vars hjälp ledamöterna kan hålla sina Rysslandskunskaper ständigt aktuella.
Herr talman! Jag anser att kommissionens redogörelse var sakkunnig och kompetent, och jag är övertygad om att kommissionen behandlar de frågor om Rysslands ekonomiska kris och allmänna frågor som berör Ryssland på ett beslutsamt sätt.

Lambert
Herr talman! De nyheter som når oss om den ryska centralbankens påstådda missbruk överraskar få. Det har länge varit uppenbart att de stora summor pengar som har skjutits till för att bära upp den ryska ekonomin på det nationella planet inte har åstadkommit önskad effekt och att strategin med toppstyrning kanske tedde sig enkel, men att den kan visa sig vara mindre effektiv på lång sikt.
Vi vet att gapet mellan rika och fattiga har blivit en klyfta, att människorna i Ryssland håller på att förlora tron på demokratins ideal, att infrastrukturen faller sönder och att arbetarna inte får någon lön. Kanske skulle Väst ha gjort klokare i att betala lärarna, läkarna och gruvarbetarna direkt. Om vi skall göra ytterligare investeringar i den ryska ekonomin, måste vi finna sätt att stödja och utveckla den lokala ekonomiska verksamheten - som våra kolleger nyss sade -, vilken fyller människornas behov och ger en känsla av stabilitet och delaktighet. Det finns för närvarande många exempel på hur detta utvecklas i socialt utestängda områden i världens fattigare länder, från vilka vi kan lära.
Penningtvätt och kriminalitet utgör bara en del av problemet. Vi måste fundera över hur vi kan utveckla de inhemska investeringarna. Västs modell är att du tar med dig människor utifrån för att göra investeringarna och att dessa sedan tar pengarna med sig när de lämnar landet. Kanske skulle vi här i kammaren göra klokt i att fundera över hur vi ser på frågor som återförande av vinsterna till de producerande länderna, i stället för att helt enkelt suga ut såväl pengar som naturresurser.

Seppänen
Herr talman! Nu har Europeiska kommissionen vaknat och insett det faktum att den hjälp som riktas till Ryssland används på ett felaktigt sätt. Ändå har det använts på ett felaktigt sätt under tio år, och på detta sätt har grundvalarna för det ryska samhället raserats. Biståndet har både använts fel och beviljats fel. Vi inom Europeiska unionen har beviljat det på ett felaktigt sätt. Korruption är ett fint ord för det som har skett. Samhällets hela överklass har deltagit i denna korruption. Vi kan inte lita på presidenten i denna fråga, inte på hans familjemedlemmar, ministrarna i regeringen och inte ens på centralbanken. Det är otroligt att centralbanken har styrt det bistånd den fått av IMF via brevlådeföretag på skatteparadisön Jersey. Vi talar endast om korruption och säger inte rätt ut att det rör sig om brottslig verksamhet. Till denna brottsliga verksamhet har också biståndet från väst bidragit. Väst har beviljat bistånd på felaktiga grunder.
Ett typiskt exempel på detta var det katastrofbistånd som beviljades Ryssland i vintras, livsmedelsbiståndet. Det var avsett att hjälpa Ryssland över vinterns hungernöd, över kölden vid årets början. Men detta bistånd har fortfarande inte nått fram. Vi gav Ryssland katastrofbistånd i form av livsmedel, som skulle räcka över vinterns köld, och dessa livsmedel är fortfarande på väg mot Ryssland. Dessa livsmedel säljs i ryska butiker, och på så sätt får man priserna på ryska jordbruksprodukter och livsmedel att kollapsa, liksom jordbrukarnas möjligheter att bedriva sin egen livsmedelsproduktion. Först och främst måste vi å EU:s skattebetalares vägnar säga, att om vi skulle vilja ge Rysslands sociala sektor bistånd för utbetalning av pensioner, borde vi ha lagt pengarna där och inte på livsmedel. Livsmedelsbiståndet handlade om jordbrukspolitik, som kostade oss skattebetalare betydligt mer än om motsvarande sociala bistånd till Ryssland hade givits i form av pengar. I denna mening bör kommissionen, rådet och Europaparlamentet se sig själva i spegeln och erkänna sina egna misstag. Biståndet har använts på fel sätt, men definitivt också beviljats på fel sätt.

Turchi
Herr talman, ärade ledamöter! När vi nu, i och med den nya kommissionen, deklarerar att man måste ge Europaparlamentet en central roll faller det sig naturligt att samtidigt tänka sig en nylansering av samma parlaments utrikespolitik.
Den ryska krisen ger oss denna möjlighet. Vid en tidpunkt då det internationella samfundet och hela världspressen betonar vikten av den skandal som pågår i Ryssland måste vi ta de initiativ som erfordras för att förstå skandalens allvar, vilka förklaringar den ryska regeringen ger på dessa anklagelser och vilka å andra sidan våra relationer är i fråga om gemenskapens finansiella stöd till Ryssland.
Utan tvivel var kommissionär Kinnocks föredragning djuplodande och viktig, men vi måste framför allt beakta den politiska sidan av det som just nu pågår i Ryssland, det vill säga att allt detta kan komma att ha en destabiliserande verkan på den internationella politiken under den närmaste framtiden och dessutom på gemenskapens handelsförbindelser med Ryssland, för att inte tala om de allvarliga konsekvenserna för de av gemenskapens företagare som har investerat i detta land.
Man måste faktiskt ta i beaktande att dagens skandaler skakar den ryska nomenklaturan och dess institutioner. Dessutom har Förenta staternas kongress beslutat om en undersökning som skall granska hur de pengar som avsatts i form av finansiellt stöd till Ryssland har använts eller om de har försnillats.
Vidare måste gemenskapens institutioner, enligt min mening, begära klargöranden från berörda ryska myndigheter om hur de medel som var avsedda för utveckling av landet, och för dess akuta livsmedelsbehov, har använts.
Dessutom bör de enheter hos kommissionen som har administrerat biståndet till Ryssland sammanställa en rapport om hur medlen använts. Slutligen anhåller vi om att en undersökningskommission tillsätts, med företrädare för rådet, kommissionen, Europaparlamentet, EIB och EBRD, för att kontrollera hur stor del av de medel som sänts till Ryssland, och vilka medel, som har använts för avsett ändamål: se till exempel på Tacis-programmet. Ordförande Prodi åberopade ju just i går konceptet om öppenhet från sin kommissions sida och samtidigt samarbete med Europaparlamentet.
Om detta är högsta prioritet måste våra förbindelser med Ryssland klargöras omedelbart och gemenskapens bilaterala förhållande med den ryska regeringen redas ut. Om vi gör allt detta ger vi vår institution en politisk betydelse och återfår trovärdighet hos världsopinionen.

Belder
Herr talman! Strömmen av ekonomiska skandaler i Ryssland fortsätter. Frankfurter Allgemeine Zeitung meddelar till exempel i dag att Rysslands centralbank förra sommaren delade ut inte mindre än 3,9 miljarder dollar, av en IMF-kredit till Moskva på sammanlagt 4,8 miljarder dollar, direkt till enskilda banker. På det viset undanhöll banken en enorm mängd rubel från landets offentliga penningtrafik. Värre ändå, de 3,9 miljarder dollarna i IMF-pengar gick inte ens direkt till Ryssland utan överfördes slutligen till Ryssland via konton i Förenta staterna.
Den person som gjort dessa avslöjanden är den av Jeltsin avskedade allmänna åklagaren Skoeratov. Till dessa beskyllningar kan man lägga två markanta anmärkningar. För det första, Skoeratov belyser endast en liten detalj av åratal av sådan praktik, nämligen systematisk manipulation med internationella krediter av Rysslands centralbank och det åtminstone sedan 1990.
För det andra informerades både Internationella valutafonden och den amerikanska regeringen redan i ett tidigt skede om detta missbruk. Ändå gjorde de ingenting i enlighet med det bedrägliga men dyrbara mottot: "Korruption är bättre än kommunism".
Genom bedrägerier försvunna utländska biståndspengar, en rysk kapitalflykt under de senaste tio åren på uppskattningsvis 150 till 300 miljarder dollar och en rysk ekonomi som till största delen återgått till byteshandel hindrar oss att se hur omfattande den finansiella krisen i Ryska federationen verkligen är.
För Europeiska unionen bör i alla fall gälla att endast konkreta, av oberoende experter godkända, ryska projekt får komma i fråga för ekonomiskt stöd, och då endast på villkor att en exakt årlig efterhandskontroll görs.

Titley
Herr talman! Jag skulle till att börja med vilja gratulera kommissionär Kinnock till hans andra mandatperiod, som jag är säker på kommer att bli till och med ännu framgångsrikare än hans första.
Även fast vi inte får undervärdera den skada som kriminalitet och organiserad brottslighet kan åsamka det västerländska samhället, är det, när det gäller Ryssland, viktigt att vi försöker komma fram till problemets kärna. Om man skall vara rättfram, så har kriminalitet trots allt varit en relativt normal företeelse i Rysslands historia. Det är ingenting nytt. Vi får inte glömma bort att Ryssland, potentiellt sett, är ett oerhört rikt land. Det har enorma naturresurser, från guld och olja till bördiga jordbruksarealer, men ändå har produktionen sjunkit med 50 procent sedan 1989. Huvudproblemet är kapitalflykten, oavsett om det handlar om legal eller illegal kapitalflykt. De pengar som stannar kvar i Ryssland, även om det är på den svarta marknaden, har trots allt en effekt på ekonomin. Utflödet av kapital är för närvarande omkring 25 miljarder USD per år, men ändå uppgår de utländska investeringarna till mindre än 3 miljarder USD, och tendensen är sjunkande. För att vara ärlig, om ryssarna själva inte är beredda att investera i Ryssland, hur stor är då chansen att någon annan skall göra det? Vi får inte glömma bort att de pengar som vi kan bidra med aldrig kan bli annat än en droppe i havet. Nyckeln till Rysslands räddning ligger i de privata investeringarna. Det är det området som vi borde koncentrera oss på.
Svaret finns i Ryssland själv. Landet måste genomföra lämpliga ekonomiska reformer. Det är nödvändigt med ett livskraftigt och rättvist skattesystem. Det är nödvändigt med en modern, demokratisk lagstiftning och upprätthållande av densamma.
Näringslivet har klargjort för oss - till exempel under rundabordsmötet mellan näringslivsföreträdare för EU och Ryssland - att de vill investera i Ryssland. Det finns trots allt, med tanke på potentialen, enorma vinster att göra i Ryssland med rätt investeringar vid rätt tidpunkt. Men de säger alla gång på gång samma sak: det är korruptionen som avskräcker dem, och investeringsförutsättningarna är mycket dåliga, eftersom det inte finns något livskraftigt skattesystem på lång sikt, lagarna ändras ständigt, infrastrukturen är dålig och, viktigast av allt, äganderätten, inklusive immaterialrätten, är svag och förvirrande. Det är dessa områden som vi måste koncentrera oss på.
Jag medger att det under de rådande omständigheterna är svårt att rättfärdiga tekniskt bistånd från EU, men vi måste fortsätta på den inslagna vägen, på grund av den betydelse som Ryssland har för oss av säkerhetsskäl likväl som av ekonomiska skäl.
Kommissionär Kinnocks ord gläder mig, för det är viktigt att vi koncentrerar oss på några få områden: vi skall inte bara sträva efter att förbättra ekonomin, utan även, vilket är viktigt, det civila samhället, vilket kommer att ge stöd åt de ekonomiska reformerna och de sociala aspekterna.
Jag skulle därför vilja att den nya kommissionen - jag ber kommissionär Kinnock här och nu - att göra en övergripande utvärdering av Tacis-programmets effektivitet och därefter meddela hur de avser förbättra programmet för budgetåret 2000, så vi kan känna större förtroende när vi röstar för Tacis-programmet.

Schroedter
Herr talman! Även jag vill gratulera Kinnock till hans nya ämbete och hoppas på en intressant och konstruktiv dialog med honom de närmaste åren. Hos mig uppkommer två grundläggande frågor i anslutning till det som Titley sade. Ryssland lider, som vi vet, inte bara av finanskrisen, utan i synnerhet också av urholkningen av grundläggande demokratiska mekanismer så som insyn, offentlig kontroll av förvaltningen och ett oberoende rättsväsende.
Hur skall den svåra samhälleliga omvandlingsprocessen över huvud taget kunna äga rum i en sådan situation? Det är precis det jag alltid har sagt: Vårt problem är att vi gör fel prioriteringar i åtgärdsprogrammet för Ryssland. Det måste finnas en demokratisk grund för marknadsekonomin, innan vi kan skapa en frihandelszon. Å andra sidan uppenbaras misshushållningen av hanteringen av de internationella medlen och vid pengatvätten av bankernas svaghet i väst. Hur är det möjligt att man inte kunde föreställa sig fastställandet av internationella krediter? Hur kan en sådan omfattande pengatvätt vara möjlig i väst? Även det är frågor som väntar på att bli besvarade.

