Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Wyn
Hr. formand, i forbindelse med afstemningen om betænkningen af Cunha fremgår det af protokollen, at jeg stemte for, hvor jeg ønskede at stemme imod. Jeg vil derfor gerne have protokollen rettet. I forbindelse med gårsdagens forhandling om Kina stemte jeg også for betænkningen, hvilket jeg gerne vil have noteret i protokollen.

Formanden
Det skal blive rettet, hr. Wyn.

Posselt
Hr. formand, jeg ville blot stille et spørgsmål. I gårsdagens protokol står der, at vi forhandlede om betænkningen af McNally, og at der skal stemmes om den den 2. februar. Jeg vil blot spørge, hvorfor det er nødvendigt. Jeg har hørt, at der er noget galt med dokumenterne. Men den slags burde jo egentlig ikke ske. Der blev forhandlet om betænkningen, vi havde tid til at stemme om den i dag, og jeg forstår absolut ikke, hvorfor en afstemning skal ligge så langt fra forhandlingen. Parlamentets princip var, at man skal stemme så tæt på forhandlingen som muligt.

Formanden
Grunden til, at der skal stemmes om den i februar, er, at der er visse oversættelsesproblemer, som skal løses. Der skal være sammenhæng mellem de forskellige tekster, og det er tidskrævende. Det er af rent oversættelsestekniske årsager.

MacCormick
Hr. formand, jeg har allerede haft en bemærkning til protokollen fra i aftes. Under protokollens punkt 6, side seks og syv, er der en reference til det forslag, jeg fremsatte vedrørende uantageligheden af punkt 6 i betænkningen af Cunha. Jeg anmodede om afstemning ved navneopråb, og formanden tilkendegav tydeligt, at der ville blive afstemning ved navneopråb. Vi benyttede stemmemaskinerne, men jeg kan forstå, at resultatet ikke er registreret. Jeg vil gerne have ført til protokols, at der skulle have været afstemning ved navneopråb, og at der skulle have været en navneliste over stemmer for og imod forslaget.

Formanden
Hr. MacCormick, formandskabet er klar over problemet. Sagen er, at der skete en ufrivillig teknisk fejl, idet den ansvarlige medarbejder begik en helt uforudset, ufrivillig, uforudsigelig og uundgåelig fejl. Og derfor blev resultatet ikke registreret, selvom afstemningen blev gennemført korrekt. Der er ingen anden grund, og der er ikke nogen mulighed for at løse problemet. Det var skæbnen, der ville det sådan, hr. MacCormick.

Hudghton
Hr. formand, mit indlæg drejer sig om samme punkt. Under punkt 6 i gårsdagens protokol, ændringsforslagene til betænkning af Cunha, står der, at jeg anmodede om at henvise forslaget til beslutning til fornyet udvalgsbehandling på grund af tvivl med hensyn til antageligheden af punkt 6. Det er ikke korrekt. Skønt jeg omtalte muligheden for, at min kollega hr. MacCormick kunne anmode om en fornyet udvalgsbehandling på grund af tvivl med hensyn til uantagelighed, var der stor politisk uenighed om grundene til at henvise forslag til fornyet udvalgsbehandling samt praktiske problemer med forslaget. Jeg ønskede derfor yderligere forhandling og samråd med de berørte parter.

Formanden
Formandskabet noterer sig Deres bemærkning, hr. Hudghton.

Ford
Hr. formand, jeg har ikke noget problem med indholdet af protokollen. Det er ikke protokollen, der er mit problem. I protokollen fra i onsdags er der en liste over medlemmer, der ændrede deres stemmeafgivelse. Jeg bemærkede, at der ikke findes en sådan liste i protokollen fra i går, skønt jeg kender til mindst to medlemmer, der ændrede deres stemmeafgivelse i forbindelse med beslutningsforslaget om kapitalafgift. Kan De fortælle mig, hvornår vi får oplysning om disse ændrede stemmeafgivelser, der givetvis har visse medlemmers interesse. Jeg antager, at addendummet kommer med i den næste protokol, og at vi vil få mulighed for at kommentere det til den tid.

Formanden
Hr. Ford, det vil blive undersøgt, og protokollen vil om nødvendigt blive rettet.

Fraga Estévez
Hr. formand, jeg vil blot give en oplysning: Her til morgen er der sket et terrorattentat i Madrid. Der blev placeret en bombe i en bil. En person døde. Jeg vil blot på min gruppes vegne endnu en gang fordømme disse terrorhandlinger.

Formanden
Mange tak, fru Fraga. Vi har faktisk fået besked om den triste begivenhed. Ulykkeligvis straffer den morderiske terrorisme igen det spanske samfund, og formandskabet hæfter sig, som De sikkert forstår, særligt ved Deres ord, da formandskabet under dette møde også er spansk.
(Protokollen godkendtes)

Den fælles fiskeripolitik: forbedring af dialogen "fiskerisektoren/involverede kredse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0094/1999) af Miguélez Ramos for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om en forbedring af dialogen med fiskerisektoren og de involverede kredse om den fælles fiskeripolitik (KOM(1999) 382 - C5-0145/1999 - 1999/0163(CNS)).

Miguélez Ramos
Hr. formand, den forordning, som vi behandler i dag, har til formål at forbedre dialogen med fiskerisektoren og de involverede kredse om den fælles fiskeripolitik. Kommissionen ønsker på den måde at sikre sig informationer om erhvervssektorens behov og samtidig at fremme formidlingen til sektoren af normer og afgørelser, der træffes som led i den fælles fiskeripolitik.
Da mindre ikke kunne gøre det, støtter Fiskeriudvalget dette forslag til forordning. Europa-Kommissionen har for at kunne fremsætte forslag og udøve sine beføjelser brug for at kende til sektorens virkelighed gennem dialog med de erhvervsorganisationer, der indgår i den.
Forud for dette forslag til forordning er der gennemført en reform af Den Rådgivende Komité for Fiskeri og Akvakultur, et høringsorgan, der blev oprettet i 1971 med deltagelse af alle erhvervssektorer. Nævnte reform har i korte træk betydet en ajourføring af dette organ for derved at inddrage andre vigtige aktører, som i de seneste år er kommet til at spille en stadig mere relevant rolle i forbindelse med forvaltningen af en rationel udnyttelse af ressourcerne, herunder ikkestatslige organisationer med udvikling som speciale, miljøbevægelser, forbrugere og også forskere.
Reformen medfører også en større tilstedeværelse af visse sektorer, der hidtil havde været indirekte repræsenteret - akvakultursektoren og den sektor, der omfatter forhandlerne af de pågældende produkter. Antallet af plenarforsamlingens medlemmer ændredes også, og der blev oprettet fire ekspertarbejdsgrupper.
Et knudepunkt i denne reform af den rådgivende komité er prioriteringen af organisationer, der har repræsentativ karakter på fællesskabsplan, således at komitéen ikke blot bliver talerør for nationale synspunkter.
Fiskeriudvalget i Parlamentet, og især jeg - som ordfører for denne betænkning - har kritiseret stærkt, at Kommissionen ikke har hørt os i forbindelse med reformen af denne komité. Det betyder, at vi nu må nøjes med at give vores mening til kende om dette forslag til forordning, som jeg godt tør betegne som mindre betydningsfuldt.
De konkrete punkter i dette forslag fra Kommissionen om at fremme formidlingen af information om den fælles fiskeripolitik, altså målsætninger, mekanismer og lovgivningsbestemmelser, der har indflydelse på sektoren, støtter vi fuldt ud. Intet ville glæde os mere, mine damer og herrer, end hvis Kommissionen endelig besluttede at gøre en indsats for at formidle oplysninger. Kommissæren erkendte selv ved sit sidste møde i udvalget, at det var helt nødvendigt. Hr. Fischler sagde, at vi har et problem med marketing, og at det er nødvendigt at informere bedre om og tale bedre for vores model. Information indadtil - rettet mod sektoren selv, som i mange tilfælde ikke kender eller har en forkert opfattelse af sin egen virkelighed - og også information udadtil.
Som medlem af Fiskeriudvalget er jeg mange gange blevet overrasket over den brede offentligheds manglende kendskab til en fælles politik - fiskeripolitikken - som er fantastisk vigtig for mange medlemsstater og for Unionen som helhed.
Hvad angår information indadtil, rettet mod sektoren selv, anmoder vi Kommissionen om at være bevidst om den virkelighed, som mange fiskere lever i. Ikke alle, mine damer og herrer, har adgang til ny teknologi, og derfor skal oplysningerne spredes og informationskampagnerne iværksættes via alle de medier, vi har til rådighed, også de mest traditionelle. Her vil jeg fremhæve det arbejde, som de trykte medier - der interesserer sig mere og mere for fiskeriets fremtid i Europa - udfører, og ligeledes radio og fjernsyn, der er demokratiske medier, som alle har adgang til.
Til sidst vil jeg gøre Kommissionen opmærksom på organisationernes repræsentativitet i den rådgivende komité. Dialogen mellem Kommissionen og fiskerisektorens erhvervsorganisationer er overordentlig vigtig. Men for at dialogen skal kunne bære frugt, er det en forudsætning, at de erhvervsorganisationer, der etableres kontakt med, reelt præsenterer de forskellige sektorer, som spiller en rolle i forbindelse med den fælles fiskeripolitik. Hverken i Kommissionens forslag eller i afgørelsen om den rådgivende komité er der imidlertid mekanismer, der garanterer, at det forholder sig sådan.
I en så opsplittet sektor, med en enorm geografisk spredning og ringe tradition for at slutte sig sammen, er det vanskeligt at finde samtalepartnere for Kommissionen på fællesskabsplan, der er tro repræsentanter for den pågældende sektor. Med henblik på at øge repræsentativiteten ville det måske være bedre, at Kommissionen som supplement til de aktioner, der er iværksat, tog initiativ til at øge medlemskabet af de allerede eksisterende erhvervsorganisationer. For de repræsentanter for sektoren, der er udvalgt til at være Kommissionens samtalepartnere, altså medlemmerne af den rådgivende komité, er forpligtede til at repræsentere de fælles interesser.

