Resultatet af klimakonferencen i Cancún (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om resultatet af klimakonferencen i Cancún.
Joke Schauvliege
Hr. formand, mine damer og herrer! Det glæder mig meget at være her i dag, i Europa-Parlamentet, endnu en gang efter vores forhandling forud for Cancún og nu, hvor klimakonferencen har givet resultater.
Det glæder mig også at se nogle kendte ansigter her, som også var med i delegationen i Cancún, og som fik Europa-Parlamentets mandat til at yde et meget nyttigt og aktivt bidrag til konferencens succes. Jeg mener, at vi endelig skal fremhæve og understrege dette.
Klimatopmødet i Cancún er i sidste ende blevet en succes. Det var usikkert helt indtil den sidste dag, om vi ville nå et resultat, men i sidste ende har resultatet været positivt. Dette var nødvendigt, både for vores klimapolitik og for den multilaterale proces' fortsatte eksistens.
På klimakonferencen nåede vi en beslutning, der rent faktisk bestod af to dele. Den første del består af en række specifikke foranstaltninger, der kan gennemføres ganske hurtigt, og den anden del indeholder en række fundamenter, som skal lette en global aftale for perioden efter 2012 og på længere sigt. Det er klart, at begge disse elementer blev aftalt inden for rammerne af målet om 2 °C, der blev indført som udgangspunkt i resultatet af klimakonferencen.
Når jeg taler om øjeblikkelig gennemførelse eller en række aktioner, der kan gennemføres øjeblikkelig, taler jeg om tilpasning, teknologi, bekæmpelse af skovrydning og finansiering. Måske skal jeg fremhæve et par ting.
For det første tilpasning. Vi har vedtaget en ramme og nedsat et udvalg. På den måde vil vi yde støtte til de mest sårbare områder.
For det andet teknologi. Der vil blive ydet støtte til både afhjælpning og tilpasning. Man opretter to nye strukturer, den udøvende tekniske komité og center og netværk for klimateknologi. Tanken er, at man skal opnå yderligere viden gennem forskning, formidling og overførsel af teknologier.
For det tredje kampen mod skovrydning. Udviklingslandenes nationale strategier og handlingsplaner vil udgøre grundlaget for finansieringen af kampen mod skovrydning.
Endelig skal den grønne klimafond sikre, at der stilles 100 mia. USD til rådighed for udviklingslandene inden 2020.
Det er de specifikke resultater af Cancún. Hvis vi kigger lidt længere frem og ser på de fundamenter, der er blevet fastlagt, skal vi naturligvis fortsætte arbejdet til næste år med at nå frem til en international aftale efter 2012. Afhjælpningsforanstaltningerne hos både udviklede lande og udviklingslande er nu blevet medtaget i teksten, hvilket er meget vigtigt, fordi resultatet fra København nu også er medtaget officielt.
Desuden har man gjort en indsats for at sikre større åbenhed. Den juridiske form på længere sigt i perioden efter 2012 vil først blive fastlagt til næste år. Nu bliver det en diskussion i sig selv. Er vi på vej imod en anden forpligtelsesperiode under Kyotoprotokollen, og hvad gør de nye vækstøkonomier og USA?
Dette er således ikke afslutningen, men begyndelsen, et vigtigt nyt skridt i klimadebatten. Jeg mener, at vi alle - Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen - skal fortsætte vores intense samarbejde for at sikre, at vi kan tage et vigtigt skridt fremad til næste år og forhåbentlig nå frem til en bindende international aftale.
Under alle omstændigheder vil jeg gerne takke Parlamentet endnu en gang for indsatsen i Cancún.
Connie Hedegaard
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Jeg mener, at man med rimelighed kan sige, at vi fra EU's side tog til Cancún med en frygt for, at vi risikerede ikke at opnå noget som helst. Vi tog naturligvis også af sted med et meget stærkt ønske om at sikre, at det ikke ville gå sådan, og at vi rent faktisk kunne opnå en vigtig og afbalanceret pakke. Som De nu alle nu ved, var det, hvad vi fik.
Dette betyder, at den multilaterale proces er i live. Mere end det, den har det forholdsvis godt, og det er vigtigt i sig selv, da den kunne have været død nu. Jeg mener, at alle dem, der var til stede, også følte lettelse, da den endelige aftale blev indgået. Det var, som om hele det internationale samfund simpelthen ønskede, at dette skulle ske, og ønskede at bevise, at vi har brug for multilateralisme, når vi skal bekæmpe de globale udfordringer.
Jeg mener også, at det er vigtigt at sige, at det, vi nåede i Cancún, ikke kun drejer sig om at redde processen. Det var mere end det, hvilket naturligvis er det centrale. Vi ønskede at redde processen. Vi ønskede at redde udsigterne til en global aftale, og vi ønskede at sikre, at vi også kunne få noget vigtigt gennemført i Cancún. Vi arbejdede meget hårdt sammen med det mexicanske formandskab. Vi arbejdede meget tæt sammen med dem og gav dem vores fulde støtte lige fra begyndelsen. Jeg vil gerne sige, at mexicanerne fuldt ud fortjener al den ros, de har fået. De har leveret et fremragende stykke arbejde.
For et år siden tog vi de første skridt i København. Jeg mener, at hvis vi var mødtes to eller tre dage, efter at København var overstået, ville kun få af os have troet, at et år senere ville alle elementerne i Københavnaftalen være med i en bindende FN-aftale. Det er virkelig godt.
Men i Cancún tog vi også nye skridt. Vi styrkede den internationale klimaordning med nye institutioner og nye midler. Jeg vil gerne understrege tre ting, som var særligt vigtige for EU i slutfasen - som i høj grad var fredag, som nogle af de tilstedeværende vil huske.
Vi havde tre prioriteringer, som vi ønskede afspejlet i resultatet. Vi ønskede en garanti for, at forskellen mellem løfterne om emissionsreduktion i Københavnaftalen nu skulle forankres i FN-teksterne, og udfordringen med at holde den globale opvarmning under 2 °C. Det var meget vigtigt, for at sige det ligeud, at vi ikke har nået det endnu. Vi ønskede også i høj grad større åbenhed - gennem måling, rapportering og kontrol (MRV) og international høring og analyse (ICA). For det tredje ønskede vi mulighed for, at en fremtidig juridisk ramme for perioden efter 2012 skulle afspejles i teksten.
Vi gjorde fremskridt på alle tre punkter. For første gang anerkendes målsætningen om 2 °C i et FN-dokument, løfterne er forankrede, og man har sagt det indlysende, nemlig at landene skal gøre mere, hvis verden skal holde sig under en stigning på 2 °C. Vi indledte også en proces for at sikre større åbenhed, og som vi sagde i Cancún, er det ikke nok bare at sige, at man går ind for større åbenhed. Hvad betyder det? Det er meget vigtigt, at teksten nu indeholder adskillige sider, hvor man helt præcist siger, hvilke politiske retningslinjer der skal gælde for MRV og ICA.
Det er meget vigtigt, og jeg vil gerne tilføje endnu en ting. Jeg mener, at det ikke kun gavner de internationale klimaforhandlinger, at f.eks. et land som Kina nu har accepteret international høring og analyse. Jeg mener også, at det er et vigtigt signal, der rækker langt ud over klimaforhandlingerne. Dette var rent faktisk et meget vigtigt og betydeligt skridt fremad.
Endelig er det lykkedes os at holde diskussionen om Kyotoprotokollen og et senere juridisk resultat åben. Jeg mener, at hvis vi ikke havde udsigt til endnu en forpligtelsesperiode, er det meget sandsynligt, at processen nu ville være død.