Talmannen
Jag tackar kommissionären.
Jag förklarar därmed debatten om den här punkten på föredragningslistan avslutad.

DEBATT OM AKTUELLA OCH BRÅDSKANDE FRÅGOR
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om aktuella och brådskande frågor av större vikt.

Jordbävning i Turkiet och Grekland
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om elva resolutionsförslag avseende jordbävningarna i Turkiet och Grekland:
Turkiet - B5-0072/99 av Collins för UEN-gruppen om jordbävningen den 17 augusti 1999 i Turkiet;
B5-0077/99 av Swoboda för PSE-gruppen om den nyligen inträffade jordbävningen i Turkiet;
B5-0087/99 av Papayannakis, Korakas, Bakopoulos, Vinci, Alavanos, Marset Campos, Miranda och Ainardi för GUE/NGL-gruppen om jordbävningen i Turkiet;
B5-0088/99 av Van Orden, Wijkman, McCartin, Giannakou-Koutsikou, Cushnahan och Grossetête för PPE-gruppen om jordbävningen i Turkiet;
B5-0104/99 av Cohn-Bendit och Ceyhun för Verts/ALE-gruppen om jordbävningen den 17 augusti 1999 i Turkiet;
B5-0109/99 av Duff för ELDR-gruppen om situationen i Turkiet.
Grekland
B5-0074/99 av Collins för UEN-gruppen om jordbävningen den 7 september 1999 i Aten;
B5-0076/99 av Baltas, Efthymiou, Karamanou, Katiforis, Koukiadis, Malliori, Mastorakis, Souladakis och Tsatsos för PSE-gruppen om jordbävningen i Aten;
B5-0086/99 av Korakas, Papayannakis, Bakopoulos, Koulourianos, Alavanos, Miranda och Marset Campos för GUE/NGL-gruppen om jordbävningen i Aten;
B5-0089/99 av Giannakou-Koutsikou, Zacharakis, Trakatelli, Marinos, Dimitrakopoulos, Hatzidakis, Folias, Kratsa, Averoff och Grossetête för PPE-gruppen om den katastrofala jordbävningen den 7 september 1999 i Aten;
B5-0102/99 av Hautala, Lannoye och Ceyhun för Verts/ALE-gruppen om jordbävningen den 7 september 1999 i Grekland.

Van Orden
Herr talman! Jordbävningen som drabbade Turkiet tidigt på morgonen den 17 augusti var den värsta på mer än ett halvt sekel i en region som är utsatt för chocker av det slaget. Minst 40 000 människor dödades eller skadades, och vi uttrycker vår djupa sympati och sträcker ut vår hjälpande hand till stöd för Turkiet i denna svåra stund.
Europeiska unionen har svarat på denna katastrof med i runda tal 40 miljoner euro i humanitärt katastrofbistånd, utöver bilateralt bistånd från ett antal medlemsländer. Vi måste insistera på att detta gemenskapsstöd kommer till användning så snabbt som möjligt. Vad som behövs omgående är bistånd av praktisk art, så som monteringsfärdiga hus, generatorer, specialfordon och specialutrustning. För att få loss ytterligare 150 miljoner euro i biståndshjälp från Europeiska unionen, krävs stöd från denna kammare.
Med tanke på att Europeiska unionen är en betydande givare av humanitärt bistånd, skulle det vara till mycket stor hjälp för kommissionens avdelningar i allmänhet och ECHO i synnerhet, om möjligheterna att effektivisera organiseringen av hjälp- och räddningsinsatser vid katastrofer i sinom tid kunde undersökas. Därutöver bör kommissionens gemensamma forskningscenter undersöka metoder för effektivare förvarning om seismologisk aktivitet. Vi anser emellertid inte att det på detta stadium finns fog för att inrätta något slags nytt europeiskt forskningsinstitut för detta syfte.
Herr talman! Mitt i tragedin finns det ändå ett uppmuntrande tecken. Vad som också begravdes i Izmit var en del av fiendskapen mellan Grekland och Turkiet. Grekiska räddningsenheter var bland de första att bistå med hjälp i Turkiet, en mycket positiv och human gest, som återbördades av Turkiet några veckor senare, när även Aten föll offer för jordbävningar. Det har under de senaste veckorna förekommit många andra tecken på försoning mellan de grekiska och det turkiska folken, ofta på en enskild nivå. Vi är många som önskar se framsteg och lösningar på de frågor som stod i vägen för Turkiets kandidatur till Europeiska unionen. Detta fordrar storsinthet och flexibilitet från alla sidor.
Låt oss hoppas att det ur tragedin i Izmit skall komma fram en positiv och permanent förbättring av förbindelserna mellan Europeiska unionen och Turkiet.

Swoboda
Herr talman! Jag vill ge uttryck för vår grupps medkänsla och sympati till följd av jordbävningarna i Turkiet och i Grekland. Det är ödets ironi att jordbävningen i Turkiet och jordbävningen i Grekland skulle föra dessa länder närmare varandra. Jag vill ännu inte säga sammanföra, men ändå föra närmare varandra.
Det är väl ett märkligt sammanträffande, att ett domstolsförfarande vars rättvisa och korrekthet jag inte är hundraprocentigt övertygad om, och en dom som jag efter moget övervägande är ännu mindre övertygad om, nämligen dödsdomen mot Öcalan, har gjort att det nu finns goda chanser att det kan bli ett slut på ett fruktansvärt internt krig i Turkiet. Historien visar att otäcka händelser ibland kan vara upphovet till en positiv utveckling.
Därför vill jag i princip , i stället för att gå in på några detaljer, välkomna för det första att förhållandet mellan Grekland och Turkiet, oberoende av de förskräckliga händelserna, har förbättrats, eftersom båda ländernas utrikesministrar är beredda att tala med varandra. Jag är glad över att många av Europas länder reagerade positivt och genast ställde upp med hjälp när de fruktansvärda händelserna hade ägt rum, och att Europeiska unionen dessutom funderar över en ny start i förbindelserna mellan Europeiska unionen och Turkiet.
Jag har under de senaste dagarna talat med en del turkiska ledamöter, som också tydligt har gett uttryck för att de vill se en sådan ny start. Det har skett en rad förändringar i Turkiet, bl.a. i form av nya lagar. Därför kan det hända att de hemska händelserna och vissa funderingar och diskussioner inom Turkiet de närmaste månaderna med Greklands hjälp möjliggör en ny start i förbindelserna mellan Turkiet och Europeiska unionen. I alla steg tillsammans med och beträffande Turkiet är det viktigt att vi gör det i partnerskap med vårt medlemsland Grekland. Utrikesminister Papandreou har också skapat förutsättningar för att vi skall kunna ingå det nya partnerskapet med Turkiet.
Det kommer att bli en lång och mödosam väg. Men kanske kommer det en dag att stå i historieböckerna att de fruktansvärda katastroferna i dessa båda länder var början till ett nytt förhållande, även ett nytt politiskt förhållande, i slutändan även ett nytt finansiellt förhållande. Jag kommer som parlamentets tidigare föredragande för Turkiet bemöda mig om att vi upprättar ett sådant nytt förhållande mellan Turkiet och Europeiska unionen.
Turkiet är en viktig strategisk partner, men i Turkiet bör man vara medveten om att man måste genomdriva de lagändringar som krävs, för att därigenom undanröja hindren på vägen till Europa. Den enda vägen till Europa går över en rättsstat och över respekten för de mänskliga rättigheterna. Det är enda chansen. Därför kommer min grupp att med stort intresse följa de nya försöken från kommissionens och rådets sida på ett positivt, men samtidigt kritiskt sätt.

Ceyhun
Herr talman! Jordbävningen i Turkiet är utan tvekan en av århundradets värsta katastrofer. Hur många som har drabbats behöver vi inte längre tala om. Vi känner också till att det den närmaste tiden kommer att finnas tiotusentals människor utan tak över huvudet i Turkiet, som måste fortsätta leva i jordbävningsområdet i flera år utan några perspektiv. Under sådana förutsättningar är det givetvis av största vikt att vi ställer oss frågan hur vi på ett förebyggande sätt kan hantera den här situationen med jordbävningen och Turkiet. Det är aldrig för tidigt med principiella funderingar över jordbävningens konsekvenser. Det behövs en internationell dialog om denna turkiska katastrof, där man kommer fram till vad som är bäst för återuppbyggnaden av landet. En sådan dialog kan inledas mellan Europeiska unionen och Turkiet.
Jag ställer mig bakom det Swoboda tidigare sade, men med tanke på den nuvarande situationen i Turkiet, d.v.s. deras beredskap att utnyttja förbindelserna till de europeiska partnerna, bör vi i första hand i samband med dagens resolutionsförslag föra en mer konkret diskussion om stödet till Turkiet och visa våra turkiska vänner att vi finns där, när de behöver vår hjälp och även ge dem en känsla av vi inte generellt betraktar dem som våra motståndare, något som man ofta upplevde innan jordbävningen ägde rum i Turkiet. Min grupp föreslår att vi samtidigt som vi funderar över hur vi på bästa sätt kan stödja Turkiet med återuppbyggnaden även funderar över hur vi skall kunna erbjuda Turkiet ett framtidsperspektiv. Medan vi funderar över detta, bör vi visa en öppnare attityd gentemot Turkiet och låta det framgå att vi med tanke på en eventuell EU-anslutning är beredda att godta Turkiet som ett trettonde kandidatland, om Turkiet kommer oss till mötes. De närmaste tre månaderna har vi gott om tillfällen att utnyttja den chansen.

Duff
Herr talman! Vi känner alla stor sympati för Turkiet efter de traumatiska upplevelser landet har fått genomlida. Vi måste dock försöka se till att det ur detta trauma kommer något av en rening, så att det civila samhället stärks av de stora ansträngningar det har lagt ned för att klara av jordbävningskrisens efterdyningar. Den turkiska regeringen borde göras långt mer ansvarig för människornas behov, och reformkrafterna, som till exempel Selçuk, appellationsdomstolens ordförande, och hans kolleger måste ges all stimulans och allt stöd. En sådan reningsprocess skulle utan tvekan göra det möjligt för oss i Europeiska unionen att omforma vår syn på förbindelserna med Turkiet och att utveckla ett mer fruktbart samarbete i en anda av sann solidaritet, och Grekland måste vissa att det är villigt att delta i detta projekt.

Karamanou
Herr talman! Det verkar som om Enceladus är mycket arg på Grekland och Turkiet, för oförmögen som han är till dialog och överenskommelser, släppte han med katastrofala följder lös sin vrede och spred död, sorg, smärta, hopplöshet och elände i de två länderna. I Turkiet kan man i ett område som är ungefär 60 000 kvadratkilometer stort se bilder som hämtade från en biblisk katastrof, det vill säga i ett område som är nästan lika stort som Belgien och Danmark tillsammans, i ett område i vilket 15 miljoner människor lever och bor.
Mer än 15 000 människor miste livet vid jordbävningen. I en radie på 80-90 kilometer från jordbävningens epicentrum är alla byggnader oanvändbara. Enligt vissa siffror stod denna region för mellan 30 och 35 procent av Turkiets BNP, och den sysselsatte tusentals arbetstagare. De rent ekonomiska konsekvenserna av jordbävningarna är naturligtvis mycket stora, och det är nog svårt - på gränsen till omöjligt - för Turkiet att klara av dem på egen hand, utan generös hjälp utifrån, utan vårt aktiva stöd.
I Grekland är katastrofens omfattning förvisso mindre, men kostnaden i människoliv är ändå mycket smärtsam: 138 döda, 3 svårt skadade och omkring 100 000 hemlösa. Och kostnaden för de materiella skadorna är hög. Jordbävningarna drabbade både Turkiet och Grekland mycket hårt. En sida av kostnaden, som är den mest tragiska, hör samman med det antal människor som miste livet, med de familjer som splittrades, med den psykologiska chock som befolkningen i de drabbade områdena har genomlidit på grund av rädslan för nya jordbävningar. Människorna i dessa regioner måste finna den mentala styrka som krävs för att övervinna den personliga, sociala och ekonomiska katastrofen och börja bygga upp ett nytt liv från noll.
Eftersom det inte finns någonting ont som inte för någonting gott med sig, verkar det som om jordbävningarna å den ena sidan raserade hus men å den andra sidan byggde broar mellan Grekland och Turkiet. Jordbävningarna har skapat unika villkor för samarbete mellan de två länderna. Smärtan och katastrofen har slutligen visat oss att det bara är genom samarbete och fredlig samexistens som vi kan bemöta exempelvis naturkatastrofer. Greklands utrikesminister, Giorgos Papandreou, och hans turkiske like, Cem, har beslutat att frågan om grekisk-turkiskt samarbete vid naturkatastrofer skall föras upp på dagordningen för dialogen mellan Aten och Ankara. Det verkar, som vår kollega nyss sade, som om tragedin följs av en rening. För att avsluta, kära kolleger, skulle jag vilja återkomma till en sak som har tagits upp av andra kolleger, det vill säga nödvändigheten av att skapa ett europeiskt forskningsinstitut för systematisk forskning om och genomförande av nya metoder för jordbävningsvarning.

