Råvaruhandel (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Jens Holm, för utskottet för internationell handel, om förslaget till Europaparlamentets resolution om råvaruhandel.
Jens Holm
föredragande. - Bästa ledamöter! Först ett stort tack till alla skuggföredraganden för ett gott samarbete.
Vi har alla tagit del av bilderna från den senaste tidens hungerskris. På kort tid har jordbrukspriserna, inte minst på livsmedel, skjutit i höjden. Detta kommer som ett dråpslag mot många utvecklingsländer som är kraftigt beroende av livsmedelsimport och redan tidigare levde på marginalen. Förhoppningsvis kan detta betänkande om internationell handel med råvaror hjälpa till att råda bot på en del av dessa problem. Att utrota hungern och fattigdomen är ju åtaganden som vi har slutit upp bakom i och med undertecknandet av de s.k. millenniemålen. FN:s generalsekreterare Ban Ki-moon varnade nyligen för att de höjda livsmedelspriserna äventyrar millenniemålens viktigaste målsättning, nämligen att halvera fattigdomen i världen. Så det är hög tid för snabba åtgärder.
Inte minst den senaste tidens livsmedelskris har visat att i synnerhet mat inte är vilken råvara som helst. Om inte ens ett elementärt krav om att människor ska gå mätta kan uppfyllas blir retoriken om utveckling inte mycket värd. Man bör därför vara försiktig med att göra livsmedel till en internationell handelsvara som andra. Ändå har världens utvecklingsländer tvingats att avreglera sin livsmedelspolitik och gå från produktion för nationella behov till exportproduktion. Detta är politik från IMF, Världsbanken, USA och också EU, som har pressat fram dessa krav. Genom att avskaffa skyddstullar och subventioner har många utvecklingsländer blivit extremt sårbara för kraftiga prisfluktuationer på livsmedel och råvaror. Ta t.ex. Haiti, som tidigare var självförsörjande på ris. År 1995 tvingade Internationella valutafonden detta land att sänka ristullarna. In strömmade statssubventionerat ris från USA och den lokala produktionen slogs sönder. Idag är tre fjärdedelar av allt ris som konsumeras i Haiti importerat från USA.
Detta betänkande hoppas jag kan ge oss verktyg för att möta de problem och utmaningar som den osäkra råvaruhandeln ger oss. Några av de saker som vi fokuserar på i detta betänkande är stöd till utvecklingsländerna att diversifiera sina ekonomier så att de kommer ifrån en situation där de enbart exporterar en eller två råvaror till att tillåta en mera avancerad produktion med mer förädlade produkter. Det talas också om vikten av policyutrymme i utvecklingsländerna. Det måste innebära att dessa länder faktiskt har möjlighet och ekonomiskpolitiska verktyg att t.ex. stödja en utveckling av det inhemska jordbruket. Vi kräver också att EU-kommissionen ser över finansieringssystemet Flex som har till syfte att stabilisera priserna på råvaror. Vi tar också upp jämställdhetsdimensionen i handeln med råvaror, eller snarare bristen på den. Det är otroligt viktigt att vi alltid tar hänsyn till just genusdimensionen när internationella handelsavtal ska förhandlas fram.
Detta betänkande rör också rättvis handel. Rättvis handel kan användas som ett redskap just för att stödja småskaliga producenter i utvecklingsländer samt att öka pressen på en höjning av sociala och miljömässiga standarder i dessa länder. Vi kräver att alla EU:s institutioner tillämpar principen om rättvis handel i sin offentliga upphandling och andra uppköp.
Vi tar också upp problemet med den växande animaliekonsumtionen, d.v.s. att kött- och mejeriprodukter efterfrågas allt mer och att detta leder till en ökad efterfrågan på spannmål till djuruppfödning istället för till att föda människor.
Det finns en hel del andra saker som vi också tar upp. Jag skulle slutligen vilja säga att detta arbete har blottat EU:s verkliga ansikte. Medan vi på vår kant har försökt att tala om utvecklingsländernas behov och villkor har den europeiska industrin med hjälp av sina representanter i Europaparlamentet försökt att föra fokus till företagens kortsiktiga kommersiella intressen om att ha en stabil tillgång på billiga råvaror.