Når alt det positive er sagt, vil jeg gerne gentage, hvad Joke Schauvliege netop har sagt om, at dette ikke betyder, at vi har noget let år foran os. Vi står over for en lang og udfordrende rejse. Vi så i Cancún, hvor langsomt processen går. Når man skal opnå noget i FN-sammenhæng, går det pr. definition langsomt, så ingen skal komme og tro, at vejen til Sydafrika bliver let. Det kommende år bliver meget udfordrende. Det eneste, jeg vil sige på dette tidspunkt, er, at Europa vil gøre, hvad vi kan, for at fortsætte med at spille denne meget konstruktive rolle og prøve at bygge bro mellem forskellige synspunkter, mens vi samtidig er meget opmærksomme på vores egne prioriteringer.
Jeg mener, at det nu er meget vigtigt, at alle tager hjem og begynder gøre noget hjemme i deres eget land, i deres egen region og i deres egen kommune. Alle skal nu handle, og i Europa er vi i gang. Vi har vores 2020-mål, og vi har taget hul på diskussionen om, hvordan vi kan styrke vores ambitioner på kort sigt. Som De ved, vil Kommissionen til foråret fremlægge en strategi for færdiggørelsen af overgangen til en kulstoffattig økonomi i 2050. Denne strategi vil også omfatte et 2030-mål.
Jeg vil gerne slutte med en bemærkning om EU i klimakonferencen. Jeg vil gerne fremhæve, at det rent faktisk lykkedes os at tale med én røst. Vi har tidligere her i salen diskuteret, hvor vigtigt det er. Kommissionen, formandskabet og de 27 medlemsstater sørgede for, at EU spillede sin rolle på verdensscenen. Det glæder mig at kunne sige, at der var et fremragende samarbejde mellem fru Schauvliege og hendes hold og mit hold fra Kommissionen. Jeg vil gerne takke Joke Schauvliege mange gange for hendes bidrag til dette resultat.
Sidst, men naturligvis ikke mindst vil jeg gerne takke Parlamentets delegation mange gange. Jeg mener, at de bidrog kraftigt til at videreformidle budskabet om, at Europa virkelig talte med én røst. Jeg vil især gerne takke formanden for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, Jo Leinen. Jeg mener, at det var vigtigt, at medlemmerne af delegationen alle forsøgte at holde sig til fællesnævneren, da man henvendte sig til dem for at høre om den europæiske position. Jeg mener, at det i høj grad bidrog til det generelle indtryk af, at Europa på nuværende tidspunkt talte med én røst. Mange tak for det.
(Bifald)
Richard Seeber
Hr. formand! Jeg vil gerne støtte lykønskningerne fra kommissær Hedegaard. Vi har lært meget af sidste års begivenheder, navnlig med hensyn til at tale med én røst. Hvis vi sammenligner situationen nu med København, kan vi sige, at vi tog til København med store forventninger, og vi blev meget skuffede. Vi tog til Cancún med lavere forventninger, og det lykkedes ikke desto mindre at opnå noget der. Jeg er overbevist om, at vi næste år i Durban vil kunne nå det resultat, vi alle håber på.
Det er vigtigt, at FN-processen nu er i gang, og at vi i EU er opmærksomme på, at mange veje fører til det samme mål. Vores fælles mål er at begrænse den globale opvarmning til de berømte 2 ºC. For første gang er det nu lykkedes at få dette med i et FN-dokument. Men selv i Europa har vi måttet erkende, at den famøse bindende aftale ikke er nok. Vi skal også anerkende andre landes indsats - og det gælder navnlig store udledere som USA og Kina.
For os er det ekstremt vigtigt ud fra et politisk synspunkt, at vi står samlet i vores bestræbelser, og det lykkedes at demonstrere dette i Cancún. Men det er også vigtigt, at vi i den udviklede verden ikke bare lever op til vores historiske ansvar, vi skal også gøre noget, og frem for alt skal vi finde en efterfølger til Kyotoprotokollen. Det er også lige så vigtigt, at udviklingslandene erkender, at de også må yde en indsats. Jeg mener, at det lykkedes ganske godt for os, og her er vi på rette spor.
Detaljerne er allerede blevet nævnt. For mig virker det særlig vigtigt, at vi har gjort helt tydelige fremskridt, navnlig i kampen mod skovrydning. De enkelte lande skal udvikle nationale strategier, og så må vi se, hvad de når. Den del er meget vigtig for os, også ud fra et politisk synspunkt.
Vi har et ansvar for teknologioverførsel. Vi skal i højere grad indtage en lederrolle i den forbindelse, men generelt er min vurdering positiv, og jeg vil gerne endnu en gang takke Dem for deres indsats, fru kommissær.
Jo Leinen
Hr. formand! Vi vil gerne takke Kommissionen og Rådet, fru Hedegaard og fru Schauvliege, for de daglige briefinger, som Europa-Parlamentets delegation fik i Cancún. Vi kan virkelig sige, at EU i Cancún ikke var en del af problemet, men i mange tilfælde en del af løsningen. Det skal vi alle glæde os over. Den positive stemning skal nu bruges til at sætte fornyet skub i klimapolitikken i Europa og i EU. Jeg vil blot komme ind på tre punkter. Det var helt rigtigt, at Parlamentet i sin beslutning opfordrede os til at hæve vores ambitionsniveau og gå efter en CO2-reduktion på 30 % i 2020, og jeg håber, at Kommissionen og Rådet vil vedtage beslutninger om dette til foråret.
For det andet har vi den grønne klimafond. Vi foreslår, at der indføres en skat på finansielle transaktioner for at finansiere den. De, der har afvist dette, skal nu fremkomme med alternativer - vi kan ikke længere gå som katten om den varme grød.
For det tredje skal vi gøre vores hjemmearbejde. Vi skal tage den varme luft ud af EU's CO2-aftryk. Mit sidste punkt er følgende. Klimakonferencen er nu forbi. Lad os se frem mod den næste. Det arbejde skal nu intensiveres.
Chris Davies
Hr. formand! Jeg interesserer mig overhovedet ikke for fodbold, men nogle gange ser jeg billeder af en kamp, og jeg har set på træneren og tænkt på kommissæren. Nede med 2-1 og på trods af hendes store indsats er holdet truet af nedrykning. Så bliver der scoret et mål. Jeg ved ikke, hvem der scorer - måske går det andet holds målmand ind i nettet med bolden - men på den ene eller anden måde får man uafgjort, man får et vigtigt point og undgår nedrykning. Det er ikke en triumf, men heller ikke et nederlag, og træneren har mulighed for at udkæmpe endnu en kamp.
Jeg har hørt, at der udbrød jubel i Cancún, at man nåede frem til en løsning efter forhandlingerne. Jeg forstår lettelsen hos de delegerede over, at de undgik et nederlag, men det var næppe en triumf. Hvor nævner man bekæmpelse af temperaturstigningen inden 2015? Hvor er ambitionen om at reducere CO2-emissionerne med 50 % inden 2050? Hvor er forpligtelserne til perioden efter Kyoto? Udvandet, undveget og sparket ud i det lange græs. Men det er let at kritisere, for det, man forsøger her, har aldrig været gjort før. Det kræver, at verdens regeringer går sammen om en kollektiv indsats, og det er naturligvis grunden til, at kritikerne på den nationalistiske højrefløj hader dette så meget.
Alle regeringer i verden accepterer videnskaben og accepterer, at vi ikke gør nok for at forhindre, at verdens temperaturer stiger med to grader celsius. Selv Kina erkendte denne gang, at der er grænser for den nationale suverænitet og accepterede, at der skal foregå international kontrol med landets emissioner, fordi vi er i samme båd. En race, en art på en enkelt planet.