Papayannakis
Herr talman! Jag skall inte tala mer om de tragiska detaljerna i jordbävningarna som drabbade såväl vårt grannland, Turkiet, som Grekland, i olika hög grad, naturligtvis.
I de resolutioner som vi lägger fram tar vi upp det som vi anser behöver göras på det politiska, moraliska och materiella planet. Jag skulle helt enkelt, herr talman, vilja ta tillfället i akt och tala om för er att det i till exempel Aten för tillfället råder en mycket stor oro, en slags panik bland befolkningen på grund av den oansvariga information som cirkulerar om nya jordbävningar. Information som härrör från till exempel vetenskapliga kretsar, så väl i Grekland som mer allmänt i andra europeiska länder, för alla följer, som ni känner till, med stort intresse jordbävningarnas utveckling.
Herr talman! Jag anser följaktligen att om det finns någonting som vi borde göra som är nyttigt på lång sikt - jag skulle även vilja ha kommissionärens åsikt i denna fråga -, så skulle det vara att ge den där berömda organisationen som vi talar om, för forskning om jordbävningar med mera, en slags uppförandekod för sammansättning och spridning - när, var, hur, till vem - av information om jordbävningar. Det är en sak att lämna ut information för att, exempelvis, förbättra skyddet mot jordbävningar, men en helt annan sak att lämna ut vetenskaplig information till höger och vänster - även om avsikten är god - och skrämma slag på folk. Och eftersom detta är en sak som går över gränserna, herr talman, informationen sprider sig ju från land till land, anser jag att vi i hela Europeiska unionen borde ha någon slags allmän, seriös vetenskaplig reglering.

Korakas
Herr talman! Även jag skulle vilja säga att det är absolut nödvändigt att omedelbart, utan minsta dröjsmål, uppbåda de medel som måste ges till Turkiet som hjälp för att bemöta de problem som den fruktansvärda jordbävningen gav upphov till, naturligtvis under kontrollerade former. Vi bör kontrollera att hjälpen verkligen går till detta ändamål och inte till andra ändamål. Låt mig också säga att detta är det unisona kravet från den grekiska befolkningen, som på tusen och två sätt har visat sin solidaritet, såväl moraliskt som materiellt. Och det är samma solidaritetskänsla för det turkiska folket som gör att vi måste kräva att jordbävningskatastrofen inte skall ses som ett alibi, utan att medlen skall blockeras, om inte regimen i Turkiet går framåt i fråga om respekt av de mänskliga rättigheterna, och detsamma gäller Cypernfrågan och kurdfrågan, så att den visar att den åtminstone har föresatsen att göra framsteg.
När det gäller Grekland, var katastrofen stor där, vilket redan har sagts, och världen har rörts - jag har besökt regionen - av kampen för morgondagen, huvudsakligen av det faktum att vi har konstaterat att det vid bostädernas uppförande inte var omtanke om personen som köpte bostaden som var drivkraften, utan vinsthunger. Det är följaktligen av högsta vikt att Grekland, men även andra jordbävningsdrabbade länder, vidtar alla de där åtgärderna med jordbävningsskydd, så att liknande tragedier undviks i framtiden, för det är ett faktum att även om regeringar och människor inte är ansvariga för jordbävningar, så har de ett enormt ansvar för förstörelsen, vilket har visat sig vid jordbävningarna i Turkiet och Grekland.
Vi anser följaktligen att vi måste agera omedelbart, så att de begärda medlen från den andra och tredje gemenskapsstödramen kan ställas till förfogande och att den särskilda mekanismen för jordbävningsskydd och förebyggande av jordbävningskatastrofer kan realiseras, vilket även tidigare talare har krävt.

Marinos
Herr talman! De mycket kraftiga jordbävningar som drabbade Turkiet och Grekland och som medförde tusentals dödade och skadade och enorma skador på bostadshus, verkstäder och företag i allmänhet, liksom även på de två ländernas infrastruktur , tvingar Europeiska unionen att ta itu med frågan både på kort och på lång sikt. På kort sikt skulle unionen kunna bevilja en generös hjälp som kan tas från icke använda anslag i de lagstadgade utgifterna. Om denna hjälp beviljas snabbt, kommer det att rädda liv, framför allt bland barn och äldre, och situationen för de hemlösa, som redan hotas av den annalkande vintern, kommer att kunna förbättras.
Förstörelsen i Grekland beräknas till minst 600 miljoner euro. 100 miljoner euro kan säkert hämtas från de anslag i den andra gemenskapsstödramen som Grekland inte har använt. Men det finns också ett starkt behov av att även långsiktigt ta itu med problemet på ett europeiskt plan. Trovärdiga seismologer i Europa och Amerika bekräftar att sydöstra Europa och Medelhavsområdet, som även inbegriper europeiska länder, har gått in i en långvarig period av hög seismologisk aktivitet.
Jag anser följaktligen, för det första, att förslaget om att inrätta en organisation är bra, men denna bör dock inte begränsa verksamheten till att studera seismologiska fenomen och förvarna om jordbävningar, vilket fortfarande är vetenskapligt omöjligt, vilket seismologerna bekräftar och som de kolleger som föreslår ett institut för jordbävningsförvarning borde känna till, utan den bör även förslå regler och föreskrifter för " jordbävningssäkra" byggnadsmetoder och lämpliga byggnadsmaterial m.m. samt bidra till att förbättra den information ges till de europeiska medborgare som hotas av olika stora olyckor, bland annat om hur man skall uppträda vid sådana. Bland de länder som befinner sig i riskzonen finns, förutom Turkiet och Grekland, även Albanien och, till en del, Italien, där för övrigt vulkanen Etna häromdagen fick ett nytt utbrott.
För det andra anser jag att den så olyckligt borttagna ståndpunkten B4-3400, om akut stöd till katastrofoffer, bör återföras till gemenskapsbudgeten. Denna rubrik bör finansieras med medel från en stor särskild reservfond, som skall överföras från år till år, utan att nollställas vid budgetårets slut, men den måste vara större än tidigare år.
Avslutningsvis föreslår jag att de många olika statliga och privata frivilligorganisationerna för hjälpinsatser vid naturkatastrofer som i dag finns i Europeiska unionen harmoniserar sin organisation och underställer sig en enhetlig europeisk reglering av deras funktioner. Om en katastrof inträffade i ett medlemsland, skulle man begära att de ingriper omedelbart, och de skulle samarbeta med de motsvarande organen i landet, så att den gemensamma räddningsinsatsen blev omfångsrik, mycket snabb och effektiv.

Ceyhun
Herr talman! Det är inte så att vi i De gröna inte har någon talare, men vi har råkat ut för ett missöde och därför är det här mitt egentliga anförande. Som europé av turkisk härkomst vill jag gärna säga något om jordbävningen i Grekland. Jag tror att mina grekiska vänner förstår mig, när jag som europé från Tyskland, men av turkisk härkomst, säger "silipitiria" (jag beklagar), och det samma gäller alla från Turkiet. Jordbävningen i Grekland - för Turkiet har vi talat tillräckligt om - har möjligen krävt många offer, men det har också lett fram till mer än vad hundra resolutionsförslag skulle kunna leda fram till. I dessa tider av fred mellan Grekland och Turkiet har vi här i Europaparlamentet en möjlighet att tillsammans föra folken i dessa båda länder närmare varandra, och äntligen bli kvitt det man alltid försökt lära mig och förmodligen även er med hjälp av skolans historieböcker, nämligen att greker och turkar skulle hata varandra. Det är ren lögn! Just turkar och greker har mycket gemensamt, och därför kanske ni förstår att jag som De grönas ledamot från Tyskland har hållit ett sådant känslomässigt anförande. Jag vill tacka er, och jag vill med anledning av jordbävningskatastrofen i Grekland än en gång säga "silipitiria".
(Applåder)

Uca
Herr talman! Vid jordbävningen i Turkiet kastade skalvet i jordens inre ljus över det tillstånd som råder i samhällets inre. Över 15 000 människor miste livet, delvis på grund av att skrupelfria byggfirmor blivit rika på billiga byggen uppbackade av politikerna och förvaltningen ända upp till statens toppskikt. Jordbävningen drabbade i första hand de fattigaste bland de fattiga. Medan förtvivlade människor med bara händerna grävde fram sina anhöriga ur ruinerna, visade staten att den i första hand bekymrar sig om sig eget väl.
Det finns i de kurdiska provinserna 500 000 beväpnade poliser och militärer i ett krig som den andra sidan har avslutat för länge sedan. Samtidigt är en soldat med en spade i handen en ovanlig syn i jordbävningsområdet. Ankara lämnade inte bara människorna åt sitt öde, utan lade dessutom beslag på biståndspengar och hindrade insatserna från utländska icke-statliga organisationer. Det hela kulminerade i kravet från hälsoministern från partiet MHP, de grå vargarna, att Turkiet skulle tacka nej till grekiskt blod åt de drabbade. Ett sådant människoförakt kan vi inte stillatigande acceptera. Däremot är det positivt att såväl greker som turkar bestämde sig för att hjälpa varandra. Den turkiska befolkningen hjälpte grekerna och den grekiska befolkningen turkarna efter jordbävningarna.
Missförstå mig inte, men industrinationerna i väst bör inte känna sig överlägsna Turkiet. I stället är det dags att vi medger vår del i ansvaret för den politiska och ekonomiska situationen vid Bosporen. Först då är vägen fri för allvarliga demokratiska förändringar i Turkiet och för en rättvis hjälp som också når de drabbade. Europeiska unionen har spenderat tusentals euro på de drabbade i Turkiet. Därför föreslår jag att vi skickar en delegation till Turkiet och till Grekland för att undersöka om pengarna når de drabbade; om de fattigaste, som verkligen behöver dessa pengar också har fått dem.
(Applåder)

