Återupptagande av sessionen
Talmannen. -
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 14 mars 2002.

Talmannen. -
Kolleger! Precis vid en tidpunkt då Europeiska unionen vid Europeiska rådets möte i Barcelona hade gjort betydande framsteg i fråga om ekonomiska reformer och modernisering, mördades professor Marco Biagi i Bologna i går kväll av terrorister. Biagi var professor i arbetsrätt vid universitetet i Modena och rådgivare till den italienska regeringen i arbetsmarknads- och sysselsättningspolitik. Professor Biagi efterlämnar hustru och två barn.
Terroristdåd är alltid avskyvärda, och i det här fallet hade attacken dessutom ett tydligt mål. Genom att mörda Marco Biagi siktade terroristerna in sig på en man med stort anseende, både yrkesmässigt och privat, en man som skapat en politik för arbetsmarknadsreformer vilket behövs för att främja sysselsättningen i Italien och Europa. Han var också en varm förespråkare av en dialog mellan arbetsmarknadens parter, solidaritet, framsteg och modernisering av sitt eget land, och var mycket engagerad för det europeiska idealet.
Av alla dessa skäl påverkar detta mord inte bara Italien, utan slår också mot kärnan i våra gemensamma europeiska ideal.
Jag framför mina djupaste kondoleanser och mitt medlidande till Biagis familj och hans universitetskolleger, och som talesman för alla våra italienska kolleger och samtliga ledamöter i denna kammare vänder jag mig till de italienska myndigheterna för att tala om hur djupt chockade och upprörda vi är.
(Parlamentet höll en tyst minut.)

Talmannen. -
Kolleger! Det är med stor glädje jag å parlamentets vägnar välkomnar en delegation från det kroatiska parlamentet, Hrvatski Sabor, ledd av Ivo Skrabalo, ordförande för underutskottet för förbindelserna med Europaparlamentet samt ordförande för det kroatiska parlamentets utskott för interparlamentariskt samarbete, vilken har tagit plats på åhörarläktaren.
(Applåder)
Kollegerna minns säkert att det bara var några månader sedan, den 12 december 2001, som Europaparlamentet godkände det stabiliserings- och associeringsavtal som är en utmärkt grund för vårt framtida samarbete.
Senare i dag kommer våra förnämliga gäster att möta Europaparlamentets delegation för förbindelserna med Sydösteuropa, ledd av Doris Pack, för det tionde interparlamentariska mötet mellan Europaparlamentet och Kroatien.
Vi uppskattar särskilt, herr Skrabalo, att ni besöker oss i detta viktiga skede för stabilitetens och fredens utveckling i Sydösteuropa, och vi tackar er för att ni är med oss i parlamentet denna eftermiddag.

Talmannen. -
Innan vi påbörjar debatten skulle jag vilja meddela ett antal viktiga punkter som gäller vår tidsplan och arbetsordning. Europeiska rådets ordförande, José María Aznar, måste lämna oss kl. 16.30 för att närvara vid en internationell konferens om utvecklingsfinansiering i Monterrey, Mexiko. Han kommer därför att inleda debatten, svara på den första omgången inlägg och sedan få en ersättare.
Europeiska kommissionens ordförande Romano Prodi, som skall delta i samma konferens i Mexiko, känner att han i dag har en skyldighet - med anledning av det tragiska mordet på professor Biagi, som var en nära personlig vän till Prodi - att åka till Bologna för att betyga sin vördnad. Jag är säker på att kammaren förstår hans personliga övertygelse i den här frågan. Han kommer därför också att delta i första delen av debatten om Europeiska rådets möte i Barcelona, och ersätts sedan av fru de Palacio, kommissionens vice ordförande.
Innan jag startar debatten skulle jag vilja säga att förra veckan i Barcelona var första gången under min tid som kammarens talman som jag talade å era vägnar vid ett möte i Europeiska rådet. Det jag betonade då var vårt bidrag; det arbete som så många föredragande, utskottsordförande och politiska gruppers samordnare hade lett och deltagit i. Jag vill tacka alla här i kammaren som ansträngde sig extra för att lämna bidrag i alla väsentliga frågor och för att leverera i tid. Som Europaparlamentets talman var det en fantastisk sits att kunna komma med ett så pass viktigt bidrag till toppmötet i Barcelona.
Under mötets gång framhöll jag parlamentets vilja att utveckla ett nytt och mognare partnerskap och dialog med Europeiska rådet i en rad olika frågor. Jag hoppas och tror att vi har inlett den process som gör detta möjligt inom en snar framtid.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens uttalanden om resultatet av Europeiska rådets möte i Barcelona den 15-16 mars 2002.
Det är ett stort nöje för mig att välkomna rådets tjänstgörande ordförande, Spaniens premiärminister José María Aznar, till debatten, och Europeiska kommissionens ordförande, Romano Prodi.
Sedan förra året, när kommissionen skrev ett meddelande om brist på framsteg till min föregångare, har vi gjort vår del, på vårt sätt, för att hämta in denna eftersläpning. I Lissabon, och därefter vid genomgången och översynen i Barcelona, fastställdes nya tidsfrister för konkreta framsteg. Parlamentet gav sitt bidrag till Barcelona och kommer att fortsätta att lämna bidrag inom ramen för ett aktivt partnerskap och i enlighet med vårt rättsenliga ansvar.
Jag har talat om för ordförandeskapet att alla våra institutioner - parlamentet, rådet och kommissionen - skulle kunna gagnas av nya och mognare förutsättningar för en dialog om förenklade och förbättrade regelramar, med andra ord om hur vi kan åstadkomma bättre lagstiftning och styrning i EU. Jag har rekommenderat den ståndpunkten till rådets ordförande. Jag kan med nöje meddela att man på politisk nivå anser detta vara en önskvärd utveckling. Jag hoppas kunna förverkliga detta mål fram till mötet i Sevilla, med hjälp av Aznar och hans kolleger i ordförandeskapet och med hjälp av Prodi och hans kolleger i kommissionen.
Mot denna bakgrund är det en stor glädje för mig att uppmana rådets ordförande att inleda vår debatt om toppmötet i Barcelona.

Aznar Lopez
. (ES) Herr talman, herr kommissionsordförande, ledamöter! På Europeiska rådets vägnar vill jag ansluta mig till talman Cox inlägg för att med all kraft fördöma mordet i går i Bologna på professor Marco Biagi, rådgivare till den italienska arbetsmarknadsministern Maroni. Å Europeiska rådets vägnar förmedlar jag vårt beklagande av sorgen till Biagis familj och utsträcker den till att omfatta de italienska myndigheterna och det italienska folket.
Kampen mot terrorismen är en grundläggande prioritering i Europeiska unionen. Vi vet att terrorismen är ett hot mot frihet och demokrati som bör bekämpas med kraft och ihärdighet och med alla medel som rättsstaten ger oss. Vi bör således åter bekräfta vår allra största beslutsamhet att med besinning som utgångspunkt kämpa mot terrorismen, och politiskt av solidaritet med offren och av ren demokratisk värdighet.
Herr talman, ledamöter! Det är ett nöje för mig att vara här i denna kammare för att informera om resultaten från Europeiska rådet i Barcelona, vilket jag talade om för er i januari under presentationen av ordförandeskapets prioriteringar.
För två år sedan vid Europeiska rådets möte i Lissabon diskuterade vi stats- och regeringschefer hur Europa skulle kunna klara den enorma förändring våra samhällen genomgår, som är en effekt av globaliseringen, och hur vi också skulle klara de utmaningar som en kunskapsbaserad ekonomi ger.
Då fastställde vi för Europeiska unionen ett strategiskt mål inför nästa decennium: att bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning.
Två år senare, och efter Europeiska rådet i Barcelona, har jag nöjet att bekräfta att Lissabonprocessen för ekonomisk och social modernisering inte bara konsoliderats utan att den har stärkts.
Ledamöter! Framsteg i moderniseringen av våra ekonomier beror i huvudsak på den politiska viljan att sätta igång ett antal reformer.
Jag skulle till ledamöterna vilja framhäva och tacka för Europaparlamentets bidrag till att Lissabonprocessen går så bra och de goda resultat som uppnåtts i Barcelona. Detta erkännande uttrycktes enhälligt till talman Cox under hans första närvaro i Europeiska rådet.
Ni har lagt ned mycket arbete på och fattat många beslut om Lissabonprocessen.
Jag vill här, i den långa lista av ärenden som ledamöterna diskuterat påminna om hur en så viktig fråga som skapandet av integrerade finansiella tjänster i Europeiska unionen löstes upp tack vare betänkandet om genomförandet av lagstiftningen om finansiella tjänster.
Ledamöternas beslut att gå vidare i denna fråga har inte bara på ett betydande sätt hjälpt till att skapa konkurrenskraftiga finansmarknader utan har också bidragit till att det i framtiden skall antas en samling åtgärder som kan innebära en ytterligare årlig ökning på 0,5 procent av bruttonationalprodukten i Europeiska unionen.
Jag vill också framhäva era resolutioner om ratificeringen av Kyotoprotokollet, om hållbar utveckling och de betänkanden som antogs förra veckan om de inre marknaderna för el och naturgas och den gränsöverskridande elhandeln.
Europaparlamentets betydande bidrag till rådet i Barcelona begränsar sig således inte till ett specifikt område i de arbeten som har med de ekonomiska reformerna att göra, utan de omfattar en mängd olika områden.
Denna kammares bidrag kommer utan tvivel att göra det möjligt att fastställa förnyade riktlinjer för samarbetet mellan rådet, kommissionen och Europaparlamentet, i syfte att förstärka det politiska och interinstitutionella partnerskapet i en anda av ömsesidigt förtroende.
Det framhävs tydligt i första slutsatsen av Europeiska rådet i Barcelona.
Ledamöter! Innan jag går in på innehållet i debatterna och de beslut som fattats i rådet skulle jag alldeles särskilt vilja understryka kandidatländernas deltagande i ett ordinarie arbetsmöte inom ramen för rådet.
Detta europeiska råd har med stor glädje sett det engagemang de framtida medlemmarna i Europeiska unionen haft avseende reformstrategin från Lissabon. Vi kan säga att kandidatländerna redan innan sitt införlivande i unionen har blivit beslutsamma tillskyndare av dessa reformer.
De goda resultaten från Europeiska rådet i Barcelona bör inte få oss att glömma den långa väg vi har kvar för att uppnå det ambitiösa målet att göra Europa till ett samhälle med full sysselsättning i slutet av detta decennium.
Därför kommer jag, då jag föredrar de olika resultaten från det nyligen hållna Europeiska rådet, att upprätthålla mig såväl på det vi uppnått som på det vi måste uppnå inom åtta år.
Jag anser att rådet gett två huvudbudskap i Barcelona: förtroende för den ekonomiska återhämtningen och en pånyttfödelse av Lissabonandan.
Vi har varit överens om att den ekonomiska återhämtningen har börjat och vi tror att denna återhämtning kommer att konsolideras under året. Dess stadighet och längd är säkrade om vi klarar av att gå vidare med våra planerade reformer, att skapa en stabil ram och att främja tillväxten.
Europeiska rådet har understrukit vikten av att uppfylla kraven i stabilitetspakten. Därför har alla medlemsstater antagit åtagandet att nå eller bibehålla budgetar nära balans eller med överskott år 2004, samtidigt som vi kommit överens om att stärka samordningen mellan våra ekonomiska politikområden.
Ledamöter! Vi kan sammanfatta de områden Europeiska rådet i Barcelona kretsat kring i fyra stora block.
Det första är alla de beslut som kommer att förbättra den inre marknadens funktion och fördjupa integreringen av det europeiska ekonomiska området, den bästa vägen vi har för att skapa mer rikedom.
Slutsatserna innefattar därför medlemsstaternas åtagande att minska nivån på de offentliga stöden i förhållande till BNP och att dessa skall användas på ett öppnare sätt. Europeiska rådet har också gett finansministrarna i uppdrag att utvärdera öppenheten i våra redovisnings-, rådgivnings- och revisionsregler.
Vi kommer inte att nå verkligt effektiva regler om vi inte kan garantera att de uppfylls. Därför har rådet kommit överens om att senast vid Europeiska rådets vårmöte 2003 skall 100 procent av de direktiv vars införlivande försenats i över 2 år vara införda i lagstiftningen.
Det europeiska ekonomiska området som vi vill nå kan bara bli verklighet om vi, tillsammans med en öppen och flexibel rättslig ram, gör framsteg mot en öppning och integrering av nyckelsektorer som transporter, energi och telekommunikationer och mot ett finansiellt system som på samma gång ger en korrekt fördelning av besparingarna och en så billig finansiering som möjligt.
Det är kanske inom detta område som Europeiska rådets framsteg är mest framträdande.
När det gäller finansiella marknader, efter överenskommelsen mellan kommissionen, rådet och parlamentet, kommer det att vara möjligt att uppfylla tidtabellen för att uppnå en integrerad värdepappersmarknad 2003 och en fullständig integrering av de finansiella tjänsterna 2005. Vi har för ändamålet identifierat sju direktiv och en förordning som bör antas i år.
När det gäller energin har vi gjort framsteg såväl i att öppna marknaderna som i dessas sammankoppling i Europa.
Som ni vet har det beslutats om att öppna marknaderna för gas och elektricitet år 2004 för alla europeiska bolag, vilket innebär att nästan 70 procent av den europeiska energimarknaden är öppen för konkurrens. För den övriga marknaden har Europeiska rådet gett ett mandat att ta ett beslut innan Europeiska rådets vårmöte 2003.
Åtgärderna för att öppna energimarknaden kompletteras å andra sidan med målet att integrera elektriciteten mellan medlemsstaterna med åtminstone 10 procent av den installerade produktionskapaciteten för år 2005. Från uppfyllandet av detta mål kan vi inte längre tala om fragmenterade nationella marknader utan om en verklig europeisk öppen och integrerad marknad för elektricitet.
När det handlar om transporter och telekommunikationer har vi utformat ett arbetsprogram som på ett betydande sätt kommer att bidra till att förbättra effektiviteten på den inre marknaden.
I år kommer vi således att anta revisionen av de transeuropeiska transportnäten, vilket kommer att göra det möjligt för oss att få bort betydande problem, bland annat i Östersjön, Alperna och Pyrenéerna.
Å andra sidan har vi beslutat starta programmet Galileo, som inte bara har en tydlig inriktning inom utvecklingen av europeiska transporter och kommunikationer utan också en betydande teknisk del.
Vi har också nått en överenskommelse om ikraftträdande år 2004 av ett ?europeiskt gemensamt luftrum? vilket kommer att minska flygtiderna, flygtransportkostnaderna och göra fördelningen av flygtrafiken effektivare. Slutligen har vi kommit överens om maximal prioritering av utbyggnaden av bredbandsnät som primär faktor i utvecklingen av informationssamhället.
Ledamöter! Den andra gruppen av frågor jag skulle vilja tala om handlar om strategin för hållbar utveckling som vi antog i Europeiska rådet i Göteborg.
Europeiska rådet har kommit överens om att direktivet om energibeskattning skall träda ikraft i december 2004, parallellt med öppningen av energimarknaderna.
Som ledamöterna vet har unionen och dess medlemsstater beslutat att ratificera Kyotoprotokollet. Rådet har uppmanat medlemsstaterna att alla nationella ratifikationsförfaranden skall vara avslutade i juni, innan toppmötet i Johannesburg.
Slutligen, inför mötet i Monterrey, har de femton nått en överenskommelse om att höja snittet på det officiella utvecklingsstödet i Europeiska unionen till 0,39 procent år 2006 som en mellanväg för att uppnå åtagandet på 0,7 procent.
Ledamöter! Det tredje blocket i Europeiska rådet i Barcelona handlar om sysselsättning och frågor av socialt innehåll.
Som ledamöterna vet hölls det kvällen innan Europeiska rådet ett möte med de sociala parterna. Det uttryckliga resultatet från det sociala mötet var de sociala parternas engagemang i strategierna och målen från Lissabon.
Under Europeiska rådet har det förelegat en bred samstämmighet om att medlemsstaterna skall anstränga sig att undanröja alla de hinder som försvårar européernas införlivande på arbetsmarknaden. Hinder som har med skatte- och sociala trygghetssystem att göra samt hinder för arbetstagares rörlighet i unionen.
Vi har därför antagit skapandet av ett europeiskt hälsokort som kommer att göra det lättare att få läkarhjälp för medborgarna under förflyttning och vi har beslutat att skapa därtill hörande europeiska sidor, på Internet, om lediga arbeten.
Vi har insisterat på åtgärder riktade till två mycket konkreta befolkningsgrupper: för det första att främja tillgången på daghem för den stora majoriteten av barn, som medel att underlätta en kombination av familjeliv och arbetsliv och för det andra, och i ljuset av de låga födelsetalen och den åldrande befolkningen, kommer vi att göra det möjligt att öka den genomsnittliga faktiska pensionsåldern i Europa med fem år - under detta decennium.
Slutligen har rådet också uppmärksammat de frågor som har med utbildning och forskning, teknisk utveckling och innovation att göra, faktorer som borde vara viktiga för att nå europeiska konkurrensfördelar.
Europeiska rådet anser att en kvalitativ utbildning är en av de viktigaste egenskaperna i framgångsrika och öppna samhällen. Därför har vi antagit arbetsprogrammet för 2010 för utbildningssystemen. Rent konkret när det gäller utbildning stöder Europeiska rådet undervisning i minst två språk, från andra medlemsstater, från tidig ålder samt en allmän data- och Internetutbildning från gymnasiet.
När det gäller forskning, utveckling och teknisk innovation vill jag framhäva det viktiga åtagandet vi uppnått i Barcelona, som ni utan tvivel redan känner till, dvs. att öka investeringarna i dessa kategorier för att år 2010 nå 3 procent av BNP, och att två tredjedelar av denna investering skall komma från den privata sektorn.
Ledamöter! I Lissabon beslutade vi att Europeiska rådet varje vår skulle hålla ett arbetsmöte om ekonomiska och sociala frågor för att garantera en global sammanhållning och en effektiv uppföljning av framstegen mot det nya strategiska målet.
Europeiska rådet i Barcelona har, i enlighet med detta mandat, i huvudsak ägnat sitt arbete åt Lissabonstrategin. Det innebär inte att det inte haft tid att ta sig an andra frågor om Europeiska unionens utrikesförbindelser och andra institutionella frågor.
Bland de senare vill jag framhäva den debatt som Europeiska rådet på initiativ av den irländska premiärministern höll om Irländska republikens ratificering av Nicefördraget.
Europeiska rådet har med tillfredsställelse tagit till sig den vinkling som presenterats av den irländska premiärministern och åter upprepat sin vilja att stödja den irländska regeringen i ratificeringsprocessen av Nicefördraget, samt kommit överens om att ta upp frågan igen i Sevilla.
Europeiska rådet i Sevilla kommer också att vara det första som ägnar ett arbetsmöte till att studera hur debatten om det framtida Europa går.
En rapport från konventets ordförande kommer att ge oss förstahandsinformation om hur reflektionerna i detta förberedande forum inför nästa regeringskonferens går.
Slutligen, och avseende de institutionella frågorna, har vi uppfyllt mandaten från Europeiska rådet i Göteborg och Laeken. I enlighet med det senare lade rådets generalsekreterare fram en rapport som vi bör dra lämpliga operativa slutsatser från på mötet i Sevilla om reformen av Europeiska rådet.
Under de kommande veckorna kommer ordförandeskapet och rådets generalsekreterare att genomföra de nödvändiga kontakterna för att nå detta mål.
Ledamöter! I debatten om utrikespolitiska frågor har situationen i Mellanöstern varit ett viktigt kapitel. Vi har också diskuterat de överenskommelser som nåtts mellan Serbien och Montenegro, förbindelserna mellan Europeiska unionen och Nato och Europeiska unionens framtida roll i forna Jugoslavien och Makedonien.
Å andra sidan vill jag också framhäva Europeiska rådets särskilda stöd till Brysselprocessen om Gibraltar.
Europeiska unionen har genom det antagna ?Barcelonauttalandet? åter bekräftat sitt fördömande av alla terroristattacker, samtidigt som det menar att det är upp till den palestinska myndigheten, som enda lagliga myndighet, att bekämpa terrorismen. Europeiska rådet har därför krävt att restriktionerna för den palestinska myndighetens president, Yassir Arafats, rörelsefrihet skall hävas.
Å andra sidan har Europeiska rådet bekräftat att Israel bör dra tillbaka sina trupper från de områden som kontrolleras av den palestinska myndigheten, upphöra med utomrättsliga avrättningar, ta bort blockader och restriktioner, frysa bosättningar och respektera folkrätten.
Europeiska rådet har, genom detta uttalande, upprepat unionens traditionellt dubbla mål för regionen: att skapa en palestinsk demokratisk, livskraftig och oberoende stat, att ockupationen från 1967 skall upphöra samt Israels rätt att leva i fred med säkra och erkända gränser, garanterade av världssamfundet och särskilt av de arabiska länderna.
Bara med en nära samordning mellan unionen, Förenta nationerna, Förenta staterna, Ryssland och andra länder i området kommer vi att på ett effektivt sätt kunna bidra till en lösning på konflikten.
Ledamöter! Också den europeiska politiken på Balkan vilar på en tydlig princip, som är principen att ej överträda gränserna och respekten för staternas territoriella integritet. Den överenskommelse som nåddes den 14 mars av ledarna i Serbien och Montenegro är ett bra steg i denna riktning genom att välsigna upprätthållandet av den konstitutionella enheten och territoriella integritet.
Detta avtal kommer att vara ett bra bevis för att säkra de europeiska strävandena för unionen mellan Serbien och Montenegro, och för att upprätthålla detta kommer Europeiska unionen att fastställa nivån på sitt engagemang.
Ledamöter! Europeiska rådet har uttryckt sin vilja att fortsätta att stödja processen för stabilisering, försoning och återuppbyggnad av forna Jugoslavien och Makedonien.
I enlighet med den filosofi som lett Europeiska unionen att besluta sig för att axla polisuppdraget i Bosnien och Hercegovina från den 1 januari nästa år har Europeiska rådet uttryckt unionens villighet att påta sig ansvaret för en verksamhet som efterträdare till den som Atlantpakten nu genomför, med kännedom om att denna effekt uppkommer redan genom de ständiga samarbetsavtalen mellan Europeiska unionen och Atlantpakten.
Därför har Europeiska rådet begärt av Spanien, som ordförandeland i Europeiska unionen, att tillsammans med den höga representanten upprätthålla lämpliga kontakter på hög nivå för att nå ett positivt resultat som gör det möjligt att lösa upp denna situation.
Ledamöter! Södra Afrika har också varit på tapeten i Europeiska rådets debatter. Vi har å ena sidan uttalat vår tillfredsställelse över att fientligheterna i Angola upphört efter över 25 år av konflikt som gett upphov till hemska konsekvenser för befolkningen och å den andra fördömt bristen på politiska garantier under de nyligen hållna valen i Zimbabwe.
Europeiska unionen har också uttryckt sin oro över situationens utveckling i Republiken Kongo och över de informationer som pekar mot en möjlig stening av en kvinna i Nigeria.
Europeiska rådet har uppmanat myndigheterna i detta land att fullständigt respektera de mänskliga rättigheterna, med särskild betoning på kvinnornas.
(Applåder)
Jag måste säga att jag i Monterrey kommer att ha möjlighet att uttryckligen be Nigerias president att ta till sig alla de krav som ställs, för att förhindra steningen av en människa, en kvinna, i landet.
(Applåder)
Som sagt vill jag å andra sidan framhäva den enorma tillfredsställelse med vilken Europeiska rådet tagit emot Förenade kungariket och Spaniens beslut att återuppta Brysselprocessen om Gibraltar, som fastställdes i november 1984, och rådet stöder de båda regeringarnas åtagande att komma över sina motsättningar om Gibraltar samt att ingå en övergripande överenskommelse innan sommaren.
Ledamöter, herr talman! Den sista tiden har det talats om behovet att medborgarna skall känna sig närmare det europeiska bygget. Bilden av Europeiska unionen var att den ägnade sig åt saker som låg för långt bort från våra medborgares dagliga liv.
Jag tror att Europeiska rådet i Barcelona har bevisat motsatsen. Det har ägnat sig åt, och vi har ägnat oss åt, beslut som påverkar unionsmedborgarnas konkreta verklighet och dagliga liv.
Jag tror att resultatet är ett viktigt och komplett arbetsprogram för de kommande åren.
Under år 2002 kommer programmet Galileo att starta, granskningen av de transeuropeiska näten för energi och transport kommer att antas, förslagen om hamntjänster och offentlig upphandling och reglerna om tilldelning av flygtider kommer att antas, 7 direktiv och en förordning om finansiella tjänster samt den viktiga förordningen om gränsöverskridande elhandel kommer att antas.
Sevilla, kommer bl.a. att ägna uppmärksamhet åt antagandet av det sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling och Europeiska unionens gemensamma strategi inför Johannesburg, det nya programmet e-Europe 2005 och reformen av Europeiska rådet, förutom debatterna om utvidgningen.
År 2003 kommer vi att fullt ut tillämpa telekommunikationspaketet, sätta igång den europeiska webbsidan för lediga arbeten och lansera det europeiska hälsokortet, samt integreringen av de europeiska värdepappersmarknaderna.
År 2004 kommer gas- och elmarknaderna att vara öppna för alla företag, medlemsstaterna kommer att ha en budgetbalans med överskott, direktivet om energiprodukter kommer att träda ikraft och det europeiska gemensamma luftrummet kommer att införas.
År 2005 kommer vi att nå fullständigt integrerade marknader med 10 procents elsammankoppling och med utvecklade bredbandsnät.
År 2010 skall vi uppfylla målet att ge 3 procent av BNP till forskning, utveckling och innovation och vi kommer att ha tillämpat arbetsprogrammen för utbildning, möjligheten att förena familjeliv och arbetsliv och höjningen av den faktiska pensionsåldern.
Jag tror uppriktigt att syftet att sätta igång de reformer vi kom överens om i Lissabon i huvudsak i rimlig omfattning uppnåtts.
Herr talman! Jag tror dessutom att vi i dag har ?mer Europa? och i synnerhet ?bättre Europa? än innan vi höll Europeiska rådet i Barcelona. Och avslutningsvis tror jag att vi med våra överenskommelser har bidragit till att driva på, att skynda på den ekonomiska återhämtningen.
Just detta var de stora mål det spanska ordförandeskapet lade fram för rådet i Barcelona. Medlemsstaterna har på ett beslutsamt sätt givit prov på det engagemang och flexibilitet som behövs för att uppnå dessa balanserade och positiva överenskommelser.
Kommissionen har föreslagit dokument som har utgjort ett utmärkt underlag för rådets arbete och har på ett mycket aktivt sätt uppmuntrat åtagandet och det europeiska framsteget.
Och naturligtvis, som jag redan sagt, vill jag tacka för Europaparlamentets förslag och insatser. Parlamentet har spelat en mycket dynamisk roll i utvecklingen av Lissabonstrategin.
Jag skulle därför vilja avsluta mitt inlägg som jag startade det, med ett ärligt tack för hjälpen att nå resultat som jag verkligen tror är bra.
Tack så mycket herr talman.
(Applåder)