Der er nogle meget vanskelige spørgsmål, der skal besvares, mens vi bevæger os fremad. Hvordan kommer vi videre herfra til en bindende aftale om perioden efter Kyoto, der ikke kun stiller krav til de udviklede lande, men også til udviklingslandene? Hvordan sikrer vi finansieringen? Hvordan skaffer vi de penge, som vi lovede til tilpasning og beskyttelse af skovene? Hvordan overtaler vi vores egne regeringer til at øge vores 2020-ambitioner fra 20 % til 30 % reduktion af CO2? Men måske har vi et svar på det. Mens Kina er godt på vej mod at reducere sin CO2-intensitet med 45 %, er det i vores økonomiske interesse at sørge for, at vi træffer disse foranstaltninger, ellers vil vi komme til at sakke agterud rent økonomisk. Måske har vi nu, fordi vi ikke led nederlag i Cancún, den dynamik - følelsen af, at vi bevæger os fremad igen - der skal til for at foretage de ændringer, der er nødvendige.
Yannick Jadot
Hr. formand! Som hr. Leinen vil jeg gerne understrege det bemærkelsesværdige arbejde, som kommissær Hedegaard og hendes hold udførte i Cancún.
I dag betyder succesen i Cancún, at vi må opgive strategien med at sige, at hvis de andre ikke handler, vil vi heller ikke handle. Det positive aspekt ved Cancún er, at alle nu skal deltage i maskineriet med internationale forhandlinger, navnlig ved at styrke deres nationale eller regionale målsætninger. Europa skal nu opfylde et mål om reduktion af drivhusgasemissioner på 30 %. Målet om 30 % er en del af målet om at have en CO2-fri økonomi i 2050. 20 % vil ikke give os mulighed for at nå dette mål.
Ved at nå de 30 % vil vi også indhente de nye vækstøkonomier, Brasilien, Kina og Sydafrika. Vi ved, at disse lande har nogle mål, som i en vis udstrækning i øjeblikket er mere ambitiøse end EU's. Derfor skal vi forlade strategien med manglende handling og status quo. Succesen i Cancún betyder, at vi skal engagere os i den internationale forhandlingsproces på en langt mere konstruktiv måde.
Julie Girling
Hr. formand! Jeg var ikke så heldig at være med i Parlamentets delegation i Cancún, men jeg vil gerne benytte denne mulighed for at lykønske alle, der deltog. Jeg var måske lidt skeptisk med hensyn til mulighederne for at opnå resultater på disse møder, men selv om der har været mange røster fremme i pressen for at klage over manglende detaljer, navnlig - som Jo Leinen er inde på - manglende detaljer med hensyn til finansiering af den grønne fond og mange andre spørgsmål, som ikke er udspecificeret nærmere på nuværende tidspunkt, anlægger jeg en optimistisk holdning og mener, at dette møde ikke var det rette sted og tidspunkt at beskæftige sig med de små detaljer, men et tidspunkt, hvor man skulle have de overordnede ambitioner på plads og snakke lidt strategi, og det mener jeg, at man har nået.
I min gruppe, ECR, mener vi, at regeringerne skal blande sig så lidt som muligt. Vi tror, at man opnår mere med tilskyndelser end med tvang, og jeg mener, at dette er et skridt i denne retning. Det bedste, jeg kan gøre, er at slutte med min egen premierministers, David Camerons, ord, da han i går sagde: "Cancún-aftalen er et meget betydeligt fremskridt i retning af at forny det internationale samfunds faste beslutning om at løse klimaændringerne gennem multilaterale foranstaltninger". Jeg vil gerne lykønske alle mine kolleger her, som bidrog til at nå dette resultat.
Bairbre de Brún
Hr. formand! Det vigtigste mål, som vi endnu ikke har nået, er en global aftale, der er juridisk bindende og ambitiøs og sigter mod at holde temperaturstigningen under 2 °C eller endda 1,5 °C over de præindustrielle niveauer.
Den aftale, man nåede frem til i Cancún, er et skridt i den retning. Jeg er enig med dem, der i dag har sagt, at vi mangler meget endnu. Regeringerne skal nu bygge videre på dette resultat. De huller skal udfyldes. De vanskelige spørgsmål på dagsordenen skal løses, og der skal fastsættes mål, der er langt mere præcise, tydelige og bindende. Fristerne mellem i dag og COP 17 i Sydafrika skal overholdes.
Derfor vil jeg også takke Rådet og Kommissionen for det, vi har nået, men vi står stadig over for en stor opgave. I Europa skal vi øjeblikkelig blive enige om en reduktion på mindst 30 % i CO2-udslip, ikke kun på grund af den internationale aftale, men for vores egen skyld.
Anna Rosbach
for EFD-Gruppen. - (DA) Hr. formand. En stor tak til kommissæren for en strålende indsats og gode briefinger til alle os i Cancún. Men hele klimakonferencen omhandlede selvfølgelig handlen med varm luft og oprettelse af en fond til tredjeverdenslandene. Det er OK for mig, men hvem kontrollerer, at pengene gives rigtigt ud og ikke ender i diktatorers private lommer? Jeg havde meget gerne set, at konferencen også havde omhandlet begrænsning af forbruget af grundressourcer, biodiversitetens nødvendighed for klimaets naturlige regulering og befolkningstilvækst - et emne, som alle klodens politikere lukker øjnene for. For om ganske få år skal kloden brødføde ca.10 mia. mennesker. Hvordan skaffer vi mad til dem uden at øge udledningen af CO2, og uden at det går ud over naturens balance og klodens klima?
Forventningerne til Cancún var ekstremt lave, og derfor blev det en succes. Men nu er døren åben for et videre samarbejde hen mod COP 17, og det er jeg glad for.
Nick Griffin
(EN) Hr. formand! Mens kulstofskurkene og konspiratorerne fra verdensregeringen fejrer deres fremskridt i Cancún, har Det Forenede Kongeriges premierminister, Dave Cameron, erklæret sig tilfreds med resultatet.
Ved udgangen af den koldeste første halvdel af december i det centrale England siden optegnelserne begyndte i 1772, er Dave tilfreds med, at den grønne klimafond vil koste de britiske skatteydere 2,9 mia. GBP ud over de 18.3 mia. GBP om året, som loven om klimaændringer suger op af de britiske forbrugeres lommer til svindelvirksomhederne inden for det grønne industrielle kompleks. Tilfældigvis er 2,9 mia. GBP også det beløb, som finansministeriet vil spare ved at øge de britiske studerendes gæld ved at idømme dem livslang trældom under bankerne.
Det nummer har allerede forårsaget studenteroptøjer. Skatteydernes oprør over langt større svindelnumre - redningspakker til korrupte og inkompetente banker, understøttelse af zombievalutaen euro og røverhistorien om global opvarmning - har vi endnu til gode, men de kommer, og til forskel fra prins Charles og Camilla vil deres ofre fortjene alle angrebene.
Pilar del Castillo Vera
(ES) Hr. formand, fru Schauvliege, fru kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne begynde med at lykønske Kommissionen og Parlamentets delegation under ledelse af vores kollega, hr. Leinen, med det arbejde, de udførte i Cancún, et møde, som jeg desværre blev forhindret i at deltage i.
Jeg mener, at Cancún og resultaterne derfra, som min kollega, hr. Seeber sagde, kan ses i perspektivet fra København. Cancún set fra København-perspektivet. Den første konklusion set ud fra dette perspektiv er, at der var en grundlæggende faktor til forskel. I København var forventningerne meget høje, og i Cancún var forventningerne langt mere realistiske, og det betød, at vurderingen af København var meget negativ, mens vurderingen af Cancún, både af deltagerne og af medierne i almindelighed, var meget positive. Cancún havde lært lektien fra København, og jeg mener, at det er en første og meget interessant konklusion.
