Läget i fredsprocessen i Mellanöstern (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är uttalandet från kommissionens vice ordförande/unionens höga representant för utrikes- och säkerhetspolitik om läget för fredsprocessen i Mellanöstern.
Catherine Ashton
Herr talman! Tack för att jag får möjlighet att delta i dagens debatt om fredsprocessen i Mellanöstern. Jag är väldigt intresserad av vad ledamöterna har att säga. Jag anser att det är väldigt brådskande och mycket viktigt att fredsprocessen gör framsteg.
Som tidigare diskuterats i kammaren i dag pågår snabba förändringar i vårt södra grannskap och Mellanöstern i vid mening. Vi har sett historien skrivas om i Tunisien och Egypten, och vi ser det pågående våldet i Libyen, och dessutom känner vi till de protester som fortsätter i Jemen, Bahrain och på andra håll. När det nu pågår en omvälvning i hela regionen säger vissa att det inte är läge att fokusera på den avstannade fredsprocessen mellan Israel och Palestina, men jag tror snarare på motsatsen. I det här läget är det ännu viktigare att försöka få ett slut på denna konflikt, som ett avgörande bidrag till ett fredligt och stabilt område.
Följande meddelande lämnade jag när jag besökte området i januari och februari, samt i mina diskussioner med president Mahmoud Abbas och premiärminister Benjamin Netanyahu: för att båda folken ska få det säkrare måste man komma fram till ett avtal. Jag anser också att EU har en viktig roll i denna process. Rådet (utrikes frågor) har tydligt klargjort var det står i denna fråga, senast i rådets slutsatser från december.
Det enda livskraftiga alternativet är att man lyckas komma överens om alla frågor som rör de slutliga gränserna. Om det verkligen ska bli fred måste man lösa Jerusalems status som de två framtida staternas huvudstad, med staten Israel och en fristående, demokratisk och livskraftig palestinsk stat, där båda staternas invånare lever sida vid sida i fred och trygghet. EU:s åsikt om bosättningarna är tydlig: bosättningarna är olagliga, de hindrar freden, och de innebär ett reellt hot mot tvåstatslösningen.
Jag satt som ordförande för Mellanösternkvartettens möte i München den 5 februari. EU åkte till detta möte i hopp om en styrkt kvartett, och jag tror att vi lyckades. Vi kom överens med våra samarbetspartner från FN, USA och Ryssland om en ambitiös tidsplan. I förra veckan träffades kvartettens sändebud i Bryssel. Ordförande var Helga Schmid, politisk direktör och biträdande generalsekreterare för Europeiska utrikestjänsten, och för första gången var de palestinska förhandlarna med. I morgon ska kvartettens sändebud träffa de israeliska förhandlarna för första gången.
Sändebuden ska nu börja förbereda nästkommande toppmöten då Ban Ki-moon, Rysslands utrikesminister Sergej Lavrov, USA:s utrikesminister Hillary Clinton och jag träffas igen. Men ska det bli en tvåstatslösning måste båda staterna bli livskraftiga. Det är därför viktigt att EU bidrar mest till palestinierna. Vi fortsätter att engagera oss för att stödja deras statsbildningsplan och genomföra den, både politiskt och ekonomiskt.
I detta avseende har vi redan godkänt ett första paket med 100 miljoner euro av de 300 miljoner euro som var öronmärkta för 2011. De pengar som har avsatts för att bygga upp institutioner har fått tillskott, i syfte att stärka palestiniernas möjligheter på väg mot en egen stat. Det arbetet är avgörande för att etablera en framtida palestinsk stat och för att hitta vägen till en tvåstatslösning.
Som ledamöterna vet har jag besökt Gaza två gånger, och efter att ha träffat människor från näringslivet, offentliganställda och i synnerhet många barn har vi nu föreslagit ett omfattande bidragspaket, med fokus på infrastruktur, utrustning och utbildning vid Kerem Shalom-/Karm Abu Salam-övergången. Vi gör detta särskilt för att främja rörligheten för varor och underlätta export så att den ekonomiska återhämtningen går lättare. Under båda mina besök i Gaza har jag begärt bättre möjligheter för folket där att utveckla sin ekonomi och kunna erbjuda arbeten och en framtid åt sina barn. Jag har också begärt, och fortsätter att begära, att Gilad Shalit ska släppas.
Den 13 april ska jag vara värd för den tillfälliga kontaktkommittén (AHLC) som Norge nu är ordförande för. Vi diskuterar möjligheterna att ordna en givarkonferens i juni. Som ledamöterna vet ägde ett användbart och produktivt meningsutbyte med Israel rum i associeringsrådet den 22 februari, då fredsprocessen i Mellanöstern diskuterades samtidigt med andra regionala frågor och i synnerhet de förändringar som nu sker i området. Diskussionerna omfattade våra bilaterala förbindelser och hur ett bättre samarbete kan få den nuvarande handlingsplanen att gå framåt och utvecklas enligt önskan om en lösning.
Det gladde mig att se hur villiga israelerna var att träffa kvartettens sändebud i morgon, men jag vill ändå kräva av Israel att nu göra positiva framsteg för att hitta en lösning och både främja och stödja initiativ till direkta förhandlingar. Som sagt anser jag att det här ligger i båda folkens intresse, och jag tror att premiärminister Benjamin Netanyahu har en mycket viktig roll i att hjälpa till att få i gång förhandlingarna.
Ärade ledamöter! Nu ska jag lämna över ordet till er, eftersom jag ser fram emot att få höra vad ni säger. Jag tror att vi alla här i kammaren vill se ett slut på denna konflikt och att båda parter hittar en lösning som innebär stabilitet för Israels och Palestinas båda folk, vilket även skulle öka stabiliteten och säkerheten i området. Jag både uppmanar till och hoppas att detta snart ska inträffa.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman, fru Ashton, mina damer och herrar! Catherine Ashton konstaterade mycket riktigt att läget i södra Medelhavet drar uppmärksamheten från konflikten i Mellanöstern och fredsprocessen, som redan har pågått i närmare 30 år och nu tycks ha stannat av.
Som Ashtons besök har visat har den senaste tidens händelser och den allmänna situationen i området påverkat processen. Som en följd av besöket skulle jag vilja veta vad Catherine Ashton anser i ett antal frågor.
I morse diskuterade vi de svårigheter som FN:s säkerhetsråd har att få till stånd ännu en resolution om en flygförbudszon i Libyen. I vilken utsträckning anser du, Catherine Ashton, att fredsprocessen och trovärdigheten hos en av huvudaktörerna har påverkats av att nämnda aktör nyligen lade in sitt veto mot förslaget till resolution om att fördöma bosättningarna på palestinskt område? Hur anser du att bristen på beslut från säkerhetsrådet påverkar uppfattningen om engagemanget hos Obamas regering för att fortsätta denna process?
För det andra: vad anser du om det beslut som den palestinska myndigheten tog om att hålla presidentval och parlamentsval före september och Hamas beslut att inte delta i dessa val?
Slutligen skulle jag vilja veta vad du anser om att den palestinske huvudförhandlaren avgick efter att dokument hade publicerats genom WikiLeaks, att det har skett ombildningar inom den palestinska myndigheten och om de återverkningar som de utläckta dokumenten har fått på den palestinska sidan, på Israels regering, eller på båda parter som helhet.
Véronique De Keyser
Herr talman, fru Ashton! Vi har diskuterat detta hela dagen: de enorma förhoppningar som har väckts efter revolutionerna i arabvärlden visar att demokrati är något vi alla strävar efter och att det inte är något unikt. Rätten att leva fritt är universell.
Detta gäller även palestinierna. Just nu, framför allt i Gaza, har unga palestinier - och de är väldigt många - inga utsikter, ingen framtid, inga möjligheter att få utbildning eller att flytta och ibland inte ens tillgång till sjukvård eller mat. Det är helt klart oacceptabelt. Vi håller med om det. Det tror jag praktiskt taget alla gör.