Jag vill uppmana alla att bifalla de ändringsförslag som kommer från vänstergruppen, socialisterna och de gröna. I synnerhet ändringsförslag nr 20 och 21 är viktiga. Då kan vi balansera detta betänkande så att vi får en starkare utvecklingsdimension.
Janez Potočnik
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka parlamentet för att vi fått tillfälle att diskutera tillgången till råvaror, en fråga som står högt upp på Europeiska unionens dagordning, särskilt i ljuset av våra mål för konkurrenskraften. Först ber jag att få tacka föredraganden och skuggföredragandena för betänkandet som ringar in flera områden såsom klimatförändringen och fattigdomsbekämpning och -utveckling.
Utveckling är verkligen en nyckelfråga i det här sammanhanget. Jag ska därför kort beröra utvecklingsfrågor innan jag tar upp våra frågor och insatser när det gäller ökningen av åtgärder som begränsar tillgången till råvaror.
Kampen för att minska fattigdomen och främja utveckling och tryggad livsmedelsförsörjning står högt upp på kommissionens dagordning. Ni vet mycket väl att Europeiska unionen är världens största givare av utvecklingsbistånd. Kommissionen har även inom det specifika området råvaror åtagit sig flera utvecklingsinriktade program: exempelvis stöder kommissionen genom sitt finansieringssystem för ersättning, FLEX, den nationella budgeten i utvecklingsländer där de exportrelaterade skattemässiga intäkterna har sjunkit.
Kommissionen främjar också transparenta system för förvaltning av skatteintäkter från exploatering av råvaror och naturresurser genom flera initiativ som t.ex. utvinningsföretagens initiativ för transparens EITI (Extractive Industries Transparency Initiative), Kimberleyprocessen och FLEGT-programmet. Jag vill också nämna vårt initiativ Everything But Arms (EBA), som garanterar tullfri tillgång till import av alla produkter från de minst utvecklade länderna (utom vapen), vilket gör att de kan variera sin export.
Jag ska nu gå över till vår huvudfråga som betraktas i ett handelsperspektiv. Det krävs två för att göra affär. Vi behöver importera och vi behöver exportera. Det är därför avgörande att säkerställa att tillgången till råvaror i tredjeland inte störs av obefogade handelshinder som t.ex. kvoter, exporttullar och exportförbud.
I dag är det tyvärr inte så. Tvärtom blir tredjeländerna alltmer benägna att införa exportrestriktioner. Vi är särskilt oroade över dem som införts av vissa viktiga tillväxtekonomier i samband med deras offensiva mål för industripolitiken. Låt mig understryka att vi inte riktar in oss på fattiga utvecklingsländer utan snarare på stora tillväxtekonomier.
De åtgärder som dessa länder har vidtagit leder till snedvriden konkurrens på global nivå, vilket skadar den europeiska industrin. Olyckligtvis blir problemet allt större. Hittills har minst 20 länder vidtagit åtgärder som påverkar export av vikt för Europeiska unionen. Vi har noterat över 450 restriktioner som påverkar olika råvaror. Det berör om inte alla, så i alla fall de flesta europeiska industrisektorer direkt eller indirekt.
Vad kan man göra åt detta? Utifrån det som gjorts hittills ser vi att det inte finns någon snabb lösning, även om det redan står högt på listan för oss att avlägsna exportrestriktioner, vare sig det sker i form av bilaterala frihandelsavtal eller genom Världshandelsorganisationen (WTO). Men vi ska göra mer.
Till att börja med är det viktigt att ta fram en övergripande strategi för tillgång till råvaror. För detta arbetar kommissionen nu med ett meddelande i vilket det ingår en viktig handelsdel. Varje sådan strategi bör utförligt och sammanhängande täcka alla politiska områden, inklusive kritiska frågor som tryggad livsmedelsförsörjning, utveckling och miljö.
