
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er beslutningen om anmodningen om uopsættelig forhandling:
Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme har allerede vedtaget en betænkning om dette emne. 
Sudre (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg takker Dem for at give mig ordet, så jeg kan udtale min støtte til uopsættelighedsproceduren, som vedrører dette forslag til beslutning. Forslaget fastslår, at særtoldordningen skal opretholdes med en fritagelsesmekanisme for visse lokale produktioner i vores fire franske oversøiske departementer Guadeloupe, Guyana, Martinique og Réunion i en periode på 10 år fra den 1. juli 2004. Forslaget forlænger ligeledes den aktuelle ordning for en periode på seks måneder mellem den 1. januar og den 30. juni 2004 for at udfylde det juridiske tomrum, som har eksisteret siden den 31. december 2003, der var udløbsdatoen for den seneste ordning.
Jeg vil gerne rose indholdet af forslaget, som er frugten af en stærk forståelse mellem Kommissionen, den franske regering og repræsentanterne for de fire franske randområder. Mit eneste forbehold angår manglen på smidighed i fritagelsesforanstaltningen i tilfælde af nye produktioner eller aktiviteter. Forslaget giver imidlertid mulighed for at bevare en indtægtskilde, som er uundværlig for vores lokalsamfund, især for de mindste af dem. Det bidrager således til at fastholde den nuværende indsats for økonomisk udvikling, som fastlagt i traktatens artikel 299, stk. 2.
Jeg beklager, at Europa-Parlamentet ikke har haft den nødvendige tid til at udarbejde en nøjagtig betænkning om forslaget, som er centralt for vores randområders fremtid. Jeg vil ikke desto mindre gerne opfordre mine kolleger til at stemme for uopsættelighedsproceduren for at udfylde dette juridiske tomrum, som risikerer at være meget skadeligt for vores regioner, og således tillade en hastevedtagelse af den nye ordning for det kommende tiår, idet de giver de franske myndigheder den nødvendige tid til at gennemføre beslutningen i den nationale lovgivning inden 1. juli.
Formanden.
   - Fru Sudre, spørgsmålet er, om der rent juridisk kan stemmes om dette forslags indhold på torsdag.
Vi går nu over til afstemningen om anmodningen om uopsættelighed.(1) 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0484/2003) af Herzog for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om grønbogen om forsyningspligtydelser (KOM(2003) 270 - 2003/2152(INI)). 
Herzog (GUE/NGL ),
   Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, vores afstemning om betænkningen afventes med spænding. Jeg har mærket til den voldsomme og følelsesladede politiske debat om emnet gennem hele dette arbejdsår.
Før Maastricht var de offentlige, lokale og nationale myndigheders valg helt i overensstemmelse med fællesmarkedet. Med det indre marked er der kommet liv i konflikterne og bekymringerne. Løsningen på disse problemer bliver imidlertid bogstavelig talt blokeret af tabuer. Nogle deklamerer, at resultatet af liberaliseringen er formidabelt. Omvendt er der nogle, der mener, at offentlige tjenester og konkurrence er uforenelige størrelser. Andre, og jeg håber, at vi bliver rigtig mange, synes, at liberaliseringen har skabt positive og negative virkninger, at det er nødvendigt med en bedre balance mellem principper af handelsmæssig og ikke-handelsmæssig karakter i reglernes indhold, og at det ville forbedre samhørigheden og effektiviteten. En loyal evaluering af realiteterne er påkrævet, for visheden om, at markedet gør alt bedre, bliver en dogmatisk sandhed og deler Europa i to lejre. Lovgiverens indsats for at genoprette balancen og forene de modsatrettede principper ifølge den europæiske civilisations store tradition forekommer mig absolut nødvendig.
Mange kolleger accepterer idéen om en balance, men mener, at kun de lokale, regionale og nationale offentlige myndigheder har bemyndigelse til at træffe afgørelse herom. Jeg er absolut enig i at forsvare og styrke den decentrale forvaltningsfrihed, men jeg er overbevist om, at markedet vil reducere den stadigt mere, hvis Unionen ikke også påtager sig sin del af garantierne og medansvaret. Og det er sandt, at vores Fællesskab ikke ville give rigtig mening, medmindre det også tilbød supplerende offentlige tjenester inden for f.eks. uddannelses-, jernbane- og informationssektoren. Mine kolleger har afvist denne synsvinkel. Jeg fastholder min, nemlig at subsidiaritet og medansvar går hånd i hånd. Op gennem hele historien har europæerne, hvad enten de var kristne eller humanister, liberale eller socialister, fundet det vigtigt at tilbyde tjenesteydelser af generel økonomisk interesse for at skabe fremgang for den enkelte og bedre samfundslivet. Lad os ikke stoppe der. Lad os være fast besluttet på at overvinde de skel, som deler vores nationale samfund med henvisning til etikken omkring universel adgang til offentlige tjenesteydelser.
Men hvorfor et rammedirektiv nu og her? Det er ikke fornøjelsen ved at lovgive, for det gør vi i lidt for stor stil. Men her er det nødvendigt. Det er på tide, at lovgiveren selv fortolker traktaterne i stedet for at overlade alle beføjelser til Kommissionen, en både lovgivende, udførende, dømmende samt selvkontrollerende magt. Konventet giver mulighed herfor, når det med dette for øje indfører en ny artikel i udkastet til forfatningstraktaten, og omstændighederne kræver det. For det første skal en lovramme give forsyningspligtydelserne en positiv status - og ikke længere blot en undtagelsesstatus - en status, som markeds- og konkurrencereglerne så er forpligtet til at respektere. For det andet skal vi fri af den alvorlige usikkerhed, der er forbundet med en skelnen mellem tjenesteydelser af økonomisk og ikke-økonomisk interesse. Centrale områder som uddannelse, sundhed og vandforsyning må ikke liberaliseres, og vi skal imødekomme de blandede tilfælde, som bliver mere og mere hyppige, hvor sociale, økonomiske og miljømæssige tjenester overlapper hinanden. Derfor sigter mine forslag mod at give kommunerne, de almennyttige eller blandede virksomheder og de offentlige/private partnerskaber en generel ramme af skærpede garantier for at udvikle sig.
For det tredje skal vi klarlægge principperne for finansiering og organisation. Altmark-dommen om statsstøtte er positiv, men indeholder alvorlig usikkerhed med hensyn til beregningen af omkostningerne, og vi skal sørge for ikke at kriminalisere de offentlige operatører. For det fjerde ønsker vi, at der udarbejdes en pluralistisk og uafhængig evalueringsmetode. At afvise den ville være en fornægtelse af demokratiet. Jeg tilføjer, at der selvfølgelig er overensstemmelse mellem et rammedirektiv og sektorspecifikke direktiver.
Vi anmoder derfor Kommissionen om en snarlig opfølgning på den høring, den har indledt, og på Europa-Parlamentets afstemning med et svar på, hvilke forpligtelser der er vedrørende retsramme, finansiering og evaluering? Og vi modsætter os, at der følges op på Altmark-dommen gennem artikel 86, stk. 3, det vil sige uden fælles beslutningstagning.
Jeg takker varmt de mange mange foreninger, ngo'er, fagforeninger, kommunale netværk samt virksomheder, der er blevet hørt, og hvis udtalelser har været til både oplysning og støtte for mig. Som de folkevalgte ønsker de med rette at kunne udtale sig langt mere om Unionens politikker og love. Jeg vil også takke mine kolleger fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, som har gjort en stor indsats, og især dem, der har forsøgt at finde kompromiser. Desværre har et flertal sagt nej til et rammedirektiv, nej til en demokratisk evaluering. Hermed har de ikke blot tilbagevist mine forslag og vores kompromiser. De har ganske enkelt givet afkald på Europa-Parlamentets beslutning, som blev vedtaget i 2001. I morgen kan De forny Deres forpligtelse.
Kære kolleger, jeg er overbevist om, at der både til højre og til venstre er mange af Dem, som ønsker at forsvare og fremme forsyningspligtydelserne. Derfor bønfalder jeg Dem om ikke at falde for bloktænkning - hvad enten den er partipolitisk eller national - og beslutte Dem ændringsforslag for ændringsforslag, artikel for artikel, ud fra europæernes generelle interesse.
Lamy,
    Hr. formand, jeg vil gerne først takke Europa-Parlamentet og især Philippe Herzog, Deres ordfører, for det bemærkelsesværdige stykke arbejde med dette komplekse og ømfindtlige spørgsmål, som Kommissionen har medtaget i sin grønbog om forsyningspligtydelser. Kommissionen mener, at de offentlige tjenesteydelser er helt centrale for forhandlingen om den europæiske konstruktions fremtid. Alle lande i Unionen råder over offentlige tjenesteydelser, som udspringer af nogle traditioner og nogle forhold, som er særskilte for dem, især på lokalt niveau.
For os er forsyningspligtydelser en vigtig del af den europæiske samfundsmodel. Vi mener, at disse tjenesteydelser bidrager til borgernes livskvalitet, vores industriers konkurrenceevne og til at styrke vores sociale og territoriale samhørighed. Det gælder også for de kommende medlemsstater, for en god forvaltning af forsyningspligtydelserne er uundværlig for at lette deres integration.
Kommissionen har med grønbogen fra maj 2003 for første gang givet sig i kast med en fuldstændig genbehandling af Fællesskabets politikker for forsyningspligtydelser. Disse overvejelser var nødvendige, især efter Deres egen anmodning i Langen-betænkningen af november 2001, som åbnede for en forhandling om, hvorvidt det var nødvendigt at skabe en generel retsramme for forsyningspligtydelser på fællesskabsniveau.
På nuværende tidspunkt er vi i færd med at afslutte analysen af de bidrag, vi har modtaget under den offentlige høring. Vi har nu modtaget næsten 300 bidrag, hvoraf mange er meget omfattende, og de fortjener naturligvis en grundig behandling. Det ville derfor være for tidligt på dette stadie at drage nogle præcise konklusioner af arbejdet. Vi har ikke desto mindre intention om at formulere nogle politiske konklusioner før den endelige afslutning på denne valgperiode, idet vi i øvrigt følger op på en enstemmig anmodning fra Parlamentets Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål.
Vi skal selvfølgelig afgøre, hvilken slags instrumenter, Kommissionen kunne foreslå for at sikre kvalitetstjenesteydelser i Europa. Blandt de mulige valg kan man forestille sig et rammedirektiv, i hvilket der er opført en række fælles principper, som f.eks. lige adgang for brugerne, universalitet, kontinuitet, tilpasning og evaluering. Jeg ved, at det er genstand for livlige forhandlinger i Europa-Parlamentet.
Man kan også overveje at vedtage en hvidbog, mens vi afventer forfatningstraktaten, som på dette punkt skal formulere, hvad vi betragter som nogle fremskridt. I mellemtiden kunne en hvidbog give den politiske ramme for vores kommende handlingsprogram eller ligefrem afstikke grænserne for en fortsættelse af den sektorspecifikke indsats.
Desuden fortsætter vi behandlingen af andre sager vedrørende forsyningspligtydelser og især gennemførelsen af bestemmelserne om statsstøtte efter Altmark-dommen. Den offentlige høring har givet et klart svar på det punkt. Vi har behov for mere sikkerhed på området og især dispensation for anmeldelse og en tilstrækkelig dækning for dispensationen i betragtning af antallet af sager, som potentielt ville blive berørt af anvendelsen af Altmark-retspraksissen.
Til slut vil jeg sige, at vi foreslår at lægge et fundament, som giver Fællesskabet mulighed for at spille en mere proaktiv rolle med henblik på at levere forsyningspligtydelser af høj kvalitet til borgerne og virksomhederne. Dette tiltag skal naturligvis tage hensyn til subsidiaritetsprincippet, og vores mål er at give mulighed for at skabe en sammenhængende politik for forsyningspligtydelser i Unionen, som vil skabe den størst mulige sammenhæng for betænkninger og ansvar mellem de forskellige regeringsniveauer. Deres beslutning er et centralt og uundværligt bidrag til en definition af dette tiltag, og derfor afventer Kommissionen resultatet med stor utålmodighed.
Koukiadis (PSE ),
   Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Herzog, for vores glimrende samarbejde om denne betænkning, der blev udarbejdet i et udvidet samarbejde mellem Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og Udvalget om Retlige Anliggender. Jeg vil imidlertid beklage resultatet af afstemningen i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, der forkastede de grundlæggende forslag fra Udvalget om Retlige Anliggender.
I den strategi, vi vedtog sammen med ordføreren, lukker vi ikke øjnene for de problemer, der opstår som følge af den aktuelle situation. Det afgørende spørgsmål er ikke, hvem der ejer forsyningspligtydelser. Det er klart, at det med den aktuelle udvikling er muligt for den private og den offentlige sektor at samarbejde. For at undgå negative virkninger af en privatisering skal man imidlertid sørge for at overholde de grundlæggende regler vedrørende missionen om forsyningspligtydelser - herunder deres grundlæggende funktions- og finansieringsprincipper. Det er bl.a. vigtigt, at der i alle tilfælde tages hensyn til hele befolkningens behov. Det er derfor nødvendigt at sikre principperne for forsyningspligt, kontinuitet, prisoverkommelighed og kvalitet på fællesskabsplan.
Forskellen på vores opfattelse og en liberal opfattelse er den, at vi ikke ser privatisering som et mål i sig selv, og at vi under ingen omstændigheder ønsker, at forsyningspligtydelser efter en privatisering fuldt ud er underlagt markedsreglerne, da enhver sådan afhængighed kan føre til, at lokale myndigheder udelukkes fra at finansiere forsyningspligtydelser, der tjener lokalsamfundet. For visse tjenester såsom sundhed, uddannelse og sociale ydelser skal de nationale myndigheder have ret til at fastsætte regler vedrørende private profitvirksomheders levering af disse tjenesteydelser. Jeg vil derfor opfordre parlamentsmedlemmerne - særligt de medlemmer, der tror på den europæiske samfundsmodel som en del af det europæiske produktionssystem - til at stemme for ændringsforslagene vedrørende de netop omtalte emner.
Vores beslutning bliver en afbalanceret beslutning, hvis vi accepterer foreneligheden mellem konkurrencereglerne og socialstatens mission. Vi bør også vedtage forslaget om at vedtage et rammedirektiv, sådan som det var tilfældet i Parlamentets forrige beslutning. Hvis vi vil sikre os, at arbejderklassernes grundlæggende krav opfyldes, skal vi alle arbejde på at sikre forsyningspligtydelsernes fremtid.
Langen (PPE-DE ),
   Hr. formand, først vil jeg gerne rette en hjertelig tak til hr. Herzog, som har haft en svær opgave som ordfører. Med sin klart venstreorienterede observans har det ikke altid været lige let for ham at komme igennem med sine synspunkter. Han har udvist meget stor samarbejdsvilje. Det vil jeg godt starte med at sige, for i de indholdsmæssige og fundamentale spørgsmål ligger vores holdninger meget langt fra hinanden.
Jeg taler her på vegne af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, der fremsatte en henstilling med stort flertal, som Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål i vid udstrækning overtog. Et grundlæggende element i henstillingen er for det første, at medlemsstaterne har ansvaret for definitionen. Vi har ikke behov for en europæisk model, men det er medlemsstaterne eller deres underorganer, som er ansvarlige herfor. For det andet drejer den nuværende forhandling sig ikke om at sætte spørgsmålstegn ved liberaliseringsbestræbelserne i bestemte sektorer. Tværtimod mener vi, at denne liberalisering på det indre marked - med enkelte undtagelser - generelt har været en succes, og at der ikke må sættes spørgsmålstegn herved med en europæisk rammelovgivning.
For det tredje har vi forhandlet om den retlige ramme. Den 13. november 2001 krævede vi et rammedirektiv på grundlag af artiklen om det indre marked. Til dato har der ikke været nogen indikation af, om det er muligt, og derfor har et flertal i vores gruppe ændret holdning til dette spørgsmål.
Hr. Lamy, De har netop på fornemste vis listet mulighederne op - rammedirektiv, hvidbog, retningslinjer, fritagelse for anmeldelse osv. - men det skal hænge sammen. Vi har diskuteret dette emne i over tre år, og Kommissionen har hidtil ikke kunnet give os velfunderede oplysninger om vores forskellige retlige muligheder. Det lød så smukt her i dag, men jeg mener ikke, at Kommissionen har gjort sit hjemmearbejde færdigt. Det er en kendsgerning, at vi har diskuteret så længe, fordi der indtil nu kun har været problemkataloger og ikke nogen løsninger.
Derfor mener vores gruppe, at der skal følges op på grønbogen med en hvidbog snarest muligt, hvori Kommissionen omsider bekender kulør, hvor den diskuterer de juridiske spørgsmål i forbindelse med rammedirektivet, og hvor den præciserer, hvilke alternative muligheder der findes. Vi har allerede ventet i to år på det, og vi vil ikke alene opfordre Dem til at påbegynde det så snart som muligt efter afgørelsen på onsdag, men også til at stille konkrete forslag.
Afslutningsvis vil jeg godt komme ind på kontroversielle emner som vandforsyningen og de enkelte regioner. Naturligvis er der nogle lokale tjenesteydelser, som også i fremtiden udelukkende skal tilbydes af de lokale myndigheder. Efter vores opfattelse drejer det sig ikke om at liberalisere markeder, som ikke egner sig til det, men vi mener derimod, at enhver skal kunne vælge at gøre tingene i eget regi eller outsource dem. Men hvis der outsources til tredjemand, skal der gennemføres licitation, således at udliciteringen sker på en åben og gennemsigtig måde. Det er den enighed, som vi har opnået, og jeg håber, at vi kan vedtage den samlede Herzog-betænkning i morgen på grundlag af de meningsudvekslinger, som vi har haft i dag.
Flautre (Verts/ALE ),
   Hr. formand, vi må blot huske på, at dagens forhandling om forsyningspligtydelsernes fremtid ikke afholdes på et hvilket som helst tidspunkt i Europas historie, eftersom dette Europa nu forhandler indgående om sin fremtid og sin forfatning, og vi gør os klar til at modtage et stort antal borgere fra østlandene. Jeg nævner det, fordi der efter min mening er en forbindelse mellem på den ene side de vanskeligheder, som vi har oplevet i forhandlingen om forfatningsudkastet med at blive enige og få indskrevet en europæisk lov og en anerkendelse af den gældende ret for forsyningspligtydelser, og på den anden side de ikke ubetydelige forhindringer, som vi er stødt på, eller som i hvert fald den fremragende ordfører hr. Herzog har måttet se i øjnene i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, fordi han har prøvet at fremme denne tankegang. 
Jeg tror for øvrigt, at det ville være yderst skadeligt, hvis betænkningen blev mindre ambitiøs end det kompromis - som nok er utilstrækkeligt, men som alligevel er et skridt i den rigtige retning - som vi opnåede under forhandlingen om udkastet til forfatning. Det ville under disse omstændigheder være vanskeligt, kære kolleger, at få borgerne til at tro, at vi repræsenterer dem på behørig vis, for det forekommer både mig og andre, at netop borgerne er overbevist om, at Europas fremtid går gennem flere tjenesteydelser, bedre tjenesteydelser, mere beskyttelse, mere sikkerhed - fødevaresikkerhed, sikkerhed til søs og sikkerhed på alle områder i dette risikosamfund. Desuden er det klart, at store bevægelser i de europæiske samfund i dag kræver, at borgerne konkret kan udøve deres grundlæggende sociale rettigheder. Det drejer sig om retten til uddannelse, kultur, sundhed, miljø, rent vand og kvalitetsluft samt retten til bolig, transport, kommunikation og information, energi etc.
Kort sagt er vi alle, håber jeg, overbevist om, at disse funktioner er centrale, men jeg har på fornemmelsen, at der her i salen er nogle, der stædigt holder fast og genindfører skammelige bestemmelser, som vil plette hr. Herzogs fremragende arbejde. Således understreger de liberalismens uvurderlige velsignelser, men det lykkes dem ikke at overbevise os, for markedet kan ikke varetage alle disse funktioner og samtidig overholde principperne om lighed, adgang og universalitet. Det er grunden til, at vi absolut har behov for at få anerkendt en gældende ret for forsyningspligtydelser. Jeg håber nu, at de ændringsforslag, De stemmer om i morgen, vil skaffe os af med en betænkning, som for øjeblikket er yderst kompromitterende for Europa-Parlamentet, og som alvorligt forringer kvaliteten af den dialog, som vi vil føre i de kommende måneder med borgerne fra alle Europas lande.
Swoboda (PSE ),
   Hr. formand, kære kolleger, i modsætning til hr. Langen vil jeg gerne sige, at vi i mit udvalg tegnede et noget mere nuanceret billede, end det blev gjort i Industri- og Økonomiudvalgets bidrag til denne betænkning. Jeg vil godt benytte lejligheden til at takke hr. Herzog, hvis idéer desværre kun i begrænset omfang er indeholdt i det nuværende udkast, men måske kan vi stadig nå at rette lidt op på det.
I Transport- og Regionaludvalget har vi med støtte fra PPE-DE-Gruppens stemmer talt varmt for en europæisk rammelovgivning, for vi mener, at offentlige tjenesteydelser er noget helt specielt. De er karakteristiske for den europæiske samfundsmodel, og det ønsker vi at understrege klart og tydeligt.
Lad os f.eks. tage postvæsenet. Vi er bestemt ikke imod en liberalisering heraf, og vi har således også forberedt forskellige sektorale liberaliseringstiltag. Vi ved imidlertid, hvor vigtigt det er for mange mennesker i Europa, at de har et postkontor i deres nærmiljø. "Kontor" er måske en dårlig betegnelse, så lad os kalde det postfaciliteter i stedet. Det er også forhold, som spiller en rolle for de europæiske borgeres tilfredshed med de offentlige tjenesteydelser.
Eller tænk bare på nærtrafikken. Flertallet i Parlamentet afviste Kommissionens - efter min opfattelse - stivsindede liberaliseringsforslag, og nu er det yderst vanskeligt for Kommissionen at stille nye forslag, fordi vi havde den holdning, at den offentlige personnærtrafik ikke bare kan sidestilles med den transeuropæiske godstrafik eller med flytrafikken, men at der er helt særlige, herunder også regionale interesser, som man skal tage hensyn til her. Derfor mener vi i Transport- og Regionaludvalget, at især de kommunale og regionale myndigheder skal have en større grad af frihed og udfoldelsesfrihed. Rent demokratisk spiller det også en rolle, fordi borgerne kan reagere tilsvarende, hvis de er utilfredse med tjenesteydelserne. De kan nemlig undlade at genvælge visse byregeringer, og de kan vælge andre partier ind i regeringen. Man bør netop ikke overse dette demokratiske element, i forbindelse med at offentlige tjenesteydelser stilles til rådighed, og jeg håber derfor, at Herzog-betænkningen vil bidrage til, at der bliver gjort endnu mere for at styrke det sociale sammenhold i Europa.
Radwan (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil også gerne takke hr. Herzog for samarbejdet. Samarbejdet har været vanskeligt, fordi vi har forskellige politiske holdninger, men vi har alligevel formået at udarbejde betænkningen sammen.
Hvad var egentlig udgangspunktet for dette emne? Kommissionen har et beslutningsmonopol på forsyningspligtområdet, og den har taget fat på det emne i stadig større grad i de seneste år. Desuden har Kommissionen et beslutningsmonopol ved retsskabelsen i forbindelse med konkurrencelovgivningen. Netop med forfatningstraktaten for øje mener vi, at Parlamentet bør have større kompetencer her. Derfor gik vi oprindeligt også ind for et rammedirektiv.
Når vi diskuterer rammedirektivet, skal vi nødvendigvis også stille os indholdsrelaterede spørgsmål. Kan vi løse de problemer, som vedrører konkurrencelovgivningen? I PPE-DE-Gruppen er vi nået frem til den konklusion, at rammedirektivet som sådan er uegnet til det. De, som anfægter dette, skal til stadighed spørge sig selv om, hvad der reelt skal stå i et sådant rammedirektiv. Grundlaget for diskussionen om forsyningspligtydelser er på den ene side den europæiske konkurrencelovgivning på det indre marked, og på den anden side den måde, som forsyningspligtydelserne defineres på - det sker nemlig i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet - i medlemsstaterne eller måske oven i købet i regionerne og i kommunerne. Vi ønsker under ingen omstændigheder, at forsyningspligtydelserne skal defineres på europæisk plan i fremtiden, og det hverken i et rammedirektiv eller i forfatningstraktaten. Vi går ind for den kommunale kompetence og for det kommunale ansvar, hvor konkurrencen kan styres ved hjælp af licitationer i samarbejde med den private sektor. Med 25 medlemsstater er mangfoldigheden i fremtidens EU imidlertid for stor til, at vi ønsker at fastlægge betydningen heraf på europæisk plan. Derfor siger vi nej til et rammedirektiv og ja til den kommunale kompetence, hvilket især gælder på vandforsyningsområdet. Her bør Kommissionen starte med at anskueliggøre og bevise, at det er positivt med konkurrence på postområdet, i den offentlige personnærtrafik og på andre områder, f.eks. på energiområdet. Netop med hensyn til Frankrig er der et stort efterslæb, og, hr. Lamy, De bør sørge for at løse disse problemer først, før De går i gang med nye projekter. 
Rapkay (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, forhandlingen om grønbogen viser ikke for første gang, men endnu en gang, at forsyningspligtydelserne, levering af sådanne og deres udformning mere end nogensinde er i rampelyset både i de politiske forhandlinger og også med hensyn til bekymringen for de europæiske borgeres adgang til grundlæggende forsyningsydelser. For os i Den Socialdemokratiske Gruppe i Parlamentet udgør de en uundværlig bestanddel af en europæisk samfundsmodel, og jeg siger udtrykkeligt bestanddel af en europæisk samfundsmodel, for det handler ikke om at udvikle en europæisk model for forsyningspligtydelser. De udgør en væsentlig og elementær bestanddel af en europæisk samfundsmodel med mål, som er fælles for alle europæiske samfund. De spiller en afgørende rolle i forbindelse med en forøget livskvalitet for alle borgere og for overvindelsen af økonomisk stagnation, social udstødelse og isolation.
Her vil jeg godt forsøge at rydde en misforståelse af vejen. Det handler ikke om, at vi på den ene side har markedet og konkurrencen og på den anden side forsyningspligtydelserne. Forsyningspligtydelserne kan sagtens frembringes inden for rammerne af markedsøkonomiske instrumenter og under en konkurrenceorienteret styreform. Men man skal gøre sig klart, at der også er situationer, hvor markedet ikke stiller sådanne tjenesteydelser effektivt til rådighed, og så skal det demokratiske samfund til trods herfor være i stand til at sørge for, at der stilles sådanne ydelser til rådighed også uden for markedsmekanismerne.
Dette vekselspil viser klart og tydeligt, at vi har brug for en smule mere retsbevidsthed. Derfor støtter vores gruppe ordførerens betragtninger herom, og i den forbindelse vil jeg gerne sige hjertelig tak til hr. Herzog. Hr. Herzog har virkelig gjort alt for at finde et kompromis her, og som ordfører har han flyttet sig i sit standpunkt på væsentlige områder, og jeg synes, at det er synd og skam, at dele af Parlamentet ganske enkelt ikke ønsker at honorere denne indsats, som er et forsøg på at opnå enighed i dette spørgsmål.
Vi støtter betænkningen, fordi vi har brug for en fælles juridisk ramme ud fra et retssikkerhedsmæssigt synspunkt. Vi ønsker imidlertid først og fremmest, at Parlamentet deltager i dette. Og her vil jeg gerne sige noget til hr. Langen, som annoncerede, at PPE-DE-Gruppen i mellemtiden var blevet enige om, at den alligevel ikke ønskede et rammedirektiv, fordi det ikke kan lade sig gøre i henhold til artikel 95. Sådan ser jeg slet ikke på det! De besluttede, at de ikke ønskede det, fordi deres politiske flertal ikke længere ønskede det. Uanset hvilke årsager, der måtte være hertil, kan man forfølge det, men man kan også lade det ligge. Men giv mig ikke den om, at det ikke kan lade sig gøre, fordi vi ikke har noget egnet lovgrundlag. Det har aldrig været nogen hindring for os, og det med rette! Hvis vi ville gennemføre noget politisk, fandt vi det rette lovgrundlag herfor. Og det er Kommissionen en sand mester i, og nu er det vores tur til at hjælpe den med at finde et. Det står slet ikke til diskussion, at det er noget, vi ønsker, men Parlamentets medbestemmelse skal i givet fald være sikret.
Der skal selvfølgelig være substans i en sådan juridisk ramme, og jeg plæderer for, at vi fremover bruger mere tid på at diskutere indholdet i stedet for det ene eller andet lovgrundlag. Der findes en række punkter, som skal forankres i en sådan juridisk ramme. Jeg vil blot nævne seks i stikordsform. Hvad angår målene i rammedirektivet, har jeg allerede været inde på, at man skal give aktørerne retssikkerhed, når den gældende fællesskabsret finder anvendelse på deres aktiviteter. Det ligger fast, at der heller ikke hersker nogen uenighed om, at den konkrete definition, udformningen, organiseringen og finansieringen af forsyningspligtydelser er en opgave for medlemsstaterne og deres underorganer - altså naturligvis der, hvor kommunerne har tilsvarende kompetencer. Og derfor er det ikke værd at tilstræbe en fælles og altomfattende europæisk definition, men der findes et par standarder og et par kriterier, som naturligvis er ens, og som også kan forankres heri. Det er f.eks. universalitet, kontinuitet, kvaliteten af tjenesteydelsen, effektivitet, opnåelighed samt brugernes engagement og den demokratiske kontrol af leverandørerne af tjenesteydelserne. Vi skal koncentrere os om det egentlige væsentlige punkt i langt højere grad end tidligere: Hvornår handler det om en økonomisk aktivitet, og hvornår handler det om en ikke-økonomisk aktivitet? Det er vurderingsgrundlaget for, om konkurrencereglerne eller det indre markeds regler skal anvendes eller ej, og på det område mener jeg, at vi bør fremme diskussionen. Set i lyset heraf skal vi sige ja til en sådan juridisk ramme, og lad os så diskutere selve indholdet og ikke mulige lovgrundlag.
Riis-Jørgensen (ELDR ).
   - Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne takke ordføreren for hans store indsats, selv om han og jeg bestemt ikke er enige. Jeg er dog meget glad for de diskussioner, denne betænkning har medført, idet der er blevet sat fokus på en række vigtige spørgsmål vedrørende forsyningspligtydelser. En forfriskende politisk diskussion, hvor de politiske forskelle her i huset bliver afspejlet.
På den liberale gruppes vegne vil jeg gerne udtrykke støtte til betænkningen, som vedtaget i Økonomiudvalget. For den liberale gruppe er det vigtigt at understrege, at de liberaliseringer, som en række sektorer allerede har gennemført, generelt har været en stor succes. De har betydet skabelsen af ca. 1 million nye arbejdspladser, og ikke mindst bedre service for færre penge. Samtidig har spørgsmålet om, hvorvidt Parlamentet skal kræve et rammedirektiv eller ej, været af væsentlig betydning for den liberale gruppes støtte til den foreliggende betænkning. Jeg vil gerne understrege, at den liberale gruppe ikke støtter et rammedirektiv.
Målet med et horisontalt direktiv ville være at fastfryse nogle områder, som vi af erfaring ved udvikler sig hele tiden. Dette er der på ingen måde brug for på et tidspunkt, hvor vi i Europa i forvejen halter bagefter med reformer af økonomien. Tværtimod bør vi støtte yderligere liberaliseringer, men på lige vilkår. Dette skal imidlertid ske via sektordirektiver, som man allerede med stor succes gør brug af for en række sektorers vedkommende.
I den liberale gruppe er vi som sagt af den overbevisning, at det ikke vil være hverken muligt eller ønskeligt, i et rammedirektiv, at opstille nogen brugbare definitioner af så forskelligartede ydelser, som der her er tale om, når man samtidig husker på de store regionale og nationale forskelle, der eksisterer på området for forsyningspligtydelser. Vi anerkender imidlertid den tvivl og usikkerhed, som den såkaldte Altmark-dom vedrørende finansiering af lokaltbaserede tjenesteydelser har medført. Derfor støtter vi også helhjertet Kommissionens overvejelser om et retligt initiativ til afklaring af dette spørgsmål. Men vi mener som sagt heller ikke, at et rammedirektiv i denne sammenhæng vil være nogen hjælp. Skulle et retligt initiativ komme på tale, beklager vi imidlertid meget, at den eksisterende traktat ikke giver os i Europa-Parlamentet medbestemmelse over et sådant initiativ.
For at undgå enhver tvivl vil jeg gerne understrege, at vores modstand mod et rammedirektiv på ingen måde betyder, at vi i den liberale gruppe ønsker, at forsyningspligten til visse ydelser forsvinder, tværtimod. Vi mener, at forsyningspligt sagtens kan gå hånd i hånd med liberaliseringer og eksempelvis miljøkrav, når blot den politiske myndighed stiller krav om dette. Ansvaret for at opstille kravene til kvalitet, ligger naturligvis hos den politiske myndighed, som også skal sikre, at kravene overholdes. Jeg ønsker, at vi får mere . 
Ainardi (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, først af alt vil jeg sige, hvor langt betænkningen fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål på trods af Philippe Herzogs kolossale indsats ligger fra forventningerne og håbet om en offensiv europæisk lovgivning om forsyningspligtydelser. Min gruppe kan ikke acceptere den.
Betænkningen er blevet en ode til liberaliseringen og har kun ét ønske, at gøre konkurrenceloven til eneste regulator. Således henviser betragtning H til, at liberaliseringen af nogle væsentlige sektorer af det indre marked er en faktor for teknisk fremskridt og økonomisk effektivitet, og stk. 13 bifalder liberaliseringen på områderne for telekommunikation, posttjenester, transport og energi.
Selv det ændrede forslag, som anmoder Kommissionen om snarligt at foretage en præcis og komparativ vurdering af liberaliseringspolitikkens reelle konsekvenser, før den påbegynder nye etaper, et forslag, som er indeholdt i Langen-betænkningen, der blev vedtaget netop her, har ikke denne betænknings gunst.
Betænkningen afviser ligeledes under falske forudsætninger målsætningen om et rammedirektiv, der giver mulighed for mere præcist at definere forsyningspligtydelserne og de forpligtelser, som udspringer heraf for medlemsstater og offentlige og private operatører. Kun den grundlæggende uddannelse og de sociale sikringssystemer forbliver på offentlighedens hænder. Vi er meget langt fra en tilgangsvinkel, som imidlertid er uundværlig, i form af grundlæggende rettigheder, nemlig retten til energi, vand, transport, bolig, kommunikation og information.
Forsyningspligtydelserne burde imidlertid have til formål at sikre borgerne disse rettigheder gennem en række principper, som lige adgang for alle, information, høring, medindflydelse for brugerne og lønmodtagerne og økonomisk bæredygtighed. Denne ambition er umulig, hvis det eneste formål er ufravigeligt at fortsætte den liberalisering, der er påbegyndt.
Betænkningen er uacceptabel i sin nuværende form. Den forventning og det håb, som blev skabt omkring grønbogen, var at skabe nogle offentlige tjenesteydelser, som skulle være- centrale for iværksættelsen af økonomiske, sociale og miljømæssige rettigheder. De var at skabe et Europa, som virkelig skulle tragte efter at opfylde behovene for flest mulige mennesker ved hjælp af solidaritet.
På baggrund af disse bemærkninger støtter min gruppe alle de ændringsforslag, som sigter mod at fjerne de konstante henvisninger til liberalisering og dem, der styrker opfattelsen af forsyningspligtydelser, som lever op til deres navn. Min gruppe bekræfter behovet for evaluering. Den gør opmærksom på, at forsyningspligtydelser er grundlæggende ydelser for borgerne. Den udtrykker også sit ønske om utvetydigt at understrege de territoriale myndigheders ret til at fastholde det frie valg af forvaltningsmåde for de forsyningspligtydelser, de er ansvarlige for. Det er det mindste, der skal til for at få forsyningspligtydelserne til at spille en ledende rolle for et solidarisk Europa.
Jonckheer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne på vegne af Gruppen De Grønne også rose det politiske og intellektuelle stykke arbejde, som Philippe Herzog igennem mange år har haft held til at udføre i Europa-Parlamentet og især i forbindelse med denne betænkning. Som flere af tilhørerne allerede har sagt, sigter denne initiativbetænkning hovedsageligt mod at klarlægge forhandlingens begreber og f.eks. sørge for, at der er mere retssikkerhed, flere finansieringsgarantier og et krav om evaluering i forbindelse med den udbydelse af projekter, som finder sted i EU. Jeg vil gerne sige, at De Grønne støtter de ændringsforslag, som endnu en gang er stillet i plenarforsamlingen, for at vende tilbage til den oprindelige ånd i det forslag, som hr. Herzog stillede. Jeg vil gerne tilføje to ting til forhandlingen. For det første vil jeg gerne minde Europa-Parlamentet om, at konventet også har drøftet emnet og konkluderet, at et retsgrundlag - ikke det retsgrundlag, som traktaterne nu leverer - var nødvendigt. Hvis Europa-Parlamentet nu ved afstemningen i morgen nåede frem til at modsige konventets holdning, ville vi få en interessant politisk legitimitetskonflikt mellem konventet og Parlamentet.
For det andet vil jeg gerne tilføje, at det, vi, De Grønne, har konstateret i denne forhandling, er, at der er en mærkværdig alliance mellem fortalerne for maksimal subsidiaritet - som desuden også forsvares af Philippe Herzog og vores gruppe - og dem, der mener, at der ikke må være nogle hindringer for konkurrenceudøvelsen. Denne alliance gør så, at der i sidste ende ikke bliver nogen aftale i Europa-Parlamentet, lige så vel som der ikke bliver nogen aftale i Rådet om at fortsætte med en rammelovgivning.
Jeg vil så blot stille følgende spørgsmål: Hvem vinder i denne forhandling, når vi alle er færdige med vores diskurser? Det er tilsyneladende ikke fortalerne for subsidiaritet, men derimod dem, der forsvarer den frie konkurrence uden hindringer. Fakta er, at vi måned efter måned vedtager sektordirektiver, og vi konstaterer, at Domstolen har vanskeligt ved at begrunde forpligtelsen til at yde tjenester af samfundsmæssig interesse. Resultatet er, at vi står tilbage med en styrket europæisk model, som overvejende hviler på skattemæssig og social konkurrence mellem de forskellige områder. Hvis vi vil danne en smule modvægt hertil, har vi reelt behov for mere retssikkerhed for at sikre, at opgaver af samfundsmæssig interesse finansieres, ligegyldigt hvilken definition medlemsstaterne giver dem.
Derfor anmoder jeg Dem alle om at tænke over denne tvivlsomme alliance mellem på den ene side dem, der foregiver i deres hjemland og i deres region at definere opgaver af samfundsmæssig interesse, og dem, der kun holder sig til fri konkurrence over for og imod alt. Vi er enige med førstnævnte, men vi beder Dem om at bryde alliancen med sidstnævnte.
Blokland (EDD ).
   - Hr. formand, jeg kan tydeligt huske dengang, da hr. Herzogs betænkning om statsstøtte blev vedtaget med et flertal på én stemme på vores møde i november 2002. Den vedtagne betænkning var dog ændret så meget, at der ikke var noget tilbage af det oprindelige forslag. Det ser i høj grad ud til, at hr. Herzog også nu har indvendinger imod flertallets holdning i Parlamentet. Flertallet modsætter sig med rette indførelsen af et rammedirektiv for forsyningspligtydelser. Allerede inden Kommissionen forelagde sin grønbog i maj 2003, havde ordføreren fremlagt sine opfattelser i et arbejdsdokument. Det er for hurtigt og også for tidligt at besvare spørgsmål, som Kommissionen forelagde Parlamentet i sin grønbog. At grønbogen ikke var en perspektivplan, er beklageligt, men at ordføreren allerede havde en holdning til Kommissionens forslag, inden forslaget forelå, er absolut forhastet.
Grønbogen henviser med rette til nationale og regionale myndigheders beføjelser vedrørende forsyningspligtydelser. Følgelig er det efter min overbevisning de nationale og de regionale politikere, der skal træffe beslutning om forsyningspligtydelserne. Jeg synes derfor ikke, det er nødvendigt at give Kommissionen nye beføjelser på dette område. Jeg kan tilslutte mig det forslag, som er vedtaget i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. 
Della Vedova (NI ).
   - Hr. formand, også jeg vil gerne rose hr. Herzog for hans engagerede og seriøse arbejde. Jeg mener dog, at teksten fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål giver et mere tidssvarende billede af situationen og perspektiverne, når det gælder forsyningspligtydelser.
Forsyningspligtydelser er en vigtig del af den europæiske økonomi, som i stadig større grad bliver en økonomi, der er baseret på tjenesteydelser. Liberalisering og konkurrence i også denne vigtige sektor er afgørende for den europæiske økonomis dynamik og dens evne til at vokse og skabe beskæftigelse. At tro, at man kan begrænse situationen for levering af forsyningspligtydelser til et rammedirektiv og en ny ad hoc-lovgivning, ville efter min mening være en fejltagelse. Disse sektorer er ikke lette at definere, og det er sektorer, der er i rivende udvikling. Det, som er en offentlig tjenesteydelse i dag, kan i morgen være en sektor med varer og tjenester, hvis levering sikres fuldstændigt af markedet. Det ville være en fejltagelse at foretage en sådan fastlæggelse eller begrænsning.
Sådan som der står i betænkningens punkt 19, tror jeg, at de nuværende bestemmelser for det indre marked og konkurrence i sig selv sikrer, at offentlige foranstaltninger - såfremt sådanne måtte være nødvendige - både i denne og andre sektorer sker i henhold til de regler, der allerede er fastlagt i traktaterne, og gør den økonomi, der sørger for offentlige tjenesteydelser, konkurrencedygtig og dynamisk. Ellers får vi en stagnation, og den europæiske økonomi ville være i fare. 
Grönfeldt Bergman (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede med at takke ordføreren, hr. Herzog, for et meget omfattende arbejde og for mange frugtbare diskussioner, selv om vi ikke har været helt enige. Jeg vil også takke medlemmerne af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, som har bidraget med mange diskussioner og mange gode ændringsforslag, så vi er endt med et resultat fra Økonomiudvalget, som jeg synes er vældig godt.
Jeg går ikke ind for et almindeligt rammedirektiv. Efter min mening ville det ikke give nogen fordele, men nærmest virke forvirrende. Det ville være som et ekstra lag lovgivning mellem det indre markeds konkurrenceregler og de sektorspecifikke direktiver, og desuden ville det forhindre produktudvikling. Processen med gradvis liberalisering af markederne i EU har været det vigtigste element til forbedring af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse i det seneste årti. Et af motiverne til liberaliseringen har jo også været tjenesteydelsernes overvejende dårlige kvalitet, før markedet blev åbnet. Det er vigtigt for mig, at vi ikke igen får en monopolsituation.
Jeg vil derfor opfordre Parlamentet til at følge Økonomiudvalgets konklusioner i Herzog-betænkningen og ikke stemme for venstrefløjens ændringsforslag. Hvis vi accepterer Økonomiudvalget holdning, stimulerer vi konkurrence og produktudvikling og giver mulighed for at tilbyde forbrugerne både billigere og bedre alternativer.
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, jeg ønsker hr. Herzog tillykke med en fremragende betænkning. Jeg håber, at Parlamentet i morgen vil rette op på tingene ved at nedstemme afvisningen af forslaget til et rammedirektiv fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Dette er ikke afslutningen på debatten. Dette er en debat om en grønbog, og det er begyndelsen på, hvad jeg tror vil blive en ganske lang debat. Parlamentet forsøger, i det mindste i denne debat, at give Kommissionen lidt vejledning til, hvordan den bør gå frem med hensyn til forsyningspligtydelser, såvel økonomiske som ikke-økonomiske. For mig er spørgsmålet om forsyningspligtydelser, økonomiske såvel som ikke-økonomiske, en streg i sandet mellem dem, som går ind for en model med social markedsøkonomi, og dem, som går ind for en neoliberal markedsøkonomi. Det er ikke acceptabelt, at vi ad bagvejen skulle nægte borgerne deres rettigheder som borgere, som borgerskab garanterer dem i Europa, ved at gøre konkurrence til det eneste middel til at tilvejebringe ydelser.
OECD har skønnet, at regeringerne i Europa i 1990'erne overdrog offentlig serviceejendom til en værdi af omkring 300 milliarder euro til private operatører, i nogle tilfælde med katastrofale resultater både med hensyn til tilvejebringelsen af ydelserne og tab af menneskeliv. EU og Parlamentet må holde fast i adgang for alle til højkvalitetsydelser, som kan betales, og vi må være klar over, at disse ydelser er afgørende for vores borgeres livskvalitet.
Vi gjorde fremskridt i Amsterdam, i chartret om grundlæggende rettigheder og i udkastet til den nye forfatning med hensyn til at genindføre borgernes rettigheder til offentlige ydelser. Vi må forsvare disse rettigheder. Det er ikke er spørgsmål om at forsvare en forældet ordning, men om at se på, hvordan højkvalitetsydelser til vores borgere kan garanteres generelt under de nye betingelser. Især skal vi forsvare de fremskridt, vi gjorde i forfatningen i dette spørgsmål. 
De Clercq (ELDR ).
   - Hr. formand, det harmoniserede marked er uden tvivl det vigtigste, den europæiske harmoniseringsproces har resulteret i på det økonomiske område. Europa har skaffet os et stort fælles handelsområde med i øjeblikket 375 millioner og snart 450 millioner forbrugere.
I de forløbne 10 år er markedet mere og mere udvidet til andre sektorer såsom telekommunikation, posttjenester, transport og energi. Det europæiske marked er et socialt korrigeret frit marked, hvilket betyder, at markederne i disse sektorer er åbnet på en gradvis, kontrolleret - og vellykket - måde. Resultatet er større konkurrence og moderne tjenesteydelser til lavere priser og med en bedre kvalitet. Denne liberalisering har altså absolut ikke været en ulempe, og eksemplet må virke inspirerende for andre sektorer.
Kommissionens grønbog kommer bestemt ikke for tidligt, og den er særdeles rosværdig. Det skal faktisk undersøges, om vi ikke kan anvende det indre markeds måde at fungere på og åbningen af grænserne for andre tjenesteydelser såsom forsyningspligtydelser og især tjenesteydelser af økonomisk betydning. Hvor kan offentlige monopoler brydes yderligere med bibeholdelse af garantien for, at hver borger får den bedste service til en overkommelig pris? Ligesom mange andre tænker jeg i denne sammenhæng f.eks. på sektorerne vandforsyning, affaldshåndtering og endda information.
Der skal imidlertid føres en debat om det, ikke kun her, men også med nationale eller endog regionale myndigheder, som i øjeblikket ofte er ansvarlige for styringen af disse sektorer. Efter denne brede, interessante og for øvrigt allerede nu frugtbare debat må det med resultaterne deraf undersøges, om og hvordan europæisk lovgivning kan være nyttig, især for borgerne. 
Schmid, Herman (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. Herzog har virkelig haft en utaknemmelig opgave. Hvis der er et område, hvorpå vi er dybt uenige i Parlamentet og i offentligheden i hele EU, er det netop dette. Problemet er, at vi har en lovgivning for det indre marked, som faktisk indbyder til grænseløs og ubegrænset konkurrence, hvad angår både varer og tjenesteydelser. Det kan vi ikke leve med. Man siger, at det især drejer sig om tjenesteydelser af økonomisk interesse. Hvilke tjenesteydelser er ikke af økonomisk interesse? Er uddannelsessektoren ikke af økonomisk interesse? Er sundhedssektoren ikke af økonomisk interesse? Er alle de sociale tjenesteydelser ikke af stor økonomisk interesse? Det drejer sig om hele velfærdspolitikken, og det er virkelig politisk dynamit.
Hvad skal man gøre, hvis man vil have balance i udviklingen og vil stoppe dette generelle angreb på velfærdssektorerne? Skal man satse på et rammedirektiv? Det er jeg lidt i tvivl om. I og for sig kunne et rammedirektiv sætte grænser for lovgivningen for det indre marked. Det ville selvfølgelig være formålstjenligt for at dæmpe gemytterne og gøre modsætningerne lidt mindre. Men i det politiske klima, som vi har i dag og vil have i de kommende år, er jeg bange for, at sådan et rammedirektiv ville blive kraftigt domineret af markedstilhængere og højrekræfter. I så fald er sådan et direktiv et skridt i den gale retning, og det kan blive en fælde i stedet for.
Er decentralisering et bedre alternativ? Er det bedre at satse på at beskytte lokale og regionale aktiviteter? Det kunne måske åbne visse andre muligheder for en slags beskyttelse og give øgede muligheder for at føre en lokal kamp for at bevare det, som vi ønsker at bevare. Først og fremmest har vi dog brug for tid til forskning og diskussion som modvægt til det kæmpemæssige slagsmål, som vi bliver stillet over for i de kommende år.