Langenhagen
Hr. formand, jeg støtter i vid udstrækning det, som fru Miguélez netop har fremført så modigt. For her til morgen har vi et emne på dagsordenen, som har vidtrækkende konsekvenser for den fremtidige fiskeripolitik i Europa: forbedringen af dialogen med fiskerisektoren via den fælles europæiske fiskeripolitik.
Vi i Europa-Parlamentet har allerede i flere år ført en intensiv dialog med fiskerisektoren. Vi rejser også med delegationerne ud til Europas fiskeriregioner for at få stillet spørgsmålene på stedet. På den måde får vi et bedre indblik i problemerne for dem, der skal leve og arbejde med de europæiske forordninger på stedet til daglig. Denne uge var jeg gæst ved den såkaldte grønne uge, landbrugsmessen i Berlin, og dér førte jeg en sådan dialog med repræsentanter for den tyske fiskerisektor. Emnet er højaktuelt og sprængfarligt, især fordi vi står over for reformen af den fælles europæiske fiskeripolitik i 2002.
Politikken skal grundlæggende sikre, at der tages passende hensyn til alle interesser, og især, at fiskeressourcerne udnyttes på en bæredygtig måde.
Kommunikationen mellem fiskerisektoren og Fællesskabets organer skal gå begge veje. Industrien skal formulere sine behov og meddele Kommissionen dem. Til gengæld skal Kommissionen forberede bestemmelserne og beslutningerne og underrette om dem. Det er ikke en monolog, der kræves, men derimod en dialog. Det har Kommissionen erkendt. Og kun, hvis man har kendskab til problematikken, problemerne og mulighederne for en løsning, som de involverede kender bedst, bliver det muligt at træffe passende beslutninger fremover.
For at opnå dette mål har Kommissionen taget to skridt. Med det foreliggende forslag til forordning tager Kommissionen sigte på en styrkelse af de europæiske erhvervsorganisationer - med rette. Dialogen kan dog kun føres, hvis de tilsvarende forhandlingspartnere i fiskerisektoren støttes finansielt for overhovedet at kunne deltage i forhandlingerne i Bruxelles, uden at deres uafhængighed dog undergraves. Til det formål er der bevilget ca. 400.000 euro i år. Om dialogen bliver en succes, vil dog udelukkende afhænge af, hvor forståeligt man kan forklare de komplekse tekniske aspekter i regionerne ved hjælp af Kommissionens informationstiltag.
Jeg støtter derfor absolut dagens initiativ fra Kommissionen. Samtidig må jeg dog komme med et stort "men". Det vedrører nemlig det andet skridt, som fru Miguélez ligeledes har fremført. Det drejer sig om reformen af den vigtige Rådgivende Komité for Fiskeri. Komitéen danner grundlag for dialogen. Hvorfor blev Europa-Parlamentet ikke hørt, da det handlede om udformningen, organiseringen og opgaverne for dette så vigtige koblings- og grænsested for den tilstræbte dialog, nemlig Den Rådgivende Komité for Fiskeri og Akvakultur? Det er en mangel, som vi også vil kritisere fremover.
Jeg ser flere små "men'er" i problemerne med at finde ægte repræsentanter for de forskellige sektorer i den splintrede fiskeristruktur med den geografiske mangfoldighed og den svage forbundsstruktur. Her gælder det om en gang for alle at skabe nogle gennemførlige betingelser. Det forudsætter dog også, at vi måske overvejer en ny organisationsstruktur i fiskerisektoren. Det forudsætter dog igen, at de involverede fiskere har tillid for det første helt grundlæggende til politikken, for det andet især til den fælles europæiske fiskeripolitik.
Derfor - det vil jeg gerne bede Dem om - bør vi gøre os de største bestræbelser fremover.

van Hulten
Hr. formand, i går drøftede vi betænkningen af hr. Cunha. Et af de nederlandske parlamentsmedlemmers ankepunkter var, at der i dette forslag ikke tages tilstrækkelig hensyn til de aftaler, der er indgået i Nederlandene mellem myndighederne og fiskerisektoren om på frivillig basis at indgå aftaler om overholdelse af fiskekvoterne. Hvis det gennem gode forhandlinger mellem myndighederne og samfundsorganisationerne er muligt at indgå frivillige aftaler, der har samme virkning som lovgivning, foretrækker det nederlandske socialdemokrati sådanne aftaler frem for indblanding ovenfra. Det gælder selvfølgelig også på EU-plan.
Derfor er jeg også meget tilfreds med betænkningen af fru Miguélez Ramos. Selvom vi er meget uenige om betænkningen af hr. Cunha, støtter jeg varmt hendes forslag om at styrke Den Rådgivende Komité for Fiskeri. Jeg vil gerne lykønske hende med hendes betænkning. Jeg har kun én bemærkning. Den Rådgivende Komité kan kun fungere godt, hvis den er repræsentativ for de forskellige sektorer, der er involveret i fiskeripolitikken, og hvis fiskerinationerne i EU er repræsenteret i komitéen. Det er i øjeblikket slet ikke tilfældet.
Vores gruppe stemmer derfor for ændringsforslag 3 for at udøve pres i den retning og opfordrer også Kommissionen til at påse, at Den Rådgivende Komité er og bliver repræsentativ, sådan som jeg netop har skitseret.
Til sidst, hr. formand, kan jeg meddele Dem, at min gruppe vil stemme for forslaget til beslutning af fru Miguélez Ramos, fordi dette forslag yder et vigtigt bidrag til fiskeripolitikken i Den Europæiske Union.

Hudghton
Hr. formand, vi bør glæde os over alt, hvad der kan fremme og forbedre dialogen, og vi bør fremme en tættere dialog mellem fiskeri- og akvakulturindustrien. Men ikke kun industrien. Vi skal udvide dialogen til at omfatte sammenslutninger, der er aktive på miljø- og udviklingsområdet, og give mulighed for, at særlige forskningsorganer kan komme til at spille en større rolle.
Man bør fremme en tovejskommunikation og ikke blot en envejskommunikation. Mit parti har altid slået til lyd for et større samråd med industrien. En af de største fordele ved en regionalt baseret strategi for den fælles fiskeripolitik vil være fiskernes deltagelse i de beslutninger, der påvirker dem, hvilket vil fremme målet om at bevare fiskebestanden gennem bæredygtig fiskeri og vedvarende levedygtighed for de europæiske fiskersamfund.
Ud over reformen af den rådgivende komité som en del af den aktuelle europæiske vurdering af den fælles fiskeripolitik, kan Europa også få fiskerne til at tage del i ansvaret ved at udvide regionaliseringsprincippet. Hvis man involverer industrien og andre interesserede parter, får man et system, der bedre afspejler fiskeindustriens behov og fremmer overholdelse af den fælles fiskeripolitik i stedet for at hæmme den.
Et ordentligt samråd med det civile samfund - specielt med de ikkestatslige fiskeri- og miljøorganisationer - vil sikre, at den fælles fiskeripolitik på passende vis afspejler målet om bevarelse af fiskeribestanden og en bæredygtig udvikling inden for fiskerisektoren. Men de ikkestatslige organisationers engagement skal være meningsfyldt og ikke blot symbolsk, og vi skal arbejde hårdt for at sikre, at det er tilfældet.
En integrering af fiskerirelaterede industrier i beslutningsprocessen og støtte til fiskerne er forudsætninger for en vellykket fremtidig fiskeripolitik og et væsentligt element af den fælles fiskeripolitik. I går var der nogen uenighed om dele af betænkningen af Cunha, specielt i forbindelse med forslaget om kvotestraffe. Hvis vi skal have et brugbart samråd, er det præcist denne type forslag, der skal være samråd om, og jeg beklager, at mit forslag om at afsætte tid hertil ikke blev vedtaget.
Jeg håber, at vi kan lære af disse fejl, og at vi mener det, når vi siger - som i denne betænkning, som jeg støtter - at vi ønsker at forbedre kommunikationen og kontakten med fiskerisektoren og dem, der er berørt af fiskeriet.