Jeg mener, at man har truffet foranstaltninger og indgået aftaler, der naturligvis ikke er banebrydende, men som kan være meget interessante set ud fra et effektivitetssynspunkt. Jeg mener bl.a., at oprettelsen af en komité og et teknologinetværk til fremme af teknologisk samarbejde har kolossalt stor betydning. Her vil vi vedtage en betænkning ved dette møde om energieffektivitet, som er en af de grundlæggende nøgler til en effektiv bekæmpelse af klimaændringer. Og jeg mener, at en udvikling, som at Verdensbanken engagerer sig yderligere eller giver sin officielle anerkendelse af landenes indsats for at nedbringe emissioner og vende tilbage til proceduren og rammerne under FN, er meget positivt.
Endelig vil jeg gerne sige, at der er et år, til vi skal til Sydafrika. Det ville være en meget fin idé, hvis vi på samme måde, som Cancún lærte af København, nu tager ved lære af Kyoto og når frem til en international referenceramme for en aftale om klimaændringer, der er mere fleksibel, mere gennemsigtig, mere effektiv og mere integrerende.
Linda McAvan
(EN) Hr. formand! Jeg mener ikke, at det er en konspiration at sige, at vi er én verden, der deler én planet, og jeg mener, at det, jeg fik ud af Cancún, var et virkeligt samarbejde mellem alle disse mennesker. Noget at det bedste ved at være i Cancún var at sidde i busserne til og fra konferencecentret og lytte til de delegerede, der fortalte om, hvad de gjorde. Zambierne, der samarbejdede med russerne, der samarbejdede med japanerne og den kinesiske forhandler for at nå frem til en aftale. Vi deler én planet, og vi har ingen fremtid, medmindre vi arbejder sammen.
Jeg vil gerne takke Rådet og Kommissionen for deres indsats. Europa talte med én stemme, og det fremgik helt klart af vores møder med forskellige delegationer, at man satte pris på Europas lederskab, og folk var virkelig klar over, at vi havde et mål på 20 %, men ønskede at gå i retning af 30 %. Spørgsmålet er, hvad kommissæren nu mener om udsigterne til et mere ambitiøst mål inden Durban, for ud fra, hvad vi har hørt, mener jeg, at det Europa siger i Durban, kommer til at tælle.
Satu Hassi
(FI) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er enig med mine kolleger om, at kommissær Hedegaards indsats ved klimakonferencen i Cancún fortjener ros. Cancún var et skridt fremad, men desværre et langt mindre skridt, end vi har behov for. Under alle omstændigheder bakkede man i Cancún officielt op om forpligtelserne fra København vedrørende emissioner. Samtidig påpegede man, at de ikke var tilstrækkelige til at holde klimaændringen under to grader, og man opfordrede de industrialiserede lande til at stramme op på deres emissionsmål.
Nu bliver EU's lederskab vedrørende klimaændringer virkelig sat på prøve. Er vi parat til at stramme op på vores emissionsmål ved at gå fra en sænkning på 20 % til 30 %? Det ville være den bedste måde at opnå noget af det, vi går efter i Durban næste år. En omfattende international klimaaftale. Efter Cancún er påstanden om, at EU står nærmest alene med sine klimamål helt klart ikke længere relevant.
Marisa Matias
(PT) Hr. formand! Jeg vil også gerne udtrykke min tak for det arbejde, man har udført. Tiden er inde til at skabe balance, helt bestemt, men vi ved alle, at tiden også er inde til at indgå forpligtelser, seriøse forpligtelser. Det er blevet sagt mange vigtige ting her, og de projektspecifikationer, vi har foran os, er virkelig kolossalt lange. Vigtige forpligtelser blev resultatet af Cancún, men sandheden er, at ingen af disse vil blive formaliseret før næste års konference i Sydafrika. Vi har et år foran os og en masse arbejde, der skal gøres, som jeg allerede har været inde på.
Jeg vil gerne understrege, at de indfødtes rettigheder og rettighederne for de mest berørte mennesker skal tages med, for dette er en forpligtelse, der skal tages seriøst. Vi må ikke tillade, at de fattige altid skal betale regningen, for miljø- og klimakrisen er en overlevelseskrise for os alle, og det er en sag, der vedrører os alle.
Med hensyn til ambitionerne vil jeg også gentage, hvad jeg sagde tidligere, nemlig at vi skal være mere ambitiøse, som vi plejede at være. Med hensyn til begrænsningen af emissioner skal vi op på 30 % igen, og der er ingen grund til, at vi ikke skulle nå dette mål, og det samme gælder temperatur og global opvarmning. Vi kan være mere ambitiøse og indføre foranstaltninger på mellemlang og lang sigt. For at gøre det er det ikke nok med ord. Vi skal handle, og nu er tiden inde, for efter min mening kan vi ikke nøjes med bare små skridt i den rigtige retning.
Paul Nuttall
(EN) Hr. formand! Jeg håber, at alle nød Cancún. Det er et dejligt sted, men det skuffer mig lidt, at ingen af dem er solbrændte.
Nå, det er vel kun, hvad man kunne forvente, for mens mange af Dem var ude og holde foredrag om, hvordan vi skal ændre vores levevis for at bekæmpe den globale opvarmning, var det rent faktisk den koldeste uge, som denne mexicanske by havde oplevet i mere end 100 år.
Tilbage i Det Forenede Kongerige har vi nu også forestillingen med, at videnskabsfolkene forsøger at forklare os, at en af de koldeste november måneder, som vi har haft i de seneste 100 år, rent faktisk skyldes den globale opvarmning. Tror disse mennesker, at vi er født i går? Det forklarer også, hvorfor endnu flere briter nu tror, at den globale opvarmning er et svindelnummer og et middel til at hæve skatterne og udøve kontrol. Men hvad har De rent faktisk opnået i Cancún ud over at skovle masser af skattepenge over i den grønne klimafond, som sikkert bliver en lykkepose for afrikanske diktatorer, så de kan købe endnu flere Mercedesbiler og privatfly?
Personligt mener jeg, at navnet på den grønne klimafond skal ændres, og jeg synes, at "den misundelsespolitiske fond" ville være bedre og tættere på sandheden.
(Taleren accepterede et spørgsmål i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Chris Davies
(EN) Hr. formand! Alle regeringer i verden accepterede i Cancún det videnskabelige belæg for, at de menneskelige aktiviteter ændrer klimaet. Alle regeringer i verden var enige om, at hvis vi ikke griber mere til handling, vil vi ikke kunne forhindre, at verdens temperaturer stiger med mere end 2 °C. Hvad ved hr. Nuttall, som resten er verden er uvidende om?
Paul Nuttall
(EN) Hr. formand! De afslører Dem selv her, for De taler om verdens regeringer, politikere. Vi taler om videnskabsfolk her. Videnskab er en langsom proces, resultaterne skal undersøges og dechifreres, men politikken går hurtigere og stikker af fra videnskaben. Det er der, problemet ligger. Sandheden er, at verden rent faktisk ikke bliver varmere. Den er ikke blevet varmere siden 1998. Så spillet er ude, folk er ved at finde ud af, at De har et problem. Det, De gør, er at snyde folk, det er et svindelnummer, og det er befolkningen ved at finde ud af.
Elisabetta Gardini
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er lidt bekymret over den drejning, som forhandlingen har taget lige nu, for jeg mener, at en af de bedste ting ved Cancún var, at vi kunne diskutere og ræsonnere uden at blive delt i lejre - dommedagsprofeterne og fornægterne - hvilket måske var det dårligste resultat af Københavntopmødet.
