Folkeafstemning i Venezuela (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om folkeafstemning i Venezuela.
Stavros Dimas
Fru formand! Det nationale valgråd har bebudet, at der den 2. december 2007 vil finde en folkeafstemning sted om det forslag til forfatningsreform, som præsidenten for Den Bolivariske Republik Venezuela og nationalforsamlingen har stillet. På denne dag vil Venezuelas befolkning have mulighed for at udøve deres demokratiske ret til at træffe en beslutning om de foreslåede ændringer, som ville have indflydelse på vigtige aspekter af landets politiske, institutionelle, økonomiske og sociale liv.
Kommissionen følger den igangværende forfatningsreformproces i Venezuela på tæt hold, og det gælder også for andre lande i regionen. Kommissionen vil gerne understrege, at den lægger vægt på, at alle nye forfatninger eller forfatningsreformer styrker demokratiet og retsstaten. Den er ligeledes af den opfattelse, at alle forfatninger bør bygge på en bred folkelig konsensus og nøje afspejle de enkelte landes pluralisme og mangfoldighed. Forfatninger skal samle folk og ikke splitte dem.
Kommissionen følger med interesse den heftige debat om forfatningsreformen i Venezuela. Den har bemærket, at visse dele af det venezuelanske samfund er tilhængere af de foreslåede ændringer, men den noterer sig også den stærke modstand mod reformen, som andre dele af samfundet giver udtryk for. Sidstnævnte giver udtryk for deres bekymring, navnlig hvad angår aspekter af reformen, som efter deres mening - hvis reformen blev vedtaget - ville medføre en øget koncentration af magt i præsidentens hænder, en svækkelse af de demokratiske kontrolmekanismer og de eksisterende institutioner og en trussel for den demokratiske pluralisme. Andre mener, at det, der foreslås, er mere vidtgående end en egentlig reform og medfører en ændring af den grundlæggende statsstruktur.
Kommissionen er klar over situationen og viser den fornødne opmærksomhed. Selv om Kommissionen mener, at Venezuelas befolkning selv skal udtale sig om reformforslaget, understreger den også vigtigheden af, at reformkampagnen foregår på en åben måde og med gensidig respekt. Kommissionen udtrykker ligeledes ønsket om, at folkeafstemningen finder sted i en fredelig atmosfære og på en gennemsigtig måde.
Det skal i den forbindelse bemærkes, at den nylige valgobservationsmission, som EU sendte til det sidste præsidentvalg i Venezuela, var af den opfattelse, at valgprocessen generelt var i overensstemmelse med de internationale standarder og den nationale lovgivning, og den understregede, at valget blev afholdt på en fredelig måde.
Francisco José Millán Mon
Fru formand! Det er det amerikanske kontinent som helhed, der ligger tættest på Europa, når det gælder værdier, idealer, synet på verden og på mennesker, deres værdighed og deres rettigheder. Det, som vi kalder Vesten, omfatter efter min mening helt klart også Latinamerika.
I de senere år har der været nogle positive tendenser i Latinamerika som helhed, der har bragt Latinamerika endnu tættere på Europa, nemlig pluralistiske valg og demokratisk konsolidering, vækst ved hjælp af nogle mere afbalancerede og åbne økonomiske politikker, regionale integrationsprocesser og meget vigtige aftaler med EU.
I dette positive billede er der dog nogle undtagelser. Foruden Cuba, som er den sædvanlige undtagelse, er Venezuela nu ved at gøre sig bemærket. Landet gennemgår i øjeblikket en proces, hvor autoritære principper i stadig større grad bliver fulgt, og hvor frihedsrettighederne begrænses, oppositionen chikaneres, og der skabes frygt blandt folk, som endda har en mistanke om, at deres afstemning ikke længere er hemmelig. Her i Parlamentet beklager vi lukningen af Radio Caracas Televisión i maj.
På søndag finder der i al hast en folkeafstemning sted, som tager sigte på at indføre et autoritært og ensidigt regime, og som foreslår oprettelsen af det, der kaldes "socialisme i det 21. århundrede". En person, der indtil for nylig var en af præsident Chávez' meget tætte partnere, har endda kaldt processen for et "kup". Jeg beklager, at en valgobservationsmission fra EU ikke officielt er blevet inviteret.
Hertil kommer, at denne folkeafstemning bliver afholdt i et klima med vold og spændinger, som netop har kostet nogle studerende livet, der også siger nej til planen. Desuden er den fysiske og juridiske usikkerhed blevet større, og bortførelser og besættelse af jord er tiltaget i de senere år. Som et resultat heraf er der f.eks. mange af mine galiciske landsmænd, som har forladt landet. Der er i gennemsnit tale om 1.000 mennesker om året, siden præsident Chávez kom til magten.