Alla möjligheter måste utnyttjas optimalt. En hållbar och sammanhängande policy för tillgång till råvaror skulle därför vara en kombination av följande: för det första att internationella åtaganden genom WTO och bilateralt säkerställs genom förhandlingar, för det andra att WTO:s regler och befintliga överenskommelser genomförs och för det tredje att mjuka åtgärder vidtas, som t.ex. dialog och skapande av förbund. Eftersom det här inte är några åtgärder, består styrkan i att de kombineras och används i samband med varandra. Detta kommer att diskuteras vid en konferens med intressenter senare i år.
Med tanke på hur viktig tillgången till råvaror är välkomnar kommissionen diskussionerna om detta i parlamentet. Kommissionen välkomnar särskilt ändringarna till det första förslaget till betänkande. I betänkandet poängteras nu tydligare hur viktig frågan är. Betänkandet innehåller förslag om hur man kan hantera problemet på ett konstruktivt sätt, exempelvis med genomförda avtal och förhandlingar med partnerländer. Vi är redan beredda att samarbeta helt och fullt med parlamentet för att utforma och genomföra vår fortsatta strategi.
Daniel Caspary
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman, herr kommissionsledamot! Det gläder mig att ni är tillgänglig i dag, herr Potočnik. Vi noterar att kommissionsledamot Peter Mandelson ännu en gång har prioriterat att resa till en viktig konferens i en annan del av världen i stället för att diskutera nyckelfrågor för Europas industripolitik med oss i parlamentet. Ni kan tänka er hur nöjd jag blir när jag hör er presentera ämnet mycket bättre och med mycket större tydlighet och klarsynthet än vår kommissionsledamot med ansvar för handel någonsin kunde ha gjort.
Jag är mycket nöjd med resultatet av våra överläggningar i utskottet. Jag befarar nämligen att föredraganden i sitt ursprungliga förslag, trots alla sina kloka tankar om utvecklingsländerna, helt och hållet har tappat bort den europeiska industrins intressen. I utskottet för internationell handel har vi infört en ny första del av betänkandet som handlar om vår industripolitiks intressen. Det har verkligen blivit kristallklart hur dessa intressen är beskaffade. Vi måste inrikta oss på att säkerställa tillgången till råvaror för industrin i Europa. Precis som kommissionsledamoten sa har vi just nu stora svårigheter med detta.
I WTO:s ramverk behövs det omedelbart bättre regler som så långt det är möjligt förbjuder handelshindrande åtgärder såsom exporttullar. Vi behöver fri tillgång till råvaror på världsmarknaden. Det är oacceptabelt att länder som Kina ska kunna utnyttja råvaror som ett politiskt verktyg.
Vi måste göra allt vi kan för att säkerställa en genuint fri tillgång till råvarumarknaderna, inte bara i form av multilaterala förhandlingar utan även i våra bilaterala förhandlingar. Att kommissionen gav med sig i samtalen om Ukrainas anslutning till WTO och godtog ett visst spelrum för införande av exporttullar är oacceptabelt och ett dåligt föredöme. Det var också oacceptabelt av oss att godta dubbel prissättning när Saudiarabien anslöt sig till WTO, en överenskommelse som har medfört allvarliga problem för Europas petrokemiska industri. Jag blir inte heller särskilt optimistisk när jag ser vad som händer just nu när det gäller Rysslands anslutning till WTO, och jag skulle vilja att kommissionen är mycket noga med att se till att inga fler handelshindrande åtgärder införs.
Jag vill återigen framföra ett hjärtligt tack till alla mina kollegor i utskottet för detta betänkande. Jag hoppas att vi inte ändrar det alltför mycket i morgondagens plenaromröstning.
Francisco Assis
för PSE-gruppen. - (PT) Jag börjar med att gratulera föredraganden. De problem som nu dyker upp med tillgång till råvaror beror till stor del på en strukturell förändring av råvarornas respektive marknader, vilket har att göra med förändringar i den internationella ekonomin.
Råvarumarknaden brukade tidigare gå i cykler, från perioder med extrem brist till perioder med knappa tillgångar och ibland med balans mellan tillgång och efterfrågan. Nu verkar vi stå inför en ny situation med strukturell brist, vilket till stor del beror på en plötslig ökning av efterfrågan, som i sin tur beror på att industrialisering och urbanisering går snabbt framåt i flera tillväxtländer.