I København mødtes alle de vigtigste globale aktører, tusindvis af ikkestatslige organisationer mødte op og demonstrerede, og i Københavns bitre kulde lykkedes det at komme hjem med en følelse af at være overspændt og overopvarmet og dertil skuffelsen ved fiaskoen.
I Cancún - under Mexicos fantastisk dygtige ledelse, som alle vist kunne få øje på og takke for dens evne til at håndtere så vanskelige forhandlinger, som tidligere var endt i en blindgyde - så vi, at den multilaterale proces stadig er i live.
Ikke desto mindre mener jeg, at vi ikke må lade denne nye mulighed fra Cancún glide os af hænde, men være praktiske og forhandle. Vi skal ikke vende tilbage til at være tilhængere ved en fodboldkamp, fordi det er alvorlige ting, vi snakker om her, nemlig planetens fremtid.
Derfor vil jeg gerne citere en italiensk klimatolog, som også er meget kendt i udlandet, som opbakning til mit synspunkt. Klimatologen hedder Franco Prodi, bror til den tidligere premierminister Romano Prodi, og han opfordrer til ro, sund fornuft og ingen stridigheder og fremfører et punkt, som vi alle skal være enige om. Han siger, at det vil tage os mange år endnu at finde ud af lige så meget om klimaændringer, som vi i dag ved om meteorologi. Derfor skal vi hjælpe videnskaben med at kunne arbejde hurtigere og blive i stand til at fremlægge pålidelige prognoser til brug ved den politiske beslutningstagning hurtigst muligt.
I mellemtiden skal miljøbeskyttelsen på denne planet være det centrale i enhver seriøs miljøpolitik. Derfor mener jeg, at vi fortsat kan arbejde praktisk med dette spørgsmål, og jeg takker alle for den måde, hvorpå arbejdet i Cancún blev udført.
Dan Jørgensen
(DA) Hr. formand. Den amerikanske forfatter Mark Twain sagde engang: "Rygterne om min død er stærkt overdrevne". Tilsvarende kan man sige, at rygterne om FN's klimaproces heldigvis viste sig at være stærkt overdrevne. Klimaprocessen lever. Mødet i Cancún viste, at FN faktisk kan levere resultater. Men det er selvfølgelig også klart, at den store hurdle - det store spørgsmål om, hvor meget vi reducerer CO2, og hvornår vi gør det, så vi kan holde temperaturstigningerne under 2 grader - det er stadig et spørgsmål, der skal løses.
Men der er håb, og der er specielt håb, hvis der er nogen, der viser lederskab. Og det lederskab skal vi vise i EU. Vi gjorde det i Cancún, men vi skal også gøre det, når det drejer sig om reduktionsmålene. Vi har nu lovet at reducere med 20 % i 2020. Vi har også vedtaget her i Europa-Parlamentet, at vi mener, at man skal gå op til 30 %. Når vi mødtes med delegationer fra andre lande i Cancún, når vi mødtes med ngo'er, og når vi mødtes med FN-institutioners ledere, understregede vi rigtig mange gange, hvor vigtigt det var, at vi her i Parlamentet har vist vejen, og hvor meget vi håbede, at vi som et europæisk fællesskab hurtigst muligt ville beslutte at tage de 30 procents reduktion på vore skuldre.
Bas Eickhout
(EN) Hr. formand! Jeg takker kommissæren og det belgiske formandskab for deres succes i Cancún, for i Cancún kunne vi applaudere København-traumet væk. Jeg applauderede også dette traume væk, fordi vi nu endelig kan kigge fremad. Vi kan kigge fremad igen, og vi kan se på, hvad vi skal nå i Durban.
Lad os sige det ligeud. De mest følsomme spørgsmål - den anden forpligtelsesperiode, Kyoto, finansiering, målene for afhjælpning - er stadig på bordet. Vi har et vigtigt år foran os forud for Durban. Det skal siges klart og tydeligt. Kina og USA er der stadig, og disse to store blokke bevæger sig stadig ikke fremad særlig hurtigt. Det har vi brug for i Durban. Så jeg har et meget enkelt spørgsmål til kommissæren. Hvad vil EU konkret gøre for at sikre, at vi får de øvrige globale partnere som Brasilien og Indien til sammen med europæerne at arbejde for en ambitiøs aftale i Durban? Det er udmærket at tale med én stemme, men nu skal vi have vores proaktive diplomati på plads.
Romana Jordan Cizelj
(SL) Hr. formand! Lørdag morgen vågnede jeg med en følelse af lettelse efter at have hørt, at begge aftaler var blevet vedtaget, og det giver mig naturligvis en tro på, at den globale opvarmning stadig kan holdes under grænsen på 2 °C.
Det har imidlertid efterladt en bitter eftersmag, for selve forhandlingsprocessen i det internationale samfund går alt for langsomt, og vi skulle have vedtaget en sådan aftale for mindst et år siden. Nu befinder vi os under et voldsomt tidspres, især fordi vi stadig ikke har nogen tal, og fordi vi stadig ikke har nogen specifikke løfter om, hvordan de enkelte lande vil nedbringe deres drivhusgasemissioner.
Det er dog positivt, at dokumentet er omfattende, og at det rent faktisk dækker alle de prioriterede områder, som EU definerede, allerede før forhandlingerne gik i gang.
Det er min vurdering, at EU fik succes med forhandlingerne, og at vi også var tilstrækkeligt ambitiøse, fordi vi var ambitiøse nok til at fastholde vores førerrolle og gå i spidsen for forhandlingerne. Hvis vi er for ambitiøse nu, vil vi stå tilbage i rabatten, således som det skete for os sidste år. Jeg mener også, at vi har lært meget af det, der skete sidste år. Jeg vil gerne have, at vi tager denne viden med os til den næste forhandlingsrunde til næste år, og jeg vil gerne have, at vi undlader at ændre på den strategi.
I år står vi over for en meget alvorlig opgave, navnlig i forhold til tredjelande. I den forbindelse mener jeg, at EU skal udnytte alle de muligheder, som vi har til rådighed, til at hjælpe USA, så vi næste år kan opnå langt mere ambitiøse løfter fra dem end i år.
Fra EU's side skal vi især fokusere på at gennemføre den lovgivning, vi har vedtaget gennem de seneste par år, for der er mange nye ting, som vi rent faktisk skal til at omsætte i praksis. EU er stadig den eneste region i verden, der har begrænset sine emissioner ved lov.
Edite Estrela
(PT) Hr. formand! Jeg har allerede tidligere sagt, at mens forventningerne til København var meget høje fra starten, var forventningerne til Cancún ikke særligt ambitiøse. Derfor blev København overvejende en fiasko, mens Cancún opfattes som en succes. Men der er også en anden forskel, der taler for Cancún, som også var et resultat af den fine indsats fra det mexicanske formandskabs side, som gjorde alt, hvad man kunne, for at gøre konferencen til en succes.
EU udførte arbejdet inden for sine beføjelser og bidrog til de fremskridt, der blev opnået. Dette omfattede en bekræftelse af grænsen på to grader celsius og oprettelsen af en grøn fond, der skal yde støtte til tilpasning i udviklingslandene og kampen mod skovrydning. Jeg vil gerne understrege noget andet, som jeg allerede har været inde på, nemlig genoprettelsen af tilliden til multilateralismen og muligheden for at opnå en bindende international aftale om klimaændringer, hvilket skal ske næste år i Durban, og vi skal gøre en indsats for at sikre, at vi når dette.