Kinnock, Neil
Herr talman! Låt mig tala om hur tacksam jag är mot de ärade ledamöterna i alla partier för att de lägger fram resolutionsförslag om de tragiska effekterna av jordbävningarna i Turkiet och Grekland. Jag vill även instämma med de ärade ledamöterna och uttrycka kommissionens djupaste deltagande till alla dem som förlorade nära och kära, och till alla dem som skadades i de fruktansvärda katastroferna i de två länderna.
Självklart kan ingenting dämpa sorgen. Praktiskt bistånd kan emellertid lindra nöden. Kommissionen vidtog snabbt åtgärder för att försöka hjälpa det turkiska folket och dess regering i ansträngningarna att bemöta katastrofen.
Direkt efter jordbävningarna var det viktigaste naturligtvis att försöka rädda och ta hand om överlevande. För det ändamålet, parallellt med de system som tillhandahölls av medlemsstaterna och det internationella samfundet, betalade kommissionen genom ECHO-programmet i två omgångar ut sammanlagt 4 miljoner euro till första hjälpen-insatser och första hjälpen-utrustning. Dessutom sammanställs för närvarande, efter det finska ordförandeskapets och kommissionären van den Broeks besök till Turkiet den 26 augusti, ett ekonomiskt paket på 30 miljoner euro, som skall stödja den pågående katastrof- och restaureringsverksamheten.
För att säkerställa att medlen snabbt kan utnyttjas, kommer även de 30 miljonerna euro att fördelas genom ECHO. Tyngdpunkten kommer troligen att läggas på tillfälligt boende och reparation av nödvändig infrastruktur, som skolor och sjukhus. En mer detaljerad bild av behoven kommer att framkomma av den gemensamma behovsbedömning, liknande den som nyss efterlystes, om jag förstod saken rätt, som nu kollektivt genomförs av ECHO i katastrofområdena, kommissionens representation i Ankara, Förenta nationerna och Världsbanken. På medellång till lång sikt måste återuppbyggnaden planeras efter en omfattande utvärdering av förstörelsen. Fram till dess föreslår kommissionen att följande instrument används för att stödja det vidare restaurerings- och återuppbyggnadsarbetet.
För det första bör Turkiet, från år 2000 och framåt, från MEDA 2-medlen erhålla en andel som speglar det akuta återuppbyggnadsbehovet. För det andra ligger, som kammaren känner till, två förordningar som avses att stödja den europeiska strategin för Turkiet hos rådet och parlamentet. I dessa förordningar anslås sammanlagt 150 miljoner euro för Turkiet under en treårsperiod, vilket den turkiska regeringen anser vara till betydande hjälp. Vid denna veckas möte åtog sig rådet (allmänna frågor) att anta och genomföra förordningarna så snart som möjligt, och det ber Europaparlamentet - det här är rådets ord - att ta hänsyn till detta vid sin behandling. Jag hoppas att kammaren kommer att försöka påskynda behandlingen av denna lagstiftning, som, så vitt jag vet, har legat här sedan förra våren. Jag hoppas därför att de ärade ledamöter som är direkt engagerade i behandlingen inte kommer att fördröja arbetet ytterligare.
För det tredje, Europeiska investeringsbanken har ombetts att göra en särskild ansträngning - vi har tänkt oss ett lån på ungefär 600 miljoner euro - för att stödja återuppbyggnaden. Detta kommer att kräva extra anslag från garantibudgetposten.
Utöver detta kan kommissionen tänka sig att i samverkan med IMF bevilja Turkiet makroekonomiskt stöd inriktat på att stödja reformprocessen under vad som uppenbarligen är svåra förhållanden.
Vi är förvissade om att dessa kort-, medel- och långsiktiga stödinitiativ kommer att ge bestående hjälp till Turkiets folk, och vi är säkra på att människor runt om i Europeiska unionen instämmer i vår önskan att den mödosamma uppgiften att återställa samhällen och moralen kommer att bli framgångsrik.
Som kammaren känner till, och som vi har hört från flera ärade ledamöter i deras uttalanden och anföranden denna eftermiddag, har även Greklands folk nyligen drabbats av tragisk död och förstörelse i jordbävningar och efterskalv. Som parlamentet också känner till, finns det i budgetposten för katastrofhjälp inga medel avsatta för hjälpinsatser inom gemenskapen. Det finns därför litet kommissionen kan göra för att på kort sikt ge materiellt stöd till Greklands folk och dess regering i deras ansträngningar. Tillsammans med den grekiska regeringen kommer kommissionen emellertid att undersöka möjligheterna till att omfördela en del av de oanvända mål 2-resurserna, för att stödja återuppbyggnaden i Grekland.
Jordbävningarna nyligen var självklart, vilket flera ärade ledamöter har påpekat, renodlade tragedier, men de har återigen visat oss att den mänskliga förmågan till förbarmande kan vara starkare än olika långvariga skiljaktigheter. I den internationella insatsen för offren i Turkiet gav den grekiska regeringen omedelbart sitt stöd. När det var Aten som drabbades, var den turkiska regeringen en av de första att sända räddningsarbetare och räddningsutrustning. Låt oss hoppas att det som vi här har sett åskådligt demonstrerat, särskilt rörande denna eftermiddag här i kammaren, och de genuint humana gester som såväl greker som turkar har visat de senaste veckorna kommer att leda till att stärka förbindelserna mellan de två grannländerna liksom mellan Turkiet och Europeiska unionen.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30 i eftermiddag.

Papayannakis
Herr talman! Debatten om de aktuella och brådskande frågorna av större vikt skulle enligt föredragningslistan påbörjas klockan 16.00. Jag kom hit klockan 15.50, och när jag kom hörde jag mitt namn. Det var på håret att jag skulle verka vara en slarver i parlamentets och de övervakande kollegernas ögon. Jag skulle gissa att det är fler än jag som har drabbats av denna obehagliga överraskning. Skulle ni kunna förklara för mig, herr talman, vad denna oordning beror på?

Talmannen
Mina kloka rådgivare som sitter här bredvid mig säger att parlamentet och sammanträdets talman, min föregångare, har gått tillväga på rätt sätt enligt arbetsordningen, för på föredragningslistan står det att kommissionens uttalande om den finansiella krisen i Ryssland sker mellan kl. 15.00 och 16.00, och att debatten om aktuella och brådskande frågor av större vikt börjar direkt efter kommissionens uttalande eller senast kl. 16.00. Det innebär att två alternativ finns angivna i den föredragningslista ni har framför er. Det är föredragningslistan för sammanträdet den 16 september som avses. Jag beklagar att ni fick stanna längre, men formellt sett är det hela korrekt.

Dagestan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0071/99 av Muscardini för UEN-gruppen om situationen i Dagestan,
B5-0078/99 av Sakellariou, Krehl, Wiersma och Jöns för PSE-gruppen om situationen i republiken Dagestan (ryska federationen),
B5-0090/99 av Alavanos, Schleicher, Posselt och Grossetête för PPE-gruppen om konflikten i den autonoma republiken Dagestan,
B5-0095/99 av Haarder för ELDR-gruppen om Dagestan,
B5-0103/99 av Schroedter, Lamber, Isler Béguin och Voggenhuber för Verts/ALE-gruppen om konflikten i den autonoma republiken Dagestan.

Wiersma
Herr talman! Det är egentligen litet konstigt att vi för en halvtimme sedan avslutade en debatt om de finansiella problemen i Ryssland och nu går vidare med ett annat problem som det landet konfronteras med. Vi skulle kanske ha organiserat det litet bättre här i parlamentet och fört en grundläggande debatt om Ryssland och alla ärenden som har med det att göra med tanke på det landets enorma betydelse, även för Europeiska unionen och nödvändigheten av att försöka få något grepp om det hela. Jag vill ännu en gång ansluta mig till det som Swoboda sade. Efter den finansiella krisen i Ryssland som togs upp för en stund sedan skall vi nu tala om den politiska stabiliteten i det landet. Den aktuella utvecklingen är oroande. Jag får väl säga mycket oroande. En våldsam konflikt i Dagestan, bombattentat i Moskva och allt detta omgivet av rykten om komplotter med diverse teorier om vad som ligger bakom och diverse samband som läggs med till exempel det kommande parlamentsvalet och vissa gruppers försök att undergräva den processen.
Vi beklagar våldet och offren och vi hyser medkänsla med de ryska myndigheterna som försöker få det hela under kontroll. Vi fördömer våldet å det kraftigaste. Ryssland har tillräckligt med problem ändå. Till och med det politiska systemet står under tryck och politiskt våld ökar endast instabiliteten i landet. De negativa följderna av det träffar även oss. Våldet i Dagestan, det ämne som vi egentligen skulle behandla, kan sprida sig vidare över Kaukasus med oförutsebara följder. Det sitter ingen och väntar på heller. Vårt intresse av en politisk lösning är tydligt, men vårt inflytande på de inre förhållandena i Ryssland är begränsat. Debatten nyss var också ett exempel på det, och vi kan endast uppmana de ryska myndigheterna att återställa ordningen med så litet våld som möjligt. De ryska myndigheterna måste söka en politisk dialog med de tjetjenska myndigheterna som också måste ta sitt ansvar och sluta stödja illegala grupper i Dagestan. Vad oss anbelangar, och det står också i resolutionen, borde OSSE vara den aktiva representanten för det här budskapet. EU borde bekymra sig mer om den socialekonomiska utvecklingen i området och det står också i vår text. Det är små steg som måhända inte skall ha så mycket effekt i det stora Ryssland. Det är i alla fall saker som vi kan göra, och som vi kan använda för att visa att vi har intresse av en stabil utveckling i Ryssland när det gäller de saker som vi diskuterade här men även när det gäller dess helhet. Vi måste vara beredda att eventuellt ge humanitärt stöd. Vi måste hjälpa där vi kan hjälpa. Något grepp om situationen har vi dock knappast. Det är en av de största risker som Europa kommer att konfronteras med de kommande åren och jag skulle vilja uppmana parlamentet samt även kommissionen och rådet att behålla debatten om Ryssland och Rysslands framtid på dagordningen.

Schleicher
Herr talman, mina damer och herrar! Vi måste vara medvetna om att Kaukasus är som en sjudande gryta. I dag handlar det om de tragiska omständigheterna för människorna i Dagestan. Nyhetsförmedlingen är sparsam om det drama som går av stapeln i den delen av världen. Där finns ett överhängande behov av humanitärt bistånd. Framför allt är det viktigt att samma autonomi som grannstaterna har erkänns människorna i Dagestan. Men vad är det som sker? Det saknas utan tvivel saklig information om det politiska läget där, och det saknas respekt för de mänskliga rättigheterna. Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa måste få i uppdrag att avlägga rapport inför vårt parlament, kommissionen och rådet, och syftet med det gemensamma förslaget från olika grupper är framför allt att sådan information skall kunna ges så snabbt och tillförlitligt som möjligt. Oavsett vem som är ansvarig för situationen i Dagestan, så förändras inte det faktum att det är konsekvensen av den dramatiska händelseutvecklingen sedan järnridån föll, och att det är mycket svårt för länderna i de här områdena att frigöra sig. Dessutom försöker de ansvariga politiska krafterna ständigt känna de etniska grupperna på pulsen och splittra dem.
Vi har själva fått uppleva det i vårt närmaste grannskap i Europa, i det forna Jugoslavien, och nu kan vi iaktta en liknande utveckling längre bort. Vi måste göra allt vi kan för att släcka den eld som där har tänts, så att även människorna i den delen av världen får möjlighet att utvecklas i fred, utveckla egna autonomier, och skapa sig en sådan framtid som vi redan har kämpat oss till här i Europa. Vi bör alltid komma ihåg att även vi i Europa har upplevt liknande omständigheter. Den gången var vi kloka och kunde komma överens, och nu är det vår uppgift att hjälpa människorna där borta i deras utveckling, som möjligen kan ske på ett liknande sätt, men som hur som helst möjliggör en framtid för dem som garanterar deras existensberättigande och tillåter dem att ta sitt öde i egna händer.

Haarder
Herr talman! Jag tycker det är bra att vi använder det mesta av denna eftermiddag till att diskutera de rykande ruiner som före detta Sovjetunionen har lämnat efter sig. Konflikten i Dagestan handlar ju inte bara om sammanstötningar mellan den ryska armén och militanta muslimer från Tjetjenien. Den handlar också om Rysslands svaghet, om olja i Kaspiska havet, om fattigdomen i norra Kaukasus, som förvärras av bristande ekonomiskt stöd från Moskva. Det finns kanske 30 olika folkslag i Dagestan, med lika många olika språk. En liten grupp är tjetjener som stöder rebelledaren Basajev i försöket att inlemma Dagestan i Tjetjenien, och på andra sidan finns dessa fundamentalistiska wahhabier som vill upprätta en muslimsk stat med stöd från Saudiarabien och Osama bin Laden. Så bakgrunden och alla ingredienser finns på plats för att en ofattbar tragedi skall inträffa under de kommande åren. Lokalbefolkningen har hittills inte stött wahhabiernas önskan om en muslimsk stat, men de kan ju ändra sig. Det är en av de fattigaste republikerna i den ryska federationen. 80 procent av de unga mellan 18 och 35 år är arbetslösa, och genomsnittslönen ligger under den ryska minimilönen. Och i Moskva intresserar man sig inte så mycket om detta förhållande.
Nu får emellertid befolkningen en hälsning från Moskva i form av bombningar. Moskva skulle ju skydda befolkningen, men uppfattas i stället av många som något helt annat än en beskyddare, nämligen som den part som bombar. Problemet är att journalister inte vågar resa till platsen. De blir kidnappade och hålls som gisslan för en lösesumma. Jag menar därför inte heller att detta parlament kan uttala sig särskilt precist om denna tragedi som nu håller på att inträffa. Men i resolutionen sägs vad som bör sägas, och det viktigaste är att vi nu lovar varandra att verkligen hålla utkik efter alla sätt att hjälpa till på, och varje sätt att bidra med stabilitet i denna olyckliga del av världen.