Seppänen
Hr. formand, Kommissionen har, uden at høre de andre EU-institutioner, nedsat en rådgivende komité for fiskeri og akvakultur. Kommissionen har frem for alt som samarbejdspartnere valgt organisationer, som er repræsenterede i Fællesskabet. Man ønsker ikke, at Den Rådgivende Komité for Fiskeri og Akvakultur skal være et talerør for nationale interesser. Det er det alligevel. Det er det i hvert fald set ud fra Finlands og Østersøens synspunkt. Et medlemskab af sammenslutningen Europeche, som er repræsenteret i Fællesskabet, er for dyrt for de finske fiskere. De kan ikke deltage i sammenslutningens aktiviteter, da de ikke har råd til dens medlemskontingent. Således bliver deres interesser ikke beskyttet i de organisationer, som Kommissionen har valgt til samarbejdspartnere. Fiskerne har ikke råd til repræsentation i EU, men fiskeopdrætterne har. De er fiskeavlens kapitalister. Det bringer EU's fiskeripolitik i et besynderligt lys i vores land. Man hører kun fiskeopdrætternes, kapitalisternes, stemme, ikke proletarernes, eller de frie erhvervsudøvere, som fanger frie fisk i de frie havområder, det vil sige fiskernes stemme. Desuden fisker man hos os i Norden også i de indre vande, hvilket man ikke tager hensyn til i EU.
Denne repræsentation i de overnationale organisationer er problematisk, da EU ikke er tilstrækkelig opmærksom på det. Den overnationale sammenslutning Europeche er ineffektiv. Den er ikke repræsentativ, dens beslutninger er ikke bindende for medlemsorganisationerne, medlemslandenes størrelse og penge bestemmer, og emner, som i virkeligheden er nationale interesser, definerer man som overnationale interesser. Kommissionens vigtige opgave er at anvende denne forordning på en sådan måde, at de organisationer, som er repræsenterede i Fællesskabet, får en bedre repræsentation, og at også de fiskere, som ikke har råd til medlemskab af interesseorganisationer på EU-niveau, bliver hørt.

Berthu
Hr. formand, medlemmerne af Gruppen Union for Nationernes Europa kan fuldt ud tilslutte sig et forslag til forordning, der har til formål at styrke dialogen med fiskerisektoren. Men samtidig må vi sige, at nogle af de metoder, der anvendes i forbindelse med denne dialog, efterlader os i dyb vildrede.
Først og fremmest den nødvendige styrkelse af dialogen. Den fælles fiskeripolitik er gældende for alle de involverede i Den Europæiske Union, men den skal leve op til mange forskellige situationer, alt efter om der er tale om fiskerizoner, bådenes hjemhavne, brugte motorer, organisering af markeder på lokalplan osv. Og det i øvrigt i en sådan grad, at der har været god grund til at overveje, om de nationale politikker, der er velkoordinerede, ikke ville være at foretrække frem for en fælles enhedspolitik. Under alle omstændigheder er det i betragtning af, at den i dag gældende politik er en enhedspolitik, og at de involverede befinder sig i forskellige situationer, så meget desto mere vigtigt at oprette meget tætte kontakter til de involverede med henblik på i højere grad at kunne tage deres behov i betragtning og fjerne eventuelle skadelige virkninger fra visse forordninger for således at undgå, at disse regler ganske enkelt ikke overholdes - som det desværre nogle gange er tilfældet - på grund af manglende overensstemmelse med virkeligheden.
Det er derfor, at vores gruppe vil stemme for de tre ændringsforslag, der er fremlagt i dag, og som har til formål at forbedre funktionen af Den Rådgivende Komité for Fiskeri og Akvakultur og at knytte den tættere til sektorerne og staternes behov, samt at anmode Kommissionen om at fremlægge en årlig rapport til Rådet og til Europa-Parlamentet om de debatter, der finder sted. Det er således alle Fællesskabets institutioner, og ikke kun Kommissionen, der er deltager i denne debat, med henblik på at bidrage til retningslinjer for den fælles fiskeripolitik, der er i overensstemmelse med de ønsker, vores flåder giver udtryk for.
Alligevel er der visse aspekter i reformen, som vi i høj grad er utilpasse ved, for Kommissionen gør i Den Rådgivende Komité for Fiskeri plads for meget forskellige pressionsgrupper - der i øvrigt især er knyttet til Bruxelles - og som beskæftiger sig med meget generelle formål - udvikling, miljø, forbrug osv. Samtidig vil den gerne øge de europæiske erhvervsorganisationers magt, som i øjeblikket knapt nok eksisterer på papiret, ved hjælp af fællesskabsfinansiering. Man skulle tro, at Kommissionen ved hjælp af mange forskellige deltagere forsøger at skabe en modvægt til de nationale organisationer, som dog er struktureret, rodfæstet og korrekt repræsenteret. Det virker, som om Kommissionen forsøgte at undgå diskussionen med besværlige forhandlingspartnere og skabe en mere føjelig samarbejdsstruktur, som afspejler det positive billede af den selv og dens opfattelser, som den netop forventer.
Endnu mere bekymrende er det, at man til sidst begynder at undre sig over, hvor mange andre sektorer, der allerede er blevet organiseret således, og om der ikke i Bruxelles er blevet oprettet et bredt net af foreninger eller organisationer uden egentlig repræsentativ karakter, der for størstedelens vedkommende er finansieret af fællesskabsstøtte, og som deltager i høringer, der i høj grad er kunstige. Det eksempel, vi behandler i dag, får os til at tro, at der er stor risiko for, at denne hypotese er den rigtige. Under sådanne vilkår må institutionerne i Bruxelles ikke blive overraskede, hvis de taber kontakten med offentligheden. Medlemsstaterne ville gøre klogt i at tage dette problem alvorligt, hvis ikke de ønsker at se de nationale demokratier, som de repræsenterer, blive fortrængt af pressionsgrupper uden egentlig indhold.
Med hensyn til den sektor, som optager os i øjeblikket, nemlig fiskerisektoren, forekommer det os tvingende nødvendigt at overvåge den korrekte repræsentation af de forskellige aktører inden for Den Rådgivende Komité. Alle medlemsstater, der er involveret i fiskeriet, bør være repræsenteret sammen med sektoren. Det er dem, man skal støtte sig til, og ikke de kunstige organisationer.

van Dam
Hr. formand, det er godt, at Kommissionen tager initiativ til at forbedre dialogen med fiskeriorganisationerne. Kommissionen skal vide, hvad der foregår. Vi har ikke brug for en Kommission, der fastsætter regler fra et elfenbenstårn. Det er nødvendigt at forhandle med sektorerne for at undgå, at der fastsættes regler, der ikke kan gennemføres i praksis. En dialog er endvidere vigtig for at få et klart billede af de forskellige interesser, så der kan træffes afbalancerede beslutninger.
Med det foreliggende forslag til forordning har Kommissionen til hensigt at styrke de europæiske erhvervsorganisationer. Det er godt. Både fiskerisektoren og Kommissionen har interesse i én europæisk paraplyorganisation. For fiskerisektoren er det en vigtig organisation, fordi den med større styrke kan henlede Kommissionens opmærksomhed på sektorens interesser. For Kommissionen er det også nemmere, hvis sektoren står sammen.
Men vi må i den forbindelse ikke glemme, at fiskerisektoren i særlig grad er en sektor med store nationale modsætninger. Hvis man taler med en almindelig fisker, vil man hurtigt opdage, at der efter hans opfattelse ikke findes europæiske fiskere. Den europæiske flåde består af belgiske, danske, nederlandske og andre fiskere, og de er i meget høj grad hinandens konkurrenter. Gennemsnitsfiskeren har derfor større tillid til sin nationale interesseorganisation end en europæisk, hvor det overvejende er fiskere fra andre medlemsstater, der bestemmer. Denne kendsgerning må vi ikke tabe af syne.
En europæisk organisation må derfor ikke betragtes som en erstatning for, men som et supplement til de nationale organisationer. Kommissionen skal også i fremtiden holde kontakten med disse organisationer ved lige.
Det fører mig hen til det ændringsforslag, som min gruppe har indgivet om Den Rådgivende Komité. Kommissionen har ganske vist ikke anmodet Parlamentet om en udtalelse om komitéens sammensætning, men forhåbentlig tager den mig det ikke ilde op, hvis jeg uopfordret kommer med råd.
Den 16. juli 1999 har Kommissionen og erhvervslivet accepteret et kompromisforslag om den nye Rådgivende Komité. Parterne enedes om, at alle Unionens medlemsstater, for så vidt det er fiskerinationer, skal være repræsenteret i komitéen. Som allerede nævnt, gør modstridende interesser det for flere medlemmer af erhvervsorganisationerne umuligt at overlade deres mandat til en person med en anden nationalitet.
I mellemtiden har Den Rådgivende Komité holdt møde i den nye sammensætning. Men desværre må jeg konstatere, at der ikke er blevet meget tilbage af den aftalte balance. I komitéen er nogle nationaliteter stærkt overrepræsenterede, og andre medlemsstater er slet ikke repræsenterede. Det var også grunden til, at den tidligere formand for Den Rådgivende Komité, under hvis ledelse kompromiset blev udarbejdet, nægtede at være formand ved komitéens første møde.
Kommissionen vil måske indvende, at repræsentativitet er mere end en retfærdig fordeling mellem medlemsstaterne. Det er naturligvis rigtigt. Der skal også være tale om en afbalanceret fordeling mellem sektorerne. Men det jeg gerne vil vide af Kommissionen er, hvorfor den ikke fulgt kompromiset af 16. juli, hvori der klart står, at der også med hensyn til nationalitet skal være tale om en afbalanceret fordeling?
Derfor har jeg et godt råd til Kommissionen. Tag sammensætningen af den nye komité op til fornyet overvejelse. Hvis De er interesseret i en god dialog med de pågældende sektorer, og hvis De lægger vægt på at skabe et bæredygtigt grundlag for Deres politik, skal De sørge for et repræsentativt samrådsorgan.