Det är uppenbart att vi måste agera på lämpliga arenor, särskilt inom Världshandelsorganisationen, för att nå samförstånd i syfte att förenkla tillgången till råvaror. Men detta får inte göra att vi tappar bort andra avgörande frågor. Det har nu uppstått en ny situation på de här marknaderna som rör både livsmedel och energi. I Europeiska unionen måste vi som är stora importörer av råvaror därför se särskilt allvarligt på den här frågan. Å ena sidan måste vi överväga vilken inverkan den kan få på världen som helhet, eftersom den skulle kunna leda till ett starkt tryck på råvarukonsumtionen med mycket negativa följder för miljön, ekonomin och samhället i utvecklingsländerna. Å andra sidan måste vi också se till vår egen situation och ta hänsyn till våra egna svårigheter.
Detta leder till två frågor som framstår som fundamentala. Den ena knyter an till vårt behov av att granska vår egen modell för ekonomisk utveckling, eftersom den inte fungerar i en situation där råvaror överexploateras. Den andra handlar om att lägga större vikt vid tillämpad vetenskaplig forskning för att säkerställa större innovation, främja återvinningen av råvaror och hitta nya lösningar på de nya problem som den strukturella bristen orsakar.
Zbigniew Zaleski
(PL) Naturen har fördelat sina rikedomar - råvarorna under marken, livsmedlen och träden på jordens yta och fisken i vattnet - ojämnt över jordklotet. Människan har samma behov, men att tillgodose dem kräver solidaritet när man utnyttjar resurserna och distribuerar dem genom internationell handel. I Jens Holms betänkande sägs det mycket om detta. Jag vill anknyta till Daniel Caspary och betona några saker.
För det första: Rationellt utnyttjande av begränsade resurser. Jag upprepar: Begränsade resurser.
För det andra: Skydd mot konfiskering av råvaror, mot den neokoloniala exproprieringen av fattiga länder, särskilt i Afrika. Vi har ingen insyn i Kinas och vissa andra länders handel med sådana råvaror.
För det tredje: Syftet med handel med sådana råvaror borde vara att främja utvecklingen i fattiga länder. Det är vårt huvudmål. Vinsterna måste tillfalla invånarna, inte bara representanter för myndigheterna eller stora internationella företag.
För det fjärde: EU:s råvarupolitik måste säkerställa att unionen inte hamnar i en gisslansituation, exempelvis med Ryssland i fråga om gas, och kanske i framtiden med Brasilien i fråga om socker.
För det femte: Alla parter delar det omedelbara ansvaret för utnyttjande av resurserna i havet. Som vi riskerar flera fiskarter att dö ut och försvinna, på samma sätt som skogarna i Asien och Amazonas.
Slutsatsen, fru talman, är att mottot för fri och rättvis handel måste vara ansvar när det gäller utnyttjande av begränsade naturresurser, så att framtidens generationer får tillgång till de råvaror som behövs för människans existens. På liknande sätt måste fattiga länder få hjälp att utveckla den teknik som krävs för att producera baslivsmedel. Och här kan Europa uträtta en hel del.
Marusya Ivanova Lyubcheva
(BG) Fru talman, herr kommissionsledamot! Med tanke på handelns betydelse i vår globaliserade värld måste vi stödja insatser som främjar rättvis handel och alla initiativ som bidrar till en hållbar ekonomisk utveckling.
Priserna på råvaror påverkar marknadsutvecklingen och får i ett antal fall en försämrande effekt på den ekonomiska utvecklingen, särskilt i länder som har knappa råvarufyndigheter. Det påverkar marknadsläget i sin helhet och tillgängligheten till råvaror.
De förväntat höga priserna på olja och elektricitet kan och bör bemötas med effektiv teknik både när det gäller att utvinna och bearbeta råvaror. Det är denna effektivitet i kombination med att man genomför innovationer och har kvar en stark forskningssektor som avgör hur bra man lyckas förbättra marknadsläget och -styrkan samt lyckas uppmuntra mångfald och en trygg energiförsörjning.