Schroedter
Herr talman, kära kolleger! Det var för fem år sedan, då vi dagligen oroade oss för kriget i Tjetjenien. Påtryckningar från Europaparlamentet gjorde den gången att diplomatiska åtgärder inleddes. Risken för en storbrand var överhängande, och man lyckades få bukt med den. Men följdåtgärder saknades. Det handlingsprogram för Ryssland som redan har nämnts i dag omfattar nämligen inte den regionen, och extremister har givetvis lätt att få fäste där med tanke på den enorma fattigdom som råder. Om vi är intresserade av ett omfattande gemensamt europeiskt säkerhetskoncept kan vi inte bortse från Kaukasus. Det är svårare än någonsin att genomföra åtgärder, det vet de som känner till området, och därför har vi i vår resolution i första hand fastställt ett prövningsuppdrag. Alla vet att det för närvarande inte är någon som är beredd att åka dit.
Trots det är människorna där i stort behov av humanitärt bistånd och det är något som måste prioriteras. Men även utvidgningen av OSSE-delegationens mandat bör prövas, såväl i finansiellt som personalmässigt avseende, och jag ber herr Kinnock ge Patten i uppdrag att rapportera resultatet av denna prövning till oss i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, så att vi kan fatta ytterligare beslut. Jag anser att det är en brådskande angelägenhet som utgör vårt viktiga bidrag till en stabilisering i dessa områden.
(Applåder)

Kinnock, Neil
Kommissionen följer mycket noggrant situationen i Dagestan och de sammanhörande frågorna i Moskva, som Wiersma tog upp. Vi beklagar naturligtvis djupt att många liv har gått förlorade och att nästan 40 000 människor har fått lämna sina hem som ett resultat av den militära aktiviteten i Kaukasusregionen.
Den senaste informationen säger att ryska trupper tycks ha säkrat de flesta, om än inte alla, av de byar som ockuperades av invasionsstyrkorna från Tjetjenien. Som kammaren känner till, var detta den andra större räden från Tjetjenien sedan i början av augusti. Strider utkämpas fortfarande i gränsregionen. Enligt rapporter som har kommit kommissionen tillhanda, har invasionerna inte vunnit något allmänt stöd bland Dagestans befolkning. Det är för närvarande inte klart om och i vilken utsträckning islamistiska extremister utifrån har legat bakom eller finansierat räderna.
För stunden uppmanar därför kommissionen, i likhet med andra i det internationella samfundet, de ryska myndigheterna att använda proportionerligt våld, både vid strider på Dagestans territorium och vid operationer in i Tjetjenien. Vi uppmanar även de tjetjenska myndigheterna att förhindra att denna typ av räder utgår från landets territorium.
Vi delar också parlamentets och allmänhetens oro över vad som tycks vara terroristbombningar i Moskva och, så sent som i morse, i Volgodansk. Kommissionen instämmer med det finländska ordförandeskapet och uttrycker sin sympati för de ryska myndigheterna. Vi avvaktar resultaten från de officiella ryska undersökningarna om attentaten innan vi tillskriver någon särskild grupp skulden för dessa grymheter.
Kommissionen lugnas av officiella uttalanden från Moskva om att vare sig krisen i Dagestan eller bombningarna i Moskva kommer att ses som en anledning att förklara undantagstillstånd och därigenom skjuta upp valen till duman. Alla parter måste till varje pris se till att den rådande situationen inte tillåts destabilisera Dagestan, orsaka destabilisering på längre sikt eller leda till ökad politisk instabilitet i Ryssland som helhet.
Schroedter framförde frågan om en utfrågning av min kollega, Patten, i utskottet för utrikesfrågor. Jag skall vidarebefordra hennes kommentarer. Och då jag känner Patten, är jag övertygad om att han kommer att svara med glädje.

Posselt
Herr talman! Jag har tyvärr inte blivit riktigt informerad, och nu undrar jag om jag inte ändå kan få utnyttja den ena minutens talartid som jag hade för att säga en sak?

Posselt
Herr talman! Kinnock har tydligt påpekat den fara som det här problemet utgör för stabiliteten i Europa och för världen i sin helhet. Faktum är att man kan befara att extremistiska krafter utnyttjar situationen för att införa ett undantagstillstånd i Ryssland. Det är ingen som riktigt vet vad bakgrunden till dessa attentat är. Det som händer i Ryssland är högst oroväckande. Naturligtvis fördömer vi varje form av extremism, men vi måste ändå känna till den exakta bakgrunden. Vad beträffar Tjetjenien och Dagestan så är det senkomna skador från en brutal kolonial regim som vi så sakteliga börjar få grepp om.
Vi bör därför tydligt poängtera att Ryssland först och främst måste uppfylla sina åtaganden i fredsavtalet med Tjetjenien och sätta igång återuppbyggnadsinsatserna där. För det andra måste man förhindra att den etniska balansen i Dagestan rubbas.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Mänskliga rättigheter
Talmannen
Nästa punkt enligt föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
Fängslade medborgare från Kosovo - B5-0080/99 av Schori och Swoboda för PSE-gruppen om Kosovo,
B5-0092/99 av Pack och Grossetête för PPE-gruppen om fängslade medborgare från Kosovo,
B5-0100/99 av Haarder för ELDR-gruppen om situationen i Serbien för fängslade och försvunna medborgare från Kosovo,
B5-0105/99 av Staes, Wuori, Lagendijk och Rühle för Verts/ALE- gruppen om fängslade medborgare från Kosovo,
Burma- B5-0073/99 av Collins för UEN-gruppen om Burma,
B5-0081/99 av Veltroni för PSE-gruppen om de mänskliga rättigheterna och demokratin i Burma,
B5-0091/99 av Maij-Weggen, Van Hecke och Grossetête för PPE-gruppen om de mänskliga rättigheterna och demokratin i Burma,
B5-0096/99 av Nicholson of Winterbourne och Van den Bos för ELDR-gruppen om situationen i Burma,
B5-0108/99 av McKenna och De Roo för Verts/ALE-gruppen om den aktuella situationen beträffande de mänskliga rättigheterna och demokratin i Burma,
Situationen i Iran- B5-0079/99 av Berès för PSE-gruppen om situationen för fångar i Iran som anklagas för spioneri,
B5-0093/99 av Salafranca Sánchez-Neyra, Dimitrakopoulos och Grossetête för PPE-gruppen om situationen för fångar i Iran som anklagas för spioneri,
B5-0098/99 av Malmström för ELDR-gruppen om de fyra dödsdömda oppositionella i Iran,
B5-0107/99 av Gahrton, Cohn-Bendit och Wuori för Verts/ALE-gruppen om situationen för fångar i Iran som anklagas för spioneri,
Togo- B5-0069/99 av Nicholson of Winterbourne och Watson för ELDR-gruppen om kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Togo,
B5-0083/99 av Schwaiger för PPE-gruppen om de mänskliga rättigheterna i Togo,
B5-0097/99 av Watson och Van den Bos för ELDR- gruppen om kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Togo,
B5-0106/99 av Rod, Maes, Schörling, Lucas, Boumediene-Thiery för Verts/ALE-gruppen om Togo.
Fängslade medborgare från Kosovo

Wiersma
Herr talman! Jag skall inte fylla den tid jag fått på mig med prat. Resolutionen talar sitt eget tydliga språk. Vi talade också i morse ingående om situationen i Kosovo och allt det vi vill göra för att se till att landet byggs upp igen så snabbt som möjligt. Under tiden finns det naturligtvis diverse problem som kräver en snabb lösning och som omedelbart måste åtgärdas. Det tas också upp i resolutionen. Det handlar i det här fallet om några tusen Kosovobor som hålls fängslade av de serbiska myndigheterna. De flesta anhölls under den militära Kosovokonflikten när undantagstillstånd hade införts i hela Jugoslavien. Den konflikten är över sedan några månader men de här personerna sitter fortfarande i fängelse. Det finns visserligen ett avtal, på grund av vilket konflikten avslutades men det verkar som om den gruppen personer glömdes bort när det avtalet slöts. Det har inte träffats några överenskommelser om dem. Vi anser att alla de personer som fängslades efter den 24 mars, efter att undantagstillståndet infördes, måste friges så snabbt som möjligt. Den serbiska regeringen måste utsättas för påtryckningar för att vi skall nå dit och dagens debatt är också ett sätt att göra det på. Jag hoppas att rådet och kommissionen kommer att göra allt för att de här personerna så snabbt som möjligt skall friges och kunna återvända hem, såsom alla andra flyktingar utanför Kosovo har kunnat återvända hem.

Pack
Herr talman, kära kolleger! Det är andra gången vi talar om Kosovo i dag. Nu diskuterar vi en fråga som vi inte kan påverka mycket, så länge inte makthavarna i Belgrad visar tillstymmelse till god vilja. Tyvärr omnämns situationen för de albanska fångarna i Belgrad och de försvunna inte med ett ord i Kumanovo-avtalet mellan NATO och den jugoslaviska regeringen och inte heller i FN:s resolution som gett mandat för den internationella närvaron i Kosovo.
Även här borde vi har lärt oss av erfarenheterna i Bosnien-Hercegovina. I dag, tre år efter Dayton, vet vi fortfarande inte var många av de saknade befinner sig. Jag får varje vecka förfrågningar från anhöriga som fortfarande letar efter de saknade, men de kan inte få någon information.
Vad är det egentligen för människor som utan orsak håller tusentals medmänniskor fångna i åratal under omänskliga förhållanden och låter deras anhöriga, fruar, mödrar och barn leva i ovisshet om deras öde?
Kanske borde vi vädja mindre till dem som politiker och makthavare än till dem som de familjefäder och söner som de ju också är. Tvinga dem kan vi tyvärr inte göra. Den serbiska regimen ger oss ingen möjlighet till det. Men detta förfarande strider mot alla föreställningar om rättsstatlighet, för att inte tala om medmänsklighet.
Vi uppmanar därför FN:s sändebud Kouchner och även OSSE att söka vägar till ett frigivande. Vi sätter även vårt hopp till en underkommitté för problemen med fängslade och flyktingar i övergångsrådet för Kosovo.
Men vi förväntar oss av alla stater i den internationella gemenskapen att de inte inför någon enda sanktion mot Serbien, innan bland annat dessa fångar blivit frigivna.
Ett fredligt samarbete mellan serber och albaner, precis som mellan kroater, muslimer och serbier i Bosnien-Hercegovina, är endast möjligt om bland annat frågan om de fängslade och deporterade klaras upp.
(Applåder)

Staes
Herr talman, ärade kolleger! Eftermiddagens debatt hänger naturligtvis helt samman med den debatt vi hade i morse om Packbetänkandet och återuppbyggnaden av Kosova. Ni hör rätt, jag säger Kosova och inte Kosovo. Jag gör det av respekt för de 80 till 90 procent albaner som verkligen bor i Kosova och vilkas språk är albanska och på albanska heter Kosova just Kosova.
Ärade kolleger! Jag har varit i Kosova. Jag ägnade en del av min semester åt det. Jag talade med de flesta albanska politiska ledarna, både från LDK, Rugova, LBD, kristdemokraterna, socialdemokraterna och även företrädare för UCK. Jag måste säga att alla är mycket tacksamma för den internationella närvaron. Man är mycket tacksam för UNMIC, man är mycket tacksam för KFOR:s närvaro, men man är rädd för en viss form av för stor kolonisering. Man är rädd för att de internationella institutionerna tar för litet hänsyn till kraften hos Kosovas befolkning.
En del av den frustrationen kan naturligtvis tillskrivas vad som händer med de kosovoalbanska fångar som just nu sitter i serbiska fängelser. Efter den serbiska terrorn med mord, bränder och etnisk rensning måste befolkningen nu oroa sig över vad som hänt de många tusen saknade och tillfångatagna. Därför stöder jag helt uppmaningen från både kollega Wiersma och Pack och den kompromissresolution som vi nu behandlar. Vi måste anta denna resolution och vi måste med hela den kraft som parlamentet har, försöka hitta en lösning för dessa tillfångatagna personer.
Bästa kolleger! Den bild som vi har av Kosovas befolkning är kanske en som vi fått via den internationella pressen, en bild av hur kosovoalbanerna tagit över serbernas roll och nu förtrycker serber och zigenare. Jag har varit i Kosova. Jag tror inte att så är fallet. Det förekommer mycket riktigt personliga hämndaktioner och dessa måste vi fördöma. Dessa kan inte alls slätas över på något sätt men, bästa kolleger, låt oss ändå inte placera den sortens hämndaktioner på samma nivå som etnisk rensning, den systematiska terror som förekommit de senaste tio åren. Låt oss tänka på det.
(Applåder)

Dupuis
Herr talman! Jag gläder mig åt att parlamentet äntligen bryr sig om denna fråga. Världssamfundet har tydligen gjort ett allvarligt misstag då det inte inbegrep problemet med fångarna från Kosovo i de avtal som fattades med de serbiska myndigheterna. Vi bör nu rätta till misstaget. Jag instämmer fullt ut med vår kollega Doris Pack att detta bör vara en förutsättning för upphävandet av sanktionerna. Jag är litet mindre ense i fråga om de internationella myndigheternas och Europeiska unionens kapacitet att ingripa. Problemet med fångarna från Kosovo är ett humanitärt problem. Europeiska unionen fortsätter att ge humanitär hjälp till Serbien. Det är den enda kanal som finns kvar.
Jag tror att eftersom problemet med fångarna från Kosovo är på det humanitära planet, och kommissionen är bäst placerad för att ingripa på den nivån, skulle Europeiska unionen mycket väl kunna dra ner takten på hjälptransporterna till de serbiska myndigheterna så länge som de inte har släppt samtliga fångar från Kosovo. Enligt min åsikt är det möjligt att göra något genast för att ge en tydlig vink till de serbiska myndigheterna och jag uppmanar kommissionen att så snabbt som möjligt meddela oss resultatet av sina åtgärder.
Burma