Prodi
. (IT) Herr talman, herr ordförande i rådet, ärade ledamöter! Vi har samlats här i dag för att diskutera utgången av mötet med Europeiska rådet i Barcelona. Jag för min del vill börja med att tala om en man som många av er i denna kammare kände: han hette Marco Biagi, han var min vän och han mördades i Bologna i går natt. Han var femtiotvå år gammal, gift med två barn. Han var professor vid universitetet i Modena, en specialist på arbetsrätt och rådgivare till arbetsmarknadsministern i den nuvarande italienska regeringen, vilket han också var till andra arbetsmarknadsministrar i tidigare regeringar, inklusive den jag ledde. Han ägnade hela sitt liv åt att verka för en dialog mellan arbetsmarknadens parter i sitt och mitt land, Italien, och i Europa. Han utsågs av Europeiska kommissionen till ledamot av den expertgrupp för framtida relationer mellan arbetsmarknadens parter som tog fram rapporten om den sociala dialogen, just den rapport som vi diskuterade i Barcelona för några dagar sedan. Herr talman, herr ordförande i rådet, ärade ledamöter! Till minne av Marco Biagi måste vi arbeta för att hålla samman våra samhällen och gemensamt bekämpa terrorismen, vi måste arbeta för att utrota terrorismen som är en oförsonlig fiende till demokratin.
Vi vet att utveckling och social rättvisa och ömsesidig solidaritet borde gå hand i hand i våra samhällen. Det är på dessa värden vi vill bygga Europa: ett fritt och demokratiskt Europa, ett Europa där den nödvändiga kampen mellan idéer av princip förs utan våld. Det är dessa värden vi aldrig, aldrig får glömma, framför allt i stunder som denna.
(Applåder)
Herr talman, herr ordförande i rådet, ärade ledamöter! Jag är alltså här i dag för att berätta för er vad som beslutades vid Europeiska rådets möte i Barcelona i slutet av förra veckan.
Som ordförande Aznar sade var mötet i Barcelona en framgång. Det var en framgång för Europa eftersom det innebar ett klart steg framåt mot ett konkret genomförande av Lissabon-strategin. Det var också en framgång för den metod vi har valt och för institutionerna, kommissionen, rådet och parlamentet: en framgång för kommissionen som med sin vårrapport styrde upp Europeiska rådets debatter och vars förslag återspeglas i besluten, en framgång för ordförandeskapets intelligenta sätt att styra och organisera mötet för vilket jag verkligen varmt vill tacka ordförande Aznar och hans medarbetare. Slutligen var det också en framgång för parlamentet som under dessa veckor har diskuterat och antagit praktiskt taget alla de förslag som framfördes till toppmötet i Barcelona. Som ni med rätta betonade, talman Cox, innebär detta att vi har gått från konfrontation till förändring. På så sätt kan vi oupplösligt förena samarbetsandan mellan institutionerna med en effektivare reformprocess. Därför framför jag min djupaste tacksamhet också till er, talman Cox. Dessutom uppskattade jag särskilt det ni sade när rådets möte öppnades, ord som blev bästa möjliga inledning på två positiva arbetsdagar. Ni underströk parlamentets fasta avsikt att etablera sig som en viktig part i reformprocessen och det fortsatta byggandet av gemenskapen. Denna ståndpunkt delar jag helt.
Parlamentet har under den senaste tiden utfört ett enormt arbete via medbeslutandeförfarandet, ett arbete vi alla är stolta över och för vilket jag är särskilt tacksam. Jag gläder mig åt denna utveckling, framför allt eftersom den gör det möjligt att minska klyftan mellan den utannonserade politiken och det faktiska genomförandet. I november förra året och i vårrapporten betonade jag faran i att ha en klyfta mellan politiska uttalanden och konkret handling. Det jag är verkligt rädd för är att vi skall fortsätta att väcka nya förhoppningar hos medborgarna utan att sedan infria dem. För att verkligen få till stånd ett närmande mellan Europa och medborgarna måste vi besluta och handla. I dag är jag nöjd med att vi i Barcelona fastställde en tidtabell med klara tidsgränser för de kommande åren. Ordförande Aznar har beskrivit och påmint om denna tabell.
Herr talman! Nu skulle jag mycket kort vilja koncentrera mig på några viktiga punkter. I Barcelona fastställde vi ett datum för när marknaderna för elektricitet och gas skall öppnas. Detta är ett projekt som har stått stilla i månader, vilket har hindrat de europeiska företagen att sänka sina kostnader och därmed öka sin produktivitet. Senast vid slutet av 2004 kommer de konsumenter som inte är hushåll fritt kunna välja leverantörer. Det skall dock också sägas att det kommer att finnas regler för de öppna marknaderna för att den offentliga servicen skall kunna tillgodoses. Den här kommissionen har redan haft tillfälle att visa en särskild lyhördhet för behovet, eller snarare tvånget, att förena kraven på konkurrens och produktivitet med kraven på allmännyttiga tjänster.
Mötet i Barcelona förde dessutom in projektet Galileo på rätt spår igen och gav det ett nytt tempo. Galileo var ett oväntat resultat och ett mycket viktigt framsteg med mycket betydande politiska och ekonomiska återverkningar.
Dessutom skulle jag vilja framhålla det angelägna mål vi uppnådde när det gäller öppnandet av de finansiella marknaderna. Rådet bekräftade sin avsikt att genomföra handlingsplanen för finansiella tjänster och till fullo integrera marknaderna. Detta innebär att marknaderna för värdepapper och riskkapital kommer att vara integrerade senast 2003 och marknaderna för finansiella tjänster senast 2005. Detta beslut skall absolut inte undervärderas, även om pressen kanske gav det mindre utrymme än beslutet om elektricitetsmarknaden. I fråga om ekonomiska konsekvenser är detta ett ännu större beslut eftersom en kapitalmarknad som är integrerad på EU-nivå, med en gemensam valuta, kommer att ge konsumenterna och investerarna enorma fördelar.
Under förberedelsearbetet inför rådets möte i Barcelona gjordes det dessutom framsteg när det gäller att konsolidera sammankopplingen av de europeiska telekommunikations- och elektricitetsnäten. Detta är på ytan en teknisk fråga, men det skall klargöras att detta kommer att leda till en ökad integration av marknaderna och högre produktivitet för den europeiska industrin.
Slutligen nåddes en överenskommelse om den nya handlingsplanen e-Europe 2005, som stärker vår strategi för att möjliggöra en spridning av den nya tekniken till sektorer som handeln, sjukvården och den offentliga förvaltningen. Vidare kom rådet överens om en bättre samordning av den ekonomiska politiken, framför allt inom euroområdet.
Det är alltså storartade resultat som har nåtts och vi får inte underskatta dem. Vi kan nämligen inte fortsätta att alltid ta framgångarna för givna och bara koncentrera oss på förseningarna och försumligheterna.
Rådets vårmöte har redan blivit en viktig politisk sammankomst, där den pågående processen stäms av och nylanseras. En avgörande del i denna process är samordningen av den ekonomiska politiken. Som jag har framhållit flera gånger är tiden mogen för att på ett klokt sätt förvalta den exceptionella framgång införandet av euron var. Efter euron måste vi engagera oss på politisk nivå och vända uppmärksamheten mot frågan om hur vi skall fastställa och föra en ekonomisk politik för euroområdet genom att öka samordningen av medlemsstaternas ekonomiska politik. Speciellt måste vi använda oss av en uppsättning överenskomna principer och regler för medlemsstaternas budgetpolitik. Jag är glad att Europeiska rådet stödde detta koncept, som gör den strukturella budgetpolitiken konsekvent och förutsägbar. Detta visar att rådet har tagit på sitt ansvar att ge en politisk vägledning åt denna process för att forma en governance för den europeiska ekonomin på sina vårmöten. Rådet är också redo att vid sina årliga vårmöten se över denna allmänna ekonomiska strategi. På så sätt stärks den ekonomiska grund euron vilar på och det skapas ett samspel mellan penningpolitiken och den reella ekonomin.
Herr talman! I Barcelona satte vi ordentlig fart på de ekonomiska reformerna som låg efter i tidtabellen, men vi lät dem inte överskugga vår sociala dimension. Frågor som skapandet av arbetstillfällen, skapandet av förutsättningar för en fortsatt konkurrenskraftig arbetsmarknad och miljöfrågan är oerhört viktiga för oss. Som vi underströk i vårrapporten innebär å andra sidan inte det faktum att vi har valt att koncentrera oss på vissa prioriterade frågor på något sätt att vi har glömt de andra. Vi måste hålla reformtakten uppe på alla områden, för som vi väl vet är en integrerad syn av avgörande betydelse för om vi skall nå slutmålet. Vi måste alltså agera på två fronter: genast följa upp det vi uppnådde i Barcelona och fortsätta vår kamp för att nå de övriga målen för vår strategi. Det handlar nämligen inte om ett nollsummespel utan om ett spel med flera vinnare. Om vi prioriterar någonting i våra politiska beslut innebär inte det att någonting annat måste stryka på foten. Vi kommer alltså att fortsätta att lägga sociala och miljömässiga aspekter på våra allmänpolitiska beslut. Sedan måste det självfallet till fler initiativ: vi får aldrig glömma att vår strategi sträcker sig över ett tiotal år. Våra resultat skall mätas efter denna tioårsperiod: vi får inte tappa detta perspektiv ur sikte.
(Applåder)

Poettering (PPE-DE).
Herr talman, herr ordförande i Europeiska rådet, kommissionens ordförande, ärade kolleger! Det var med djup bestörtning och sorg vi mottog budet om mordet på Marco Biagi, och vi vill framföra vårt medlidande med hans familj. Vår partigrupp vill i dag meddela alla terrorister i Europa och i världen följande: Vi kommer aldrig att ge efter för terroristerna! Den som ger efter för terroristerna, han eller hon sätter vår demokratiska ordning på spel. Med beslutsamhet och med alla till buds stående demokratiska och rättsstatliga medel kommer vi att bekämpa terrorismen i Europa och i världen.
Låt mig rikta ett hjärtligt tack till parlamentets talman Pat Cox för de mycket praktiska och politiska förslag som han lade fram för Europeiska rådet. Det var en bra utgångspunkt för debatten. Ordföranden för Europeiska rådet och kommissionens ordförande, som vi önskar god resa till sin mördade vän och dennes familj i Italien, har ju formulerat hur vi bör tacka för detta bidrag.
Jag vill dock rikta ett särskilt ord av erkänsla till ordföranden för Europeiska rådet och berömma hans sätt att ta ansvar, och även tacka för att han under den spanska ordförandeperioden kommer att besöka Europaparlamentet vid tre tillfällen. Den andra gången är nu i dag. Och detta ser jag som ett bra exempel för kommande ordförandeskap.
Toppmötet i Barcelona är ett toppmöte som också vi i grund och botten bedömer som positivt. Men givetvis har många frågor förblivit öppna. Intressant är språket. Herr rådsordförande, Europeiska rådet uppmanar oss - dvs. parlamentet och rådet - att faktiskt öppna upp energimarknaden för energiproducenter inom en viss tid. Vi skulle ha varit tacksamma om Europeiska rådet hade uppmanat oss att öppna upp den europeiska energimarknaden även för konsumenterna, för det hade vi varit beredda att göra. Rådets obeslutsamhet, som ju kan härledas till en viss medlemsstat - och jag vet att Europeiska rådets ordförande verkligen har ansträngt sig -, denna negativa hållning döljer sig bakom uppmaningen till ministerrådet och Europaparlamentet. Alltså, vi hade egentligen velat gå längre.
Vi vill varmt lyckönska er till beslutet. Herr rådsordförande, jag känner även till ert personliga engagemang, som Galileo har att tacka för sin framtid. Detta är av strategisk betydelse för Europa. Det gläder mig att såväl de politiska som de finanspolitiska motstånden har kunnat övervinnas. Vi är också glada över det faktum att ni erkänner stabiliteten och vill ha en i stort sett balanserad budget för alla EU:s medlemsstater fram till 2004. Vi hade dock mycket, mycket hellre sett att Europeiska rådet i Barcelona hade slagit fast att rådet välkomnar kommissionens hållning, nämligen att sända det så kallade ?blå brevet? (varningsskrivelse) till två av EU:s medlemsstater, vilket finansministrarna - som vi alla vet - sedan stoppade på grund av en viss medlemsstats agerande. Vi hoppas att denna positiva förklaring om en nära nog balanserad budget så småningom genomförs också i praktiken, genom att kommissionen får stöd för sitt stabilitetsarbete gentemot EU:s medlemsländer. Om sedan finansministrarna agerar på motsvarande sätt i de konkreta åtgärderna, blir även Europeiska rådet trovärdigt.
(Applåder)
Herr rådsordförande, vi välkomnar varmt stats- och regeringschefernas skarpa formulering om Mellanöstern. Vi stöder definitivt kravet på en självständig palestinsk stat, och vi stöder definitivt kravet på ett säkert Israel. Men terrorismen måste bekämpas på båda sidor. Vi anser inte att det är rätt - och jag är glad att ni refererar till det - att man sätter presidenten för den palestinska myndigheten, Yasser Arafat, i husarrest och att det fortfarande är tveksamt om han kommer att kunna delta i det arabiska toppmötet i Beirut. Det behövs garantier för att han kan delta i detta toppmöte. Vi har ju beslutat att inbjuda Yasser Arafat och Shimon Peres till Europaparlamentet. Vi måste ju vara fria att bjuda in dessa personer, och då måste vi även vara säkra på att de också kan återvända hem efter mötet.
(Applåder från höger)
Låt mig ta upp ytterligare två aspekter som inte stoppar vid Barcelona. För det första: reformen av rådet. Herr rådsordförande, i januari sade ni att ni var för en institutionell arbetsgrupp mellan rådet, kommissionen och parlamentet, och vi har också hört er säga att så nu skall ske. Vi har fått information om att detta hindras på en viss nivå - inte på den politiska. För att vi skall komma fram till goda resultat i Sevilla vill vi uppmuntra er att inrätta denna institutionella arbetsgrupp på politisk nivå, inte minst genom att se till att parlamentets talman företräds av en parlamentsledamot. Att vi når goda resultat i Sevilla innebär samtidigt en triumf för ordförandelandet Spanien och för er personligen. Det är en fördel för oss alla.
Den 21 och 22 april i Valencia kommer Medelhavsdialogen att äga rum med er som ordförande - och jag förmodar även med utrikesministern som ordförande, men ni kommer säkert att vara närvarande även där. Jag har just återvänt från Algeriet, och mitt intryck är följande: Lika mycket som vi måste blicka österut mot kandidatländerna, lika mycket måste vi blicka söderut, för utvecklingen i en del länder i södra Medelhavsområdet är så dramatisk att vi måste flytta den politiska tyngdpunkten även dit. Det får inte stanna vid politiska förklaringar i teorin, utan vi behöver ett brett samarbete i näringslivet, i finanssektorn och även mellan de folkgrupper som berörs. Jag vill starkt uppmuntra er att i fråga om Medelhavsdialogen ägna stor uppmärksamhet åt Barcelonaprocessen. Vår partigrupp kommer att stå vid er sida, och vi önskar er stor framgång under andra halvan av er ordförandeskapsperiod! Om ni sedan också lyssnar lite på kommissionen och på oss är jag övertygad om att detta kommer att bli ett mycket lyckat ordförandeskap. Vi önskar stor framgång för det spanska ordförandeskapet!
(Applåder från höger)

Barón Crespo (PSE).
Herr talman, herr rådsordförande, fru vice kommissionsordförande, ledamöter! Jag vill framför allt å den socialdemokratiska gruppens vägnar uttrycka vår solidaritet och smärta, i enlighet med Europaparlamentets uttalande med anledning av mordet på professor Biagi, och visa att terrorismen inte vinner över oss och att vi dessutom å det bestämdaste fördömer den feghet och straffrihet som tyvärr fortfarande råder mot idén om frihet och det europeiska idealet.
Herr rådsordförande! När det gäller mötet i Barcelona kommer jag att börja där ni slutade. Ni talade om den allmänna opinionen. Jag anser att mötet i Barcelona, förutom att göra staden till en öppen och kosmopolitisk huvudstad i Europa, har visat något som får den kritik som vi brukar få att komma på skam. Det sägs alltid att medborgarna inte intresserar sig för det vi gör. De har visat att det inte är sant när det gäller euron och de har visat det i Barcelona. Hundratusentals människor har demonstrerat fredligt i Barcelona och det visar att det vi gör i Europeiska unionen intresserar dem och det visar också en annan sak, att man inte behöver upphäva Schengenavtalet eftersom folk kan bete sig korrekt och på lämpligt sätt.
(Applåder)
När det handlar om innehållet i mötet tror jag att rådet i Barcelona har klarat av att få upp Lissabonprocessen på spåret igen och, herr rådsordförande, eftersom ni för närvarande är maskinisten på rådets tåg måste jag tala om att min grupp kände en oerhörd oro för den uppenbara risken att hela konvojen skulle spåra ur efter det uttalande ni själv gjorde då ni sade att ni skulle ta strid med den socialdemokratiska majoriteten i rådet inför Barcelonamötet. Jag anser att det är till hjälp för oss alla om processen sker balanserat i en process som håller en balans mellan tillväxt och social trygghet för att garantera full sysselsättning och en hållbar utveckling.
Och för oss är kombinationen av politikområden mycket viktig. Vi tror att liberalisering, som är en reglerad avreglering, har betydelse om den ger bättre tjänster till bättre pris. Men det behövs (vilket finns med i rådets slutsatser) en bättre reglering och övervakning. Det är nödvändigt att offentliga monopol inte ersätts av privata monopol och framför allt vill jag säga till kommissionen att förslaget om ramdirektiv som garanterar tjänster i allmänhetens intresse skall bli verklighet.
(Applåder)
Det är absolut grundläggande ur vårt sätt att se det.
När det gäller stabilitets- och tillväxtpakten är vi för tillväxt. Men varför reviderar ni inte denna pakt? Jag har aldrig förstått, och jag tror att folk inte heller förstår, att om ett land har ett underskott som närmar sig 3 procent skall det bötfällas. Det enda som uppnås är att ge det fler problem. Därför är en pakt som fått sin inspiration från de tyska konservativa i behov av en viss revidering för att bli mer logisk.
(Applåder)
Herr talman! Med det sagt tror jag att man också måste göra reformer när det gäller arbetsmarknaden, men jag vill påkalla er uppmärksamhet på läget för direktivet om regleringen av arbetstiden. Jag vill också uppmärksamma en positiv händelse, nämligen daghemsnätverket, och jag tror att man måste tänka på frågan om pensionsålder med tanke på åldersstrukturerna i Europa.
Herr talman! Avslutningsvis vill jag säga två saker. Den första är det beslutsamma stödet till uttalandet om Mellanöstern och den andra är att min grupp inte förstår varför Ekofin kan mer än Europeiska rådet när det gäller att skapa en Europa-Medelhavsbank. Jag menar att Ekofin skall underordna sig Europeiska rådet och inte tvärtom ...
(Applåder)
... och därefter ber jag ordföranden att förmedla budskapet att vi börjar återuppta vårt stöd - och vi tar det på allvar - i Monterrey.
Herr ordförande! En sista fråga. Ni har erbjudit en olivkvist till rådet med en praktisk och pragmatisk dialog. Låt oss omvandla den till verklighet. Ordförande Aznar åtog sig i januari ett interinstitutionellt avtal om att förenkla och förbättra den europeiska lagstiftningen. Jag hittar inte denna punkt i slutsatserna från Barcelona. Det finns en hänvisning till det spöklika betänkandet av Mandelkern i punkt 19 och det begärs av oss i punkt 35 att vi skall anta åtta direktiv i klump om avregleringen av de finansiella tjänsterna. Varför sätter vi oss inte ner på riktigt och utarbetar ett interinstitutionellt avtal för att förbättra den europeiska lagstiftningen? Vi står till förfogande, rådet har ordet.

Watson (ELDR).
Herr talman! Jag stämmer in i vad tidigare talare har sagt om sina känslor i frågan om Marco Biagi.
Herr talman! Jag vill gratulera er till framgången vid ert första toppmöte som kammarens talman. Ni föresatte er att etablera parlamentet som en trovärdig och pålitlig partner i den interinstitutionella dialogen, och att visa att parlamentet för sin del har hämtat in vad Prodi har beskrivit som en ?eftersläpning i framsteg?. Ni lyckades beundransvärt med båda dessa punkter.
Herr ordförande! Liberaldemokraterna välkomnar ett stort antal konkreta framsteg från Barcelona. Att biståndet till utomeuropeiska länder har ökat till ett EU-genomsnitt på 0,39 procent av bruttonationalinkomsten är ett positivt steg. Om unionen kan fortsätta så för att uppfylla FN:s mål, dvs. 0,7 procent av bruttonationalinkomsten, kommer vi inte längre att beröva de fattiga på 100 miljarder euro i årligt utvecklingsstöd. Vi applåderar också att man vid toppmötet betonade att arbete måste löna sig, att skattebördan för låginkomsttagare måste bli mindre samt överenskommelsen om energiskattedirektivet. Vi behöver större ekonomisk tillväxt, men inte på bekostnad av vår miljö, som vi förvaltar för framtida generationer.
När det gäller Mellanösternfrågan välkomnar vi Europeiska rådets uttalande. Vi uppmanar israeler och palestinier att påbörja nya samtal grundade på resolution 1397 från FN:s säkerhetsråd, att godta internationella observatörer, att respektera Genèvekonventionen och att avstå från terrorism och urskillningslöst våld.
Jag skulle också vilja gratulera den höge representanten Solana till det avtal som Serbien och Montenegro ingick med hans hjälp: det är sannerligen en första framgång för Europeiska unionens diplomati.
Den brittiske premiärministern Tony Blair beskrev toppmötet i Barcelona med ordalag som ?vinna eller försvinna?. Kanske ångrar han nu den överdriften, för även om Barcelona utan tvekan innebar ett steg framåt på vägen för ekonomiska reformer är det tydligt att denna väg kommer att bli lång och krokig. Vi måste se till att den brist på framsteg som Prodi pekat på inte blir en brist på trovärdighet, till följd av att rådet inte lyckas uppnå de många mål som man sätter upp vid varje toppmöte. Ett exempel i det sammanhanget är det ofullständiga avtalet om en avreglering av elmarknaden. Vilken trovärdighet får detta avtal i medborgarnas ögon om vi förnekar dem fördelarna med större valmöjligheter och lägre elpriser? Vi uppmanar rådet att stödja parlamentets begäran om en andra etapp i avregleringen av elmarknaden, som innebär att hushållen kommer att beröras år 2005.
EU:s trovärdighet står också på spel när det gäller finansiella tjänster. Direktivet om pensionsfonder har varit blockerat i rådet alltsedan det antogs av parlamentet vid vår första behandling i juli förra året. Detta är ett mycket bra exempel på att parlamentet har åtgärdat bristen på framsteg, men att detta kräver mer än varma ord från rådets sida. Rådet har också andra långtgående ambitioner, till exempel att nå fram till ett avtal om ett europeiskt patent i maj och en regelram för offentlig upphandling. Om inte trovärdigheten för vårens ekonomiska toppmöten skall undermineras måste premiärministrarna själva slå sina kloka huvuden ihop för att se till att deras ministrar gör framsteg i de här frågorna.
Herr rådsordförande! För att komma tillrätta med klyftan mellan Europeiska unionen och dess medborgare är det inte bra att beröva folket dess rättighet att resa fritt, särskilt om folket vill utöva sina demokratiska rättigheter för att framföra protester.
Att föra EU närmare medborgarna kräver dessutom framsteg i fråga om öppenhet och insyn. I punkt 51 i slutsatserna uppmanar man till större öppenhet i lagstiftningsprocessen. Men man anger inga specifika åtgärder som skall vidtas före juni, och dessutom innebär generalsekreterarens rapport till rådet att det endast är de lagar som har antagits genom medbeslutandeförfarandet som skall vara öppna för insyn. Detta står i strid med den förordning vi antog förra året om tillgång till handlingar, där definitionen på lagstiftningsdokument är mycket mer omfattande. Ni ligger redan fyra månader efter när det gäller att genomföra denna förordning. Vi uppmanar er att göra det.
I punkt 20 i slutsatserna överväger rådet slutligen att tillsätta en visemannagrupp. I en tid då ni erkänner vikten av att kvinnor deltar i arbetskraften och uttrycker er oro för kvinnors väl i Nigeria, undrar jag om ni inte skulle kunna tala om en grupp med visa personer, åtminstone nu på 2000-talet.