Men sedan frågar jag mig, och jag kan inte inse - låt mig understryka det - vad EU försöker uppnå med sitt associeringsavtal. Även om EU har fördömt kränkningarna av internationell rätt på många sätt, som du påpekade tidigare, så har vi erbjudit en serie stimulansåtgärder - du kallade dem positiva stimulansåtgärder - inom jordbruk, fiske, miljö, polisväsende, rättsligt samarbete, transport, rymdsamarbete, förstärkt forskningssamarbete, och detta i ett associerings- och samarbetsavtal utan några garantier och utan att kräva något i utbyte.
Du bjöd in israelerna till mötet med kvartetten, men de kom aldrig. Jag vill alltså inte kritisera dig, Catherine Ashton. Jag är medveten om dina insatser. Du engagerar dig verkligen i frågan. Jag vill inte ens säga att de här positiva stimulansåtgärderna inte fungerar. Det jag vill fråga dig är om vi fortfarande i dag har rätt att avstå från några former av påtryckningar förutom sanktioner. Har vi rätt att erbjuda stimulansåtgärder inom ekonomi och handel när så många mänskliga rättigheter och så många aspekter av internationell rätt hela tiden kränks? Jag tycker inte det. Och dessutom tycker jag det är ett politiskt misstag i ljuset av de revolutioner som i dag äger rum i arabvärlden.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman, fru Ashton! Som företrädare för min grupp vill jag bara börja med att säga att vi verkligen instämmer i det du sade i inledningen, i de mål du presenterade och att vi stöder de ansträngningar du gör för att åter försöka få slut på det du själv kallade dödläget i fredsprocessen.
Jag tror också att det råder ett dödläge och att vi måste få fart på fredsprocessen igen för att kunna se några framsteg. Förra veckan hade parlamentet besök av den israeliska vice premiärministern som kom hit för att redovisa sin syn på frågan för oss. Han uppmanade oss å ena sidan att inte hela tiden koncentrera oss på vad som sker i de ockuperade palestinska territorierna och å andra sidan att i stället fokusera på vad vi skulle kunna göra tillsammans, Israel och EU.
Det skulle vara lättare för oss att göra det om vi såg några tydliga tecken på att Israel verkligen är villigt att på nytt starta fredsprocessen.
Jag kan inte undvika misstanken att Israel tycker att resningarna i ett antal arabländer ger Israel ökat andrum. Precis som Véronique De Keyser är jag rädd för att detta skulle kunna visa sig vara ett stort politiskt misstag. Israel borde i stället utnyttja det som händer i dag till att påskynda processen och försöka underteckna ett fredsavtal så snart som möjligt.
Margrete Auken
Herr talman! Jag vill tacka Catherine Ashton för hennes anförande, som jag är lite besviken på. Jag håller helt med henne om att det nu är dags - i denna historiska situation - att verkligen ta tag i konflikten mellan Israel och Palestina. Och ändå - varför sade hon inte ett ord om erkännandet av Palestina i september i år?
Vi vet alla att tiden nu håller på att rinna ut. Vi vet alla att den här frågan nu måste få en lösning och att vi desperat behöver höra från EU:s viktigaste företrädare att det är detta vi arbetar för. Många av oss kände sig stolta och rätade på ryggen när vi nyligen beviljades en gemensam EU-plats i säkerhetsrådet. Det var fantastiskt, och jag vill tacka för det. Det fick också positiv effekt. Ett stort antal fina uttalanden gjordes på hög nivå - det händer mycket uppe på dessa olympiska höjder. Det förskräckliga är att när vi kommer ner på marken igen från dessa svindlande höjder, till verkligheten, så ställs vi inför allvarliga problem.
Som Véronique De Keyser också nämnde fick vi se hur EU accepterade att ytterligare uppgradera sina förbindelser med Israel. Det betecknades som en ren formalitet för att undvika konflikter med parlamentet, men det värsta är att de israeliska bosättningarna växer som aldrig förr. Belägringen av Gaza är sannerligen inte över, och dessvärre nämnde Catherine Ashton bara Kerem Shalom i stället för att tala om öppenhet gentemot alla parter. Detta är faktiskt mycket allvarligt. Vad är allt detta vi hör om pengar? Vi har betalat och betalat, och det är viktigt. Vi har gett pengar till Salam Fayyad, men om vi inte ger honom chansen att bygga sin stat, så kommer allt att ha varit förgäves.
Låt mig avslutningsvis säga att EU:s trovärdighet verkligen står på spel i denna historiska situation. Hur ska det gå med våra förbindelser med övriga Nordafrika och arabländerna om vi inte förstår att vi måste låta alla våra vackra ord följas av handling? Varenda gång vi kommer fram till ett avgörande verkar det som om vi i bästa fall skänker pengar, men i övrigt går vi inte vidare och vidtar några politiska åtgärder.
Struan Stevenson
för ECR-gruppen. - (EN) Herr talman, fru Ashton! Jag är djupt oroad över hur situationen i Irak utvecklas. Det senaste upproret där, när människor gick ut på gatorna, framför allt ungdomar som inte kan få några jobb, som ser den sönderslagna ekonomin, den fortsatta bristen på säkerhet och sekteristiskt våld - slogs ner brutalt. Tjugonio personer dödades, hundratals skadades. Det finns nu tecken som tyder på att Ayad Allawi, vars al-Iraqiya-parti vann valet i mars, tänker lämna koalitionen eftersom premiärminister Nouri al-Maliki inte har uppfyllt de många löften han gav al-Iraqiya i koalitionsuppgörelsen.
Om det händer är vi tillbaka på ruta ett med en sekteristisk regering med stöd av både al-Hakim och Muqtada al-Sadr under Teherans beskydd, och vi kommer att få en instabil situation där partiet som vann valet inte längre sitter i regeringen. Det kan helt enkelt inte vara acceptabelt när det gäller Mellanösterns framtid.
Kyriacos Triantaphyllides
Herr talman! Låt mig ta tillfället i akt, efter vad som har sagts i dag, att kommentera EU:s ståndpunkt när det gäller det som händer i arabvärlden. Den ståndpunkten innebär att man blandar ihop stagnation och stabilitet. Det är en beklaglig ståndpunkt, för den lyckas inte möta kraven på frihet och social rättvisa från folken i regionen. EU kan emellertid agera på ett annat sätt. EU kan agera korrekt. Det visade unionen i fallet Palestina, åtminstone vad gäller den så kallade statsuppbyggnaden. Även om EU återigen har misslyckats med att skicka ett starkt politiskt budskap i samband med den arabiska konflikten, så har unionen i alla fall stött president Mahmoud Abbas och premiärminister Salam Fayyads regering under de senaste två eller tre åren. De nödvändiga institutionerna har kunnat byggas upp så att premiärminister Fayyad i september kommer att kunna uppmana FN att erkänna den oberoende staten Palestina. Jag hoppas att EU ska stödja en sådan begäran när den kommer.
EU skulle kunna spela en liknande roll i länderna i området. Jag hoppas och ber att unionen ska göra det, och jag uppmanar EU att förhandla och ingå avtal med vart och ett av länderna vilkas befolkningar kräver förändring och tillsammans med företrädarna för de folken definiera de sektorer där EU skulle kunna hjälpa till finansiellt eller på annat sätt genom ett utbyte av experter och genom att utarbeta gemensamma program för den sociala och ekonomiska utvecklingen i området. På så sätt kommer EU också att arbeta mot målen i unionens grannskapspolitik.
Bastiaan Belder
Herr talman, fru Ashton! Jag kan hålla med om två punkter i ditt anförande. Du talade om direkta förhandlingar. I förra veckan hade jag nöjet att föra omfattande diskussioner med företrädare för den israeliska regeringen och det israeliska parlamentet, Knesset. Man måste lita och tro på sina samtalspartner, och de säger att de vill föra direkta förhandlingar med den palestinska myndigheten. Jag vill därför be dig använda all din diplomatiska påhittighet för att se till att få i gång dessa direkta förhandlingar eftersom man måste få båda parter i konflikten att sätta sig runt bordet om man ska kunna sluta fred. Eftersom de arabiska massorna kräver ansvarsfulla regeringar kan vi dra slutsatsen att förutsättningarna för ett genombrott i förhandlingarna nu föreligger.