Mairead McGuinness
(EN) Hr. formand! Som mange andre er vi bare lettede over, at der er gode nyheder. Selv om det er en underdrivelse snarere end en overdrivelse, har De gjort fremskridt på en rolig måde, fordi vores forventninger var lavere.
Jeg vil gerne komme ind på et bestemt spørgsmål, nemlig reduktion af emissioner fra skovrydning og ødelæggelse af skove, det såkaldte REDD-program, som er et meget vigtigt spørgsmål, men jeg er bekymret over manglen på politisk sammenhæng fra Kommissionens side i dette spørgsmål. F.eks. forsøger handelskommissæren i øjeblikket at indgå en aftale med Mercosurlandene, som vil føre til øget oksekødsproduktion i disse lande. Dette kan kun ske på jord, hvor skoven er ryddet, hvilket vil forværre problemet med klimaændringer.
Jeg vil opfordre kommissæren til at bringe dette budskab videre til kollegiet og til at løse det på en måde, der viser, at vi handler på en sammenhængende måde, som Den Europæiske Union.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Selv om Cancún som sådan endnu ikke er noget vendepunkt, ville vi uden denne konference ikke have haft mulighed for at nå til et vendepunkt om et år i Durban. Jeg lykønsker alle, der har bidraget til dette resultat. Jeg har fulgt denne proces fra Bruxelles og fra Budapest, og det er en fantastisk sejr, at vi om et års tid får chancen i Durban for at nå frem til en omfattende international aftale, der vil indeholde obligatoriske forpligtelser efter det hårde arbejde. Det er et vigtigt skridt i den rigtige retning, som de nye vækstøkonomier som Kina, Brasilien og Sydafrika forpligter sig til med målet om 2 °C for første gang. Endelig anser jeg det for meget vigtigt, at EU ikke kun talte med én stemme, men at vi ændrede indstilling i forhold til København og behandlede de øvrige lande som partnere og med empati, og dette bidrog kraftigt til, at Cancún blev en succes.
Oreste Rossi
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Den 16. klimakonference i Cancún sluttede igen med et ikkebindende kompromis, der kaldes for en "afbalanceret pakke".
Den grønne klimafond blev født, og den vil koste de mest udviklede lande 100 mia. USD om året fra 2020, mens 30 mia. USD straks vil blive afsat til startfinansiering, og heraf skal Italien finansiere de 410 mio. USD.
I mellemtiden stilles der ingen krav til de største forurenere. Kina har tværtimod meddelt, at landet vil fordoble sin energiproduktion inden 2020, og idet man har besluttet at holde fast i fordelingen med 80 % kulstofbaserede og 20 % andre energikilder, vil landet også fordoble sine emissioner.
Vi finder det uacceptabelt, at man bliver ved med at bede vores virksomheder yde ofre til fordel for virksomhederne i tredjelande. Det er af vital betydning, at COP 17 til næste år når frem til en samlet, bindende aftale om bekæmpelse af klimaændringer, der omfatter sanktioner over for de lande, der stadig nægter at samarbejde.
João Ferreira
(PT) Hr. formand! De betydeligt lavere forventninger forud for Cancún-konferencen må ikke føre til uforholdsmæssigt optimistiske diskussioner af resultaterne, og den skal endnu mindre betragtes som en succes. Hvis der var nogen konsekvens i analysekriterierne, måtte vi erkende, at resultaterne som forventet var sparsomme.
Hvor er den erstatning for Kyotoprotokollen, der var absolut nødvendig for et år siden? Hvor er målet om reduktion i henhold til de frister, der foreslås af det mellemstatslige panel om klimaændringer? EU står selv uden for disse frister, USA's mål er en 3-4 % reduktion sammenlignet med 1990-niveauerne, som var resultatet af København. Hvor er den seriøse diskussion af markedsinstrumenternes ineffektivitet og urimeligheder, f.eks. kulstofmarkedet med fleksibilitetsmekanismer som mekanismen for ren udvikling, af den varme luft og andre tricks, der mere tjener til at åbne for gode forretningsmuligheder for de få end gennemførelsen af reduktionsmålene?
Det er spørgsmål, som vi ikke stillede i dag, på et tidspunkt, hvor en tredjedel af den periode, der er defineret som opstartsperioden, allerede er forbi.
RadvilMorkūnaitė-Mikulėnien
(LT) Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske delegationen fra Europa-Parlamentet, kommissæren og hele EU med at have talt med én røst i Cancún. Sidste år beklagede vi resultaterne fra København eller de manglende resultater for at være mere nøjagtig. I dag er vil tilfredse med Cancún, men jeg har stadig visse forbehold, simpelthen fordi jeg gerne vil noget mere. Det er klart, at forhandlingerne er en stor og kompliceret opgave. Det er virkelig en udfordring, når der er så mange forskellige holdninger. Men det, der bekymrer mig mest, er befolkningens opfattelse af dette problem. Befolkningen er virkelig ikke overbevist. Problemerne med at nå frem til en aftale, hvormed jeg mener juridisk gyldige foranstaltninger, er vigtige for os alle, men det er ved at blive trættende. Jeg er enig med kommissæren i, at vi skal gøre vores hjemmearbejde, vi skal selv nå målet på 20 % på forskellig vis. Det er naturligvis altid lettere at pege fingre ad dem, der måske ikke gør noget, og sige, at vi heller ikke behøver gøre noget. Til trods for, hvad De sagde - at det lykkedes os at nå noget - vil jeg stadig gerne spørge, om De ikke havde forventet et noget bedre resultat i Cancún?
Vittorio Prodi
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er taknemmelig over for kommissæren og hele EU-delegationen, der har bidraget til at holde processen i live. Men vi har ikke løst de virkelige problemer. For det første skal Bali-erklæringen have et politisk udtryk - navnlig med hensyn til det, vi i Parlamentet allerede har kaldt klimaretfærdighed - og vi skal generalisere og forenkle emissionshandelssystemet, for man kan ikke forestille sig en markedsmekanisme, hvor halvdelen af emissionskvoterne foræres væk.
For det andet vil jeg gerne understrege behovet for at fremme instrumenter til overvågning, rapportering og kontrol, især inden for tjenesterne under global overvågning af miljø og sikkerhed (GMES), for de satellitter, der kan levere helt vitale data på dette område.
Connie Hedegaard
Hr. formand! Først vil jeg gerne sige mange tak for de mange venlige bemærkninger, også fra Chris Davies, selv om jeg ved endnu mindre om fodbold end ham, så jeg kan ikke følge hans sammenligning, men jeg går ud fra, at det var positivt!
Flere har spurgt om de 30 %. Hvordan skal vi nå det, hvor er vi henne i denne proces, og Linda McAvan spurgte, hvad udsigterne er? Jeg tror, at alle her ved, hvor processen er nu. Vi foretager en analyse af de individuelle medlemsstater: Hvad er problemerne, hvad er udfordringerne, hvad er fordelene, hvad kan vi gøre? Så får vi også en diskussion om den kulstoffattige 2050-strategi, som vi fremlægger i marts måned - herunder som sagt 2030-målet, for hvis vi ved, hvor vi skal være i 2050, er det også helt klart, at det kræver nogle kompromiser. Jo mindre, vi har gjort i 2020, jo mere skal vi gøre bagefter, og jo dyrere bliver det sandsynligvis.
Det er den type diskussioner, vi forsøger at gennemføre her i foråret, og det glæder mig, at flere og flere medlemsstater er begyndt at diskutere disse ting selv og udsende forskellige signaler om, hvordan de opfatter dette.