Frassoni (Verts/ALE).
Herr talman! Först av allt skulle jag och min grupp vilja instämma i hyllningen till Marco Biagi som efter Ezio Tarantelli och Massimo D'Antona är den tredje framstående experten på arbetsrätt som har mördats under de senaste åren. Dessa män sökte vägar att stärka och återuppta den sociala dialogen och sammanhållningen: det är detta terroristerna kämpar mot i dag och jag tycker att det är någonting vi absolut inte får glömma när vi talar om Barcelona i dag.
Europeiska rådet bekräftade enligt min grupp vid mötet i Barcelona en tendens som har rått en tid, det vill säga att man vid detta slags möten inte klarar av att ta upp viktiga frågor och ge konsekventa allmänna riktlinjer. Det var till exempel väldigt underligt att det var tyst om Irak och nästan tyst om strategin för hållbar utveckling. I stället finns det en stigande lust att ägna sig åt frågor som inte direkt hör till Europeiska rådets befogenhetsområden, som vilket antal datorer per elev det skall finnas i Europeiska unionens skolor under kommande år. Detta är allvarligt eftersom det bidrar till att öka förvirringen hos medborgarna. De kan inte urskilja vad i dessa slutsatser som kommer att omvandlas till beslut på nationell nivå, vad som innebär konkreta riktlinjer för unionens institutioner - särskilt för ministerrådet - och vad som bara är allmänna uttalanden som snabbt kommer att glömmas under toppmötet eller under det kommande ordförandeskapet.
Jag måste säga att även vi drabbades av denna förvirring när vi i Göteborg gladdes åt att man äntligen hade begripit att en hållbar utveckling och ett hållbart välstånd inte är möjliga utan en integrerad syn, där man tar hänsyn till sociala och miljömässiga aspekter vid sidan av de ekonomiska. I slutsatserna talar man om miljö en enda gång, förutom i det korta avsnitt som handlar om hållbar utveckling. Jag är övertygad om att det trots den positiva stämningen i Barcelona inte fanns en helhetssyn på vart de ekonomiska reformerna skall leda för att vi skall uppnå målen från Lissabon och Göteborg. Detta tror jag att de femhundra tusen demonstranterna var helt på det klara med.
Jag skulle nu vilja säga några ord om avregleringar, eftersom jag skulle vilja att vi för en gångs skull kunde frigöra oss ifrån en standardideologi och inse att problemen fortfarande återstår att lösa i dag. Missbruk av dominerande ställningar och snedvridning av marknaderna till fromma för kärnenergin är våra största problem i dag. Vi vet mycket väl att de offentligt ägda bolagen såsom EDF, EON och RVE snedvrider marknaden genom att köpa upp andra europeiska företag med de medel som har avsatts för att ta hand om kärnavfall och avveckla kärnkraftverken. Å andra sidan kommer inte ökningen av sammankopplingen mellan Spanien och Frankrike till 10 procent förändra Endesas och Iberdrolas dominerande ställning ett dugg, och således ändras inte mycket för konsumenterna.
Avslutningsvis skulle jag vilja ställa två frågor till ordförande Aznar om Mellanöstern, om han lyssnar på mig. Jag skulle vilja veta varför det i förslaget till resolution om Mellanöstern finns en hänvisning till det fjärde Genèveprotokollet om hur civilbefolkningen skall behandlas i krigstider och varför denna hänvisning hade tagits bort ur den slutliga versionen av slutsatserna. Jag skulle vilja veta varför och jag tror att det vore angeläget för hela parlamentet att veta det.

Wurtz (GUE/NGL).
Herr talman! På min grupps vägnar instämmer jag helt i era inledande synpunkter och vill i min tur förbehållslöst fördöma det avskyvärda terroristdåd som nyligen försänkte Italien i sorg.
Herr talman, herr rådets tjänstgörande ordförande, fru vice kommissionsordförande! På sätt och vis säger oss Europeiska rådets slutsatser i Barcelona mer om tillståndet i unionen än det mest lysande tal om detta ämne. Jag skall illustrera mitt påstående med tre exempel.
Vid vårtoppmötet mellan medlemsstaternas stats- och regeringschefer betonas i princip varje år det europeiska byggets sociala dimension. Vad har Barcelona bidragit med i detta sammanhang? Herr rådsordförande! Ni nämnde beslutet att höja den faktiska pensionsåldern med fem år. Liksom även det högtidliga löftet att respektera stabilitetspakten, det vill säga begränsa de offentliga och sociala utgifterna och hålla tillbaka löneökningarna. Ni nämnde också flexibilitet på arbetsmarknaden, eller med andra ord osäkerhet på arbetsmarknaden. Tror ni att våra medborgare kan känna igen sig i denna strategi? Herr rådsordförande! Hur bedömer ni de framsteg som gjorts sedan toppmötet i Lissabon för två år sedan, när det gäller målet om full sysselsättning som då skulle vara uppnått 2010? Är arbetslösheten och fattigdomen på väg att besegras? Varför nämnde ni inte den statistik som kommissionen själv har publicerat om dessa frågor, exempelvis den där det sägs att ?60 miljoner människor lever på gränsen till fattigdom i medlemsstaterna efter sociala transfereringar?? Och vilka slutsatser drar ni av detta? Hur står det till med genomförandet av den sociala dagordning som antogs i Nice? Jag efterlyser svar som går längre än de mycket allmänt hållna svaren i toppmötets slutsatser.
Mitt andra exempel gäller tjänsterna av allmänt intresse. Vi har vederbörligen noterat det krav som har ställts till kommissionen om att utarbeta ett förslag till ramdirektiv om denna fråga. Vi kommer mycket noga att följa denna texts innehåll och faktiska räckvidd. Herr talman! Till saken kommer att Europaparlamentet den 13 november förra året krävde att man skyndsamt skulle genomföra, och jag citerar ?en exakt och jämförande utvärdering av de reella konsekvenserna av avregleringspolitiken för tjänster av allmänt intresse innan man påbörjar nya avregleringsetapper?. Var finns denna utredning? Den har inte genomförts och ändå har man fortsatt avregleringsprocessen. Skall man dra slutsatsen att ni struntar i de uttryckliga kraven från europeiska folkvalda och medborgare?
Om jag håller mig till elektricitetssektorn undrar jag om ni inte kan dra någon lärdom av det kaliforniska fiaskot eller av Enronkonkursen? Bättre upp - i ert eget hemland Spanien verkar fem elbolag som alla är privata. Det bolag som är störst just i Barcelonaområdet har inte kunnat garantera elförsörjningen till sina kunder och Katalonien var mörklagt under december månad förra året. Låt mig citera chefen för ett annat spanskt elbolag som varnade för att man måste ?bereda sig på det värsta i framtiden?. Som grädde på moset planerar er regering att till dessa bolag betala ut 7,8 miljarder euro som bekostas av de spanska skattebetalarna, för att hjälpa bolagen att förbereda sig inför en än mer långtgående avreglering. Är detta sant eller falskt, herr rådsordförande? Är detta den modell som om den tillämpas generellt anses kunna bidra till att göra Europeiska unionen till det mest konkurrenskraftiga och dynamiska området i världen, för att citera den svulstiga och något förmätna formulering som florerar på våra institutioner?
Före, under och efter toppmötet i Barcelona utspelade sig slutligen vad El País med rätta i sina rubriker betecknade som den största manifestationen för en annan globalisering. Detta trots - och det är mitt eget tillägg - de otillåtliga inskränkningar som ni har gjort i hundratals europeiska medborgares fria rörlighet. Herr talman! På vilket sätt har ni beaktat detta maningsrop utan like som stiger från våra olika samhällen och riktar sig till våra främsta ansvariga europeiska politiker? I själva verket ryms Europeiska unionens devis från Barcelona i de tre ord som ni själv valde att beskriva er filosofi med under en konferens som nyligen hölls i Estorial, nämligen ?liberalisering, privatisering, konkurrens?. Det kanske är drömmen för en affärsman eller aktieägare men knappast för den stora majoriteten av våra medborgare. För vi är ganska många som vill tro på en annan europeisk strävan, och erbjuda världen ett annat synsätt som alternativ till den dominerande och hänsynslösa liberala logik som utgör grunden för den pågående globaliseringen. I min grupp och utanför den deltar vi fullt ut i den mobilisering av medborgare, organisationer och fackföreningar som utgör denna tids nya giv. Vi ses i Sevilla.

Muscardini (UEN).
Herr talman! Efter toppmötet i Barcelona har två händelser skakat inte bara Italien utan också Europa, eftersom de är så allvarliga. Mordet på professor Marco Biagi sätter terrorismen i centrum för debatten. Det dödliga och tragiska attentatet gjordes samma dag som en artikel av Biagi publicerades i den ledande ekonomidagstidningen Il Sole 24 Ore. I denna artikel analyserade Biagi på ett stringent sätt behovet av att hela Europa och Italien snabbt genomför reformer så att äntligen sysselsättningen kan ta fart och arbetsmarknaden avregleras, i syfte att bekämpa den plåga som de femton medlemsstaterna dras med sedan åratal: de miljoner människor som är arbetslösa och den nya fattigdomen.
Vi måste energiskt och tydligt bilda front mot terrorismen, den som dödar tusentals människor när den slår till, som i New York, och den som släcker enskilda liv och inte bara allvarligt äventyrar reformerna utan också själva demokratin. Åtgärderna från Barcelona, liksom de många signaler det spanska ordförandeskapet har gett om en allt större integrering och en ökad utveckling av systemen för inhämtande av information och kamp mot terrorismen, måste omedelbart accelereras. Samtidigt hävdar vi att även om professor Biagis liv har ändats kommer hans idéer och reformförslag att fortsätta att leva hos oss.
Den andra tragedin är de nästan 1 000 kurder, av vilka 360 var barn som de vuxna använde som sköldar, som landsteg på italienskt territorium och det faktum att det finns fler fartyg som är beredda att landsätta människor i Italien, i Europa: ytterligare tusentals desperata människor, bland vilka också terrorister och vanliga förbrytare gömmer sig för att dra nytta av denna epokgörande exodus. Dessa flyktingströmmar sätter än en gång kraftigt fingret på vår tids problem med en immigration som inte enbart beror på fattigdom. Den stöds av vissa regeringar och orsakas också av de omänskliga levnadsförhållanden vissa regimer erbjuder sin befolkning. Vi måste fastställa nya strategier och nya sätt att se på samarbetet. Vi kan inte bedriva något samarbete med dem som inte har kontroll över sina egna gränser eller som bryter mot alla mänskliga och samhälleliga rättigheter.
Kommissionen och rådet måste ge Europa-Medelhavsdialogen allra högsta prioritet för att verka för tillväxt, sysselsättning och socioekonomiska strukturer som är mer förenliga med marknadsekonomi. Vi anser inte att det räcker med ett så begränsat finansiellt instrument som en investeringsfond för Medelhavsområdet. Nu är det nödvändigt att skapa en verklig Medelhavsbank som har en självständig ställning och egna resurser.
Vi vill också åter slå fast behovet av att snabbt lansera projektet för stabilisering av västra Balkan, en nyckelregion för säkerhet och fred. Vi begär att man genomför de åtaganden som gjordes vid Europeiska rådets möte i Feira 2000, också med tanke på utvidgningen. Vi understryker att det fortfarande finns flaskhalsar i transportnäten i vissa regioner, som till exempel i Alperna, flaskhalsar som gör att vi i dag inte har någon egentlig fri rörlighet och som snedvrider den inre marknadens funktionssätt.
Sedan allt för lång tid tillbaka är vi vana vid att lyssna till optimistiska avsikter och sorglösa framtidsutsikter efter varje toppmöte. I dag finns förutsättningarna för att genomföra de bästa avsikter. Vi vill inte att optimismen som så ofta skall bytas i pessimism och att därmed planerna får vika för verkligheten. Vi hoppas att det spanska ordförandeskapet, som har alla förutsättningar att ge svar på dessa krav, och vi alla kommer att genomföra det vi vill, det medborgarna vill ha, nämligen frihet och rättvisa, demokrati och en utveckling som kan förenas med mänsklig värdighet.

Bonde (EDD).
Herr talman! Toppmötet har nu tillsatt en arbetsgrupp som skall utarbeta välbehövliga reformer för rådets arbete. I dag antas 70 procent av alla lagar i Europeiska unionen av ämbetsmän i rådets arbetsgrupper, 15 procent antas av ambassadörsmusketörerna i Coreper, och 15 procent når ministerrådet. Jag känner inte till procenttalet för den del som ministrarna ser, dock vet jag att lagstiftningsmakten tillhör väljarna och de folkvalda, men att den i Europeiska unionen har erövrats av ämbetsmännen och unionens växlande ministrar. Vi skulle kunna byta ut våra egna ministrar men vi kan aldrig rösta oss till nya lagar genom val. Om en lag fungerar dåligt kan den endast ändras om vi kan få kommissionen att lägga fram ett förslag och få det antaget med minst 62 av 87 röster innanför rådets stängda dörrar.
Europaparlamentet kan med absolut majoritet komma med ändringsförslag och förkasta en lag under förlikningsförfarandet, men Europaparlamentet har inte tilldelats den lagstiftningsmakt som väljarna och våra folkvalda i medlemsländerna har förlorat. Vi har fortfarande ett växande demokratiskt underskott. Jag skulle vilja föreslå att varje EU-lag behandlas parallellt av de nationella parlamenten. Det är där folk kan följa med; det är där demokratin börjar.
Nästkommande reform är att göra behandlingen i rådet tillgänglig för allmänheten. Förhandlingarna om lagarna bör vara offentliga, liksom i de nationella parlamenten och i Europaparlamentet. Omröstningarna bör också vara tillgängliga för allmänheten. De folkvalda bör ha tillgång till alla dokument i rådets arbetsgrupper och varför inte även få lov att titta på ombudsmannens förslag till förvaltningsreform.
Under förhandlingarna om förordningen om allmänhetens tillgång till handlingar var Tyskland, Frankrike och Spanien de tre största motståndarna till ökad öppenhet. Nu har Aznar López chansen att ge Spanien en annan image. Det skulle kunna bli junitoppmötet i Sevilla som går till historien som den plats där Europeiska unionen på allvar blev tillgänglig för sina medborgare. Jag hoppas också att det blir platsen där man undanröjer de stora ländernas försök att erövra ordförandeskapet i Europeiska unionen. Det bör inte inrättas gruppordförandeskap, där vart ett av de fem stora länderna får med fyra/fem småstater i ett gruppordförandeskap. Risken är då att det stora landet intar lejonets roll. Små länder måste också utåt kunna representera den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Europeiska unionen skall framstå som ett samarbete mellan självständiga länder - inte som en ny stat. Om de stora länderna gärna vill framträda gemensamt så får de slå sig ihop till en gemensam stat. De skall inte kunna använda de gemensamma institutionerna för att marginalisera de mindre medlemsstaterna.

Della Vedova (NI).
Herr talman! I sin sista ledare i Sole 24 Ore i går skrev professor Marco Biagi om resultaten från toppmötet i Barcelona och önskade att rådets tal om arbetsmarknadspolitiska reformer skulle få större genomslag i medlemsstaterna, särskilt i Italien. Han mördades för sina idéer om flexibilitet på arbetsmarknaden och reformerade trygghetssystem, för att han hjälpte regeringarna att genomföra dessa idéer. Våldet skall besvaras med att vi rigoröst och lidelsefullt förskansar oss bakom demokratin, bakom dess vanliga regler, dess dialektik och dess förmåga att låta även häftiga konfrontationer och sammandrabbningar fortgå utan våld. Jag kan dock inte låta bli att påtala att personer i mycket ansvarsfulla positioner med stor mediaexponering i Italien i dessa dagar på ett cyniskt och demagogiskt sätt har talat om bristande civilisation, barbari och brott mot grundläggande rättigheter apropå de reformer av de europeiska institutioner som Marco Biagi ivrigt förespråkade.
Herr ordförande i rådet! Det finns en risk att Lissabon blir en slogan som kan användas vid alla tillfällen, eller det kanske vore bättre att inte längre tala om att de europeiska ledarna för två år sedan beslutade att den europeiska ekonomin på tio år skulle bli världens främsta och mest banbrytande, nästan som om deras företrädare hade önskat sig det motsatta. Jag tror att vi bara skall diskutera reformerna och de mål som uppnås eller inte uppnås. Jag vill inte förringa det som beslutades vid toppmötet i Barcelona, men jag tror att risken är att vi gör nya prioriteringar och sätter upp nya mål utan att göra några konkreta framsteg av betydelse för det vi har föresatt oss att åstadkomma. Jag talar naturligtvis till exempel om frågan om avregleringen av elektricitetsmarknaden. Vi är nöjda med att vissa framsteg har gjorts - det har det - men vi måste först och främst beklaga det som inte har gjorts, det vill säga en full avreglering också för hushållen.
Därför anser jag att vi måste säga att man kanske uppnådde bästa möjliga resultat i Barcelona, men att detta resultat inte är tillfredsställande om vårt mål är att se Europa konkurrera på de internationella marknaderna, först och främst med Förenta staterna. Vi måste göra mer, vi måste öka reformtakten.
När det gäller samordningen av den ekonomiska politiken, som ordförande Prodi talade om, vill jag påminna mig själv, alla andra och rådets ordförande om att Europa inte har ett lika stort behov av en samordnad ekonomisk politik som av en god ekonomisk politik. Historien lär oss att dessa båda företeelser inte alltid går hand i hand.

Aznar Lopez
. Tack så mycket herr talman, ledamöter!
Jag vill tacka de olika språkrör som kommit med sina kommentarer och bidrag till debatten om Europeiska rådets slutsatser i Barcelona.
Jag tror att det är viktigt att nämna en fråga som tagits upp av er alla; kampen mot terrorismen. Ni vet att den är den huvudsakliga prioriteringen just nu, något som spanska ordförandeskapet redan har uttalat. Vi bör ge den frågan prioritet bland prioriteter.
Jag har vid något tillfälle haft möjlighet att med anledning av de beslut som togs den 11 september säga att Europeiska unionen har klarat av att ta sitt ansvar då det gällt, avseende de framsteg som görs i kampen mot terrorismen.
Jag tror att man i denna fråga gjort oerhörda framsteg. Man skulle t.o.m. kunna säga att man inte kunnat tro det för några månader sedan och jag vill påminna om att det naturligtvis och tyvärr inte är det spanska ordförandeskapet som måste stimuleras för att anta åtgärder för att bekämpa terrorismen, utan att detta just bör vara ett arbete som görs av alla, mycket aktivt av alla, med full förståelse för dem som drabbats av den och att den drabbar vem som helst, utan något som helst rättfärdigande. Man måste vara medveten om att all terrorism är densamma, att all terrorism bör bekämpas och att dess öde inte skall vara något annat än att besegras och slutgiltigt utplånas. Vi har tillräckliga instrument för det och de kommer att göras bättre om det behövs.
När det gäller Europeiska rådet i Barcelona skulle jag vilja tala om frågan om rådet och dess omgivning. Europeiska rådet i Barcelona, i egenskap av internationellt möte, hade några föregångare som måste beaktas: mötet i Seattle, Europeiska rådet i Nice, det i Göteborg och mötet i Genua.
Jag vill påminna om att Världsbanken i juni 2001 beslutade att inte hålla ett möte som skulle hållas just i Barcelona. Beslutet var Världsbankens eget. Förutom att lovorda samhällets attityder i Barcelona och dess medborgare med all tydlighet och lovorda den fredliga andan hos det stora flertalet demonstranter i Barcelona vill jag säga att det naturligtvis finns andra grupper som inte är fredliga, och det måste man säga, som inte har ett fredligt intresse, som inte ens har intresse av att demonstrera utan förstår det så att de kan utöva våld utan att straffas.
Om det av olika skäl varit mycket lugnare i Barcelona, även om 17 medlemmar i de spanska säkerhetsstyrkorna har sårats, än vid andra tillfällen är det för att man vidtagit alla lämpliga åtgärder. Bland annat hindrade man människor som var beredda att begå våldshandlingar i staden Barcelona (med alla dess konsekvenser) från att komma fram och det är en tjänst man gör medborgarna överallt och i detta fallet både de spanska medborgarna och de europeiska medborgarna och den demokratiska legitimiteten.
(Applåder)
Å andra sidan är jag förhoppningsfull och har den uppfattningen att det utan tvivel finns olika sätt i en demokrati att lägga fram behov, krav, önskningar och mål. Det finns ett jag tror särskilt på som är det som härleds ur och som ger demokratisk legitimitet till de som är valda, dvs. de som passerar valurnorna. Jag vill uppriktigt och med all respekt för demonstrationer av alla slag säga att majoriteter och minoriteter klarläggs vid valurnorna. Det är medborgarna som röstar som gör det och lika respektabla är de hundratusentals medborgare som gått ut på gatorna i Barcelona som de miljoner och åter miljoner européer som är företrädda av sina folkvalda företrädare i Europeiska rådet, som inte gått ut på gatorna och som uppmärksamt följt debatterna i Barcelona och som fredligt önskar att Europa skall göra framsteg och att Europa skall gå vidare med det reformarbete som uttryckts i Barcelona.
(Applåder)
Skall vi ha nya majoriteter eller inte i Europa bestämmer medborgarna vid valurnan, som jag hoppas att alla vet och alla accepterar.
Ledamöter! Jag tror att en av de viktigaste frågorna i Barcelona just är att ha närmat sig medborgarna och då vi talar om politiska faktorer, besluten från rådet i Barcelona måste vi tänka på att allt detta på ett eller annat sätt påverkar medborgarna. När vi talar om transporter eller energi, eller sysselsättning, eller då vi talar om besparingar och investeringar, eller då vi talar om utbildning så talar vi alltid om medborgarna.
På tal om full sysselsättning. Finns det någon större social ambition än full sysselsättning? Jag föredrar tillfredsställelsen med full sysselsättning och tjugo miljoner arbetstillfällen i Europa istället för fullt bidrag, kan jag ärligt säga. Jag kommer att göra vad jag kan för inrikta politiken i alla de europeiska länderna och i Europeiska unionen på att uppnå den fulla sysselsättningen. Vad kan vi göra för att nå full sysselsättning? Det finns frågor som naturligtvis är grundläggande. En är att upprätthålla den korrekta inriktning som Europeiska rådet i Lissabon beslutade, som är reformstrategin, öppningsstrategin, avregleringsstrategin, till vilka vi naturligtvis lägger målet en hållbar utveckling.
Men det finns frågor som vi inte bör glömma och ännu mindre under återhämtningstider. Stabilitet och stabilitetspolitiken behöver inte ändras, såvitt jag ser det, de behöver ratificeras eftersom de är den huvudsakliga grunden som gör det möjligt att ha bättre sanerade ekonomier och som gör att den ekonomiska återhämtningen i dessa länder kan bli starkare och snabbare.
En skälig budgetstabilitet innebär att räntor överallt är låga, att inflationen är skälig och att tillväxtmöjligheter och därmed sysselsättningsmöjligheter således är högre. Men om vi sänder ut budskapet att inget händer om vi når 3 procent i underskott kan man av samma anledning säga att inget skulle hända om man når 5 procent. Min uppfattning är att något visst det händer och det är att man förlorar möjligheter till tillväxt, man förlorar sysselsättningstillfällen och man förlorar möjligheter att nå en bättre framgång för företag och familjer.
Detsamma är fallet när det gäller avregleringspolitiken som, som jag ser det, innebär att i den mån det går ge mer möjligheter såväl till företag som till hushållen. Att ersätta statliga monopol med privata är inte att avreglera, det är motsatsen till att avreglera. Det huvudsakliga problemet handlar inte om det statliga eller det privata. Problemet är monopolet och just avreglering är den politik som kan få ett slut på monopolen, vare sig de är statliga, privata, blandade eller på de två sätten samtidigt.
Och det vi måste göra i Europa är för det första att undvika monopol och därför avreglera, med alla dess konsekvenser. Det kommer att ge bättre service till en lägre kostnad om vi samtidigt främjar elsammankopplingarna, eftersom det naturligtvis kan finnas marknader som kan vara monopolartade, som begränsar konkurrensen och som dessutom är dåligt kopplade rent elektriskt.
Spanien, som någon av ledamöterna tagit som exempel, har en elsammankoppling på 3 procent. Vad är överenskommet? Att nå 10 procent. Vad innebär det? Det innebär en oerhört stor förändring ur energisynpunkt. Det, tillsammans med en avreglering och konkurrens är en uppenbar fördel som jag hoppas når alla medborgare i Europa så fort som möjligt. År 2004 kommer den att nå 70 procent av marknaden och jag hoppas att den når 100 procent i det beslut vi skall ta innan Europeiska rådets vårmöte, som vi kommit överens om i Barcelona.
Slutligen vill jag säga att om man ser till innebörden i balanseringen, dvs. åtagandet att nå balans mellan de tre pelarna i Lissabonstrategin; den ekonomiska tillväxten och reformerna, sysselsättningen och den hållbara utvecklingen kan vi, som jag ser det, vara rätt så nöjda.
Några frågor om Galileo och Mellanöstern har nämnts. Jag stöder fullständigt uttalandet om Mellanöstern. Man lägger fram utkast till uttalanden som sedan diskuteras av stats- och regeringschefer och dessa utkast ändras på en, två eller kanske sju punkter, som jag naturligtvis inte kan gå in på detaljerna om. Jag tycker att det blev ett bra uttalande om Mellanöstern. Det är ett uttalande som har gett och ger effekter i förhållande till den nuvarande situationen i regionen och vi hoppas att vi i en nära framtid skall kunna fortsätta att arbeta för att förbättra situationen.
Ledamöter! Ur institutionell synvinkel upprepar jag den ståndpunkt jag gett uttryck för här i januari. Jag vill påminna om att det redan är ett möte inplanerat den 5 april för att behandla Europaparlamentets tillgång till konfidentiella handlingar, tidsaspekt och mål för det interinstitutionella samarbetet för en bättre lagstiftning och att de spanska statssekreterarna kommer att delta, parlamentets generalsekreterare, kommissionens generalsekreterare, och generalsekreterarna i de olika politiska grupperna i Europaparlamentet. Mötet är den 5 april, i enlighet med vad vi fastställde med talmannen i Europaparlamentet och kommissionens ordförande, och därför tror jag att vi kommer att kunna göra framsteg också i denna förbättring av den institutionella förbindelsen vars kulmen naturligtvis kommer då dessa arbeten slutförts.
Jag vill åter upprepa min tacksamhet till kommissionen för det arbete och de initiativ som tagits, och en gång till parlamentet för dess uppmuntran och förståelse. Tack så mycket herr talman.

Talmannen. -
Tack herr Aznar, för att ni är här i dag för att rapportera om Barcelonamötet. Jag vet att ni måste gå nu för att åka till Monterrey. Låt mig å Europaparlamentets vägnar önska ordförandeskapet framgång vid den internationella konferensen om utvecklingsfinansiering, och bon voyage.