Den andra punkten är att jag var mycket glad över att du nämnde det dystra öde som drabbat Gilad Shalit, som nu har suttit fängslad i nästan fem år. För exakt en vecka sedan talade jag med hans far i hjärtat av Jerusalem, och han undrade om EU fortfarande brydde sig om hans son. Du gav mig svaret. Jag hoppas att du uthålligt fortsätter att arbeta för att återförena far och son så snart som möjligt.
Hans-Gert Pöttering
(DE) Herr talman, Catherine Ashton, mina damer och herrar! Arabvärlden genomgår en drastisk förändring. Folken kämpar för sin värdighet. De vill leva i frihet, i en demokrati och en rättsstat som vi gör. Det är vår politiska och moraliska skyldighet att ge de människor i arabvärlden som deltar i revolterna vårt fulla och engagerade stöd.
Jag var i Kairo förra helgen och träffade ungdomarna på Tahrirtorget. Öppenheten, självförtroendet, modet och optimismen hos ungdomarna i Kairo gjorde ett djupt intryck på mig. Egypten och de andra arabländerna har nu en chans att utvecklas demokratiskt.
Detta är också en chans för Israel, för att det landet inte ska vara den enda demokratin i Mellanöstern förutom Libanon. Den förändring som sker i arabstaterna måste betraktas som en möjlighet till fred mellan Israel och Palestina. Vi måste avstå från allt som hindrar en sådan fred. De bosättningar som byggs av Israel är med andra ord en provokation mot palestinierna, och Hamas raketer är en provokation mot israelerna. Båda måste upphöra. En fred mellan Israel och Palestina är möjlig, två stater som lever tillsammans i fred inom säkra gränser som goda grannar.
Nu kan vi inte längre vara petiga och försiktiga i vårt agerande. Tiden är inne för att visa mod, beslutsamhet och statsmannalika beteenden. Tiden är inne för fred i Mellanöstern och för demokrati i arabländerna.
Hannes Swoboda
(DE) Herr talman! Låt oss vara ärliga. Frånvaron av krig, för vi kan inte tala om fred i Mellanöstern, har åtminstone gett diktatorer och auktoritära regimer en möjlighet att hålla sina egna folk under kontroll och ingå en icke-aggressionspakt med Israel, och det har gett Israel en chans att göra det också. Som vi har sett är sådana stöttor och pelare mycket sköra och kan falla när som helst. Nu har de fallit.
Det gläder mig att Israel inte har ingripit i den interna arabiska utvecklingen. Men icke-ingripande räcker inte. Som Hans-Gert Pöttering sade måste vi ta vara på möjligheten, det vill säga Israel måste ta vara på möjligheten att ingå en varaktig fred med demokratiska stater, en fred som inte vilar på några få diktatorers skuldror utan som verkligen bygger på folkens vilja till fred. Här är de fortsatta bosättningarna inte bara en nagel i ögat, som de alltid har varit, utan också ett hinder. När den vice utrikesministern, som redan har citerats här, dessutom säger i samtalen vi hade i Bryssel att de hur som helst inte tar några nya områden från palestinierna, så är det inte bara hårklyverier utan dessutom cyniskt. Byggandet av nya bosättningar måste upphöra. Det är väldigt tråkigt att amerikanerna har använt sitt veto här, eftersom de därigenom visade att de inte har något äkta intresse av fredsprocessen.
Låt mig kort nämna valet, som det redan har ställts frågor om. Jag hoppas vi erkänner det. Vi måste inse att valet och valresultatet är ett demokratiskt steg. Det innebär inte att vi måste erkänna vilken politik som helst, som genomförs som resultat av valet. Men vi får inte upprepa misstaget att bestämma vem som är en bra vinnare och vem som är en dålig vinnare i valet. I stället måste vi erkänna den demokratiska utvecklingen.
Och åter en gång, eftersom vi alla är överens om detta: jag hoppas att du skärper dina ansträngningar att fria Gilad Shalit, så att det problemet äntligen kan lösas. För lika mycket som nya bosättningar är ett hinder för en meningsfull dialog, så är fängslandet av Gilad Shalit ett hinder, lika mycket som någonsin. Jag hoppas att vi kan närma oss båda problemen på ett sådant sätt att vi äntligen kan komma fram till förnuftiga, konstruktiva fredssamtal i Mellanöstern.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Herr talman! Kontrasten är tydlig! Revolutionen, den förändring som sker i arabvärlden, är fascinerande för oss alla. Vi försöker hjälpa till. Vi har diskuterat Libyen i dag. Under de senaste dagarna och veckorna har vi diskuterat Egypten och Tunisien. Men samtidigt står fredsprocessen stilla. Mot den bakgrunden måste vi säga helt klart här, Catherine Ashton, att du gjorde oss en tjänst när du lyckades samla ett möte med kvartetten. Att få i gång en process nu, under en period som präglas av djup osäkerhet i regionen och djup osäkerhet i Israel, var en extremt positiv sak. Jag vill gärna göra detta helt klart. Då och då får du utstå kritik från parlamentet. Av den anledningen kanske det också kan vara på sin plats med lite beröm.
När det gäller innehållet vill jag göra klart att jag inte tror att Israel är skeptiskt inställt till demokrati i arabvärlden. Det är bara det att dessa förändringar ännu inte har avslutats. När och om det finns demokratier där så håller jag helt med Hans-Gert Pöttering och även med dig, Hannes Swoboda, om att det helt klart kommer att finnas en fantastisk möjlighet att äntligen få i gång fredsprocessen i Mellanöstern. Byggandet av bosättningar måste i alla fall upphöra, liksom de spetsfundigheter med vilka bosättningarna försvaras. Alla grupper i parlamentet instämmer på den punkten.
I anslutning till revolterna i arabvärlden har vi också fått uppleva protester mot Hamasregimen i Gazaremsan. Situationen i de palestinska territorierna är verkligen inte okomplicerad. Demokratiseringen måste lyckas även här. För tillfället har vi lyckligtvis en moderat och konservativ partner på Västbanken, men det gäller definitivt inte Gazaremsan.
Nicole Kiil-Nielsen
(FR) Herr talman, fru Ashton! Jag har konstaterat en egendomlig tendens i EU: trots uttalanden som kritiserar Israels kränkningar av de mänskliga rättigheterna arbetar medlemsstaterna och kommissionen enträget på att stärka de politiska och ekonomiska banden med Israel, utan några villkor.
Den 22 februari utvidgade faktiskt unionen sitt associeringsavtal med Israel och lovade att fördjupa sitt samarbete i flera till synes tekniska avtal inom olika områden: konkurrens, tillgång till offentlig upphandling, Israels integrering i det europeiska området för forskning och innovation och i EU-byråer såsom Europol, Europeiska rymdorganisationen etc.
Den 31 januari godkände kommissionen överföring av EU-medborgares personuppgifter till Israel, ett land som misstänks för att ha utnyttjat EU-medborgares pass för att utföra ett mord i Dubai förra året.
Israel, som redan deltar i över 800 projekt med europeiska universitet och företag, kommer att erhålla över 500 miljoner euro i bidrag under 2013. Bland bidragsmottagarna finns vapentillverkarna Elbit och Israel Aerospace Industries, som tillverkar de obemannade flygplan och andra flygplan som används mot befolkningen i Gaza.
I associeringsrådet välkomnade EU de nya åtgärder som Benjamin Netanyahu meddelade för Gaza och Västbanken.
Catherine Ashton, kan du berätta vad denna stimulansåtgärd består av, när hundratals lastbilschaufförer just nu protesterar i Gaza mot stängningen av övergången i Karni? Och hur tänker Benjamin Netanyahu stoppa den snabba koloniseringen av Jerusalem och Västbanken?
Jag skulle verkligen vara tacksam om du, Catherine Ashton, kunde skicka en tydlig, uppmuntrande signal och ett budskap av äkta hopp till alla de kvinnor som gick ut på gatorna i Palestina i går och som förväntar sig så mycket av EU.