Ghilardotti
Herr talman! Vi har tagit initiativ till denna nya parlamentsdebatt om Burma eftersom rådet snart måste fatta beslut om att förlänga sanktionerna mot den regim som med hjälp av en grym diktatur förtrycker detta land och ständigt bryter mot de mest grundläggande mänskliga rättigheter och mot etniska minoriteters rättigheter.
Först och främst begär vi att rådet bekräftar och förstärker den gemensamma ståndpunkten om sanktionerna: detta är vad min grupp och de andra grupper som har skrivit under det resolutionsförslag vi diskuterar i dag yrkar. Tyvärr saknas inte bara positiva nyheter från Burma, utan vi åser också hur förtrycket förvärras. Som framgår av resolutionen har det också under de senaste veckorna förekommit tiotals arresteringar av burmesiska och utländska medborgare som fortsätter att kämpa för demokrati och mänskliga rättigheter i detta land. Här kan vi inte underlåta att åter bedyra vår fulla och totala solidaritet och vårt deltagande med Aung San Suu Kyi, ordförande i demokratirörelsen som i valet 1990 uppnådde en majoritet.
Denna modiga kvinna fortsätter, trots allvarliga inskränkningar i sin rörelse- och yttrandefrihet, sin ihärdiga opposition mot regimen, och vi minns väl den omänskliga behandling regimen utsatte henne för när hennes man avled, en behandling som redan tidigare har fördömts av detta parlament.
I resolutionen kräver vi också att den burmesiska regeringen omedelbart sätter stopp för det avskyvärda bruket av tvångsarbete, som stora delar av den civila befolkningen utsätts för och som framför allt drabbar barn och kvinnor ur de etniska minoriteterna.
Låt oss även vi, såsom internationella arbetsbyrån har gjort, förklara att detta bruk är ett brott mot mänskligheten.
Europeiska unionen måste betrakta situationen i Burma som prioriterad i sin internationella verksamhet till skydd för mänskliga rättigheter och demokrati. Vi måste göra denna kamp till ett mönster för andra, som rör andra områden, men vi måste också lyckas att allt mer omvandla den till sammanhängande och effektiv politisk handling.
Även medlemsstaterna måste i kraft av rådets gemensamma ståndpunkt åta sig att ta upp Burmaproblemet med samma intensitet i alla internationella instanser: från FN till de asiatiska ländernas regionala organisationer. Endast genom att militärdiktaturen isoleras med hjälp av sanktionerna och genom att en dialog förs med oppositionen och de etniska minoriteterna kan man bidra till att demokratin kan hävda sig i Burma.
(Applåder)

Maij-Weggen
Herr talman! De senaste sommarmånaderna har återigen tusentals personer flytt från Burma för att undkomma våldet, tvångsdeportationerna i eget land, tvångsarbetet och det politiska förtrycket. Det finns nu 150 000 personer i läger, främst i Thailand, men även i Malaysia och Indien. Sedan finns det ytterligare 100 000 illegala flyktingar i de omgivande länderna, i Australien, i Europa och i Förenta staterna.
I somras var jag på en konferens i Bangkok med en internationell organisation som ägnar sig åt Burma. Jag lärde känna flera representanter för flyktingarna. De har känslan av att Europa sakta men säkert kommer att glömma dem och att man inte längre tar situationen i Burma, som nu pågått i över tio år, riktigt på allvar.
Vi vet att Aung San Suu Kyi suttit i husarrest i tio år nu, att hon är den folkvalda presidenten med över 80 procent av rösterna där. Vi vet att Burmas parlament upplösts, att tiotals parlamentsledamöter mördats, fängslats eller placerats i husarrest eller befinner sig bland flyktingarna.
Vi vet att situationen blir allt allvarligare: i skuggan av händelserna i Indonesien ökar Burmas regering förtrycket. Just nu händer egentligen nästan ingenting. Aung San Suu Kyi har uppmanat de västerländska demokratierna att hjälpa henne på ett bättre sätt. Jag vill även uppmana Europeiska unionen att göra det. Strax före sommaren reste en delegation med diplomater till Burma men den kom tillbaka med oförrättat ärende.
I oktober måste de sanktioner mot Burma som redan är i kraft, förlängas och vad min grupp anbelangar borde de helst också utökas. Förenta staterna har redan utökat sanktionerna med ett investeringsstopp. Låt Europa nu äntligen tala med en tunga och göra detsamma. Jag ser kommissionär Kinnock nicka. Jag hoppas verkligen att han överlämnar vår resolution och vårt budskap till Europeiska ministerrådet och att sådana åtgärder äntligen vidtas så att regimen i Rangoon bryts ner och Aung San Suu Kyi verkligen får känna att hennes aktioner, som är fredliga, får stöd.

Knörr Borràs
Herr talman, att tala klarspråk om Burma, i oförtäckta ordalag, och rakt på sak, är att tala om kränkningar av mänskliga och kollektiva rättigheter, om en vägran att erkänna resultaten i fria val och om att diktaturen består, om en exploatering av människor med tvångsarbeten för multinationella företag från väst. Detta sker i ett land som tyvärr var det första som använde sig av det allmänna preferenssystemet, vilket hade förtjänat en annan framtid.
Europeiska unionen måste, under det finländska ordförandeskapet, fortsätta att agera för att förbindelserna med Burma så snart som möjligt återupptas, men utifrån respekt för de mänskliga rättigheterna, valresultatet och ett frigivande av de brittiska fångar som har gripits för att de försvarat demokratin. Vi måste utöva påtryckningar på militärjuntan och inte gå med på att man kringgår den demokratiska legitimiteten. Vi måste söka efter den bästa vägen för att finna en lösning.
Jag hoppas, herr talman, ärade ledamöter, att Europeiska unionen varken nu - med Finland - eller senare går med på ett sådant kringgående. Och jag hoppas också av er alla - och särskilt av Kinnock - att ni kritiserar uppförandet hos de företag som utnyttjar den mänskliga exploateringen i ett land med diktatur och diktaturregim.
(Applåder)
Iran

Zimeray
Herr talman, mina kära kolleger! För exakt två år sedan var två judar anklagade för spioneri i Iran för Israels räkning. De dömdes till dödsstraff och hängdes.
Det är nu tretton judar och flera muslimer från Ispahan, Chiraz och Teheran som har arresterats och löper samma fara. Man vet mycket litet om dem. De anklagade, varav en är sexton år, sägs vara av mycket enkelt ursprung: kyrkogårdsvakt, skomakare, omskärare och lärare i hebreiska. Man har mycket svårt att tro att dessa stackars människor utgör en fara för den iranska demokratin.
Man har inga nyheter från dem sedan de arresterats. Och när man hör talas om arrestering av judar och därefter om en process för spioneri, är det ett ytterst oroande tecken för oss. Vi är oroliga eftersom vi känner till interneringsförhållandena i Iran. Vi är oroliga eftersom inget bevis och ingen anklagelseakt hittills har offentliggjorts och diskuterats öppet. Vi är oroliga eftersom de inte har rätt att försvara sig.
Herr talman, vi är oroliga och vi är också bedrövade eftersom vi gladde oss åt utsikterna till ett närmande mellan Iran och Europeiska unionen. Det är hädanefter självklart att denna fråga äventyrar närmandet, och så länge som vi inte fått garantier för att de anklagades rättigheter respekteras kommer vi inte att kunna tänka oss det.
Herr talman, mina kära kolleger, mellan Iran och Europeiska unionen finns denna gisslan.
(Applåder)

Morillon
Herr talman, mina kära kolleger! De farhågor som vår kollega Zimeray just uttryckte är berättigade på grund av dödsdomen nyligen mot fyra personer till följd av studentdemonstrationerna i juli. Dessa farhågor stärks av hängningen av en sextioårig man förra året.
Det resolutionsförslag som kommer att läggas fram om en stund för godkännande av parlamentet har således varit föremål för ett brett samförstånd. Dess syfte är att bekräfta parlamentets upprördhet inför de förfaranden som tillämpas och kräva att elementära försvarsrättigheter skall respekteras. Det begärs i resolutionen att internationella observatörer skall tillåtas följa den pågående processen i sin helhet. I resolutionen bekräftas slutligen hur angelägna vi är att fortsätta dialogen, i synnerhet för att skjuta upp verkställandet av de uttalade dödsstraffen, eftersom det bara är genom en dialog som mänskliga rättigheter kan gå framåt i landet.
I det avseendet är det ändringsförslag som våra kolleger i Gruppen De gröna har ingett ännu tydligare än den gemensamma inledande resolutionen och jag bör här meddela att jag personligen ger det mitt gillande.
(Applåder)

Malmström
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Nyheten i söndags om dödsdomarna för de fyra personer som var inblandande i sommarens studentoroligheter i Iran skickade en våg av avsky och indignation bland det iranska folket och i omvärlden. Chocken var desto större, eftersom vi var många som gladde oss åt valet av president Chatami och de signaler om öppenhet, reformer och respekt för mänskliga rättigheter som han gav. Det iranska folket kunde äntligen börja hoppas på en ny framtid och att perioden av våld och dödande skulle ligga bakom dem.
Efter sommarens studentdemonstrationer lovade president Chatami öppna och rättvisa rättegångar för de inblandande. Därför är det oförståeligt och djupt oroväckande att rättsprocessen hölls hemlig och att dödsdomarna mot fyra personer offentliggjordes nästan en passant i en tidningsintervju. Det ljus och hopp som tändes bland iranierna efter valet riskerar nu att slockna, och de förbättrade relationerna mellan EU och Iran riskerar att svalna. Jag hoppas dock att presidenten kan hämta kraft i det massiva stöd som han fick av väljarna i valet och att han agerar för att revolutionsdomstolen upphäver dödsdomarna, så att Iran kan fortsätta vägen mot reformer och utbyggnad av det civila samhället.
Denna kammare fördömer starkt dödsstraffet var det än praktiseras, och kommer att fortsätta göra så. Brott mot mänskliga rättigheter kan aldrig vara ett lands inre angelägenheter. Jag hoppas att det budskapet också kommer att framföras av kommissionen.

Wuori
Herr talman! Nöd kan inte mätas eller jämföras kvantitativt. Det är slående hur situationen i Iran, i skuggan av de mera synliga tragedierna i Kosovo, Östtimor, Turkiet och delvis i Grekland, har förvärrats anmärkningsvärt. Förutom dödsdomar som utdömts i hemliga rättegångar har vi i dag fått rapporter om nya stränga politiska domar. Pressfriheten har på samma gång kvävts, och även i detta avseende har de mänskliga rättigheterna beskurits i ett mycket kritiskt skede. Europeiska unionen för samtal med Irans islamiska republik, och bör inte endast vara kritisk, utan den bör vara aktivt kritisk.

Belder
Herr talman! Maktkampen i den islamiska republiken Iran mellan konservativa och reformvänliga fortsätter med oförminskad styrka, med allt vad det medför för rättsstaten, det vill säga att grundläggande principer för en rättsstat inte tillämpas. Glädjande nog vågar iranska kritiska tidningar och vissa iranska politiker öppet försvara just dessa grundläggande principer. Det gäller både de fängslade studenterna och de för spionage anklagade iranska judarna. Hur långt de sticker ut hakan framgår av det nedstämda, men samtidigt nyktra konstaterandet av iranska politiska analytiker. Citat: "så länge det i Iran härskar en utbredd uppfattning som definierar oliktänkande som oliktroende och via religionen tar sig rätten att besluta över liv och död eller ta landets öde i egna händer så förblir det politiska klimatet i landet förgiftat och måste man räkna med politiskt påkallat våld." Slut citat.
Den här typen av våld har verkligen inte saknats i Islamiska republiken Iran sedan den bildades år 1979. Färskt i minnet har vi serien med mord på fyra oberoende andliga ledare förra hösten och, naturligtvis inte att förglömma, det väldigt brutala agerandet av grupper med konservativa hantlangare åt Khameini. Den senare och hans omedelbara omgivning försökte dölja sin delaktighet i de lugubra avrättningarna 1998 med mycket elaka lögner om en amerikansk-judisk komplott mot fäderneslandet. Den internationella gemenskapen och alltså i lika hög grad de europeiska institutionerna måste sluta upp bakom de inhemska röster som begär rättvisa och öppna processer för de fängslade studenterna och judarna. Vårt stöd till det gemensamma resolutionsförslaget behöver därför inte någon närmare motivering.
Togo

Watson
Herr talman! De allt äldre diktatoriska dinosaurierna som går runt på den afrikanska subkontinenten dör undan, och en ny demokratisk gryning är på väg. Men det finns ett land där en dinosaurie under 32 år har styrt en regim som är ansvarig för omfattande överträdelser av de mänskliga rättigheterna. President Eyadema skulle vara den förste som jag ställde inför den nya Internationella brottmålsdomstolen. Situationen där är allvarlig. Vi vet att människor dödades under valen. Vi vet att människorättsaktivister dagligen torteras i fängelserna. Det är nödvändigt att vi använder EU:s kontaktpersons kontor för att reda ut detta och för att få till stånd en överenskommelse mellan Eyadema och oppositionspartierna som leder Togo till demokrati. Vi uppmanar rådet, som skall mötas, att se till att kontaktpersonernas kontor ges de resurser som behövs för att klara av det arbetet.
Samarbetet mellan Europeiska unionen och Togo bör inte återupptas innan Togo uppfyller bestämmelserna i artikel 5 i Lomékonventionen till punkt och pricka. Fram till dess bör vi stödja oberoende medier och civila samhällsgrupper och ge all hjälp vi kan till befolkningen.