Fraga Estévez
Hr. formand, ligesom mine kolleger, og på samme måde som det fremgår af fru Miguélez' betænkning, vil jeg understrege Kommissionens vilkårlige arbejdsmetoder, som har ført til den absurde situation, at hverken Parlamentet eller Rådet er blevet hørt ved iværksættelsen af omstruktureringen af Den Rådgivende Komité for Fiskeri, men at dette forslag til forordning, som har til formål at forbedre dialogen mellem Kommissionen og sektoren, sendes til høring.
Det vil altså sige, at man ikke sender basislovgivningen til høring, men derimod de supplerende aspekter, ikke de regler, der fastlægger dialogen, men spørgsmålet om, hvordan den allerede fastsatte dialog kan forbedres. Alt det sker endda, når den omstrukturering, som Kommissionen har gennemført af et organ så vigtigt som den rådgivende komité, der er det eneste organ, som skal inddrage sektoren i de beslutninger, der har betydning for dem, har rejst voldsom kritik og tvivl i Parlamentet, i Rådet og i sektoren selv, som mener, at en stor del af de vigtigste aktører i fiskerisektoren ikke er repræsenteret tilstrækkeligt.
Når det er sagt, og for ikke at bruge for megen tid, skal forslagets finansielle midler være velkomne.
Jeg har derfor kun tilbage at lykønske fru Miguélez med hendes betænkning og især slå til lyd for det ændringsforslag, der forpligter Kommissionen til hvert år at forelægge en beretning om indholdet af drøftelserne i de arbejdsgrupper, der er nævnt i denne forordning. Jeg vil også bifalde den anmodning, der er indeholdt i hr. Gallaghers udtalelse udarbejdet på vegne af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, om detaljerede rapporter om fordelingen af midler på de forskellige medlemsstater og organisationer, der kan drage fordel af dette forslag.

Ford
Hr. formand, jeg vil fatte mig i korthed. Jeg støtter denne betænkning og lykønsker ordføreren med hendes arbejde. Den Socialdemokratiske Gruppe glæder sig over Kommissionens reform af Den Rådgivende Komité for Fiskeri for at skabe en mere frugtbar dialog mellem Kommissionen og industrien. Vi glæder os over, at nye sektorer af industrien er medtaget i Den Rådgivende Komité for Fiskeri samt over den større diversitet af de involverede erhvervssektorer, specielt inden for akvakultur og afsætning.
Vi glæder os over reduktionen i antallet af medlemmer af Parlamentes udvalg med henblik på at skabe større effektivitet. Vi ved alle, at mange mennesker ofte betyder mindre effektivitet. Kommissionen synes at have taget højde herfor. Vi glæder os over forskningsorganisationernes øgede rolle samt etablering af de fire arbejdsgrupper: adgang til fiskeriressourcer og deres forvaltning, akvakultur, fisk, mollusker og skaldyr, afsætnings- og handelspolitik samt analyse af den økonomiske og strukturelle sektor.
Vi glæder os over, at man prioriterer organisationer på fællesskabsplan og forsøger at undgå en nationalisering af debatten, men vi erkender, at der er behov for visse nationale input på passende niveau.
Vi støtter denne betænkning og lover fortsat at holde et vågent øje med, at de meget lovende strukturelle ændringer føres ud i praksis, og at den nye Rådgivende Komité for Fiskeri og Akvakultur bliver en effektiv klangbund for alle sektorer og alle dele af industrien.

MacCormick
Hr. formand, det er måske usædvanligt, at jeg taler om dette forslag, da jeg ikke er medlem af Fiskeriudvalget. På den anden side repræsenterer jeg - specielt i det vestlige Skotland - et meget stort antal fiskere og deres familier samt skrøbelige samfund, hvis eksistens afhænger af en fortsat vellykket fiskerisektor i Det Europæiske Fællesskab samt af en passende følsomhed fra Fællesskabets side over for disse skrøbelige og ofte fjerntliggende regioner i Fællesskabet.
Det er meget prisværdigt at sige, at Den Rådgivende Komité for Fiskeri ikke blot skal skabe plads til nationale interesser, specielt hvis nationale interesser udelukkende tolkes som medlemsstaternes interesser med hensyn til principperne om forholdsmæssig lighed, hvor medlemsstaterne er repræsenteret i Fællesskabets organer.
Der findes en anden form for lighed, der skal svare til indsatsen i industrien og til mængden af havvand og kystlinje i de forskellige regioner i Fællesskabet.
Jeg vil bede medlemmerne om at foretage et lille tankeeksperiment. Lad os antage, at Skotland ekskluderes af Fællesskabet. Hvor stor en fiskerisektor vil der så være tilbage? Overvej nu følgende spørgsmål: Hvor effektivt er den skotske fiskerisektor repræsenteret i Fællesskabets institutioner i øjeblikket? Svaret er: ikke særligt effektivt! Det vil derfor være en særdeles god idé, at denne betænkning får en langt mere tilfredsstillende repræsentation af fiskere, miljøinteresser og øvrige af det civile samfunds interesser.
Jeg tror ikke på, at denne betænkning vil give de store fremskridt, men et lille fremskridt vil være velkomment.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil indlede mit indlæg med at lykønske vores ordfører, fru Miguélez, med den gode betænkning, som hun har udarbejdet om et så vigtigt emne med så stor samfundsmæssig betydning, som forbedringen af dialogen mellem Kommissionen og den sektor, der er berørt af den fælles fiskeripolitiks udformning, er.
Vores ordfører understreger - og jeg kan heller ikke selv lade være med at nævne det her i dag - at det i allerhøjeste grad er mærkværdigt, at Kommissionen hører Parlamentet om aspekter, der kunne betegnes som sekundære i forbindelse med opbygningen af denne dialog, og ikke har forelagt Parlamentet netop sammensætningen og opbygningen af Den Rådgivende Komité for Fiskeri, som er det egentlige nøgleorgan i opbygningen af denne dialog.
Jeg mener, at Europa-Parlamentet som direkte og demokratisk repræsentant for borgerne burde have haft noget at skulle have sagt om dette organ og om repræsentativiteten af de undersektorer, der er medlemmer af det.
Når det er sagt, må vi vente og se, hvordan den nye komité fungerer, før vi kan evaluere dens aktiviteter, og af den grund ser jeg også positivt på de dele af fru Miguélez' betænkning, der vedrører finanskontrollen med udgifterne og større åbenhed i forvaltningen med det formål at videregive størst mulig information til såvel Parlamentet som Rådet og dermed give alle mulighed for at følge den forbedring af dialogen, som Europa-Kommissionen ønsker at opnå.
Jeg håber, at Kommissionen lægger godt mærke til vores bemærkninger og bekymringer, for vi vil være meget afhængige af den nye komités udvikling og arbejde, og i Europa-Parlamentets Fiskeriudvalg håber vi at få et godt forhold til den, således at den sociale dialog inden for fiskerisektoren virkelig forbedres.

Maat
Hr. formand, som kristendemokrat vurderer jeg Kommissionens foreliggende forslag ud fra to kriterier. For det første om nærhedsprincippet overholdes. Er landene inddraget i tilstrækkelig grad? For det andet om der tages tilstrækkelig hensyn til organisationerne eller samfundets midtbane. I den henseende er jeg glad for, at Den Rådgivende Komité styrkes på en måde, så den muligvis kan påvirke fiskeripolitikken. Så langt er jeg positiv.
Med hensyn til gennemførelsen i praksis er jeg mindre positiv. Jeg konstaterer, at forslaget på mindst to punkter er utilstrækkeligt. For det første er ikke alle medlemsstater repræsenteret, og jeg mener, at det er meget dårligt, for Parlamentet går også ind for medlemsstaternes subsidiaritet. Det betyder, at medlemsstater, der har en vigtig fiskerisektor, ikke må udelades.
For det andet, når den samfundsmæssige midtbane og organisationerne inddrages i fiskeripolitikken, skal det foregå på en afbalanceret og god måde, hvor en god geografisk spredning også er meget vigtig. På disse punkter er forslaget ikke godt nok.
Det er baggrunden for, at jeg sammen med andre kolleger, bl.a. hr. van Dam, anmoder om, at der etableres en rådgivende komité med en vigtig rolle, der er repræsentativ for hele sektoren og for hele EU. Konkret betyder det, at alle fiskerinationer i EU skal være repræsenteret i komitéen.
Det var der opnået enighed om i den foregående rådgivende komité mellem sektoren og Kommissionen. At dette er forbigået i de nuværende forslag, der er indgivet af erhvervsorganisationerne, er i mine øjne, også fra et kristentdemokratisk standpunkt, meget trist.