Opmuntret af de høje oliepriser er præsident Chávez nu på udkig efter tilhængere og allierede i andre lande. Han tiltrækker sig en masse opmærksomhed i internationale fora, og han blander sig i sine naboers interne anliggender. Som præsident Uribe har sagt, ønsker præsident Chávez at skabe kaos i landet. Hans opførsel er et problem for Venezuelas demokratiske stabilitet og for harmonien og integrationsprocesserne i Latinamerika som helhed. Han afbryder også forbindelserne - som er blevet stærkere i løbet af det sidste årti - mellem sit kontinent og EU.
Med det næste Limatopmøde i tankerne er præsident Chávez' holdning en alvorlig udfordring, som EU og EU's medlemsstater er nødt til at tage omhyggeligt i betragtning.
Luis Yañez-Barnuevo García
Fru formand! Det første, vi skal gøre her i Parlamentet - i tråd med vores egen tradition for respekt og ikkeindblanding - er ikke at kaste yderligere benzin på bålet som følge af vores udtalelser, hverken på kontinenterne eller i tredjelandene.
Hr. Millán Mon har ret i, at Latinamerika har udviklet sig meget positivt i de senere år, både politisk - eftersom langt størstedelen af de latinamerikanske lande er demokratiske - og økonomisk, men også socialt, selv om dette er sket i mere beskeden grad.
Europa har i omfattende grad bidraget til denne udvikling via sine virksomheder, sine investeringer og navnlig sin udviklingsbistand, som er den højeste på kontinentet.
I denne generelle sammenhæng mener jeg ikke, at der er tale om en undtagelse, men snarere, at der er tale om en særlig situation i Venezuela, som skyldes præsident Chávez' personlighed, der er meget særpræget og egenartet. Vi må dog ikke glemme - navnlig ikke i en demokratisk situation som denne - at præsident Chávez er blevet genvalgt tre gange med et stort flertal og uden nogen begrundet mistanke om valgsvindel.
Under disse omstændigheder - vi taler med andre ord ikke om et diktatur - er vi nødt til at træde varsomt, forsøge at styrke dialogen ved at række hånden ud og også opfordre landet, der ganske rigtigt er splittet og delt, til at indlede en intern dialog, konsensus og forsoning. Det skal vi gøre i troen på, at et land ikke kan ændres med et flertal på kun 60 % eller 40 %, og at spillereglerne ikke kan ændres uden en bred konsensus, der mindst omfatter 70 % eller 80 %, sådan som det har været tilfældet i andre lande omkring os og på vores gamle kontinent, dvs. i EU.
Der er ingen tvivl om, at den interne situation er meget bekymrende af de årsager, jeg har gjort rede for her, nemlig tendensen til eller mistanken om en tendens til autoritære principper, magtkoncentration, magtdelingens efterfølgende afskaffelse og begrænsning af ytringsfriheden ved hjælp af et instrument, der knap nok er kendt i Europa, og som på spansk kaldes "en cadena". Med dette instrument kan præsidenten eller en af hans ministre på ethvert tidspunkt beslaglægge alle tv- og radiostationer, så de sender hans budskaber. Disse udsendelser varer ikke bare et par minutter. I særlige tilfælde kan de faktisk vare flere timer om dagen. I et land, hvor man ikke læser så mange aviser, og hvor tv og radio er de vigtigste medier, er dette en problematisk situation.
Jeg vil dog gerne understrege - og det er min sidste bemærkning - at vi med hensyn til denne folkeafstemning er nødt til at være forsigtige, gå i dialog, række hånden ud, og forsøge at mægle mellem de to stridende parter i Venezuela.
Marios Matsakis
Fru formand! Venezuela er et fantastisk naturskønt land og er meget rigt på naturlige ressourcer. Det har en af verdens største forekomster af olie, kul, jern og guld. På trods af naturrigdommene er størstedelen af venezuelanerne forblevet meget fattige, og alt for mange af dem lever under forfærdeligt fattige forhold. Kun en lille minoritet, der tilhører en rig elite, har nydt godt af landets rigdomme.
Under sådanne forhold med stor social ulighed er det ikke noget under, at populistiske politikere som Hugo Chávez er dukket op som de fattiges redningsmand. Det er heller ikke noget under, at de fleste venezuelanere bifaldt Chávez' nationaliseringsprogram. De så Hugo Chávez som en, der ville redde dem ud af elendigheden med fattigdom og afsavn.