Patrick Le Hyaric
(FR) Herr talman, fru Ashton! Revolutionerna i arabvärlden ligger i linje med det palestinska folkets strävan. Men det finns en skillnad: palestinierna kämpar inte mot sin ledare utan mot en extern makt som dominerar dem, förnedrar dem, plundrar dem, koloniserar dem, fängslar dem, stjäl deras mark och deras hem, bygger murar och inför en blockad mot Gaza, samtidigt som en miljon palestinier lämnas i flyktingläger, i strid mot internationell rätt.
Catherine Ashton, jag hörde din förklaring, men EU måste inta en fastare hållning och vara aktivare. Arabvärldens människor följer vad vi gör. Omfattande förändringar sker i Mellanöstern. Därför krävs det också omfattande förändringar i den israeliska ledningen, som måste respektera de universella värden som fastställts i gällande rätt. Använd alla resurser som står till ditt förfogande, bland annat att ifrågasätta associeringsavtalen. Jag instämmer i det du sade om Gilad Shalit, men jag har redan frågat hur du tänker garantera frisläppandet av en ung palestinier med franskt påbrå, Salah Hamouri, som utan anledning försmäktar i ett israeliskt fängelse.
Och slutligen, Catherine Ashton, vill jag be dig göra en kraftfull politisk markering av utomordentligt stor betydelse: se till att EU officiellt och utan dröjsmål erkänner en palestinsk stat inom 1967 års gränser och med östra Jerusalem som huvudstad.
Fiorello Provera
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! EU är den viktigaste finansiären för den palestinska myndigheten och bidrar varje år med 1 miljard euro. Trots detta spelar Europa fortfarande en marginell roll i fredsprocessen.
Det stora ekonomiska stödet ger oss rätt att kräva att den palestinska myndigheten (PNA) återvänder till förhandlingsbordet. Vi måste vara tydliga i frågan om att erkänna Palestina. Problemet med en fredlig samexistens med Israel kommer inte att kunna lösas genom ett unilateralt erkännande av staten Palestina, en stat som dessutom ännu inte har utropats.
Den palestinska myndigheten måste i stället återgå till att ta en aktiv roll, sätta sig vid förhandlingsbordet och lösa de pågående tvisterna, i synnerhet de som handlar om säkra gränser, Jerusalems status och flyktingfrågan. Redan en partiell överenskommelse skulle stärka båda sidornas moderata falanger och minska inflytandet från extremister.
Diane Dodds
(EN) Herr talman! Förändringens vindar blåser genom Mellanöstern med ett löfte om demokratisering, och ingen verklig demokrat kan förneka att människorna i Egypten, Tunisien och nu Libyen förtjänar både frihet och demokrati.
Jag håller helt med unionens höga representant att dessa händelser inte är någon distraherande faktor utan i stället kräver att vi återigen fokuserar på fredsprocessen. Under mina senaste resor till området möttes jag av israeler som naturligtvis var nervösa. Tidigare har man sett ett politiskt vakuum fyllas av Hamas och Hizbollah.
I denna situation måste vi fundera på hur vi kan hjälpa på bästa sätt, både med fredsprocessen och med stabiliteten i regionen.
Viktiga hörnstenar är att vi erkänner Israels behov av säkerhet och att avtalen med grannländerna är giltiga. Vi måste också erkänna att grannskapspolitiken har misslyckats. I dag lägger vi 1,5 miljarder euro per år på denna politik. Vi måste utvärdera de konkreta fördelarna med detta. Om vi tar Egypten som exempel, där tiotusentals nya människor varje år kommer in på arbetsmarknaden utan någon ekonomisk framtid och utan något hopp, måste vi kanske vara realistiska och inse att fröna till ytterligare revolutioner redan finns där.
Francisco José Millán Mon
(ES) Herr talman! Som sades i Mellanösternkvartettens uttalande i München vill vi alla se att man, när förhandlingarna mellan Israel och Palestina avslutas i september 2011, har enats om en lösning för de båda staterna som leder till fred och säkerhet. Tyvärr är utsikterna dystra. Med bara sex månader kvar har förhandlingarna stannat av på grund av frågan om bosättningarna.
Jag tror inte att Israel kommer att gynnas av att värdefull tid förspills, inte heller kommer det att bidra till att hitta en framgångsrik lösning. Å ena sidan är jag oroad över att det kommer att bli ännu svårare att hitta moderata ledare i Palestina med tillräckligt politiskt stöd för att kunna komma överens med Israel, något som inte är en lätt uppgift. Samtidigt kommer det att bli ännu svårare att skapa en verkligt livskraftig palestinsk stat om bosättningarna blir kvar.
Catherine Ashton, jag håller med om att fredsprocessen inte får avstanna på grund av politiskt kaos i regionen. Om de aktuella händelserna leder till demokratiska regimer, som vi alla hoppas, regimer som lyssnar till folkets önskemål, kommer klimatet i regionen att bli ännu mindre gynnsamt för Israel. Det kan leda till att Israel blir ännu mer isolerat och ställs under hårdare tryck från vissa av sina arabiska grannländer.
I slutändan skulle alla, även Israel, gynnas av att man hittar en lösning så snart som möjligt. Jag vill därför uppmana EU att aktivt bidra till att återuppta fredsprocessen i nära samarbete med Förenta staterna och övriga medlemmar i Mellanösternkvartetten.
Catherine Ashton, jag hoppas att det i enlighet med vad som sades i Münchenuttalandet kommer att hållas ett högnivåmöte med Mellanösternkvartetten den här månaden. Kan du bekräfta om detta kommer att ske?
Proinsias De Rossa
(EN) Herr talman! Den aktuella situationen i regionen är riskfylld men också fylld av hopp. Jag personligen tycker att det är värt att fira att demokratiska rörelser uppstår bland Israels grannar. Vi måste motarbeta de rasistiska stereotyperna som ser dem som ett hot.
Jag ledde en parlamentsdelegation till Gaza och Västbanken i december 2010. Den mest hjärtskärande historien handlade om en liten pojke som varje dag tog med sig sina leksaker till skolan, eftersom han inte var säker på att hans hem och hans familj skulle finnas kvar när han kom tillbaka.
Detta barns föräldrar vill ha fred. Alla medlemmar i det palestinska lagstiftande rådet som vi träffade, både på Västbanken och i Gaza, vill ha säkra israeliska och palestinska gränser baserade på 1967 års gröna linje. De vill också att bosättningarna ska stoppas. Det är helt oförståeligt att premiärminister Benjamin Netanyahu har motsatt sig vädjanden från alla Israels allierade att stoppa bosättningarna. Att helt enkelt stoppa dem. Inte riva dem. Stoppa dem.
För att seriösa förhandlingar ska kunna fortskrida måste dessa bosättningar stoppas. Jag ber Catherine Ashton att se till att denna vädjan än en gång ställs till de israeliska myndigheterna: stoppa bosättningarna och fortsätt med samtalen.
Vi måste stödja president Mahmoud Abbas och premiärminister Salam Fayyads arbete att fredligt leda det palestinska folket mot en palestinsk stat. Vi vet inte vilka följderna blir om vi inte snart gör så.
Chris Davies
(EN) Herr talman! Ingen inom EU är mer vän med Israel än Tyskland, så det är överraskande att få läsa att förbundskansler Angela Merkel skrek ”du har inte gjort något för att främja freden, ge mig något” till premiärminister Benjamin Netanyahu. Det var verkligen överraskande!
Hon har naturligtvis rätt. Israel har försökt vinna tid. Israel gillar att bara prata om att prata, eftersom all tid ger dem en möjlighet att fortsätta förändra fullbordade faktum och göra en tvåstatslösning mycket svårare att uppnå.
Catherine Ashton, du har makten att förändra. Här är EU:s uttalande från förra månaden om associeringsavtalet: sex sidor fördömande av brott mot mänskliga rättigheter och av Israels olagligheter och överträdelser - och ändå en sammanfattning som säger att vi bör försöka fördjupa samarbetet med Israel.
Vad handlar detta om? Är det överraskande att palestinierna tycker att EU tillämpar dubbla måttstockar? Du förlitar dig på trevliga samtal. Men Israel tycker bara att vi är svaga, svaga, svaga. Inget kommer att förändras förrän du använder din makt, förrän du ställer dig upp och säger ett ord till Israel som de inte är vana vid att höra. Det ordet är ”nej”.