Cunha
Hr. formand, jeg vil først gerne takke vores kollega Rosa Miguélez Ramos for det arbejde, hun har udført, og især for den velovervejede analyse, som dette arbejde så smukt stiller til skue, men også for, at hun sætter fingeren på det ømme punkt, eller rettere sagt, på de ømme punkter. Der er nemlig to fundamentale spørgsmål, som flere kolleger allerede har fremhævet, og som Parlamentet ikke kan undlade at pege på.
Det første er vores overraskelse, nej, jeg vil snarere sige vores forbløffelse, over, at Parlamentet nu skal høres om regulativet vedrørende Den Rådgivende Komité for Fiskeri og Akvakultur, når det ikke blev det om dennes sammensætning, mens tid var. Som vi ved, var Kommissionen sidste år alene om at godkende beslutning 478/99, der skabte denne rådgivende komité, og hørte ikke Parlamentet i en så vigtig sag som denne om fiskeriorganisationernes repræsentativitet og den fundamentale betydning, de har for udformningen og administrationen af den fælles politik. Det er for mig uforståeligt, at Parlamentet ikke er blevet hørt! Det er ligefrem et mysterium. Der er årsager, som fornuften ikke kender. Jeg ved ikke, om der hér er nogen årsag, som jeg ikke kender, til, at Parlamentet ikke er blevet hørt.
Det andet spørgsmål er, at vi tvivler meget på, om disse organer er repræsentative. Vi ser eksempelvis ikke et land som mit eget, Portugal, der er en fiskerination af betydning i EU-sammenhæng, den femtestørste efter fiskerflådens omfang, repræsenteret på rimelig måde. Jeg er forbløffet. Det er for mig ligefrem et mysterium.
For at afslutte det andet spørgsmål, eller det andet ømme punkt, er det på baggrund af disse lakuner i den rådgivende komité og dennes repræsentativitet afgørende, at man overvejer at sørge for økonomisk støtte til andre organisationer, som ikke indgår i den rådgivende komité.

McCartin
Hr. formand, jeg glæder mig over denne betænkning og takker fru Ramos for hendes omfattende og konstruktive præsentation. Det er nyttigt at prøve at fremme dialogen mellem Den Europæiske Union og de involverede parter i fiskerisektoren. I den del af Den Europæiske Union, som jeg kommer fra - et randområde - har vi altid haft store problemer med at sælge tanken om en fælles fiskeripolitik til fiskerne.
Da hr. MacCormick har bragt dette emne på bane - og jeg har tidligere henvist til det - er det en vanskelig situation for Irland, for hvis Irland røg ud af Den Europæiske Union, ville det tage mange fisk med sig. Irske fiskere har ikke traditionelt set fanget disse fisk, for som nogle vil vide, var der en periode i vores historie, hvor det var forbudt ved lov at sejle med fisk på irske skibe. Denne situation fortsatte i det store og hele frem til starten af dette århundrede, og derfor fiskede man stadig i forældede curragh-skibe, 20 år før vi blev medlemmer af Den Europæiske Union. Under alle omstændigheder er det et faktum, at der trækkes fisk til en værdi af ca. 700 millioner euro op af de irske have - måske endnu mere, fordi fiskepriserne er ændret. Som et resultat af de nedsatte strukturfondsbevillinger til Irland på grund af landets økonomiske vækst vil værdien af de fisk, der trækkes op af de irske have, hvis der ikke fandtes nogen Union, om et par år være større end de samlede strukturfondsmidler, der tilflyder Irland. Det gør det endnu mere vanskeligt at sælge dette forslag.
Jeg tror ikke, at det samme er tilfældet i noget andet land i Den Europæiske Union. Skotland, der er en del af Det Forenede Kongerige, tager sin naturlige andel sammen med Det Forenede Kongerige, mens Irland er det eneste land, der ikke får en naturlig andel. Mig bekendt er det den eneste naturlige ressource, som alle medlemsstater betragter som en fælles EU-ejendom. Det betyder ikke, at vi ikke skal fortsætte med denne dialog. Udvidelsen af 20-mils grænsen, som Parlamentet har accepteret, kan blive en del af løsningen, hvilket kan medvirke til at tilfredsstille lokale fiskere og give dem mere kontrol med deres liv. Jeg ønsker ikke en renationalisering, men en regionalisering ville bestemt hjælpe på Skotlands og Irlands problemer.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil indlede med at sige, at de hyppige lovændringer inden for den fælles fiskeripolitik viser den dynamik, der præger området. En dynamik, som imidlertid ikke kunne komme til udtryk med den måde, den foregående Rådgivende Komité for Fiskeri fungerede på, og derfor er dette lovforslag blevet fremsat. Formålet med forslaget er at skabe et mere effektivt og væsentligt forhold mellem Kommissionen og Den Rådgivende Komité for Fiskeri.
Kommissionen har arbejdet i tre år for at nå frem til dette forslag. I 1997 fik et uafhængigt organ til opgave at foretage en undersøgelse, og den nåede frem til to konklusioner. For det første, at fiskeripolitikken går ud over fiskerisektorens interesser og også er forbundet med samfundets interesser. Dette er noget, vi må tage i betragtning. For det andet opfyldte den måde, Den Rådgivende Komité fungerede på, ikke de eksisterende behov, der er forbundet med forvaltningen af komplicerede spørgsmål.
Lovforslaget består således af tre dele: Den første del er en reform af Den Rådgivende Komité, så den har 20 medlemmer i stedet for 45, og hvor fiskeriorganisationerne er repræsenteret med 60%, fiskeriindustrien og sektorens handelsvirksomheder med 25% og miljøorganisationerne med 15%. På denne måde har man forsøgt at sørge for, at Kommissionen ikke kun underrettes om erhvervlivets og industriens, men om hele samfundets synspunkter. Anden del af lovforslaget vedrører foranstaltninger med henblik på en styrkelse af de organisationer, der repræsenterer de involverede kredse om den fælles fiskeripolitik, og navnlig de europæiske erhvervsfiskeriorganisationer. Tredje del vedrører en styrkelse af kommunikationen mellem Generaldirektoratet for Fiskeri og disse kredse.
Lovforslaget refererer til de to sidstnævnte punkter, men jeg vil gerne gentage, at der gik langvarige forhandlinger forud for det endelige forslag vedrørende udvalgets sammensætning. Den 26. oktober var forslaget til førstebehandling i Rådet, som nu afventer Parlamentets udtalelse, inden det kan fortsætte behandlingen.
Jeg vil gerne rette en særlig tak til fru Ramos for hendes fremragende betænkning og til Parlamentets Fiskeriudvalg for det gode samarbejde omkring behandlingen af forslaget.
Jeg vil her kommentere ændringsforslagene og komme med Kommissionens holdning. Der er fra Parlamentets udvalg stillet tre ændringsforslag. Det første er udtryk for Parlamentets ønske om en nøje kontrol af erhvervsorganisationernes udgifter, så de svarer præcist til de mål, som er opstillet i lovforslaget. Kommissionen er enig heri og accepterer dette ændringsforslag.
Hvad det andet ændringsforslag angår, er Kommissionen absolut enig med Parlamentet i, at alle oplysninger om komitéens arbejde og dens mange kontakter skal stilles til rådighed. Udarbejdelsen af en årsberetning, der indeholder alle aktiviteter, vil imidlertid være et meget krævende arbejde for det i forvejen belastede direktorat for fællesskabsfiskeriet, uden at det vil give nogen åbenbare, ekstra fordele.
Det tredje ændringsforslag omfatter også det andet og vedrører Den Rådgivende Komités repræsentativitet, det vil sige alle nationers deltagelse heri. Vi er enige i, at hele sektoren bør være sikret en ligevægtig repræsentation, men vi tvivler på - og dette fremgik også af både undersøgelserne og dialogen - at denne ligevægt også bør baseres på nationalitet. Kommissionen har opfordret til styrkelse af de europæiske organisationer, som selv har mulighed for at sørge for den nationale repræsentation og for særlige gruppers repræsentation, hvis de skønner det nødvendigt.
Til sidst vil jeg sige, at Kommissionen accepterer ændringsforslag 1, hvori Fællesskabet opfordres til at forbedre finanskontrollen, men finder det hensigtsmæssigt, af de årsager, jeg her har gjort rede for, at afvise ændringsforslag 2 og 3.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.

Fraga Estévez
Hr. formand, jeg ville gerne spørge kommissæren om en ting. Jeg tror, at alle de medlemmer, som har fremkommet med indlæg, har stillet Kommissionen det samme spørgsmål: Hvorfor har Kommissionen ikke hørt Europa-Parlamentet om reformen af den rådgivende komité, når Parlamentet i den foregående valgperiode, mens forslaget endnu var under udarbejdelse, anmodede om det? Jeg vil gerne have, at kommissæren besvarer dette spørgsmål, og især at hun formelt lover, at den slags ikke vil gentage sig i fremtiden.

Diamantopoulou
Hr. formand, spørgsmålet er forståeligt nok, men jeg kan kun gentage, at Kommissionen arbejder på grundlag af traktaten og inden for konkrete rammer, som den er nødt til at respektere. Denne komité er en fællesskabskomité, og det fremgår ingen steder, at Parlamentet skal høres i forbindelse med reformer af disse komitéer, som nedsættes af Kommissionen.

van Dam
Hr. formand, inden vi stemmer, vil jeg gerne have følgende verificeret. Lige inden dette møde begyndte, var den endelige afstemningsliste endnu ikke klar. Kan De bekræfte, sådan som tjenesterne har gjort det, at der stemmes ved navneopråb om ændringsforslag 3? Jeg bemærker endvidere, at ændringsforslag 3 ikke kun er indgivet af EDD-gruppen, men også af 10 medlemmer fra PPE-gruppen.