Chris Davies spurgte om 2050 og de 50 % og nogle andre ting, der ikke var med. Dette blev i høj grad behandlet i en specialgruppe med nogle ministre, der diskuterede den fælles vision. Den svenske minister var en af de førende ministre i denne gruppe, og jeg kan forsikre Dem om, at Europa virkelig prøvede at presse på her. De ved alle, hvorfor det er vanskeligt at nå dette, men det er et af de emner, som vi stadig skal have på bordet på vejen mod Sydafrika. Det skal være på dagsordenen.
Fru del Castillo nævnte, at Cancún har lært af København. Jeg vil sige ja, men måske i den forstand, at man i de 24 timer erkendte, at hvis man ikke viste vilje til at gå på kompromis, ville der være en reel risiko for, at der ikke skete noget som helst, og hele processen ville risikere at dø ud. Det var ikke kun et taktisk argument, det var helt reelt i salen, hvor folk vidste, at dette formentlig var sidste chance for mange til at redde den eneste proces, hvor alle sidder med ved bordet. Der var en hel del pres, fordi erfaringerne fra København viste, at der skulle udvises politisk vilje i Mexico.
Man kan spørge, præcis hvordan EU vil arbejde for en aftale i Durban. Jeg vil sige, at vi vil gøre det samme som i år, hvor vi har rent faktisk var meget udfarende, udførte en masse proaktivt arbejde og en masse overvejelser af, hvordan aftalen kan indgås. De af Dem, der var til stede, ved, at mange af teksterne og en stor del af inputtet også kom fra en lang række europæiske eksperter og europæiske bidrag, og vi skal gøre det på præcis samme måde i det kommende år. Vi skal også bygge videre på det, vi har nået inden for Cartagena-processen, hvor 25 lande - udviklingslande og udviklede lande i fællesskab - virkelig ønsker at komme videre. Det arbejde vil vi fortsætte. Vi opnåede store fordele ved denne proces i Cancún, fordi vi koordinerede på tværs af en række forskellige regionale grupper. Det bliver noget af det første. Vi vil forsøge at samle folk i Cartagena-gruppen og arbejde med dem der og samtidig arbejde med en hel del andre.
Så var der spørgsmålet om den traktat, der skal erstatte Kyotoprotokollen. Den er ikke på plads endnu, fordi verden ikke er enig om den, men det er helt klart ikke på grund af EU. Jeg vil gerne gentage, at hvis ikke EU havde signaleret sin vilje til at tage en anden forpligtelsesperiode, hvis vi havde sagt det samme som de øvrige Kyoto-parter i Cancún, ville alle udsigter til en juridisk bindende aftale nu være lagt i graven.
Endelig spurgte fru Morkūnaitė, om vi ikke forventede noget mere af Cancún, og jeg vil sige nej, faktisk ikke. I de sidste timer der sad jeg med en tjekliste. Nogle gange skal man passe på ikke at lade sig rive med, når man deltager i noget. Man synes, at hvis man opnår det ene, kan man måske også få noget mere gennemført, selv om man godt vidste, at det var umuligt, da man tog hjemmefra. Da jeg sad med tjeklisten, må jeg sige, at listen over elementer, som vi ønskede at få med, også var der. Der er naturligvis altid noget, som man ikke får, men sandt at sige vidste vi f.eks., at den anden forpligtelsesperiode ikke ville komme med i Cancún, så vi ønskede blot at fastholde udsigterne til at få den og så bygge videre på det, vi har.
En tilpasningsramme, en teknologiramme, en skovbrugsramme, alle elementerne fra Københavnaftalen, udsigten til stadig at have en juridisk bindende aftale og nogle betydelige fremskridt med MRV/ICA og en række andre spørgsmål, plus at det nu er alle parter, der tilslutter sig den holdning, at vi ikke har leveret nok i fællesskab - jeg mener, at hvis vi havde diskuteret det nuværende resultat, som vi gjorde, inden vi tog til Cancún, ville de fleste af Dem formentlig have ment, at det var et godt resultat.
En sidste bemærkning. Nu skal vi meget nøje overveje vores strategi for den kommende tid. Mange af os har brug for at holde fri omkring jul og nytår, men i begyndelsen af det kommende år skal vi fortsætte den meget gavnlige dialog mellem Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet og vende tilbage til hinanden, når vi har tænkt over tingene og har fordøjet resultatet fra Cancún. Som jeg sagde indledningsvis, bliver det et meget vanskeligt år, men vi skal bygge videre på de erfaringer, vi har fået her. Hvis Europa fastlægger en strategi, kan vi rent faktisk flytte tingene i den rigtige retning, og selv om det ikke bliver mindre udfordrende i Durban, er jeg sikker på, at det kan lade sig gøre. Måske har vi lige brug for en pause, og så vender vi tilbage til dialogen i begyndelsen af 2011.
Joke Schauvliege
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Tak for de mange positive bemærkninger om aftalen fra Cancún.
De ved alle, at Cancún er et pragmatisk, men meget vigtigt skridt inden for klimapolitik og klimadebatten. De ved, at princippet om, at vi til sidst skal nå frem til en global, juridisk bindende aftale, blev bevaret i Rådets konklusioner, som det vedtog i oktober. Men vi var alle klar over, at det ville være umuligt at sikre en global aftale i Mexico, og det lå også fast på forhånd. Derfor valgte vi en række afbalancerede delaftaler. Dem har vi også, og som kommissæren har sagt, har vi også fået de punkter, som vi opfattede som vigtige med henblik på at opnå denne balance fra EU's side, med fra Cancún-konferencen.
Vi skal give EU æren for at have indtaget en meget klar og åben holdning, en holdning, der har været medtaget i Rådets konklusioner, og som vi også forsvarede med én røst. Alle fra Kommissionen og Europa-Parlamentet ydede et meget positivt bidrag til at fremme denne holdning, og fra Rådets side gjorde vi vores yderste for at sikre, at vi forklarede vores holdning så godt, vi kunne. Nogle gange var det virkelig nødvendigt at blive ved med at understrege indholdet i disse konklusioner, og hvad EU's hensigter med denne holdning var.
Vi byggede broer. I Mexico fik vi også mange positive reaktioner på, at EU var gået i spidsen, og at vi virkelig forsøgte at tilnærme de mange forskellige synspunkter til hinanden. Den rolle spillede vi godt, og jeg mener, at det også fremgik klart for hele verden.
Fru kommissær, det er korrekt, at vi nu skal gøre status over et par ting, men det rokker ikke ved, at vi nu er nødt til at gå ret hurtigt frem. Jeg kan fortælle Dem, at vi allerede næste mandag skal have en diskussion af resultaterne af Cancún i Rådet. Jeg mener også, at det er fint, at vi her i Parlamentet allerede udveksler synspunkter om dette spørgsmål. Når det er sagt, er det korrekt, at vi helt klart skal udvikle en strategi og gøre det hurtigst muligt.
Rådet har også besluttet at tage diskussionen om reduktionen på 30 % reduktion til foråret. Vi har bedt Kommissionen foretage endnu en screening, så vi ved, hvad en reduktion på 30 % vil medføre på medlemsstatsniveau, og Rådet har accepteret at genåbne diskussionen til foråret.