När det gäller handeln med jordbruksprodukter bör man inrikta sig på att lätta på det tryck på producenterna som orsakas av obalansen mellan priser fritt gård för jordbruksprodukter och prisnivåerna i detaljhandeln. Detta stör marknadskrafterna, men det markerar också att marknaden har sin sociala kostnad.
Glyn Ford
(EN) Fru talman! Det är ett nöje att tala om Jens Holms betänkande om råvaruhandel. Förra månaden fick jag förmånen att för parlamentets räkning delta i FN:s tolfte konferens för handel och utveckling (UNCTAD XII) i Accra. Från denna konferens kom ett rop på hjälp åt de fattiga i världen.
De stigande matpriserna leder allt oftare till gatukravaller, och vi behöver ett nytt förhållningssätt om vi ska kunna hantera den här situationen. Den nya krisen hotar att döda fler per dag än det antal som fallit offer för terrorismen under de sex år som gått sedan 9/11. Politiker och regeringar kanske ännu inte har märkt det ännu, men de fattiga i världen ser allt oftare sina barn gå och vara hungriga. Det får särskilt akuta följder i Afrika, där priserna på basprodukter har mer än fördubblats de senaste 12 månaderna och fortsätter att skjuta i höjden vilket leder till spekulation, brist och förändrade produktionsmönster. De grundläggande orsakerna är den växande efterfrågan från östra Asien och problem med försörjningen som en följd av uteblivna investeringar i jordbruket. Klimatförändringen, så som den yttrar sig i översvämningar, extrem torka och rekordhöga temperaturer, förvärrar situationen ytterligare, särskilt för de fattigaste i världen. Därför hoppas jag att vi antar den här resolutionen.
Georgios Papastamkos
(EL) Fru talman! Tillgången till råvaror är av största vikt för ekonomin och konkurrenskraften i Europa. Det är särskilt på grund av att EU i stor utsträckning är beroende av importen av råvaror från tredjeländer.
Vi måste prioritera att riva ner de hinder som tredjeländerna har ställt i vägen för EU:s tillgång till råvarumarknaderna. Det är sant om de pågående WTO-förhandlingarna och för dem kommer framåt med bilaterala frihandelsavtal.
Till sist, fru talman, mina damer och herrar, tror jag att det krävs stödmekanismer och överföring av kunskap till utvecklingsländerna för att det ska bli möjligt för dem att sköta nyttjandet av råvaror och naturresurser på ett öppet och hållbart sätt.
Stavros Arnaoutakis
(EL) Fru talman, herr kommissionsledamot! Det behöver inte påpekas att konkurrenskraften i våra europeiska företag i stor utsträckning är beroende av tillgången på råvaror. Vi behöver därför en samlad strategi redan nu för att kunna säkra tillgången till världsmarknaden. Det hjälper till att trygga det internationella samarbetet, en rättmätig konkurrens, en rättvis handel och beaktandet av restriktioner som bygger på seriösa stimulansåtgärder i de mindre utvecklade länderna. Det hjälper också till att främja investeringar i forskning om och utveckling av miljövänlig teknik samt i återvinning.
Vi måste eftersträva både en hållbar utveckling i EU och solidaritet med de fattigaste länderna i världen.
Brian Crowley
(EN) Fru talman! Jag vill tacka föredraganden för det arbete han har lagt ned på det här betänkandet. Det finns tre huvudsakliga delar, som jag ser det.
Först och främst är det den globala konkurrensen när det gäller råvaror och basprodukter. Vi måste inse på gemenskapsnivå att vi måste placera oss bättre för att kunna sluta bilaterala avtal och träffa bilaterala överenskommelser, om vi vill lyckas få tillgång till de här basprodukterna.
Uppenbarligen är temat i världshandelssamtalen mycket viktigt med hänsyn till den långsiktiga utvecklingen, men vi kan nå längre genom våra ekonomiska partnerskap med utvecklingsländerna. Jag vill också varna för att om vi ger upp vissa rättigheter under världshandelssamtalen för att på kort sikt på tillgång till råvaror och basprodukter, kan det vara till nackdel för en stor del av vår industri i Europeiska unionen och särskilt för vårt jordbruk.