Formanden
Ja, hr. van Dam. Der er planlagt afstemning ved navneopråb.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges) Stemmeforklaringer

Fatuzzo
Hr. formand, er det egentlig ikke lidt sadistisk af os, at vi altid taler om fiskeriet her om fredagen, som er den dag, hvor vi i Italien smider fiskene på panden og steger dem? I min fødeby Camogli ved Genova er der en kæmpestor pande, hvor man hvert år steger fisk, som herefter uddeles gratis til alle indbyggerne. Dette er blot for at forklare, hvorfor fiskeriet interesserer mig, og hvorfor jeg stemte ja til denne foranstaltning. Det er efter min mening rimeligt, at borgerne bliver hørt, og selvom kommissær Diamantopoulou netop har forklaret, at Kommissionen ikke har pligt til at høre borgerne, vil jeg gerne foreslå og anmode om, at man lader ældre repræsentanter for fiskerne deltage i høringerne.

Ribeiro e Castro
Det er endt med, at jeg har stemt imod både ved den endelige afstemning og til den lovgivningsmæssige beslutning, eftersom et flertal i Parlamentet, fordi man måske lydigt ville rette sig efter den mundtlige modstand, som den tilstedeværende kommissær gav til kende under forhandlingen, desværre ikke vedtog ændringsforslag 3, som EDD-gruppen og andre medlemmer enkeltvis havde fremlagt. Et sådant resultat er uforståeligt på baggrund af, at kritikken af Kommissionen i den samme forhandling var nærmest enstemmig, fordi den ikke havde hørt Parlamentet angående reformen af sammensætningen af Den Rådgivende Komité for Fiskeri. Ændringsforslag 3 var lige præcis det eneste, der berørte dette forhold, for på afgørende vis at sikre dette samrådsorgan en reel repræsentativitet i stedet for den skæve og i vid udstrækning fiktive repræsentativitet, der kendetegner det nu. Det er beklageligt, at den fælles fiskeripolitik også på et så simpelt punkt som dette stadig ikke kan blive bedre.

Humanitære hjælpearbejdere i Colombia
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om følgende mundtlige forespørgsler:
B5-0006/2000 af Sauquillo Pérez del Arco for PSE-gruppen om beskyttelse af humanitære hjælpearbejdere;
B5-0007/2000 af Kreissl-Dörfler, Lipietz og Nogueira Román for Verts/ALE-gruppen om beskyttelse af humanitære hjælpearbejdere i Colombia.

Sauquillo Pérez del Arco
Hr. formand, jeg vil ikke være dramatisk, for jeg ved, at der er mange mennesker i den civile befolkning, som udsættes for vold under væbnede konflikter i forskellige lande. Men mellem 1992 og 1997 blev 131 humanitære hjælpearbejdere, humanitære medarbejdere og menneskerettighedsaktivister, som arbejdede for FN i konfliktområder, myrdet.
Mellem den 1. januar 1994 og den 17. marts 1997 blev 119 mennesker, humanitære hjælpearbejdere og også humanitære medarbejdere, bortført ved 35 tilfælde. I 1992 døde der én repræsentant for FN om måneden under voldelige omstændigheder. I 1993 var det én hver fjortende dag, og i 1994 var det én om ugen.
I de to første måneder af 1997 døde 9 hjælpearbejdere. I 1996 var 153 medarbejdere i Den Internationale Røde Kors Komité udsat for overgreb på deres sikkerhed, herunder mord og bortførelser. Jeg vil specielt minde om de tre døde fra Médecins du Monde-Spanien i Rwanda i 1997.
Som vi siger i den kompromisbeslutning, vi vil afslutte denne forhandling med, er mordene på hjælpearbejderne Iñigo Eguiluz og Jorge Luis Mazo, som blev begået den 18. november i Quibdó 500 km nord for Bogotá i floden Atrato i Colombia fra organisationen Paz y Tercer Mundo kun de seneste af en lang række overgreb ikke blot på disse menneskers integritet, men også på menneskerettighederne, den humanitære folkeret og dermed konflikternes ofres ret til at blive beskyttet, til at gerningsmændene til disse overgreb retsforfølges og til de midler, der skal til, for at sådanne forbrydelser ikke sker ustraffet.
De forværrede sikkerhedsforhold for humanitære hjælpearbejdere skyldes det stigende antal konflikter, den eksponentielle vækst i antallet af humanitære organisationer og især arten af de eksisterende konflikter. Det er ikke længere konflikter mellem nogle regulære væbnede styrker, som er underlagt politisk kontrol, og nogle guerillabevægelser med ledelseshierarki og definerede ideologier, hvor konfliktens parter på en eller anden måde var ansvarlige for beskyttelsen af humanitære medarbejdere, hvis indsats befolkningen dragede fordel af. I dag eksisterer disse referencer ikke.
De humanitære hjælpearbejdere er udsat for bandeuvæsen, den civile befolkning anses for endnu et element i konflikten, en del af såvel den politiske som den militære strategi. Derfor bliver den humanitære indsats en hindring for, at konfliktens parter kan nå deres mål, som ofte består i at udslette en del af den civile befolkning af etniske, religiøse eller kulturelle årsager.
Under de forhold er humanitære medarbejderes sikkerhed et vidtrækkende emne, der bekymrer Parlamentet, og som burde bekymre Kommissionen, der finansierer mere end 180 ngo'er, som arbejder i konfliktområder, og Rådet, der er opsat på at fremme en udenrigspolitik i henhold til traktaterne for at sikre menneskerettighederne og en sikkerhedspolitik, som i øjeblikket netop begrænser sig til humanitært arbejde.
Derfor anmoder vi om, at de øvrige institutioner også tager del i Parlamentets bekymring. Kommissionen ved at udarbejde en meddelelse om sikkerhedsforholdene for humanitære hjælpearbejdere og ved at træffe foranstaltninger, som kan garantere sikkerheden for vores hjælpearbejdere. Før vi når til de foranstaltninger, som nogle regeringer foreslår, såsom militær beskyttelse af deres hjælpearbejdere, må vi foreslå andre, som er mere effektive i konfliktsituationer. Og Rådet ved inden for rammerne af FUSP at fremme den humanitære folkeret og måske ved muligvis at oprette et civilt europæisk fredskorps.
Vi har netop i 1999 fejret 50-årsdagen for Genève-konventionen om humanitær folkeret, som beskytter civilbefolkningen i væbnede konflikter og sikrer den adgang til international bistand. Det er instrumenter, der binder staterne juridisk, og alligevel overtrædes de systematisk.
Vi anmoder Rådets generalsekretær om at gøre brug af Den Europæiske Unions spirende mulighed for at gøre en indsats udadtil for at fremme Den Europæiske Unions principper. Og FN's generalsekretær har for nylig anmodet Sikkerhedsrådet om at påtvinge den humanitære folkeret og tillige at tage kapitel 5, 6 og 7 i De Forenede Nationers pagt i anvendelse.
Vi vil her i dag blot anmode om, at vi begynder at blive bevidste, og at der træffes foranstaltninger, som kan klare et problem, der ikke blot har betydning for ngo'erne, men for grundlaget for vores opfattelse af verdensordenen.

Diamantopoulou
Kommissionen udtrykker sin beklagelse over den tragiske hændelse, en af de hændelser, som dagligt finder sted over hele verden, og som det ærede medlem også talte om. Kommissionen udtrykker sin beklagelse og vil endnu en gang fremhæve de hjælpearbejderes mod og engagement, som arbejder i så farlige områder alle steder på kloden.
Specielt hvad angår Colombia, har Kommissionen gentagne gange over for de colombianske myndigheder givet udtryk for sin bekymring med hensyn til dette problem. Vi følger fortsat situationen på nært hold og opretholder samarbejdet med medlemsstaternes ambassader i Bogota. Hvad angår mordet på Iñigo Eguiluz, som arbejdede for ECHO, og på præsten, har Kommissionen sammen med medlemsstaterne lagt pres på de colombianske myndigheder for at få dem til at iværksætte en efterforskning af denne forbrydelse. Sammen med den spanske ambassadør mødtes Europa-Kommissionen med Colombias vicepræsident, hvor man krævede, at de skyldige blev retsforfulgt. At redde og bevare liv under ekstraordinære omstændigheder som disse udgør en meget vigtig del af den humanitære lovgivning.
ECHO-kontorets rolle i Colombia og andre lande er at overvåge den humanitære situation i landet, men også - og det gælder især i Colombia - at overvåge forholdene for personer, der færdes ufrivilligt i landet, og der gøres en permanent indsats for at kontrollere overholdelsen af den humanitære lovgivning. Det ærede medlem gjorde opmærksom på, at det er nødvendigt med særlige foranstaltninger og særlige aktioner fra Kommissionens side af hensyn til dette personales sikkerhed. Hun omtalte et eksisterende dokument udarbejdet af Kommissionen vedrørende hjælpearbejderes sikkerhed. Dokumentet stammer fra maj 1998, det gør rede for prioriteterne og omhandler også konkrete aktiviteter. På grund af den forværrede situation arrangerede Kommissionens ECHO-kontor i Bogota et seminar om sikkerhed i april 1999 sammen med Den Internationale Røde Kors Komité, hvor alle de organisationer, der arbejder i Colombia, opfordredes til at erhverve sig et sikkerhedskort og på forhånd underrette Den Internationale Røde Kors Komité om deres rejser. Herved vil man sikre sig, at de forskellige bevæbnede grupper informeres om den enkelte missions humanitære karakter.
Jeg må gøre opmærksom på, at der foruden planlægningen, aktionsforanstaltningerne og uddannelsen af personale også er et finansieringsbehov. Det er ikke omkostningsfrit at udføre humanitært hjælpearbejde. Af denne grund opmuntrer Kommissionen ikke alene til praktisk udøvelse af humanitært hjælpearbejde, men yder også finansiel støtte til aktiviteter til uddannelse og bevidstgørelse om de risici, som personer, der deltager i disse opgaver, udsættes for. Jeg vil tillade mig at nævne et par nye og gamle eksempler på initiativer, der er taget med dette for øje: udsendelse af dokumenter vedrørende humanitært hjælpearbejde, et seminar om sikkerhed afholdt i Lissabon sammen med samarbejdspartnere, en workshop i Bruxelles for personale om sikkerhedsproblemer, indførelsen af emner med relation til personalets sikkerhed i ECHO's håndbøger og et møde for ECHOs informationsmedarbejdere, som finder sted i februar/marts 2000 om det samme emne.
Europa-Parlamentets forslag vil naturligvis blive taget i betragtning, og da dette er et meget kompliceret emne med mange forskellige aspekter, er et snævert samarbejde, nye idéer og forslag af stor betydning for Kommissionens indsats.