David Campbell Bannerman
(EN) Herr talman! Samtidigt som hederliga människor i Libyen bombas och terroriseras av Muammar Khadaffi lägger EU pengar på projekt för Libyen som till exempel ska ”öka respekten för internationell humanitär rätt”. Det är ganska uppenbart att det inte har fungerat. Samtidigt kräver Catherine Ashton ännu mer resurser, förutom de knappt 3 miljarder euro som Europeiska utrikestjänsten snart kommer att få. EU:s utrikestjänst och Europeiska försvarsbyrån är uppsvällda, duplicerande och omättliga, och i stället för att sjunka ner ännu mer i detta borde Storbritannien lägga de 48 miljoner brittiska pund som vi varje dag betalar för vårt EU-medlemskap på våra nationella försvarsintressen.
Krisen i Libyen har visat värdet av att ha hangarfartyg med stridsflygplan stationerade utanför krisområden. Jag vädjar till David Cameron att ta sitt förnuft till fånga och ge respit till både fartyget ”HMS Ark Royal” och till åtminstone ett minimum av Harrier-flygplan. Under Falklandskrisen gav Margaret Thatcher framgångsrikt respit till Arks systerfartyg, ”HMS Invincible”. Vi måste göra samma för ”Ark Royal”.
Cristian Dan Preda
(RO) Herr talman! Jag vill inledningsvis nämna de mycket skeptiska och pessimistiska röster som nyligen, sedan upproren i Medelhavsområdet började, har uttryckt åsikten att fredsprocessen i Mellanöstern riskerar att bli ett slags kollateralt offer. Utifrån denna tolkning skulle processen hamna i ett ännu värre dödläge än den är i just nu, vilket skulle leda till ännu större splittringar. Jag tycker inte att vi måste se saker och ting så pessimistiskt.
Jag tror faktiskt att det är just dessa senaste händelser som visar att vi behöver betydande framsteg i fredsprocessen. I detta avseende behöver vi ett europeiskt ledarskap, framför allt för att kunna hålla fristen för att nå ett avtal, som är satt till september 2011. Ur detta perspektiv vill jag gratulera unionens höga representant för det engagemang hon har visat, och för det arbete hon har gjort under de senaste månaderna.
För att kunna genomföra en tvåstatslösning och främja fred mellan araber och israeler tror jag än en gång att vi måste få båda parter att komma till förhandlingsbordet. I detta avseende utgör Mellanösternkvartettens initiativ att samråda med de israeliska och palestinska förhandlarna separat ett första steg. Vi måste absolut gå vidare. Jag tror att revolutionsklimatet i Medelhavsområdet kan ge ny kraft till fredsprocessen. Vi måste dock se till att de förändringar som sker inte leder till att vissa länder omprövar de åtaganden som de tidigare ingått gentemot Israel.
David-Maria Sassoli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Medelhavsområdet har på ett dramatiskt sätt åter hamnat på den globala politiska agendan, och Europa har blivit varse om att det verkligen är svagt.
Vi misslyckades med att investera i en grannskapspolitik med Mellanöstern och Maghreb-länderna, vi stödde inte ett frihandelsområde eller en gemensam invandringspolitik, och det som händer i Nordafrika påverkar Mellanöstern, där fredsprocessen har avstannat. Catherine Ashton, Europa måste hjälpa Israel och palestinierna att återuppta förhandlingarna utifrån de förslag som nu stöds av både rådet och parlamentet.
De förändringar som sker påverkar även Israel, och genom att investera i förändring kan vi sammanföra säkerhet och fred. Europa måste utöva påtryckningar på Israel att släppa sitt grepp om de ockuperade områdena och att stoppa bosättningspolitiken, något som är nödvändigt för att förhandlingarna ska kunna återupptas. Som vi bevittnar just nu kan ingen stå emot när längtan efter frihet exploderar så här.
Alla förseningar med att hitta en lösning på konflikten riskerar att minska israelernas och palestiniernas hopp om nå en rättvis lösning och hotar framtiden i en så bräcklig del av Medelhavet och Mellanöstern.
Marielle De Sarnez
(FR) Herr talman! Alla kan se att den demokratiska vind som blåser genom Maghreb- och Mashriqländerna via Egypten förändrar situationen i Mellanöstern.
Israel och de palestinska ledarna måste se det historiska uppror som sker i arabländerna som en möjlighet, inte som en risk. Jag anser att den plötsliga uppkomsten av demokratiska rörelser längs gränserna till Israel och de palestinska områdena är en möjlighet som båda parter måste fånga.
I dag måste israeler och palestinier se verkligheten: världen runt dem förändras, och det är tid att även de förändras. Det har därför blivit tid för Europa att framtvinga en dialog, att inleda verkliga förhandlingar och att påbörja en äkta fredsprocess med syfte att hitta en hållbar lösning där de båda nationerna lever i fred sida vid sida.
Men vid denna kritiska tidpunkt skulle det vara både oförståeligt och olämpligt om unionen skulle dra tillbaka sitt särskilda sändebud för Mellanöstern. Jag skulle därför vilja att du, Catherine Ashton, kunde ge oss lite mer information om frågan.
Krzysztof Lisek
(PL) Herr talman! Som ledamot av Europaparlamentet har jag fått möjlighet att besöka flera länder i Mellanöstern under de senaste månaderna, inklusive Syrien, den palestinska myndigheten och Israel. En av områdets ledare berättade följande för mig: ”Be Europas ledare att vara mer delaktiga, för om denna delaktighet är framgångsrik kommer det att vara en politisk framgång av det slag som belönas med Nobels fredspris.” Jag tillägnar Catherine Ashton dessa ord.
Men om vi ska tala allvar sade alla ledare samma sak till mig: att EU måste vara mer delaktigt i Mellanösternprocessen. Förenta staterna påverkas till exempel av vissa politiska restriktioner, samtidigt som vår delaktighet å andra sidan måste omfatta samarbete med en partner såsom Förenta staterna, om inte annat på grund av Förenta staternas strategiska förbindelser med Israel. För det andra måste vi alla, även Catherine Ashton, utnyttja varje möjlighet som finns för EU. Förra veckan hölls ett sammanträde av aldrig tidigare skådat slag mellan Polens och Israels regeringar i form av ett samråd på regeringsnivå. Premiärminister Donald Tusk och utrikesminister Radosław Sikorski var i Israel. Vi måste utnyttja den här typen av möjligheter fullt ut.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Herr talman! Mellanösternfrågan var redan tidigare komplicerad men har på sistone blivit ännu mer komplicerad. Naturligtvis vore det säkrast för alla att vänta och se.
På den palestinska sidan är frågan vem som kommer att tippa balansen till sin fördel: Hamas som, med stöd från Iran, vinner mark på Västbanken - troligast - eller Fatah som åter hävdar sin närvaro i Gaza - mindre troligt. Sedan skulle Jordanien, ett nyckelland som är begravt i kaos, kunna förgöra hela fredsprocessen. När det gäller Israel finns tydligen två riktningar: en som förespråkar att de nuvarande förhandlingarna återupptas genom i grunden helt nya förslag, och en som förespråkar ovan nämnd ”vänta-och-se”-politik.
Men med en vision och en beslutsamhet att ta rätt väg vid var och en av dessa korsningar finns det en chans att man kan komma ut ur den aktuella återvändsgränden, även om det kan tyckas ligga långt bort just nu.
Marietta Giannakou
(EL) Herr talman! Jag håller med unionens höga representant om att det nu är tid att bli seriöst delaktiga och inleda förhandlingar i Mellanöstern. För det första eftersom ingen vet vad som kommer att hända härnäst i Nordafrika, och för det andra eftersom det är tydligt att situationen mellan Israel och Palestina används som förevändning för global terrorism och spänning, och i synnerhet för att skapa spänning i den muslimska världen.