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Herr talman! Debatten med stats- och regeringscheferna för att fastställa de allmänna riktlinjer som stakar ut den väg vi skall följa brukar hållas under vårens råd, och vid Europeiska rådet i Lissabon lades grunderna för att skapa en union som finns nära medborgarna och som stöds på en ekonomi som skall bli allt öppnare och mer dynamisk.
Det mål som fastställdes i Lissabon, att Europa skall nå full sysselsättning och bli världens mest konkurrenskraftiga ekonomi med sikte på år 2010 har bekräftats och förstärkts i Barcelona. Dessutom fattade rådet förra helgen tydliga och konkreta beslut, som i praktiken innebär att man på ett avgörande sätt driver på strategin för att främja ökad ekonomisk integrering, förstärkning av den sociala sammanhållningen och en ökad ekonomisk tillväxt och sysselsättning i hela unionen.
Det faktum att världsekonomin blir alltmer oberoende och att euron infördes i januari gör det nödvändigt att anta strukturella reformer, vilket parlamentet och naturligtvis min grupp har krävt i ett flertal resolutioner de två senaste åren och därför välkomnar vi den omfattande uppsättning beslut som fattats av rådet, vilket framgår av de många olika frågor som de politiska grupperna tagit upp när vi kommit så här långt i debatten, och de konstruktiva bidrag de kommit med.
Bland de överenskommelser som nåddes i Barcelona vill jag ta upp de tre följande:
För det första har man lyckats öppna avregleringsprocessen inom energisektorn genom att fastställa icke hushållskonsumenters rätt till att fritt välja leverantör från och med år 2004. Jag anser att det är viktigt att poängtera inför Europeiska kommissionen att denna åtgärd förstärks av målet att medlemsstaterna skall ha nått en nivå av elsammankoppling motsvarande minst tio procent av deras installerade produktionskapacitet år 2005. Man kan tycka att man borde ha gått längre, vilket min grupp strävade efter, men man har faktiskt lyckats få igång avregleringen, och sanningen att säga var det få som trodde att detta skulle kunna ske i Barcelona. Detta kommer säkerligen att generera en dynamik som enligt vår åsikt bör kunna leda till att vi kan slutföra processen tidigare än vad man kan tro för närvarande.
För det andra överenskom man vid rådet att slutligen godkänna lanseringen av satellitnavigeringsprogrammet Galileo, bildandet av ett gemensamt företag och att avsätta lämpliga budgetmedel för programmet.
Slutligen vill jag betona toppmötets sociala dimension. Rådet i Barcelona föregicks av ett möte mellan fackföreningar och företagsledare. Sådana möten har inte hållits tidigare, de bör dock fortsätta, eftersom det innebär ett åtagande att driva på den sociala dialogen.
Det står klart att vi bara två månader efter att euron infördes har en möjlighet att på ett tydligt sätt stimulera de sociala och ekonomiska reformer som är nödvändiga för den europeiska gemensamma inre marknaden.
Det måste sägas att det klart framgick i Barcelona att gemenskapsmetoden och den institutionella dialogen fungerar bra. På tal om detta påminner jag ordföranden för den socialistiska gruppen om att vi inte ens har passerat halva tiden av det spanska ordförandeskapet.
Nu måste vi fortsätta att satsa på att modernisera och avreglera ekonomin och för detta kan ni räkna med PPE-DE-gruppens odelade stöd. Det är även välkommet att andra har anslutit sig till den teori som säkrar gemenskapens utveckling, även om det blir till priset av att de säger en sak här och en annan i sina hemländer.
Herr talman, jag avslutar med att ta upp det som hände utanför rådet: Barcelonabornas medborgaranda och säkerhetsstyrkornas yrkesskicklighet sammantaget med den fredliga attityd som de allra flesta av de tusentals demonstranterna visade, vilket naturligtvis inte innebär att jag instämmer i deras krav, eftersom det är de stats- och regeringschefer som samlades i Barcelona, herr talman, som har den demokratiska legitimiteten. Demonstranternas rättigheter respekterades och garanterades även.
(Applåder)

Hughes (PSE).
Trots ståhejet inför toppmötet i Barcelona om att dagordningen skulle snedvridas avsevärt till fördel för nyliberalism och strukturella reformer, innehåller resultatet det mest väsentliga i den policymix som slogs fast i Lissabon, dvs. ömsesidigt stödda ekonomiska reformer, full sysselsättning, social sammanhållning och - från Göteborg - frågan om hållbar utveckling
Den del som vi hade velat se mer utvecklad i den allmänna blandningen från Barcelona är hållbar utveckling. Enligt vår mening behöver den frågan fogas in i andra politiska riktlinjer, och får inte bara betraktas som ett tillägg.
I Barcelona berörde man självklart frågan om avreglering med anledning av öppnandet av marknaderna för el och gas. Jag har två synpunkter att framföra i det sammanhanget. Den första är att vi varmt välkomnar, förutom debatterna om avreglering, de viktiga beslut som fattades i Barcelona för att garantera högkvalitativa offentliga tjänster i Europeiska unionen som en grundläggande garanti för medborgarna, vilket också gagnar den regionala och sociala sammanhållningen. Den andra synpunkten är att det för oss inte är ett mål i sig att avreglera sektorer som elmarknaden. Avregleringen måste tyglas för att vi skall lyckas åstadkomma en förbättrad kvalitativ och hållbar tillväxt, en förbättrad social sammanhållning och bättre, billigare och effektivare tjänster för medborgarna. Premiärminister Aznar talade om mål för sammanlänkning. Men vad jag har hört är att avregleringen i Spanien har lett till ett stort antal brutna förbindelser, med strömavbrott i Madrid och andra områden. Det är sådant vi måste undvika. PPE-gruppen och vi själva har lagt fram en kompromisstext som jag hoppas kommer att vinna stöd i kammaren.
Det finns ytterligare två punkter i texten som jag skulle vilja framhålla. För det första finns det ett behov av att stärka den ekonomiska investeringspolitiken i Europa, för att uppmuntra offentliga och privata investeringar som en viktig faktor för att stimulera den ekonomiska aktiviteten. För det andra finns det ett behov av att inse att arbetsmarknadsreformerna måste inriktas på arbeten med bättre kvalitet, med en tydlig tonvikt på att det krävs stora investeringar i människor och deras potential. Detta betonade parlamentet i betänkandet av Bullman. Dessa investeringar måste framför allt gå till utbildning, yrkesutbildning och livslångt lärande.
Det förslag som kommissionen antog i dag om tillfälligt anställda är ett viktigt bidrag i det sammanhanget. Det kommer att främja en lämplig jämvikt mellan flexibilitet för företagen och rättmätig trygghet för arbetstagare som arbetar inom eller växlar mellan företag. Det kommer också att leda till förbättrad anställningsbarhet. Därför är det ett mycket välkommet steg. Policymixens viktigaste delar har behållits, och den kompromissresolution som har lagts fram anger tydligt de steg vi måste ta under kommande veckor och månader. Jag hoppas att kammaren kommer att stödja den.

Clegg (ELDR).
Många av resultaten från Barcelona är självklart välkomna, och jag ansluter mig till dem som har uppskattat det spanska ordförandeskapets och Europeiska kommissionens stora ansträngningar för att maximera dessa resultat. Vi får dock inte göra oss några illusioner: organisationsmetoden för dessa toppmöten är nu i kris. Vi lider alla av ?toppmötessjuka?, ett tillstånd där vilt uppblåsta förväntningar sväller upp inför varje toppmöte. Det måste sägas att situationen inte förbättras av en tämligen överdriven retorik från vissa huvudstäder i Europeiska unionen, till exempel att toppmötet har beskrivits som ett tillfälle för att ?vinna eller försvinna?. Sådana förväntningar slås oundvikligen i kras när de ställs mot verkligheten, dvs. den smutsiga kohandeln i Europeiska rådet. Detta skadar allas vår trovärdighet.
Det är verkligen dags att sätta stopp för illusionen att Europeiska unionens konkurrenskraft på något sätt kan uppfinnas vid Europeiska unionens årliga toppmöten på våren. Det är inte så konkurrenskraft skapas. För att skapa konkurrenskraft krävs ett mycket mer prosaiskt förhållningssätt. Målet för 2002 från Lissabon kräver ett ständigt hårt slit och en konsekvent tillämpad strategi inom många områden, inte en ändlös diet på symbolisk och halvhjärtad retorik.
Min sista punkt: konkurrenskraft handlar inte bara om hur man lanserar initiativ och hur många mål man ställer upp. Den handlar också om hur lagstiftning och föreskrifter utformas och sammanfogas för att säkra att de får de avsedda effekterna. Europeiska unionens lagstiftning och regleringar får alltför ofta effekter som direkt strider mot den mer allmänna strävan efter konkurrenskraft. Det gladde mig att Barón Crespo framförde den synpunkten tidigare. Jag välkomnar punkt 19 i slutsatserna från toppmötet i Barcelona och ser fram emot den nya interinstitutionella metoden, som vi hoppas kommer att medföra konsekvensanalyser som är tillämpliga på samtliga Europeiska unionens institutioners arbete. Vi ser fram emot att det initiativet behandlas vid toppmötet i Sevilla.

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Herr talman! Herr Aznar har givit en smickrande bild av Barcelona. Jag delar inte hans förtjusning. Varken till form eller innehåll var detta möte värdigt den katalanska huvudstaden. För att börja med formen var staden helt upp och nervänd under flera dagar - trafiken hindrades och atmosfären präglades av otrygghet, på grund av säkerhetsstyrkornas massiva närvaro. Katalonien, en av de mest EU-vänliga nationerna i Europa, behandlades med förakt. Herr talman! Ni hälsades välkommen av rådet. Det gjorde inte Kataloniens president. Det är beklagligt. Men jag tror att mina landsmän kommer att dra de nödvändiga slutsatserna av detta.
För att bli erkända måste vi på demokratisk väg bygga den katalanska republiken och på jämställd fot gå med i unionen. Aznars kapitalistiska iver dämpades något av hans kolleger, som inom kort måste underkasta sig väljarnas dom. Icke desto mindre fortsätter nedrustningen av de statliga bolagen, vilket innebär att de allmännyttiga tjänsterna försvinner, vare sig man vill det eller ej. Den genomsnittliga arbetstiden kommer att öka med fem år. För att hålla kvar de äldre arbetstagarna i arbete kommer man att betala arbetslöshetsunderstöd till de unga. Flexibilitet och rörlighet är honnörsord för en europeisk sysselsättningspolitik och man förlitar sig på arbetsgivarna för att om möjligt genomföra omstruktureringarna på ett humant sätt. Resultatet av denna politik är otrygghet för alla, stress, försämrade mänskliga relationer, våld och kanske i morgon en upprepning av den argentinska tragedin på den europeiska kontinenten.
Herr talman! När jag tittar på stjärnorna på vår flagga ser jag ett annat Europa, ett broderskapets Europa som värnar om kultur, solidaritet, utbyte och givande. Detta är det Europa som hundratusentals demonstranter i Barcelona vill se. Detta är morgondagens Europa.

Jové Peres (GUE/NGL).
Herr talman, herr tjänstgörande rådsordförande, ärade kolleger! Vi kan hålla med om att rådet i Barcelona var viktigt, men när det gäller utvärderingen av följderna av de beslut som fattades står det klart att åsikterna går isär, vilket de omfattande och fredliga demonstrationerna, där man krävde ett mer socialt Europa, visade.
Rådets ordförande presenterar Barcelona som fortsättningen på Lissabon och förklarar att man vill uppnå konkurrenskraft genom reformer av det sociala skyddet och avregleringar. Båda dessa inställningar innebär att den europeiska sociala modellen ifrågasätts och man bortser från det faktum att man i Lissabon gjorde bedömningen att det krävs en hållbar tillväxt på 3 procent av BNP för att nå full sysselsättning år 2010. Den beräknade tillväxten ligger på 1,3 procent för år 2002 och sysselsättningen beräknas öka med 0,2 procent, vilket innebär att arbetslösheten inom gemenskapen kommer att öka. Det är inte tillräckligt att man i ordförandeskapets slutsatser förklarar att den ekonomiska situationen är i initialskedet av en global återhämtning efter den kraftiga nedgången år 2001.
Skapandet av en mer flexibel arbetsmarknad, sammantaget med åtgärden att införa återhållsamhet i lönekraven innebär en tillbakagång i det sociala skyddet, det leder till osäkerhet i sysselsättningen och till marginalisering och undersysselsättning i vissa områden. Man föreslår även en minskning av arbetslöshetsersättningarna och anser att de arbetslösa har sig själva att skylla för den situation de befinner sig i, man vill sänka arbetskraftskostnaderna, höja pensionsåldern och motarbeta utnyttjande av förtidspension. Dessa åtgärder utgör en politik som enligt min åsikt för oss bort från det mål för full sysselsättning som unionen säger sig eftersträva och som kräver fasta arbetstillfällen och kvalitet och rättigheter i anställningen.
I den snäva tolkningen av stabilitetspakten behåller man inte ens statliga investeringar när det är dags att fastställa alltför stora underskott. Att ta med de statliga investeringarna skulle vara både förnuftigt och vettigt för att unionen åter skall kunna nå en tillräcklig rytm i investeringarna med tanke på den osäkra ekonomiska situation som råder för närvarande, de behov som utvidgningen medför samt målet att övergripande öka ansträngningarna för forskning och utveckling samt nyskapande. Europeiska unionen behöver en pakt för tillväxt och för sysselsättning för att öka den verkliga integreringen av de europeiska ekonomierna.
Det spanska ordförandeskapet hade som mål att gå djupare in på frågorna om avregleringar av energi- och transportmarknaderna. Även om ordförandeskapets föresatser inte infriades vid toppmötet, är det inte följdriktigt att Europeiska unionen tar itu med dessa avregleringsprocesser utan att först utvärdera de problem som uppstått i den första ?avregleringsvågen?. Europeiska rådet i Barcelona borde ha utvärderat den aktuella situationen för allmännyttiga företag och tjänster av allmänt intresse innan man vidtar nya åtgärder.
Det är en vetenskaplig dogm att avregleringar förbättrar kvaliteten på tjänsterna och leder till prissänkningar. Dock finns det många erfarenheter som talar emot detta: elektriciteten i Spanien, järnvägarna och den brittiska hälso- och sjukvården.
Vi anser att det är nödvändigt att åter ta upp förslaget om allmännyttiga företag inom byggandet av Europa och främja en debatt hur de allmännyttiga företagen skall vara utformade och vilka mål som skall sättas upp. Det enda vi har är ett erkännande från Barcelona: att ?konsolidera och specificera de principer om tjänster av särskilt ekonomiskt intresse som utgör grunden för artikel 16 i fördraget i ett förslag till ramdirektiv?.
Det finns dock en rad positiva resultat från Barcelona, som till exempel sjukförsäkringskortet och upphävningen av spärren av Galileo - under förutsättning att programmet kvarstår under civil kontroll - ståndpunkten om Gibraltar, uttalandena - även om de är otillräckliga - om Mellanöstern och utvecklingsstödet.
På området för externa frågor finns det emellertid oroande brister. Europeiska rådet har nonchalerat två särskilt allvarliga situationer: det faktum att Förenta staterna har förklarat att landet vill kunna få möjlighet att använda kärnvapen och samma lands hot om omedelbar attack mot Irak. Det är oförståeligt att Europeiska rådet inte har gett den höge representanten för GUSP i uppdrag att vidta lämpliga mått och steg för att försöka se till att Förenta staterna upphör att skapa oro i världen och att landet ändrar sin strategi i syfte att minska riskerna för tillgången till kärnvapen i världen.
Av de skäl jag har angett anser min politiska grupp sammanfattningsvis att man inte kan betrakta resultaten från rådet i Barcelona som tillfredsställande.

Segni (UEN).
Herr talman! Jag begärde ordet i denna debatt som företrädare för en avlägsen region mitt i Medelhavet, Sardinien, för att tala om frågor som rör ett större område, nämligen hela Syditalien. Jag tror dock att det jag har att säga ligger i gemenskapens intresse, inte bara i det legitima intresse vissa befolkningar, som sanningen att säga hör till de befolkningar som har störst svårigheter i EU:s femton länder, har.
Det handlar om Medelhavsfrågan. Den kommande utvidgningen - som är utmärkt och som vi alla stöder - kommer att få till resultat att den Europeiska gemenskapen får en nordligare tyngdpunkt, både faktiskt och geografiskt. Vi vill inte att denna process skall hejdas, men vi vill att politiken för Medelhavsområdet och Sydeuropa skall ta ny fart. Detta begär vi för de regioners och de folks skull som alltid har bidragit mycket till Europeiska unionen, som tror på unionen, som vill gå vidare och som bara vill ha samma förutsättningar som andra att delta i en balanserad utveckling. Jag begär det särskilt i dag eftersom det - bland annat med sikte på Europa-Medelhavskonferensen i nästa månad - finns ett projekt som min hembygd, men också många sydliga regioner tror jag, vurmar särskilt mycket för, det vill säga projektet för en ledning för metangas från Algeriet, via Sardinien och Korsika, till den europeiska kontinenten. Det handlar om ett projekt som vi redan har framlagt för kommissionär De Palacio - som är närvarande här och som jag hälsar - ett projekt som man i kommissionen redan känner till, ett projekt som den italienska regeringen har godkänt och gjort en första medelstilldelning till. Tro mig kära kolleger, detta är ett befogat och viktigt projekt inom ramen för denna stora Europa-Medelhavspolitik - det vet ni redan fru kommissionär och ni företrädare för Spanien känner också till dessa problem. Europa är inte bara Nordeuropa, det är också Medelhavsbefolkningens Europa.

Blokland (EDD).
Herr talman! Det är anmärkningsvärt att det före ett europeiskt toppmöte med regeringschefer och ministrar talas mycket om vad som skall beslutas under toppmötet. Den här gången skulle det bli ett toppmöte för att blåsa nytt liv i gamla målsättningar.
En av dessa gamla målsättningar som jag skulle vilja nämna är integrationen av miljö inom den socialekonomiska politiken. I slutsatserna från toppmötet i Barcelona ser vi hur jämvikten mellan ekonomisk och social politik betonas på nytt. Det är bra, men det är något som fattas: det finns för lite av miljöintegrationen i slutsatserna. Där finns många konkreta ekonomiska målsättningar, men för lite uppmärksamhet för miljökonsekvenserna av den ekonomiska tillväxten.
Det är visserligen glädjande att man arbetar för energiskatter. Energiskatten kan bidra till ett ansvarsfullt sätt att umgås med energi och till strävan efter att minska utsläppet av växthusgaser. Användande av ekonomiska instrument för att stimulera en effektivare energiförbrukning stöder jag helhjärtat. När det gäller beslutet om att införa en energiskatt skulle jag emellertid vilja fråga kommissionär Loyola de Palacio följande: Vilket inflytande kommer en energiavgift enligt hennes uppfattning att ha på handeln med utsläppsrätter för växthusgaser?
Herr talman! Jag skall avrunda. Toppmötet kännetecknades av framåtskridande; man kunde notera framsteg. Det var emellertid inget toppmöte om politiska huvudlinjer som det borde ha varit. Man skall kunna förvänta sig av regeringscheferna att de skall staka ut en kurs för Europas framtid. Diskussioner om detaljer, hur viktiga de än är, hör inte hemma på toppmötet. Kort sagt, det finns för många toppmöten och för få huvudlinjer.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Herr talman! Det var ganska deprimerande att lyssna till rådsordförandens sammanfattning av Europeiska rådets möte i Barcelona. Aznars formel för att bygga en flexiblare arbetsmarknad förmedlade entusiastiskt en minnesruna över den europeiska sociala modellen.
Det var faktiskt därför den spanska regeringen skickade ut mängder av poliser på Barcelonas gator, med förevändningen att Batisuna skulle utlösa våld mellan dem och antiglobaliseringsdemonstranterna. Som tur är lyckades inte Aznar. Den fundamentala krock vi bevittnade i Barcelona var ordförandeskapets högborgsgetto och hundratusentals vanliga människor som tågade på Barcelonas gator.
Till sist, herr talman, vill jag uttrycka mitt medlidande med professor Marco Biagis familj - jag kände Biagi personligen.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Herr talman! Jag anser att den här debatten inte handlar om att förhärliga resultaten eller sopa saker under mattan, utan snarare om att göra en objektiv uppskattning, så balanserad som möjligt, av de resultat som uppnåddes i Barcelona.
Enligt min åsikt nåddes en rimlig balans mellan det önskvärda och det möjliga i Barcelona, vilket ger Europeiska unionen möjligheter att gå vidare, såväl i den interna dimensionen som i den externa. En hel rad beslut har fattats på mycket viktiga områden som till exempel infrastrukturer, det är uppenbart att Europa inte kan vara enat om man inte gör framsteg i arbetet med att förbättra infrastrukturerna, bland annat på grund av att marknadsintegrering inte bara är ett politiskt eller juridiskt begrepp, utan framför allt ett fysiskt begrepp.
Herr talman! I dag, när det talas så mycket om att driva fram förändringar och om de mål och utmaningar som vårt Europa i förvandling står inför, anser jag att man måste ha klart för sig vad man kan vänta med och vad man inte kan vänta med och rangordna dessa prioriteringar. En fråga man inte kan vänta med i raden av brådskande frågor är infrastrukturerna: eftersom det är ett orörligt system är de förseningar som har hopats omöjliga att återhämta.
Det samma gäller, herr talman, den sociala dialogen. När det gäller åsikter är det inte färgen som är det viktiga. När jag talar om åsikter syftar jag naturligtvis inte på de uttalanden som talesmannen för terroristorganisationen ETA här i parlamentet, Gorostiaga, har gjort. Han skulle faktiskt även kunna framföra sina kondoleanser till offren för de personer vars åsikter han uttrycker här.
Herr talman, som jag sade är det inte åsikternas färg som är det viktiga, utan om de är sanna eller falska. Herr talman, ingen kan i dag påstå att ju mer flexibelt ett system är, desto mindre arbetslöshet finns det. Vad som däremot är odiskutabelt är att det inte finns någon grupp eller enskild person som kan ha monopol på socialfrågorna, eftersom det är arbetslöshetssiffrorna och kvantiteten och kvaliteten på de tjänster som staten tillhandahåller våra medborgare som ger politiken den verkliga sociala karaktären. Därför föredrar vi att låta andra politiska grupper drömma om utopin att bygga sociala paradis ovanpå ekonomiska kyrkogårdar.
Endast i välmående samhällen kan befolkningens sociala behov tillgodoses. I det här sammanhanget, herr talman, måste det sägas att det viktiga är att reformera för att bevara kärnan i den europeiska sociala modellen. Det är viktigt att tänka på att produktiviteten och konkurrenskraften i våra ekonomier är absolut nödvändiga faktorer för att stimulera denna process. Konkurrenskraft och protektionism är en fullständigt omöjlig kombination.
Ländernas ekonomiska historia visar klart och tydligt att handelshinder och protektionism är historiska brister och även en historisk källa till fattigdom. Berlinmurens fall visar tydligt vad vi finner när vi lyfter på mattan. Därför, herr talman, välkomnar jag slutsatserna från Barcelona, eftersom de kan bidra till en återhämtning av den europeiska ekonomins konkurrenskraft, för att åter finna vägen till tillväxt och för att bekämpa det plågsamma problemet med arbetslösheten. Följaktligen ger jag och min grupp ett erkännande till de ansträngningar som kommissionen, och naturligtvis även rådets tjänstgörande ordförandeskap, har genomfört.
(Applåder)

Talmannen. -
Jag noterar, herr Gorostiaga, att ni tog upp en ordningsfråga. Ni har rätt att göra ett personligt uttalande i enlighet med artikel 122 i slutet av denna debatt.

Poos (PSE).
Herr talman! Uttalandet i Barcelona om Mellanöstern är ett första försök från Europeiska rådets sida att komma bort från politikerjargongen och göra avsteg från den felaktiga principen om samma avstånd som hittills präglat rådets gemensamma ståndpunkter. Europaparlamentet hade redan berett vägen med sin februariresolution, liksom FN:s säkerhetsråd med sin resolution 13/97. Samtidigt kan vi konstatera att fredsivrarna åter vågar sig fram även i Israel och det gläder mig att parlamentets utskott för utrikesfrågor i går beslutade att bjuda in Yossi Beilin och Abed Rabbo, som är de drivande krafterna i fredskoalitionen. Inför de senaste veckornas oöverträffade och skoningslösa våldsspiral var det verkligen på tiden att man formulerade sig i mer konkreta ordalag, och inte bara riktade anklagelserna mot de palestinska självmordsattackerna, som vi fördömer, utan även mot de provokationer, den ödeläggelse, de utomrättsliga metoder och det övervåld och de isoleringsåtgärder som Sharonregimen har använt sig av mot palestinierna.
Under en resa som två kolleger i min grupp, Menéndez och Sakellariou, nyligen gjorde till Ramallah kunde de båda med egna ögon konstatera palestiniernas extremt svåra levnadsförhållanden. Men den europeiska helomvändningen, som jag skulle vilja kalla det, består inte i att Israel tydligt ställs i skamvrån för sina överträdelser av internationell rätt, framför allt den fjärde Genèvekonventionen. Den består i att man tar avstånd från den renodlade säkerhetspolitik som Sharon sedan han valdes har gjort sig till företrädare för, och vars föga framgångsrika resultat vi alla känner till.
Jag vill citera en mening som jag tycker är avgörande för att hitta en lösning på den nuvarande situationen: ?det är av avgörande betydelse att de politiska, ekonomiska och säkerhetsmässiga aspekterna beaktas, som delar av en och samma process som hör ihop och är beroende av varandra?. Den politiska aspekt som Europeiska unionen kraftfullt måste hävda är att den israeliska armén skall dra sig tillbaka till sina internationellt erkända gränser, som är 1967 års gränser. Tyvärr är det inte Arafat som har möjlighet att göra slut på mardrömmen, det är Sharon. Herr talman! Om däremot Sharons regering tvärtemot vad alla hoppas struntar i råden från hela det internationella samfundet och envisas med att söka en militär lösning på konflikten, då måste Europeiska unionen upphäva det associeringsavtal som ingåtts med Israel, eftersom ett av de grundläggande kraven inte är uppfyllt. Jag anser också att Europeiska unionen borde skicka en räkning till Sharon med krav på ersättning för de investeringar som de europeiska skattebetalarna finansierat och som avsiktligt förstörts av hans armé.

Caveri (ELDR).
Herr talman! Det är ganska underligt att vi sitter och lusläser rådets dokument efter toppmötena. Det gör jag också, och jag tittar framför allt på transportfrågorna, där jag ser intressanta saker: det gemensamma luftrummet, Gibraltar, järnvägarna, Galileo - det finns en rad intressanta och goda nyheter. Jag blir dock litet orolig när jag läser avsnittet om transeuropeiska transportnät, även om det är positivt i början. Man talar om att arbeta snabbt, göra en översyn före december 2002, och sedan säger man att transportsituationen i hela Europeiska unionen måste förbättras och att de flaskhalsar som finns i regioner som Alperna, Pyrenéerna och Östersjön måste minskas. I vitboken står det emellertid ?eliminera? och inte ?minska?, vilket verkligen hade varit bättre. Jag tror därför att vi måste arbeta på detta projekt att eliminera flaskhalsarna och jag tänker då framför allt på situationen i Alperna.
Jag skulle i detta sammanhang vilja påminna om att Mont Blanc tyvärr inte nämns i dessa slutsatser. Till vice ordförande De Palacio säger jag: det här börjar bli litet komiskt. Efter tre år vet vi fortfarande inte vad som skall hända. Kommer tunneln att öppnas för lastbilar igen? Kommer den inte att öppnas? Tills vidare får bara bilarna använda den. Jag skulle vilja ha klarhet i detta. Vår inställning som innevånare i Aostadalen är känd: vi kräver en begränsning av säkerhetsskäl och för att minska miljöföroreningarna. Allt annat riskerar att bli en massa prat som dock skapar en allvarlig känsla av osäkerhet hos den allmänna opinionen och också en viss misstro emot institutionerna, måste jag säga.