Gutiérrez Cortines
Hr. formand, mordet på missionærhjælpearbejderen Iñigo Eguiluz og den colombianske præst Jorge Luis Mazo i floden Atrato i Colombia er en tragisk hændelse, som vi atter en gang må lægge til den række voldelige dødsfald, som i de senere år har ramt frivillige, som vier deres liv til at opnå fred, og som desuden indfører en kultur blandt de mindst begunstigede befolkninger.
Det er derfor logisk, at denne gruppe og Parlamentet hæver stemmen for at sende et budskab om forståelse og sorg til ofrenes pårørende og om støtte og opmuntring til de kammerater, der fortsætter arbejdet og udfører deres opgaver. Samtidig forlanger vi, at de ansvarlige institutioner våger over retfærdigheden, at Kommissionen, Rådets generalsekretariat og Colombias regering gør den nødvendige indsats, for at retfærdigheden sker fyldest, og at overgrebene straffes i henhold til loven.
Fængslingen af en formodet skyldig er et positivt tegn, som vi lovpriser, ligesom vi også lovpriser den vilje og holdning, som præsident Pastrana udviste under sit besøg i Parlamentet for nylig. Alligevel og i forståelse af problemets kompleksitet minder vi regeringen om, at støtten til Røde Kors og til De Forenede Nationers Kommission for Flygtninge er en foranstaltning, som altid vil have vores støtte, ligesom indsatsen for nøje at overholde de regler, der blev vedtaget i 1998, og andre forudgående, som skal sikre juridisk og reel beskyttelse af disse grupper.
Vi erkender også, at det er nødvendigt at styrke systemerne til afsløring og til juridisk beskyttelse af hjælpearbejdere og frivillige. De udfører netop deres arbejde i konfliktområder, i områder, der er indfanget af vold og fattigdom, i mørke områder, hvor retfærdighedens blik ikke formår at trænge sig ind, og derfor er det nødvendigt at træffe andre foranstaltninger, at opfinde ny systemer. Netop derfor er det for os, som lever i velstand, de europæiske institutioner og regeringerne, en æressag at knytte et net af beskyttelsesforanstaltninger omkring humanitære hjælpearbejdere ved at støtte retfærdigheden fuldt ud, for mens vi forsøger at hjælpe udefra, skaber de fred og solidaritet indefra, de trænger ind i de mørke områder for at skabe sundhed og løsninger. De er den fornemmeste variant af et selvtilfreds samfund, og derfor skal vores svar være effektivt og ansvarligt.

Medina Ortega
Hr. formand, fru kommissær Diamantopoulous erklæringer beroliger os i det omfang, Kommissionen er bevidst om de problemer, som den manglende sikkerhed for hjælpearbejdere i visse lande, skaber. Fru Sauquillo fremhævede såvel i formuleringen af hendes mundtlige spørgsmål som i det indlæg, hun netop har fremkommet med, at problemet ikke vedrører et bestemt land. Det er rigtigt, at Colombia er et af de lande, hvis situation gør det umuligt at garantere hjælpearbejdernes sikkerhed. Men det drejer sig ikke kun om Colombia. Det drejer sig om mange andre lande i Afrika, Asien og andre steder.
I beslutningsforslaget anmodes Kommissionen om at udarbejde en meddelelse om sagen. Jeg ved ikke, om det er det bedste instrument, men det virker som om, Kommissionen er rede til at arbejde i den retning, og det ville sandsynligvis være nyttigt, om man tænkte på at udarbejde et dokument.
Jeg mener ikke, det er særlig fornuftigt at udskille Colombia eller at støtte nogle af de fremsatte ændringsforslag, som f.eks. går ud på at standse samarbejdet. At standse samarbejdet med denne type lande er ensbetydende med at volde borgerne stor skade. Lad os ikke forhindre dette samarbejde i at fortsætte, for desuden er det et uegennyttigt hjælpearbejde udført af folk, som kender de risici, de udsætter sig for.
På den anden side er det at sige, at man kan afskaffe den statslige deltagelse i kanaliseringen af hjælpen, et udtryk for manglende kendskab til den reelle situation. Jeg har besøgt temmelig mange områder i Colombia, og ud over de naturlige faktorer - det er et vanskeligt land - er der den yderligere vanskelighed, at der er en række bevægelser af forskellig observans, og vi ved ikke, hvilken af dem, der kan slå én ihjel. Uden et minimum af statslig støtte ville hjælpearbejdet være helt umuligt.
Derfor mener jeg, at denne forhandling er vigtig, for den giver Kommissionen en påmindelse om det, der sker. Kommissionen har til en vis grad beroliget os ved at give udtryk for, at det er et emne, der bekymrer den, men vi er nødt til at se klart på situationen. Det internationale hjælpearbejde skal fortsætte. Vi skal blive ved med at foregå med et godt eksempel fra Det Europæiske Fællesskabs side med hensyn til, hvad internationalt hjælpearbejde er, vi skal støtte vores hjælpearbejdere, og det der ville være ønskeligt herfra var, om fællesskabsinstitutionerne, medlemsstaternes regeringer og naturligvis regeringerne i modtagerlandene kunne garantere de menneskers sikkerhed. I første omgang ved at sørge for forebyggende beskyttelse. Og i anden række med retsforfølgelse. De colombianske myndigheder forsikrer mig om, at de nu har indledt en retssag på grundlag af anholdelsen af en person. Colombia er en stat, hvor retsvæsenet er meget uafhængigt, og den udøvende magt har ikke bemyndigelse til at undertvinge forbryderne, den må følge de normale straffeprocesser.
Derfor fru kommissær, fru Diamantopoulou, opfordrer vi Dem til at fortsætte ad den vej, De har begivet Dem ind på, og vi håber, at vi kan forbedre sikkerheden for vores hjælpearbejdere.

MacCormick
Hr. formand, jeg taler her på vegne af de kolleger, i hvis navn det andet forslag på dagsordenen er fremsat for Parlamentet. De undskylder, at de ikke selv kan være til stede. Skønt jeg har mindre ekspertise på området, er jeg glad for denne lejlighed til at tale på deres vegne og på vegne af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance.
Som parlamentarikere klager vi ofte over afsavn, over at skulle rejse mellem to, tre eller fire byer, over trange kontorer m.m. Derfor er det ydmygende at tale til Parlamentet om dette emne og betragte de problemer og farer, der møder de brave folk, der udfører humanitært arbejde i udviklingslandene. Vi kan kun standse op og tænke på deres livs- og undertiden dødsbetingelser. Når det er sagt, så er min gruppe og jeg skuffede over, at vores kolleger i Den Socialdemokratiske Gruppe - skønt det retfærdigvis må siges, at det er et generelt problem - efter vores mening synes at glemme behovet for at fokusere på Colombia.
Det er vigtigt at huske på, at præsident Pastrana besøgte Parlamentet så sent som i oktober, hvor han forsikrede os om, at menneskerettighederne ville blive beskyttet, at kriminelle ville blive retsforfulgt og at de paramilitære styrker ville blive afviklet. Disse forsikringer har vist sig næsten værdiløse. Der er ikke gjort tilstrækkeligt. Ifølge forslaget fra min gruppe bør Kommissionen som en betingelse for sin tilstedeværelse og sin indsats i landet insistere på en håndhævelse af lovene om beskyttelse af fordrevne arbejdstagere samt på garantier fra den colombianske regering vedrørende deres fysiske sikkerhed og materielle trivsel. Det er kun rimeligt, at Kommissionen insisterer på disse krav.
I det næste afsnit af forslaget står der, at vi går imod fortsat bistand til den colombianske regering. Men ikke til det colombianske folk, for i næste afsnit står der, at bistanden skal fortsætte via andre kanaler, og at man skal forbigå de paramilitære styrke og hurtigst muligt genindføre civil ro og orden i Colombia.
De humanitære hjælpearbejdere udgør en væsentlig del af problemet, men ikke hele problemet. Drabene kan kun standses ved at afvikle de paramilitære styrker og forsyne de humanitære hjælpearbejdere med passende bodyguards. ECHO og Kommissionen skal presse regeringerne til at gøre dette.