Därför krävs att både du, Catherine Ashton, och ett särskilt sändebud omedelbart ingriper i fredsprocessen. Det kommer också att utgöra en möjlighet för Europa att ta reda på om vi verkligen kan ingripa och spela den roll som Förenta staterna en gång spelade, men med andra resultat.
Naturligtvis är ekonomiskt bistånd nödvändigt, men det kräver särskild reglering och särskild övervakning, eftersom vi alla vet vad det blev av ekonomiskt bistånd förr i tiden. Självklart är även frågan om demokratisering enormt viktig, för utan social demokrati kommer fredsprocessen utan tvekan att bli en väldigt komplicerad process. Därför skulle en särskild förhandlare med ett särskilt team, med syfte att hjälpa till med att skapa demokratisering och ett konstitutionellt styre, vara mycket värdefullt. Av det du säger, Catherine Ashton, får jag intrycket av att du kommer att arbeta i denna riktning.
Lena Kolarska-Bobińska
(PL) Herr talman, fru Ashton! När jag talade med politiker i Mellanöstern hörde jag dem ofta säga att EU är en payer och inte en player, alltså att de bara betalar men inte deltar. Man sade även att unionen måste delta och inte bara betala, eftersom EU är den institution i Mellanösternkvartetten som alla litar på. Vissa litar på Ryssland, samtidigt som den andra sidan i konflikten är mer öppen gentemot Förenta staterna. EU är förutbestämt för denna roll. Det sades att unionen inte har någon gemensam politik eftersom medlemsstaterna har mycket olika inställning till parterna i konflikten och till hur problemen ska lösas. Vi har nu en unik möjlighet, eftersom vi har Catherine Ashton och Europeiska utrikestjänsten, och för att vi kan ta fram en gemensam politik om konflikten.
I veckan publicerade kommissionen ett nytt meddelande om bistånd till länderna i Medelhavsområdet med titeln ”Ett partnerskap för demokrati och delat välstånd med södra Medelhavsområdet”. I det uppmanas vi att utvärdera vår politik för Mellanöstern och Östeuropa, och att lära oss av erfarenheterna som sedan kan användas när vi tar fram en ny politik gentemot länderna i Medelhavsområdet. EU har gett stöd till institutioner i Polen och tio andra medlemsstater. Det har hjälpt det civila samhället i Mellanöstern. Låt oss då använda oss av denna erfarenhet när vi tar fram den nya politiken.
Cristiana Muscardini
(IT) Herr talman, fru Ashton, mina damer och herrar! För att kunna uppnå fred måste alla parter först åta sig vissa förpliktelser, först och främst att erkänna Israel i alla avseenden - vilket ännu inte är fallet i vissa länder - och därför måste alla länder i området erbjuda grundläggande och avgörande garantier för att kunna skapa förbindelser baserade på ömsesidig respekt.
Om handelspolitiken i dag har blivit en ny form av utrikespolitik måste vi försöka föreslå och uppnå lösningar inte bara demokratiskt, utan även genom handelsavtal. Det är inte längre möjligt för unionen att fortsätta med ekonomiska projekt, som den har gjort hittills, som varken ger avsett resultat eller ens leder till en liten förbättring av den demokratiska processen och fredsprocessen.
Israel får inte lämnas ensamt, och det palestinska folket har rätt till en stat. Vi måste även vidta åtgärder i ekonomiskt avseende, med observationsorgan som kan övervaka hur biståndet vi delar ut används.
Den nya situation som har uppstått under de senaste månaderna och som omfattar ett stort geografiskt område, tvingar Europa att slutligen vidta kraftfullare och mer beslutsamma politiska åtgärder och att arbeta i närmare samarbete med unga människor, som kan hjälpa till att bygga upp det säkrare och mer demokratiska samhälle som vi hittills inte har kunnat erbjuda den nya generationen.
Pino Arlacchi
(EN) Herr talman! Efter att ha hört Catherine Ashtons uttalande vill jag ställa två frågor som rör hennes analys av hur det som nu händer i Nordafrika påverkar fredsprocessen i Mellanöstern.
Catherine Ashton, anser du inte att vi har en ny möjlighet nu när den globala plattformen för mänskliga rättigheter är mycket högre, och toleransnivån i Mellanöstern för tydliga brott mot internationell rätt och mänskliga rättigheter, såsom Gaza och bosättningarna, är mycket lägre?
Min andra fråga är denna: anser du inte att psykologin med ett belägrat fort i Israel, som tidigare var en drivande kraft bakom landets utrikespolitik, nu inte längre är lika motiverad eftersom hotet från det som håller på att bli demokratiska regimer är mycket mindre, och även eftersom demokratier inte börjar kriga mot varandra? Bidrar inte alla dessa faktorer stort till en potentiell minskning av spänningarna i Mellanöstern?
Charles Tannock
(EN) Herr talman! EU ingår i kvartetten, men det görs i nuläget tyvärr inte många framsteg i fredsprocessen mellan Israel och palestinier. Dödläget lär kvarstå så länge oron och osäkerheten är stor i arabvärlden. För Israels del - och jag vill i det sammanhanget påpeka att jag är vice ordförande i European Friends of Israel - avleder den oförutsebara situationen i Egypten intresset från fredsprocessen.
Jag välkomnar militärregimens åtagande i Egypten att följa 1979 års fredsavtal med Israel. Vi får hoppas att Muslimska brödraskapet inte segrar i Kairo. Vad som än sker måste vi se till att framtida stöd från EU till Egypten villkoras med att fredsavtalet med Israel vidmakthålls. Att en del av den förmenta framtida palestinska statens styrs av Hamas, som fortfarande förespråkar att Israel utplånas, är definitivt det största hindret för fred.
Iran är också ett hot mot Israels existens. Fred i området är inte möjlig så länge Teheran fortsätter finansiera och beväpna fanatikerna i Hizbollah i Libanon. Jag har därför förståelse för oron nyligen i Israel när två iranska krigsfartyg gick genom Suezkanalen på väg mot Syrien. Det är första gången detta har tillåtits sedan 1979. Att Egypten närmar sig Iran är en mycket oroande utveckling. Jag önskar därför den höga representanten all framgång i det minfält som ligger framför henne.
Jaroslav Paška
(SK) Herr talman! Fredprocessen i Mellanöstern går enligt min åsikt för närvarande igenom ett uthållighetstest. Arabvärlden förändras, och ingen kan i dag säga vilket slags regering eller regim som tar makten i arabländerna.
Förhållandena blir än mer komplexa med tanke på att den israeliska ledningen än en gång provocerade arabvärlden genom att bygga nya bosättningar på palestinskt territorium. Jag anser att det i ett sådant läge bara finns ett alternativ för oss - starkt engagemang på alla fronter.
Vi måste övertala våra israeliska vänner att avstå från alla åtgärder som kan provocera fram onödig vrede hos den arabiska befolkningen. Vi måste dock samtidigt genom nära kontakter med arabvärlden, och framför allt med länder som nu fattar beslut om sin framtida inriktning, försiktigt försöka stödja vettiga, demokratiska politiska krafter som kan lösa tvister fredligt och på ett affärsmässigt sätt, utan förutfattade meningar och hat.
Vi vet att vägen till ökad fred i Mellanöstern inte är lätt, men jag hoppas att den israeliska regeringen i det här läget förstår att den står inför en sista chans till en fredlig och pragmatisk upprättelse av förbindelserna med Palestina.
Hannes Swoboda
(DE) Herr talman! Charles Tannock nämnde de iranska fartyg som gått genom Suezkanalen. Jag har följande fråga till unionens höga representant för utrikes frågor: Är det säkert att Egypten helt saknar möjlighet enligt internationell rätt att vägra släppa igenom fartyget, oavsett om landet så önskar eller inte? Jag ville bara veta om detta bygger på internationell rätt eller om det finns någon politisk koppling här.
Catherine Ashton
vice ordförande för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik. - (EN) Herr talman! Jag ska försöka besvara så många av de frågor som ställts som möjligt, men som vanligt när vi diskuterar fredsprocessen i Mellanöstern känns det som om det verkligen är bråttom och att det finns en stark önskan i parlamentet att verkligen se framsteg. Jag vill bara berätta att detta på tusentals olika sätt präglar det arbete jag försöker utföra för att utröna vad vi som en europeisk union kan uppnå.