Lambert (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, det er interessant at se, at ingen af de britiske konservative kolleger er her i dag for at støtte deres resultater med liberalisering på områder som f.eks. jernbanerne. En nylig britisk parlamentsrapport om privatiseringen af vandforsyningen har vist, at mange mindre velhavende mennesker, f.eks. pensionister, har haft så store vanskeligheder med at betale deres regninger, at de har skåret deres vandforbrug ned til et absolut minimum. I nogle tilfælde har dette været beskrevet som grænsende til en offentlig sundhedskrise.
Kampagnen for privatisering har også været en del af en kampagne for at reducere omkostningerne i den offentlige sektor, og det har ofte resulteret i en lønnedgang, som har ramt de lavestlønnede. Prisen for det betales fortsat af det offentlige gennem faktisk subsidiering af lønningerne på dette område. Disse mennesker er muligvis på minimumsløn, men det er ikke nødvendigvis en løn, man kan leve af. Jeg siger ikke, at alt i den offentlige sektor har været perfekt, men efter vores mening er der mange af argumenterne for liberalisering i denne betænkning, som der i høj grad kan sættes spørgsmålstegn ved.
Min gruppe mener ikke, at forsyningspligtydelser kan behandles på samme måde som virksomheder, der producerer f.eks. plasticnøgleringe. Det er ikke et område, som bør være genstand for en almindelig konkurrencepolitik, og vi har stillet tilsvarende ændringsforslag. Vi mener, at konkurrencereglerne må vige for forsyningspligtydelser, og ikke omvendt. Vi er helt enige med Kommissionen i, at der er behov for lovgivningsmæssig klarhed. Det er et emne, som vi ofte har taget op i forbindelse med GATS, og det er genstand for et ændringsforslag, som vi har stillet, og som vi håber at få støtte til. 
Butel (EDD ).
   - Hr. formand, i troen på at sætte en stopper for udskejelserne i Fællesskabets konkurrencelovgivning er der nogle, der leger med ilden. Disse udskejelser ville kræve, at man ændrede lovgivningen eller i det mindste, at man planlagde en eksplicit og uforbeholden undtagelse for offentlige tjenesteydelser.
Målet skal fortsat være kvalitet i en tjenesteydelse, som er lige for alle, og ikke et rentabilitetskriterium, som ville føre til, at disse tjenesteydelser blev udliciteret. Det er således farligt at ville definere opgaverne omkring forsyningspligtydelser på europæisk niveau. For det første vil de ikke længere afspejle mangfoldigheden i landene og national praksis, og dernæst er der ingen vilje i den retning, og der vil ikke kunne findes selv et simpelt flertal. Min gruppe er fortaler for nogle drøftelser, som skal kulminere i at fastlægge nogle emner af generel interesse for brugerne på europæisk niveau, idet vi skal sikre os, at vi har finansieringsevnerne. Vi er meget langt herfra med denne grønbog og denne betænkning, som lykønsker sig selv med de succeser, som hidtil er opnået med liberalisering.
Konventets udkast til forfatning, som blev forkastet af Det Europæiske Råd i Bruxelles, ville ikke have ændret noget, forsyningspligtydelserne var fortsat underlagt konkurrencelovgivningen. Målsætningerne med den nuværende konstruktion er klare, det drejer sig om at sløjfe de eksisterende offentlige tjenesteydelser i nogle medlemsstater. For min gruppe er det vigtigt at kunne forhandle om dette på demokratisk vis med vores befolkninger, idet man giver dem ret til endeligt at vælge den model, de ønsker vil udvikle sig fremover for at sikre samhørigheden mellem borgere og mellem områder.
Jeg vil slutte af med at sige, at vi ikke støtter denne betænkning, selv om vi naturligvis her og der støtter de mindst dårlige forslag. Vi efterlever således ordførerens appel, men vi opfordrer ham til grundigt at overveje det velbegrundede i at vedtage hele teksten.
Berthu (NI ).
   - Hr. formand, betænkningen om forsyningspligtydelserne som vedtaget i udvalg har skabt utilfredshed hos ordføreren, hr. Herzog, og på sin vis forstår man ham godt, for uafhængigt af enhver politisk stillingtagen er denne betænkning ikke særlig sammenhængende. Mange bestemmelser er i modstrid med hinanden. Der er f.eks. både et stk. 36, som opfordrer til etablering af et rammedirektiv med fælles lovgivning på europæisk niveau, og et stk. 20, som stærkt fordømmer dette tiltag.
For vores vedkommende mener vi, og her adskiller vi os fra ordføreren, at rammedirektivet, som var en idé fra det tidligere franske formandskab, kun ville føre til at fratage medlemsstaterne nogle centrale lovgivningsbeføjelser, for de tjenesteydelser, der er tale om, er tæt knyttet til det enkelte samfunds egenart. Endvidere ville det være alt for generelt, ikke tilpasset det enkelte tilfælde, og det ville skabe vanskeligheder uden ende.
Det er nogle meget ømtålelige spørgsmål, som skal reguleres tættest muligt på borgerne og af den enkelte medlemsstat inden for rammerne af det nationale demokrati. Og i den forbindelse er jeg kun halvt om halvt overrasket over, at venstrefløjen her viser sig at være for centralisering og harmonisering.
Derfor støtter vi heller ikke artikel III-6 i udkastet til europæisk forfatning, som fastlægger, at den europæiske lovgivning, det vil sige flertallet i Rådet og flertallet i Parlamentet, kunne fastlægge principperne og betingelserne for tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. Hvis denne artikel blev vedtaget, ville den hurtigt vende sig imod de nationale demokratiers frie valg og imod subsidiariteten.
Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, for det første skal vi holde fast ved, at det ikke handler om en lovgivningsprocedure her, men at vi diskuterer vores holdning til Kommissionens grønbog. Selv om vi krævede noget andet, fremlagde Kommissionen denne grønbog som svar på Langen-betænkningen.
For det andet vil jeg gerne takke alle ordførerne for, at de er kommet med input fra så mange forskellige vinkler under forhandlingsprocessen, og for i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål at have forberedt et rigtig godt beslutningsforslag, som nu skal til afstemning i plenarforsamlingen.
For det tredje vil jeg godt spørge, hvad forsyningspligtydelser egentlig er. Ved forsyningspligtydelser forstår vi ydelser, som er af almen interesse for vores borgere. Det skal være ydelser, som markedet ikke af sig selv kan stille til rådighed overalt, til en rimelig pris eller i mange tilfælde gratis. Forsyningspligtydelser giver forsyningssikkerhed. Udbyderne kan være i konkurrence med hinanden, men behøver ikke at være det. Det er nødvendigt med støtte fra det offentlige. Det er ikke afgørende, hvem der leverer ydelserne, men derimod, at de bliver leveret. Forsyningspligtydelser er et udtryk for den europæiske samfundsmodel og den økologisk ansvarlige markedsøkonomi.
For mig er det afgørende, at subsidiaritetsprincippet iagttages. Jeg kan stemme for ændringsforslag 18, som Socialdemokraterne har stillet. Jeg hilser formuleringen om, at de liberale erhverv overtager forsyningspligtydelser af almen interesse, velkommen. Desuden hilser jeg velkommen, at vi har sørget for, at definitionen på og ansvaret for forsyningspligtydelserne ligger hos medlemsstaterne og ikke på europæisk niveau.
Zrihen (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, først vil jeg naturligvis sige mange tak til hr. Herzog i hans egenskab af ordfører for kvaliteten af betænkningen og for den mulighed, han i dag giver os for at forhandle om spørgsmålet om forsyningspligtydelserne.
Selv om vi ikke har indledt en lovgivningsprocedure, er vores forhandling i dag yderst vigtig, for den handler om grænsen mellem markedet og den konkurrence, som skal herske her, og denne anden verden, hvor solidaritet, ligestilling og demokrati og ligefrem social samhørighed skal være fremtrædende. Den er yderst vigtig, for vores europæiske model, den, som alle misunder os, samt borgernes mest elementære rettigheder, som især er stadfæstet af chartret om grundlæggende rettigheder, står på spil.
Hos de europæiske borgere, foreningerne, fagforeningerne og de lokale myndigheder er bekymringen stor, for de forskellige forsøg med liberalisering eller privatisering, og her vil jeg kun nævne forsøget fra Storbritannien, har hovedsageligt haft negative konsekvenser. Derfor foreslår vi at stille nogle omfattende ændringsforslag til denne betænkning, som er helt uacceptabel i sin nuværende form.
Først foreslår vi en seriøs, offentlig, pluralistisk og kontradiktorisk evaluering af forsyningspligtydelsernes udvikling via f.eks. en tilsynsinstans for forsyningspligtydelser. Og vi har i øvrigt svært ved at forstå højrefløjens modstand mod forslaget, hvis liberaliseringen virkelig kun har haft positive virkninger, som dens medlemmer højt og flot påstår.
På grund af de tvetydige kriterier, der anvendes for at skelne mellem økonomiske og ikke-økonomiske aktiviteter samt for at sikre den subsidiaritet, som alle gør krav på, skal vi udtrykkeligt udelukke nogle sektorer - uddannelse, sundhed og socialt boligbyggeri - fra konkurrencelovgivningens anvendelsesområde. På den anden side skal vi beskytte kommunerne og andre lokale myndigheder i deres demokratiske valg af forvaltningsmetoder for visse tjenesteydelser - vedrørende f.eks. vand og affald - i forhold til de lokale behov.
Endelig er medlemsstaterne, deres underinddelinger samt de lokale myndigheder naturligvis ansvarlige for forsyningspligtydelserne, hvoraf udspringer behovet for et rammedirektiv, som reelt ville kunne opstille fælles principper for forsyningspligtydelserne. Det drejer sig naturligvis om ønsket om på et givet tidspunkt at beskytte borgerne. Det er den måde, hvorpå man kan forstå en vision om Europa.
Caudron (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, samtidig med at jeg også vil rose Philippe Herzog for hans betydningsfulde indsats og energi, vil jeg sige meget tydeligt, at det er en betænkning, som jeg virkelig ikke vil kunne stemme for i morgen, som den er vedtaget og ændret af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål.
Den er reelt resultatet af et ultraliberalt krav, som jeg bekæmper. Den indgår i en plan om at nedbryde vores samfundsmodel, tilintetgøre arbejdspladser og opgive politikken for fysisk planlægning.
Hvis plenarforsamlingen i morgen skulle styrke Økonomiudvalgets position, ville vi - som flere allerede har sagt - være nødt til at forkaste forslaget for at kræve et rigtigt rammedirektiv og rigtige europæiske offentlige tjenesteydelser. Vi har stadig tid til at skabe orden i tingene. Det har langt størsteparten af de europæiske borgere brug for.
Schroedter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg støtter alle, der har den samme holdning som jeg selv, nemlig at der primært skal ligge en forpligtelse over for det fælles vel i forsyningspligtydelserne. Det er vores forestilling om en europæisk samfundsmodel, at det er ydelser, som skal garanteres borgerne. Derfor er disse ydelser først og fremmest ikke en politisk opgave for Kommissionen, men derimod en sag for de lokale og regionale myndigheder. Det er Kommissionens opgave at sørge for, at de kan gennemføres og sikres i kommunerne. Kommissionen skal forsvare forsyningspligtydelserne under GATS-forhandlingerne, hvor den også skal tilsikre, at kommunerne får det nødvendige spillerum, således at borgerne kan få sikkerhed for ydelserne under hensyntagen til aspekter som social retfærdighed, solidaritet og territorial samhørighed. Det er Kommissionens opgave at udstikke nogle rammer, således at der opnås en beskyttelse af forsyningspligtydelserne.
Bourlanges (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Herzogs betænkning, som er i klemme mellem ordførerens ambitioner og det parlamentariske udvalgs efter min mening overdrevne tilbageholdenhed, illustrerer vores vanskeligheder ved i fællesskab at definere en europæisk samfundsmodel. Jeg tror, at vi må ud af dette, og ud af det ovenfra. For det første er det nødvendigt at understrege forsyningspligtydelsernes grundlæggende berettigelse. Der er en række goder, som skal organiseres med større eller mindre afvigelser fra markedsreglerne, enten fordi de skal understøttes af den offentlige myndighed for at sikre lige adgang for alle, eller fordi princippet om ligebehandling har svært ved at finde sig til rette med overdrevne prisudsving. Vi skal derfor bekræfte dette princip, for vi befinder os i en markedsøkonomi, ikke i et markedssamfund.
For det andet har vi brug for en lovramme, for hvis ikke vi får en sådan, giver vi alle afkald på vores fælles ambition. Lovrammen skal først og fremmest fastlægge kompetenceniveauet i henhold til subsidiaritetsprincippet, nemlig på hvilket niveau - europæisk, nationalt eller lokalt - det er nødvendigt at organisere tjenesteydelserne. Lovrammen skal i øvrigt fastlægge omfanget og den retmæssige udstrækning af området for forsyningspligtydelser. Og endelig skal den fastlægge organisationsmetoderne. Vi skal især sørge for, at forsyningspligtydelserne ikke afspores og bliver et monopol, som skaber tilfældige fordele for tjenesteyderne i stedet for deres kunder. Alt dette skal nævnes.
Endelig er det nødvendigt, at denne lovramme udarbejdes på demokratisk vis. Vi kan ikke i Europa-Parlamentet løbe fra vores ansvar. Vi kan ikke være som de frøer, der krævede en konge. Det er et spørgsmål, som vedrører borgerne og befolkningerne. Vi skal sammen med Kommissionen udarbejde et retsgrundlag, som gør det muligt at behandle spørgsmålet i en demokratisk kontekst på grundlag af Kommissionens forslag og med Rådet og Parlamentet som fælles beslutningstagere, hvis ikke, forfejler vi vores opgave.
Poignant (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, man kan ikke udskille denne betænknig fra den europæiske kontekst. Hvad er det, en europæisk borger husker fra de seneste måneder? Han husker splittelsen omkring udenrigspolitik, han husker skilsmissen på det skattepolitiske område, han husker blokeringen for forfatningen, og han husker sin afmagt over for dollarens himmelflugt. Hvis man fratager ham den sociale model, hvad bliver der så tilbage i de måneder, der kommer? Den sociale model er det positive, der er at fremvise for øjeblikket. Forsyningspligtydelserne er imidlertid en del af den sociale model.
Markedet er fint nok, men vi skal ikke erstatte proletarernes diktatur med et aktionærdiktatur. Vi skal ikke besegle et almægtigt marked, som vi kender det fra Rocky Mountains-kanten, eller vende tilbage til den almægtige stat, som vi har set det på Ural-kanten. Philippe Herzogs betænkning og forslag skabte den rigtige balance.
Vi skal genfinde denne harmoni, og vi skal genfinde dette gode kompromis, især med henblik på vores europæiske medborgere. Der er nogle centrale punkter, vi skal støtte, nemlig det, der er fastlagt i forfatningstraktaten, det, der annonceres i rammedirektivet, og det, der opstår af en garanteret og passende finansiering af forsyningspligtydelserne. Vi skal genfinde den ånd, som har ført til den oprindelige betænkning fra Philippe Herzog, før udvalget satte den under anklage, og vi skal især genfinde den til glæde for vores medborgere.
Patakis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, formålet med de foreslåede ordninger er at gøre det lettere at overdrage offentlige forsyningspligtydelser til private interesser.
I en periode med økonomisk krise kan man være helt sikker på, at storkapitalen ønsker at få fingre i den offentlige velstand for at maksimere sin profit. Ud over at have stor betydning for nationaløkonomiens udvikling spiller virksomheder af almen interesse også en strategisk vigtig rolle med hensyn til de enkelte landes sikkerhed og uafhængighed - i særdeleshed i tider med økonomiske kriser eller andre former for kriser. En privatisering af disse virksomheder og en liberalisering af deres markeder vil i sidste ende begrænse denne udvikling, og det vil helt sikkert berige aktionærerne i stedet for at styrke nationaløkonomien.
Udsagnet om, at liberalisering er en faktor for teknisk fremskridt og økonomisk effektivitet, er ikke sandt, for de praktiske erfaringer viser, at den sandsynligvis har den modsatte effekt.
Privatisering fører til ødelæggelse af produktive styrker, problemfyldte præstationer, et fald i kvaliteten af de udbudte ydelser, frygtelige sociale uligheder, højere priser og færre job.
Privatisering har en negativ indvirkning på arbejdstagerne, ikke blot på grund af prisstigninger på de udbudte ydelser, men også - og mere vigtigt - som følge af afskedigelsesbølger og den efterfølgende udskiftning af arbejdsordningen med fleksible arbejdsformer.
Alle former for restriktioner i storkapitalens indsats over for sektoren for forsyningspligtydelser og alle gode intentioner om at garantere visse principper, der vil styre transaktionerne og de udbudte ydelser, vil - selv hvis de anvendes i starten - efterhånden degenerere, og de eneste ofre vil være borgerne.
Vi er modstandere af at sælge ud af den offentlige velfærd til fordel for storkapitalen. Vi støtter den offentlige karakter af virksomheder af almen interesse, der skal opgraderes, som leverer gode og billige ydelser til arbejdstagerne, og som skal fungere som en løftestang i en offentligt ejet økonomi.
Lamy,
    Hr. formand, jeg har på Kommissionens vegne opmærksomt lyttet til talerne. De forskellige holdninger, der er kommet til udtryk, kommer mildest talt ikke bag på mig, og jeg ville ikke have interveneret, hvis jeg ikke i hr. Langens indlæg mente at opfatte en slags kritik af Kommissionen, som gik på den melodi, at Kommissionen i denne sag stiller mange spørgsmål, men ikke giver nogle klare svar, eller mere nøjagtigt tøver med at give klare juridiske svar. Det er derfor dette punkt, jeg gerne ville klarlægge en smule mellem os.
Hvis Kommissionen var i stand til i dag at foreslå Dem et klart juridisk svar, ville det være fordi, der var fundet en løsning på det problem, som vi er i færd med at drøfte. Den grønbog, vi offentliggjorde sidste år, havde imidlertid netop til hensigt at indlede en debat, som var så omfattende som mulig, om et meget komplekst spørgsmål, og vi har i Kommissionen på fornemmelsen, at et år til en sådan debat med civilsamfundet, med Dem, og med en række repræsentanter for økonomiske og territoriale interesser, ikke er for lang tid.
Spørgsmålet er vanskeligt, hvilket fremgår af vores debat. Man fornemmer tydeligt, at dette spørgsmål på det politiske plan er centralt for en specifik europæisk sammenhæng, som vi alle har en lidt forskellig opskrift på, alt efter vores politiske præferencer, mellem på den ene side markedsøkonomien og de dyder, vi tillægger den med konkurrence og effektivitet, og på den anden side en række kollektive præferencer inden for social eller territorial samhørighed. Disse er alle dimensioner af solidariteten, men vi har hver især en idé om, hvordan ingredienserne skal blandes.
Så politisk er spørgsmålet relativt klart, og jeg ser ikke rigtigt nogle store forskelle mellem det, De har sagt om konturerne for disse forsyningspligtydelser eller offentlige ydelser, når det drejer sig om at definere dem bedre på europæisk niveau.
Det er tilsyneladende spørgsmålet om, hvordan man skal gøre, der er vanskeligt. Det er et spørgsmål, som stadig står åbent på nuværende stadie. Er det vi gør på nuværende tidspunkt med sektordirektiver og en slags løbende beslutninger om statsstøtte tilstrækkeligt som retsramme? Det er det spørgsmål, vi stiller. De har gjort opmærksom på, at konventet har drøftet det og er nået til den konklusion, at det kunne være nødvendigt med en europæisk lov, der gav dette retsgrundlag, som i dag er til forhandling i traktatens nuværende udgave. Det er netop dette spørgsmål, vi skal have klarlagt.
Jeg sagde i min indledning, at Kommissionen undersøger forskellige muligheder. For at berolige hr. Langen vil jeg gentage, at Kommissionen efter den forhandling, som afsluttes med vedtagelsen af en beslutning i morgen, vil fremlægge sine egne holdninger inden udgangen af denne valgperiode. Hvad enten vi beslutter os for et værktøj, som implicerer Europa-Parlamentet i en fælles beslutningsprocedure, eller vi beslutter os for noget andet, vil jeg gøre opmærksom på, at de forskellige muligheder i Kommissionens øjne står åbne på dette stadie.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 11.30.
Figueiredo (GUE/NGL ),
    I denne debat om Herzog-betænkningen om grønbogen om forsyningspligtydelser, som Europa-Parlamentets Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål ganske har forvansket, fastholder vi, at der bør vedtages forslag, der anerkender betydningen af offentlige tjenester af høj kvalitet, som alle borgere er sikret adgang til, og hvor det enkelte lands særlige forhold respekteres.
Følgerne af liberaliseringerne i de berørte sektorer er allerede tydelige, ikke blot i form af afskedigelser og usikre ansættelsesforhold inden for jernbaner, energi, post og telekommunikation, men også ofte i form af højere tariffer og priser og ringere kvalitet i den service, der ydes befolkningen, en situation, der breder sig til stadig flere områder, ikke mindst i Portugal.
Selv om man anerkender de offentlige tjenester, som benævnes forsyningspligtydelser, reducerer man ved at underkaste dem konkurrence deres sociale rolle som offentlige tjenester af afgørende betydning for befolkningen, for bekæmpelsen af fattigdom og social udstødelse, for sikring af menneskerettighederne, for regional udvikling i ugunstigt stillede områder, for miljøbeskyttelse og for økonomisk og social samhørighed.
Vi fastholder, at der bør vedtages forslag, der værner om de offentlige tjenester og om en demokratisk og pluralistisk vurdering af markedets og konkurrencens virkninger, hvor der tages hensyn til behovet for offentlige tjenester af høj kvalitet og de negative følger af de allerede gennemførte liberaliseringer og privatiseringer på diverse områder. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0471/2003) af Almeida Garrett for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om Kommissionens meddelelse "Rammer for europæiske reguleringsorganer" (KOM(2002) 718 - 2003/2089(INI)).
Almeida Garrett (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, ærede medlemmer, Parlamentet besvarer i dag Kommissionens meddelelse "Rammer for europæiske reguleringsorganer", hvor Kommissionen som opfølgning på hvidbogen om nye styreformer i EU definerer betingelserne for oprettelse af nye reguleringsorganer, rammen for disse organers aktiviteter og Kommissionens ansvar som overvågningsorgan.
Først vil jeg gerne, hr. kommissær, takke for dette initiativ og for de almene overvejelser, som det indeholder. Parlamentet bemærker med tilfredshed, at Kommissionen har inddraget Europa-Parlamentets holdninger, som de kom til udtryk i dets beslutning om hvidbogen om nye styreformer i EU, idet ansvaret for at oprette nye agenturer forudsætter et eksplicit valg, som lovgiveren træffer sag for sag gennem en retsakt i henhold til den bestemmelse i traktaten, der udgør retsgrundlaget for den fællesskabspolitik, der ønskes gennemført.
Et vigtigt punkt, som vi ønsker at fremhæve, er Kommissionens accept af, at nye agenturer skal oprettes med omtanke og forsigtighed. De bør kun oprettes på områder kendetegnet ved stor videnskabelig eller teknisk specialisering, med en nøje afgrænsning af deres opgaver og med ansvarsområde og beføjelser, der ikke bringer den udøvende funktions enhed og integritet i fare eller reducerer Kommissionens ansvar i forhold til Parlamentet og Rådet.
Som ved alt i livet er der altid et "aber dabei". I den betænkning, som vi i dag fremlægger, beklages således, at Kommissionen har begrænset sin meddelelse til de såkaldte reguleringsorganer, der i fremtiden skal oprettes inden for EF-traktatens institutionelle ramme. Det er beklageligt, at den udelader enhver omtale af eksisterende agenturer, når vi alle er enige om, at der bør foretages en grundig evaluering af de nuværende reguleringsorganers aktiviteter, og at der er behov for at foreslå dele af deres opgaver og beføjelser ændret og eventuelt også for at ajourføre deres struktur og sammensætning. Det er bestræbelser, som De, hr. kommissær, ved, at Parlamentet har foreslået over for Kommissionen i de udvalg, der har med overvågningen af disse agenturers aktiviteter at gøre, og som vi i dag endnu en gang fremhæver.
Vi beklager også, at der ikke har været overvejelser om de følger på dette område, som de omfattende ændringer, der er foreslået i udkastet til en europæisk forfatning, vil afstedkomme, navnlig afskaffelsen af søjlestrukturen, indførelse af et regelhierarki og øget domstolskontrol med reguleringsorganernes beslutninger. Man må kende følgerne for på en mere fuldstændig, sammenhængende og modig måde at kunne udforme den fremtidige lovramme for agenturerne.
Hvad særlig angår Kommissionens meddelelse, vil Parlamentets centrale bestræbelser altid være at sikre den udøvende myndigheds enhed og integritet på europæisk plan og Kommissionens modsvarende politiske ansvar. De forstår dog givetvis, at Parlamentet også vil lægge særlig vægt på de bestemmelser, der muliggør gennemsigtighed i udførelsen af de kommende agenturers opgaver samt stillingsbesættelser og omkostningsstyring. Vi vil derfor i forslaget om den fremtidige lovramme være særlig opmærksomme på de bestemmelser, der forpligter agenturerne til at overholde alle krav til god embedsførelse og lovgivningen om gennemsigtighed og adgang til sagsakter samt reglerne for beskyttelse mod svig og beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser.
Jeg vil slutte af med at takke Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, Budgetudvalget og Budgetkontroludvalget for de kompetente og velovervejede udtalelser, og jeg vil takke alle de medlemmer, der gennem deres bidrag også har været medforfattere til denne betænkning. Hr. kommissær, vi ser med tiltro frem til det initiativ om en juridisk ramme for agenturerne, som Kommissionen på et tidspunkt skal fremlægge.
Lamy,
    Hr. formand, Kommissionen vil gerne først og fremmest takke fru Almeida Garrett for den flotte betænkning om Kommissionens meddelelse "Rammer for europæiske reguleringsorganer". Lad os starte med nogle facts: På nuværende tidspunkt tæller vi 16 organer, som er oprettet inden for rammen af de nuværende traktater, lidt efter lidt, og for at modsvare specifikke behov i de enkelte tilfælde. Det, der kendetegner disse 16 organer i dag, er netop deres forskellighed, både i deres driftsmetoder, i de opgaver, de har fået udstukket, og i deres benævnelse.
Som vi understregede i 2001, mener vi, at etableringen af nye reguleringsorganer bidrager til at forbedre iværksættelsen af fællesskabslovgivning. Hvidbogen fra 2001 foreslog, at Kommissionen definerer nogle parametre og mere præcise kriterier for oprettelse, drift og overvågning af disse organer. Så vores meddelelse, som er genstand for Deres forhandling, har først og fremmest til formål at indgå i en overvejelse med Dem og i øvrigt også med Rådet i en fælles ramme om oprettelse, drift og kontrol med de kommende reguleringsorganer, som vi definerer som aktivt deltagende i varetagelsen af den udøvende magt på fællesskabsniveau.
Som Deres ordfører netop har præciseret, er deres opgaver virkelig centrale for den udøvende magt. For at undgå misforståelser - jeg vender tilbage til det i min kommentar til forhandlingen, især på det punkt, som ordføreren nævnte - drejer dette initiativ sig ikke om de såkaldte forvaltningsorganer, som deltager i forvaltningen af fællesskabsprogrammer.
Hvad er kort sagt meningen med Kommissionens forslag? Det er en ligevægt mellem på den ene side styrkelse af integriteten og enheden i den udøvende magt - og vi ved, at den først og fremmest tilhører Kommissionen - og på den anden side den selvstændighed, som disse organer skal nyde godt af for at planlægge deres opgave på sigt. Det hele ligger i at finde denne delikate ligevægt. Organerne har på den ene side til formål at aflaste Kommissionen for meget tekniske opgaver for at give den mulighed for at koncentrere sig om grundlæggende opgaver. Kommissionen skal imidlertid - som De understregede, fru Almeida Garrett - beholde det endelige politiske ansvar for at gennemføre lovgivningen, eftersom det især er det, vi er ansvarlige for over for Dem, og eftersom vi har brug for klart identificerede ansvarlige over for Europa-Parlamentet.
Det er således denne vanskelige ligevægt, det drejer sig om at forbedre, tydeliggøre og formalisere, eftersom reguleringsorganerne mere og mere opfylder et behov for ekspertise, hvis niveau vokser uafhængigt af kortsigtede overvejelser på en række områder. For at denne ekspertise skal være konstant og for at sikre et vist niveau af gennemsigtighed har vi også brug for en vis grad af selvstændighed og naturligvis kontrol. Det er den ligevægt, vi søger, og vi afventer Deres forhandling for at finde ud af, om måden, hvorpå vi har formuleret denne ligevægt, svarer til Deres egen evne til kompromis i de uundgåelige situationer med uoverensstemmelser, som vi imidlertid ønsker at overvinde i en positiv ånd.
Medina Ortega (PSE ),
   Hr. formand, jeg vil indlede med at takke Kommissionen for forelæggelsen af denne meddelelse og fru Almeida Garrett for hendes betænkning.
Kommissionen vil kunne konstatere, at der er stor overensstemmelse mellem udtalelsen fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked og fru Almeida Garretts tekst. Hvad angår reguleringsorganer, er der fare for, at vi overtager den dårlige amerikanske vane med at oprette flere organer, der optræder helt uafhængigt og uden, at den lovgivende myndighed i realiteten kan kontrollere dem.
Afsnit 2 og 3 i Garrett-betænkningens beslutning er meget vigtige. På det rent reguleringsmæssige område drejer det sig om en lovgivende myndighed og ikke om en udøvende myndighed. Derfor vil jeg anmode Kommissionen om, når den udarbejder en tekst med konkrete forslag, at undgå enhver henvisning, der kunne føre til, at disse organer får lovgivningsbeføjelser. Det vil sige, at der for enhver form for lovgivningsmæssig overdragelse bør være en interinstitutionel aftale med Rådet og Parlamentet som lovgivende myndighed.
For det andet skal det forhindres, at der oprettes et stigende antal agenturer, hvad enten de er reguleringsorganer eller ej, for i øjeblikket er det, som om de er blevet en slags julegave, der hvert år gives til regeringerne, for at de i deres respektive hovedstæder kan sige, at de har opnået noget set ud fra et institutionelt synspunkt.
Hvad angår retsgrundlaget og tilbøjeligheden til at henvise til artikel 308, ville reguleringsorganer kun give mening, hvis der var særlig EU-kompetence på det område, men ikke ved etablering af særlige midler til at retfærdiggøre den type etablering.
Endelig er det vigtigt, at reguleringsorganerne er underlagt den samme type kontrol som Kommissionen. Jeg ville endog sige mere kontrol på grund af deres afstand.
Van den Berg (PSE ).
   - Hr. formand, lovgivningen om europæiske agenturer, som vi udtaler os om i fru Almeida Garretts betænkning, er et emne, som berører kernen i debatten om Europas fremtid, nemlig bekæmpelsen af europæisk bureaukrati. Netop nu, hvor Europa befinder sig i en krise, som vi skal overvinde i fællesskab, er det vigtigt, at vi spekulerer over, hvordan vi kan optage de forskellige europæiske institutioner, altså også de nuværende og de fremtidige agenturer, i Europas demokratiske struktur. Et demokratisk, gennemsigtigt og effektivt Europa.
Jeg gentager endnu en gang, at 2004 er et afgørende år for Europa. Et år, hvori det er afgørende, at vi genvinder vores europæiske vælgeres tillid. Disse vælgere holder øje med os og finder Europa et klodset og bureaukratisk apparat. Her bærer for øvrigt også de temmelig ofte svigtende regeringschefer et stort ansvar. Borgerne, som fortrinsvis ser skænderierne mellem regeringscheferne om magtfordelingen og penge, forstår naturligvis stadig mindre, hvad dette europæiske samarbejde nu egentlig drejer sig om, og det er ikke uden grund, at vi taler om et demokratisk underskud i EU, som skal afhjælpes. Europa er for langsomt, ofte ineffektivt og uforståeligt for dets borgere, og det præsterer altså for lidt. Det må vi ændre. I hvert fald med henblik på udvidelsen af Unionen med 10 nye lande den 1. maj. Derfor må vi sørge for et mere effektivt og mere demokratisk Europa. Vi skal søge ned til ondets rod og udrydde det langsommelige bureaukrati. Det sker naturligvis først og fremmest gennem forslag i den europæiske forfatning, som forhåbentlig hurtigst muligt bliver til virkelighed, men også ved et emne som det, vi taler om i dag, og som den europæiske forfatning ikke omtaler, nemlig udarbejdelsen af rammer for europæiske agenturer. Det drejer sig i den forbindelse om at udføre væsentlige opgaver, som finansieres med europæiske penge.
Jeg nævner en række ting, som efter min mening er af væsentlig betydning inden for disse rammer. For det første skal direkte kontrol foretaget af Kommissionen og politisk ansvar over for Rådet og Parlamentet være sikret ved oprettelsen af de europæiske agenturer, og selvfølgelig skal disse agenturer have bestyrelser, som risikerer at blive afskediget, hvis de ikke med det samme forelægger den politisk ansvarlige kommissær alle problemer, som er af alvorlig politisk art. Tænk blot på Eurostat-sagen. For det andet skal den nuværende forvirrende situation med hele 12 forskellige strukturer erstattes af en ensartet struktur, som er kontrollerbar og forståelig for alle. For det tredje skal et agenturs hjemsted afhænge af kriterier såsom effektivitet og cost-benefit-analyser. Altså ingen skænderier om parmaskinke og svenske modeller.
Denne fremgangsmåde skal ikke blot gælde for nye agenturer, men også for de eksisterende. Kun da griber vi bureaukratiet seriøst an. Vi støtter fuldt ud fru Almeida Garretts betænkning. 
Jensen (ELDR ).
   - Hr. formand, ved topmødet i Bruxelles i december 2003 vedtog stats- og regeringscheferne hjemsteder for 10 nye agenturer, herunder et agentur for IT-sikkerhed. I Øresundsområdet havde universiteter og erhvervsvirksomheder på både den danske og den svenske side dannet et konsortium og stillet forslag til, hvordan man i praksis kunne skabe gode vilkår for placering af netop dette agentur for IT-sikkerhed i området.
Øresundsregionen har en god infrastruktur, gode internationale transportforbindelser, stor udbredelse af IT og stærke miljøer for forskning og udvikling af IT. Universiteterne ville stille faciliteter til rådighed, så agenturets medarbejdere kunne få tæt kontakt med forskningsmiljøerne, og der var vilje til at skaffe bygninger, der kunne opfylde agenturets krav. Kort sagt, her var tilbud om en placering, der kunne sikre en hurtig start af agenturet i et område, der let kan tiltrække kvalificeret arbejdskraft. Jeg ved, der var andre stærke miljøer på banen i Holland og i Tyskland. Men hvad kom der ud af indsatsen ? Skønne spildte kræfter. EU's stats- og regeringschefer vedtog, at dette agentur skal ligge i en by i Grækenland. Jeg har ikke noget negativt at sige om Grækenland, men beslutningsprocessen er simpelthen ikke seriøs. Den er ikke gennemskuelig eller forståelig for offentligheden.
Derfor er jeg meget glad for den betænkning, vi drøfter i dag, for den giver en række vigtige og klare principper for, hvordan beslutninger om agenturer skal træffes i fremtiden, hvilke rammer der skal være for deres virke, og hvordan de skal være placeret i forhold til EU's institutioner, og jeg vil lykønske fru Garrett med det gode resultat. Beslutningen om et nyt agentur skal være gennemskuelig og baseret på analyser af fordele og ulemper. Der skal være grundlag for en stærk faglighed, og oprettelse af et agentur må ikke være en genvej til at øge de administrative udgifter. Det er vigtigt, at Kommissionen har det løbende ansvar, og Parlamentet har rollen som kontrollerende magt og ikke er i agenturernes bestyrelse. ELDR-Gruppens ændringsforslag skal understrege dette, og jeg håber meget på en bred opbakning til disse forslag. 
Kuckelkorn (PSE ),
   Hr. formand, som fast ordfører for agenturerne vil jeg gerne tilføje følgende budgetpolitiske aspekter til den udtalelse om dette projekt, som behandles i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender.
For det første bør reguleringsorganets sæde placeres i nærheden af Kommissionen af hensyn til omkostningerne.
For det andet skal reguleringsorganernes opgaver begrænse sig til etableringen af afledt ret i forbindelse med Kommissionens initiativer og godkendes af budgetmyndigheden.
For det tredje anser jeg det for at være vigtigt, at Kommissionen fører direkte kontrol med reguleringsorganernes selvstændighed, og at Parlamentet fører den politiske kontrol hermed.
Desuden skal det for det fjerde fastlægges, at alle bestemmelser i finansforordningen og tjenestemandsvedtægten skal gælde for reguleringsorganerne.
Endelig bør Kommissionen for det femte fremlægge en vurdering af konsekvenserne for budgetforslaget og rentabiliteten og stille konkrete forslag til allokeringen og administrationen af personaleressourcerne. Det skal ske, før den stiller et lovgivningsforslag om oprettelse af et reguleringsorgan.
Leinen (PSE ).
   - Hr. formand, EU skal have den mest moderne administration i verden, sagde kommissionsformanden, hr. Prodi, og det er vi enige med ham i.
For at nå dette mål skal alle administrative enheder imidlertid moderniseres, og det gælder ikke kun Kommissionens hovedadministration, men også de underordnede tjenestegrene, agenturerne. Jeg kan ligeledes konstatere, at der hersker kaos ved etableringen, organisationen og ved kontrollen af EU-agenturerne. Der er for lidt gennemsigtighed, og ofte er der hverken den nødvendige effektivitet eller en passende kontrol. Og derfor har vi brug for et nyt grundlag til fremtidige agenturer.
Her kræver Parlamentet i sin betænkning, at etableringen af et agentur sker ved en lov, som vedtages i henhold til den fælles beslutningsprocedure. Fremover skal det være normen, at Kommissionen, Parlamentet og Rådet deltager i denne beslutningsprocedure sammen. I retsakten om etablering skal der også være en angivelse af agenturets sæde. Jeg kunne sagtens bruge hele min taletid på at reflektere over, hvad der skete mellem Helsinki og Parma i forbindelse med levnedsmiddelagenturet. Det var en tragedie, og vi må sørge for, at noget lignende ikke kan gentage sig. I kriterierne for valget af sædets placering skal der sættes fokus på kompetence og omkostningseffektivitet.
Vi skal reducere antallet af agenturmodeller. Det er uhensigtsmæssigt at have 15 agenturer, hvoraf de 12 er forskellige typer. Da disse agenturer er underlagt Kommissionen, bør den også have ansvaret for at udnævne direktørerne for dem.
Afslutningsvis vil jeg gerne takke fru Garrett for denne betænkning, og jeg håber, at den bliver vedtaget.
Marinho (PSE ).
   - Hr. formand, min tak til Teresa Almeida Garrett, der efter min opfattelse har begået en virkelig god betænkning med en klar og præcis analyse af hele problematikken omkring agenturerne, og hvoraf jeg gerne meget summarisk vil fremhæve følgende punkter, som jeg finder særlig relevante:
- Kommissionen må snarest muligt klargøre, hvilket retsinstrument der mest passende kan definere de generelle betingelser for oprettelse af disse reguleringsorganer, og som imødegår de risici, som Manuel Medina Ortega her har påpeget.
- Parlamentet må inddrages på en seriøs og permanent måde i valget af medlemmer af det administrerende organ og i opfølgningen af disse agenturers virksomhed.
- Der må helt uomgængeligt være prøvelse af lovligheden af agenturernes og deres udøvende organers retsakter, hvilket så kan ske efter de bestemmelser, som er indeholdt i det af konventet udarbejdede forfatningsudkast.
Vi forventer, at Kommissionen tager hensyn til de forslag, som Teresa Almeida Garretts betænkning stiller på vegne af Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, og endnu en gang vil jeg gerne takke ordføreren for det fremragende arbejde, som hun har fremlagt for os. 
Lamy,
    Hr. formand, jeg vil bestræbe mig på at give et meget hurtigt svar på indlæg, som forekommer mig stort set at være overensstemmende og enige. For det første angav Deres ordfører for lidt siden med hensyn til forslagets anvendelsesområde, at hun måske ville have ønsket, at Kommissionen var en smule mere ambitiøs på dette tidspunkt.