Bouwman (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär, herr minister! Jag var också i Barcelona, inte för att direkt delta i toppmötet, utan för att det samtidigt hölls en gemensam konferens för icke-statliga organisationer om hållbar utveckling där icke-statliga fackföreningar, icke-statliga miljöorganisationer, Europeiska miljöbyrån och företrädare för ?den sociala plattformen? deltog.
Hållbar utveckling borde även ha varit temat vid detta toppmöte. På konferensen för icke-statliga organisationer rådde djup besvikelse över det faktum - vilket Blokland också tog upp för en stund sedan - att det egentligen har uppnåtts väldigt lite på området för integrering av den ekonomiska och sociala politiken och framför allt även av miljöpolitiken. Vid toppmötet i Laeken nämndes ett antal strukturella indikatorer på miljöområdet, men uppenbarligen är det inte tal om någon integrering. När det talas om en tillväxt på 3 procent eller något liknande, då betyder det inte att vi talar om hållbar tillväxt på lång sikt. Det är ett av de problem vi har.
Vidare har de sociala icke-statliga organisationerna och fackföreningarna angivit mycket tydligt att de naturligtvis helt och hållet förespråkar full sysselsättning, men att de saknar ett flertal villkor som måste vara uppfyllda för att kunna uppnå det målet och att det inte är lätt att uppnå exempelvis rörlighet eller flexibilitet på den arbetsmarknaden när ett antal villkor som är nödvändiga för detta inte står på listan.
I protokollet till rådets förklaring står det någonstans att det handlar om flexibilitet och social trygghet. Men för närvarande stöter exempelvis direktivet om utsändande, som skulle kunna leda till mer flexibilitet och trygghet, på mycket motstånd. Det förekommer obstruktion mot detta direktiv på alla möjliga sätt.
Det finns ytterligare några områden som bör nämnas. Företrädare för ?de sociala plattformarna? tog upp detaljer i samband med avregleringen och dess följder för tjänstesektorn. Vi har nyligen fört en debatt här om avregleringen av tjänster av allmänt intresse. Utvärderingen av denna avreglering var mycket återhållsam. Fackföreningarna och de sociala icke-statliga organisationerna oroar sig alltså för effekterna av en vidare avreglering av energimarknaderna gentemot vilket endast en liten energiavgift står som fördel för miljön. De saknar klarhet när det gäller frågor som hälsovårdens och undervisningens framtid och följderna för vår allmänna tjänstesektor. Dessa bekymmer skall jag ta upp nu.
Dessa bekymmer förespråkades av de hundratusen människor som deltog i demonstrationen och därefter av de två- eller trehundratusen människor som opponerade sig emot antiglobalisterna. Vi bör försöka att inte låta det stanna vid ord, utan i stället sörja för fakta, för konkreta riktlinjer, för svar på de frågor som ställts. Och det är detta som oroar mig.

Abitbol (EDD).
Herr talman! Varje halvår, nu vid varje toppmöte, ser vi numera hur Europa firar sig själv, ett självförhärligande varje halvår, samtidigt som antalet demonstranter ökar på gatorna i Göteborg och i Nice och Barcelona, och de europeiska folken uppenbarligen mycket oftare har sina sympatier hos dessa demonstranter än hos de ledare som samlas under krigsliknande och allt mer skyddade förhållanden för varje europeiskt toppmöte som går av stapeln. Att Europeiska unionen nu försöker förminska och skjuta all kritik mot den ultraliberala globaliseringen i bakgrunden, beror på att alla tydligt har förstått att unionen hade blivit dess främsta redskap, vilket även gäller det senaste WTO-mötet i Doha. Europa - eller rättare sagt det ni kallar Europa, det vill säga de europeiska institutionerna - har i praktiken förvandlats till en tratt som skall få de europeiska befolkningarna att svälja ner en regel lika gammal som gatan, den om pengars makt. Det finns inte längre någon europé som tror på ert slitna, åldrade och trötta Europa, för att använda den franska premiärministerns ord när han beskriver sin konkurrent, och befolkningarna är nu i färd med att i en i grunden helt sund reaktion återerövra sin sanna karaktär genom att rösta efter identifikation. I dagsläget sker det snarast genom att man röstar till höger, eftersom EU får sägas bygga på en gammal internationalistisk tanke, som i dag uttalas globalisering, och jag tror att parlamentet i likhet med övriga europeiska institutioner totalt underskattar misstron mot EU. Helt kort vill jag avsluta med att nämna den senaste Eurobarometern, som jag inte tror har vunnit tillräcklig spridning. I den sägs att 50 procent tycker att det saknar betydelse om Europeiska unionen försvinner, 28 procent skulle tycka att det var bra och 21 procent skulle bli ledsna. Och varje halvår är vi fortfarande lika nöjda, efter varje toppmöte nöjer vi oss med detta. Jag erkänner att jag börjar fråga mig om detta sammanträde verkligen är till någon nytta.

Berthu (NI).
Herr talman! Vid Europeiska rådet i Barcelona upprepade medlemsstaterna sitt åtagande att före 2004 uppnå en budgetsituation där deras budget i det närmaste var i balans eller uppvisade ett överskott. Det är lätt att föreställa sig hur betungande detta mål kan vara för de länder som just nu genomför en valkampanj. Därför måste vi uppmärksamma den franska premiärministerns förslag. Han föreslog, också detta i Barcelona, att man skulle inrätta ett samlat offentligt saldo för euroområdet, ett nödvändigt komplement till den gemensamma monetära politiken.
Tanken med ett gemensamt europeiskt budgetsaldo är i själva verket en logisk följd av det nya integrerade monetära systemet. Men samtidigt ser alla vad som är syftet med manövern. Det handlar om att späda ut de spendersamma staternas underskott med de återhållsamma staternas överskott. En pervers effekt av euron som här kan konstateras är att de nationella förvaltarna befrias från ansvar, något som började redan med att ländernas olika växelkurser försvann. Eftersom den spontana disciplin som marknaden utövade på den nationella förvaltningen nu gradvis försvinner, måste den ersättas genom att man inrättar en central administrativ myndighet som får utdela förelägganden.
Som en logisk följd av det ovan sagda har Europeiska rådet i Barcelona sålunda beslutat att stärka de befintliga mekanismerna för budgetsamordning, och uppdragit åt kommissionen att lägga fram förslag i frågan efter de franska och tyska valen. Herr talman! Eurons vitt förgrenade konsekvenser börjar nu ge sig till känna.

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Hur stormodigt vi än ser på det var resultatet från toppmötet i Barcelona en besvikelse. Lissabonprocessen som inleddes med så stora förväntningar för två år sedan körde fast i Stockholm förra våren. I förra veckan lyckades de europeiska ledarna med nöd och näppe åstadkomma vad som krävs för att fullfölja den ekonomiska reformen, men alldeles för lite för att beslutsamt föra reformen framåt på den väg som Europa är i akut behov av.
Jag blev inte förvånad när jag hörde ett angrepp på Tony Blairs sätt att se på toppmötet från hans egen parlamentsledamot, Stephen Hughes, som i eftermiddags beskrev Blairs synsätt som nyliberalism. Vi vet att Blair inte har något inflytande över de socialistiska instinkterna och rösterna från de Labourledamöter som är här, men för länge sedan talade Tony Blair om Barcelona som ett toppmöte för att vinna eller försvinna. Efter mötet talade han endast om små men gedigna steg.
Aznar har beskrivit Lissabonprocessen som oåterkallelig, men det är egentligen inte det viktiga. Att vi inte lyckas göra verkliga framsteg kostar Europa jobb, välfärd och framgångar, även om Europa inte går bakåt. I takt med att Barcelonamötet närmade sig blev ordförandeskapets mål blygsammare och vagare. I stället för en fullständig avreglering av energimarknaden - som Frankrike sade nej till förra året, i strid med landets fördragsenliga förpliktelser - läser vi nu ?delvis? avreglering, och det någon gång i framtiden. I stället för omedelbara åtgärder på den inre marknaden läser vi nu en lång tidtabell som sträcker sig över de kommande åren. Den kommuniké som kom förra helgen är sorgligt nog bara en önskelista över tidsfrister. Det är inte en serie bindande överenskommelser, trots de bästa insatser från både den spanska regeringen och Spaniens premiärminister, som jag vill ge det beröm han är värd.
De tuffa förhandlingarna om de närmare villkoren för avregleringen av energimarknaden för företagskunder, direktiven om finansiella tjänster och ett gemensamt europeiskt luftrum ligger fortfarande framför oss. På alla dessa områden innebar Barcelonamötet inte mer än att man bekräftade sin vilja, ingen färdig uppgörelse. I kommunikén nämner man i förbigående större offentliga utgifter för en rad prioriteringar, medan det egentligen är lägre skatter och en mer avgränsad stat som är nycklarna till Europas framtida ekonomiska framgångar.
I kommunikén bejakas en europeisk social modell, som är i desperat behov av reform. Man överväger en mer långtgående harmonisering av energiskatterna som belöning för vad som är en begränsad och osäker avreglering av energimarknaden, som Frankrike gått med på. Det franska motståndet i energifrågan och den interventionsvänliga tonen i delar av kommunikén visar att vi fortfarande behöver köra bort de socialistiska regeringarna i hela Europa.
Premiärministrarna Aznars och Berlusconis instinkter och förhoppningar i avregleringsfrågan är uppmuntrande, men Europeiska unionen kommer bara att kunna förverkliga dem om Hughes och hans vänstervänner fråntas makten i de många nationella val som äger rum i år. Att centern och högern har återkommit till makten i Portugal, efter Italien, Österrike och Danmark, är ett hoppfullt tecken. Blir det inga verkliga förändringar kommer förhoppningarna för Europas ekonomiska framtid att slås i kras.
The Financial Times formulerade detta på ett bra sätt: ?Löftet om att bli världens mest konkurrenskraftiga ekonomi lät mycket ambitiöst i Lissabon för två år sedan. Utan snabba konkreta framsteg kommer det snart att verka löjeväckande.?
De Rossa (PSE).
Herr talman! Först och främst skulle jag vilja välkomna redogörelsen från Barcelona beträffande Mellanöstern och jag utgår ifrån att de föresatser och idéer som lades fram där kommer att följas upp genom intensiv diplomatisk aktivitet från Europeiska unionens sida.
Får jag påminna min kollega, Jonathan Evans, om att beslutet i Lissabon innebar att göra den europeiska ekonomin till den mest konkurrenskraftiga i världen, baserad på social integrering, social sammanhållning och territoriell sammanhållning. Vi vet alla att marknaden inte på egen hand kommer att förse Europas befolkning med social rättvisa. Den varken kan eller kommer någonsin att göra detta. Vi vet detta trots den ideologi som tillhandahållits av Tories i Storbritannien, vilka har förlorat två val i följd, och som är baserad på deras inställning till ekonomin och till Storbritanniens befolkning.
Mitt svar på Barcelona är lättnad över att allt prat om liberalisering och privatisering i själva verket bara var just prat, att den politiska makten i rådet fortfarande är koncentrerad till mitten-vänster, vilka är förnuftiga nog att inse att Europas befolkning vill ha både ett socialt och ett marknadsinriktat Europa, och att balansen mellan socialpolitik och ekonomisk politik, och mellan sysselsättningspolitik och bärkraftighet måste bevaras. Jag välkomnar att rådet i Barcelona insåg detta faktum.
Jag skulle särskilt vilja välkomna en företeelse, nämligen åtagandet beträffande ett ramdirektiv för offentliga tjänster. Detta är ett viktigt område för att vi skall kunna leverera ett folkets Europa. Vi vet att Europas befolkning vill ha offentliga tjänster av bra kvalitet, vi vet att de vill ha dem till ett överkomligt pris och att de vill få dem levererade på universell basis. De företag som tillhandahåller allmänna offentliga tjänster har liksom medlemsstaterna ett ansvar för att se till att de levereras och att arbetstagarna vid dessa företag har rättssäkerhet.
Kommissionen, rådet och parlamentet vet vad som behöver finnas med i ett sådant ramdokument. Så varför måste det skjutas upp till december? Det borde enligt min mening läggas fram i Sevilla.
Min slutliga anmärkning gäller den uppmaning som riktats till kommissionen om att ta fram en förordning för gruppundantag för tjänster i allmänhetens intresse om Europeiska domstolen skulle finna att sådant stöd till tjänster i allmänhetens intresse bryter mot gemenskapslagstiftningen. Varför lägger vi inte genast fram denna förordning i stället för att behöva göra det under tvång senare? Vi borde göra det nu medan vi har tiden och lugnet att göra det och, som jag säger, se till att vi får de tjänster vi behöver i Europa.

Gasòliba i Böhm (ELDR).
Herr talman, herr tjänstgörande rådsordförande, fru vice kommissionsordförande, ärade kolleger! För det första ansluter jag mig till kammarens sorg över mordet på professor Biagi och det totala fördömandet av terrorismen.
När det gäller resultatet av Europeiska rådet i Barcelona anser jag och den liberala gruppen att det är positivt. Resultaten är klart sämre än de förväntningar som ordförandeskapet hade byggt upp, men man uppnådde tillräckligt för att kunna anse att man har nått konkreta framsteg och utformat tydliga åtaganden för att uppfylla de mål som fastställdes i Lissabon, som såväl rådets som kommissionens ordförande redan har beskrivit i detalj.
När jag denna morgon i utskottet för ekonomi och valutafrågor talade om dessa frågor med professor Issing från Europeiska centralbankens styrelse, var vi överens om att dessa framsteg naturligtvis måste välkomnas, men vi ansåg även båda att de är otillräckliga för att se till att åtagandena från Lissabon verkligen uppfylls när det gäller genomförande av nödvändiga strukturella reformer, vilka fortfarande inte innehåller fullständiga garantier för att nå de uppställda målen, det vill säga, en hållbar ekonomi som är internationellt konkurrenskraftig, som grundas på tillväxt och tryggar den ekonomiska och sociala sammanhållningen - och för att befästa den tillväxtprocess som man siktar på för närvarande. Naturligtvis måste tillväxten underbyggas av ett förtroende för att strukturreformerna genomförs.
Min talartid är slut, herr talman, men jag vill betona att det i Barcelona även fanns en varningssignal om att avståndet mellan allmänheten och unionen ökar och att allmänhetens uppfattning av Europeiska unionen säkerligen är förvrängd, detta framgick tydligt.
Vi måste arbeta för att lösa även detta problem. Inför rådet i Sevilla finns det ett förslag om en omorientering av rådets arbete. Jag anser att detta är absolut nödvändigt och att vi måste tänka på att det även är nödvändigt att inbegripa de regioner som har fullständiga lagstiftande befogenheter, vilka står närmare medborgarna, för att vi skall kunna nå detta närmande.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
För det första vill jag ansluta mig till avståndstagandet till terrorismen. Även jag fördömer attentatet mot herr Biagi och beklagar sorgen till hans familj och vänner.
Europeiska rådet har antagit det så kallade uttalandet från Barcelona om Mellanöstern i syfte att driva fram en förhandlad lösning på konflikten mellan Palestina och Israel, och jag gratulerar dem till detta. Emellertid kan jag inte säga det samma när det gäller herr Aznar och hans spanska regering, när de agerar som vakthundar, som varken äter eller låter andra äta, när det gäller den politiska och historiska konflikten med det baskiska folket.
Å ena sidan vägrar herr Aznar att föra en demokratisk dialog om den här frågan, och å andra sidan nedvärderar och torpederar han de intressen som pacifistiska sammanslutningar som El Karri har. Han har till och med satt igång hela det spanska diplomatiska maskineriet för att försöka hindra att den nordamerikanska delstaten Idahos kongress och senat diskuterar fallet Baskien.
Lyckligtvis har inte kongress- och senatsledamöterna låtit sig skrämmas och de har antagit varsin resolution om fördömande av terrorismen, om respekt för baskernas självbestämmanderätt och för att driva fram en demokratisk dialog för att nå en fredlig lösning av situationen i Baskien, som inte är avlägset beläget, utan ligger mellan Frankrike och Spanien och som följaktligen är ett internt problem inom Europeiska unionen som vi måste lösa, förutom att bekämpa terrorismen.
Jag beklagar att herr Aznar har lämnat parlamentet, kanske vill han inte lyssna till nationalisternas inlägg. Jag hoppas att Salafranca inte anklagar mig för att vara talesman för någon terroristorganisation på grund av vad jag sagt.

Raschhofer (NI).
Herr talman, ärade kolleger! I Lissabon var formuleringarna modiga, ambitiösa och mycket ansvarskännande. Man sade att EU till 2010 skulle bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska område för ekonomi. Bravo till så mycket vilja. Inte bravo till resultaten i Barcelona. Ett fullständigt öppnande av energimarknaderna har uteblivit, trots att det borde ha genomförts för länge sedan. En lam kompromiss, eftersom en välfungerande inre marknad är nyckeln till tillväxt och sysselsättning. Neue Züricher Zeitung sammanfattade resultaten från Barcelona i en kärnfull mening: ?Europa mellan vilja och förmåga?. Jag håller med Solana i hans kritik mot denna konferensdiplomati. Det skapas pappersberg, det förs privata och inte fullt lika privata samtal, överallt bevisar man alltså sin starka vilja och önskan att i gemenskapens intresse inta en ekonomisk och alltmer viktig politisk roll i världen.
Den bordlagda avregleringen av elmarknaderna är ett exempel på att Europa fortfarande har långt kvar till att kunna. Framför allt på ett kärnområde som den inre marknaden ser jag det ur en finanspolitisk synvinkel som ytterst skadligt och - som kollegan Evans formulerade det - som politiskt skrattretande!

Tajani (PPE-DE).
Herr talman! Att ignorera kraven på modernisering i Barcelona vore i grund och botten ett egoistiskt beslut, typiskt för dem som bara tänker på sig själva och inte har några visioner om en bättre framtid för sina barn. Verklig solidaritet är att verkligen försöka bygga ett annat och rättvisare samhälle. Med dessa ord avslutade Marco Biagi ett inlägg om toppmötet i Barcelona i går. Detta parlament kan inte annat än instämma i dessa ord från ekonomen och rådgivaren till den italienska regeringen som mördades i Bologna i går kväll, och att instämma i hans åsikter är bästa sättet att minnas honom här i Bryssel. Europeiska rådet har faktiskt gjort det möjligt att göra framsteg i kampen mot arbetslösheten. Det handlar om nya budskap om flexibilitet på arbetsmarknaden som om de omsätts i praktiken kommer att möjliggöra för de unga européerna att komma ur en besvärlig social situation. Beslutet att främja företagsamhet och konkurrenskraft under den väntade globala konjunkturuppgången ger oss gott hopp för framtiden. Beslutet att avreglera gas- och elektricitetsmarknaderna är också positivt, men det finns fortfarande motstånd från anhängare av statlig företagsamhet att övervinna inom unionen. Vi är även positiva till att programmet Galileo kommer i gång och till besluten som syftar till fred i Mellanöstern.
Rådet fattade många positiva beslut i Barcelona, under ledning av det spanska ordförandeskapet som vi är positivt inställda till, och resultaten av arbetet är positiva även om det återstår några fläckar i tre frågor. När det gäller transporterna: alla hinder för fri rörlighet, konkurrens och en fungerande inre marknad måste undanröjas. Vi hoppas att inte Italien kommer att få lida för felaktiga beslut i framtiden. Man hade kunnat göra mer också för Medelhavsområdet: i framtiden bör vi tänka oss en riktig Medelhavsbank snarare än en Medelhavsfond. Sedan behöver vi ingripa också för att stötta upp processen för stabilisering och samverkan med länderna på Balkan. Vi är övertygade om att dessa frågor kommer att tas upp och lösas på ett positivt sätt under återstoden av det spanska ordförandeskapet. Vi är också säkra på att kampen mot terrorismen, som är en av de frågor som ordförande Aznar prioriterade när han presenterade det spanska halvåret, kommer att föras med stor beslutsamhet. Detta är en kamp där det inte får finnas några skillnader mellan de politiska krafter som sitter i denna kammare. Jag tror att vi alla är engagerade försvarare av demokratin och med alla medel vill förhindra att terrorismen vinner nya anhängare.

Andersson (PSE).
Herr talman! Jag är en varm anhängare av Lissabonstrategin på grund av att den består av en mängd olika politikområden som skall samordnas.
Jag kände stor oro inför Barcelonamötet, framför allt beträffande två punkter. Den ena gällde balansen i strategin: jag var rädd för att den skulle rubbas och att man bara skulle tala om avregleringar. Den andra gällde huruvida strategin om hållbar utveckling skulle få tillräckligt stort utrymme i dokumentet.
På den ena punkten är jag glad att det inte blev som jag befarade. Jag anser att det finns en bra balans i processen. Här finns förslag om avreglering av el- och gasmarknaden och finansmarknaden samt förslag om förbättring av barnomsorgen, ökning av sysselsättningen och annat på det sociala området, vilket innebär en förstärkning av den sociala modellen.
När det gäller förslagen om hållbar utveckling måste jag dock konstatera att dessa är tunna. Det blev som jag befarade. Det enda som är riktigt tydligt är förslaget om att länderna skall underteckna Kyotoprotokollet.
Detta är nog så viktigt, men i övrigt är dokumentet alltför tunt och innehåller bara noteringar om vissa saker. De ekologiska aspekterna försvinner tydligt i framtiden.
En annan del av den hållbara utvecklingen är förhållandet mellan våra rika länder och utvecklingsländerna. Den målsättning som fastlagts för utvecklingsbiståndet ligger långt under FN:s mål. Målsättningen att klara hälften av de 0,7 procent som FN fastlagt är alldeles för låg. Kampen mot fattigdomen urholkas i förhållande till vad kommissionen föreslog.
Jag hoppas på Lissabonprocessen. Jag hoppas också att balansen skall kunna upprätthållas i fortsättningen. Jag hoppas dessutom att frågor kring den hållbara utvecklingen och de ekologiska aspekterna vid kommande vårmöten integreras i processen på ett tydligare sätt. Det är alldeles nödvändigt för att processen skall kunna fortleva.

Borghezio (NI).
Herr talman! Mördarna och terroristerna i Röda Brigaderna ville genom att slå till mot en man som professor Biagi täppa till munnen på en modig intellektuell person, rådgivare till arbetsmarknadsminister Maroni. De förlät honom inte att han stödde just de principer som slogs fast vid Europeiska rådets möte nyligen och att han hade ställt sin stora kompetens till sitt lands regerings förfogande för att genomföra en översyn av artikel 18, och den italienska arbetsmarknadslagstiftningen i allmänhet, som fortfarande innehåller punkter som utgör hinder för att modernisera vår arbetsmarknad, en av de mest efterblivna i Europa. Läxan är medvetandet om att enda sättet att ge verkligt utrymme för sysselsättning och därmed en framtid för våra barn i Italien och i Europa är att göra verkligt reformistiska politiska ingrepp i arbetsmarknadslagstiftningen, något som denne arbetsmarknadsmartyr upprepade gånger slog fast.
Den stora frågan om Europas framtida inriktning på de ekonomiska och sociala områdena är dock öppen och olöst efter rådets möte i Barcelona. Vi anser att endast ett Europa som planeras och byggs underifrån, från territoriet och från regionerna och uppåt, som tar hänsyn till särdragen och de olika utvecklingsmodeller som har byggts upp under årtiondena kan nå målet om en verklig balans mellan en moderniserad arbetsmarknad en utveckling av produktiviteten och sociala garantier.

Karas (PPE-DE).
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill varmt välkomna de förberedelser inför toppmötet som genomfördes av den spanska ordförandegruppen och gruppen av regeringschefer och rådsordförande Aznar. Rörande utvärderingen av resultaten vill jag fortsätta där vår partigruppsordförande slutade och ta upp den dubbelmoral som fick styra pennan som nedtecknade resultaten. Är det verkligen fakta som beskrivs i ord som ?välkomna, uppmana, bekräfta, förvänta?? Vore inte rådet trovärdigare om det också kritiserade och beklagade vissa ageranden i konkreta formuleringar på samma sätt som rådsordföranden gjorde i sitt uttalande i dag? De som blockerar, fördröjer och bromsar måste nämnas vid namn i stället för att man alltid stannar vid minsta gemensamma nämnare och därmed vänder sig bort från det som faktiskt är nödvändigt i Europa.
Vem är egentligen rådet? Många formuleringar ger det hycklande och bedrägliga intrycket att toppmötesdeltagarna inte skulle ha något att göra med Europeiska rådet och de olika ministrarna, trots att det är de som ansvarar för agerandet.
Ja, vi behöver stärka stödet för de små och medelstora företagen. Därför välkomnar jag punkt 15 som stöder sig på Europaparlamentets beslut att stärka de små och medelstora företagens ställning. Jag kräver därför att alla rådskonstellationer tar itu med förhandlingarna inom ramen för Baselkommittén, så att de sex medlemsstaterna kan sammanföras med övriga nio. Ja, det krävs ett snabbt införlivande av de direktiv som har beslutats. Därför kräver vi att genomförandeperioderna kortas. Vi kräver mer Europa i genomförandet av Lissabonmålen och därmed i fråga om Europas roll på världsmarknaden. Ja, vi behöver handlingsplanen för finansiella tjänster och stabilitet. Därför kräver jag att rådet nu efter två år äntligen skall komma fram till en gemensam ståndpunkt om pensionsreformen. Jag kräver att Ekofinrådet kritiseras för att ha motarbetat kommissionen.
Ja, vi behöver större öppenhet. Därför kräver vi öppna rådssammanträden. Ja, vi måste göra oss av med barriärer, blockeringar och hinder. Därför är vi kritiska till att tidpunkten för val i t.ex. Frankrike och i Tyskland och monopol som Electricité de France (EDF) sätter käppar i hjulen för det europeiska målet att avreglera energimarknaderna och för parlamentets beslut.