Samme tankegang gælder for den kommende folkeafstemning om forfatningsreformen. Jeg er overbevist om, at folkeafstemningen vil sørge for den nødvendige folkelige opbakning, og nu er det for sent at ændre den offentlige mening. Derfor er det, som vi i bund og grund får efter den 2. december, en ny Fidel Castro. Det lader til, at netop som den ene totalitære leder er ved at gå bort i Cuba, fødes der en ny i Venezuela. Men når vi stiller diagnosen for denne sørgelige kendsgerning, bør vi måske også spørge os selv, om vi i Vesten på nogen måde kan bebrejdes for, hvordan situationen ser ud i Venezuela.
Det skal vi ikke blot gøre, for at vi kan være moralsk og politisk korrekte set ud fra et akademisk synspunkt, men også for at vi i praksis kan hindre lignende tilfælde. Det er desværre tydeligt, at vi har begået en lang række alvorlige fejltagelser i vores forbindelser med Venezuela i de sidste par år. Hugo Chávez er til dels nået dertil, hvor han er i dag, fordi vi har hjulpet ham gennem vores udenrigspolitiske udeladelser og bemyndigelser. Derfor skal vi, når vi overvejer vores strategi for, hvordan han skal tackles i fremtiden, starte med at sige undskyld til Venezuelas befolkning.
Alain Lipietz
for Verts/ALE-Gruppen. - (FR) Fru formand! Jeg taler som formand for Delegationen for Forbindelserne med Landene i Det Andinske Fællesskab. I denne egenskab har jeg besøgt Venezuela en eller flere gange om året.
Lige siden jeg startede med at rejse til Venezuela, dvs. siden militærkuppet mod præsident Chávez, har jeg hørt de venezuelanske medier beklage sig over præsidenten og diktaturet. På de hoteller, hvor jeg boede, havde man - selv om der var tale om tre-, fire- eller endda femstjernede hoteller - ikke lov til at se statsligt tv, og det er under alle omstændigheder ikke altid muligt at se det, eftersom det normalt bliver sendt med sne på skærmen. Generalerne bag kuppet spadserer stadig rundt på Caracas' største plads, og præsident Chávez - som på lovlig vis er blevet valgt og genvalgt to gange - har aldrig grebet ind over for dem.
Venezuela er et af de lande, der på en så fredelig måde som muligt forsøger at tackle de konflikter, der er almindelige i hele Latinamerika. Jeg er ikke ovenud begejstret for alle de ændringer, som præsident Chávez har forsøgt at foretage af den bolivariske forfatning. Når det er sagt, er det - sådan som hr. Matsakis understregede - Venezuelas befolkning, der skal træffe beslutning.
Der er ingen tvivl om, at vi bør undskylde den måde, som vi gav indtryk af vores støtte til militarkuppet på. Det er rigtigt, at det har været med til at radikalisere regimet i Venezuela. Jeg tror dog, at vi først og fremmest er nødt til at respektere den venezuelanske befolknings beslutning.
Willy Meyer Pleite
Fru formand! Jeg vil bede den europæiske højrefløj om at holde op med at blande sig i Venezuela.
Den europæiske højrefløj bryder sig ikke om Cuba, fordi den siger, at der ikke bliver afholdt valg, og den bryder sig heller ikke om Venezuela, fordi der bliver afholdt valg. Venezuela er faktisk et af de latinamerikanske lande, der har afholdt de fleste valg, og de har alle været overvåget af Organisationen af Amerikanske Stater, af EU og af så prestigefyldte organisationer som Carter Center.
Mine damer og herrer på højrefløjen! Det, De ikke bryder Dem om, er systemet. Hold op med at blande Dem, og respekter et suverænt folk, som frit giver udtryk for sin vilje, og som vil fortsætte med at gøre dette. Vi bør ikke foregribe begivenhedernes gang. Blev vi i EU ikke enige om - sådan som kommissær Dimas sagde - at præsidentvalget for nylig blev afholdt på en fuldstændig korrekt måde?
Mine damer og herrer på højrefløjen! Vi er nødt til at vente og se, og vi er nødt til at respektere det, som Venezuelas befolkning beslutter, uden nogen form for indblanding.
José Ribeiro e Castro
(PT) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! I 1848 erklærede Karl Marx det 19. århundrede for socialismens århundrede, og det var en katastrofe. I 1917 erklærede Lenin med den russiske revolution det 20. århundrede for socialismens århundrede, og det var en katastrofe. Flere parlamentsmedlemmer har overlevet denne katastrofe og er nu forenet med os i frihed. Problemet med socialisme i det 21. århundrede, sådan som præsident Chávez har erklæret i Venezuela, er, at århundredet først lige er begyndt, og vi ved ikke, hvad der vil ske. Vi kan dog forestille os, at det bliver en katastrofe ligesom i det 19. og 20. århundrede.