For øjeblikket er det rigtigt, at vi kun foreslår instrumenter for de fremtidige reguleringsorganer. Hvorfor? Grunden er ganske enkelt, at vi vil begynde med det, der er umiddelbart gennemførligt, og vi har det indtryk, at hvis vi fra starten skulle have beskæftiget os med at skabe orden blandt de meget uensartede eksisterende organer, ville det have været vanskeligt og ligefrem umuligt at vedtage en virkelig global foranstaltning. Vi foretrækker derfor en global foranstaltning, og vi ønsker først og fremmest at gennemføre den for fremtidige organer.
Hvad angår det juridiske instrument, tror jeg ikke, at der er nogen uoverensstemmelse mellem os, for der er brug for en rammeforordning, som De foreslår, der er et bindende juridisk instrument til gennemførelse af fælles principper, og det er tilsyneladende præcis, hvad vi efterspørger. Fordelen ved at have et sådant instrument for reguleringsorganerne er, at der ville være et parallelt forløb med den rammeforordning, som blev vedtaget i december 2002 af Rådet om forvaltningsorganernes statut.
Hvad angår indholdet har jeg her og nu fastholdt nogle principper, som udspringer af Deres drøftelse, og jeg tror, at vi er helt enige på alle disse punkter. Det er effektivitet, kontrol, ansvarlighed og, som kronen på værket, et princip om sparsommelighed, som jeg synes, Deres ordfører forklarede meget fint.
Hvad angår princippet om effektivitet, er vi enige, og vi skal især gennemføre vores gode beslutninger om effektivitet på organernes struktur og sammensætning. Det er klart, at hvis bestyrelserne er for omfangsrige, og hvis udvælgelsen af formændene giver anledning til stadigt hemmelighedskræmmeri, så når vi ikke vores mål. Vi skal altså have den nødvendige fasthed i den henseende, og jeg tror, at vi på dette punkt vil være i stand til at samarbejde.
Det andet princip er kontrollen. Som flere af Dem har sagt, skal disse organer, som på sin vis er Kommissionens udposter, både på det juridiske, det administrative og det økonomiske plan være genstand for en endnu større kontrol, eftersom de fjerner sig fra den udøvende myndigheds sæde.
Det tredje princip er princippet om ansvar, som De nævnte, og vi er enige på det punkt. Den politisk ansvarlige er Kommissionen, og dets organer, selv reguleringsorganerne, arbejder under Kommissionens politiske ansvar, som De skal kunne sætte spørgsmålstegn ved, og det er i øvrigt både Deres ret og Deres pligt.
I sidste ende kræver alt dette, og det vil jeg slutte af på, et princip om sparsommelighed. Det er faktisk nogle gange fristende at løse dette eller hint problem ved at oprette et organ. Vi skal lære i fællesskab at modstå denne fristelse. Vi har brug for et godt, forebyggende antispredningsmiddel, og efter at have hørt Deres forhandling, forekommer det, at Deres intentioner i den henseende er i fuld overensstemmelse med Kommissionens. Jeg går således ud fra, at vi er udstyret med tærepenge i form af kriterier og principper, som giver os mulighed for at forbedre den nuværende situation, der sandt at sige glimtvis begynder at minde stærkt om et fad med spaghetti.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om perspektiverne for Doha-Programmet efter mødet i WTO's Almindelige Råd den 15. december 2003. 
Lamy,
    Hr. formand, De har ønsket, at vi endnu en gang gjorde status for WTO-forhandlingerne med hensyn til det, der kaldes Doha-Programmet for udvikling, efter den periode med overvejelser, arbejde og etablering af kontakter, som Kommissionen tillod sig selv efter den fejlslagne Cancún-konference. Det er klart, at situationen siden vores sidste drøftelse af dette emne, som fandt sted lige efter Cancún-konferencen den 24. september 2003, har udviklet sig, både i Unionen og i WTO.
Jeg vil komme ind på tre aspekter ved processen efter Cancún, nemlig vores politik efter meddelelsen fra Kommissionen i november 2003 og Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser), situationen i WTO siden den 15. december og endelig udsigterne for 2004.
Lad os først kigge på vores egen politik. Som De ved, indledte Kommissionen efter Cancún en fase med dybe overvejelser og høringer hos Europa-Parlamentet, medlemsstaterne, arbejdsmarkedets parter og civilsamfundet. Alt dette førte i midten af november til, at forhandlingsprocessen blev genoptaget, hvilket vi stadig mener er af altafgørende betydning for EU. De har modtaget meddelelsen. Den har været genstand for forhandlinger i Deres udvalg, som tager sig af problemer med udenrigshandelen, ligesom i øvrigt og bilateralt med en række af Deres politiske grupper.
Jeg vil kort ridse op, hvordan denne politik ser ud i dag. Den er klar. Først og fremmest er vi fortsat stærkt fortalere for multilateralisme. Det er fortsat Unionens førsteprioritet inden for handelspolitikken, og vi ønsker, at forhandlingen genoptages hurtigst muligt.
Hvad angår indholdet, har vi skiftet holdning til de såkaldte Singapore-emner, og dette vil glæde en række grupper i Europa-Parlamentet. Vi har også vedtaget en mere fleksibel tilgang til geografiske og endda miljømæssige indikatorer for at lette forhandlingen.
På landbrugsområdet har vi fornyet vores ønske om at puste nyt liv i en forhandling, som går i tomgang, om ikke andet så blot fordi vi har midlerne til at deltage aktivt i den efter vores egne reformer. EU er endelig holdt op med at være i defensiven på dette område.
Jeg har en enkelt bemærkning om tilstanden i WTO, især efter, at arbejdet blev genoptaget den 15. december. Den gode nyhed er, at alle i WTO nu, efter en Cancún-konference, som fik visse nuancer og ligefrem visse uoverensstemmelser frem om behovet for at fortsætte forhandlingen, er enige om, at det er vigtigt at genoptage den. Vi er alle enige om at sige, at verden sandsynligvis vil blive et dårligere sted at være uden forhandlingsresultater end med, hvilket er en stærk politisk motivation. Det er den gode nyhed! Men giver dette en forhandlingsrytme, som efter vores mening gør det muligt at opfylde nogle ambitiøse målsætninger i 2004? Så langt er vi ikke nået endnu.
Jeg vil gå videre til det tredje punkt, forhandlingsudsigterne for 2004. Jeg tror ikke, den egentlige udfordring ligger i at genoptage drøftelserne. Der er enighed herom, og processen er i gang. Den egentlige udfordring ligger i at gøre det i den nødvendige rytme og med den nødvendige energi og ambition.
Vi skal igennem en teknisk fase, der varer en til to måneder, i Genève. Det er absolut nødvendigt, at denne tekniske fase hurtigst muligt kan munde ud i en politisk fase, som giver de forskellige ministre mulighed for at komme med nye udmeldinger om fristen for og indholdet af den afsluttende forhandling. Set fra det synspunkt har EU arbejdet hårdt siden midt i december.
Vi har siden udgangen af forrige uge fået følgeskab af amerikanerne, hvilket vi glæder os over, eftersom min amerikanske kollega selv har erklæret sig indstillet på en klar genoptagelse af aktiviteterne i Genève, idet han på visse punkter, som vi også har gjort, gav udtryk for fleksibilitet, hvilket efter min overbevisning er positivt. Det giver mulighed for at rette op på den fornemmelse, der bredte sig hist og her af, at eftersom 2004 var et valgår i USA, ville det mere eller mindre sætte denne forhandling i bero i mellemtiden. Min amerikanske kollega har heldigvis gjort alle disse pessimistiske forudsigelser til skamme.
Hvad skal vi så gøre i de kommende uger? Vi skal først og fremmest fortsætte vores dialog med udviklingslandene og især med landene i f.eks. G20 eller G90. Jeg har selv truffet de nødvendige initiativer ved at rejse til Latinamerika midt i december, og vi vil fortsætte den dialog, som jeg tror, fik en frugtbar start ved denne lejlighed, ligesom med G90. Jeg vil være i Bangladesh, Indien og Indonesien i den kommende uge for at drøfte de forskellige emner med nogle lande, som helt klart er centrale samtalepartnere.
Som jeg sagde for et øjeblik siden, er det vigtigste nu at finde ud af, om vi med hensyn til landbrugsemnerne, industritarifferne, tjenesteydelserne og de emner fra Singapore, som efter vores mening har førsteprioritet, nemlig handelslettelser og gennemsigtighed i offentlige indkøb, hurtig kan komme videre. Min fornemmelse er, at alle parter, i hvert fald både i USA og i Europa, har tilstrækkelig handlefrihed. Vi skal nu sørge for, at Brasilien, Sydafrika, Indien, Kina og vores japanske venner holder liv i forhandlingen med lige så megen ihærdighed, som vi er rede til at lægge i den.
Under alle omstændigheder er det budskab, som jeg ønsker, at De giver en klar udmelding om, Kommissionens budskab, at vi ønsker, at 2004 indhenter en stor del af det, som 2003 i Cancún ikke gav os mulighed for at nå, hvilket vi mener er muligt.
Fischler,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil blot komme med nogle landbrugsmæssige betragtninger til det, som hr. Lamy fremførte. De har hørt, hvilke skridt Kommissionen har taget for at få genoptaget forhandlingerne, og det var sikkert skuffende, at WTO-medlemsstaterne ikke allerede var i stand til at genoptage forhandlingerne om udviklingsdagsordenen i december i Genève. Det er mit indtryk af forholdene forud for topmødet i Genève den 15. december, at bl.a. proceduretypen også bærer sin del af ansvaret herfor. WTO-medlemsstaterne har ikke forhandlet direkte med hinanden, men alt er forløbet via formanden for WTO's Almindelige Råd. Denne fremgangsmåde har sikkert ikke virket specielt befordrende for at opnå enighed. Jeg blev endnu mere overbevist herom, da jeg kort tid efter og lige før FAO-konferencen i Rom talte med en del ministre, som ligeledes beklagede, at der ikke havde fundet nogen direkte kontakter sted, og at de ellers havde forventet dette.
Jeg kan konkludere, at vi under alle omstændigheder har brug for flere samtaler og endnu mere intensive bestræbelser blandt WTO-medlemmerne, og at det er en absolut nødvendighed for at opnå enighed. Som hr. Lamy allerede var inde på, vil vi for vores del gøre alt for, at 2004 ikke er et spildt år. Vi vil spille en særlig aktiv rolle her.
Til den indholdsmæssige side af sagen kan man sige, at vi ikke kan acceptere enhver ramme for forhandlingsmodaliteterne for enhver pris. For os er det en grundlæggende betingelse, at Doha-erklæringens ånd og vilje afspejler sig i denne ramme. Herunder hører for det første bl.a. også, at de mest konkurrenceforvridende såkaldte -foranstaltninger skal begrænses i større grad end de mindre handelsforvridende såkaldte -foranstaltninger.
Ved forhandlingerne om eksportkonkurrence skal der for det andet ske en parallel behandling af alle former for eksportsubsidier. Som De ved, gik vi i offensiven under forhandlingerne om eksportsubsidierne ved at foreslå, at eksportsubsidierne skulle udløbe for en række produkter, som har betydning for udviklingslandene. Vi venter stadig på et svar på dette tilbud. Samtidig har vi måttet konstatere, at der ved andre former for eksportsubsidier stadig mangler beredvillighed til at indgå sammenlignelige forpligtelser. Eksempelvis har det canadiske hvederåd - så vidt jeg ved - modtaget kompensation for sine seneste tab fra den canadiske regering. Argentina udnytter f.eks. de differentierede eksportafgifter på sojabønner og sojabønnemel som indirekte støtte til bygning af en stor sojamølle, og USA anvender fortsat levnedsmiddelhjælp til at reducere sit overskud. Her har vi allerede fra starten præciseret, at alle foranstaltninger i forbindelse med eksportkonkurrence skal behandles samtidig, og at de skal have den samme disciplineringsgrad. Det er noget, som vi vil arbejde videre med.
Van Velzen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, allerførst vil jeg takke de to kommissærer for deres indsats og for de spørgsmål, de har taget op. PPE-DE-Gruppen værdsætter i høj grad Deres bestræbelser, som skal være rettet mod at gøre 2004 til en større succes end 2003.
Jeg deler kommissærens opfattelse, nemlig at det er nødvendigt at give medlemsstaterne flere oplysninger om det tilbud, som EU har fremsat på landbrugsområdet. I Cancún viste det sig allerede, at man ikke troede på det, og jeg tror, det er nyttigt og nødvendigt at forklare dette tilbud nærmere. Jeg har lagt mærke til, at hr. Zoellick nok gør en stor gestus, men at det stadig er uklart, hvad han nu præcist foreslår. Vi bifalder naturligvis, at den amerikanske regering udviser større fleksibilitet på dette punkt, men det spørgsmål, som jeg gerne vil stille de to kommissærer, lyder: Gælder det f.eks. også for bomuld? Så vidt jeg ved, er USA's holdning, hvad angår bomuld, nemlig stadig temmelig kompromisløs. Måske kan De fortælle os noget mere herom?
Jeg spekulerer også på, hvorvidt Japan i øjeblikket er rede til at gøre sin politik vedrørende ris mere fleksibel, for som De ved var ris også en af hindringerne i Cancún. Måske vil De også give os nærmere oplysninger om det?
PPE-DE-Gruppen mener, at det, vi har tilbudt på landbrugsområdet, endda med mulighed for at reducere eksportsubsidierne til næsten nul, og nu også en større fleksibilitet, hvad angår de geografiske betegnelser, er tilstrækkeligt til at indlede forhandlingerne. Vi er også meget glade for, at tilbuddet ses i en bredere sammenhæng, og at vi ikke kun ser på landbruget, men også på tjenesteydelserne og Singapore-emnerne. Desværre er vi også nødt til at acceptere, at der er en vis form for fleksibilitet, men jeg synes, at den pakke, som nu foreligger, må give tilstrækkelige muligheder for at få forhandlingerne i gang.
Hvad der træder lidt i baggrunden, er hele diskussionen om en slags reform af WTO. Vi ved alle sammen, at det også viste sig i Cancún, at organisationen ikke kan fortsætte sådan, som den fungerer nu. Jeg håber derfor, at dette tages i betragtning i pakken. Det spørgsmål, som kommissær Lamy stillede os, var, om vi vil give ham frie hænder til at indlede forhandlingerne med den pakke, som han har foreslået. På PPE-DE-Gruppens vegne kan jeg uden tøven svare: Ja, det synes vi godt, vi kan. 
Van den Berg (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, De kender PSE-Gruppens holdning. En hurtig genoptagelse af Doha-dagsordenen er vigtig med henblik på et økonomisk opsving i Europa. En hurtig genoptagelse er vigtig for alle dele af verden. Vi skal opfylde vores udviklingsløfter, stoppe de overdrevne landbrugssubsidier og bruge disse til miljø, forbrugere og landbrug, der er til gavn for den tredje verden. Den europæiske handelsdagsorden skal bringes nærmere borgerne.
Den Socialdemokratiske Gruppe vil prioritere en dagsorden for borgerne højere, og denne lyder: modvægt. Borgerne vil have beskyttelse mod uærlig konkurrence på deres arbejde. Vi beundrer for øvrigt Deres indsats mod USA i stålkrigen og Sydkoreas uærlige støtte til skibsværfter. Borgerne ønsker også respekt for natur og miljø og et forbrugervenligt landbrug. Ingen dyretransport, hellere kvalitet end kvantitet og respekt for naturen. De ønsker social styrke. De vil ikke have produkter, som produceres ved hjælp af udnyttelse af kvinder eller børnearbejde. Støtte til -produkter og støtte til frie fagbevægelser.
Hr. kommissær, vi kan gennem vores ekstra GSP-løsning give ekstra støtte til lande, som tager undervisning, sundhedsvæsen og den frie fagbevægelse alvorligt, men så skal det også ske multilateralt. Dette kræver efter vores opfattelse, at Singapore-emnerne opgives i den forstand, at vi fjerner dem fra . Nu er tiden inde til at gøre det. Sandheden er imidlertid, at mange udviklingslande tror, at vi, ligesom USA, ikke virkelig ønsker det. Navnlig på landbrugsområdet og hvad angår Singapore-emnerne, er budskabet ikke rigtig trængt ind. Vi håber, at vi med den nye alliance vil være rundhåndede, det vil sige stoppe eksportsubsidierne til produkter, der er følsomme for dem, åbne vores markeder og hjælpe dem med at markedsføre deres produkter i deres egen region og på vores marked.
Hvad angår G-21, skal vi, som De selv siger, være tydelige. Den nye verdensmagt, som begynder at opstå, har vi brug for som multilateral aktør, men G-21 skal også vide, at de selv skal yde et bidrag, når de kræver noget af os. De skal sørge for, at deres borgere får ret til frie fagbevægelser, og at børnearbejde og udnyttelse af kvinder afskaffes. Hvorfor skulle de ikke være de første til at give denne nye alliance en chance, ligesom vi har gjort med Alt undtagen våben-initiativet, og tillade deres lande at indføre produkter? Det ville gøre Lulas dagsorden troværdig.
Hr. kommissær, Europas indsats for billig aids-medicin har i sidste ende været vellykket. Det viser, at Europa ikke fokuserer på kortsigtet fortjeneste til sig selv, men på en bredere holdning. Denne fremgangsmåde med det frie marked på verdensplan med fair regler gør os meget mere troværdige. Jeg tror, at en hurtig gennemførelse af denne fremgangsmåde i medlemsstaterne og i EU er den rette vej. 
Plooij-van Gorsel (ELDR ).
   - Hr. formand, det ser ud til at blive et nederlandsk privat selskab her i formiddag, så vi fortsætter lidt endnu. Nederlandene er jo også en stor handelsnation.
Allerede under den forhandling, som vi førte her i Parlamentet i september om fiaskoen med forhandlingsrunden i Cancún, gjorde jeg på Den Liberale Gruppes vegne kommissær Lamy og kommissær Fischler opmærksom på min støtte til en hurtig genoptagelse. Multilaterisme er i den forbindelse det bedste middel til global frihandel, og det er til ulempe for de mindre lande og udviklingslandene at indgå bilaterale aftaler. Disse lande har jo fordel af generelle standarder, som gælder på verdensplan.
En reform af WTO er efter Kommissionens opfattelse også en prioritet, og her er jeg enig med kommissær Lamy, for den måde, hvorpå organisationen fungerer nu, kan bestemt forbedres, og den hører ikke længere hjemme i 2004. Han må imidlertid tænke på, at det skyldtes medlemmerne, at forhandlingerne mislykkedes. Det gælder altså især om at opnå konstruktiv støtte til fortsættelsen af Doha-runden hos WTO-medlemmerne. Med det amerikanske præsidentvalg i år vil det imidlertid ikke være let, fordi kampagnerne sandsynligvis vil være fyldt med protektionistisk retorik.
En styrket rolle til sekretariatet i Genève og til generaldirektøren er efter min opfattelse et skridt i den rigtige retning. Generaldirektøren skal have initiativret for at skabe større opbakning og større forpligtelser for medlemsstaterne for at sætte forhandlingerne i gang igen og ligeledes for at få medlemmerne til at overholde de indgåede aftaler. Til gengæld for et sådant styrket mandat til generaldirektøren skal en parlamentarisk forsamling føre demokratisk kontrol.
Det har vi atter givet et kraftigt skub i Cancún gennem en parlamentarisk konference. Det skal fortsættes, for denne demokratiske kontrol kan vi virkelig ikke overlade til ngo'erne. For det første har de ingen demokratisk legitimitet, og for det andet viste det sig på ny i Cancún, at disse organisationer ikke stræber efter, at forhandlingsrunden skal lykkes.
Indholdsmæssigt skal den nuværende dagsorden efter min opfattelse bibeholdes, og Singapore-emnerne og adgangen til markedet spiller i den forbindelse en nøglerolle. Netop udviklingslandene har gavn af et godt investeringsklima, en reduktion af importafgifterne og gennemsigtig lovgivning. Landene i Syd har gavn af en forenkling af handelen, for 80 % af alle importafgifter betales af udviklingslandene indbyrdes. EU skal imidlertid også give bedre information til andre medlemmer, således som hr. van Velzen også sagde. Endelig giver Den Liberale Gruppe kommissær Lamy og kommissær Fischler frie hænder til at fremme deres strategi og den foreslåede pakke på dette område og fortsætte ad denne vej. 
Formanden.
   - En gang peberhandler altid peberhandler, fru Plooij-van Gorsel! 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg takker for denne debat, som vi har anmodet om, skønt jeg beklager, at de andre politiske grupper ikke har accepteret, at der blev stillet forslag til beslutning om WTO-forhandlingerne.
Den manglende aftale på WTO-ministertopmødet i Cancún har nemlig bekræftet, hvor vigtigt det er at standse og ændre den nuværende handelsliberaliseringspolitik. Der må gennemføres en politik, der fremmer retfærdig og lige handel, og som retter sig mod en reel udvikling af det enkelte lands muligheder på en bæredygtig måde og uden dominans- og afhængighedsforhold og mod en hurtig forbedring af levevilkårene for verdens befolkning og en styrkelse af deres rettigheder og sociale landvindinger. Kommissionens aktuelle mandat er imidlertid i konflikt med dette krav. Den store sociale mobilisering over hele verden, heriblandt Det Europæiske Sociale Forum, mod WTO og dets forskellige forslag, navnlig aftalen om tjenesteydelser, der bringer offentlige tjenester af høj kvalitet i fare, viser, at Kommissionens mandat må revideres. Vi kan ikke acceptere, at EU fortsat ligger på linje med USA, hvad angår vigtige dele af forhandlingerne, især landbrug, liberalisering af tjenesteydelser og de såkaldte nye emner fra Singapore, investering, konkurrence og offentlige indkøb. Der må også tages hensyn til vigtige brancher som tekstil- og beklædningsindustrien, især i de sydeuropæiske lande som f.eks. Portugal, for at bevare beskæftigelse og udvikling i store områder, hvor denne industri er af afgørende betydning.
Vi fastholder derfor, at det aktuelle mandat må revideres for at undgå katastrofale sociale og miljømæssige følger af det frihandelssystem, som WTO har sat i værk. Vi ønsker retfærdig og lige handel, der sigter mod udvikling, folkesundhed, miljøbeskyttelse og kulturel mangfoldighed. Vi fastholder, at de manglende aftaler i Seattle, Cancún og for nylig igen i Genève må benyttes som anledning til at revidere de forslag, som Kommissionen har stillet, og til at tage hensyn til den nødvendige balance. Jeg spørger derfor, om Kommissionen er rede til at revidere det aktuelle mandat og indlede forhandlinger inden for en ny ramme, der respekterer de principper, som jeg netop har nævnt. 
Lannoye (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg har allerede haft lejlighed til på udvalgsmødet at fortælle kommissær Lamy, hvor skuffet jeg var over de nye forslag fra Kommissionen og i sidste ende holdningen i Rådet, som har stadfæstet disse forslag.
Faktisk forventede jeg efter de stærke udmeldinger, han kom med efter sammenbruddet i Cancún, at vi snarere overvejede at foreslå en dybtgående revision af den internationale handelsordning og ikke en simpel taktisk omprioritering. I stedet for en strategisk kursændring er det imidlertid snarere en taktisk omprioritering, der er tale om i dag. Hvad angår f.eks. Singapore-emnerne, udviser kommissær Lamy større fleksibilitet på Kommissionens vegne, en fleksibilitet, som kom til udtryk helt til sidst og efter min mening for sent i Cancún-processen. Men er der stadig tale om fleksibilitet i dag?
Jeg skal dog alligevel gøre opmærksom på, at Doha-erklæringen krævede en enstemmigt vedtaget og udtrykkelig aftale om forhandlingsprocedurerne for disse emner. Vi ved, at en sådan aftale er udelukket under de nuværende omstændigheder. Landene fra G90, som er de fattigste, har gentaget deres modstand mod en åbning af forhandlinger om Singapore-emnerne. Jeg mener, det er klart, at disse lande ikke kan forvente sig noget af sådanne forhandlinger for at opnå udvikling. Det er ikke deres prioriteter, og man kan godt forstå dem. På områder som teknik og menneskelige ressourcer er disse lande ikke væbnet til at spille en afgørende rolle i sådanne forhandlinger, som blot ville tynge ned på en kalender, som alle indrømmer allerede er meget overtegnet. Jeg mener, at EU ved midlertidigt at gå væk fra eller i hvert fald sætte en parentes omkring Singapore-emnerne i dag ville udsende et vigtigt og stærkt signal til G90-landene for at vise dem, at vi har forståelse for deres bekymringer. Denne holdning ville endda være et habilt strategisk træk i det omfang, at den ville stille EU mere positivt i landbrugsforhandlingerne, vi ville få større bevægelsesfrihed.
Hvad resten angår, er Verdenshandelsorganisationen efter min mening ikke det rette forum til at behandle den enkeltes rettigheder og pligter på landbrugsområdet. Jeg mener, det er vigtigt hurtigst muligt at genoptage en dialogproces med et organ som FAO for på værdig vis at drøfte fødevaresikkerheden og beskyttelsen og udviklingen af landbrugsområderne. Jeg tænker især på, at en hastesag som bomuldsspørgsmålet, der kom på bordet i Cancún, burde få højeste prioritet i EU, og jeg takker kommissærerne for at medtage dette i deres betragtninger.
Hyland (UEN ).
   - Hr. formand, vi er glade for den nylige meddelelse fra amerikanerne om, at de begynder at tænke multilateralt igen. Efter at samtalerne i Cancún brød sammen, var der nogle bekymrende tegn på, at USA ville opgive de multilaterale regler og gennemtvinge en række bilaterale aftaler kloden rundt.
I forbindelse med WTO-samtalerne er jeg især optaget af landbruget. Jeg er bekymret over den rumlen, der nu lyder fra amerikanerne i denne henseende, og jeg tror, de forsøger at flytte målstængerne med hensyn til landbruget. Europæiske landmænd har tilsluttet sig en reformaftale, som medfører en voldsom omvæltning inden for sektoren, men de ved i det mindste, hvor de er på vej hen. Det er helt uacceptabelt at foreslå at genåbne Luxembourg-aftalen fra sidste år. Vores landmænd har brug for en stabil politik for at kunne planlægge deres bedrifters fremtid og deres familiers udkomme. Der kan ikke være tale om under pres fra amerikanerne at trække i land på nogen af de løfter, vi har givet vores landmænd. Jeg opfordrer Kommissionen til klart at tilkendegive, at den ikke vil tolerere et sådant pres, og at den skarpt vil forsvare den eksisterende aftale.
Endelig vil jeg også gerne minde Kommissionen om, at der ikke er noget mandat til at forhandle det nuværende eksportrestitutionssystem væk. Amerikanerne skal ikke have lov til at kræve, at der bliver sat en stopper for eksportrestitutionerne, mens de fortsat kører med en række modeller, som har nøjagtig samme virkning for de amerikanske landmænd. 
Belder (EDD ).
   - Hr. formand, her i Parlamentet har jeg tidligere bemærket, at kristelig næstekærlighed forpligter til at gribe udviklingsdagsordenen mere konstruktivt an. I lyset af dette har jeg en række bemærkninger om den foreliggende strategi.
For det første er der landbruget. EU blev enig med USA om nogle rammer inden Cancún. Den amerikanske handelsrepræsentant Zoellick erklærede sig for nylig for tilhænger af genoptagelsen af forhandlingerne i den nuværende handelsrunde. Jeg formoder, at kommissæren fører samråd med ham for at nå frem til rammer, der i store træk angiver tydelige forpligtelser.
Et andet element på Doha-dagsordenen er produktion og import af medicin uden patent til udviklingslande med en alvorlig sundhedskrise. Den indviklede importprocedure for billig medicin kræver en forenkling. Da USA her er en strategisk aktør, skal der opnås enighed med USA om en mere gennemførlig løsning. Den nødvendige afklaring af dette punkt savner jeg i kommissionsdokumentet.
Endelig er denne handelsrunde en udviklingsrunde. Forhandlingerne må ikke fokusere på Singapore-emnerne, men så meget desto mere på udviklingsemnerne. 
Della Vedova (NI ).
   - Hr. formand, hr. Lamy, hr. Fischler, jeg bifalder og støtter Kommissionens strategi for at fremme multilateralisme. Europa har i meget højere grad end USA behov for et multilateralt grundlag for den internationale handels udvikling.
Der er et punkt, hr. formand, hr. Lamy, hr. Fischler, som jeg er helt uenig i. Kommissær Lamy sagde, at man er ved at genoptage forhandlingerne for landbrugets vedkommende, og at EU ikke længere altid er i defensiven. På det politiske plan tror jeg bestemt ikke, at det er rigtigt. USA har ganske vist også problemer med landbruget set ud fra et protektionistisk synspunkt, hvilket ligeledes er tilfældet med Japan, men Europa er stadig en af hjørnestenene i verdenssystemet for protektionisme og statsstøtte til landmændene i de rige lande. Den såkaldte reform har ikke haft en tilstrækkelig effekt i den forbindelse. Man behøver blot at kaste et blik på EU-budgettet, for vi bruger stadig 40 % af EU-budgettet på at støtte og beskytte de rige landmænd, som udgør en sektor, der er i tilbagegang i den europæiske økonomi.
Forstår man virkelig ikke, at vi taler om fremtiden for Europas internationale handel? Og hvorfor skal vi drøfte dette med kommissær Lamy og - hvem ellers? - med kommissær Fischler? Jeg har ikke spor imod kommissær Fischler personligt, men vi drøfter det med Kommissionens eller Rådets repræsentant for landbruget og ikke for informationsteknologi eller industri. Hvordan kan det være?
Til sidst vil jeg gerne sige, hr. formand, at landbruget stadig er en hindring i forhandlingerne om Europas internationale handel, og at landbrugsprotektionismen skader Europa mere, end den skader landene i den tredje verden. 
Schwaiger (PPE-DE ).
   - Hr. formand, når vi, PPE-DE-Gruppen, også i dag støtter de to kommissærers forhandlingsposition, betyder det, at vi naturligvis ligeledes går ind for, at alle flytter sig, når der finder forhandlinger sted om landbruget, at der rent faktisk også finder forhandlinger sted, og at de andre forhandlingsdeltagere ikke kun annoncerer deres reformer, men ligesom os gennemfører disse i praksis. Det er mit første punkt.
For det andet betyder vores nuværende støtte til Kommissionens og Rådets mandat også, at vi fortsat skal være konsekvente som europæisk parlament. Det går altså ikke an, at vi i Parlamentet har et stort flertal for at støtte Kommissionen, mens den samme gruppe og samme ordfører samtidig forbereder betænkninger i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU, der står i diametral modsætning til de holdninger, som vi har fremført over for WTO. Jeg refererer til forhandlingerne om de regionale partnerskabsaftaler, hvor der skal gælde de samme principper, og hvor f.eks. Singapore-emnerne også inddrages. For os er det ekstremt vigtigt, at vi åbner vores markeder for hinanden, og selvfølgelig ligger særbehandlingen af vores AVS-venner os også meget på sinde. Vi kan imidlertid ikke tale med dobbelt tunge, og vi vil i PPE-DE-Gruppen og måske også sammen med andre kolleger, som udgør et flertal i Parlamentet, være opmærksomme på, at der er en sammenhæng her.
For det tredje skal vi forsøge, hvis vi nu lige aktiverer vores parlamentariske dimension, at spille en ledende rolle, hvor vi - hvor svært det end måtte være - til stadighed inddrager vores partnere i den amerikanske Kongres. Når alt kommer til alt, er USA også vores største handelspartner, og vi ønsker ikke kun at ligge i kølvandet på inderne og kineserne.
Désir (PSE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne sige som svar på den bemærkning, der kom for et øjeblik siden fra fru Plooij for at understrege det store antal nederlandske kolleger, at det ikke udelukkende er, fordi mit fornavn oprindeligt er nederlandsk - det er det ganske rigtigt - at jeg i dag deltager i denne forhandling, men fordi jeg tror, at vi alle i vores egenskab af parlamentsmedlemmer i EU er meget optaget af at genoptage nogle multilaterale handelsforhandlinger.
Jeg tror, at det mest bemærkelsesværdige i den meddelelse af 26. november, mine herrer kommissærer, som De forelagde Rådet, reelt var Deres ændrede holdning til Singapore-emnerne. Som kommissær Lamy sagde, er jeg af dem, der glæder sig over her i salen at være blandt de parlamentsmedlemmer, som gjorde Dem opmærksom på, i hvor høj grad forhandlingerne om Singapore-emnerne tyngede skuden unødvendigt. Ligesom hr. Lannoye i øvrigt også har gjort opmærksom på, tror jeg ikke, at WTO er det rette forum til at behandle flere af disse emner.
Jeg vil blot gerne sige Dem, hvor ærgerligt det ville være i dag at gøre for lidt og gøre det for sent. Som De kunne konstatere ved afslutningen på Cancún-konferencen var det sådan, at tilliden den sidste dag, da De ville gøre opmærksom på, at De var rede til at trække nogle af disse emner tilbage, ikke længere var der, og dette initiativ var ikke tilstrækkeligt til at genoptage drøftelsen.
I dag accepterer De imidlertid at trække flere af Singapore-emnerne - investeringer og konkurrence - tilbage fra den overordnede aftale, samtidig med at De alligevel fastholder dem i den potentielle forhandling igennem multilaterale aftaler, som De ønsker at forhandle om. På den måde vil De blive ved med at nære mistilliden og fjendtligheden. Jeg tror tværtimod, at vi skal bruge alle kræfter på at genvinde tilliden mellem EU og udviklingslandene.
Det er derfor lidt det problem, vi har, når vi læser Deres meddelelse. Vi har på fornemmelsen, at De forsøger at drage lære af fejltagelserne fra Cancún, men samtidig giver De indtryk af kun at gå halvdelen af vejen og at gå den baglæns. Som om De ønskede, at alt skulle forandres på betingelse af, at det blev, som det var, for at bruge Lampedusas udtryk. De beder f.eks. om at beholde Deres forhandlingsmandat, som er fra før Seattle, og om, at det ændres mindst muligt. De ønsker at fastholde Deres positioner på landbrugsområdet. De ønsker at fastholde EU's oprindelige målsætninger om liberalisering af udviklingslandenes markeder eller liberalisering af tjenesteydelserne med i sidstnævnte tilfælde en stor uklarhed omkring de offentlige tjenesteydelser, som vi har gjort opmærksom på. De siger, at de er bevaret, men samtidig antyder De, at De vil liberalisere miljøtjenesterne, som er blandt de største af de offentlige tjenesteydelser. Her tænker vi naturligvis på vand.
De når endda frem til en meget omtvistelig påstand. De siger, citat, at WTO i Deres øjne ikke er et strukturelt uretfærdigt system, hvis ligevægt skal genoprettes. Jeg tror, at De ved at understrege et sådant forhold vender ryggen til Doha-ånden, som netop var over for vores partnere fra udviklingslandene at erkende, at handelsordningen siden afslutningen på Uruguay-runden ikke havde holdt sine løfter, at den ikke havde fungeret retfærdigt og til fordel for alles udvikling, og at det var nødvendigt at genoprette ligevægten i ordningen.
Fra det synspunkt er Kommissionens meddelelse præget af holdninger, som risikerer at bremse en genoptagelse af dialogen. Jeg tænker f.eks. på den meget strenge kritik af præferenceordningen eller af det særlige og differentierede behandlingssystem. 2004 skal ikke være et år mellem parenteser. Jeg glæder mig over, at De har taget Deres pilgrimsstav op på ny for at genoptage dialogen med G20- og G90-landene. Det er en holdning, som bryder med den diskurs, der var herskende i Cancún, som indimellem var meget nedladende over for disse lande. Vi skal genskabe dagsordenen og genskabe tilliden til Doha-dagsordenen - men en forbedret Doha-dagsorden - og til en dybtgående reform af WTO, dets funktion, regler og dogmer, således at denne organisation reelt tjener til alles udvikling. Vi skal altså skabe en ny ligevægt i den internationale handelsordning og ikke kun prioritere liberalisering og frihandel, som kun kan skabe uretfærdighed blandt meget forskellige aktører.
De Clercq (ELDR ).
   - Hr. formand, vi ved alle sammen, at den seneste ministerkonference i Cancún desværre blev en fiasko. Det er derfor godt, at Kommissionen på ny vil gøre noget for at få de løbende forhandlinger i gang igen. Den foreslåede udviklingsrunde må ikke mislykkes, men skal afsluttes med succes. Der er jo meget, der står på spil. Risikoen ved en fuldstændig udhuling af Verdenshandelsorganisationen og det multilaterale handelssystem er latent til stede. Bilaterale og regionale handelsaftaler er ikke noget alternativ i en stadig mere globaliseret verden og et system, som nu i næsten 55 år har bidraget til en stabil og vedvarende økonomisk vækst. Derfor er det på høje tid foruden de indholdsmæssige drøftelser, som vi bifalder, at forbedre Verdenshandelsorganisationens arbejdsmetoder.
At forhandle og træffe beslutninger gennem konsensus i et forum med 148 medlemmer kræver procedurer, som er moderne, enkle og effektive, og det er præcist, hvad WTO-procedurerne i øjeblikket ikke er. Jeg er stadig fast overbevist om, at Verdenshandelsorganisationen i højere grad end tidligere er nødvendig, for især for EU er en yderligere liberalisering af verdenshandelen og fjernelsen af hindringer for samhandelen afgørende for en forbedring af den økonomiske vækst og beskæftigelsen. 
Markov (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kommissærer, kære kolleger, efter den mislykkede WTO-konference i Cancún blev der heller ikke opnået noget resultat ved WTO-rådets møde i december i Genève. Det viser endnu en gang, at WTO er i krise, og at den handelspolitik, som WTO praktiserer, ikke længere er bæredygtig, hvilket den voksende modstand i den internationale sociale bevægelse mod WTO's handelspolitik også vidner om.
Kommissionen har en væsentlig andel i WTO's nuværende handelspolitik. Med sin taktiske optræden har den vist, at det i virkeligheden ikke drejer sig om udviklingspolitik og fair verdenshandel, men derimod om fri handel. De spurgte, om De ville få mandat fra min gruppe til Deres forslag. Her kan jeg kun sige, at De ikke får det af os. Hvad skulle vi give Dem mandat til?
For det første er det nu tid til at efterkomme mange udviklingslandes krav og gennemføre en evaluering af de hidtidige resultater af WTO's politikker.
For det andet skal subsidierne til landbrugseksporten, som betyder økonomisk ruin for millioner af landmænd i udviklingslandene, omsider afskaffes. I stedet for at overdænge udviklingslandene med europæiske landbrugsprodukter til dumpingpriser skal EU hjælpe disse lande til at opbygge sunde hjemmemarkeder og udvikle regionale økonomiske kredsløb.
For det tredje skal der sættes en stopper for GATS-forhandlingerne, som vil medføre massive liberaliseringsrunder inden for områder af de offentlige forsyningspligtydelser, som hidtil har været forskånet herfor. Her gælder det også, at Kommissionen hellere bør beskæftige sig med evalueringen af de hidtidige resultater end at varsle nye liberaliseringsrunder. Og jeg kan allerede på forhånd sige, at resultatet ikke vil falde positivt ud, hverken for kvalitet, forsyningssikkerhed eller prisstabilitet.
For det fjerde er der ikke nogen grund til at lave ændringer i de såkaldte Singapore-emner, for de skal nemlig helt tages af bordet. I stedet for at blive ved med at udvide WTO's kompetencer og tilføje nye forhandlingsemner til dagsordenen skal der findes løsninger på de uløste opgaver på udviklingsdagsordenen. WTO's arbejde skal igen være fokuseret primært på tværgående opgaver såsom bæredygtig udvikling og offentlig sundhed.
For det femte skal WTO's arbejdsgange og strukturer ses nøje efter i sømmene. Vi kræver en demokratisering af WTO, hvor der skal være gennemsigtighed under alle forhandlinger, en lige behandling af alle WTO-medlemsstater og gennemføres en revision af tvistbilæggelsesproceduren. Desuden er det et hovedkrav fra vores side, at WTO integreres bedre i internationale FN- og ILO-traktater.
Souchet (NI ).
   - Hr. formand, jeg konstaterer, at det fejlslagne møde i Cancún, hvor dramatisk det end forekom, som burde have haft en elektrochokvirkning på især europæerne, i virkeligheden ikke har afstedkommet nogen egentlig grundlæggende overvejelse af processen bag den liberalisering af verdenshandelen, som er indledt. Der er ikke stillet noget egentligt nyt forslag siden for at ændre den mærkbart.
I betragtning af den betydning, landbrugsspørgsmålet har, havde det været fint at overveje f.eks. relevansen af dets integration i en proces, som i sin nuværende udformning ikke giver mulighed for at tage dets specificiteter i betragtning på trods af, at det drejer sig om en sektor, der bestemmer fødevaresuveræniteten og er grundlaget for udviklingen.
Man kunne have troet, at de europæiske lande på grund af den betydning, de har tillagt de to parametre, havde lyst til at stille dette centrale spørgsmål. Det er ikke tilfældet, som vi kan konstatere. Det beklager vi, for denne undladelse trækker tunge veksler på selve processens fremtid.
Formanden.
   - Da det er tid til afstemning, afbryder vi forhandlingen, som vil blive genoptaget i eftermiddag.