Jag vill absolut aldrig behöva höra frasen att vi bara är den som betalar, inte agerar. Jag är så trött på den. Jag har hört detta sägas tillräckligt många gånger. Jag kritiserar inte ledamöterna för att de säger det. Uttrycket är bara en parodi på EU:s roll, men jag tycker ändå att det speglar något av hur vi historiskt sett har uppfattats. Jag har det senaste året arbetat mycket hårt för att förändra detta, inte minst i praktiken, och jag kommer att berätta mer om det om en stund.
Jag tänkte börja med dig, José Ignacio Salafranca, eftersom du hade några mycket specifika frågor. Vi börjar med USA:s veto i säkerhetsrådet - 14 mot 1 slutade omröstningen om förslaget till bosättning, som ingick i den resolution som lades fram av Libanon samma dag eftersom landet ingår i säkerhetsrådet - vilket, som ni känner till, orsakade en hel del så kallat tumult i systemet och utanför. Jag var i Mellanöstern med palestinierna de där sista dagarna före omröstningen. Samtliga EU-länder i säkerhetsrådet röstade emot det amerikanska ställningstagandet och ja till resolutionen.
Vårt synsätt är tydligt. Vi anser samfällt att bosättningarna är illegala enligt internationell rätt. De av er som i likhet med mig har sett bosättningarna förstår att de inte ligger i någons långsiktiga intresse och till slut måste lösas genom att gränserna fastställs. Vårt förslag har varit att följa gränsdragningen från 1967 med lämpligt byte av territorier. Detta måste förstås godkännas av parterna, och det är inte vår uppgift att diktera något. Jag är dock säker på att lösningen skulle ta hänsyn till människors livssituation och var de bor.
Jag tror inte att detta får någon dramatisk långsiktig inverkan på förbindelserna med USA, framför allt inte med tanke på att USA har arbetat mycket hårt för att förklara sitt ställningstagande - jag ska inte försöka förklara i deras ställe - och har fortsatt att arbeta med palestinierna. Jag tror att palestinierna har förstått vilket läge USA befann sig i. Det finns därför fortfarande väldigt mycket som pågår, men jag vill inte på något vis påstå att det inte var svårt. Det är jag mycket väl medveten om.
Ni frågade mig om det palestinska valet som är utlyst till september och som Hamas vägrar att delta i. Ni känner också till - och har sett - att premiärminister Salam Fayyad har fullt upp med att se över möjligheterna till någon form av försoning. Jag ska snart tala med honom om bland annat detta. Jag är inte säker på att valet kommer att hållas. Det får de själva avgöra. Jag vet att de funderar över vilken väg som är bäst att välja härnäst.
Ni frågade också om läckorna på den palestinska sidan. Ni känner till att chefsförhandlaren Saeb Erkat går över till en ny tjänst som förste rådgivare hos president Mahmoud Abbas på grund av att läckan kom från hans kontor, och han måste ta ansvar för det. Jag tror att detta fick två konsekvenser. Den ena är förstås stor oro över vad som hände. När man försöker hålla ihop ett förhandlingsläge är det mycket som sägs. Mycket hamnar inte i slutdokumenten, men människor - med all rätt - lägger tid på att fundera över olika ställningstaganden. Så det rådde utan tvivel oro i Ramallah och på andra platser, liksom på Västbanken och andra platser, om vad som sades. Intressant nog fanns det en motsvarande och motsatt reaktion där delar, tror jag, av den israeliska pressen frågade sig varför de inte engagerade sig när de såg något som de uppfattade som en palestinsk ståndpunkt. Det fick därmed den intressanta följden att väcka debatt. Kanske detta på längre sikt - även om jag inte är anhängare av läckor överhuvudtaget eftersom de förhindrar människor från att ta fram bra beslut - inte får den inverkan som vi kunde fått från början.
Jag vill också gärna avliva diskussionen om associeringsavtal - det var därför jag skakade på huvudet. Vi har ännu inte sett någon förändring av nuvarande ramar eller positioner. Framsteg kring associeringsavtalet är fortfarande avhängiga framstegen i fredsprocessen i Mellanöstern. Det som har beskrivits som en ambition är att få till stånd dessa starka förbindelser, eftersom vi tror på en lösning med två stater och vi tror på Israels framtid. Vi vill ha ett starkt Israel - ekonomiskt, politiskt och på alla andra sätt - och vi vill också ha en stark palestinsk stat. Men vi kan inte göra några framsteg förrän vi ser framsteg i fredsprocessen i Mellanöstern. Jag håller med Annemie Neyts-Uyttebroeck om att det verkligen är viktigt att agera snabbare. Det har jag upprepade gånger framfört i Israel och till den palestinska myndigheten. Vi måste gå vidare.
Det fins två skäl till detta. Det ena är att regionen förändras och att dessa förändringar kräver det. Som Pino Arlacchi också sade sker det förändringar i regionen som kräver att vi erkänner att ett demokratiskt Egypten - och jag tror inte alls att Egypten önskar få några militära problem med Israel - som avancerar framåt vill se över det problem som ligger för dess dörr. Jag tror det ligger i bådas intresse. Jag tror innerligt att det ligger lika mycket i det israeliska folkets intresse som i det palestinska folkets att hitta en lösning nu. Detta kan bli ett oerhört viktigt inslag i en säker och stabil region. Jag har sagt detta och kommer att fortsätta säga det. Jag kommer att fortsätta säga det till alla våra partner, inklusive alla i kvartetten.
Bastiaan Belder, som du själv sade måste vi gå över till direkta förhandlingar. Men vi måste göra det genom att se till att parternas positioner är trovärdiga - och att de även är trovärdiga inför varandra. Det är verkligen viktigt att palestinierna kan gå till förhandlingsbordet med stöd av Arabförbundet. Jag talar med Amr Moussa om detta. Jag träffar honom igen i Kairo. Han lämnar Arabförbundet i maj, den 14 tror jag. Han blir såvitt jag vet presidentkandidat i Egypten. Det är mycket viktigt att palestinierna kan få med sitt folk. Det är viktigt för dem, och det är viktigt för Israel och för bådas säkerhet. Allt detta hör alltså ihop med vikten av att framsteg handlar om att vara säker på att folket också är med, liksom andra partner som måste engageras.
Alexander Graf Lambsdorff, tack för dina kommentarer. Jag tror att kvartetten är ett viktigt verktyg, men inte det enda. Jag försöker se till att vi gör framsteg på den punkten. Jag upplever mycket starkt att vi har haft en viktig roll. Jag tror att vi har haft en ytterst viktig roll de senaste veckorna och månaderna genom att behålla drivkraften. Vi måste gå vidare och snabbare. Vi måste gripa möjligheten vid de möten som hålls med kvartettens sändebud. När sändebuden anlände till Bryssel förra veckan satt jag med dem i en timme för att diskutera hur jag ser på möjligheterna och för att göra klart för dem hur viktigt det är att utnyttja dessa möten med israeler och palestinier. Jag bryr mig inte om var vi träffar sändebuden. Jag har förståelse för om palestinierna och även israelerna ibland är nervösa över vad som händer. Så om vi reser till Jerusalem för att möta den israeliska förhandlaren bryr jag mig inte om vad som sker. Det viktiga är att mötena hålls. För första gången ska också de utsända möta förhandlarna och få tillfälle att utveckla sina synpunkter på ett sätt som inte gjorts förut. Det är vad som räknas för min del.
När jag talade om Gaza och Kerem Shalom ville jag inte säga att det bara finns en övergång. Vi gjorde ett omfattande arbete med att se över hela infrastrukturen för övergångar. När jag reste in i Gaza för att framför allt träffa företag, men också tala med ungdomar - förra året besökte jag för övrigt den sommarundervisning som vi finansierar - verkade det som om den mest angelägna frågan för Gaza var att få i gång ekonomin så fort som möjligt. Jag har förståelse för att - och varje gång jag reser samtalar jag med den israeliske general som ansvarar för att öppna övergången för att få en aktuell lägesbild - det förekommer viss rörelse. Jag uppskattar det. Vi ville dock se till att vi framför allt möjliggör exporten som är avgörande för övergångarna och viktig för ekonomin, eftersom det inte hjälper mycket att få in nya varor om det inte finns någon ekonomi. Att åstadkomma detta hade alltså stor betydelse.