Obiols i Germà (PSE).
Herr talman! Man har informerat mig om en viss bestörtning i kammaren med anledning av de kommentarer som herr Aznar tydligen gjorde om detta sammanträde med sotto voce men med mikrofonen påslagen. Om detta är sant kommer inte jag vara den som dementerar det, framför allt inte när vi kommit så här långt i debatten. Jag är ju uppenbarligen inte ordförande för rådet. Jag vill gärna att man vidarebefordrar min vädjan till honom om att han skall vara - hur skall jag säga det? - mer måttfull och visa större respekt i sina kommentarer i framtiden.
Såväl innan som efter Europeiska rådet i Barcelona har det funnits, vilket börjar bli vanligt, en till synes motsägelsefull kontrast: från de politiskt ansvarigas sida - framför allt de som är mer direkt involverade i Europeiska rådets utveckling - höga förväntningar i förväg, triumferande utvärderingar i efterhand, ibland till och med triumferande förklaringar redan i förväg. Bland många av observatörerna och från massmediernas håll ligger tyngdpunkten i stället på motsättningarna och utvärderingarna är mer försiktiga, för att inte säga pessimistiska.
Nyheten från rådet i Barcelona - vilket på en av Bryssels dagstidningars förstasida beskrevs som ?blekt toppmöte men lysande förklaring? - är utan tvivel en kraftfull och spektakulär förklaring från en ny och aktiv social rörelse i Europa. Hundratusentals personer, herr talman, en aktiv grupp företrädare för ett gryende civilt samhälle i Europa, som demonstrerar på ett fredligt, medborgerligt och konstruktivt sätt och som begär mer Europa, ett mer socialt Europa och som särskilt framför kravet att Europa skall vara mer aktivt och solidariskt i den accelererande globalisering som pågår i världen.
Dessa demonstrationer har visat till vilken grad byggandet av Europa och Europas roll i arbetet med att skapa en rättvisare värld oroar medborgarna. Däremot, vilket är som att vända på det klassiska ordspråket, skedde - såväl innan som efter dessa massdemonstrationer - inte en excusatio non petita utan en accusatio non petita, som i själva verket ledde till en excusatio manifesta. Det verkar som om de med dessa anklagelser, vars syfte är att lägga skulden på de medborgare som demonstrerar, i själva verket vill ursäkta eller dölja det verkliga problemet: bristande kontakt, samstämdhet och förståelse, och det faktum att de europeiska frågorna huvudsakligen avhandlas på regeringsnivå, vilket leder till att avståndet till medborgarna ökar.
Jag hoppas att denna viktiga faktor i den europeiska demokratin, det vill säga konventet, tjänar till att skapa en positiv samstämdhet mellan de demokratiska institutionerna och det civila samhället, som aktivt var närvarande i Barcelona under de dagar Europeiska rådet varade.

Bastos (PPE-DE).
Herr talman! Europeiska rådet i Barcelona väckte på förhand försiktighet och tvivel från vissa, som fruktade att Lissabonstrategin skulle försenas. Även om vi är medvetna om den enorma ambitionen i Lissabonmålen och i de olika och mesta skilda nuvarande ekonomiska omständigheter, har vi aldrig tvivlat på att de socialpolitiska framstegen skulle respekteras så som de har gjorts av medlemsstaterna, och särskilt av det spanska ordförandeskapet för Europeiska unionen, vilket jag vill passa på att gratulera.
I detta syfte vill jag framhäva åtgärderna för att skapa en aktiv politik för full sysselsättning, och att arbetsmarknadsreformen är ett viktigt sysselsättningsskapande steg. Det är särskilt betydelsefullt att Europeiska unionen framhäver en konkurrensfrämjande politik, en förbättrad sysselsättning och en ökad yrkesmässig och geografisk rörlighet för arbetstagarna, vilket kräver större insatser på utbildning av arbetskraften och bättre kvalifikationer i kunskapssamhället, liksom ett erkännande av att befolkningens åldrande kräver nya och kreativa lösningar. Förslaget om att skapa en lagstiftning om deltidspension som ett instrument för att de äldsta arbetstagarna frivilligt skall kunna stanna kvar på arbetsmarknaden är lyckat, utan att detta minskar behovet av att skynda på reformerna av pensionssystemet.
En av de grupper som påverkas mest av arbetslösheten i Europeiska unionen är kvinnorna. Vi måste främja deras närvaro på arbetsmarknaden, något som är en utopi om vi inte vidtar aktiva åtgärder för att familjelivet och arbetslivet skall kunna förenas. Det är alltså viktigt med en gemensam ansträngning på gemenskapsnivå, på mellanstatlig, regional samt lokal nivå för att skapa infrastruktur för barnomsorg och äldrevård, främst genom att anslå och tillämpa anslag ur Europeiska socialfonden, samtidigt med skatteåtgärder och sociala insatser.
Detta är för oss ett bevis på att det behövs en samordning och synkronisering mellan det sociala och det ekonomiska området. I själva verket kan vi endast genom att fördela rikedomen rättvist och lika nå en större integrering och social rättvisa.

Van Brempt (PSE).
Herr talman! Detta toppmöte framställdes som ett toppmöte om avreglering och blev ett toppmöte om längre arbetstider. Jag är inte emot längre arbetstider i sig, och jag tror att den frågan är värd en debatt. Frågan är dock om Europa kommer att göra sig populärt genom att ständigt inte göra någonting annat än att komma med uttalanden av det här slaget. Jag tycker att det vittnar om dåligt ledarskap när ett ordförandeskap koncentrerar sig på aspekter av det här slaget i stället för att försöka ge ett antal andra, minst lika viktiga aspekter ett innehåll.
I Lissabon talades framför allt om den kunskapsbaserade ekonomin och om vikten av kunskap och humankapital i detta sammanhang. Men har det denna gång fattats några beslut om till exempel livslångt lärande? Nej, det beslutet skyfflas över på Sevilla, där vi sedan får en resolution. Jag tror att vi måste se upp ordentligt så att detta inte blir en akademisk tolkning. Om vi vill ta konkreta steg skulle de framför allt behöva bestå av riktmärkning: låt oss tydligt avtala hur många procent av vår BNP vi vill lägga ned på undervisning, låt oss tillkännage att lärande och rätten att lära inte enbart skall vara kopplade till arbetsmarknadsuppgifter.
Men jag vill inte enbart vara negativ. Jag anser även att ett par viktiga beslut har fattats vid toppmötet, och ett av dessa är otvivelaktigt det som gäller energiavgiften. Det beslutet måste vi vårda, och jag hoppas att det även kommer att genomföras.
En annan punkt som jag vill gratulera ordförandeskapet och toppmötet till är uppmärksamheten för språkinlärning. Språkundervisningen kommer allt mer i kläm. I några medlemsstater tror man att detta inte är viktigt, men jag tycker att det är fel och att det är mycket angeläget att vi tar itu med detta.

García-Margallo y Marfil (PPE-DE).
Herr talman! När vi kommit så här långt i debatten har de som mest syrligt kritiserat Barcelona - dem som var där på natten i rådet och på morgonen i demonstrationen - begränsat sig till att förklara att Barcelona är ett blygsamt steg, ett blygsamt steg men i rätt riktning, skulle jag själv vilja uttrycka det.
Varför är det ett steg i rätt riktning? Därför att vi i dag inte diskuterar - utom herr Barón - saker som vi diskuterade för fem dagar sedan. Vi diskuterar inte om prisstabilitetsteorier, vi varken försvarar eller ifrågasätter stabilitetspakten, vi diskuterar varken behovet eller brådskan av att påskynda strukturreformerna för att uppnå tre saker: en fungerande marknad, den sociala kompensationsprincipen och hållbar utveckling. Müller-Armak i sin rena form.
När det gäller de ekonomiska reformerna vill jag endast kommentera två punkter. I fråga om energi- och gasmarknaderna står det nu fullständigt klart att avregleringar inte nödvändigtvis sammanfaller med privatiseringar: vilka statliga företag som än skyddar dem. Det står även klart att de grundläggande principerna för tjänster av allmänt intresse inbegrips i avregleringarna: lika tillgång, tjänsternas kontinuitet och säkerhet för användarna.
Följaktligen är alla uttalanden från de bänkar där man argumenterar för att avregleringarna skall gå långsammare dåliga ursäkter, jag kan nämligen inte förstå varför det är bra att företagen kan välja leverantör, men att det inte är bra att konsumenterna kan göra det.
När det gäller finansmarknaderna har jag endast ett budskap till rådet: parlamentet visade en synnerligen generös attityd när vi antog von Wogaus betänkande. Parlamentet agerade utomordentligt effektivt när det gällde att anta nödvändiga åtgärder. Om rådet sänder oss de åtta ändringar det vill införa om de finansiella tjänsterna med brådskande post, kan jag lova att rådet kommer att få ett lämpligt svar. Vi översänder då de gemensamma ståndpunkterna.
En sista kommentar om det institutionella instrumentet för att genomföra dessa reformer: Sevilla. Rådet och kommissionen skulle göra klokt i att tänka över vad som måste göras ur institutionell synpunkt, så att vi kan förverkliga de reformer som skall genomföras. Vilken roll spelar parlamentet och rådet i lagstiftningsförfarandet (artikel 202)? Vem skall egentligen samordna den ekonomiska politiken? Det vill säga, går vi mot en ekonomisk regering eller inte? Vem företräder euron på den internationella scenen? Kommer vi att fortsätta vara eniga i skattefrågorna när vi blir 27 medlemsstater och de allra minsta medlemsstaterna kan lägga in veto om vilket beslut som helst? Detta är de olösta frågor som rådet har.
Jag gratulerar det tjänstgörande ordförandeskapet till framgången i Barcelona. Jag gratulerar även den spanska regeringen, om det hade uppstått oroligheter, skulle regeringen ha sagt att det inte fanns tillräckligt med vakter, och eftersom det fanns tillräckligt med vakter, säger den att det fanns för många.
Kort sagt, ärade kolleger, det viktiga är de röster medborgarna ger oss och inte vad man skriker om på gatan. När det gäller den saken ligger vi i ledningen.

Sornosa Martínez (PSE).
Herr talman, herr tjänstgörande rådsordförande, fru vice kommissionsordförande, ärade kolleger! Vi i den socialistiska gruppen är djupt oroade över den brist på påtagliga förslag som blev resultatet av toppmötet i Barcelona när det gäller miljöfrågorna.
Det var meningen att rådet i Barcelona skulle leda till att de konkreta initiativen skulle omvandlas till de mål som stakades ut i Göteborg och Lissabon för en ny strategi för hållbar tillväxt. Långt därifrån innehåller slutsatserna för många ord som ?bekräftar?, ?betonar? eller ?upprepar?. Slutsatserna är egentligen fortfarande en förklaring med föresatser som varken konkretiseras i tidsplaner eller förslag till handlingsplaner på kort och medellång sikt.
Det är en besvikelse att vi tar med så lite bagage till Johannesburg när det gäller miljöfrågorna. Vid toppmötet i Barcelona upprepades gamla ovanor när man inte behandlade ekonomiska frågor, sociala frågor och miljöfrågor på likvärdigt sätt. Att man inte nämner de stora möjligheter som bevarandet av miljön medför i form av nya arbetstillfällen är ett gott exempel på detta. I avsnittet om prioriterade åtgärder nämns inte främjande av miljövänligare transportsystem, vilket kammaren har krävt vid ett flertal tillfällen.
Vi socialister välkomnar varmt den vilja som uttryckts att uppfylla åtagandena från Kyoto. Vi måste emellertid fortsätta kräva nationella planer för att nå dessa mål. Detta är ännu viktigare om vi beaktar att exempelvis Spanien, som för närvarande innehar ordförandeskapet, redan överskrider procentandelen utsläpp med 23 procent.
Om vi nöjer oss med att bara komma med förklaringar om föresatser kommer vi inte att lyckas bygga ett Europa med hållbar utveckling.
Jag vill avsluta med att nämna ett sista orosmoment. Rådet i Barcelona har brutit den balanserade jämvikt av politikområden som vi trodde var helig sedan Lissabon och Göteborg. I slutsatserna finner vi återigen den nu föråldrade sektoriella synen på politikområdena, vilken står i motsats till den önskvärda kombinationen av ekonomisk-sociala frågor och miljöfrågor. Sysselsättningen, transporten, energin och forskningen behandlas återigen på ett sektoriellt sätt, utan att integrera miljödimensionen, och detta är att ta ett steg tillbaka, trots att ordförande Prodi sade att vi har gjort framsteg. Vi får inte ta steg tillbaka, utan tvärtom. Vi måste vara mer ambitiösa och komma med konkreta initiativ och tidsplaner, vilket är vad som saknades vid detta toppmöte i Barcelona. Som Jiménez-Beltrán, chef för Europeiska miljöbyrån, sade: ?Europeiska unionen kommer att bli hållbar eller inte bli det?.
Schleicher (PPE-DE).
Herr talman, mina damer och herrar! I motsats till föregående talare som anser att för få åtgärder har vidtagits, måste jag säga att jag som ledamot och vice ordförande för utskottet för konstitutionella frågor är oroad över de åtgärder som regeringarna har föreslagit. På de nämnda områdena formulerar Europeiska rådet mål som emellanåt starkt inkräktar på medlemsstaternas befogenheter. Bara för att den öppna samordningen inte längre nämns uttryckligen som en särskilt lämplig politisk metod för dessa politikområden, får vi inte glömma att en granskning på europeisk nivå av de mål och riktlinjer som medlemsstaterna skall genomföra fortfarande är det förfarande som skall tillämpas. I resultatet kallas detta den öppna samordningen. Ett sådant förfarande är djupt odemokratiskt. Varken Europaparlamentet eller de nationella parlamenten engageras. Detta är ett brott mot gällande fördrag.
Men det är även en skymf mot det som regeringarna i december 2001 i Laeken formulerade som mål för nästa regeringskonferens och satte upp som den viktigaste frågan för konventet, nämligen ansvarsfördelningen mellan Europeiska unionen och medlemsstaterna. Från konstitutionell synpunkt är det avslöjande att rådet i Barcelona konstaterar att det krävs förenkling i processen för den europeiska sysselsättningsstrategin och att särskilt antalet sysselsättningspolitiska riktlinjer måste minskas. Ja, vem var det som inledde processen?
Tydligare kan nödvändigheten av en entydig ansvarsfördelning knappast dokumenteras. Jag kan bara uppmana regeringscheferna i medlemsstaterna att hålla sig till de befogenheter som formuleras i gällande fördrag och inte göra anspråk på rättigheter som inte täcks av vare sig de nationella författningarna eller de europeiska fördragen. Rådets uppmaning till medlemsstaterna att skapa flexibilitet på de nationella arbetsmarknaderna kommer däremot med all säkerhet att leda till mer än utopiska europeiska mål och riktlinjer.
Förutom att undvika inflation i målsättningarna bör regeringscheferna i medlemsstaterna också undvika inflation i rådgivningen och i stället koncentrera sig på realistiska uppgifter för EU som täcks av fördragen.

Doyle (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja börja med att tacka ordförandeskapet och de europeiska stats- och regeringscheferna för deras stöd och positiva bidrag till den process som består i att återintroducera Nicefördraget för Irland. Resultatet från folkomröstningen i juni förra året var en enorm besvikelse, särskilt med tanke på det 30-procentiga valdeltagandet.
Jag ställer mig fortsatt frågande till försök från vår Taoiseach (premiärminister) att återigen spela på neutraliteten i Barcelona i en ansträngning för att få stöd för Nicefördraget. Jag hoppas att den irländska regeringen kommer att ägna tillräckligt med tid åt att noggrant och uppriktigt förklara fördraget för samtliga av våra medborgare denna andra gång. Fördelarna med Europeiska unionen har tyvärr enbart presenterats för det irländska folket i ekonomiska termer medan den moraliska och politiska nödvändigheten av att hjälpa de öst- och centraleuropeiska länderna att återförenas med den europeiska ?familjen? inte har lanserats. Jag känner mig säker på att när detta väl har genomförts så kommer det irländska folket att rösta för Nicefördraget och ta till sig det faktum att det utgör en nödvändig åtgärd inför utvidgningen av Europeiska unionen.
Om strategin för vår Taoiseach skall vara att insistera på ett uttalande från Europeiska rådet om att den irländska militära neutraliteten inte kommer att påverkas av Nicefördraget så har han för sitt eget folk ännu en gång givit en missvisande bild av såväl Nicefördraget som av Irlands roll inom Partnerskapet för fred. Jag skulle vilja se honom entydigt tala för Irlands deltagande i Partnerskapet för fred och inte spela detta falska spel. Detta är dock inte förvånande från en regering som under de senaste åren när det gäller Europeiska unionen har talat med dubbla tungor.
De svåra frågor som denna irländska regering ställs inför tillskrivs byråkrati eller överdriven reglering från Bryssel, medan varje god nyhet framställs som en prestation från den irländska regeringens sida. Denna inställning som innebär att man riskerar framtiden för de nya demokratierna och tillväxtekonomierna i Öst- och Centraleuropa har givit näring åt den EU-skeptiska stämningen på Irland, och återspeglar en regering som hellre vill delta i kortsiktiga nationalpolitiska spel för att säkra ett par extra röster vid ett kommande allmänt val.
För att undvika missförstånd så har slutligen, herr talman, Irland aldrig varit neutralt och skulle heller inte ha råd att vara det. Det är inte en del av vår konstitution och inte heller av vår författning. Flera Taoisigh av samma politiska övertygelse som den nuvarande regeringen, inklusive DeValera, Lemass, Cosgrove och Lynch, har uttryckligen förklarat att Irland traditionellt inte bedrivit någon neutralitetspolitik, och att utrikespolitiska beslut därför skall avgöras från fall till fall. Irland är i dag, och har i själva verket alltid varit, ett icke allierat land som gärna spelar en blygsam roll när det gäller bevarande av fred och säkerhet världen över.
Nicefördraget påverkar inte på något sätt denna status. Det är upp till det irländska parlamentet att avgöra vilka försvarsoperationer våra styrkor skall delta i. Vi är ett stolt folk, stolta över våra försvarsstyrkors långvariga fredsbevarande och fredsunderbyggande verksamhet i världens oroshärdar. Jag tror att vi tydligt måste förklara vår nuvarande säkerhets- och försvarspolitik för Irlands folk. Vi måste få ett slut på den typ av oärlighet som kännetecknade Fianna Fáils inställning till frågan om deltagande i Partnerskapet för fred. Nicefördraget förändrar inte på något sätt den framväxande irländska och europeiska säkerhetsstrukturen, men utgör det avgörande nästa steget på vägen mot ett helande av det Europa som historiskt delats till följd av krig och förstörelse.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Herr talman, herr tjänstgörande rådsordförande, ärade kolleger! Vid den här tiden på kvällen, efter alla föregående inlägg, kan det tyckas att de allra flesta punkterna redan har tagits upp och utvecklats. Därför vill jag i egenskap av ledamot i parlamentets utskott för sysselsättning och socialfrågor koncentrera mitt inlägg till ett antal punkter som behandlades i Barcelona och som man fattade beslut om, punkter som många verkar tycka är anledningen till att toppmötet i Barcelona blev en framgång, och som rättfärdigar påståendet att resultatet av toppmötet blev ganska gott.
Nu när man kan se slutet på den ekonomiska nedgången fattades beslut om ett konkret åtagande för att återuppta Lissabonstrategin och för att nå det centrala mål som fastställdes där: full sysselsättning.
Ibland har de europeiska medborgarna svårt att tro, eller har en tendens att anse - sett från det andra hållet - att Europa inte bryr sig om att undersöka vad som bör göras i framtiden och att man egentligen gör ganska lite. Jag vill betona besluten och åtagandena från detta toppmöte i Barcelona, som på det sätt de läggs fram, inte precis uppmuntrar dessa medborgare att ändra åsikt.
Vi har åtagandet för att uppnå full sysselsättning med fler och bättre arbetstillfällen, vilket dessutom skall uppnås inom en begränsad tidsperiod, inom detta årtionde. Vi har likaså åtagandet för sänkt beskattning för låginkomsttagare, eller att lägga vikt betona åtgärder för att motivera sökande efter arbete, åtaganden för att kontrollera arbetslösheten och naturligtvis att underlätta kvinnors inträde på arbetsmarknaden genom olika åtgärder, många av dem har redan tagits upp här, strategin för en flexibel förlängning av det aktiva arbetslivet med tanke på den demografiska utvecklingen, förbättringar i överförandet av sociala rättigheter och rörlighet på arbetsmarknaden i allmänhet. Detta är tankar och förslag - och beslut - genom vilka de europeiska medborgarna får och uppfattar mer Europa. Detta mål uppnås även genom att förstärka rollen för arbetsmarknadens parter, vilket gör att vi alla är delaktiga i denna storslagna uppgiften att bygga upp Europa, ett mycket mer solidariskt Europa och följaktligen blir ett mer rättvist Europa.

De Miguel
. (ES) Tack, herr talman! Jag har faktiskt ingenting att tillägga till de punkter som rådsordföranden tog upp i sitt första inlägg, och dessutom är de flesta ledamöter som ställt frågor till mig inte närvarande i kammaren. Jag vill hur som helst berömma ordförandena för de parlamentariska grupperna Europeiska folkpartiets grupp och Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, som åtminstone är här.
Jag vill dock tacka alla som har en positiv vision av den ansträngning som det spanska ordförandeskapet har gjort i Barcelona, och till de ledamöter som har gett uttryck för besvikelser, vilket är logiskt och ligger i sakens natur med tanke på att ordförandeskapet lägger fram mycket ambitiösa ambitioner och det är även logiskt att alla ambitioner inte kan genomföras, vill jag säga att unionen har sett ut på det viset sedan år 1955: Vi kan inte skapa en helt ny union just nu, men det finns alltid en ambition att nå vissa mål. När man har uppnått dessa mål måste man vanligen kompromissa, vilket även parlamentet, som inte heller kan nå sina ambitioner varje dag, måste göra.
Det är därför jag tycker man kan säga att de resultat som uppnåtts i Barcelona är synnerligen positiva och att vi har lyckats anpassa våra ambitioner till verkligheten och de politiska behoven.
Däremot anser jag att de talare som har betonat vissa faktorer och struntat i andra inte förstår vad Lissabonstrategin egentligen går ut på: Lissabonstrategin innehåller en bra balans mellan reformer och ekonomiska avregleringar, social sammanhållning, behoven av utbildning och forskning och hållbar utveckling. Man kan inte utveckla vissa frågor mer och andra mindre, utvecklingen måste ske harmoniskt och jag anser att utvecklingen i Barcelona var harmonisk, eftersom man nådde positiva och betydelsefulla mätbara framsteg i alla frågor som togs upp, vilket återspeglas i slutsatserna. Jag avser särskilt den upprepade kritiken om att den hållbara utvecklingen inte har återspeglats tillräckligt. Det förvånar mig att detta sägs här, att det inte är tillräckligt att unionen för första gången har förklarat att den önskar och formellt åtar sig att ratificera Kyotoprotokollet och att man samtidigt har nått en kompromiss om utvecklingsstöd i Monterrey, vilket enligt min åsikt är två mycket viktiga framsteg. Jag anser att detta är mycket mer än vad någon kunde vänta sig.
Anledningen till att man inte talade mer om Johannesburg vid Europeiska rådet i Barcelona är att man inte kan göra det innan Förenta nationerna inleder förberedelserna inför Johannesburg. Vi kommer att gå djupare in på Johannesburg i Sevilla, där ett klart uttalat mandat för en gemensam ståndpunkt för unionen skall ges. Resultaten från Barcelona är följaktligen tillräckliga och motsvarar våra förväntningar.
Jag vill påminna de talare som har uttryckt sina åsikter om demonstranterna, som har lagt mer vikt vid demonstranterna på gatan än Europeiska rådet och sagt att dessa företräder det civila samhället, om att dessa demonstranter mycket riktigt är europeiska medborgare, men att det även bakom Europeiska rådet finns många miljoner tysta medborgare som har röstat på de partier som företräder de regeringar som ingår i detta och som utgör det verkliga civila samhället. Detta är det verkliga civila samhället. Jag vill inte frånta de personer som går ut på gatorna deras legitimitet, men man får inte heller frånta legitimiteten för de medborgare som genom sina politiska partier stöder regeringarna som fattar beslut.
Enligt min åsikt har många av dem som lägger så stor vikt vid demonstranterna på gatorna inte förstått den lärdom som de europeiska medborgarna gav alla européer när man godtog euron. Dessa personer är desamma som sade att folket inte vill ha något att göra med Europa och med euron. Tvärtom godtog alla europeiska medborgare euron, på två veckor, spontant och fullständigt frivilligt.
Jag anser att man kan lära sig mycket av vad människor tänker på gatan, men man skall inte tro att det bara är de personer som demonstrerar, denna gång i en festligare stämning med anledning av Europeiska rådet, som har den demokratiska legitimiteten i unionen, för så är det inte. Jag vill förresten avsluta med att uttrycka den häpnad ordförandeskapet känner inför den förklaring som företrädaren för Herri Batasuna gjorde, som beklagar terroristgruppen Röda brigadernas mord på en italiensk politiker och som aldrig har beklagat de oräkneliga offer som mördats av terroristorganisationen ETA, som hans parti ger en politisk täckmantel.

De Palacio
. (ES) Tack så mycket, herr talman! För det första vill jag understryka att jag anser att resultaten från rådet i Barcelona är övergripande positiva - det kan ingen förneka - även om några kanske ville ännu mer och någon - vilket vi har hört här i dag - till och mer ville ha mindre i vissa aspekter, men övergripande sett är resultaten positiva.
De positiva resultaten beror i stor utsträckning på det arbete som de tre institutionerna har genomfört: parlamentet, kommissionen och rådet, det vill säga, det beror helt enkelt på att gemenskapsmetoden har fungerat bra. Detta är enligt min åsikt det viktigaste, och alla närvarande bör gratuleras till detta. Barcelona gav resultat, Barcelona innebär ett steg framåt på många områden och vi har under lång tid arbetat sida vid sida, vi har samarbetat alldeles särskilt med parlamentet och vi har gjort en anmärkningsvärd ansträngning för att kunna nå dessa mål.
Herr talman, i Spanien säger vi att det bästa är fiende till det bra, och detta är vad jag vill säga till dem som anser att vi inte har nått resultat. Man måste tänka på de resultat som har nåtts på alla områden, även när det gäller utrikespolitik, i så viktiga frågor som förklaringen om Mellanöstern, och jag vill inte lägga ut texten om andra frågor som i mindre utsträckning faller inom kommissionens område. Resultaten är positiva om vi koncentrerar oss på kommissionens specifika befogenheter och de områden som hör till gemenskapens politik, vi kan tala om framstegen i frågan om garanti för pensioner, arbetsmarknaden, integreringen av marknader, genomförandet av Europa, om att fysiskt och rymdmässigt strukturera unionens territorium, till exempel genom sammanlänkningar när det gäller såväl energi som transporter. Vi kan även ta upp det särskilda kapitlet miljöfrågor, där det finns mycket viktiga faktorer, vilket de Miguel betonade nyss, som Kyotoprotokollet eller Monterreyåtagandena. Detsamma kan sägas om den konkreta politiken i fråga om transporter till exempel - med detta vill jag besvara ett av de konkreta inlägg som gjordes - miljövänligare transporter, som till exempel den drivkraft man ger åt järnvägarna och sjötransporten.
Det har även gjorts mycket viktiga framsteg på energiområdet i och med direktivet om energiskatter, vilket är en grundläggande fråga inom den utvecklingsmodell som vi förespråkar i Europa, en modell som absolut inte grundas på lågkvalitetsenergi, utan snarare tvärtom. När man ser på alla de framsteg som har nåtts är, upprepar jag, det bästa fiende till det bra. Det har gjorts många bra saker och gemenskapsmetoden har fungerat.
Herr talman, slutligen måste jag åtminstone påpeka, som politiker och parlamentariker under drygt tretton år - och jag hoppas att jag genom de spanska medborgarnas förtroende kan fortsätta detta arbete - något mycket tydligt: den politiska legitimiteten finns i de demokratiskt valda parlamenten och regeringarna. Punkt slut. Demonstrationer av det som benämns det civila samhället är mycket viktiga, och alla politiker som vill behålla sitt folkliga stöd måste vara väl medvetna om vad dessa demonstrationer innebär. Det är viktigt att mycket noga lyssna till vad dessa sociala grupper har att säga, men dessa demonstrationer, hur stora de än är, kan inte ersätta demokratin och den demokratiska politiska legitimitet som de röster som läggs på medborgarnas företrädare innebär, eftersom det är två helt olika frågor som man inte bör blanda ihop.
Det är två olika frågor. Hundratusentals medborgare demonstrerade fredligt, men såsom alltid brukar ske vid den här typen av demonstrationer, lyckades de bråkstakar som vi känner till vid det här laget bryta sig fram, eftersom statens säkerhetsstyrkor tyvärr inte lyckades hejda dem. Men vi står fast vid detta, herr talman: legitimiteten finns i parlamentet, den finns i de nationella parlamenten, den framgick tydligt i Europeiska rådet där stats- och regeringscheferna från de femton demokratiska länderna deltog tillsammans med kommissionen.