Schwaiger
Herr talman, kära kolleger! Det regionala samarbetet mellan de västafrikanska staterna har på senare tid förbättrats. En västafrikansk ekonomisk gemenskap avtecknar sig enligt Europeiska unionens modell. Men ett av de främsta hindren för en fortsatt regional integration är att de demokratiska inrättningarna inte fungerar, i synnerhet inte parlamentet i Togo. PPE-gruppen välkomnar därför de seriösa försöken från så gott som samtliga politiska krafter i Togo, att skapa en oåterkallelig utveckling mot en demokrati och under de närmaste månaderna förbereda valen till nationalförsamlingen som bör vara demokratiskt oklanderliga och fria från påtryckningar från armén och statschefen och dennes omgivning.
Vi är för en fredlig övergång till en väl fungerande demokrati. Vi tar med i beräkningen att president Eyadema behåller sitt ämbete fram till år 2003, trots att räkningsförfarandet vid det senaste presidentvalet uppvisade mer än skönhetsfel. Vi vädjar även till presidenten och hans regering att tillsammans med landets samtliga politiska krafter enas om ett valförfarande, som ger alla politiska grupperingar som håller sig till de demokratiska spelreglerna samma möjligheter. Vi välkomnar den mycket konstruktiva förmedlarroll som vår tidigare kollega och franske medborgarrepresentanten Bernard Stasi intagit tillsammans med sina båda kolleger från Tyskland och Österrike. Det viktiga i samband med detta är oklanderliga förberedelser och ett opartiskt genomförande av valen som skall resultera i en av Togos befolkning fritt och demokratiskt vald regering.

Rod
Herr talman! Situationen i Togo är inte ny. Efter det våldsamma maktövertagandet av general Zyadema är nämligen brotten mot mänskliga rättigheter bestående: avrättningar, tortyr och arresteringar. Efter valfusket i förra året som gjorde det möjligt för general Zyadema att behålla makten kan man ha legitima farhågor om regimens demokratiska vilja. Frånvaron av en oberoende valkommitté, av rättvist tillträde till media och av säkerhet för att kunna föra en valkampanj ledde till att oppositionen, som var i majoritet, bojkottade parlamentsvalet på våren.
Även om vi anser avtalet som nyligen undertecknades med oppositionen som ett steg framåt, är det i hög grad otillräckligt och riskerar att förbli en värdelös papperslapp utan ett antal garantier. Det måste nämligen bli ett omedelbart slut på maktmissbrukarnas straffrihet och myndigheterna måste verkligen respektera mänskliga rättigheter. För att verkligt fria och rättvisa val skall ordnas måste inte bara parlamentet upplösas utan Zyademas avgång måste också krävas innan hans mandattid går ut .
Det är de elementära villkoren för att samarbetet mellan Europeiska unionen och Togo skall återupptas.

Kinnock, Neil
Herr talman! Jag måste säga att jag, när jag under eftermiddagen har lyssnat till dessa mycket högkvalitativa debatter, åter har reflekterat över maximet att om den inrikespolitiska situationen gör dig deprimerad, så gör dig den utrikespolitiska situationen desperat. Ingen av oss kan ge vika för en sådan pessimism, och det är av den anledningen en djup oro och starka krav på åtgärder har hörts i denna demokratiska kammare. Det gläder mig mycket. Det visar att det finns mycket bättre och vitalare alternativ till att helt enkelt ge upp inför hopplösheten, vilket ibland är frestande, såväl för politiska representanter och politiskt aktiva som för - inte minst - folk i allmänhet.
Låt mig först av allt beröra Kosovodebatten och de tragedier som utspelar sig i denna hårt drabbade del av världen. Kommissionen delar fullständigt den oro som det ges uttryck för i resolutionsförslagen här i kammaren, både vad gäller det pågående etniska våldet i Kosovo och de tidigare så kallade försvinnandena och arresteringarna. Vi instämmer naturligtvis med kammarens ledamöter i deras kraftiga fördömande av våldet, oavsett vilken etnisk grupp som är förövare och vilken som är offer, och vi stöder aktivt de ansträngningar som görs av UNMIK, KFOR och OSSE för att upprätta lag och ordning i Kosovo. Kommissionen delar självklart kammarens djupa oro för ödet för de många civila som fortfarande saknas. Vi är av den anledningen direkt inblandade i de ansträngningar som görs för att fastställa vilka av de saknade människorna som fortfarande hålls fångna i serbiska fängelser och vilka som dödades under kriget samt omständigheterna kring deras död. Unionen bidrar följaktligen med stöd till rättsliga undersökningar om påstådda krigsförbrytelser, och tidigare denna vecka uttrycktes i slutsatserna från rådets (allmänna frågor) möte en djup oro för att frågan om åtskilliga tusen människors - till en överväldigande del Kosovoalbaner - försvinnande förblir olöst.
Avslutningsvis har kommissionen vid ett flertal tillfällen fördömt den grova uraktlåtenheten att respektera vedertagna internationella normer för mänskliga rättigheter och minoritetsrättigheter som myndigheterna i Förbundsrepubliken Jugoslavien, Serbien, har visat. Det öppna föraktet för internationella förpliktelser är ett att de största hinder som står i vägen för förbättrade förbindelser mellan den tidigare Republiken Jugoslavien och Europeiska unionen, och det är ett hinder även för den tidigare republikens återinträde i det internationella samfundet. Detta hinder kommer att stå kvar så länge som de serbiska myndigheterna håller fast vid sin nuvarande politik.
Jag går nu över till resolutionen om situationen i Burma. Som kammaren säkerligen vet, beklagar kommissionen djupt de fortsatta kränkningarna av de mänskliga rättigheterna som görs av de militära myndigheterna i Burma: det gäller först och främst förtrycket av etniska minoriteter, förföljelsen av Aung San Suu Kyi och andra medlemmar av NLD, förnekandet av grundläggande fackliga rättigheter och användandet av tvångsarbete, förbudet mot oberoende partier, de oräkneliga och slumpmässiga arresteringarna samt det fortsatta statsstyrda våldet. Vi delar även oron för behandlingen av EU-medborgare som har arresterats på grund av sitt offentliga engagemang i den burmesiska demokratirörelsens verksamhet. I april i år förstärkte Europeiska unionens gemensamma ståndpunkt policybeslutet från oktober 1998, genom att transitvisering omfattades och ett förbud mot turistbesök för människor som har kopplingar till de burmesiska myndigheterna inbegreps. Kommissionen stödde denna åtgärd och bistår demokratirörelsen och flyktingar i Burma, bland annat genom att ge ekonomiskt stöd till Brysselkontoret. Rådet granskar för närvarande den gemensamma ståndpunkten, och utvidgningen av denna bör, som framstående medlemmar sade under debatten, beslutas före den 29 oktober.
Kommissionen har klargjort att även om Burma har blivit medlem i Asean, kan Europeiska unionen inte gå med på att landet deltar i EG/Asean-överenskommelsen. Vi utnyttjar varje möjlighet till att pressa våra asiatiska partner till att försöka övertala Burmas regering att starta en verklig dialog med oppositionen, ledd av Aung San Suu Kyi, och med de etniska minoriteterna samt att radikalt ändra sin politik, så att de mänskliga rättigheterna respekteras.
Ni ledamöter känner nog till att Aung San Suu Kyi nyligen förnyade sin uppmaning att utvidga de internationella ekonomiska sanktionerna mot Burma, inbegripet ensidiga sanktioner, så länge den nuvarande regimen styr det land som hon älskar.
Kommissionen deltog nyligen i EU-trojkans resa till Rangoon, som gjordes i syfte att bereda vägen för upprättandet av en politisk dialog med Burma enligt rådets slutsatser av den 26 april. Målen med att upprätta en politisk dialog är att förklara Europeiska unionens gemensamma ståndpunkt om situationen för de mänskliga rättigheterna och om frånvaron av rättsstatsprincipen och demokrati i Burma samt att hjälpa till att skapa ett klimat som skulle kunna leda till en politisk dialog mellan den regerande SPDC-militärjuntan och den demokratiska oppositionen och företrädare för de etniska minoriteterna.
Europeiska kommissionen kommer även fortsättningsvis att behålla trycket på SPCD, tidigare känt som Slorc. Under tiden fortsätter den internationella situationen att förvärras, och inget meningsfullt svar har getts på de upprepade internationella uppmaningarna till de burmesiska myndigheterna att vidta åtgärder i riktning mot att främja demokrati, mänskliga rättigheter och nationell försoning.
Kommissionen fortsätter därför att stödja förnyandet av den gemensamma ståndpunkten nästa månad och det strikta genomdrivandet av de till denna hörande påtryckningarna och sanktionerna.
Jag går nu över till situationen i Iran, som åter har uppmärksammats i resolutioner i denna kammare.
Som kammaren säkerligen vet, betraktar kommissionen situationen för de mänskliga rättigheterna i Iran med stor oro, något som vi delar med denna kammare. I den omfattande dialogen mellan Europeiska unionen och Iran tas frågor som är direkt relaterade till de mänskliga rättigheterna alltid upp av Europeiska unionens företrädare. Även om kommissionen inte har någon kontraktsenlig förbindelse med Iran, eller någon representation i landet, ansluter vi oss till den démarche som gjordes av Europeiska unionens trojka. Behandlingen av medlemmar av religiösa minoriteter i Iran, framför allt bahaierna, togs upp av unionstrojkan vid dess möten med den iranska regeringen i december förra året och i maj detta år. Dessa påtryckningar kommer att fortsätta.
Angående de frågor om överträdelser av de mänskliga rättigheterna som togs upp av Zimeray, Morillon och Malmström, skulle jag vilja säga en démarche av unionstrojkan om dödsdomarna mot fyra studenter - som inbegriper åsikterna som har kommit till uttryck i detta parlament - håller på att utarbetas av det finska ordförandeskapet. Kommissionen oroas även över rättegången mot 13 judar från Shiraz som är anklagade för spionage. Unionen har lämnat ett antal framställningar i frågan, både genom trojkan och bilateralt.
Det är uppenbart att den senaste tidens utveckling i Iran speglar den interna maktkampen mellan moderata reformvänner och konservativa " hökar" . De konservativas ansträngningar för att återta initiativet och underminera regeringen måste rimligen ses som ett förspel till parlamentsvalen, som kommer att äga rum i februari nästa år.
Under tiden anser kommissionen att strategin med ett försiktigt uppmjukande av förbindelserna med Iran genom den omfattande dialogen bör fortsätta - särskilt under tiden fram till dessa val -, som ett sätt att visa stöd för Khatamis regering och reformvännerna, av vilka många uppvisar ett ansenligt mod i sina ansträngningar att åstadkomma förändringar under extremt svåra och farliga omständigheter.
Jag går nu över till frågan om Togo. Som kammaren känner till, avbröt Europeiska gemenskapen utvecklingssamarbetet med Togo 1992. Trots att vissa förändringar av den politiska situationen har ägt rum sedan dess, måste jag tyvärr säga att de nödvändiga förutsättningarna för ett återupptagande av utvecklingssamarbetet och en fullständig normalisering av förbindelserna med Togo - respekt för demokratins principer, rättsstatsprincipen och de mänskliga rättigheterna - ännu inte har uppfyllts på ett tillfredsställande sätt. En viss rörelse mot politisk försoning har emellertid åstadkommits tack vare Lomé-ramöverenskommelsen, som slöts mellan regeringen och oppositionen i juli i år.
Framstegen möjliggjordes av de kontaktpersoner som tillhandahållits av Europeiska unionen, vilket Watson nyss sade. Unionen avser därför att stödja kontaktpersonernas fortsatta arbete, liksom projekt som har som mål att fullständigt återställa rättsstatsprincipen och respekten för de mänskliga rättigheterna.
Kommissionen välkomnar den positiva vilja till framsteg som visades upp av regeringen i opposition i ramöverenskommelsen, men ytterligare konkreta framsteg - till exempel korrekt genomförda lagstiftande val, som förutses för nästa år - fordras, innan vi kan fundera på att återuppta ett ordinarie samarbete.
Kommissionen delar den särskilda oro för resolutionen om situationen för de allmänna mänskliga rättigheterna i Togo som får sitt uttryck i förslagen här i kammaren. Det är självklart mycket illavarslande att de brott mot de mänskliga rättigheterna som nyligen rapporterades av Amnesty International i stora delar har bekräftats av andra källor. Det har dock ännu inte varit möjligt att verifiera några av de allvarligaste påståendena om massmord. Ytterligare undersökningar skulle därför välkomnas av kommissionen.
Jag tror att kammaren känner till att var än problem som hör samman med de mänskliga rättigheterna dyker upp, tillhandahåller Förenta nationernas system ett antal uppföljningsmekanismer som hjälper till att förbättra situationen. Sådana åtgärder skulle, i kommissionens ögon, kunna övervägas i fallet Togo, där de utan tvekan skulle vara berättigade.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Lusaka-fredsavtalet
Talmannen
Följande punkt enligt föredragningslistan är debatten om följande resolutionsförslag:
B5-0070/99 av Muscardini för UEN-gruppen om Lusaka-fredsavtalet,
B5-0082/99 av Van Hecke och Corrie för PPE-gruppen om Lusaka-fredsavtalet,
B5-0084/99 av Miranda och Morgantini för GUE/NGL-gruppen om Lusaka-fredsavtalet om framtiden för områden kring de Stora sjöarna i Afrika,
B5-0094/99 av Van Hecke, Corrie och Grossetête för PPE-gruppen om Lusaka-fredsavtalet,
B5-0099/99 av Van den Bos och Nicholson of Winterbourne för ELDR- gruppen om Lusaka-fredsavtalet,
B5-0101/99 av Maes, Rod, Schörling, Lucas och Boumediene-Thiery för Verts/ALE-gruppen om Lusaka-fredsavtalet för området kring de Stora sjöarna.