I Kerem Shalom såg vi att vi kunde göra tre saker. Vi kunde först och främst sätta in infrastruktur - vägen som skulle betyda att övergången användes mer - och därefter kunde vi ta in utrustning som betydde att visiteringarna kunde göras mycket snabbare så att varuflödet ökade. För det tredje kunde vi även utbilda palestinier som en del av vårt uppdrag. Kostnaden blir 5,3 miljoner euro. Vi kan göra det, och vi är beredda att sätta i gång. Det skäl som räknas är att även om jag givetvis vill ha en mycket bredare lösning för Gaza är det viktigt att vi ger vårt stöd så att saker som underlättar situationen snabbt kan genomföras. Det är min särskilda hänvisning till Kerem Shalom. Vi tittade på Karni. Det finns även andra övergångar som vi har undersökt, men det är här vi kan göra en särskild insats just nu. Vi ska försöka göra det, men det ändrar inte den grundläggande premissen, det vill säga att övergångarna måste öppnas, att människor måste kunna röra sig fritt och detta så snabbt som möjligt.
Jag vill bara säga till David Campbell Bannerman att jag inte har något emot att han angriper mig, men se vänligen till att hålla er till fakta. De flesta av de pengar ni beskriver - och det finns ännu mer sådana pengar - används externt, inte för min enhet. Det är bra att vi kan bygga demokratier, stödja mänskliga rättigheter som ett verktyg för stabilitet, utveckling och så vidare, vilket jag vet att ni och övriga medlemmar i er grupp - och alla i parlamentet, tror jag - stöder till 100 procent. Ni vill att vi ska stödja folket i Egypten, folket i Tunisien och folket i Libyen. Det blir en del pengar som vi använder för samma sak världen över. Budgeten för EU:s externa åtgärder är 460 miljoner euro. Då ingår finansiering av 135 delegationer, centralt placerad personal och allt vi gör världen över. Det är mindre än 50 procent av det brittiska utrikesministeriets budget. Så om ni vill angripa mig går det bra, men var vänlig anklaga mig inte för att ha miljarder euro som jag på något vis använder till en stilig byggnad eller något annat. Detta är det belopp jag i dag kan disponera under befintlig budget. Jag ska försöka hantera pengarna så bra jag kan och i enlighet med de saker jag och parlamentet tror på. Resten går till andra människor som behöver det för att uppnå det vi anser vara rätt.
Nu har jag talat för länge, men Pino Arlacchi, det är sant att saker och ting ändras i Mellanöstern. Det som är verkligt intressant medan vi bygger plattformen vi agerar utifrån är att kunna se regionens potential - oavsett om det gäller Libanon och vad som kan hända där eller om det gäller fredsprocessen i Mellanöstern eller det som händer i Egypten, eller sådant som tas upp i mina samtal med Jordanien där jag ofta talar med utrikesministern. Vi talar om de möjligheter som finns där. Jag tror att detta är ett tillfälle för verkliga förändringar.
Jag tänkte säga något om våra förbindelser. Jag arbetar mycket hårt med förbindelserna med Israel och palestinierna, och jag talar med många människor. Jag talar med bådas ledare i enrum och i många timmar, och med andra människor på möten. Jag värderar dessa samtal, men ni ska också veta att EU är högt värderat i båda länderna, och jag tänker behålla det så eftersom det handlar om en lösning med två stater. De kommer att berätta om sådant de ogillar. Jag är glad över att de gör det, men jag tror de respekterar den ställning vi intar. Vi är inte marginella. Vi har en realistisk roll. Den roll vi kan spela begriper jag, och jag använder den så mycket det går. Jag kan inte göra samma sak som andra länder. Jag har inte befogenhet att göra vissa saker, men det vi kan göra är att använda våra ekonomiska och politiska muskler - i ordets bästa bemärkelse - för att försöka stödja processen framåt. Jag lägger troligen mer energi på detta än på något annat.
Diane Dodds undrade om grannskapspolitiken har misslyckats. Det har den inte, men den platsar absolut i kategorin ”kan bli bättre”. För länge sedan sade jag att vi måste se över politiken. Stefan Füle och jag har påbörjat det arbetet. De senaste veckornas händelser har visat att vi måste göra det för att få en politik som är mer effektiv och mer lämpad för att uppnå vad vi vill och som är mer flexibel och tar hänsyn till att de olika länderna behöver olika tillvägagångssätt som verkligen ger invånarna vad de vill ha i utbyte mot de värderingar och ambitioner vi har för dem och för oss själva.
Jag har uppgraderat tjänsten som särskilt sändebud till biträdande generalsekreterare eftersom jag tycker det är viktigt att den utsände till kvartetten är någon som är helt engagerad och som är vår politiska direktör. Jag tackar Marc Otte för hans insats. När Helga Schmid har avslutat sitt arbete och vi ser i vilken riktning vi ska gå ska jag se vad vi behöver göra för att i framtiden ha en lämplig representation i området.
Hannes Swoboda, du frågade om det iranska fartyget. Såvitt jag vet har iranierna förklarat att de höll på med utbildning för att stärka arbetet med att bekämpa piraterna utanför Somalias kust. De fick tillstånd att gå igenom på dessa premisser. Såvitt jag vet - och detta är de senaste uppgifter jag har fått eftersom vi så fort vi hörde om detta begärde information - är det en utbildningsresa. Då fanns det inga skäl för egyptierna att vägra dem genomresa. Huruvida detta är vad som egentligen skedde eller inte är en helt annan fråga.
Tack, kära ledamöter, för den här debatten. Jag hoppas att jag i mitt svar har täckt in så många frågor som möjligt.
Talmannen
Catherine Ashton, vi tackar så mycket, inte minst med tanke på att ni haft en krävande dag. Ni har arbetat hårt i kammaren i dag, så tack för att ni varit med oss och för att ni gett oss så utmärkta och detaljerade svar.
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Elena Băsescu
Mellanöstern och Medelhavsområdet befinner sig i en mycket känslig valsituation, vilket den höga representanten också tog upp i sitt anförande. Jag anser att det här är ett lämpligt tillfälle för EU att inrikta sig på fredsprocessen i regionen. Israel är en av EU:s största handelspartner, och studenter från hela Europa har tillgång till studiecentrum i Israel tack vare det internationella utbytesprogrammet mellan universiteten.
Jag vill också nämna att det är i Mellanöstern framtidens utmaningar formas redan i dag. Förvaltningen av dricksvatten är ett exempel. De arabiska revolutionerna har lett till ett instabilt klimat i Medelhavsområdet, vilket får särskild betydelse för Israel. På grund av säkerhetsrisker togs nyligen steget att stänga en gränsövergång, vilket betyder att Kerem Shalom är den enda handelsövergången som är helt säker. De israeliska myndigheterna koncentrerar sina insatser till den här platsen för att skapa ett normalt flöde av civil och affärsrelaterad trafik. Jag anser i det sammanhanget att det är av största vikt att så snart som möjligt återuppta förhandlingarna om att nå en fredlig lösning. EU:s delaktighet i processen kanske kan ge det stöd som behövs för att dialogen ska kunna föras under bästa förhållanden.
Dominique Baudis
Revolutionerna i arabvärlden får inte avleda uppmärksamheten från fredsprocessen i Mellanöstern. Tvärtom finns det nu en möjlighet att ta tillvara. Palestina ska hålla presidentval och parlamentsval före sommaren, och den palestinska myndigheten vill inrätta legitima institutioner och ta hand om säkerheten. Den pågående uppbyggnaden av israeliska bosättningar är en orättvisa och en provokation gentemot palestinierna. Med den frihetens vind som blåser över hela arabvärlden har vi i dag möjlighet att ta upp förhandlingarna igen. EU måste ta initiativ till att de återupptas. Varför inte göra det inom ramen för Medelhavsunionen?