Vi kan faktisk se, at det fører til vold. Det er ikke valget, der bekymrer os, men den brutale vold fra myndighedernes side over for de studerende, der protesterer i Venezuela, fordi de ikke har ret til at demonstrere. Nogle af disse studerende døde for nylig i Caracas' og andre byers gader. Det er truslerne mod ytringsfriheden, der bekymrer uafhængige og frie journalister i hele Latinamerika, navnlig i Venezuela, og som førte til lukningen af Radio Caracas Televisión.
Det er denne linje, der bekymrer os, og vi bekymrer os med rette, eftersom man i den forfatningsreform, som præsident Chávez foreslår, har erstattet ord som "decentralisering", "privat initiativ", "fri konkurrence" og "social retfærdighed" med ord som "socialisme", "socialist", "indførsel af en socialistisk stat", "afskaffelse af centralbankens uafhængighed" og "folkets magt". Det er velkendt i hele verden, at når man bruger ordet "folkets magt", betyder det, at folket bliver frataget magten, og at demokratiet bliver ødelagt. Det er sket alle de steder, hvor udtrykket "folkets magt" er blevet brugt. Det er linjen med "bolivariske væbnede styrker" og "kommuner", der bør bekymre os, og som har spredt ustabilitet og vold i de sidste par måneder og år på Caracas' gader, og som også repræsenterer en trussel for den regionale stabilitet, hvis det, der skete med forbindelserne mellem Venezuela og Colombia, skulle gentage sig. Derfor er det af afgørende vigtighed, at vi følger begivenhederne i Venezuela på nært hold i solidaritet med de demokratiske partier og civilsamfundet, der kæmper for regional stabilitet og kraftigt forsvarer demokratiet, men også med stor samhørighed i EU's diplomati.
Alojz Peterle
(SL) Fru formand! I dag har vi undertegnet EU's charter om grundlæggende rettigheder, og dermed giver vi udtryk for vores pligt til at respektere den menneskelige værdighed, de demokratiske værdier og retsstaten. Det, der har været grundlaget for den succesfulde interne udvikling i EU, er også udgangspunktet for en udvikling af forbindelserne med vores partnere i hele verden.
EU ønsker som helhed et tættere og mere stabilt samarbejde med landene i Latinamerika og dets regionale forbindelser. I betragtning af de latinamerikanske landes specifikke natur og ægte interesser mener vi, at det kun på denne måde er muligt at skabe strategiske og langvarige forbindelser med disse lande, der har de samme grundlæggende værdier og principper som os.
Den politiske udvikling i Venezuela er for nylig kommet bort fra dette spor. Dermed underminerer den dynamikken i og spillerummet for det fremtidige samarbejde mellem Latinamerika og EU og dynamikken i integrationen inden for Latinamerika selv. Folkeafstemningen om forfatningen polariserer Venezuela, eftersom de nye forslag koncentrerer den politiske magt og ikke fører til et åbent, ideologisk og demokratisk samfund. Vi tror på et socialt samfund og ikke et socialistisk samfund, hvor der ikke er plads til anderledestænkende.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Pedro Guerreiro  
Det er utroligt! Europa-Parlamentet har sat Kommissionens redegørelse om den forfatningsreform, der skal stemmes om i Den Bolivariske Republik Venezuela den 2. december, på dagsordenen, når det, der burde være på dagsordenen, er en forhandling om det aktuelle forsøg på at nægte hele EU-medlemsstaternes befolkning retten til at blive hørt ved en folkeafstemning om det såkaldte "forfatningstraktat", "minitraktat", "forenklede traktat", "reformtraktat" eller, som den kaldes nu, "Lissabontraktat".
Når alt kommer til alt, er denne forhandling et forsøg på at imødekomme ønskerne hos dem, der støtter og fremmer en uacceptabel og yderst alvorlig politik med indblanding i og et forsøg på destabilisering af en suveræn stat, navnlig fordi dette er en proces, som kun det venezuelanske folk kan træffe beslutning om ved at give deres mening til kende i en folkeafstemning (!) om ændringen af deres lands forfatning.
Der er ingen tvivl om, at den venezuelanske regering og befolkning er et eksempel, som er bekymrende for EU's vigtige finansielle og økonomiske interesser, et eksempel på, at den nationale suverænitet og uafhængighed gør sig gældende, et eksempel på gennemførelsen af en plan for patriotisk frigørelse og udvikling, et eksempel på international og antiimperialistisk solidaritet, et eksempel på, hvad der er værd at kæmpe for, og at det er muligt at skabe en mere retfærdig, mere demokratisk og mere fredelig stat og verden.