- Kære kolleger, inden vi går i gang med den planlagte afstemning, giver jeg ordet til hr. Zappalà, der vil stille et forslag om et spørgsmål, som vi ikke løste ved mødets begyndelse i går, nemlig hvornår vi skal stemme om hans betænkning. Skal vi stemme på torsdag her i Strasbourg eller under minimødeperioden i Bruxelles? Vi skal dog huske, at der i vores arbejdsprogram under alle omstændigheder er taget højde for en forhandling om dette emne torsdag morgen. 
Zappalà (PPE-DE ),
    Hr. formand, vi tilslutter os - og det gør jeg således også personligt som ordfører - De Europæiske Socialdemokraters Gruppes forslag om, at forhandlingen om muligt stadig bør finde sted torsdag morgen kl. 10.00, og at den endelige afstemning ved førstebehandlingen udsættes til næste mødeperiode, det vil sige minimødeperioden i Bruxelles sidst på måneden. 


Roure (PSE ),
   Hr. formand, mit indlæg bliver meget kort. Denne konvention er det første globale instrument til bekæmpelse af de kriminelle netværk, som indeholder universelle definitioner på grundlæggende strafferetlige begreber inden for bekæmpelse af organiseret kriminalitet. Det internationale samfund råder nu over et komplet instrument til på organiseret vis at bekæmpe den stigende organiserede kriminalitet. Jeg opfordrer derfor de EU-medlemsstater, som endnu ikke har ratificeret konventionen, til at gøre det hurtigst muligt.