Talmannen. -
Som avslutning på denna debatt har ordförandeskapet mottagit sex resolutionsförslag. Omröstningen kommer att äga rum kl. 19.00.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Cox sade att jag vid slutet av debatten skulle lägga fram min ordningsfråga så jag får be om ordet.

Talmannen. -
Herr Gorostiaga, ni har ordet för en ordningsfråga.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Enligt artikel 122 nöjer jag mig med att avvisa uttalandet från en ilsken högerorienterad spansk nationalist, vilket bryter mot till och med den mest grundläggande parlamentariska artigheten. Det skulle vara oacceptabelt att hänvisa till denne kollega som talesmannen för de spanska tortyrutövarna, även om det finns bevis för tortyr vid spanska polishögkvarter.
Sådana personangrepp måste avlägsnas från denna kammare för alltid. Jag känner mig säker på att talman Cox kommer att göra sitt bästa för att undvika sådana episoder i framtiden.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Herr talman! Jag kommer att svara Gorostiaga, eftersom jag anser att det är mig han syftar på, från respekt till brist på respekt, från parlamentarisk hövlighet till ohövlighet.
Jag vill bara betona att vad jag gjorde i mitt inlägg var att klart och tydligt påvisa att varje gång parlamentets ordförandeskap modigt höjer rösten för att fördöma de fega mord som terroristorganisationen ETA begår, utnyttjar Gorostiaga, genom att dra fördel av den frihet som det innebär att vara ledamot av denna kammare - en frihet som hans vänner i terroristgruppen ETA trampar på varje dag - tillfället för att försvara det oförsvarliga.
Därför, herr talman, har jag en enda fråga: hur länge måste kammaren tolerera detta slags uttalanden, som är en förolämpning mot offrens minne och ett hån mot parlamentets ståndpunkter?

Talmannen. -
Tack, herr Salafranca. Vi har behandlat denna punkt på föredragningslistan tillräckligt och vi går över till nästa punkt på föredragningslistan.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens och rådets uttalande om Europeiska kommissionens årliga politiska strategi för år 2003.

De Palacio
. (ES) Herr talman, ärade ledamöter! Den 27 februari informerade ordförande Prodi er om de beslut som kommissionen antog den dagen, och särskilt om kommissionens politiska prioriteringar för år 2003 och kommissionens behov av mänskliga och ekonomiska resurser.
Som vi sade vid det tillfället, kommer de tre institutionerna i år för första gången att delta i en djupgående dialog om de politiska prioriteringarna, lagstiftningsprogrammet och arbetet under kommande år.
Dialogen kommer att föras på grundval av det nya avtal som lades fram inför talmanskonferensen den 31 januari och på ett förnyat samrådsförfarande med rådet.
Den 4 mars i år lade vi fram de politiska prioriteringarna för år 2003 inför rådet (allmänna frågor), och vi genomför nu ett strukturerat samordningsarbete med de grekiska och italienska ordförandeskapen i syfte att ge programplaneringen en inriktning på medellång sikt.
Vårt mål är att grunda programplaneringen på en politisk dialog med företrädarna för unionens medlemsstater och medborgarna på grundval av utövandet av den fullständiga initiativrätt som med ensamrätt ges kommissionen i fördraget. Processen kommer att kännetecknas av deltagande och man kommer att lyssna mycket noga till de olika ståndpunkterna.
Det är kommissionen som till slut skall axla ansvaret, det ansvar som - jag betonar detta - tilldelas kommissionen i fördraget. Vi kommer dock att utöva detta prerogativ med politiskt ansvar och med öppenhet. Det kommer att göras helt öppet, utan listor över ?goda föresatser? som förhandlas fram i institutionernas mörka korridorer.
I detta sammanhang uppmanar kommissionen parlamentets ordförandeskap och parlamentet i sin helhet att fortsätta agera politiskt för att se till att parlamentet - som är det högsta organet för demokratisk debatt och medbeslutande - går längre än att diskutera detaljer eller att bara försvara konkreta ståndpunkter.
Som ni väl känner till, ärade ledamöter, har kommissionen fastställt tre prioriterade huvudsakliga mål inför år 2003: för det första utvidgningen, för det andra stabilitet och säkerhet och för det tredje en hållbar och solidarisk ekonomi.
Kommissionen har sedan den installerade sig satsat på att utvidgningsprocessen skall bli framgångsrik. Utvidgningen är nämligen fortfarande den grundläggande prioriteringen för den andra delen av vårt mandat. Därför blir år 2003 av avgörande betydelse: vi måste förbereda oss i kommissionen för att ta emot alla företrädare, alla kommissionärer som kommer från de nya medlemsstaterna, och vi måste ta itu med de nya utmaningar som unionen står inför.
Kommissionen har dock beslutat att framför allt prioritera ett annat handlingsområde: stabilitet och säkerhet. Inom unionen är vårt främsta mål att påskynda skapandet av ett europeiskt område för rättvisa, säkerhet och frihet. Kampen mot brottsligheten i alla dess former, inklusive terrorismen - och i dag är det mer nödvändigt än någonsin att upprepa att terrorismen inbegrips - att terrorismen är och kommer att fortsätta vara den punkt som står högst upp på vår dagordning.
Vi bör ägna särskild uppmärksamhet åt invandringen, med alla dess komplicerade effekter. Solidariteten med dem som försöker förbättra sina egna och sina familjers levnadsvillkor bör löpa parallellt med en strikt och ordnad hantering av migrationsflödena på europeisk nivå. Vi behöver ett samarbete om gemensam gränskontroll, informationsutbyte och gemensamma normer för inresa och återsändande av invandrare samt även en harmonisering av de normer som styr alla medborgares rörelsefrihet, livsvillkor och uppförande.
En annan grundläggande prioritering på det externa planet är att stabilitet och säkerhet skall råda på hela den europeiska kontinenten och i de angränsande regionerna till den utvidgade unionen. Därför är det än en gång nödvändigt att förstärka vår associering med alla våra grannar.
Det tredje huvudmålet för vår politik för år 2003, herr talman, är en hållbar och solidarisk ekonomi. Det finns tecken på att ekonomin kommer att återhämta sig relativt snart. Hur snabb och intensiv återhämtningen av vår ekonomi blir beror emellertid på graden av unionens engagemang för att genomföra Lissabonstrategin. Den externa dimensionen av denna strategi är särskilt viktig för att styra globaliseringen. Vårt bidrag bör riktas mot att fördela återhämtningens fördelar mellan så många länder som möjligt.
Ärade ledamöter! Bland kommissionens politiska prioriteringar finns även behovet av att lösa problemen med våra bristande mänskliga och ekonomiska resurser, ett problem som det nu inte går att skjuta upp längre. Därför har vi inte begränsat oss till att fastställa de huvudsakliga politiska prioriteringarna i vår årliga politiska strategi, vi siktar även på att kunna garantera att kommissionen kommer att förfoga över lämpliga resurser för denna uppgift. Som ordförande Prodi sade den 27 februari i år, tänker kommissionen inte åta sig något mandat om den inte förfogar över nödvändiga resurser. Helt enkelt för att detta skulle leda till att vi misslyckas.
Som situationen är nu kan vi inte förbereda oss på lämpligt sätt för utvidgningen om vi inte får tillräckliga mänskliga resurser. Av det skälet begär kommissionen efter en noggrann undersökning 500 tillfälliga tjänstemän i den årliga politiska strategin. Det kan inte undgå någon att detta är en minimisiffra med tanke på de uppgifter som utvidgningen medför för oss under år 2003.
Det är ett välkänt faktum att den nuvarande maxgränsen för administrativa kostnader inte ger oss möjlighet att förfoga över tillräckliga resurser för att förbereda utvidgningsprocessen. Av det skälet bedömer kommissionen att det är absolut nödvändigt att göra bruk av flexibilitetsinstrumentet. Det är inte det lämpliga instrumentet, men vi anser att det är det enda instrument som vi har till vårt förfogande.
Vi har även två andra viktiga uppdrag: säkerheten och utarbetandet av en politik som gynnar en hållbar ekonomi, frågor som även de medför ytterligare ansvar för kommissionen. För att inte behöva begära en ny personalökning, har vi emellertid beslutat att endast godkänna de initiativ som vi har möjlighet att genomföra genom att internt omfördela våra nuvarande resurser, eller helt enkelt genom att slutföra några av de åtgärder som är under genomförande. Herr talman, detta är ett prov på hur allvarligt kommissionen tar på sina prioriteringar, utan att förglömma budgetdisciplinen.
När det gäller de ekonomiska resurserna vill jag erinra om att kommissionen och budgetmyndigheten snabbt måste finna en strukturell lösning på den kroniska bristen inom rubrik 4, som rör externa förbindelser. Den nuvarande strängheten medför att vi inte kan optimera våra åtgärder.
Herr talman, ärade ledamöter, kommissionen lägger i dag fram dessa viktiga och grundläggande åtgärder. Denna debatt kommer att följas av ytterligare debatter i utskotten, där kommissionärerna kommer att delta tillsammans med de ledamöter som ingår i respektive utskott. Det är då vi måste konkretisera och ytterligare utveckla dessa huvudsakliga mål och åtgärder.
Låt mig dock redan nu tacka er å kommissionens vägnar för era konstruktiva bidrag till målet att genomföra prioriteringarna för år 2003 så effektivt som möjligt.

De Miguel
. (ES) Herr talman, ärade ledamöter! Ordförandeskapet har lyssnat med särskilt intresse till vice ordförande fru De Palacios utläggning om kommissionens årliga politiska strategi för år 2003, vilken utgör den första etappen av planeringen och programplaneringen av de prioriteringar som kommissionen har fastställt. Det handlar dock inte bara om att identifiera dessa prioriteringar, utan även om att se hur vi på bästa sätt rationellt kan använda unionens ekonomiska och mänskliga resurser.
Jag anser det vara särskilt tillfredsställande att de prioriteringar som kommissionen har identifierat, som till exempel utvidgningen, stabilitet och säkerhet och en hållbar och solidarisk ekonomi, i mångt och mycket sammanfaller med de prioriteringar som ordförandeskapet och Europeiska unionen i helhet har fastställt och som bekräftades av Europeiska rådet i Barcelona, vilket rådets tjänstgörande ordförande, den spanska regeringschefen, tidigare informerade parlamentet om. Ordförandeskapet ser positivt på kommissionens avsikt att inleda en dialog om den strategi som har lagts fram, där budgetkonsekvenserna måste utgöra en grundläggande faktor. Därför måste utformningen av debatten om de strategiska prioriteringarna och budgetförfarandet för år 2003 förberedas mycket noggrant.
Rådet har redan fört diskussioner om denna fråga och har kommit fram till att rådet (allmänna frågor) skulle kunna innefatta en första politisk debatt om kommissionens strategiska prioriteringar för år 2003 i sin föredragningslista för maj månad. Detsamma gäller budgetaspekterna, där man enligt ordförandeskapets åsikt bör innefatta och beräkna de budgetkostnader för exempelvis fastighetsbehov som utvidgningen kan medföra inom den allmänna ramen för budgetförfarandet när tidpunkten är inne.
Ordförandeskapet utesluter inte att den första debatten om kommissionens strategi kommer att följas av en ny diskussion när vi närmar oss beslutet om unionens budget, under nästa höst under danskt ordförandeskap.
Herr talman, ordförandeskapet upprepar sitt stöd för de strategiska prioriteringar som kommissionen har föreslagit och är berett att vid lämpligt tillfälle djupgående analysera de budgetkonsekvenser som prioriteringarna medför.

Elles (PPE-DE).
Herr talman! Min grupp välkomnar det faktum att denna debatt äger rum i kväll eftersom detta är första gången som vi har kunnat ha en årlig strategipolitisk diskussion så tidigt under förberedandet av budgeten, denna gång för år 2003. Det faktum att rådet - även om de kanske inte lyssnar - faktiskt närvarar vid denna debatt är ett betydelsefullt tecken på att de tre institutionerna bör arbeta mer sammanhängande tillsammans.
Det första jag vill ta upp är att vi måste förvänta oss en betydande förändring när det gäller det sätt på vilket vi uträttar saker, eftersom kommissionen för det första fastställt sina politiska prioriteringar, vi för det andra försöker säkra rätt samordning av uppgifter och åtgärder inför 2003, och för det tredje välkomnar tanken på en starkare institutionell dialog så att vi kan garantera att budgeten verkligen beslutas kollektivt. Denna diskussion startar naturligtvis här och nu i mars 2002.
Gör vi då rätt prioriteringar? Det är fortfarande lite för tidigt för att ha ett svar på detta, men faktum är att vi lyckats nå fram till utvidgning, stabilitet och säkerhet, samt en bärkraftig integrerad ekonomi. Det är mycket svårt att hitta ett ämne som inte hamnar under dessa tre kategorier, men i ljuset av hur detta har förberetts kommer vi här i kammaren och våra utskott att hitta rätt sätt att under diskussioner föra fram var vi anser att prioriteringarna bör ligga.
Diskussioner kommer givetvis att förekomma, t.ex. beträffande utvidgningen. Kan kommissionen, som den säger, färdigställa de språkliga och administrativa förberedelserna inför utvidgningen under 2003? Kan den fortsätta att genomföra reformen av kommissionen, så att denna kommer att vara fullständigt moderniserad vid utgången av 2004? Detta är frågor som vi definitivt kommer att behöva lyfta fram och detsamma gäller stabilitets- och säkerhetsfrågorna. Önskemål har uttryckts om att upprätta en europeisk byrå för livsmedelssäkerhet och få denna driftsklar. Så vitt jag vet har detta beslut ännu inte fattats, och vi måste därför ha klart för oss vad det är vi försöker åstadkomma under dessa debatter.
Inom den bärkraftiga integrerade ekonomin finns det naturligtvis en hel uppsjö av olika frågor när det gäller tillgången till mänskliga och ekonomiska resurser. Detta aktualiserar frågan om era 500 icke fasta tjänster, vilka vi kommer att vara tvungna att göra en noggrann genomgång av.
Denna debatt är avslutningsvis någonting som bör välkomnas. Detta dokument lägger fram ett antal tydliga mål som skall uppfyllas, och där vi i parlamentet och rådet måste delta. Förhoppningsvis kommer vi att kunna avsluta året med den förbättrade samordning av budget och lagstiftningsförfaranden som vi har bett om.
Jag skulle vilja avsluta genom att uppmärksamma att det finns en betydelsefull aspekt när det gäller tillgången på finansiella resurser. Det sägs uttryckligen i dokumentet att inskränkningar i betalningarna kommer att ske, och att detta inte enbart gäller återbetalning av åtaganden som återstår att reglera, utan att betalningar överhuvudtaget bör inbegripas på andra ställen i budgeten så att vi kan vara säkra på att inte överskrida de fastställda taken. 2003 kommer därför att bli ett särdeles svårt år, men vi har börjat tillräckligt tidigt för att kunna komma fram till de rätta lösningarna.

Swoboda (PSE).
Herr talman, herr rådsordförande, vice kommissionsordförande! Kommissionen definierar som en av sina prioriteringar inför 2003 en utvidgning av orienteringspunkten. Kollegan Elles må ha en cynisk bild av detta. Jag ser det dock som både riktigt och viktigt, för annars kan man lätt få intrycket att allt är klart i och med att vi 2002 sluter avtal med förhoppningsvis tio kandidatländer. Att allt är i hamn. Men så är det verkligen inte. Det skulle även vara till hjälp för ratifikationsprocessen och godkännandet här i kammaren om vi under 2003 kunde få ett par initiativ från kommissionen. Till exempel: De nya medlemsstaterna måste förberedas på medverkan med fulla rättigheter i EU. Det behövs övning i konfliktlösning med fredliga och vänskapliga förtecken. Förhoppningsvis inte enbart på Cypern, utan med tanke på den senaste tidens debatter i kammaren mellan Slovakien och Ungern, eller Tjeckiska republiken och Ungern, och även Österrike och Tyskland berörs i viss mån.
Hela sammanhållningspolitiken måste läggas om och omstruktureras. Precis i dag har vi haft en utfrågning om vitboken om transporter. Det är bra att vice ordföranden är närvarande. Om vi verkligen skall bygga ut de transeuropeiska näten och bidra till sammanhållningen, då återstår mycket att göra under 2003.
Kommande medlemsstaters förmåga att tillämpa lagstiftningen på förvaltningsområdet och det rättsliga området, t.ex. i fråga om bedrägeribekämpning, måste ges ett starkt stöd. Alltså är 2003 ett helt avgörande år, också med tanke på utvidgningen. Detta skall inte underskattas.
2003 kommer dock även att bli det år då vi måste försöka ge svar till länder som inte är kandidatländer men som funderar på att kandidera. Ett sådant land är Ukraina. Under Sjevardnadzes besök här diskuterade vi detta. Även i Ryssland förs sådana diskussioner. Så sent som för en timme sedan talade vi om Kroatien med en delegation från Kroatien. Detta är frågor som vi har att vänta oss. Hittills har vi inte gjort något för att definiera gränsdragningarna i Europa eller vad EU skall vara, för det kommer att finnas ett Europa även utanför EU:s gränser. Även i fråga om detta kommer det alltså att krävas åtminstone några provisoriska svar under 2003.
En annan uppgift för 2003 kommer att bli att utveckla visioner om hur det ökade, organisatoriskt säkrade samarbetet skall se ut med de länder som inte kommer att tillhöra EU men som ändå inte står helt utanför. Ryssland är ett exempel, Medelhavsländerna ett annat. Här är det viktigt att utveckla nya idéer om hur vi skall samarbeta med de länder som varken är med i EU eller står helt utanför. Just detta samarbete kommer att bli mycket viktigt för stabiliteten och säkerheten, den andra prioritering som nämndes. En sak är säker, Europa måste sköta sina uppgifter. Vi kan inte alltid lita till USA och deras medverkan. Och vi vill inte alltid lita till USA och deras medverkan. Säkert måste vi dämpa USA:s vilja att styra, men då måste vi också se till att stärka Europas roll, åtminstone på det direkta intresseområdet. Även i detta avseende kommer 2003 att bli ett viktigt år för till exempel finansieringen av gemensamma insatser.
Fru vice ordförande, för att genomföra planerna behöver kommissionen förstås först och främst pengar - min kollega kommer att ta upp detta -, den behöver mänskliga resurser och den behöver styras och regleras på ett innovativt sätt. Tyvärr talar kommissionären just nu med rådsordföranden, som jag också hade tänkt rikta mig till. Möjligen har han ändå tid att lyssna ett ögonblick. Herr Miguel, det var en sak jag ville säga. Skulle någon kunna ge rådsordföranden hörlurarna så att han kan höra. Jag skulle vilja säga en sak som rör det alternativa styret och regleringen. Jag tackar för det svar som Aznar gav, men får jag be er meddela honom att svaret som han gav som förklaring till sitt tidigare svar visserligen innebar en liten ljusglimt för kammaren i fråga om samarbetet institutionerna emellan, men att det ingalunda var helt tillfredsställande. Impulserna från kommissionen och det tal som talman Pat Cox höll i Barcelona tydliggjorde att det behövs en politisk överenskommelse mellan kommissionen, parlamentet och rådet.
(Applåder)
Om regeringscheferna ägnar sig åt andra former av regerande - vilket jag välkomnar - då vore det inte mer än rätt att även parlamentets ledamöter ägnar sig åt detta. Generalsekreteraren kan förbereda saker och ting, men besluten måste fattas i politiska instanser, även här i parlamentet.
(Applåder)

Wallis (ELDR).
För två år sedan talade jag för den liberala gruppen under debatten om det årliga lagstiftningsprogrammet, och jag var mycket kritisk till det gamla tillvägagångssättet som jag beskrev som ett utbyte av inköpslistor mellan parlamentet och kommissionen. Nu har vi ett lämpligt tillvägagångssätt, en verklig interinstitutionell dialog. Vi har framför oss en bred strategi skräddarsydd för det övergripande politiska målet med utvidgningen och få av oss skulle motsätta oss strategin som helhet och det tidiga försöket att ta upp budgetaspekten.
Nu inleds processen med noggranna överväganden i parlamentsutskotten och det är detta som är viktigt. Äntligen finns det en meningsfull inblandning från parlamentets sida och jag hyser ingen tvekan om att utskotten kommer att börja arbeta fram ett slutligt lagstiftningsprogram. Detta är en välkommen förändring av våra arbetsmetoder som bör göra det möjligt för oss att planera och förbereda vårt lagstiftningsarbete mycket bättre.
Utöver denna utveckling hade utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden denna morgon ett historiskt gemensamt möte med nationella parlamentariker för att diskutera EU:s lagstiftningsprocess och hur gemenskapsrätten genomförs. Det bör inte råda någon tvekan om att våra kolleger i nationella parlament behöver en rättvis förvarning om vad vi kommer att behandla och när. Detta ger dem möjlighet att ge oss input eller att ställa sina ministrar i rådet till svars på ett meningsfullt sätt. Det framgick tydligt av vår diskussion att de medlemsstater som tillåter ett tidigt deltagande i processen av sina nationella parlamentariker har betydligt mindre svårigheter att genomföra gemenskapslagstiftning. Deras medborgare finner sig mer väl till rätta med tillvägagångssättet, vilket gör att det slutliga resultatet får större legitimitet. Det är detta samspel vi alla strävar efter att få med våra medborgare, så tack och lov blåser nya friska vindar genom vår lagstiftningsprocess. Konventet kan kanske släppa loss några till, men jag är glad över att se att de där eländiga inköpslistorna försvann med första vindpusten.

Stevenson (PPE-DE).
Den årliga politiska strategin för 2003 innehåller en del viktiga initiativ om utvecklingen av en bärkraftig och integrerad ekonomi. Kommissionen vill särskilt ta itu med granskningen efter halva tiden av den gemensamma jordbrukspolitiken och reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. Dessa två stora politikområden slukar tillsammans hälften av EU:s sammanlagda budget, men varken den gemensamma jordbrukspolitiken eller den gemensamma fiskeripolitiken har lyckats uppfylla sina huvudsakliga syften. De har inte lyckats trygga jobben, de har inte lyckats garantera en skälig levnadsstandard för våra landsbygdssamhällen och inte heller lyckats uppnå bärkraftighet.
Med detta facit av misslyckanden är det hög tid att genomföra radikala reformer och jag är glad över att se att sådana förslag är centrala i den politiska strategin för 2003. I mitten av april kommer Europeiska kommissionen att offentliggöra sina lagstiftningsförslag beträffande reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. Det viktigaste inslaget i detta reformpaket kommer alldeles säkert att vara decentralisering, genom överlåtelse av fiskeriförvaltning till viktiga berörda parter i avskilda fiskezoner. Även om dessa kommittéer, åtminstone inledningsvis, endast kommer att ha rådgivande uppgifter genom att involvera fiskare, vetenskapsmän och marinekologer, så kommer de att utgöra ett dramatiskt steg mot en decentralisering av makten, bort från Bryssel och tillbaka till gräsrötterna. I en tid av kollapsande fiskbestånd, minskande fiskeflottor, förlorade jobb, nedläggning, stillaliggande och permitteringar, behöver vi ett sådant initiativ och detta bör därför varmt välkomnas.
Vi har inom Europeiska unionen alldeles för många fiskare som jagar alldeles för få fiskar. Vi behöver skära ned på kapaciteten med cirka 40 procent av flottan, men låt mig rikta en särskild vädjan till kommissionen och rådet. Exportera inte våra problem med överfiskning och överutnyttjande av resurser ut ur Europeiska unionen och in i tredjeländer. Nyligen genomförda fallstudier i Mauretanien och Senegal visar att dessa länder har uttömda bestånd. I Mauretanien har fångsten av bläckfisk halverats under de senaste fyra åren. En del arter som t.ex. sågfisk har försvunnit helt och hållet. Jag applåderar den politiska strategin för att hitta bärkraftiga och integrerade mål, men låt oss komma ihåg att sådana mål måste tillämpas i lika hög grad utanför Europeiska unionen som inom denna.

Paciotti (PSE).
Herr talman! I fråga om området med frihet, säkerhet och rättvisa påminner oss kommissionen först och främst om att kampen mot terrorismen alltid kommer i första rummet. Det kan vi inte annat än instämma helt i. Det barbariska mordet på professor Marco Biagi i Bologna i går ger oss en tragisk bekräftelse på att detta är nödvändigt. Vi måste dock förklara att vi håller med om också det som ordförande Aznar har sagt här i dag, det vill säga att vi redan i dag förfogar över tillräckliga instrument för att besegra terrorismen. Alla de europeiska institutionerna har för övrigt visat prov på stort omdöme och skyndsamhet när det gäller att vidta de åtgärder som fordrades på grund av att denna politiska kriminalitet plötsligt stegrades.
Det är på andra punkter som området med frihet, säkerhet och rättvisa har svårt att utvecklas och det är sannerligen inte parlamentets fel. Det är inte heller ett primärt ansvar för kommissionen, om sanningen skall fram. Europeiska unionen tar inte det ansvar den fick genom Amsterdamfördraget i fråga om invandring och asylrätt eftersom rådet sätter hinder i vägen, inte lyckas komma överens om kommissionens förslag och gång på gång väljer att ta till enskilda instrument av repressiv karaktär som utarmar all politik på detta område och gör den otillräcklig.
Det är en politisk fråga att återfinna viljan och förmågan att ta itu med detta komplicerade problem med det civiliserade samhällets instrument. Det handlar om internationella förbindelser, gemensamma regler och instrument för gränskontroller och om att ta ett gemensamt ansvar för de bördor vi måste bära, men också för de mål om kulturellt och ekonomiskt berikande som den utmanande integrationen sätter upp för oss.
Det är dock också en institutionell fråga. Bestämmelsen om enhällighet är lamslående och brist på medbeslutande är odemokratiskt. De principer som ligger till grund för Europeiska unionen - demokratin och rättsstaten, och därmed att underkasta sig en rättslig kontroll - måste utvidgas till att omfatta alla sektorer som har med medborgarnas trygghet och frihet att göra. Integrationen av Europol inom unionens institutionella ram är bara ett exempel på detta.
Det vore mycket bra om kommissionen kunde komma med ett bidrag i form av förslag med motiveringar i dessa frågor också till konventet om Europas framtid som just har startat sitt arbete.