Van Hecke
Herr talman! I ett långt tal i TV i går kväll erkände president Kabila återigen att han tror på Lusaka-avtalet. Tyvärr är skillnaden mellan ord och handling fortfarande mycket stor. Någon öppning gentemot de politiska partierna, vilket många hoppats på, är det ännu inte tal om. Värre än så, de senaste veckorna blev på nytt ett antal framträdande oppositionspersoner fasttagna och fängslade utan någon form av åtal. Det är av största vikt att de kongolesiska myndigheterna så snart som möjligt tillåter politisk verksamhet och direkt börjar genom att frige politiska fångar. Det är nämligen endast i ett öppet och konstruktivt klimat, kännetecknat av goodwill hos alla berörda parter, som den nationella dialogen har en chans att lyckas. Det är utan tvekan så att det just nu förekommer mycket varierande tolkningar angående sätten att föra den nationella dialogen på. Förvirringen är stor. Vägen mot ett stabilt, fredligt och demokratiskt Kongo är alltså fortfarande lång. Lusaka-avtalet har dock skapat ett viktigt momentum. Det måste nu utnyttjas till fullo. Trots den stora prioritet som just nu förståeligt nog ges åt Balkan och Östtimor så får inte Afrika försvinna från vår politiska dagordning. Därför förväntar vi oss av Europeiska unionen ett mycket aktivt agerande och vi hoppas att kommissionen tar sitt ansvar och stöder fredsprocessen i Kongo.
(Applåder)

Ducarme
Herr talman! Avtalet från Lusaka är ett positivt tecken och det är självklart att min grupp ansluter sig till denna process som går mot fred.
Vi kommer således att rösta för resolutionen eftersom vi anser att den redan i början reagerar mot det ruandesiska dramat och nödvändigheten att bemöta Kongos svårigheter. Jag kommer därefter att göra två anmärkningar. För det första är avtalet bräckligt och ingen kan i dag säkra att vi inte kommer att möta något större hinder, i det här fallet många beväpnade grupper som inte tillhör någon stat, inte är kontrollerade och verkligen skulle kunna fördärva processen. Vi måste för övrigt se upp med det.
För det andra anser vi att Europa bör fortsätta på den vägen, ta på sig ansvaret för det förflutna och behålla minnesplikten. Även om kommissionen har en roll att spela tror jag att rådet också borde vara vaksamt, för vi tror att vi i framtiden går mot en partnerskapspakt mellan Europa och dessa länder. Det är kanske för övrigt nödvändigt att, genom rådet, länder såsom Storbritannien, Frankrike, Portugal och Belgien bättre än hittills tar på sig ansvaret för sitt förflutna.
(Applåder)

Maes
Herr talman, herr kommissionär! Av det kollegerna sagt framgår det hur skör fredsprocessen är och samtidigt hur viktig den är. Fientligheterna och kriget i Kongo och även i området kring de Stora sjöarna och i Angola, allihop konflikter som hänger ihop, förorsakar inte endast hemskt mänskligt lidande utan hindrar även all framtida uppbyggnad och utveckling. Därför får vi i den här fredsprocessen inte bara sitta och titta på och göra symboliska gester.
Vi ser här att det finns olika etapper. Ett stoppande av fientligheterna, vi vet redan hur relativt det lyckats hittills, förberedelse och tillämpning genom en förenad militär kommission som måste gå i spetsen för upprättandet av en fredsstyrka och den måste sedan i sin tur sköta avväpningen av alla beväpnade milisstyrkor och förbereda den nationella försoningen. Vart och ett av dessa steg är en jättelik utmaning. Jag tror att Europeiska gemenskapen och de olika medlemsstaterna här har ett historiskt ansvar. Därför vill jag framför allt peka, herr talman, herr kommissionär, på de sista punkterna i vår resolution där det uttryckligen sägs att vi måste hjälpa till vid genomförandet av fredsavtalet. Jag vill dock påpeka att den hjälpen inte får vara symbolisk, att den måste vara effektiv och att den måste vara konkret. Parlamentet vill gärna hållas informerat på den punkten. Jag vill också peka på den skamlösa vapenexport och illegala vapenhandel som vissa av våra medlemsstater fortfarande gör sig skyldiga till.

Ries
Herr talman, kära kolleger! Den konflikt som ligger till grund för blodutgjutelserna i området kring de Stora sjöarna i Afrika sedan över ett år tillbaka verkar äntligen ha fått en positiv lösning. Vi gläder oss naturligtvis åt det, men det finns ett avsevärt arbete kvar.
Lusaka-avtalen bör, å ena sidan, kortsiktigt leda till fastställandet av ett varaktigt och kontrollerbart eldupphör. I det avseendet är det nödvändigt och till och med väsentligt att internationella observatörer snabbt sprids i landet. Europeiska unionen bör delta i processen vid sidan av Förenta nationerna och OUA för att också kontrollera att de utländska trupperna drar sig tillbaka från landet. Kongo måste upphöra att vara en bricka i spelet för att åter bli en verklig aktör när det gäller att hitta en rättvis och opartisk lösning för alla parter i konflikten.
Det är, å andra sidan, nödvändigt och till och med ovillkorligt att dialogen återupptas mellan kongoleserna själva. En nationell försoningsdebatt bör inledas med det civila samhället, som har en utomordentlig livskraft i landet.
Europeiska unionen skulle avslutningsvis, och det är utan tvivel en originellare väg, kunna sätta i gång en bred diskussion om att ingå en stabilitetspakt för Afrika som skulle kunna inspireras av exemplet med Balkan. De medlemsstater som har historiska förmånliga förbindelser med området bör, enligt min åsikt, ta på sig sitt ansvar. Det är hela Afrika som kallar på oss. Dödsfallet nyligen av två ungdomar från Guinea i ett flygplan på väg till Bryssel, ett tragiskt öde som talmannen påminde om vid öppnandet av sammanträdesperioden i måndags, är ett nödrop som är riktat till oss, europeiska parlamentsledamöter, och bör få oss att reagera.
(Applåder)

Kinnock, Neil
Herr talman! Låt mig återigen uttrycka kommissionens tacksamhet för det sätt som ni ledamöter denna eftermiddag har fäst uppmärksamheten på denna mycket viktiga fråga.
Kommissionen anser att Europeiska unionen, tillsammans med resten av det internationella samfundet, måste vidta beslutsamma åtgärder för att dämpa återverkningarna av krisen i länderna kring Stora sjöarna, som på flera olika sätt, vilket flera ledamöter har påpekat, hotar säkerheten och stabiliteten i hela Afrika. Europeiska unionens strategi baseras därför på synsättet att följderna av konflikterna i regionen runt Stora sjöarna måste man ta itu med i dess tre huvuddimensioner: regionalt, med grannländernas intressen i åtanke; nationellt, med hänsyn till regeringens, rebellgruppernas och den demokratiska oppositionens intressen samt lokalt, med avseende på motsättningar i samhället till följd av etnisk rivalitet och ett hårt socialt tryck.
I denna kontext gör unionen betydande ansträngningar för att främja medling och dialog på konfliktens olika nivåer, och kommissionen är på de följande områdena beredd att bidra till att eldupphöravtalet från Lusaka blir framgångsrikt. När det gäller politiskt stöd, har Europeiska unionen för avsikt att fortsätta med och uppmuntra de ansträngningar som redan har gjorts av vårt särskilda sändebud för Stora sjöarna att få till stånd den nödvändiga graden av dialog mellan de olika fraktionerna som är inblandade i konflikten i Demokratiska republiken Kongo. Unionen har för avsikt att även fortsättningsvis främja och finansiera medlingsansträngningarna, särskilt de som görs av Zambias president, som möjliggjorde Lusaka-avtalet från första början. Det är nödvändigt för att försöka få de undertecknande parterna att stå fast vid löftet att respektera sina utfästelser. I Lusaka-avtalet förutses en intern kongolesisk nationell debatt, som skall leda till att de olika politiska krafterna i Demokratiska republiken Kongo försonas och till att vägen bereds för en ny politisk struktur i Demokratiska republiken Kongo. Kommissionen är beredd att finansiera de medlingsansträngningar som fordras för att få till stånd denna nationella debatt.
För det andra, bland de ansträngningar som vi har åtagit oss att göra ingår de som hänger samman med stöd till de fredsbevarande operationer som skall genomföras av Förenta nationerna och Afrikanska enhetsorganisationen. Åtskilliga medlemsstater bidrar till den FN-styrka på 90 militära observatörer som är utplacerad i huvudstäderna i regionen och i rebellgruppernas högkvarter för att övervaka Lusaka-avtalets genomförande. Denna verksamhet bör också stödja den gemensamma militärkommission som är ansvarig för att organisera utplaceringen av en fredsbevarande eller fredsupprättande styrka. Det återstår naturligtvis för Förenta nationernas säkerhetsråd att besluta om hur en sådan styrka bör vara sammansatt. Det är därefter möjligt för unionen att överväga om och hur den kan bidra med lämplig hjälp.
För det tredje, när det gäller ekonomiskt stöd och utvecklingsstöd, kan och bör kommissionens åtagande i Lomékonventionens ramverk återaktiveras på två villkor: för det första, en förbättring av säkerhetssituationen i Demokratiska republiken Kongo och, för det andra, ett resultat av den nationella debatten som leder till en stabil politisk struktur i Demokratiska republiken Kongo, som säkerställer att de grundläggande elementen i Lomékonventionen respekteras. Kommissionens stöd till återuppbyggnad och utveckling bör därefter koncentreras på följande områden: för det första, upprättande av rättsstatsprincipen och demokratisering av de nationella institutionerna; för det andra, demobilisering och socioekonomisk återanpassning av soldaterna; för det tredje, återställande av miljön, särskilt i provinserna Kivu och Orientale; för det fjärde, återuppbyggnad av transportinfrastrukturen samt, till sist, förbättring av hälsovård och sanitära inrättningar. Jag kan naturligtvis även instämma i uppmaningen från, bland andra, Maes om att få ett slut på vapensmugglingen och vapenhandeln, som fortsätter att ge näring till konflikterna i regionen och som många gånger utgår härifrån Europeiska unionen.
Avslutningsvis, humanitär hjälp behövs uppenbarligen alltid, och kommissionens byrå för humanitärt bistånd, ECHO, har avsatt omkring 55,5 miljoner euro för i år.
Våra ansträngningar att ge stöd och åstadkomma bestående stabilitet kommer att fortsätta, och vi kommer naturligtvis även fortsättningsvis att hålla detta parlament fullt informerat, eftersom vi högt värdesätter engagemanget för våra gemensamma mål att säkerställa stabilitet och bestående fred i denna hårt drabbade region.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär !
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer strax att äga rum.
(Sammanträdet avbröts kl. 17.28 och återupptogs kl. 17.30.)