Afslutningsvis vil jeg gerne endnu en gang takke for Deres samarbejde og navnlig kommissær Connie Hedegaard for den meget behagelige og konstruktive måde, som hun har samarbejdet med os på, og ligeledes for Deres indsats, der førte til nogle fremragende resultater i Cancún. Dette ville ikke have været muligt uden et konstruktivt samarbejde fra alle sider, og hvis EU ikke havde kunnet sætte så klart et aftryk på aftalen i Cancún. Det vil jeg gerne takker Dem varmt for.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
János Áder
Mange ser resultatet af klimakonferencen i Cancún, der sluttede i sidste uge, som en succes, et gennembrud, en tilbagevenden til håbet. Jeg mener imidlertid, at vi ikke kan tale om succes, før der er indgået en juridisk bindende international aftale som en fortsættelse af Kyotoprotokollen, der udløber i 2012 - en aftale, der kan bruges til at indføre grundlæggende sanktioner. Der er ikke truffet nogen beslutning om en sådan aftale i Cancún. Nogle lande ville faktisk snarere have selve protokollen afskaffet. Spørgsmålet om brugbarheden af de overskydende kvoter fra Kyoto efter 2013, som er af central betydning for Ungarn og betragtes som et nationalt aktiv, vil således fortsat være uløst, indtil klimatopmødet i Sydafrika i 2011.
Der er stadig mulighed for, at de østeuropæiske lande på urimelig og uretfærdig vis vil blive frataget den gevinst, de ville have fået for at opfylde deres nuværende forpligtelser til emissionsreduktion i Kyotosystemet, idet de parter, der overtræder aftalen, ikke vil blive mødt med nogen som helst sanktioner. Desuden er USA og Kina, de største udledere, stadig ikke parter i Kyotoprotokollen, og derfor vil vi kun kunne nå minimale resultater med hensyn til at begrænse den globale opvarmning. Men så længe vi ikke har nogen juridisk bindende international aftale, der både kan bruges til at straffe de slemme elever og belønne de artige, kan vi på ingen måde tale om succes.
Luís Paulo Alves
Jeg vil gerne lykønske formanden med Cancún-konferencen med de gennemsigtige forhandlinger under en så kompliceret proces. Selv om den kunne have været mere vidtgående, synes denne aftale at være den bedst mulige på nuværende tidspunkt. Kyotoprotokollen kan stadig udvides, hvilket er positivt. Der kommer stort pres på i Durban næste år, fordi den eneste bindende aftale om klimaændringer udløber, men det er meget vigtigt, at aftalen fra København nu bliver et officielt FN-dokument, fordi den bakkes op af alle lande undtagen Bolivia. Jeg er glad for, at mange af de socialdemokratiske holdninger, der blev vedtaget her i Parlamentet, blev medtaget i teksten, såsom oprettelsen af en "global grøn fond" for at hjælpe udviklingslandene med at tilpasse sig klimaændringerne og afbøde deres virkninger. Jeg lykønsker også alle de lande, der aftalte at fastholde forslaget om 1,5 grader, et mere ambitiøst mål på bordet til det næste topmøde. Det er et meget vigtigt signal, og det næste skridt bliver at sikre, at dette afspejles i CO2-reduktionsmålene.
Elena Oana Antonescu
Efter langvarige forhandlinger nåede man ved FN's klimakonference i Cancún frem til et positivt kompromis. Resultatet er ikke noget rekordresultat, men det er et vigtigt skridt i retning af at bekæmpe klimaændringerne. Der er gjort fremskridt på alle de områder, der for første gang optræder i et FN-dokument. Jeg glæder mig over beslutningerne, idet de vil gøre forhandlingerne i den kommende periode lettere og føre til betydelige fremskridt, navnlig med hensyn til de elementer, der er rettet mod udviklingslandene og de lande, der er mest udsat for klimaændringernes virkninger. Desuden støtter jeg en indsnævring af forskellen mellem de udviklede lande og de uudviklede regioner ved at yde økonomisk og teknisk bistand. Jeg mener, at dette topmøde markerer en vigtig skillevej, hvor vores forhandlere har banet vejen for en aftale, der skal underskrives til næste år i Durban i Sydafrika. Jeg ønsker at lykønske Europa-Parlamentets delegation med deres indsats og de opnåede resultater.
Ivo Belet
Resultatet af klimatopmødet i Cancún kan næppe beskrives som et stort resultat. Men det er bedre end ingenting. Man har taget en række konkrete skridt, f.eks. i kampen mod skovrydning, og man har givet grønt lys for oprettelsen af en klimafond på 100 mia. USD. Det hele foregår imidlertid i et skrækkeligt langsomt og trættende tempo. Det ligner mere eller mindre danseoptoget i Echternach. I mellemtiden tikker den globale opvarmning roligt videre.
Hvad var Europas rolle i denne historie? EU har bestemt taget ved lære af fejltagelserne på sidste års konference i København. I Cancún var Europa i centrum af forhandlingerne og gjorde fælles front. Hele verden har øjnene rettet mod EU-modellen og kigger beundrende på os, fordi vi har de mest progressive og bindende aftaler. Europa er en rollemodel på klimaområdet.
Vi skal holde godt fast i den førerrolle i de kommende år. Den udgør en klar og positiv forskel i forhold til næsten alle andre kontinenter. Den er et kolossalt aktiv med hensyn til vores image og indebærer samtidig store økonomiske og sociale fordele.
Maria Da Graça Carvalho
Jeg har fulgt de internationale klimaforhandlinger i de sidste 15 år, og jeg er særligt glad for den aftale, man nåede frem til i Cancún. Beslutningerne der er et stort fremskridt i forhandlingerne. De centrale elementer af Københavnaftalen ligger nu under FN. FN har genvundet sin troværdighed som forum for udformning af multilaterale klimaaftaler. Mexico afholdt en participativ og gennemsigtig konference. EU spillede en førende rolle. Jeg vil gerne fremhæve Kommissionens og det belgiske formandskabs effektive håndtering af opgaverne. Der skete betydelige fremskridt med hensyn til teknologi, skove og tilpasning. Jeg glæder mig navnlig over oprettelsen af en klimafond. På grundlag af resultaterne fra Cancún vil det kræve hårdt arbejde at gøre Durbankonferencen i 2011 til en succes.
Eija-Riitta Korhola
Cancún-konferencen er blevet betegnet som en succes, og det er det rette ordvalg, idet man ikke havde forventet nogen resultater overhovedet. Men det er ikke desto mindre vigtigt for EU, at vi slår fakta fast. Intet har ændret sig inden for emissionsreduktioner, og der er ikke blevet fremsat ønsker om at reducere dem. Der er ikke nogen global aftale i sigte, og der er intet, der giver os grund til at stramme op på EU's eget, ensidige mål om at reducere dem fra 20 % til 30 %.
I Cancún mødtes Parlamentets delegation med Acham Steiner, som er administrerende direktør for FN's miljøprogram, og som helt seriøst sagde, at Europa kun har haft fordele af målet på 20 %. Det har tilsyneladende givet os et skub fremad og forbedret vores konkurrenceevne. Derfor støttede han tanken om at gøre målet endnu mere ambitiøst.
Jeg vil gerne opfordre alle de virksomheder, der er involveret i det globale erhvervsliv, og som mener, at de er udsat for kulstoflækagen, til at fortælle Acham Steiner og andre lige så indflydelsesrige ledere af organisationer om de økonomiske realiteter, som De står over for. Vis dem tallene for den direkte og indirekte stigning i omkostningerne på grund af emissionshandel, hvis De er uenige i systemet.
Det er ikke rigtigt for de europæiske borgere og arbejdstagere, hvis vores centrale beslutningstagere, endda Kommissionen, som Steiner oprindeligt fik sine oplysninger fra, lever i en fantasiverden, hvor de ikke har begge ben på jorden.
Cancúns succes skyldes, at den politiske stolthed blev reddet. Man blev enige om, at der skulle være en aftale. Vi er klar over, at klimahysteriet er i aftagende, og at klimaændringerne er ved at blive en almindelig, dagligdags foreteelse. Det er på vej ud af rampelyset, og det er måske udmærket. Lad os vende tilbage til en fornuftig, omfattende politik for miljøbeskyttelse.