Pesälä (ELDR ),
   Hr. formand, Det Europæiske Råd har tre gange på sine topmøder bekræftet, at der også i fremtiden skal kunne udøves landbrug i de regioner, der har specielle problemer. At kunne ernære sig ved landbrug har særlig betydning for de regioner, da der er et ønske om at bevare landdistrikterne i live og beboelige. Det har også sin egen kulturelle og miljømæssige værdi.
Jeg anser det for vigtigt, at man ved enhver reform af politikken for landdistrikterne indarbejder de kriterier, som gælder for de nordlige landbrugsområder. I min betænkning foreslår jeg, at Kommissionen opstiller klare definitioner og kriterier, baseret på klima, længde af vækstsæson, spredt befolkningstæthed og afsides beliggenhed, for at sikre, at der kan tages hensyn til de nordlige landbrugsregioners permanente handicap. Mit udgangspunkt er, at udvalget af virkemidler under den fælles landbrugspolitik skal udvikles på en måde, der tager større hensyn til de specielle forhold, der hersker i de nordlige landbrugsdistrikter. En idé kunne være at regionalisere den fælles landbrugspolitik og gøre den mere fleksibel, således at den bedre end den nuværende politik kan identificere de forudsætninger, der skal til, for at gøre landbrug i forskellige distrikter i stand til at konkurrere på lige fod på det fælles marked. 

Breyer (Verts/ALE ),
   Hr. formand, desværre reagerede jeg ikke hurtigt nok. Jeg vil gerne trække mig som ordfører for Breyer-betænkningen, fordi flertalsbeslutningen i Parlamentet om også at yde støtte til atomkraftværker, der er under opførelse i og uden for EU, står i diametral modsætning til min personlige holdning. Derfor vil jeg godt bede om, at det føres til protokols, at jeg træder tilbage fra posten som ordfører for denne betænkning efter afstemningen.
Formanden.
   - Fru Breyer, normalt afgiver en ordfører denne erklæring inden den endelige afstemning, men jeg kan godt se, at vi måske gik for hurtigt frem med afstemningen. Deres erklæring bliver under alle omstændigheder ført til protokols.
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Trods den indlysende forskellighed, som kendetegner de plantesorter, der her er på tale, og som afgjort begrunder et særligt fællesskabsinstrument, forholder det sig jo sådan, at plantesorterne i lang tid ikke blot har været genstand for studium og forbrug, men at menneskets skabende aktivitet har spillet en helt selvfølgelig rolle for deres udvikling.
I betragtning af de mangfoldige industrielle ejendomsrettigheder på dette område og de særlige forhold, der gør sig gældende, har jeg stemt for, eftersom jeg er enig i Rådets og Kommissionens synspunkt om, at Fællesskabets forordning om sortsbeskyttelse bør bringes i overensstemmelse med direktivet om retlig beskyttelse af bioteknologiske opfindelser.
Retssikkerheden og beskyttelsen af opfinderes og udvikleres rettigheder og forholdet herimellem berettiger ligesom dette områdes aktuelle betydning, at der sikres overensstemmelse mellem retsinstrumenterne om udnyttelsesrettigheder og om modsvarende sortslicenser, der omfatter patentbeskyttede opfindelser.
Denne harmonisering vil navnlig muliggøre sikring af, at indehaveren af et bioteknologisk patent kan udnytte en sort, der indeholder vedkommendes opfindelse, når indehaveren af sortsbeskyttelsesrettigheden afviser kontraktlig licens, og denne opfindelse udgør et væsentligt teknisk fremskridt af betydelig økonomisk interesse. 

Piscarreta (PPE-DE ),
    Ulovligt, ikke-rapporteret og ikke-reguleret fiskeri (IUU-fiskeri) er ganske enkelt en destruktiv fiskerimetode, der underminerer bæredygtig bevaring og forvaltning af fiskeressourcerne. Fiskeriet efter tun er en af de fiskeriformer, der er hårdest ramt af ulovlig fiskeriaktivitet, hvortil bør føjes, at EU-fiskerflåderne er blandt dem, der udnytter disse bestande mest. I denne sammenhæng har EU spillet en ledende rolle for at bekæmpe denne type IUU-fiskeri, ikke mindst ved at bekæmpe brug af bekvemmelighedsflag. Disse foranstaltninger har dog åbenbart ikke været tilstrækkelige.
I Portugal, og særlig ud for Algarve, er vi udmærket bekendt med IUU-fiskeriet, og jeg skal undlade at gentage de anklager, som jeg tidligere har fremført i Europa-Parlamentet. Jeg vil dog gerne støtte denne betænkning, der efter min opfattelse på én gang muliggør bevaring af fiskeressourcerne og medvirker til at skabe lidt ro i fællesskabsfarvandet. Jeg støtter betænkningen, fordi den kræver, at medlemsstaterne skal søge at afholde deres statsborgere fra at deltage i IUU-aktiviteter.
Jeg takker fru McKenna for denne betænkning, der, når den gennemføres, effektivt vil kunne løse problemer, som vi alle er bekendt med, selv om der kan konstateres visse vanskeligheder med at bekæmpe dem. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Det relevante formål er her at opdatere en EF-forordning, som samler de kontrolforanstaltninger, der var aftalt mellem de forskellige regionale fiskeriorganisationer (RFO'er), eftersom RFO'erne, siden forordningen blev vedtaget, har aftalt yderligere foranstaltninger, der må omsættes til fællesskabsret. Særlig ICCAT (Den Internationale Kommission for Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet), den RFO, der har været forrest i forsøget på at bremse ulovligt, ikke-rapporteret og ikke-reguleret fiskeri, foreslår nu en pakke af foranstaltninger til imødegåelse af disse destruktive fiskerimetoder med hovedvægt på det fiskeri, der drives af skibe under bekvemmelighedsflag.
Et andet forhold, der bør udbedres, er den meget dårlige kvalitet af de data, som flagstaterne forelægger, hvilket - selv om det hører til disse staters mest grundlæggende forpligtelser - har gjort bedømmelsen af bestandenes størrelse usikker. Da EU-fiskerflåderne er blandt dem, der udnytter disse bestande mest, må EU påtage sig sit ansvar og foregå med et godt eksempel.
Jeg vil ligesom ordføreren udtrykke min anerkendelse af ICCAT's indsats for at gøre noget ved disse problemer inden for denne kommissions kompetence, hvilket utvivlsomt er en holdning, der inspirerer andre RFO'er og anden international udvikling på dette område.
Jeg støtter denne betænkning og har stemt for. 

Coelho (PPE-DE ),
    Jeg støtter hr. Pirkers fremragende betænkning, der foreslår en omdannelse af den fælles aktion fra 1997, så der kan sættes mere resolut og effektivt ind over for de nye, syntetiske stoffer.
Der er et problem, at der foregår stigende produktion og handel med syntetiske stoffer, og der må derfor hurtigst muligt indføres streng og effektiv kontrol hermed. Dette forslag er en opdatering, der samtidig betyder øget gennemsigtighed og en udvidelse af den fælles aktions anvendelsesområde, hvad angår informationsudveksling, risikovurdering og kontrol af de nye syntetiske stoffer, der har været et meget effektivt redskab til hurtig informationsudveksling. Anvendelsesområdet udvides til alle de nye syntetiske stoffer og nye narkotiske stoffer, herunder sådanne, som kan defineres som lægemidler.
Positivt er det også, hvis der, som ordføreren foreslår, sker en forenkling af strukturerne, så informationsudvekslingen og risikovurderingen kan foregå så enkelt og effektivt som muligt.
Vi håber, at den fælles aktion ikke blot kommer til at fungere som en mekanisme for hurtig reaktion, men tillige fremover vil tjene den langsigtede overvågning af et syntetisk stof i form af en fortløbende udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Europol samt Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika (EONN). 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Denne betænkning, der først og fremmest er af teknisk karakter, søger at opdatere, udvide anvendelsesområdet og styrke informationsudveksling, risikovurdering og kontrol af de nye syntetiske og narkotiske stoffer på grundlag af aktuelle procedurer som f.eks. det tidlige varslingssystem og systemet til vurdering af de sociale og sundhedsmæssige risici - foretaget af en videnskabelig komité - samt medlemsstaternes kontrolprocedure. Det er hensigten, at det fremover ikke blot skal fungere som en mekanisme for hurtig reaktion, men skal tjene den langsigtede overvågning af et syntetisk stof i kraft af en procedure med konstant informationsudveksling.
Jeg støtter ligesom min gruppe ordførerens ønske om at forenkle informationsudvekslingen, idet han foreslår en række ændringer, der skal gøre hele denne procedure mere effektiv. Vi kan derfor i det store og hele støtte betænkningen. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Kommissionens forslag har til formål at opdatere, styrke og udvide den fælles aktion fra juni 1997 om udveksling af oplysninger om, risikovurdering af og kontrol med nye syntetiske stoffer gennem Europol og Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika (EONN).
Den fælles aktion, der består af tre elementer - et tidligt varslingssystem, en risikovurdering foretaget af en videnskabelig komité og en EU-procedure, ved hjælp af hvilken indberettede substanser bliver stillet under kontrol i medlemsstaterne - har bevist sin effektivitet og til fulde retfærdiggjort sin eksistens og forenklingen af procedurerne, idet jeg ligesom ordføreren bifalder, at anvendelsesområdet udvides til de nye narkotiske stoffer, og at der indføres frister for hver af procedurens etaper.
Dette forslag, der med de ændringer, som ordføreren har indført, er blevet støttet af et stort flertal i det korresponderende udvalg, imødekommer ønskerne hos dem, der ikke er veget tilbage i kampen mod narkotika eller har valgt den mindste modstands ansvarsløse vej.
Jeg har stemt for betænkningen, da jeg mener, at dette område er helt afgørende for medlemsstaternes befolknings fremtid, især for de unge, hvilket til fulde begrunder snævert koordinerede aktioner, så der kan ske en hurtig reaktion og en effektiv overvågning af art, oprindelse, handel og forbrug for de nye narkotiske stoffers og de nye syntetiske stoffers vedkommende. 

Coelho (PPE-DE ),
    Jeg bifalder EU's indgåelse af den internationale konvention om bekæmpelse af organiseret kriminalitet, dvs. FN-konventionen om bekæmpelse af grænseoverskridende organiseret kriminalitet og de dertil hørende protokoller om bekæmpelse af menneskehandel og menneskesmugling.
Denne overordentlig vigtige konvention er FN's første juridisk bindende instrument på området og det første globale instrument til bekæmpelse af kriminelle netværk, der giver universelle definitioner på visse grundlæggende strafferetlige begreber inden for bekæmpelse af organiseret kriminalitet.
Det er vigtigt at indføre et så omfattende samarbejde som muligt på grundlag af fælles procedurer og minimal harmonisering af retsnormerne. Kun på den måde kan vi mere effektivt bekæmpe den grænseoverskridende kriminalitet og undgå, at de kriminelle netværk drager fordel af de eksisterende forskelle og lakuner i medlemsstaternes lovgivning.
Denne konvention vil kunne muliggøre et mere effektivt samarbejde mellem signatarstaterne gennem harmonisering af de forskellige nationale retssystemers definitioner på lovovertrædelser, således at en handling, der betragtes som en lovovertrædelse i en af de deltagende stater, også anerkendes som en sådan i de øvrige signatarstater. Fire former for alvorlige overtrædelser bliver gjort strafbare, nemlig deltagelse i organiseret kriminalitet, hvidvaskning af penge, hindring af domstolenes arbejde og korruption. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    På baggrund af de ekstremt elendige levevilkår for millioner og atter millioner af migranter og ofre for menneskehandel i verden og i Europa, som udsættes for helt uacceptabel udnyttelse og ydmygelse, og som ikke har nogen rettigheder, finder jeg det positivt, at Rådet har truffet afgørelse om indgåelse af FN-konventionen om bekæmpelse af grænseoverskridende organiseret kriminalitet og de dertil hørende protokoller om bekæmpelse af menneskehandel og menneskesmugling.
Det er et folkeretligt instrument, der vil befordre et bedre samarbejde mellem landene med hensyn til bekæmpelse af den organiserede kriminalitet, navnlig gennem fortløbende harmonisering af definitionerne på lovovertrædelser (deltagelse i organiseret kriminalitet, hvidvaskning af penge, hindring af domstolenes arbejde og korruption), retshjælp, fælles undersøgelser og udlevering.
Protokollerne har på deres side til formål at fremme foranstaltninger til bekæmpelse af menneskesmugling og menneskehandel, særlig handel med kvinder og børn, for at beskytte dem mod slaveri, seksuel udnyttelse og ulovlig beskæftigelse, herunder effektive foranstaltninger, der skal sikre ofrene retshjælp og materiel støtte. Det er foranstaltninger, der må gennemføres hurtigt og effektivt, men også nødvendigvis suppleres med politikker, der sætter ind over for de dybereliggende, samfundsmæssige årsager, der ligger bag den aktuelle organiserede økonomiske kriminalitet, lige fra den egentlige økonomiske kriminalitet til udnyttelsen af mænd, kvinder og børn. 
Kirkhope (PPE-DE ),
    De konservative medlemmer støtter samarbejde om emner angående transnational organiseret kriminalitet på mellemstatslig basis inden for FN's rammer. Vi kan imidlertid ikke støtte den voksende tendens til at harmonisere strafferetten på europæisk niveau, eftersom det er unødvendigt og upraktisk. Vi vil derfor undlade at stemme om denne betænkning. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    FN-konventionen sigter på at muliggøre et effektivt samarbejde mellem de deltagende lande inden for bekæmpelse af organiseret kriminalitet gennem harmonisering af de forskellige nationale retssystemers definitioner på lovovertrædelser, således at en handling, der betragtes som en lovovertrædelse i en af de deltagende stater, også anerkendes som en sådan i de øvrige signatarstater. Hermed vil der være tale om det første globale instrument til bekæmpelse af kriminelle netværk, der giver universelle definitioner på visse grundlæggende strafferetlige begreber inden for bekæmpelse af organiseret kriminalitet. Samtidig er det FN's første juridisk bindende instrument på området.
De to protokoller indeholder på deres side strenge foranstaltninger til bekæmpelse af menneskesmugling og menneskehandel, særlig handel med kvinder og børn, for at beskytte dem mod slaveri, seksuel udnyttelse og ulovlig beskæftigelse.
Opmærksomheden henledes i denne forbindelse på bestemmelser, der skal sikre ofrene for menneskehandel både retshjælp og materiel støtte. Således forpligter artikel 6 de deltagende stater til ikke blot at formidle oplysninger om de gældende retslige og administrative procedurer, men også til at træffe foranstaltninger med henblik på fysisk og psykisk rehabilitering af ofrene for menneskehandel.
I betragtning af hvor vigtige spørgsmål der her er på tale, og hvilken pionerstatus der tilkommer denne konvention, kan jeg kun stemme for. 

Coelho (PPE-DE ),
    Jeg støtter dette initiativ, idet jeg fremhæver, at det er meget vigtigt at vedtage strafferetlig beskyttelse af miljøet. Vi har været vidne til forskellige miljøkatastrofer, såsom nylige forlis ud for Galiciens kyst. Der må træffes de nødvendige foranstaltninger mod forurening fra skibe, så det kan undgås, at denne type katastrofer gentages.
Jeg er enig med ordføreren i, at forslaget til direktiv om strafferetlig beskyttelse af miljøet bør vedtages så hurtigt som muligt, så der kan indføres bestemmelser om harmonisering af strafferetlige sanktioner og andre sanktioner mod alvorlig forurening i strid med fællesskabsbestemmelserne.
Denne rammeafgørelse har til formål at styrke de strafferetlige rammer gennem foranstaltninger, der skal tilnærme medlemsstaternes love og regler om forurening fra skibe, ligesom den indeholder jurisdiktionsbestemmelser (til forebyggelse af kompetencekonflikter) og bestemmelser til fremme af samarbejdet mellem medlemsstaterne (hvor der skal oprettes kontaktpunkter til udveksling af informationer).
Det er vigtigt at få afskaffet de nuværende forskelle med hensyn til sanktionsniveauet, der kan medføre forvridninger i form af de mulige - især finansielle - konsekvenser, som en forureningsulykke kan indebære afhængigt af, hvor den finder sted, eftersom en sådan forurening kan berøre flere af Unionens medlemsstater. 
Kirkhope (PPE-DE ),
    De konservative medlemmer mener, at forurening fra skibe er et problem, der skal løses. Vi er enige i nogle af de foranstaltninger, der foreslås i betænkningen, inklusive oprettelse af fælles efterforskningsteams. Vi kan imidlertid ikke støtte den voksende tendens til at harmonisere strafferetten i EU, og vi kan derfor ikke støtte denne betænkning. 
Queiró (UEN ),
    På grund af dels katastrofen med olietankskibet , dels det forslag, som Europa-Parlamentet på undertegnedes initiativ har vedtaget om at oprette et fællesskabsprogram, hvis eneste formål er at udvikle redskaber til beskyttelse af EU's ydre grænser, navnlig til søs, har jeg fulgt denne debat med stor interesse.
Alle tiltag, der forbedrer sikkerheden til søs, bør støttes, da de imødekommer et veldefineret kollektivt behov. Det er hensigtsmæssigt at sætte ind ikke blot over for ulykkerne, men også over for de største kilder til forurening af havene, der skyldes dem, som systematisk overtræder gældende fællesskabsbestemmelser på dette område. En sådan indsats viser politisk opmærksomhed, hvad angår de miljøproblemer, som berører os.
Jeg har derfor stemt for betænkningerne om sikkerhed til søs, undtagen Pex-betænkningen, fordi jeg ikke er enig i ordførerens forslag om at oprette en europæisk kystvagt.
EU har pligt til at fremme sikkerheden til søs og bør ikke under nogen omstændigheder fralægge sig dette ansvar. Oprettelse af en europæisk kystvagt er imidlertid at gå for vidt, og en bedre løsning vil være at gøre samarbejdet mellem medlemsstaterne stærkere og tættere, så der kan sikres bedre interoperabilitet og kompatibilitet mellem de til rådighed stående midler på intraeuropæisk plan, og formålsløst dobbeltarbejde og overlapning undgås. 

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries og Theorin (PSE ),
    Hvad angår ændringsforslag 22, mener vi, at det er overordentligt vigtigt at træffe foranstaltninger mod miljøkriminalitet på havet. Vi bifalder et øget europæisk samarbejde mellem de nationale kystvagter, hvad angår fælles operationer, planlægning og kompetenceudvikling. Vi mener derfor ikke, at det er nødvendigt at oprette en ny, parallel organisation på europæisk plan. Vi ser frem til den europæiske søfartssikkerhedsmyndigheds arbejde.
Esclopé (EDD ),
    Jeg har stemt for Pex-betænkningen, som er et stort skridt i kampen for at styrke sikkerheden til søs.
Er det nødvendigt at sige, at mere end 6 millioner t forurenende affald hvert år kastes i havet med overlæg?
Det er bydende nødvendigt indædt at bekæmpe disse havsvin, som betragter havene som en losseplads! Forurenerne skal straffes hårdt, og alle parter, der er involveret i varetransporten, skal drages til ansvar.
Det er bedre at forebygge end at helbrede. Derfor skal bekæmpelsen af disse lidet samvittighedsfulde personer være mere effektiv og afspejle virkeligheden bedre. Faktisk er antallet af personer taget på fersk gerning minimalt i forhold til det reelle antal af overlagte forurenende handlinger. Endvidere er proceduren ofte langvarig, før disse personer bliver dømt og får en omfattende straf, hvilket ikke altid er tilfældet, så de ikke begynder på ny.
Jeg vil i første omgang støtte samarbejdet mellem de forskellige kyststaters havnepolitimyndigheder. Dernæst kunne man etablere et fælles korps af europæiske kystvagter på betingelse af, at der føres streng kontrol med dets effektivitet.
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Denne betænkning indgår i pakken af forslag om sikkerhed til søs efter katastrofen med olietankskibet . Det kan fastslås, at olieforurening af havene ikke kun skyldes ulykker, men også ulovlig udtømning. Direktivet skal derfor gøre de gældende internationale regler - f.eks. MARPOL-konventionen - til fællesskabsret og opstille retningslinjer for, hvilke straffe der bør idømmes for overtrædelse af bestemmelserne om udtømning. Vi bør dog erindre, at bekæmpelse af ulovlige udtømninger ikke kun forudsætter mere lovgivning, men især effektiv gennemførelse og overvågning, hvilket fordrer passende ressourcer.
Jeg forkaster forslaget om at oprette en europæisk kystvagt (ændringsforslag 6), ikke kun på grund af de suverænitetsproblemer, som det indebærer, men fordi det ikke er den bedste løsning til at sikre, at reglerne overholdes, og sikre overvågningen heraf, og fordi det heller ikke besvarer det afgørende spørgsmål om ressourcerne, hvor det aktuelle forslag viser politiske formål, der rækker længere end blot forureningsbekæmpelse. Det, der skal til, er et effektivt samarbejde og udveksling af information mellem de forskellige kystbevogtninger samt sikring af den nødvendige finansiering af hensigtsmæssige midler til overvågning og bekæmpelse af havforurening fra den enkelte medlemsstats side, og her kan fællesskabsbudgettet yde et vigtigt bidrag. 
Foster (PPE-DE ),
    De konservative medlemmer hilser en lovgivning velkommen, som betyder, at de mennesker, som har ansvaret for ulovlige udledninger af olie eller kemikalier fra skibe, kan retsforfølges.
Storbritannien har allerede strafferetlige sanktioner for ulovlige udledninger i henhold til MARPOL-konventionen, og sager, som har at gøre med strafferetten, bør høre under medlemsstaternes kompetence og ikke Fællesskabets.
Vi mener imidlertid ikke, at oprettelsen af en europæisk kystvagt er hverken praktisk eller nødvendig, eftersom det ikke er i overensstemmelse med FN's Havretskonvention. Vi kan derfor ikke støtte ændringsforslag, som kræver oprettelse af en europæisk kystvagt. 
Queiró (UEN ),
    På grund af dels katastrofen med olietankskibet Prestige, dels det forslag, som Europa-Parlamentet på undertegnedes initiativ har vedtaget om at oprette et fællesskabsprogram, hvis eneste formål er at udvikle redskaber til beskyttelse af EU's ydre grænser, navnlig til søs, har jeg fulgt denne debat med stor interesse.
Alle tiltag, der forbedrer sikkerheden til søs, bør støttes, da de imødekommer et veldefineret kollektivt behov. Det er hensigtsmæssigt at sætte ind ikke blot over for ulykkerne, men også over for de største kilder til forurening af havene, der skyldes dem, som systematisk overtræder gældende fællesskabsbestemmelser på dette område. En sådan indsats viser politisk opmærksomhed, hvad angår de miljøproblemer, som berører os.
Jeg har derfor stemt for betænkningerne om sikkerhed til søs, undtagen Pex-betænkningen, fordi jeg ikke er enig i ordførerens forslag om at oprette en europæisk kystvagt.
EU har pligt til at fremme sikkerheden til søs og bør ikke under nogen omstændigheder fralægge sig dette ansvar. Oprettelse af en europæisk kystvagt er imidlertid at gå for vidt, og en bedre løsning vil være at gøre samarbejdet mellem medlemsstaterne stærkere og tættere, så der kan sikres bedre interoperabilitet og kompatibilitet mellem de til rådighed stående midler på intraeuropæisk plan, og formålsløst dobbeltarbejde og overlapning undgås. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Da jeg har den økologiske katastrofe, som olietankskibet forlis i november 2002 forårsagede, i så tydelig erindring, mener jeg, at ulovlig udtømning af olie og andre skadelige stoffer er en særdeles alvorlig handling, der bringer mennesker og miljø i fare, og som derfor bør kunne omfattes af strafansvar.
På dette område bør således gælde princippet om, at forureneren betaler, sådan som det fremgår af vedtagelsen i december af en indstilling om et direktiv, der fastsætter strengere fællesskabsbestemmelser om miljøansvar.
Jeg mener imidlertid, at situationen ud fra et strengt juridisk synspunkt er temmelig kompleks, eftersom direktivet foreslås med henvisning til artikel 80, der angår transport, men også definerer strafbare handlinger. Det er derfor rimeligt at overveje procedurens hensigtsmæssighed.
Jeg har også nogle forbehold over for oprettelsen af en europæisk kystvagt, fordi jeg mener, at dette område henhører under medlemsstaternes enebeføjelser, hvilket dog ikke er til hinder for et tæt mellemstatsligt samarbejde og for, at Fællesskabet påtager sig et ansvar for at tilvejebringe moderne og effektive faciliteter og udstyr.
Selv om jeg således ubetinget støtter de mål, som søges nået, har jeg dog måttet undlade at stemme, fordi jeg mener, at man bør overveje sagen yderligere, så der også kan findes en passende løsning på denne vigtige problematik. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
    Hvert år finder der tusinder af forsætlige udslip sted, ved at affald og lastrester, herunder kemikalier og olie, dumpes i havet. Behovet for fælles lovgivning på dette miljøområde er derfor indiskutabelt.
Derimod er det ikke blevet demonstreret og endnu mindre bevist, at den mest hensigtsmæssige og effektive metode til at sætte en stopper for disse ulovligheder er at oprette endnu en europæisk myndighed, en fælles EU-kystvagt. En bedre samordning mellem medlemsstaterne og øget ansvarlighed fra de respektive landes regeringers side kan vise sig at være lige så effektivt.
Af den grund stemte jeg imod ændringsforslag 6 og 22, som dog blev vedtaget (med henholdsvis 382 stemmer for, 82 stemmer imod og 20 stemmeundladelser og 392 stemmer for, 71 stemmer imod og 33 stemmeundladelser). 

Hudghton (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, med hensyn til Poignant-betænkningen har jeg stemt imod, at EU-flaget skulle føres af alle EU-fartøjer. Mangfoldigheden i EU er noget, som bør fejres og ikke elimineres. Jeg ser frem til den dag, hvor et uafhængigt Skotland vil have sit eget flag på fartøjerne og mange andre steder og selv vælger, om og hvornår det er passende også at have EU-flaget ved siden af. Jeg mener ikke, at dette er en af de lejligheder, hvor det er hverken passende, nødvendigt eller ønskværdigt. 
Foster (PPE-DE ),
    De konservative medlemmer hilser principielt forslaget om en ordning om overførsel af fragt- og passagerskibe mellem registre inden for Fællesskabet velkommen og accepterer, at det vil forbedre samarbejdet mellem skibsregistrene i medlemsstaterne.
Forslag, som gør det lettere for skibe fra en EU-medlemsstat at flytte ind og ud af Fællesskabets havne og dermed letter varernes frie bevægelighed, må hilses velkommen.
De konservative medlemmer har imidlertid stemt imod ændringsforslag, som kræver, at medlemsstaterne skal føre EU's symbol - altså en cirkel af 12 gyldne stjerner på en firkantet blå baggrund - i hjørnet af deres flag, fordi disse ændringsforslag ikke vil gøre noget for at forbedre sikkerheden til søs og sågar kunne gøre EU-indregistrerede skibe til potentielle mål. 
Krivine og Vachetta (GUE/NGL ),
    Vi har støttet de ændringsforslag, der sigter mod at styrke sikkerheden til søs. Vi godkender udvidelsen af forordningens anvendelsesområde til passagerfartøjer, koordineringen med de andre fællesskabsværktøjer og styrkelsen af samarbejdet mellem de nationale søfartsmyndigheder. I en tid, hvor EU udvides til Malta og Cypern og således bliver den førende søfartsmagt i verden, haster det med at få indført disse absolut nødvendige ændringer.
De to østater skal for enhver pris højne moralen for deres flag, som er veritable bekvemmelighedsflag i "havsvinenes" tjeneste. Men vi skal også fordømme dem, der som Frankrig har indført et "B-flag". De franske redere benytter nu kun flaget fra de franske sydlige og antarktiske territorier. På den måde har de på deres fartøjer, som er indregistreret i Frankrig (hvilket giver dem mulighed for f.eks. at modtage betydelig støtte og subventioner) ansat op til 65 % søfolk af udenlandsk nationalitet. Aflønning, arbejds- og levevilkår er naturligvis afhængig af sømandens oprindelsesland og står ikke i forhold til hans kvalifikationer. Denne udnyttelse giver mulighed for kolossale profitter på bekostning af værdighed, rettigheder, helbred og af og til ligefrem livet hos de besætninger, som hovedsagelig kommer fra jordens fattigste lande. Det er den egentlige skandale ved skibsregistret.
Queiró (UEN ),
    På grund af dels katastrofen med olietankskibet Prestige, dels det forslag, som Europa-Parlamentet på undertegnedes initiativ har vedtaget om at oprette et fællesskabsprogram, hvis eneste formål er at udvikle redskaber til beskyttelse af EU's ydre grænser, navnlig til søs, har jeg fulgt denne debat med stor interesse.
Alle tiltag, der forbedrer sikkerheden til søs, bør støttes, da de imødekommer et veldefineret kollektivt behov. Det er hensigtsmæssigt at sætte ind ikke blot over for ulykkerne, men også over for de største kilder til forurening af havene, der skyldes dem, som systematisk overtræder gældende fællesskabsbestemmelser på dette område. En sådan indsats viser politisk opmærksomhed, hvad angår de miljøproblemer, som berører os.
Jeg har derfor stemt for betænkningerne om sikkerhed til søs, undtagen Pex-betænkningen, fordi jeg ikke er enig i ordførerens forslag om at oprette en europæisk kystvagt.
EU har pligt til at fremme sikkerheden til søs og bør ikke under nogen omstændigheder fralægge sig dette ansvar. Oprettelse af en europæisk kystvagt er imidlertid at gå for vidt, og en bedre løsning vil være at gøre samarbejdet mellem medlemsstaterne stærkere og tættere, så der kan sikres bedre interoperabilitet og kompatibilitet mellem de til rådighed stående midler på intraeuropæisk plan, og formålsløst dobbeltarbejde og overlapning undgås. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg støtter denne betænkning om overflytning af fragt- og passagerskibe mellem registrene i Fællesskabet, der har formået at finde en god balance mellem de forskellige hensyn, der skal tages på dette område.
Ønsket om at mindske de administrative byrder ved overflytning mellem medlemsstaterne, der blev virkeliggjort gennem forordningen fra 1991, har ikke fået hverken ordføreren eller Kommissionen til i deres forslag at glemme det uomgængelige behov for øget sikkerhed, som blev så tragisk bekræftet ved katastrofen med olietankskibet i 2002.
Jeg mener, at medlemsstaternes flag kan gøres tiltrækkende - fordi det også er vigtigt, at EU råder over en betydelig flåde - uden at sikkerhedsforholdene behøver at blive forringet.
Idet ordføreren undlader at følge tendensen til at centralisere alting, har han valgt ikke at foreslå, at der oprettes et europæisk skibsregister. Det ville kun indebære lavere omkostninger, hvis det europæiske skibsregister erstattede de nationale skibsregistre fuldstændigt, hvilket ifølge sagkyndige ikke synes gennemførligt.
Samarbejde mellem de nationale søfartsmyndigheder og navnlig fastsættelse af en række forpligtelser dem imellem er mere hensigtsmæssigt og vil givetvis medvirke til, at der opstår en samarbejdsrutine, der også kan styrkes af ordførerens forslag om, at Kommissionen skal forelægge en beretning for Europa-Parlamentet og Rådet om anvendelsen af de nye bestemmelser. 