Sjöstedt
Hr. formand, den 26. oktober sidste år talte Colombias præsident, Pastrana, her i Europa-Parlamentet. Han sagde, at han ville arbejde for menneskerettigheder i sit land, for at de aktivister, som arbejder med spørgsmål om menneskerettigheder, skulle beskyttes, og for at de skyldige i mord og voldshandlinger, som hovedsageligt begås af paramilitære grupper, ikke skulle gå ustraffet fri, men stilles til ansvar.
Mindre end en måned senere fandt de mord sted, som er baggrunden for dagens drøftelse. En paramilitær gruppe angreb organisationen Fred og Den Tredje Verden, som med støtte fra ECHO arbejder for humanitær bistand til fordrevne bønder. En colombiansk præst og en spansk hjælpearbejder blev dræbt. Den spanske hjælpearbejder arbejdede for de fredsbevarende styrker, som med deres tilstedeværelse skal beskytte menneskerettighedsaktivister mod vold. Disse mord er blot nogle i den lange række af overgreb i Colombia, men denne gang blev også en borger fra et EU-land dræbt.
Mord og bortførelser er en del af den colombianske hverdag. F.eks. forsvandt for nylig to fremtrædende repræsentanter for bondebevægelsen. De blev bortført af en paramilitær gruppe, og de er ikke blevet fundet endnu.
Paramilitære grupper med mere eller mindre åbenlyse forbindelser til landets eget militær og egen magtstruktur står bag størstedelen af denne terror. Det er gentagne gange blevet bevist, at landets militær har været direkte indblandet i forskellige voldshandlinger. Ofrene er civilbefolkningen i de områder, hvor guerillaen har støtte, den politiske venstrefløj, faglige aktivister og menneskerettighedsforkæmpere. Den lovlige venstrefløj i landet er blevet hårdt ramt. Tusindvis af deres repræsentanter, inklusive borgmestre og parlamentarikere, er ganske enkelt blevet myrdet. Ofte er gerningsmændene ikke blevet straffet.
I et sådan land er det ikke underligt, at mange slutter sig til guerillaen og den væbnede kamp. Det skal dog understreges, at også guerillaen er skyldig i voldshandlinger, som umuligt kan forsvares. Det er helt afgørende for en fredelig løsning på borgerkrigen i landet, at der opnås en større respekt for menneskerettigheder i Colombia. Fredsbestræbelserne skal støttes, samtidig med at den colombianske regering skal være under et stadigt pres ikke mindst fra Den Europæiske Union med hensyn til menneskerettigheder. Udenlandsk, det vil sige amerikansk, militær indblanding bør afvises.
Vores gruppe, GUE/NGL-gruppen, har ikke underskrevet den kompromisbeslutning, som man har forhandlet sig frem til. Vi mener, at den er helt utilstrækkelig i kritikken af den colombianske regering. Det er underligt, at man i punkt D i beslutningen nævner bøndernes belejring af et Røde Kors-kontor samtidig med, at man ikke klart nævner de tusindvis af politiske mord, der har fundet sted i Colombia.
Vi har fremsat to ændringsforslag sammen med Gruppen De Grønne. I det første ændringsforslag ønsker vi, at hjælp til den colombianske regering skal være betinget af respekten for menneskerettigheder, og at de, der arbejder med disse spørgsmål, skal beskyttes.
I det andet ændringsforslag ønsker vi at øge den humanitære hjælp gennem organisationer, som er uafhængige af Colombias regering, f.eks. de civile fredsstyrker. Hvis disse ændringsforslag vedtages, bliver denne beslutning bedre og mere tydelig.

Posselt
Hr. formand, dannelsen af Røde Kors efter slaget ved Solferino var et svar på en hidtil ukendt dimension af grusomhed, den såkaldte moderne totale krig, sådan som den har præget det 20. århundrede i afgørende grad. Her i begyndelsen af det 21. århundrede oplever vi imidlertid en stadig større udbredelse af nye krigsformer, i form af etniske konflikter, militser, der støder sammen, borgerkrigspartier eller simpelthen bare kriminelle bander. Regeringerne er enten indblandet heri, eller de står fuldstændig eller i vid udstrækning magtesløse over for dette. Det udgør selvfølgelig også en trussel mod en massiv humanitær bistand og udviklingshjælp. Derfor er det vores opgave som Europa-Parlament at beskæftige os indgående med dette anliggende, at beundre, hvad mennesker yder her i forbindelse med udviklingshjælp og humanitær bistand, men også at sørge for, at deres livs- og arbejdsbetingelser forbedres.
Jeg mener, at vi har et ret stort behov for at indhente nogle ting. Vi skal sikre os, at Den Europæiske Union rent faktisk også yder hjælp de steder, hvor eksempelvis ngo'erne gør det så forbilledligt. Vi oplever ikke kun denne problematik i Sydamerika, denne uge havde vi debatten om Tjetjenien, for nogen tid siden om Centralasien, så hr. Madelin om Afghanistan. Og igen og igen har vi det samme fænomen: tilbagetrækkelsen af humanitær bistand, fordi sikkerheden ikke kan garanteres. Nogle ngo'er viser os, hvordan man kan yde hjælp på trods af meget risikable betingelser. Men Den Europæiske Union og også andre store organisationer såsom Røde Kors er alt for ofte på tilbagetog.
Vi skal passe på med, at denne tendens ikke fortsætter, for den udnyttes skamløst af visse regeringer, der så siger, at man netop skal yde hjælp til denne regering og ikke direkte via ngo på stedet. Det er farligt, for disse regeringer er jo ikke løsningen på problemet, men derimod en del af og også årsag til problemet. Derfor skal vi virkelig bevare overblikket her. Derfor begynder vi som Parlament at blive meget skuffede over vores kommissær på dette område, hr. Nielson.
Fru kommissær, jeg vil gerne bede Dem hilse kommissæren og sige det videre. Der er i løbet af nogle uger vokset en utilfredshed frem her i Parlamentet. Vi fremsatte en administrativ kritik af fru Bonino. Men fru Bonino var til stede. Hun var ikke alene til stede i Parlamentet, men også i kriseområderne. Den Europæiske Union havde et ansigt, hvad angår den humanitære bistand og udviklingshjælpen. Her har Kommissionen meget at indhente. Vi begynder langsomt - det hører jeg i alle grupper - at udvikle en meget kritisk holdning. Jeg mener, at man i god tid bør gå over til at udvikle nogle fælles initiativer her igen med henblik på en stabilisering af det politiske miljø, med henblik på at støtte ngo'erne, men også med henblik på at øge Den Europæiske Unions tilstedeværelse på stedet, når dette er påbudt.

Diamantopoulou
Hr. formand, dialogen om så komplicerede emner som humanitær hjælp, forvaltning af humanitær hjælp og sikkerheden for de medarbejdere, der befinder sig rundt omkring i verden, er meget vigtig, og Europa-Parlamentet spiller en betydelig rolle i denne sammenhæng.
Jeg har imidlertid bedt om ordet for at kommentere de bemærkninger, der er kommet om kommissær Nielson. For det første skyldes hans fravær i dag, at han er rejst til Sydafrika, for det andet har han i de sidste tre måneder besøgt mange kriseområder, og for det tredje har han udført et stort stykke arbejde og har allerede forelagt Kommissionen planer om en total omstrukturering, om nye forordninger for forvaltningen af den humanitære hjælp og om nye former for samarbejde med de ikkestatslige organisationer. Jeg forstår og er enig i mange af de ærede medlemmers bemærkninger om de eksisterende problemer, men jeg synes, det er en alt for voldsom kritik af en kommissær, der kun har været kommissær i tre måneder og allerede har gjort et stort stykke arbejde.

Formanden
Mange tak, fru Diamantopoulou.
I overensstemmelse med forretningsordenens artikel 42, stk. 5, har jeg modtaget fire beslutningsforslag som afslutning på denne forhandling.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
Fælles beslutningsforslag om beskyttelse af humanitære hjælpearbejdere
(Forslaget til beslutning vedtoges) Stemmeforklaringer

Rübig
Hr. formand, jeg undlod at stemme, fordi jeg anser det for nødvendigt, at man fra Kommissionens side fortsat har intensiv kontakt med regeringen, men på den anden side også bestræber sig på at få et mere intensivt samarbejde med de ikkestatslige organisationer. Jeg mener også, at mediepolitikken er meget vigtig, at vi også skal forklare den lokale befolkning, hvad der rent faktisk sker. Vi bør med vores politik også bringe de to stridende parter sammen. Her har Kommissionen allerede gjort virkelig meget, og jeg ønsker den held og lykke med dette arbejde fremover!

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte ja til dette forslag om beskyttelse af humanitære hjælpearbejdere rundt omkring i verden, da jeg mener, at det er en vigtig pligt for Det Europæiske Fællesskab at beskytte sine humanitære hjælpearbejdere, som udfører et så vigtigt stykke arbejde overalt i verden. EU skal fastlægge nogle bestemmelser for denne sektor. Jeg håber, at Kommissionen tager højde for, at når man handler med alle staterne, bør man også forlange, at de humanitære hjælpearbejdere får bistand og beskyttelse, og der skal gøres en indsats for, at de, der rejser ud og hjælper andre borgere i forskellige dele af verden, bliver forberedt, undervist og beskyttet, samt at de får mulighed for at udføre deres arbejde.
Den Europæiske Union må ikke glemme sine egne borgere, der gør et så vigtigt stykke arbejde overalt i verden.

Formanden
Mine damer og herrer, der er ikke flere punkter på dagsordenen.
Protokollen for mødet forelægges for Parlamentet til godkendelse ved begyndelsen af næste mødeperiode.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 10.40)