Slutligen, som vår föregående kollega sade, är rättvisa den allra viktigaste faktorn. Vi måste investera nu i utvecklingsländerna för att ge dem möjlighet att lyckas, inte bara i år och nästa år, på grund av det höga priset på olja och gas, utan på 20 års sikt. Detta bör anknytas till investeringar i utbildning och hälsovård för folket i de här länderna, så att man kan förhindra ytterligare problem över hela linjen.
Janez Potočnik
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman, jag vill tacka de ärade ledamöterna för deras engagemang. De har varit helt på det klara med vilka utmaningar vi står inför. Det är också helt uppenbart att vi å ena sidan måste se till att vi är balanserade i vårt arbete och således inriktar oss särskilt på de fattiga länderna och etablerar den rättvisa som Brian Crowley har talat om, och att vi å andra sidan också måste trygga reglerna för rättvis handel för att vår industri ska få tillgång till råvaror. Det är ett faktum att Europeiska unionen är en nettoimportör av råvaror och så kommer det att förbli.
Vi kan nu vänta oss hårdare konkurrens på våra marknader för leveranser och dessutom stigande priser på grund av den tuffare konkurrensen från ett antal tillväxtländer. Samtidigt sätter dessa tillväxtekonomier upp hinder för tillgången till deras råvaror och snedvrider på så vis konkurrensen. Lika tillgång till råvaror med tydliga villkor är därför en avgörande del av ekvationen i vår globala konkurrensstrategi.
Kommissionen tänker de kommande åren använda alla tillgängliga medel för att upprätthålla en hållbar råvaruförsörjning till våra industrier. Därigenom kommer man att följa en heltäckande och balanserad strategi. Som parlamentet helt riktigt framhåller, måste den strategin ta hänsyn inte bara till våra industriers intressen och vår konkurrenskraft utan även till de fattiga ländernas intressen.
I utvecklingsperspektivet måste och ska vi skilja mellan å ena sidan de legitima åtgärder som vidtas av fattiga utvecklingsländer, såsom exportskatter som är oumbärliga för dessa länders budgetar, och å andra sidan åtgärder som införs av tillväxtländer som en del av deras industripolitik och som snedvrider konkurrensen på världsmarknaden.
Jag uppskattar Francisco Assis kommentar om insatserna för forskning och utveckling, som också behöver utökas i samband med detta. Jag vill tacka parlamentet för det stöd vi fått för denna politik. Vi ska hålla er informerade om hur arbetet med att genomföra vår strategi fortlöper.
Jens Holm
föredragande. - Kommissionsledamot Janez Potočnik, vi ser fram emot kommunikén från kommissionen och konferensen. Det är bra att ni vill trycka på livsmedelssäkerheten, miljön och utvecklingsdimensionen!
Francisco Assis, jag håller helt med om att vi måste se över vår ekonomiska modell.
Zbigniew Zaleski, jag instämmer i att handeln inte får innebära en form av nykolonial stöld av råvaror från utvecklingsländerna. Därför uppmanar jag Zbigniew Zaleski, och alla andra, att särskilt bifalla ändringsförslag nr 20 och 21. Titta extra noga på dem.
Titta även på ändringsförslag nr 26 som handlar om biobränsle. Där kräver vi miljömässiga och sociala krav på biobränslen. Det är ett stort problem att allt mer spannmål används för att producera kött, alltså att man föder upp djur med spannmål, men också att allt mer spannmål används till att framställa bränsle till våra bilar.
Det är en uppmaning till kommissionen - vi vill ha åtgärder för att minska privatbilismen och köttkonsumtionen så att vi får mer spannmål att föda människor med!
I betänkandet kräver vi skyndsamma åtgärder mot klimatförändringarna. Även handeln måste ta sitt ansvar. Vi måste reducera alla onödiga utsläpp och minska transporterna. En stor del av handeln sker med produkter som lika gärna skulle kunna produceras lokalt. Vi behöver handla mer med grön teknik och smart miljöteknik. Om vi inte gör det och om inte handeln tar sitt ansvar, då har vi snart inga råvaror kvar att handla med och då har vi heller ingen mat kvar att äta. Det är otroligt viktigt att vi faktiskt tar vårt klimatansvar fullt ut!
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum tisdagen den 20 maj 2008.