Hudghton (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, afstemningen i dag om atomaffald er meget betimelig, eftersom ny forskning har vist, at over halvdelen af de lokaliteter, der er udpeget som mulige depoter i Storbritannien, ligger i Skotland. Min gruppe har i dag stemt imod atompakken, fordi den ikke indeholder forbedringer med hensyn til miljøsikkerheden. Desuden vil Det Skotske Nationalistparti fortsætte med at kæmpe imod, at Skotland bliver gjort til en atomskraldespand.
Det Skotske Nationalistpartis billede af et uafhængigt Skotland er billedet af et rent, grønt Skotland, som drager nytte af vores naturarv og sunde miljø. London synes derimod at mene, at princippet for at udpege depoter for atomaffald skulle være "jo længere væk, jo bedre", og ser Skotland som det ideelle sted. Skotlands befolkning vil simpelthen ikke finde sig i den behandling, og Det Skotske Nationalistparti vil fortsætte med at kæmpe mod denne beskidte industri. 
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL ),
    I Vidal-Quadras Roca-betænkningen, som er helliget brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald, samt i Seppänen-betænkningen, som omhandler sikkerheden i nukleare anlæg, har vi støttet alle de ændringsforslag, som forsøgte at indføre større sikkerhed i driften af anlæggene såvel som i behandling og oplagring af radioaktivt affald.
Til gengæld har vi ikke støttet de ændringsforslag, som fjernede enhver tidsplan for, hvornår sikkerheden skal øges, nogle gange af tekniske årsager, men resultatet er, at medlemsstaterne får lov at gøre, som de har lyst til.
Uden at se bort fra, at atomkraft er farligt i sig selv, er det det faktum, at man ikke kan stole på regeringslederne, fordi de altid lader private koncernes økonomiske interesser gå forud for befolkningernes menneskelige interesser, som stadig er den største fare.
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Det er en almindelig opfattelse, at nødvendigheden af at finde acceptable løsninger på, hvorledes det radioaktive affald skal forvaltes, udgør et af de vigtigste, hvis ikke det vigtigste problem for udnyttelsen af kernekraft. Kommissionen mener, at medlemsstaterne og kandidatlandene ikke i øjeblikket behandler affaldsproblemet på en tilfredsstillende måde, og at medlemsstaterne bør opstille egnede strategier og forberede detaljerede programmer for forvaltningen på lang sigt af alle typer af affald på deres territorium.
Direktivets formål er at befordre dette arbejde, idet den fremhæver betydningen af problemets forskellige aspekter, nemlig udpegning og klargørelse af deponeringssteder, gennemførelse af den nødvendige forskning og udvikling med henblik på de bedste tekniske affaldsdeponeringsløsninger og teknologi, der kan nedbringe mængden og farligheden af affald dannet ved fremstillingen af kerneenergi.
Medlemsstaterne bør opmuntres til at samarbejde om affaldsforvaltningen, dog under hensyntagen til princippet om, at de enkelte stater skal behandle deres eget affald undtagen i helt særlige situationer, og at alt skal foregå på en sådan måde, at det ikke er til skade for folkesundheden og miljøet. Jeg støtter direktivet, der forekommer velbegrundet.
Hvad angår betænkningen, er der forslag, der ikke synes væsentlige, og nogle, som ikke har fortjent...
Korakas (GUE/NGL ),
    Næsten 30 år efter offentliggørelsen af EØF-direktivet fra 1975 om behandling af fast affald har EU's institutioner endelig besluttet sig for at se nærmere på behandlingen af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald.
I virkeligheden indeholder direktivforslaget - bortset fra et opkog af nogle få generelle synspunkter, der gælder for alle former for affald - ingen væsentlig henvisning til det radioaktive affalds særlige og følsomme natur hvad angår folkesundheden. Forslagene om at opføre dybtliggende geologiske depoter inden for konkrete tidsfrister er så dårligt underbyggede, at de kun kan opfattes som tom snak.
I betænkningen fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi bestræber man sig på at støtte direktivets mangelfulde tekst med kommentarer, der enten er neutrale eller ligefrem negative. I betænkningen accepteres f.eks. overførsel af brugt nukleart affald til tredjelande, hvilket vi er helt og aldeles imod.
Direktivforslaget og betænkningen fra Industriudvalget bekræfter endnu en gang vores vurdering af, at der er en enorm kløft mellem alvoren i og dybden af de miljøproblemer, der skabes af storkapitalens ukontrollerede virke, og så foranstaltningerne til at løse disse.
Derfor stemmer parlamentsmedlemmerne fra Grækenlands Kommunistiske Parti imod de relevante tekster.
Krivine og Vachetta (GUE/NGL ),
    Spredningen af radioaktivt affald er et kolossalt problem for miljøet og for den offentlige sundhed. Lande som Frankrig genoptager imidlertid deres program for opførelse af atomkraftværker, som har de samme mangler som de tidligere værker på dette plan. Samtidig fører liberaliseringstanken såvel sociale som miljømæssige farer med sig, f.eks. ved i større og større omfang at anvende underleverandører til at vedligeholde de nukleare anlæg.
I den forbindelse foregiver den ændrede Vidal-Quadras Roca-betænkning ganske vist at bidrage til en bedre kontrol med nukleart affald, men den indeholder nogle alvorlige mangler på to punkter. Den fastholder en medlemsstats mulighed for at eksportere sit affald til et tredjeland (selv om, og det er en forbedring, den fastlægger et "forudgående skriftligt, informeret samtykke fra staterne"), og den fremmer dybtliggende deponering af det radioaktive affald, hvilket kritiseres stærkt af de omkringliggende befolkninger og af en lang række videnskabsmænd.
Derfor har vi stemt imod betænkningen. Atomsektoren bekræfter, at den er uoverkommelig dyr og nyder godt af skandaløst fordelagtige vilkår i forhold til sektorer, der producerer "ren" energi. Vi skal vende denne tankegang. Vi tilslutter os derfor den fælles demonstration imod atomkraft, som finder sted lørdag den 17. januar i Paris.
Meijer (GUE/NGL ),
    Da der i 1950'erne og 1960'erne blev ført kampagne for kernespaltning som en uudtømmelig energikilde i fremtiden, blev der næppe tænkt på affaldet. Dette materiales radioaktivitet aftager kun langsomt og kan i afsvækket form vedvare i titusindvis af år. Dette uløselige affaldsproblem bør være en vigtig grund til at opgive en yderligere anvendelse af kernespaltning. I stedet øges presset for at få større underjordisk oplagringskapacitet til dette farlige materiale, f.eks. i salthorstene under den nederlandske provins Drenthe. I juni 2003 anmodede jeg Kommissionen om en afklaring af planerne om at gøre geologiske depoter til definitiv opbevaring af de farligste slags radioaktivt affald obligatoriske for EU-medlemsstater fra 2018. Ifølge svaret har en undersøgelse af bedømmelsen af de geologiske isolationssystemers præstationer vist, at der i alle europæiske lande findes en egnet undergrund med egnet ler, salt eller krystallinske stenlag. Nu viser det sig, at der også åbnes mulighed for at betragte dette affald som en handelsvare, som skal have adgang til alle europæiske lande på grund af den frie bevægelighed uden importtilladelser. Da Parlamentet ikke har beføjelser til at forbyde dette, kan importen kun anfægtes gennem EF-Domstolen. For mig er dette en grund til at stemme imod hele dette direktiv. 
Queiró (UEN ),
    Jeg har i afstemningen om de tre betænkninger om kernekraft fulgt den politiske linje, som jeg anser for den mest fornuftige for dem, der som jeg er for udvikling af denne energikilde, hvis blot det foregår med den størst mulige sikkerhed. Sikkerhed med hensyn til anlæggene - og ikke kun for dem, der arbejder der - og sikker håndtering af brugt brændsel og radioaktivt affald, såvel den endelige placering som transporten til deponeringsstedet.
Alle medlemsstaterne og kandidatlandene producerer radioaktivt affald fra atomkraftværker, forsøgsreaktorer og fra mange medicinske og industrielle anvendelser. Hvis det er alvorligt, at disse materialer ikke er permanent deponeret, er det endnu mere alvorligt, at der ikke findes nogen umiddelbare planer for deponering i medlemsstaterne.
Kommissionen pointerer i sine forslag, at der må garanteres et passende sikkerhedsniveau i forbindelse med den kommercielle udnyttelse af kernekraft, og at landene derfor skal gennemføre en række bestemmelser på dette område. Med en sådan forpligtelse går disse forslag længere end de allerede eksisterende internationale konventioner. Også af den grund har jeg stemt for disse betænkninger. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Alle medlemsstaterne og kandidatlandene producerer radioaktivt affald, hvis mest radioaktive former heller ikke er permanent deponeret. Ingen medlemsstater råder i øjeblikket over permanente deponeringsanlæg, og der findes ingen umiddelbare planer på området. Det haster derfor med at sørge for gode løsninger. I stedet for en løsning efter en fælles tidsplan har ordføreren gjort ret i at foreslå en totrinsfremgangsmåde, der vil være mere effektiv og mere gennemførlig. Hver medlemsstat skal senest den 31. december 2006 over for Kommissionen selv foreslå en frist for forberedelse og forelæggelse af den langsigtede forvaltning af alle typer af radioaktivt affald på deres territorium, i overensstemmelse med de internationale standarder. Når programmerne er blevet forelagt, skal hver medlemsstat fastsætte sine egne frister for programmets gennemførelse, valg af lokalitet og opførelse af deponeringsanlægget og dets drift. Den fremgangsmåde vil gøre det muligt at nå den opstillede målsætning med den fleksibilitet, som er nødvendig for at tage hensyn til de forskelligartede forhold i EU.
Denne løsning, der respekterer subsidiaritetsprincippet, er et vigtigt skridt, når det gælder om at imødekomme de europæiske borgeres krav om en regulering af dette følsomme område, idet der i kraft af frister, trin og mål skabes en ansvarlig ramme.
Jeg har derfor stemt for. 

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman og Stenmarck (PPE-DE ),
    De Kristelige Demokrater giver det højest mulige sikkerhedsniveau for kernekraft højeste prioritet. Vi mener, at den svenske sikkerhedsorganisation sammen med IAEA, WENRA og andre eksisterende organisationer overholder kravene for udarbejdelse af sikkerhedsbestemmelser og kontrol heraf tilfredsstillende. Vi tvivler derimod på, om EU har de nødvendige traktatfæstede beføjelser til at træffe beslutning om et direktiv om nuklear sikkerhed, i hvert fald hvad angår Seppänen-betænkningen.
Vi har ved den endelige afstemning valgt at stemme for betænkningen, fordi det ikke har været muligt at stemme om det foreslåede retsgrundlag for direktivet, og fordi betænkningen helt klart er meget bedre end Kommissionens forslag.
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Det handler om at indføre en juridisk bindende retsramme vedrørende sikkerheden i nukleare anlæg, da foranstaltningerne for nuklear sikkerhed stadig er meget forskellige medlemsstaterne imellem.
Formålet er at sikre, at der opretholdes et højt nukleart sikkerhedsniveau i EU, og det system, der skal indføres, vil henhøre under de nationale sikkerhedsmyndigheders beføjelser. Fællesskabssystemet skal supplere de nationale systemer. Kontrollen fra Fællesskabets side vil angå måden, hvorpå de nationale sikkerhedsmyndigheder udfører deres opgaver. Den skal ikke besigtige sikkerhedsforholdene på de enkelte nukleare anlæg.
Kommissionens forslag synes velbegrundet. Der kan måske rejses indvendinger fra visse medlemsstater, der kan føle, at Kommissionen blander sig for meget i spørgsmål, der falder inden for den nationale suverænitet, hvad angår beføjelsen til at træffe beslutninger om betingelserne for opførelse og drift af nukleare anlæg. De bestemmelser, der vedrører samarbejdet med de nationale sikkerhedsmyndigheder og den måde, hvorpå Fællesskabets overvågning skal finde sted, er derfor meget omhyggeligt formuleret, hvilket vi bifalder. Derfor har jeg stemt for. 
Queiró (UEN ),
    Jeg har i afstemningen om de tre betænkninger om kernekraft fulgt den politiske linje, som jeg anser for den mest fornuftige for dem, der som jeg er for udvikling af denne energikilde, hvis blot det foregår med den størst mulige sikkerhed. Sikkerhed med hensyn til anlæggene - og ikke kun for dem, der arbejder der - og sikker håndtering af brugt brændsel og radioaktivt affald, såvel den endelige placering som transporten til deponeringsstedet.
Alle medlemsstaterne og kandidatlandene producerer radioaktivt affald fra atomkraftværker, forsøgsreaktorer og fra mange medicinske og industrielle anvendelser. Hvis det er alvorligt, at disse materialer ikke er permanent deponeret, er det endnu mere alvorligt, at der ikke findes nogen umiddelbare planer for deponering i medlemsstaterne.
Kommissionen pointerer i sine forslag, at der må garanteres et passende sikkerhedsniveau i forbindelse med den kommercielle udnyttelse af kernekraft, og at landene derfor skal gennemføre en række bestemmelser på dette område. Med en sådan forpligtelse går disse forslag længere end de allerede eksisterende internationale konventioner. Også af den grund har jeg stemt for disse betænkninger. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg har stemt for denne vigtige betænkning af samme årsager, som jeg har redegjort for i stemmeforklaringen til andre betænkninger om denne "kernekraftpakke".
Der er store forskelle mellem medlemsstaterne på dette følsomme område, og befolkningens accept af nukleare risici varierer betragteligt fra en medlemsstat til den anden. Lykkeligvis synes betydningen af at fremme og dele "bedste praksis" at have vundet afgørende fæste inden for mange af tilværelsens sider i Europa.
Kommissionens formål med dette forslag er at garantere gennemførelse af bedste praksis med hensyn til nuklear sikkerhed i alle medlemsstater og i alle civile nukleare anlæg.
Jeg mener ikke, at dette forslag sigter på at erstatte konventionen om nuklear sikkerhed - der blev indgået under Den Internationale Atomenergiorganisations (IAEA) auspicier - og som alle EU-lande er parter i, men at det snarere går ud på at fastholde princippet om en høj minimumssikkerhed under medlemsstaternes ansvar, på grundlag af styrket samarbejde og solidaritet, der netop kommer til konkret udtryk i "bedste praksis".
Jeg ville have stemt imod, hvis det foreliggende forslag indebar, at en beføjelse, der traditionelt har været udelukkende national, skulle blive overført til delt kompetence. Det har indgået i ordførerens overvejelser og har hele tiden tjent som "sømærke", der klart har vejledt lovgiveren i modererende retning. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
    Jeg valgte at stemme for ændringsforslag 29 fra De Grønne, som tager sigte på en skarpere og tydeligere formulering om beskyttelse af befolkningen ved håndtering af radioaktivt materiale.
Desuden stemte jeg også for De Grønnes ændringsforslag 30 om at fjerne hindringer for en mere retfærdig konkurrence på energimarkedet mellem kernekraft og andre energikilder.

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Det handler om at ændre afgørelse 77/270/Euratom - der bemyndiger Kommissionen til at optage Euratom-lån med henblik på et bidrag til finansieringen af visse investeringsprojekter vedrørende atomkraftværkers sikkerhed - fordi visse tredjelande, hvor disse investeringer er særlig vigtige, snart bliver medlemmer af EU.
Der synes ikke at være anledning til tekniske nukleare overvejelser i dette ændringsforslag. Et andet spørgsmål er, hvorvidt princippet om disse lån er acceptabelt. Det er dog et spørgsmål, der ville melde sig uafhængigt af den nu foreslåede ændring. Det bør bemærkes, at låneordningen blev indført i 1977, og at den dengang kun omfattede medlemsstaterne, og at den blev ændret i 1994, da spørgsmålet opstod, om EU skulle bidrage til at fremme bedre sikkerhedsforhold for nukleare anlæg i tredjelande, navnlig reaktorer af sovjetisk oprindelse i tidligere østbloklande. 
Fitzsimons (UEN ),
    Det er velkendt, at jeg er total modstander af at bruge atomkraft.
Jeg respekterer, at hver enkelt medlemsstat har ret til selv at bestemme sin energipolitik. Dette valg skal imidlertid til fulde respektere andre staters valg om at være atomfrie. Aktiviteterne på atomkraftværker og oparbejdningsanlæg har implikationer, som går hen over grænserne.
Som offentlig repræsentant for Irlands østkyst er jeg altid bevidst om den trussel mod mine vælgere og vores miljø, som udgår fra de atomare anlæg på den anden side af Det Irske Hav, særligt det forældede, faldefærdige og uheldsramte Sellafield-værk i Cumbria.
Hvis medlemsstater, som holder fast i atomkraft, vil berolige deres naboer, må de give fuld aktindsigt til de relevante myndigheder i disse nabostater.
The Radiological Protection Institute of Ireland har for nylig konstateret, at det er blevet vanskeligere at få information om Sellafield fra de britiske myndigheder gennem de seneste år. Det er ikke godt naboskab, og det afspejler heller ikke nogen .
Det er hyklerisk at bruge EU-midler på at forlænge livet for farlige anlæg. Værker, som ikke lever op til skrappe internationale standarder, bør lukkes ned. 
Meijer (GUE/NGL ),
    Euro-optimister hævder ofte, at Europa-Parlamentets beføjelser i 1990'erne blev udvidet kraftigt. Hvad angår antallet af emner, hvor Parlamentet har beføjelser i forbindelse med den fælles beslutningstagning, er dette rigtigt, men det gælder ikke for endelige beslutninger. I et normalt parlamentarisk demokrati har parlamentet initiativret og ligeledes det sidste ord, når det gælder lovgivning, budget og koalitionsdannelse. Dette forslag gør endnu en gang det manglende demokrati inden for EU tydeligt, nu hvor forhøjelsen af loftet for lån fra Euratom fra 4 milliarder euro til 6 milliarder euro viser sig ikke at høre ind under Parlamentets, men udelukkende under Rådets beføjelser. Det mest positive ved dette forslag er, at bekæmpelsen af manglende nuklear sikkerhed udvides fra udelukkende EU-medlemsstaterne til også at omfatte Rusland, Ukraine og Armenien. Hvordan man bekæmper denne manglende sikkerhed, er der stadig uenighed om. Nogle vil have mere moderne atomkraftværker, andre vil have definitiv lukning. Jeg er enig med ordføreren, Hiltrud Breyer, i, at lån til finansiering af atomkraftværker ikke længere skal gives med henblik på udvidelse af atomenergi, men på afskaffelse af denne. Afstemningen i fagudvalget har næsten vendt denne betænkning i modsat retning, og derfor kan jeg, ligesom ordføreren selv, ikke længere støtte den. 
Pasqua (UEN ),
    Lad os håbe, at Europa-Parlamentets chok over Breyer-betænkningen ikke kun vil markere et stop for de antinukleare ayatollahers dogmatiske hensigter, men at det også vil give anledning til en værdig overvejelse, som kan medføre en egentlig kursændring.
Faktisk er det kun atomenergien - som har oplevet spektakulære forskningsfremskridt, der allerede giver os mulighed for en overflod af kvalitetsenergi i fuld sikkerhed - der både kan leve op til ønsket om at bevare miljøet, kravet om energiuafhængighed og til den kolossale udfordring, der ligger i udviklingslandenes vækst.
Er det reelt fornuftigt at mene, at energiefterspørgslen, som er afledt af udviklingen, kan indfries med vedvarende energiformer i f.eks. lande som Indien eller Kina? Er det forsvarligt at dømme den europæiske atomenergi til et definitivt stop, når kun den kan være med til via sin erfaring og ypperlighed på området reelt at sikre de nye enheder, som i disse tredjelande ikke vil vente på grønt lys fra Unionen for at etablere sig?
Energiproblematikken, som er et følsomt emne for EU og af væsentlig betydning for tre fjerdedele af jordens befolkning, finder kun en løsning ved hjælp af en upassioneret og pragmatisk tilgang til problemet, som ligger langt fra miljøintegrismens hjernespind og fantasmer.
Queiró (UEN ),
    Jeg har i afstemningen om de tre betænkninger om kernekraft fulgt den politiske linje, som jeg anser for den mest fornuftige for dem, der som jeg er for udvikling af denne energikilde, hvis blot det foregår med den størst mulige sikkerhed. Sikkerhed med hensyn til anlæggene - og ikke kun for dem, der arbejder der - og sikker håndtering af brugt brændsel og radioaktivt affald, såvel den endelige placering som transporten til deponeringsstedet.
Alle medlemsstaterne og kandidatlandene producerer radioaktivt affald fra atomkraftværker, forsøgsreaktorer og fra mange medicinske og industrielle anvendelser. Hvis det er alvorligt, at disse materialer ikke er permanent deponeret, er det endnu mere alvorligt, at der ikke findes nogen umiddelbare planer for deponering i medlemsstaterne.
Kommissionen pointerer i sine forslag, at der må garanteres et passende sikkerhedsniveau i forbindelse med den kommercielle udnyttelse af kernekraft, og at landene derfor skal gennemføre en række bestemmelser på dette område. Med en sådan forpligtelse går disse forslag længere end de allerede eksisterende internationale konventioner. Også af den grund har jeg stemt for disse betænkninger. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg er enig i dette forslag til afgørelse. Jeg mener også, at de øgede bevillinger først og fremmest bør gå til at forbedre sikkerheden i eksisterende reaktorer, uden at det dog - til forskel fra ordførerens opfattelse - bør udelukke finansiering af projekter til sikring eller forbedring af eksisterende udstyr. Det er således tilfældet med det Euratom-lån, der nu er ved at blive bevilget til færdiggørelsen af en reaktor, der er udviklet og opført af canadiske, franske, italienske og amerikanske virksomheder i Rumænien - Cernavoda 2.
Jeg vender mig derfor mod den tankegang, der kun sigter på at få lukket anlæg. Jeg er ligesom de fleste europæiske borgere bekymret over anlæggenes sikkerhed - især efter de sociopolitiske ændringer i Østeuropa efter november 1989 - og over de igangværende nedlukningsprogrammer. Min støtte til dette forslag til afgørelse tager udgangspunkt i disse bekymringer, men også i den overvejelse, at øget økonomisk og social samhørighed inden for EU også bør bestå i et mere aktivt bidrag til den økonomiske genopretning i mange af de lande, hvor disse anlæg befinder sig, og for hvilke sikker og tilstrækkelig energiforsyning givetvis vil være af stor betydning. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
    Jeg stemte for De Grønnes ændringsforslag 19 (som blev nedstemt med 71 stemmer for, 235 stemmer imod og 11 stemmeundladelser). I dette ændringsforslag understreges det, at indbyggere i potentielt påvirkede områder i nabolande skal have samme rettigheder som borgere i det land, hvor anlægget ligger, f.eks. ved offentlige høringer, når der skal ydes lån fra fællesskabsbudgettet. Det er vigtigt, at Esbo-konventionen overholdes i praksis.

Flemming og Rübig (PPE-DE ),
    På Parlamentets opfordring har Kommissionen fremlagt to rammedirektiver. Da de falder ind under de europæiske institutioners kompetenceområde, har vi stemt for dem, selv om vi ikke er enige i alt, hvad de indeholder.

Lund og Thorning-Schmidt (PSE ),
   . - Den danske socialdemokratiske delegation har i dag stemt for en række ændringsforslag, som sikkerhedsmæssigt og miljømæssigt vil stramme de oprindelige forslag op.
Vi valgte dog afslutningsvist at undlade at stemme for disse betænkninger som helhed, da vi ikke mener, at forslagene går langt nok mht. sikkerhedshensyn og miljøbeskyttelse, samt fordi vi generelt er modstandere af anvendelsen af atomkraft. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
    Vi skal så afgjort tage hensyn til de særlige problemer, som landbruget har i arktiske og subarktiske områder i Finland, Sverige, Skotland, Østrig og Estland. Deres kolde klima betyder en kortere vækstsæson og højere omkostninger både for jord- og kvægbrug, ligesom kornhøsten er lav og mindre varieret. Til de klimatiske vanskeligheder skal føjes de delvist heraf følgende vanskeligheder med hensyn til transport og markedsføring af produkterne.
Jeg tilslutter mig derfor den målsætning, der allerede er blevet opstillet på adskillige Europæiske Råd, at vi bør sikre landbrugets bæredygtighed og fordeling på hele det europæiske område og bevare ikke blot landskabet som et mere eller mindre malerisk element, men især landbrugssamfundets levedygtighed som helhed.
Da jeg er en varm tilhænger af reel konvergens og bekæmpelse af regionale asymmetrier, ikke mindst i de ultraperifere regioner, er jeg enig i, at man anerkender de nordlige områders særstilling, fordi jeg også mener, at det er Unionens opgave at fremme landdistrikternes balance ud fra proportionalitets- og rimelighedskriterier, idet der tages hensyn til de nationale identiteter og landbrugets sideeffekter. Min konstante henvisning til det portugisiske landbrugs særlige forhold og specifikke problemer indebærer en tilsvarende forståelse for særlige forhold i andre medlemsstater.