Lehne (PPE-DE).
Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionen har återigen lagt fram ett dokument, och jag blir alltid lika förvånad över hur begåvade tjänstemännen i kommissionen är som klarar av att fylla 28 sidor utan att egentligen alls säga något riktigt konkret. Detta har ju förstås den strategiska fördelen att man inte kan ställas till svars. Jag vågar påstå, ärade fru kommissionär, att detta givetvis inte gäller de kapitel som ni ansvarar för, men väl många andra kapitel i detta dokument, och i andra. Hur som helst, dokumentet är ett faktum, och då bör det väl också kommenteras. Rörande frågorna om den inre marknaden kan jag utifrån min egen erfarenhet från de gångna åren här i kammaren bara säga att vi fortfarande är långt från att ha en verkligt effektiv och fungerande inre marknad på alla områden.
Här finns det fortfarande stora brister. Jag anser att en av huvudpunkterna i kommissionens arbete 2003 bör vara att koncentrera sig på att åtgärda dessa brister. I utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden debatterades nyligen direktivet om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter i andra behandlingen. Här blev det återigen exemplariskt tydligt att det exempelvis på försäkringsområdet över huvud taget inte finns någon fungerande inre marknad, utan fortfarande en rad isolerade, nationella försäkringsmarknader. Det finns fortfarande, som jag sade, betydande brister.
Samma problem finns i genomförandet av friheten att tillhandahålla tjänster och i etableringsfriheten, även inom andra sektorer, vilket kommissionens rapporter tydligt visar. Den rapport som kommissionen lade fram har redan behandlats en gång i utskottet och kommer väl snart att leda till vidare debatt, och den tar upp enskilda brister i fråga om friheten att tillhandahålla tjänster. Jag skall inte gå in på exempel, tiden tillåter inte det. Men jag vill be kommissionen att fortsätta arbeta konsekvent så att vi till slut får en fungerande europeisk inre marknad.
En sista fråga som även togs upp vid mötet med de nationella parlamentsledamöterna i morse: Parlamentet fattade i januari beslut om ett betänkande om de fortsatta åtgärderna för harmonisering av civil- och handelsrätten. Jag vill be kommissionen och särskilt ansvariga kommissionärer att gå framåt på området och så snart som möjligt lägga fram en grönbok eller en vitbok, så att vi vet vad nästa konkreta steg blir. Jag tror att detta är helt avgörande för att den inre marknaden inte enbart skall bestå av och fungera för de stora företagen, utan att även konsumenterna och de medelstora företagen får möjlighet att utnyttja hela paletten av alternativ på den inre marknaden. Vi skapar den inre marknaden i första hand för medborgarna, inte bara för storföretagen. Därför efterlyser jag ett fortsatt arbete präglat av, låt mig säga kraft och förstärkt energi på området, inte minst med tanke på det motstånd som vi av erfarenhet vet brukar komma från flera medlemsstater.

Roth-Behrendt (PSE).
Herr talman! Jag har insett att det är både klokt och pedagogiskt värdefullt att förena beröm med kritik. Därför börjar jag med berömmet, fru kommissionär. Det är bra att vi i ett tidigt skede och dessutom vid rätt tidpunkt äntligen har en debatt om strategiplanerna och att dialogen förs i tid mellan kommissionen och Europaparlamentet och Europaparlamentets fackutskott. Jag nämner medvetet dessa två institutioner, eftersom rådet saknar betydelse för mig. I Barcelona såg vi att rådet bestämmer sin egen föredragningslista, gör som det vill och vet bäst själv. Därför handlar detta enbart om dialogen mellan er, fru kommissionär, som företrädare för kommissionen å ena sidan och Europaparlamentet å den andra.
Och så har det blivit dags för kritiken. Som en optimistisk signal kan jag ge er följande, fru kommissionär: Om det någon gång skulle gälla att sälja en bristfällig produkt, så sök tjänsten! Sedan kan ni försöka göra det. Ni har försökt göra ert bästa i ett dokument som jag inte förstår. Jag beundrar alla som läser dokumentet och förstår de enskilda betydelsemättade satserna. Jag undrar vad som krävs för att man skall hitta något i texten. Behöver man en blindhund? Behöver man en sanktbernhardshund för att hitta något levande under lavinen? Någonting ditåt behövs, fru kommissionär. Som kommissionär kan ni det här med att ta något vad som helst och nämna det överallt. Ordet konsumentskydd dyker hela tiden upp, ordet hållbarhet likaså var helst man kan peta in det: hållbara transporter, hållbar ekonomi. Allt är hållbart.
Men vad ni vill göra och vilka som är era prioriteringar har jag inte kunnat utläsa. Ingenstans lyckas jag utläsa vad som är den faktiska prioriteringen? Ja, utvidgning, ja, hållbar ekonomi, ja, kanske även säkerhet och stabilitet. Men hur detta skall uppnås är dolt bakom satser som står i blom, fru kommissionär. Gå därför hem och säg till kollegerna i kommissionen vad även vi säkert kommer att säga till dem personligen: Gör läxan bättre nästan år! Parlamentet har nu uppmanats att fylla den ram som ni har levererat med ett förnuftigt innehåll. Vore detta en skoluppsats skulle den ha fått kommentaren: ?Bra försök, skriv bättre nästa gång?. Och det är också vad jag säger.

Goepel (PPE-DE).
Herr talman! Det krävs stora ansträngningar för att alls hitta politikområdena jordbruk och landsbygdens utveckling i kommissionens 28-sidiga strategidokument för 2003. Hela tre gånger, fördelat över tre sidor, hittar man ordet ?jordbruk?. Detta beror kanske även på att jordbrukspolitiken ännu inte täcks av medbeslutandeförfarandet. Ändå skall vi nu för första gången strategiskt bedöma frågor som utvidgning, WTO-förhandlingar, budgetutveckling och utvärderingen i halvtid.
Utvidgningen: 2003 vill man avsluta anslutningsförhandlingarna med kandidatländerna för att utvidgningen skall kunna starta från 2004. Vi är väl alla medvetna om vilket enormt arbete kommissionen, parlamentet och rådet måste göra 2003 i kapitlen jordbruk och landsbygdens utveckling. I så måtto kommer utvidgningen att bli en huvudprioritering även för jordbruket under 2003 och kräva stor förhandlingsskicklighet. Vad som återstår att göra tydliggjordes i gårdagens utfrågning i budgetutskottet. En nära dialog med utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling är därmed precis lika nödvändig som det är att effektivare utnyttja förberedelseanslagen inom ramen för utvidgningen. För Världshandelsorganisationen (WTO) spelar jordbruket en nyckelroll. Ärade kommission, vi förväntar oss alltså kontinuerlig information och uttalanden om hur WTO-förhandlingarna går. Ni talar själva på sidan 14 i ert otroliga dokument om det avgörande förhandlingsskedet.
Budgeten: Resultatet av omröstningen i Färmbetänkandet, eller konkret riktlinje 9 som antogs i plenum, skall garantera att ändringen i halvtid så långt som möjligt åtgärdas redan i budget 2003. Ett mycket enkelt konstaterande som kommer att bereda stort huvudbry, inte minst med tanke på att medlemsstaterna alltmer räknar med att få tillbaka stora öronmärkta summor som inte har utnyttjats i jordbruksbudgeten. Allt enligt mottot: ?Möjligen skulle ju detta kunna skydda en eller annan från ett ?blått brev? (varningsskrivelse) från Bryssel!?
Därför måste det strategiska kravet för 2003 vara att fullt och effektivt utnyttja jordbruksbudgeten genom en flexiblare användning av medlen till de nya program som skall skapas på landsbygdens område. Ett mycket viktigt krav är följande: Det krävs fler bidragsvärdiga kvalitetsaspekter inom den gemensamma jordbrukspolitiken. Kompensationsbetalningar som görs under denna aspekt kan även en icke-jordbrukare förstå.

Färm (PSE).
Herr talman! I egenskap av årets budgetföredragande har jag några saker att ta upp i detta sammanhang.
För det första är jag inte riktigt lika kritisk som Roth-Behrendt. Jag tycker det är viktigt att vi nu får en årlig politisk strategi som också utgör kommissionens riktlinje för nästa års budget. För närvarande avger alla institutioner sina riktlinjer på våren och det finns nu hopp om att kommissionen grundar sitt budgetförslag på idéer även från rådet och parlamentet. Det vore i så fall en klar förbättring.
För det andra har flera ledamöter påpekat att vi måste stärka kopplingen mellan kommissionens lagstiftningsprogram och budgetfrågorna. Hittills har vi alldeles för ofta hamnat i ett läge där vi får lagförslag, förslag om nya program och utgifter, om att inrätta nya institutioner och så vidare utan hänsyn till budgetprocessen och de ekonomiska följderna. Inte minst på utrikespolitikens område avges olika löften. Här återstår en del att göra, men årets process är ändå ett steg i rätt riktning.
För det tredje kan vi åtminstone glädja oss över avsnittet om interinstitutionellt samarbete. För att kunna skapa en väl fungerande union är det helt avgörande att detta samarbete och förtroende finns.
Därför oroar det oss djupt att vi nu har fått veta att det inom rådet förs diskussioner om den nya budgetförordningen som går ut på att tränga tillbaka parlamentets inflytande. Inom rådets budgetkommitté diskuterar man att minska våra möjligheter att lägga anslag i reserven, att påverka tilläggs- och ändringsbudgetar och så vidare. Om rådet fortsätter i den riktningen utmanar man den institutionella balansen på ett sätt som parlamentet aldrig kommer att acceptera godvilligt.
För det fjärde vill jag ta upp en sakfråga. Det är glädjande att alla institutioner nu lyfter fram utvidgningen som ju är vår tids viktigaste uppgift. Jag hoppas att vi redan vid budgetförlikningen i juli skall kunna komma överens om hur vi hanterar nästa års administrativa utgifter. Då skulle vi nämligen underlätta förberedelserna, bland annat genom att ge stöd till byggnation, arbeta med språkfrågorna, avgöra vilken personal som behöver anställas och vilka regelverk som måste förberedas för att vi skall kunna ta in observatörer i våra partigrupper.
Om alla institutioner bidrar genom att betrakta detta som viktigt har vi faktiskt en chans att redan i juli nå en sådan överenskommelse. Det skulle vara en väldig styrka.
Slutligen hoppas jag att rådet och kommissionen innan förhandlingarna är avslutade också inleder en uttömmande diskussion med parlamentet om utvidgningens långsiktiga ekonomiska följder. Jag tror verkligen på utvidgningen, men vi får inte dölja för skattebetalarna att det finns en kostnad. Den saken måste tas på allvar.

De Palacio
. (ES) Herr talman! Även om jag är rädd för att det gör mer eller mindre detsamma med tanke på det liv och den rörelse som råder i kammaren, vill jag tacka samtliga ledamöter som har besvärat sig med att läsa de tjugoåtta sidorna, inklusive Roth-Behrendt. I dessa tjugoåtta sidor har ni säkert kunnat hitta positiva inslag, som Swoboda sade. Det finns nämligen mycket riktigt några översikter i kapitel 3, punkterna 3.1, 3.2 och 3.3, där man ger mer konkreta detaljer om de politiska förslagen för nästa år.
Jag vill påpeka att vi befinner oss i början av verksamhetsåret, nu inleds de diskussioner där kommissionärerna för dialoger med utskotten, därefter kommer vi att fortsätta arbeta för att senare under höstens lopp hålla fler debatter, och sedan slutförs processen i november när kommissionens ordförande formellt lägger fram de politiska förslagen i plenum.
Ärade ledamöter, jag vill än en gång gratulera och tacka er alla och jag hoppas att erfarenheterna från dagens debatt kommer att bli till nytta för institutionernas arbete, för parlamentets, rådets och kommissionen. Jag hoppas att detta kommer att leda till goda resultat och att vi till slut anser att vi har tagit ett steg framåt i samarbetet mellan institutionerna.

Talmannen. -
Tack så mycket, fru kommissionär.

Swoboda (PSE).
Herr talman! Eftersom jag anmärkte kritiskt på premiärminister Aznars uttalanden, vill jag tacka rådets tjänstgörande ordförande, som företräds här, för att - åtminstone gentemot mig - ha förklarat att det åligger parlamentet att utse sina politiska företrädare i den interinstitutionella arbetsgruppen. Detta är ett klargörande. Jag ville gärna informera alla om detta.
(Applåder)

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Resolutionsförslag RC B5-0180/2002

Dehousse (PSE).
Herr talman! Till uppbyggelse för våra skolbarn borde vi samtidigt offentliggöra Europaparlamentets entusiastiska motioner om olika toppmöten och den hårda kritik som ett oavvisligt vittne - nämligen Javier Solana - nyligen riktade mot det sätt på vilket toppmötet fungerade. Dagens resolution möter samma öde som alla andra. Den försätter kammaren i extas. Men vi för vår del har sett hur verkligheten fungerar och vi hävdar att ett Europa som inte ägnar sig åt sociala frågor inte är vårt Europa.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Jag röstade inte emot resolutionen om Europeiska rådets möte i Barcelona, för jag är en övertygad Europavän, jag är för Europa. Jag röstade emellertid inte heller för, herr talman, för det finns någonting i detta dokument som inte håller. Framför allt är det någonting i kommunikén och resultaten från Europeiska rådets möte i Barcelona som inte håller. Vad är det som inte håller? De femton regeringscheferna är överens om att de anställda skall arbeta fem år längre, från i genomsnitt 57 år till i genomsnitt 62. Denna goda föresats har de uttalat offentligt. Bra! Duktigt! Men innan vi tvingar de anställda som redan har arbete att arbeta mer, hade det inte varit bättre att engagera sig för att se till att de arbetslösa som inte har något arbete - som är väldigt många och framför allt är unga - hade fått arbete? Pensionärspartiet är därför emot höjningen av pensionsåldern både om det sker på frivillig väg, som det borde vara, eller genom ett obligatorium, så länge det finns en enda arbetslös i Europa.

Tannock (PPE-DE).
Herr talman! Anledningen till att jag och många av mina konservativa eller europeiskdemokratiska kolleger avstod från att delta i den övergripande omröstningen är att det i punkt 37 finns en oacceptabel hänvisning till samtalen mellan Storbritannien och Spanien om Gibraltars framtid, i vilka hänsyn inte på något sätt tas till de 30 000 Gibraltarbornas åsikter, vilka uppenbarligen vill bevara sina suveränitetsband till Storbritannien. Den brittiska Labourregeringen har litet intresse av att stödja dem i deras sak och har informerat Gibraltar om att det kommer att marginaliseras och utsättas för finansiella påtryckningar så att de tvingas anpassa sig till de brittisk-europeiska strategiska målen, om de inte stödjer resultatet av samtalen.
Jag anser att Gibraltar om detta blir verklighet borde söka självbestämmanderätt eller någon typ av lösning liknande den för Andorra. Om den spanska regeringen motsätter sig detta borde den tänka efter vad dess reaktion skulle bli om Portugal skulle insistera på sin fördragsmässiga rättighet att få tillbaka Olivenca från Spanien eller om Marocko skulle insistera på att Ceuta och Mellila skulle bli deras.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
. (EL) Greklands kommunistiska parti välkomnar de hundratusentals demonstranter som uttryckte sina invändningar mot EU:s politik, en politik som innebär fattigdom, arbetslöshet, privatisering och avregleringar. Manifestationerna ger ett optimistiskt budskap och visar att den folkliga rörelsen intensifierar sin kamp för att vända på den politik som riktas mot folket.
EU:s ledare å sin sida förklarade att man skall få bukt med fattigdom och arbetslöshet genom att utveckla företagsamheten, minska det statliga stödet, öka anställbarheten och göra arbetslivet flexibelt och de underlät inte heller att formulera målsättningar för en påskyndad reform av pensionssystemen och en höjning av pensionsåldern med fem år före år 2010! Detta är den omtalade ?sociala modellen? som antas leda till full sysselsättning samtidigt som den skall göra EU till den mest dynamiska och konkurrenskraftiga ekonomin i världen.
Meningsskiljaktigheterna mellan EU:s ledare hindrade i detta skede att utförsäljningen av energisektorn till det privata kapitalet fullföljdes. De visade emellertid enhällighet beträffande Mellanöstern genom att förklara att den palestinska myndigheten bär hela ansvaret för att bekämpa terrorismen medan de gav vänskapliga rekommendationer till Israel om att uppföra sig ordentligt. De visade en skuldmedveten tystnad beträffande de amerikanska hoten mot Irak och utvecklingsplanerna avseende nya kärnvapen. Deras otålighet var mycket märkbar när det gällde att klara upp de oavslutade frågorna kring ?Europaarmén? i syfte att överta stafettpinnen från Nato i Fyrom.
Europaparlamentets resolution utgör en hyllning till den politik som riktar sig mot folket och därför röstade vi, Greklands kommunistiska partis ledamöter av Europaparlamentet, nej till den.

Berthu (NI)
. (FR) Europeiska rådet i Barcelona som hölls den 15-16 mars hör till dessa ?tekniska toppmöten? där beslut fattas utan att någon märker det. I detta fall bör man i stället för beslut tala om en gradvis åtstramning av den budgetdisciplin medlemsstaterna genom föga demokratiska förfaranden har underkastats.
Rådet föregicks av att Romano Prodi skickade en skrivelse till stats- och regeringscheferna där han angav vad kommissionen förväntar sig av Europeiska rådet i Barcelona. Detta är en synnerligen djärv omfördelning av rollerna.
I denna skrivelse återfinner man bland annat en maning till stramare ekonomisk samordning, och jag har redan sagt vad jag tycker om detta under debatten, liksom krav på att medlemsstaterna skall effektivisera införlivandet av den europeiska lagstiftningen. Rådet tar upp dessa båda frågor i sina slutsatser utan att ställa sig några frågor, i synnerhet när det gäller den avgörande roll de nationella parlamenten spelar för införlivandet.
(Inlägget kortades ned enligt artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Som resolutionen från Gruppen Europeiska enade vänstern där vi ingår uttryckte så innebar toppmötet i Barcelona mycket betydelsefulla aspekter, framför allt när det gäller fortsatta och snabbare privatiseringar, liberaliseringar och avregleringar av energi-, transport- och telekommunikationssektorerna samt viktiga aspekter när det gäller arbetstagarnas rättigheter, där man också tryckte på ett strikt upprätthållande av stabilitetspakten.
Tyvärr har Europeiska rådet än en gång lagt tonvikten på arbetsmarknadens strukturreformer, vilka baseras på en flexibel arbetsmarknad, osäkra anställningsförhållanden och återhållen lönesättning. Det är också allvarligt att rådet har rekommenderat en ökning med fem år av den genomsnittliga pensionsåldern, vilket dessutom anger en farlig väg som utgör ett hot mot den sociala tryggheten, vilken måste bibehållas och stärkas till stöd för kampen mot fattigdom och social utslagning.
Så precis som man hävdade i fackföreningsrörelsens och andra rörelsers enorma demonstrationer som skedde parallellt i Barcelona trots spanska regeringens och polisens försök till demobilisering och repression, krävs det en politisk förändring och inte mer av samma politik som förut. Det är viktigt att försvara de offentliga tjänsterna, stoppa avregleringarna och införandet av osäkra anställningar på arbetsmarknaden, bekämpa nyliberalismen och försvara en annan mer solidarisk och rättvis värld.
Därför röstar vi emot det gemensamma resolutionsförslaget från de andra politiska grupperna, vilket vi inte heller har skrivit under.

Krivine (GUE/NGL)
. (FR) Genom denna omröstning uppmanas parlamentet att ratificera de beslut som fattades vid Europeiska rådet i Barcelona. Man ber oss godkänna en fullständig avreglering av energisektorn fram till 2004 på bekostnad av de allmännyttiga tjänsternas logiska system grundat på principerna om kontinuitet, lika tillträde och lika behandling för alla användare, regionalpolitiska överväganden och miljöskyddshänsyn. Man begär av oss ett undertecknande in blanko för att avreglera flygtransporterna genom förslaget om ett gemensamt europeiskt luftrum och för att fullfölja avregleringen av järnvägssektorn. Man vill att vi skall godkänna att pensionsåldern höjs med fem år och att pensionsfonder inrättas. Man vill att vi skall stödja strukturella reformer på arbetsmarknaden som grundar sig på flexibilitet och osäkerhet för arbetskraften och på återhållsamma lönekrav. Man ber oss i själva verket att säga ja till det liberala och antisociala Europa. Nej, vi kan inte rösta ja till resultaten från Europeiska rådet i Barcelona och vi känner helt igen oss i budskapet från 100 000 fackligt aktiva och 400 000 aktivister som under fredliga former kritiserade ?Kapitalets Europa? och krävde ett annat Europa och en annan globalisering.

MacCormick (Verts/ALE)
. (EN) Rådet i Barcelona blev trots att det föregicks av stora ord från Tony Blair en timid historia och kom att utgöra en besvikelse. Rådet har tidigare lovat att man skulle placera bärkraftigheten i centrum för den europeiska utvecklingen. Detta toppmöte bjöd dock inte på mycket mer än munväder vad gäller detta åtagande.
Den så kallade avregleringen som främjas av Blairs högerorienterade valkommitté har stångat huvudet mot den franska envisheten när det gäller energiproduktionen inom den nationella sektorn, vilket innebär att Electricité de France kan fortsätta att ta över företag utanför Frankrike medan de skyddas från motåtgärder.
Liberaliseringsretoriken döljer alltför ofta åtgärder riktade mot den inre marknaden, åtgärder som styrs av de stora bolagens monopolistiska intressen. Adam Smiths vision om en fri ekonomi som inte hindras av inverkan från massiva kapitalanhopningar ligger långt ifrån den verklighet vi ser i dagens globaliserade ekonomi.
När det gäller Gibraltar kan ingen låta bli att välkomna framsteg mellan Spanien och Storbritannien. Men ingen hänvisning görs till Gibraltars befolkning. Vad har det blivit av självbestämmanderätten?

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Utan arbete kan vi inte leva, men det betyder allt annat än att allt mer sysselsättning förbättrar vårt liv. Här krockar två uppfattningar med varandra. Enligt vänsterns synsätt måste vi se till att vi tillsammans producerar det vi vill konsumera, varvid vi delar arbete och inkomst så rättvist som möjligt och skyddar människor mot hög arbetsbelastning och långa arbetstider. Högerns uppfattning går däremot ut på att vi måste jaga efter en ständig ekonomisk tillväxt genom att även tvinga kvinnor med små barn, människor med funktionshinder och många pensionärer att utföra lönearbete. Endast mycket gamla människor och de som kan leva på räntan från den egna förmögenheten är undantagna från detta.
Ekonomisk tillväxt försvaras alltid starkast av dem som inte vill dela sin rikedom med dem som har mindre och som därför vill avleda uppmärksamheten från fördelningsfrågan. För att inte behöva förändra något i fördelningen mellan rik och fattig ropar de att alla måste få mer.
I dag berättar rådets ordförande Aznar och kommissionens ordförande Prodi glädjehistorier här om fortsatt avreglering och integrering av marknader, minskning av kostnader och en ännu större andel för Europa i världsekonomin. Majoriteten i detta parlament ser inte fullt ut den skada som toppmötena i Lissabon och Barcelona förorsakar när det gäller människornas välfärd, de allmännyttiga tjänsterna och bevarandet av den naturliga miljön. Jag tycker att det priset är för högt. Därför avvisar jag resultatet.

Sacrédeus (PPE-DE)
. Jag har lagt ned min röst i slutvoteringen av resolutionen, vilken bifölls med 211-58 och 34 nedlagda.
Anledningen är att jag vänder mig mot punkterna 25, 35 och 37.
I punkt 25 vill Europarlamentet ha ?en översyn av den öppna samordningen mellan medlemsstaterna på till exempel pensions-, hälsovårds- och utbildningsområdet, så att Europaparlamentet fullt ut deltar i rådets och kommissionens arbete på dessa områden?. Därmed ifrågasätter parlamentet den öppna samordningen som metod och vill inleda en process som lämnar mellanstatligheten inom dessa grundläggande nationella lagstiftningsområden till förmån för gemenskapsmetoden och överstatligheten med Europaparlamentet som medbestämmare. Den utvecklingen vänder jag mig som svensk kristdemokrat emot.
Punkt 35 om Zimbabwe borde mycket kraftfullare ha fördömt det omfattande våld som oppositionsrörelsen MDC under valrörelsen utsatts för från president Mugabes regim och dess våldsmän samt dödandet av personer, inklusive det fortsatta rasistiskt motiverade mördandet av vita bönder.
I punkt 37 om Gibraltar nämns överhuvud taget inte Gibraltars befolkning och politiska vilja. Medborgarna är grundläggande i en demokrati. För två dagar sedan manifesterade de sitt klara och entydiga avståndstagande till att Storbritannien och Spanien försöker avgöra Gilbraltars öde utan att lyssna till befolkningen. Europaparlamentet tappar här medborgarperspektivet, vilket är allvarligt.
Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Jag vill föra fram en ordningsfråga angående de förhållanden under vilka debatten har genomförts. Jag skulle vilja uttrycka mitt djupaste obehag inför vice talmannen Vidal-Quadras, medlem av det spanska Partido Popular, oacceptabla beteende när han gav ordet till sin politiske frände, Salafranca, när det enligt artikel 122 inte fanns någon anledning till detta, och samtidigt vägrade låta mig lämna ett svar. Ni kan kontrollera det på video, herr talman.
Den partiska attityd som tillämpas av vice talman Vidal-Quadras bör kraftigt fördömas, eftersom detta är nödvändigt om denna kammares trovärdighet skall kunna upprätthållas.

Talmannen. -
Jag har noterat er anmärkning, herr Gorostiaga.
Röstförklaringarna är avslutade

Talmannen. -
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 19.25.)