Ribeiro e Castro (UEN ),
    Som jeg ved flere tidligere lejligheder har givet udtryk for, er det sådan, at jo tydeligere fællesskabslovgivningen formuleres og gennemføres (herunder også bestemmelserne for institutionernes virksomhed), jo bedre beskyttes operatørerne på de berørte områder og dermed selvfølgelig også borgerne. Forståelige og enkle regler er det mest effektive bidrag, vi kan yde til det så ofte proklamerede Europa, der skal være "tæt på borgerne", men som imidlertid endnu er temmelig fjernt fra dem. Det vil også sikre rimelighed og proportionalitet i Fællesskabets aktioner og naturligvis respekt for subsidiaritetsprincippet.
Jeg takker ordføreren for hendes arbejde, der bl.a. lægger vægt på, at der sker prøvelse af lovligheden af de retsakter, som hidrører fra agenturerne, de såkaldte forvaltningsorganer, der skal administrere visse opgaver i forbindelse med EF-programmer. Jeg støtter navnlig kravet om, at de skal respektere princippet om gennemsigtighed og reglerne for aktindsigt.
Jeg støtter endelig også muligheden for en forudgående høring i de relevante udvalg, og at Parlamentet herudfra kan afgive udtalelse om den foreslåede kandidat til posten som leder af et givet agentur. Denne forudgående politiske kontrol fra Parlamentets side ville være et naturligt supplement til Parlamentets efterfølgende politiske kontrol i form af decharge for gennemførelsen af budgettet. 
Formanden.
   - Hermed er afstemningen afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om redegørelsen fra Kommissionen om perspektiverne for Doha-Programmet efter mødet i WTO's Almindelige Råd den 15. december 2003.(1) 
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Fischler, hr. Lamy, mine damer og herrer, den internationale verdenshandel spiller en væsentlig rolle ved sikringen af og først og fremmest ved skabelsen af nye arbejdspladser i Europa. Vi har nu lagt en udviklingsrunde bag os, hvor hovedopgaven var at få importen til Europa til at udvikle sig i den rigtige retning. I princippet er import en meget vigtig og god støtte i udviklingsbistanden, men vi må ikke glemme, at det er absolut nødvendigt at opmuntre vores små og mellemstore virksomheder til at satse på eksport. Pariteten mellem dollar og euro og den kendsgerning, at Kina i øjeblikket har et vækstpotentiale på plus 8 % om året, bør få os til at overveje, hvordan vi fremover vil fastholde ligevægten på vores handelsbalance. For at opnå dette, er det er naturligvis en forudsætning, at vi er konkurrencedygtige på det globale marked. Jeg mener, at det er godt for Europa og vigtigt for fremtiden, at vi påtager os en vis lederrolle her, at vi giver klare meldinger om vores ambitioner i denne retning ved at afholde regelmæssige konferencer i Europa, og at vi så hurtigt som muligt fremlægger strategier og mål herfor i en konkret tidsplan.
For de små og mellemstore virksomheder i Europa, hvor immervæk to tredjedele af de beskæftigede arbejder, har det selvfølgelig særlig interesse med en multilateral fælles juridisk ramme. Vi har ikke nogen interesse i en kompleks international struktur, som kun kan håndteres af de store multinationale koncerner og deres advokater. Det er ikke kun i udviklingslandene, at der er brug for klare og enkle strukturer, således at der fremover vil være en beredvillighed til at yde en indsats, passende adgang til velstand og i sidste ende mulighed for fred. Derfor gælder det også her om til stadighed at skelne mellem fordelingsretfærdighed og ydelsesretfærdighed, og vi bør holde os begge disse aspekter for øje. Åbningen af vores markeder medfører imidlertid også problemer, for vi skal forblive internationalt konkurrencedygtige i fremtiden. Af selv samme grund bør Parlamentet ikke kun beskæftige sig generelt med dette emne, men denne parlamentariske forsamling bør derimod prioritere Europa højest i fremtiden.
Mann, Erika (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. Lamy og hr. Fischler, jeg vil gerne tage fat i to ting, som de to kommissærer kommenterede kort i morges.
Kommissær Lamy talte om, at vi i øjeblikket så at sige befinder os i overgangen fra den tekniske til den politiske fase i en forhandlingsproces, efter at der blev opnået en slags enighed på embedsmandsniveau i december om, hvordan man vil forhandle videre. Det er dog stadig uklart, hvordan de politiske forhandlingsledere reelt vil kunne indpasse det i en fyldt arbejdskalender.
Og den anden ting, som jeg syntes var meget interessant, bragte hr. Fischler på tale. Han sagde, at vi gør det, men tilføjede derefter, at det ikke bliver for enhver pris. Og det er naturligvis en hentydning til den europæiske dagsorden og til spørgsmålet om, hvordan vi kan bringe vores synspunkter ind i WTO-forhandlingerne.
Hvad betyder det - hvis jeg må spørge de to kommissærer - helt konkret? I det kommende år har vi et vanskeligt valgår foran os. De vil begge være til stede i første halvdel af året, men derefter bliver det kritisk, for da vil De begge så at sige ikke længere være her. Og vi ved ikke, hvem der kommer. På amerikansk side er situationen den samme - hr. Zoellick kommer heller ikke igen - og geostrategisk er situationen heller ikke nem, hvis vi kigger på tingenes tilstand i Indien, Kina eller i Brasilien. Derfor spørger jeg Dem begge: Hvad forventer De, at der vil ske nu, og hvordan forbereder De Dem på det? Hvordan ser Deres mødekalendere ud i januar, februar og marts, og hvornår - tror De - begynder den politiske fase reelt?
Og mit andet spørgsmål lyder: Hvor går vores smertegrænse egentlig? Hvad ligger der i "ikke for enhver pris"? Er det Singapore-emnerne? Det tror jeg ikke. Er det landbruget? Måske, og dog, for jeg har set udkastet til arbejdsdokumentet om en sukkermarkedsordning. Vil De, hr. kommissær, inden udløbet af Deres embedsperiode fremlægge et endeligt udkast? Kan De se, hvor vores smertegrænse helt præcist går? Hvis vi bare vidste en smule mere her, ville vi måske også kunne styre processen - som både De og vi ønsker det - lidt mere aktivt. Tillad mig i den forbindelse at stille et sidste spørgsmål til de to kommissærer: Hvordan vurderer De i virkeligheden det seneste forslag fra hr. Zoellick? Med et halvt øre har jeg hørt, at De opfatter det positivt, men kan De også sige noget mere detaljeret om, hvor positivt? 
Abitbol (EDD ).
   - Hr. formand, blandt de mange fejltagelser, som har mærket EU's historie i 2003 - Irak-splittelsen, Sveriges nej til euroen, stabilitetspagtens skibbrud og forfatningsudkastets fiasko - kunne Kommissionens forlegenhed i Cancún, som vi har drøftet her i Europa-Parlamentet for kort tid siden, i og for sig være blevet opfattet som en mindre begivenhed. Langt hovedparten af landene og befolkningerne glædede sig faktisk over Cancún-konferencens fejlslagne resultat. Jorden er ikke holdt op med at dreje rundt af den grund, og handelen fortsætter i øvrigt også stadig ufortrødent.
Vi kunne have ladet det blive derved og således fastholde vores levevilkår, for det er netop det, det drejer sig om, om de multinationale markeders begærlighed. Men det var at gøre regning uden Kommissionens proaktivitet og uden Deres proaktivitet, hr. kommissær Lamy, om De tillader. Denne proaktivitet skyldes imidlertid på ingen måde en eller anden økonomisk eller social nødvendighed, vi har ikke hørt nogen beklage sig over de fejlslagne Cancún-forhandlinger, men skyldes til gengæld helt igennem Deres vilje til at udøve og forsvare Kommissionens repræsentations- og forhandlingsmonopol i internationale forhandlinger og udenrigshandelen.
Denne ubarmhjertige forfølgelse af målet, som De foreslår os, er på ingen måde styret af Europas interesser, men af Kommissionens egne interesser i Bruxelles på et tidspunkt, hvor den fare, der truer vores udenrigshandel, de herrer kommissærer, ikke er manglen på nye markeder for vores produkter, men derimod klart det uoverstigelige og uudholdelige handicap, som Den Europæiske Centralbanks autisme påfører os ved at levere den dyreste, men langtfra den stærkeste valuta i verden.
Sturdy (PPE-DE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne sige til de to kommissærer her - hvoraf den ene var med i Cancún - at de har arbejdet godt og hårdt for at finde en løsning på WTO-forhandlingerne.
Hvor går vi hen fra vores nye position? Fru Mann sagde helt rigtigt, at vi vil få nye folk, både fra Amerika og fra EU. Vi skal sikre, at folk forstår den position, som EU har placeret sig selv i. Kommissær Lamy sagde i sit indlæg, at vi har reformeret korrekt for at komme fremad. Hvor har han ret. En af årsagerne til, at Cancún-debatten mislykkedes, var, at den blev brugt og misbrugt, f.eks. af ngo'er. Jeg har to pressemeddelelser, en fra Oxfam og den anden fra Friends of the Earth, hvoraf den ene siger, af G21 i dag nægtede at acceptere europæiske planer om at udvide WTO og indlede nye forhandlinger for at liberalisere investeringerne. Hr. Rübig talte om de små og mellemstore virksomheder, som netop er, hvad vi har brug for i EU og i udviklingslandene for at hjælpe dem. De er rygraden i deres fremtid.
Den anden pressemeddelelse nævner bølleadfærd. Må jeg spørge de ærede medlemmer, om vores to kommissærer ligner bøller? Har de tromlet frem i WTO for at forsøge at tryne de fremvoksende demokratier til at underkaste sig? Overhovedet ikke. Vi har reformeret. Kommissær Fischler har arbejdet hårdt med at reformere den fælles landbrugspolitik. Det er vejen frem. Vi skal have budskabet igennem: EU er der for at forhandle. Kommissær Lamy har fremført Alt undtagen våben-initiativet i de nye forslag, som hjælper de underudviklede lande. Vi skal have disse budskaber igennem og sikre, at vi har multilaterale diskussioner med EU-engagement.
Her må jeg nævne, hvor godt Europa-Parlamentets møder i Cancún blev modtaget, og hvor godt vi bliver støttet af nogle af udviklingslandene. Det er vigtigt, at vi spiller en stærk og fremtidsorienteret rolle i de næste forhandlinger. Jeg sætter min lid til, at de nye forhandlere, hvem de end er, vil sørge for, at vi får det budskab igennem. 
Corbey (PSE ).
   - Hr. formand, den 30. august sidste år blev der truffet en vigtig beslutning. Umiddelbart før mødet i Cancún indgik USA, EU og udviklingslandene en aftale om at udforme punkt 6 i Doha-erklæringen konkret. Det drejer sig om produktionen af medicin til udviklingslande, som oplever en alvorlig sundhedskrise. Aftalen er ikke storslået, men den er dog en begyndelse, selv om vi nu skal til at gennemføre den. Fra medierne har jeg i mellemtiden forstået, at USA er ved at bakke ud af den. EU bør derfor netop nu tage en række overbevisende skridt. Hidtil har EU imidlertid ikke været særlig ihærdig. For nylig blev en chance for i praksis at gennemføre beslutningen fra den 30. august forpasset, da lovgivningen om medicinalvarer blev revideret. Kommissionen mener tilsyneladende, at denne sag hører hjemme i fællesskabspatentet og i den nationale patentlovgivning, men det er utilstrækkeligt. Fællesskabspatentet lader stadig vente på sig, og det gælder ikke for eksisterende patenter. Desuden ændrer fællesskabspatentet ikke ved databeskyttelsen.
Sundhedskrisen i Afrika er et presserende problem. I sidste måned blev det kendt, at aids har krævet fem millioner dødsofre i det forløbne år. Jeg kan ikke forstå, hvorfor EU indtil nu ikke har været rede til at gøre, hvad EU aftalte inden Cancún-konferencen.
Hr. kommissær, mit spørgsmål til Dem lyder: Hvornår træffer EU lovgivningsmæssige foranstaltninger for hurtigst muligt at muliggøre produktionen af generiske lægemidler til udviklingslandene? Hvilke tilsagn kan De i dag give Parlamentet? 
Fiori (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil fremsætte nogle bemærkninger om den sektor, der ligger mig mest på sinde - nemlig landbrugssektoren - for selv om jeg er enig i den politik, der har til formål at sikre udviklingslandene de størst mulige fordele ved verdenshandelens vækst, vil jeg gerne understrege, at EU allerede har bevilget disse handelspræferencer og så mange andre, at EU er blevet det største marked for eksport af landbrugsprodukter. Jeg mener, at man bør tage de ekstra bevillinger og forslaget om toldfri adgang op til fornyet overvejelse, for det er efter min mening ikke den mest effektive måde at hjælpe landmændene i disse lande på, og det ville bringe mange af Europas strategiske produkter ud i en permanent krise.
Som forhandlingstaktik ville jeg lægge større vægt på de argumenter, der skal forsvare fællesskabssystemet, og det er netop for at sikre verdensmarkedets stabilitetsmekanismer, eftersom vi ved, at verdensprisernes stabilitet er en fordel for alle Verdenshandelsorganisationens medlemmer. Hvis vi skal gøre dette, og hvis vi ikke skal kaste landbrugssektoren ud i en strukturel krise, vil jeg gerne understrege, at WTO's forhandlingsresultater ikke må gå længere end til det, der blev besluttet i Berlin i forbindelse med Agenda 2000, og at pris- og markedsstøtten stadig skal være et grundlæggende element i den fælles landbrugspolitik.
Efter de efter min opfattelse meget fornuftige ændringer, som man i øjeblikket foretager af USA's støttesystem, er det nødvendigt, at vi tager vores interne støtte op til revision for at finde ud af, hvorvidt GATT-aftalen overholdes, og for at vurdere virkningerne af støtte til markedspriserne samt basisprodukternes konkurrenceforhold.
Endelig er det vigtigt, at spørgsmålet om de enorme udfordringer, som EU står over for med udvidelsen, medtages i WTO-forhandlingerne. Det er en proces af verdensomspændende vigtighed, som efter min mening bør anerkendes ved forhandlingsbordet. 
Ayuso González (PPE-DE ).
   - Hr. formand, ærede kommissærer, mange tak for Deres tilstedeværelse her i dag. Jeg vil benytte lejligheden til at tale om bomuld, der er et problem for Spanien og Grækenland, men jeg så gerne, at hele det øvrige Europa gjorde det til deres.
Bomuldsdyrkningen i Europa repræsenterer faktisk kun 1 % af arealet på verdensplan og 15 % af den europæiske efterspørgsel. De øvrige 85 % importeres toldfrit hovedsageligt fra fattigere lande.
Samtidig har vi andre tredjelande som USA, der er verdens største bomuldseksportør, og Kina, der dominerer markedet som verdens største producent, verdens største forbruger af industribomuld og verdens største eksportør af tekstiler.
Til trods for bomulds ringe betydning i Europa er der fremkommet visse erklæringer imod fællesskabspolitikken for sektoren, som efter min opfattelse er fuldstændig demagogiske, da man i EU ikke giver eksportrestitutioner, og importen er toldfri. Konkret fremførte Frankrig på vegne af fire afrikanske lande under WTO's ministerkonference i Cancún forslaget om afskaffelse af støtten til bomuld, og siden hen har det forelagt et europæisk initiativ om bomuld, hvor man forsøger at fremme et program styret af Kommissionen til fremme af de afrikanske bomuldsøkonomier, der tillige indeholder et krav om reform af støtteordningen for bomuld, så den delvist afkobles fra produktionen.
Gid kommissær Lamy ville lytte til det, jeg har at sige: Hr. kommissær, jeg mener, at denne optræden kun kan fortolkes som et tegn på Frankrigs tilnærmelse til disse lande og den franske kapitals store interesser i den afrikanske bomuldsindustri gennem det franske selskab for udvikling af tekstilfibre og dets datterselskaber i Afrika, hvor den franske stat er hovedaktionær.
Dette kan på ingen måde retfærdiggøre den krigsførelse, som Kommissionen tillod i Cancún, med et forslag, der ikke var særligt velegnet til det forum, og som uberettiget fordømmer fællesskabspolitikken i denne sektor. Det retfærdiggør heller ikke reformen af Fællesskabets støtteordning for bomuld, som Kommissionen har foreslået den, for hvis den blev vedtaget, ville den føre til mange samfunds sociale og økonomiske undergang, uden at vi af den grund - og det er det alvorlige - fik løst de problemer med konkurrenceevnen, som sektoren har i Afrika.
Endelig vil jeg, hvad angår europæisk landbrug i almindelighed, sige, at det mål, der blev skabt enighed om på G20, var at opnå en aftale om afskaffelse af eksportstøtte og en omfattende nedsættelse af told og direkte støtte, der forvrider markedet. Alligevel synes det som om, hr. Lamy, at EU på mødet med G20-landene i Brasilien ville have accepteret kravet om at omdefinere kriterierne for den grønne boks mere restriktivt. Jeg vil gerne have, at De bekræfter eller dementerer denne oplysning, for en accept af at diskutere det, hr. kommissær, går ud over det mandat, som De havde fået, men især har det direkte indvirkning på selve principperne for reformen af den fælles landbrugspolitik, som vi vedtog for seks måneder siden, og ikke bare reformen af politikken for bomuld, som vi diskuterer nu.
Det er fint, at der bliver truffet foranstaltninger til fordel for de mindst udviklede lande, men de har mere fordel af, og det siger de selv, et større udbytte af deres eksport end en stigning i eksporten, der i virkeligheden begunstiger handelsvirksomheder, der befinder sig i mere udviklede lande. F.eks. vurderer sukkerproducenterne, at kontingenterne for eksport af sukker til garanterede priser er mere indbringende for deres økonomier end muligheden for at eksportere uden restriktioner.
Jeg opfordrer alle til grundigt at overveje alt dette og til at lytte til dem, der i teorien har haft gavn af alle disse politikker.
Hansenne (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, den nylige erklæring fra den amerikanske repræsentant i WTO er utvivlsomt det eneste nye element, vi har fået kendskab til siden vores seneste drøftelse. Jeg synes, at det er en interessant erklæring, fordi den synes at vidne om en holdningsændring i USA og en mulig genoptagelse af forhandlingerne i WTO. Desuden tilslutter den sig de initiativer, som Kommissionen selv har truffet med henblik på at genoptage disse forhandlinger. Men at genoptage forhandlingerne betyder ikke at lade stå til, at lette betyder ikke at slippe alt, og jeg må indrømme, at efter indlæggene her til morgen er jeg en smule bekymret for den holdning, som en række af vores kolleger har givet udtryk for over for især det, man kalder Singapore-emnerne.
Vi har altid i Europa-Parlamentet givet ydtryk for støtte til en reguleret handelslettelse. Vi er for liberalisering af handelen ved hjælp af standarder og regler, og det er klart, at Singapore-emnerne er emner, der skal få Verdenshandelsorganisationen til at opstille en række regler.
Det er beklageligt, at disse ikke omfatter en række andre dimensioner. For mit vedkommende ville jeg gerne have haft, at de sociale dimensioner blev integreret i den forbindelse, men i Doha blev vi nødt til under pres at opgive de tilsvarende standarder. Det, der bekymrer mig, er, at man i dag synes at ville opgive Singapore-emnerne. Hvilken chance har vi for, hvis vi indtager denne holdning, at opleve, at nogle sociale emner kommer tilbage på forhandlingsbordet, såfremt vi i dag opgiver de få emner, der blev vedtaget som et potentielt forhandlingsgrundlag?
Jeg tror, at EU ved Deres hjælp har truffet en række initiativer med henblik på at lette forhandlingerne. Jeg mener, at vi skal holde fast i dette. Dagens forhandling har ikke til hensigt at genåbne Doha-forhandlingerne, men derimod at gennemføre alle aftalerne, også hvad angår de emner, som optager os i forhold til, hvilken form for globalisering vi ønsker at fremme.
Ferrer (PPE-DE ).
   - Hr. formand, ærede kommissærer, hr. Lamy sagde i formiddags, at vi har brug for Doha for at kunne gøre verden bedre. Jeg er helt enig i den udtalelse, og ligesom jeg i sin tid beklagede fiaskoen i Cancún, vil jeg derfor i dag beklage de ringe fremskridt på mødet i Genève i december, selv om jeg erkender, at det i sig selv er positivt, at samtalerne er blevet genoptaget, selv om de - hvilket formanden for Det Almindelige Råd har erkendt - kun har ført til, at vi har fået et klarere billede af de vigtigste spørgsmål og er bekendt med de vanskeligheder, vi står over for, og til, at medlemmerne af WTO bekræftede deres forpligtelse over for Doha-Programmet og især over for det multilaterale handelssystem, hvilket i sig selv er vigtigt nok.
Nu er tidspunktet kommet for at være fleksible for at kunne skride fra ord til handling og desuden gøre det i det tempo, der er fastsat i tidsplanen fra Doha. Derfor mener jeg, at kommissær Lamy og kommissær Fischler skal takkes for deres bestræbelser på at bane vej for dialog med alle og mellem alle og for det arbejde, de har udført i et klart forsøg på at fremme Doha-dagsordenen uden at tabe EU's legitime interesser af syne.
I den forbindelse er jeg helt enig i analysen og forslagene i Kommissionens meddelelse, navnlig hvad angår told på industrivarer og nødvendigheden af at opnå nogle forpligtelsesniveauer, især fra de nyindustrialiserede landes side, der er meget højere end dem, der blev foreslået i Debray-dokumentet, og under alle omstændigheder på niveau med EU's.
Hvad mere konkret angår told på tekstilvarer, nævnes det i Kommissionens dokument, at der skal forhandles om nye reduktioner, der nærmer sig nul, et forslag, som jeg er helt enig i, forudsat at - og jeg håber, at kommissæren kan kaste lys over det - EU ikke ser sig nødsaget til at nedsætte sine toldsatser, så længe de andre ikke er nået ned på et tilsvarende niveau.
Jeg har et sidste spørgsmål, hr. formand. I formiddags talte hr. Lamy også om, at EU skulle være mere fleksibelt på miljøområdet. Jeg vil spørge ham, hvor langt han vil gå med den fleksibilitet, for der er ingen tvivl om, at de store miljøudgifter er en af årsagerne til, at mange virksomheder i EU flytter, men der er kun én Jord, og den lovgivning, der kræves for at opnå en miljømæssig udvikling på verdensplan må også være verdensomspændende.
Fischler,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg skal gøre det kort. Jeg vil gerne takke for de konstruktive bidrag, som vi har hørt rigtig mange af i dagens løb. Jeg vil kun tage stilling til de landbrugsrelaterede spørgsmål, og herefter vil min kollega hr. Lamy runde det hele af.
Der blev spurgt, om der er nogen tegn på, at USA udviser mere fleksibilitet i bomuldsspørgsmålet. Som De ved, har hr. Zoellick sendt et brev til alle WTO-medlemsstater, hvor han specifikt kommer ind på bomuldsspørgsmålet. Han dedikerer et helt kapitel til det emne, og ud fra hans redegørelse kan man konstatere en vis åbning i dette spørgsmål. Han viser sig i hvert fald åben over for både ændringer på området for eksportrestitutioner - at disse opgives - og med hensyn til markedsåbningen og vedtagelsen af en mindre konkurrenceforvridende intern støtteordning - men han er også inde på, at man bør udvikle midler og veje til at yde bedre støtte til de særligt fattige stater, som er ensidigt afhængige af bomuldsproduktion. Det skal ske gennem udviklingsbistanden.
Jeg vil godt knytte en kommentar til det, som fru González sagde om bomuldsdyrkningen og bomuldens betydning for Europa. Jeg må understrege endnu en gang, at det er korrekt, at den europæiske produktion kun udgør ca. 2 % af verdensmarkedsproduktionen. Det er ligeledes korrekt, at vi ikke anvender nogen eksportrestitutioner, og at vi har åbnet vores bomuldsmarkeder helt over for verdens mindst udviklede lande. Det er sket inden for rammerne af EBA-beslutningen. Og som De også ved, er der stillet forslag om en ændring af vores ordning for bomuldsmarkedet, som vil betyde færre konkurrenceforvridende foranstaltninger på bomuldsområdet. Det vil sige en blanding af - og -foranstaltninger. Jeg arbejder på, at der kan vedtages en beslutning herom i Rådet (landbrug) til marts.
Hvad angår Japans rispolitik, ved vi alle, at for Japan er ris et meget ømtåleligt emne, og det er altid blevet betragtet som sådan. Vi kan imidlertid fastslå, at Japan i den seneste tid har startet bilaterale forhandlinger med en lang række WTO-medlemsstater. Inden for rammerne af disse bilaterale forhandlinger står risspørgsmålet også på dagsordenen som en bestanddel af disse forhandlinger, hvilket har betydet, at japanerne generelt har anlagt en - skal vi sige - mere konstruktiv eller mindre striks holdning i dette spørgsmål i Genève.
Det blev sagt, at der ikke forelå noget mandat til at forhandle om en afskaffelse af eksportrestitutionerne for bestemte produkter. Det er imidlertid fuldstændig forkert, for det står eksplicit i vores mandat, at vi sagtens kan foreslå det for forskellige produkter.
Fru Mann spurgte mig, hvordan det går med vores sukkerforslag. Vi arbejder hårdt på at udarbejde et forslag, og jeg har allerede meddelt, at det er mit mål at stille forslaget i Kommissionen midt på året, hvorefter det formidles videre til Parlamentet og Rådet.
Her til slut, mine damer og herrer, vil jeg gerne bede Parlamentet deltage i en intensivering af den dialog, som vi foreslog i vores åbningserklæring. Vi har brug for flere og mere intensive samtaler, og jeg vil især opfordre Dem til at uddybe samtalerne med ngo'erne, for hos mange ngo'er hersker der undertiden forestillinger, som er i fuldkommen modstrid med europæiske interesser.
Jeg vil gerne bede Dem om at tage til efterretning, at ventetid under alle omstændigheder er dårligt for EU, og det gælder også for europæisk landbrug. For tænk på, at de helt igennem positive reaktioner, som vores reformer har fremkaldt overalt i verden, vil blegne mere og mere, efterhånden som afstanden mellem vedtagelsen af disse reformer og de fortsatte WTO-forhandlinger bliver større.
Lamy,
    Hr. formand, også jeg vil gerne takke ordførerne for PPE-DE-, PSE- og ELDR-Gruppen, som har udtrykt deres støtte til de forslag, som Franz Fischler og jeg selv har udarbejdet, og det dokument, som vi har fremlagt i Rådet samt i øvrigt også for Dem.
Vores hovedmålsætninger i denne forhandling er de samme. Først en ekstra etape med markedsåbninger. Dernæst bedre regler for at regulere disse markeder på multilateralt niveau og endelig en bedre integrering af udviklingslandene, som indtil videre kun har haft en meget ulige fortjeneste på den øgede internationale handel. Hvis man forsøger at oversætte alt dette, for at svare på Deres spørgsmål, til følgende vendinger: Hvad skal der gøres, hvad skal være vores målsætning for 2004, er svaret ganske enkelt. Vores målsætning for 2004 er at sørge for inden sommer at gennemføre det, der ikke kunne gennemføres i Cancún, det vil sige tilbagelægge de to tredjedele af vejen for denne forhandling. Det er vores politiske målsætning for 2004.
Nuvel, vil De sige, i betragtning af det, jeg sagde indledningsvis i forhandlingen om, hvordan arbejdet skrider frem i Genève, kræver en sådan målsætning uden nogen som helst tvivl både energi og fremdrift. I forhold til det aktuelle arbejdsniveau og trykket i den genfiske kedel kræver det fremdrift, og vi vil som andre kaste kul på den genfiske kedel for at sætte fart i tingene. Som jeg har sagt, og som jeg gentager for at svare på fru Manns spørgsmål, er det brev, som min amerikanske kollega har rundsendt i de seneste dage, og som han har kommenteret i går i pressen, set fra den synsvinkel en god nyhed, fordi det gør den teori til skamme, som var begyndt at brede sig, ifølge hvilken 2004, valgår i USA, skulle være et tabt år. Men nej! 2004 kan meget vel vise sig ikke at være et tabt år, og det er vigtigt, at to af de store mastodonter i verdenshandelen, USA og Europa, tager denne tanke til sig. For at dette skal ske, er det naturligvis nødvendigt at komme i gang, og vi skal, som vi er begyndt at gøre siden vores mandat blev fornyet, samarbejde med G20, G90, USA og Japan for blot at nævne hovedaktørerne for øjeblikket, inden for rammerne af en variabel geometri, som giver os mulighed for at fremme vores egen position på de bedste betingelser. Som Franz Fischler med rette sagde, i vores bestræbelser på at forbedre processen og gøre fremskridt har vi, for at få temperaturen til at stige, brug for Dem og de kontakter, som De har til Deres kolleger i alle de store grupperinger, som jeg netop har nævnt. Det var, hvad jeg havde at sige som svar på en positiv flertalsholdning, der er kommet til udtryk i løbet af forhandlingen.
Jeg vil lige sige et par ord for at svare på nogle kritiske bemærkninger. Hr. Lannoye bebrejder os groft sagt to ting, for det første har vi ikke lavet et nyt udkast til vores mandat, vi har kun justeret det, og dernæst er der stadig i mandatet spor af de såkaldte Singapore-emner. Hr. Lannoye har ret, vi har ikke lavet et nyt udkast til mandatet, vi har justeret det. Og hvis der kan drages en lære af det, der er sket mellem Cancún-forhandlingerne og i dag, skal vi holde os for øje, at ingen omkring forhandlingsbordet i WTO har bedt om at genforhandle det forhandlingsprogram, som blev vedtaget i Doha. Det er dette program, som er på bordet, og det er dette program, vi skal forhandle om. Hvad angår Singapore-emnerne, er det rigtigt, at vi har blødt op på vores holdning, vi prioriterer handelslettelse og gennemsigtighed i offentlige indkøb af årsager, som Gruppen De Grønne skulle kunne forstå, så meget som den taler for gennemsigtighed. Gennemsigtighed ville faktisk i en række tilfælde være meget gavnligt for at lette samhandelen for især de små og mellemstore virksomheder, som desværre ikke ofte har råd til de forhindringsløbere, som de store multinationale koncerner kan tillade sig til at tage sig af procedurer, toldmyndigheder og andre netværk, som gør det muligt indimellem at fremskynde beslutningerne.
Til fru Figueiredo og hr. Désir vil jeg blot sige endnu en gang, at deres bekymringer vedrørende de offentlige tjenester er ubegrundede. Mit mandat på dette punkt er klart og utvetydigt. Jeg har aldrig overtrådt mandatet, og jeg har i øvrigt heller ingen intentioner om at gøre det.
Jeg kommer nu til to specifikke punkter, som er svar på fru Ferrers og fru Corbeys bemærkninger. Til fru Ferrer vil jeg sige om tekstilbranchen, at vi er klar til at reducere vores tekstiltariffer og dermed det, der er tilbage af beskyttelsen af den industrielle ejendomsret, på én betingelse naturligvis, nemlig at andre gør det samme, hvilket indgår i forhandlingen. Til fru Corbey, som spekulerede på, hvor vi var nået til med hensyn til lægemiddeladgang, vil jeg sige, at vi arbejder på det i de to arenaer, hvor vi nu følger op på vores arbejde. Først og fremmest i Genève, hvor vi skal implementere termerne fra august måneds aftale i TRIPs-aftalen, hvilket vi er i fuld gang med. Det giver ikke sig selv, for den ligevægt, vi opnåede mellem de forskellige parter og forskellige krav i august skal afspejles som sådan i et dokument, som nu bliver et juridisk dokument, og det kræver naturligvis en smule arbejde. Vi arbejder også på det i EU, eftersom vi så at sige håber på på forhånd at kunne tilrette vores egen tvangslicensforanstaltning i vores europæiske lovgivninger for at tilpasse den til den nye WTO-aftale og eventuelt give mulighed for lettere adgang i en række udviklingslande. Det vil vi gøre i form af et forslag til henstilling til Ministerrådet, eftersom vi, mens vi afventer ikrafttrædelsen af den europæiske patentlovgivning, som er vedtaget, men som først træder i kraft om en række år, for at få denne aftale om lægemiddeladgang på plads, skal ændre de eksisterende nationale lovgivninger en efter en. Vi skal altså få Rådet til, hvis det er enigt med os, hvilket vi har alle grunde til at tro, at det er, at vedtage en henstilling om at sørge for, at alle de nødvendige justeringer er på plads i hver af de nationale lovgivninger, mens vi naturligvis afventer opdateringen af den europæiske foranstaltning, som jeg understreger, først træder i kraft om nogle år. Det var mine svar på nuværende tidspunkt. Jeg takker for Deres opmærksomhed.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Berthu (NI ),
    Er Europa-Kommissionen døv? Det er det spørgsmål, som uundgåeligt dukker frem, når man hører om dens retningslinjer for genoptagelse af de internationale WTO-handelsforhandlinger i Doha-runden.
Faktisk stod det klart for os efter de fejlslagne Cancún-forhandlinger - hvilket vi sagde her i Europa-Parlamentet - at splittelsen i forhandlingerne viste behovet for at revurdere målsætningen med global frihandel og genindføre tanken om en globalisering, som kontrolleres af befolkningerne.
Kommissionens program anbefaler imidlertid en revision af strategien for at nå EU's mål i form af en fornyet forhandlingsposition. Denne selvmodsigende sætning viser, at der ikke bliver nogen dybtgående revision, men blot enkelte justeringer hist og pist.
Kommissionen bevarer sine prioritetsmål om fri markedsadgang, fri global konkurrence og frie investeringer (de såkaldte Singapore-emner), som nok er interessante, men den burde på nuværende tidspunkt give tilstrækkelig plads for andre overvejelser, både for vores og for udviklingslandenes skyld.
Vi skal nu udstikke reglerne for en international handel, som tager større hensyn til befolkningernes suverænitet og er mere i overensstemmelse med at beskytte såvel miljøet som den offentlige sundhed.
Boudjenah (GUE/NGL ),
    Har Kommissionen taget højde for Cancún-konferencen? Det er svært at se, når man læser dens meddelelse, som præsenteres med henblik på en eventuel genoptagelse af forhandlingerne om den udviklingsagenda, der blev lanceret i 2001! Dens såkaldte "smidighed" i forbindelse med Singapore-emnerne - trimning hist og pist - opfordringen til "ligevægt mellem rettigheder og marked" og viljen til såkaldt "opblødning" af dens holdninger rokker på ingen måde ved de neoliberale europæiske retningslinjer. Foragt, manglende selvkritik og/eller modvilje mod at sætte spørgsmålstegn er Kommissionens credoer. Stillet over for Pascal Lamys tilkendegivelser, som stadfæstes af Rådet, giver de fattigste lande hverken carte blanche til de såkaldte nye forslag eller roser de politikker, som er sat i værk efter Seattle. Tværtimod organiserer de sydlige landes befolkninger sig og gør front mod de europæiske forlangender og mod WTO. Den åbning af handelen med tjenesteydelser, som GATS fastlægger, og den ikke mindre fredhellige åbning af markedet, som udråbes som et indlysende gode for udviklingslandene!, er farer, som landene i Syd har fået øje på.
De internationale forbindelser, som er baseret på samarbejde og ligeværdig handel, og som respekterer de grundlæggende individuelle og kollektive rettigheder, fortjener bedre. En offentlig debat, som formidles af de folkevalgte for at få bugt med denne tankegang, er nu uundgåelig.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (Α5-0355/2003) af De Rossa for Udvalget for Andragender om andragende 461/2000 om beskyttelse og bevarelse af menneskeaber og andre arter, der er truet af den ulovlige handel med bushmeat (2003/2078(ΙΝΙ)). 
De Rossa (PSE ),
   Hr. formand, man kan naturligvis ikke yde dette emne retfærdighed på fem minutter. Jeg vil gerne indlede med at takke mine kolleger i Parlamentet for muligheden for at føre denne debat. Det er vigtigt, at et andragende, som er underskrevet af 1,9 millioner europæiske borgere, får en høring i Parlamentet. En overgang så det ikke sandsynligt ud, så jeg takker alle, som har arbejdet så hårdt for at sikre, at det skete. Jeg vil især gerne takke hr. Corrie, ordfører for Udvalget om Udvikling og Samarbejde, som også har været med til at udarbejde denne betænkning, for dette var en fælles samarbejdsbetænkning, som Udvalget for Andragender og Udviklingsudvalget har deltaget i.
Her vil jeg gerne præcisere, at denne betænkning ikke beskæftiger sig med jagt i Europa. Derfor er de tre ændringsforslag, der er stillet, ikke nødvendige, og jeg vil bede kollegerne om ikke at støtte dem.
"Bushmeat" betegner fødevareproduktet fra vilde dyr, hvad enten det bliver konsumeret lokalt eller handlet kommercielt. Selv om et overdrevent forbrug af bushmeat er et hurtigtvoksende problem overalt, koncentrerer denne betænkning sig om Afrika, fordi problemet med bushmeat dér er det mest markante og mest velbeskrevne i litteraturen.
Den illegale handel med kødet fra vilde dyr er imidlertid ikke begrænset til Afrika. I Asien udnyttes mange arter i et omfang, som ikke er bæredygtigt, enten for at skaffe foder til handelen med kæledyr, eller fordi folk tror, at kødet fra særlige dele af dyret kan helbrede sygdomme eller styrke deres seksuelle kapacitet.
Handelen med vilde dyr er også voksende i Sydamerika, og vilde dyr som aber, fugle, capybaraer og andre store gnavere, tapirer, bæltedyr og rådyr er til salg.
Principielt kan ethvert vildt dyr bruges til at forsyne et marked med bushmeat. I Afrika er over 50 arter til salg på markeder og i restauranter, inklusive antiloper, aber, menneskeaber, manidiae, svin, store gnavere, elefanter, reptiler - såsom slanger, firben og krokodiller - hvirvelløse dyr - såsom snegle og insekter - og fugle såsom næsehornsfugle. Hovedparten af handelen udgøres imidlertid af pattedyr, som i reglen vejer over et kilo.
Aktuelle skøn viser, at bushmeat konsumeres i massivt omfang i troperne, særligt i Afrika. De seneste skøn over det årlige udbytte af bushmeat er 23.500 t i Sarawak, 67.000-164.000 t i Amazonas-området i Brasilien og 1-5 millioner t - slagtet vægt - i Congobækkenet.
Resultatet er overudnyttelse. I Afrika blev der i 2000 udryddet sandsynligvis mindst en art af den røde colobusabe som følge af jagt, og mange andre arter forventes at følge efter inden for kort tid.
Levemulighederne og den biologiske diversitet lider som følge af overudnyttelsen af vildt som føde. Af de 1,2 milliarder mennesker, som skønnes at leve for mindre end hvad der svarer til 1 euro om dagen, lever omkring 250 millioner i marginale landbrugsområder, og yderligere 350 millioner lever i eller nær skove, hvoraf skønsmæssigt 60 millioner er oprindelige folk, som lever i skove. En nylig undersøgelse udført af Storbritanniens departement for international udvikling har skønnet, at 250 millioner mennesker - en ottendedel af verdens fattigste - betragter vildt som en vigtig del af deres daglige føde. Derfor er det helt sikkert ikke noget let problem at få styr på.
Væksten i den menneskelige population, dårlig styring og kommercialiseringen af forbruget og distributionen af ulovligt nedlagte dyr er de underliggende årsager til problemet med bushmeat. De naturlige ressourcer kan ikke reproducere sig selv i lyset af den voksende efterspørgsel. Små stabile samfund på landet ville kunne ernære sig af de naturlige ressourcer i deres omgivelser uden at udtømme dem, men befolkningseksplosionen har sammen med et ekspanderende urbant - og verdensomspændende - markedssystem ændret dette. Udnyttelsen af de naturlige ressourcer er ikke længere bæredygtig, og de udviklede industrialiserede nationer dominerer adgangen til ressourcerne. Fattigdommen vinder uundgåeligt over bekymringer om bevaring og betyder, at initiativer til at styrke ressourcerne forekommer uberettigede og er vanskelige at gennemføre, hvor mennesker er afhængige af bushmeat for at overleve.
Mange af de underliggende årsager til den uholdbare handel med bushmeat skaber også fattigdom: svag lokal styring og ugunstige handelsvilkår. Derfor er det vigtigt, at bevarings- og udviklingsorganisationer arbejder sammen med de indfødte befolkninger og civilsamfundet om dette fælles mål for at tage fat på de underliggende årsager til fattigdom og tab af biologisk diversitet.
Jeg har lavet en liste på omkring 20 emner, som Kommissionen bør tage op. Der er naturligvis brug for ressourcer. Vi har ikke sat tal på disse ressourcer, men Kommissionen bør afsætte en specifik mængde ressourcer til at sikre, at der bliver gjort noget effektivt ved denne sag, og at det er muligt at samarbejde med de relevante organisationer og med befolkningen på stedet, som er afhængige af bushmeat enten som indtægtskilde eller som proteiner for at overleve. 
Nielson,
    Hr. formand, det er yderst vigtigt at tage fat på bushmeatkrisen. Som De kun alt for godt ved, truer krybskytteri og uholdbare jagtomfang eksistensen for nogle af vores nærmeste slægtninge i dyreriget, nemlig gorillaarterne, chimpanser og andre menneskeaber.
Det er en sag, som tydeligvis bekymrer offentligheden, som de næsten to millioner underskrifter på andragendet viser. Det er også en sag, som bekymrer Kommissionen stærkt, på linje med det globale engagement for at standse tabet i biodiversitet inden 2010. Vi hilser derfor betænkningen fra hr. De Rossa velkommen. Jeg synes, den er afbalanceret og præcis.
Vi arbejder på at angribe problemet på en række forskellige måder, men jeg må først understrege behovet for at skelne klart mellem bushmeatkrisen - som truer visse dyrearter - og det daglige konsum af bushmeat, som udgør en vigtig del af fødevaresikkerheden for fattige mennesker i udviklingslandene.
Vi er klar over, at der er mange aspekter i forbindelse med bushmeat, som går ud over udviklingsproblematikken - bl.a. sundhedsspørgsmål i Europa, nogle handelsmæssige spørgsmål samt videnskabelige spørgsmål. Men eftersom størsteparten af overudnyttelsen af bushmeat finder sted i udviklingslandene, er den bedste løsning at støtte disse lande gennem vores udviklingssamarbejde og tage fat på bushmeatkrisen dér, hvor den har sine rødder.
Denne krise kan tages op i forbindelse med naturressourcer, udvikling af landområder eller styringsspørgsmål, eller som et tværgående emne, som kan angribes gennem evaluering af indvirkninger på miljøet og strategiske miljøvurderinger. Disse vurderinger skal identificere risici og eventuelle beskyttelsesforanstaltninger med hensyn til bushmeat for alle udviklingsaktiviteter. I denne henseende er jeg glad for at kunne fortælle Dem, at manualen for integration af miljøhensyn i udviklingssamarbejde og økonomisk samarbejde vil blive færdiggjort og gjort operationel i første halvdel af 2004. Den reviderede manual bør gå langt for at sikre, at spørgsmålene om bushmeat får tilstrækkelig opmærksomhed i miljøvurderinger og derfor i alle vores relevante udviklingsaktiviteter. Midtvejsevalueringen af vores samarbejdsstrategier i år vil blive brugt til at styrke integrationen af miljøhensyn, særligt ved at fremme en mere systematisk brug af miljøprofiler for de enkelte lande, strategiske miljøvurderinger og som nævnt evalueringer af indvirkninger på miljøet. Det er alt sammen fint. Det udgør måske ikke en særlig direkte reaktion, men det giver ikke desto mindre den nødvendige baggrund for en ordentlig overvejelse af emnet.
Nationalt ejerskab er meget vigtigt. Faktisk har aktiviteter for at bremse overudnyttelsen af bushmeat ingen mening, hvis ikke bushmeatlandene selv tager føringen. Vi kan hjælpe med passende støttekapacitet og ved at anføre de nævnte holdninger, når vi reviderer landestrategierne, men ejerskab til problemet er afgørende.
Jeg vil gerne tilføje et særligt punkt, og det er, at fred er afgørende. Hvis vi ser på konflikten i Den Demokratiske Republik Congo og i andre lande i regionen i de sidste 10 år, så er kendsgerningen, at disse konflikter har blokeret for ethvert forsøg på at skabe bare en minimal styring med hensyn til det problem, vi diskuterer. Soldater og internt fordrevne, flygtninge, har ikke haft nogen restriktioner, ingen ansporing, ingen ledelse, ingen straf, ingen styring overhovedet med hensyn til, hvordan de skulle opføre sig i denne henseende. Det har været et område uden for lov og orden, og vi har set de forfærdelige konsekvenser. Jeg ville sætte dette øverst på listen over prioriteter, og jeg betragter en fredsdividende til miljøet og til bushmeatkrisen som et af de mange vigtige aspekter til at sikre fred i Den Demokratiske Republik Congo og andre steder i regionen.
Kommissionen er ikke overbevist om, at en specifik handlingsplan ville være den bedste måde at angribe bushmeatkrisen på, og det afspejler det, jeg sagde om ejerskab. Både EF-strategien for at integrere det miljømæssige samarbejde i det økonomiske samarbejde og udviklingssamarbejdet og handlingsplanen om biologisk diversitet for udviklingssamarbejde skal revideres i år. Det vil være klogt at sikre, at bushmeatspørgsmålet bliver behandlet seriøst i disse to strategier, snarere end at lave en særlig bushmeatstrategi, som ville kræve en masse personalemæssige ressourcer uden nødvendigvis at føre til øget aktivitet for at tage fat på problemet. Når man tager de mange sektorer i betragtning, som bushmeatspørgsmålet har indflydelse på, ville en sådan model ikke være den bedste.
Mange EU-projekter i Øst-, Syd- og Vestafrika tager denne udfordring op på en meget praktisk måde. Selv om udgifterne til miljøet i procent af det samlede hjælpeprogram er ret små, har vi investeret væsentlige summer i miljøbeskyttelse og forvaltning i nøglelande. F.eks. har Kommissionen siden 1992 investeret omkring 67 millioner euro i Ecofac-programmet for de centralafrikanske skovøkosystemer, som støtter en nyskabende forvaltning af beskyttede områder i vigtige habitater for de store menneskeaber. Kommissionen finansierer også arbejde med at kontrollere jagt og krybskytteri i private skovkoncessioner og fremmer økoturisme i regionen som del af dens ansvarlige forvaltning af initiativet.
Desuden arbejder vi på politisk niveau med at tage fat på bushmeatkrisen. F.eks. har vi for nylig givet 500.000 euro til hjælp til at iværksætte den afrikanske ministerielle proces om håndhævelse af skovlove og forvaltning af skovene. Selv om det primære mål med denne proces er at forbedre styringen af skovsektoren og bekæmpe ulovlig skovhugst, vil inddragelsen af adskillige vigtige henvisninger til bushmeat og vildt i konferencens slutdokument bidrage til at højne emnets profil.
Vi bifalder i høj grad initiativet til at fremlægge dette brede offentlige engagement for Parlamentet. Det er efter min opfattelse en meget konstruktiv måde, som sikrer emnet den opmærksomhed, som det fortjener. 
Corrie (PPE-DE ),
   Hr. formand, ethvert andragende, som samler 1,9 millioner underskrifter, fortjener en seriøs behandling. Jeg lykønsker hr. De Rossa med hans fremragende betænkning og den måde, han har fremlagt den på i dag.
For det første, kan kommissæren bekræfte, at handlingsplanen kun omfatter tropiske områder, og især det afrikanske kontinent, og ikke på nogen måde berører jagt i EU, sådan som nogle fortolker det?
Fornuftig handling er vigtig og haster af tre årsager. For det første, som hr. De Rossa sagde, betragter mindst 150 millioner af verdens fattigste mennesker vildt som en vigtig del af livets opretholdelse. Kommerciel jagt, udnyttelsen af tømmer og åbningen af skovene ødelægger den økologiske balance og afskærer de lokale indbyggere fra deres føde og udkomme.
For det andet vil de helt vilkårlige drab på store menneskeaber udslette gorillaer og chimpanser, som i lande som Rwanda er en vigtig bæredygtig turistattraktion og indtægtskilde, som vil gå tabt for evigt. Ødelæggelsen af skovene vil også udslette et økologisk system, hvis skovhugsten ikke straks bliver bragt under kontrol.
Der et tredje og endnu vigtigere punkt. Den ulovlige eksport af bushmeat til alle verdenshjørner kan få en ødelæggende effekt på sundheden, som ville få SARS til at ligne en almindelig forkølelse. Mange gorillaer og chimpanser er bærere af SIV, den animalske ækvivalent til hiv, som kan springe over til mennesker og allerede har gjort det. Det ville være slemt nok, men hvis kød, som er inficeret med ebola, når verdensmarkedet, kan vi komme til at opleve en katastrofe, som er langt mere alvorlig end hiv. For nylig fandt man 2.000 abenæser i en kuffert i en lufthavn i Amsterdam, hvilket viser, at den ulovlige handel trives i bedste velgående.
Beslutningsforslaget opfordrer Kommissionen til at vedtage en række foranstaltninger, hvilket jeg håber, den vil gøre. Men det ville være et stort skridt fremad, hvis man kunne gøre statsoverhovederne i bushmeatlandene bevidste om situationen og få dem til, som kommissæren sagde, at tage føringen i at sikre økosystemerne og de vilde dyr, som lever der. 
Stockton (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg støtter idéerne bag forslagene i hr. De Rossas fremragende betænkning og lykønsker ham med den. Et af de spørgsmål, vi er nødt til at tage op, er definitionen af bushmeat. Den er ikke præcis nok. Vi ved eller tror, at vi alle taler om det samme: primært truede arter, særligt de store menneskeaber. Der findes imidlertid en handel med delikatesser, som er til konsum af bushmeat uden for Afrika. Det er naturligvis yderst vanskeligt, både i Afrika og i Sydamerika, at forhindre mennesker, som sulter eller har ekstremt begrænsede mængder føde, i at gå på "krybskytteri" i deres nærliggende jungle.
Men der findes arter både i Sydamerika og i Afrika, som kan forvaltes og kunne danne basis for en organiseret handel med passende sikkerhedsforanstaltninger. Min bekymring er, at der er et stort marked for bushmeat i Europa. Hvert år beslaglægger man tusinder af pund illegalt importeret bushmeat alene i Heathhrow-lufthavnen i London, det meste af det i en forfærdende tilstand. Der findes et ganske stort antal indbyggere og borgere fra EU og fra afrikanske og sydamerikanske lande, som - måske legitimt - gerne vil konsumere dette kød, hvis det kan leveres på en bæredygtig basis. Denne efterspørgsel vil ikke forsvinde, ligesom hr. De Rossas irske landsmænds efterspørgsel efter Guinness ikke forsvinder, uanset hvor de befinder sig. Risikoen er, at vi driver det endnu længere ned under jorden end hidtil.
En af de muligheder, som Kommissionen må se indgående på, er ordentlig forvaltning af handelen, som ville indbefatte omfattende og desværre dyre undersøgelser af dyrebestandene, kontrol af selektiv nedlæggelse af dyrene og, hvad eksporten angår, ordentlige sundhedsbestemmelser. Som hr. Corrie sagde, har denne handel forfærdende implikationer for den offentlige sundhed, hvis den tvinges under jorden. Det er en skandale, at amerikanske multimillionærer i forbindelse med udnyttelsen af jorden kan skyde elefanter, som skal indsamles, mens indfødte afrikanere ikke må købe og konsumere bushmeat inden for en reguleret handel.
Jeg takker hr. De Rossa for hans forsikringer om, at denne betænkning ikke omfatter og ikke kan omfatte vildtplejen af rådyr og elge i Europa. Jeg vil også gerne fremhæve, at enhver henvisning til højtydende rifler er unødvendig. Der findes omkring 20 millioner AK-47'ere i Afrika, og uanset hvilken kontrol vi har med rifler i EU, vil det ikke gøre nogen forskal. Men som andre kolleger opfordrer jeg Kommissionen til at handle snart. 
Ford (PSE ).
   - Hr. formand, jeg ønsker hr. De Rossa tillykke med hans betænkning om beskyttelse og bevarelse af store menneskeaber og andre arter, som er truet af den ulovlige handel med bushmeat.
Denne betænkning opstod, som vi har hørt, på grundlag af et andragende underskrevet af 1,9 millioner mennesker i hele EU, hvilket fik Udvalget for Andragender til at udarbejde sin betænkning. Det skete ikke, hvis jeg må sige det, uden modstand fra visse politiske grupper i Parlamentet. De Kristelige Demokrater, hvis pressemeddelelser om dyderne i De Rossa-betænkningen i dag oversvømmer pressecentret i Strasbourg, stemte oprindeligt imod, at betænkningen skulle udarbejdes. Vi i organisationerne for dyrevelfærd og -bevarelse er glade for de britiske konservatives sene omvendelse til dyrenes velfærd i denne henseende. Det samme gælder for De Grønne og De Liberale, som i begyndelsen også stemte imod, at betænkningen skulle udarbejdes.
Af hensyn til den offentlige sundhed, den offentlige sikkerhed og beskyttelsen af truede arter vil vi støtte kravene om, at EU skal bruge både gulerod og stok for at fremme bevarelsen af disse truede arter i deres habitater for at give de lokale samfund mulighed for at finde alternative fødekilder og forhindre den ulovlige import af bushmeat til EU. Hr. Corries bemærkning om den nylige beslaglæggelse af 2.000 abenæser i Amsterdam viser kun alt for tydeligt omfanget af handelen og den lidelse og ødelæggelse, der påføres disse dyr.
Vi vil ikke støtte nogen af de tre ændringsforslag, som vi mener er misforståede og - bevidst eller ej - skadelige. Hr. De Rossas betænkning omhandler ulovlig jagt på truede arter og er ikke på nogen måde en trussel mod jagten i EU, som ændringsforslaget fra EDD-Gruppen påstår. Bortset fra Gibraltar, hvor beskyttelse af menneskeaberne kunne være en velkommen måde at afværge en spansk trussel på, har Europa ingen store menneskeaber. På samme måde er ændringsforslaget fra ELDR-Gruppen en selvmodsigelse - et bæredygtigt jagtniveau på alvorligt truede arter findes ikke. 
Lambert (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, også jeg vil gerne takke hr. De Rossa for hans betænkning. Blot for en ordens skyld, hr. Ford, så kom det officielle forslag til udvalget om at udarbejde denne betænkning fra mig. Man kan derfor ikke sige, at De Grønne var imod den.
Jeg vil gerne fremhæve et par emner. Det ene er tømmervirksomhedernes rolle. Betænkningen indeholder forslag om, hvordan vi kunne hjælpe dem med at leve op til deres ansvar, eftersom de til tider bruger bushmeat som en åbenbart billig og lettilgængelig fødekilde for deres arbejdere, og deres køretøjer bliver brugt til at transportere kød fra dyr, som er nedlagt ved krybskytteri. Forslaget går ud på at indarbejde dette i den europæiske proces om retshåndhævelse, god forvaltningspraksis og handel på skovbrugsområdet, hvilket jeg hilser velkommen.
For det andet er der spørgsmålet om import til EU, og de yderst tvivlsomme og barske forhold omkring det er allerede blevet nævnt. Vi kunne gøre mere her ved at informere forbrugere og leverandører i EU, hjælpe dem til af forstå, hvilken effekt deres handlinger har på økologien og udviklingen i oprindelseslandene og få folk til at holde op med at betragte bushmeat som en luksuriøs delikatesse, når det, vi i virkeligheden står over for, er en mulig udryddelse af dyr i visse regioner. 
Mathieu (EDD ).
   - Hr. formand, før jeg præsenterer det ændringsforslag, jeg har stillet, vil jeg gerne bekræfte min gruppes støtte til at beskytte og bevare menneskeaberne især i Afrika. Selv om menneskeaberne nu beskyttes af Washington-konventionen og derfor ikke må jages, skal de alligevel være genstand for en øget overvågning for at bekæmpe krybskytteri i lighed med ABAC-programmet (alternativer til krybskytteri i Centralafrika). Men som ordføreren forklarer, er jagt langtfra den eneste årsag til, at disse arter forsvinder. Ækvatorialafrikas massive, mekaniserede skovning samt befolkningseksplosionen over hele kontinentet spiller en ledende rolle i ødelæggelsen af menneskeabernes levesteder for ikke at glemme, at ebolavirussen i de seneste år har gjort skade som aldrig før.
Det er årsagen til, at vi efter min mening skal omdefinere begrebet "bushmeat-krise" for ikke blot at reducere problemet til overdreven jagt. De dybereliggende årsager til arternes forsvinden er utallige.
Hvad angår definitionen på "wild meat", er den efter min mening ikke acceptabel i sin nuværende udformning. Den skaber faktisk forvirring med hensyn til vildtkødets oprindelse. Og for at svare på min kollega hr. Fords spørgsmål mener jeg, at enhver præcisering i en lovtekst altid er nyttig, og under alle omstændigheder mener jeg, at det er yderst vigtigt at definere rammen meget stramt.
I denne betænkning, som handler om tropiske og ækvatoriale områder, burde vi begrænse os til kun at bruge betegnelsen bushmeat. Den generiske betegnelse "wild meat" er alt for svævende. Den omfatter også de vildtarter, som findes i EU-medlemslandene.
Parish (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne indlede med endnu en gang at takke ordføreren for denne meget nødvendige betænkning. Jeg er ked af, at hr. Ford vil gøre det til en politisk sag, for jeg mener, det er et emne, som alle politiske partier kunne arbejde sammen om i en større sags tjeneste for at standse denne skrækkelige handel.
Mens vi holder møde her i Strasbourg, jages store menneskeaber, gorillaer, chimpanser og aber til udryddelse til brug for bushmeat. Med den nuværende hastighed betaler folk ekstra for at spise flere menneskeaber hvert år, end der i dag holdes i alle verdens zoologiske haver og laboratorier. Den chokerende statistik siger, at hvis nedslagtningen fortsætter med den nuværende hastighed, vil de tilbageværende vilde menneskeaber i Afrika være forsvundet inden for de næste 15-50 år - lang tid, men den vil hurtigt være gået, hvis ikke vi stopper denne handel.
Jeg vil gerne rose dr. Brian Carrol fra Bristol Zoo i min egen region, som har samarbejdet med zoologiske haver i hele Storbritannien om at samle en halv million underskrifter som del af den europadækkende kampagne.
Vi står over for en katastrofe, som berører både overlevelsen for vores nærmeste slægtninge og de mennesker, som er afhængige af skovene for at få deres udkomme. Den største udfordring, som bevaringsfolkene står over for i dag, er at nedbringe efterspørgslen efter bushmeat. Det er afgørende, at vi opretholder et informationsprogram, som kan afholde folk fra at købe og spise store menneskeaber gennem større forståelse og bevidsthed.
Men vi kan gøre mere her i Europa. Jeg er forfærdet over omfanget af denne syge handel hvert år. Der konfiskeres tonsvis af bushmeat i Europas lufthavne. Vi skal have skrappere kontrol i alle EU's havne og lufthavne for at forhindre, at dette kød slipper ind i Europa - se blot, kolleger, på den ødelæggelse, som mund- og klovsygen forårsagede i Europa. Vi havde vores egen undersøgelse. Mund- og klovsyge er udbredt i dele af Vestafrika. Indsmuglet bushmeat kan ikke bare udløse et nyt udbrud i Europa, det kunne også udsætte vores besætninger for sygdomme og epidemier på det afrikanske kontinent. Hvert eneste kilo kød, som smugles ind i EU's fødekæde, udgør en reel risiko ikke kun for dyresygdomme, men også for sygdomme hos mennesker, f.eks. ebola.
Kære kolleger, Deres støtte til dette midlertidige udvalgs konklusioner og dets krav om skrappere foranstaltninger for at forhindre, at der kommer sygdomme ind i EU, var overvældende, men i Storbritannien har vi kun seks specialtrænede hunde, som kan snuse sig frem til denne modbydelige handel. Vi tager ikke denne trussel alvorligt nok, og alle medlemsstater kunne gøre mere. Truede vilde dyr og habitater er dyrebare og uerstattelige aktiver. Vi må standse denne barbariske handel, før det er for sent. 
Kinnock, Glenys (PSE ).
   - Hr. formand, jeg synes, vi skal slå fast fra starten, at årsagerne til, at denne lukrative ulovlige handel blomstrer, er nøjagtig de samme som dem, der ligger til grund for både den ulovlige narkotikahandel og den ulovlige våbenhandel. En analyse af disse aktiviteter kræver en bedre forståelse af det bidrag, som konflikter og svag styring i særdeleshed yder til dette problem, som kommissæren sagde, og vi i EU skulle måske som donorer gå mere seriøst ind i at støtte bevarings- og biodiversitetsprojekter. Sideløbende med dette vil de bestræbelser, vi gør for konfliktforebyggelse og den foreslåede fredsfacilitet for Den Afrikanske Union etc., yde deres til at tage fat på nogle af de bekymringer, der er blevet givet udtryk for her i dag. Det er et emne, som jævnligt er blevet drøftet i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU, og som konsekvent er blevet støttet af vores parlamentariske kolleger i AVS-landene. De fortæller os, og vi har diskuteret det med dem, i hvilken grad, som også kommissæren understregede, deres regeringer må lægge vægt på at prioritere at gøre bæredygtig forvaltning og bevaring af naturressourcer til en tydelig del af deres nationale programmer. Det er et emne, hvor vi har en rolle at spille i den paritetiske forsamling og i Udvalget om Udvikling og Samarbejde og andre steder, for hvis ikke regeringerne gør det til en prioritet, er jeg bange for, at vi taler for døve øren.
Det skal også siges, at bushmeat udgør en vigtig proteinkilde. I nogle dele af Nigeria kommer op til 84 % af proteinerne fra bushmeat, som spiller en vigtig rolle i folks liv. Hvor der er lagt begrænsninger på adgangen til vildt, vil folk blive nødt til at tilpasse sig og blive ved med at tilpasse sig på måder, som indebærer endnu større risici. Det er meget bedre at tale om at kontrollere handelen end at foreslå, at vi udrydder den. Hvis vi taler om at udrydde den ulovlige handel med bushmeat, tvinger vi den kun til at gå under jorden, og det gør det endnu vanskeligere at håndtere den.
Der er aldrig blevet foretaget nogen vurdering af vigtigheden af bushmeat i fattige menneskers opretholdelse af livet. Vi er kommet med en masse erklæringer i dag, men der er ikke foretaget nogen klar vurdering af vigtigheden af bushmeat i folks opretholdelse af livet.
Jeg vil slutte med at sige, at bedre forvaltning af handelen kunne yde et ikke uvæsentligt bidrag til vores mål om at udrydde fattigdommen. 
Wyn, Eurig (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, også jeg vil gerne takke hr. De Rossa for denne meget vigtige betænkning. Den ulovlige handel med bushmeat er ødelæggende for truede arter og habitater i mange udviklingslande. Der er en anbefaling, som jeg er særligt glad for og støtter, nemlig at intensivere foranstaltningerne for at opdage og forhindre ulovlig import af bushmeat til Europa. Utroligt nok er det stadig forholdsvis let at smugle ulovligt kød ind i Europa gennem havne og lufthavne, selv om det er næsten sikkert, at det var det, der forårsagede den ødelæggende mund- og klovsygeepidemi i 2001, som hr. Parish henviste til.
EU må statuere et eksempel her og sende et klart budskab til smuglerne om, at alt bushmeat, som de bringer til indgangshavnene, vil blive opdaget, og at de vil blive retsforfulgt. Desværre fortsætter denne voldelige, profitable handel i uformindsket omfang, og tusindvis af tons ulovligt bushmeat, især fra Vestafrika, slipper hvert år ind i Europa uden at blive opdaget, og organiserede bander bliver ikke straffet. Det må siges, at USA viser os vejen her. Enhver, som for nylig har rejst gennem en lufthavn i USA, vil utvivlsomt have været konfronteret med en hårdtarbejdende beagle, som snuser hver eneste bagageenhed efter for importerede fødevarer.
Jeg beder indtrængende Kommissionen om at gå hårdt til medlemsstaterne. Endelig opfordrer jeg også kollegerne til at forkaste irrelevante ændringsforslag til denne betænkning, som skal beskytte lokale europæiske jagttraditioner, og som uundgåeligt vil svække betænkningens anbefalinger. 
Nielson,
    Hr. formand, da vi forberedte mit indlæg, havde vi ikke fantasi til at tage spørgsmålet om jagt i Europa med. Det ligger efter min mening helt uden for, hvad man normalt ville opfatte som dette initiativs mål, og jeg er helt enig med hr. De Rossa, hr. Corrie og andre, som har nævnt denne misforståelse.
Vi har rigeligt med reelle problemer at tage os af. Fru Mathieus og andres bemærkninger om, at jagt ikke er den eneste trussel mod disse arter, er meget vigtige at huske på. Der er to separate aspekter. Dels den bevidste trussel, som drives af grådighed, og dels den trussel, som drives af menneskers behov for at overleve. De er begge lige farlige for de arter, vi taler om.
Jeg ser i denne diskussion en parallel til det vanskelige spørgsmål om afrikanernes behov for at forandre sig og gå bort fra et liv som hyrder, hvor de vandrer om på landet og søger græsningsmuligheder til deres kvæg, men hvor der ikke er balance mellem antallet af mennesker og kreaturer og de kvadratkilometer, der er til rådighed. Dette pres på udnyttelsen af jorden afspejler urbaniseringen og befolkningsvæksten, og mange forventer ikke, det vil være et problem så stort et sted som Afrika.
Men når man ser på de miljømæssige begrænsninger, f.eks. adgangen til vand, er Afrika ikke så stort endda. Presset på skovene er et sådant systematisk, vedvarende og dramatisk pres, som udgør den måske største forhindring for at etablere et bæredygtigt alternativ, fordi det har at gøre med fattigdom og virkelige problemer. Vi bør opbygge en stærk front for at tackle problemet med kriminelle handlinger, som drives af grådighed. Forsøget på at overbevise tømmerselskaberne om, at de skal følge loven og efterleve bestemmelserne, og at udbrede forståelsen for det hos regeringerne, er en del af bestræbelserne på at skabe et minimum af anstændighed omkring skovbruget i de afrikanske lande. Det er helt klart en del af indsatsen og vores politik.
Endelig er der mange aspekter omkring handelsspørgsmålet. Et aspekt er helt enkelt vores eget berettigede forsvar af vores sundhedsstandarder. Vi standsede importen af nilaborrer fra Victoriasøen for nogle år siden, indtil det lykkedes - det er en af mine yndlingssager - at etablere en effektiv veterinærkontrol. Denne eksport kører nu igen, og vi har genskabt tusindvis af job på en bæredygtig basis. Jeg synes imidlertid, det er lidt underligt, at vi ikke har gjort noget lignende med hensyn til bushmeat. Det er helt korrekt, hvad der er blevet sagt i denne debat - ebola er en trussel, og der er mange andre meget vanskelige aspekter af denne handel, som kræver stor opmærksomhed. Samtidig er mange menneskers overlevelse afhængig af, at de kan jage og spise bushmeat i deres normale, traditionelle miljø. Det bør vi respektere.
Vi har haft debatten om hjerneflugt, . Måske kan vi begynde at diskutere , hvor fristelsen til at få fingre i eksotiske proteiner skal imødegås ved at øge den offentlige opmærksomhed om de konsekvenser, det medfører. Jeg vil gerne takke Parlamentet og ordføreren for dette initiativ. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Formanden.
   - Hr. Ford har ordet for en personlig bemærkning i henhold til forretningsordenens artikel 122. 
Ford (PSE ).
   - Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Det blev antydet af både fru Lambert og mere indirekte af hr. Parish, at jeg vildledte Parlamentet, da jeg påstod, at PPE-DE-Gruppen, ELDR-Gruppen og Verts/ALE-Gruppen havde forsøgt at forhindre, at De Rossa-betænkningen kom på dagsordenen. Jeg accepterer fru Lamberts personlige begejstring for denne betænkning og den kendsgerning, at det var hende, der foreslog, at den skulle udarbejdes, og min kritik gik på hendes gruppes holdning og de andre gruppers holdning.
Sagen blev rejst af formanden for Udvalget for Andragender på et møde i Formandskonferencen en gang sidste efterår. De var modstandere af, at Udvalget for Andragender brugte forretningsordenen til at udarbejde denne betænkning. Sagen blev overført til gruppeformændenes møde, hvor det i starten kun var hr. Barón Crespo fra PSE-Gruppen, der stemte for betænkningen. Det krævede et intenst lobbyarbejde fra de andre grupper at overtale deres formænd til at ændre mening og tillade, at denne betænkning kunne blive udarbejdet om det vigtige emne, som vi behandler i dag. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om EU's hjælp til Iran efter jordskælvet. 
Nielson,
    Hr. formand, omfanget af jordskælvet i Bam og de ødelæggelser, det forårsagede, fik de iranske myndigheder til at anmode om international bistand, og få timer efter katastrofen kom der massive tilkendegivelser fra internationalt og europæisk hold. Dødstallet er nu steget til 30.000 med et tilsvarende antal kvæstede, 45.000 hjemløse, og 85 % af Bam er ødelagt. Kommissionen har været aktiv med levering af humanitær nødhjælp gennem koordinering af indsatsen med eftersøgnings- og redningshold fra EU's medlemsstater samt fra EØS-, kandidat- og tiltrædelseslande.
Lørdag den 27. december 2003 vedtog Kommissionen gennem sit kontor for humanitær bistand, ECHO, en hastebeslutning om at bidrage med 2,3 millioner euro for at dække de mest påtrængende behov som følge af jordskælvet. 1.452.129 euro blev tildelt Røde Kors-familien - Internationalt Røde Kors og Røde Halvmåne-organisationerne, finsk Røde Kors og tysk Røde Kors - som støtte til den iranske Røde Halvmånes hjælpeindsats i form af fødevarepakker, telte, tæpper, ovne, køkkensæt og hygiejnesæt samt for at løse de sundhedsmæssige behov gennem etablering af et felthospital og enheder for basal sundhedspleje. Andre 813.577 euro gik til Comité d'Aide Médicale og Médecins du Monde til lægebehandling og tilhørende aktiviteter, og endelig gik 34.294 euro til Télécoms Sans Frontières med henblik på oprettelse af et satellitbaseret kommunikationsnet for at lette kommunikationen og koordineringen mellem nødhjælpsorganisationer, der arbejder i katastrofeområdet.
Ved siden af den humanitære nødhjælp indledte EU's overvågnings- og informationscenter for civilbeskyttelse inden for Kommissionen efter aftale med de iranske myndigheder udsendelsen af indsatshold. Umiddelbart efter jordskælvet, om morgenen den 26. december, tilbød EU's overvågnings- og informationscenter for civilbeskyttelse bistand til Iran og udsendte et varsel til sine 30 kontaktpunkter i lande, der deltager i samordningsmekanismen for civilbeskyttelse. Den 26. december forlod de første hold deres respektive lande, og den 27. december var EU-koordineringen af eftersøgnings- og redningsindsatsen under ledelse af den italienske enhed for civilbeskyttelse operationel i Bam. I alt 18 lande deltog i denne indsats med bistand, der gik lige fra eftersøgnings- og redningshold - sporhunde, brandfolk og andre specialister - til levering af nødhjælp - felthospitaler og andet udstyr.
Da eftersøgnings- og redningsfasen sluttede, skiftede fokus til at sikre, at de grundlæggende humanitære behov hos de overlevende efter jordskælvet er dækket i de næste par måneder. Den 8. januar 2004 appellerede både Internationalt Røde Kors, Røde Halvmåne og De Forenede Nationers kontor for koordinering af humanitære anliggender om hjælp til nødhjælps- og redningsindsatsen i Bam. Efter den første evalueringsmission, som fandt sted mellem den 29. og 31. december, udsendte ECHO endnu et eksperthold til Bam mellem den 5. og 8. januar for at undersøge situationen, vurdere yderligere behov og samordne med andre agenturer på stedet. Som et resultat af denne anden evalueringsmission prioriterer vi en række sektorer i indsatsen: sundhed, sanitet og hygiejne, psykosocial støtte og sporing, samt fokus på sårbare grupper, især børn og ældre.
På grundlag af sine egne vurderinger samt appellerne fra FN og Røde Kors overvejer Kommissionen at træffe endnu en beslutning til fordel for ofrene fra jordskælvet i Bam i løbet af de næste par uger.
Ved at reagere, som vi gjorde, kunne vi anvende de første 2,3 millioner euro til at dække alle behov på daværende tidspunkt og kan nu overveje nye behov. Det er utroligt vigtigt, at det internationale samfund er i stand til at udføre noget, der går ud over den umiddelbare bistand, der er nødvendig i sådanne situationer. 
Gahler (PPE-DE ).
   - Hr. formand, byen Bam blev næsten fuldstændig ødelagt af jordskælvet den 26. december. Ødelæggelsernes omfang og den deraf følgende menneskelige nød har rystet os alle dybt. En positiv ting kunne man dog konstatere i kølvandet på denne tragedie, nemlig den umiddelbare, hurtige og omfattende hjælp fra hele verden inklusive EU, fra de enkelte medlemsstater og selv fra USA, hvis hjælp Iran også accepterede. Den eneste hjælp, som blev afvist, var hjælpen fra Israel.
Vi i Parlamentet vil gerne takke Kommissionen hjerteligt for, at den handlede prompte, nemlig allerede den 27. december. Det viser den iranske regering, men først og fremmest den iranske befolkning, hvor stor vores menneskelige solidaritet er med dem, uafhængig af de politiske relationer til landet. Jeg er overbevist om, at det også er en reaktion på, at Iran i det vigtige spørgsmål om underskrivelsen af tillægsprotokollen til den nukleare ikkespredningsaftale lever op til verdenssamfundets forventninger.
Og alligevel er der stadig grund til at udøve kritik fra vores side, f.eks. med hensyn til menneskerettighedssituationen, selv om vi hilser velkommen, at der er kommet gang i en dialog med landet om menneskerettighederne. Jeg deltog selv i det sidste møde i Bruxelles, og her havde vi en åben dialog, og det ikke kun mellem EU-delegationen og den iranske side, men også internt i den iranske delegation. Allerede sidste efterår gav vi fra Parlamentets side udtryk for vores bekymring for, at der kunne blive slået hårdt ned på reformvenlige parlamentspolitikere forud for valgene i februar. Og det er netop det, der er sket i denne uge: Mere end 80 parlamentsmedlemmmer og hundredvis af kandidater blev diskvalificeret af valgrådet, herunder hovedsamtalepartneren og værten for en delegation fra Parlamentet, der var i Iran, samt formanden for det udenrigspolitiske udvalg, hr. Mirdamadi, som også var på besøg her i Parlamentet med en delegation sidste år.
Jeg mener, at vi bør gøre det klart, at sådan som vi viser menneskelig solidaritet i tilfælde af naturkatastrofer, sådan skal vi også vise politisk solidaritet med reformkræfterne i Iran, som inden for de nuværende begrænsede rammer, arbejder for mere demokrati og friere valg. Det er et vigtigt punkt, og jeg går også ud fra, at EU's højtstående repræsentant, hr. Solana, som opholder sig i Iran i øjeblikket, vil give tydeligt udtryk for det. Jeg mener, at det ville være et forkert signal at sende, hvis vi i EU ville gå let hen over den konkrete situation ved blot at praktisere en -politik og dermed tage modet fra dem, der ønsker at gennemføre et relativt frit valg i næste måned, det vil sige i februar. Det er ikke kun solidaritet med ofrene i Bam, der skal være i højsædet nu, men også solidaritet med reformpolitikerne i Iran.
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg gerne udtrykke vores dybe medfølelse og vores solidaritet med det iranske folk.
En frygtelig katastrofe har ikke alene ødelagt en region og en by, men har også ramt et helt land og dets befolkning. Det glæder mig meget - og det vil jeg også gerne sige klart og tydeligt til hr. Nielson - at Kommissionen, men også Europa i det hele taget, har reageret så hurtigt og handlekraftigt som tegn på vores solidaritet.
Jeg mener imidlertid også, at det netop på baggrund af denne forfærdelige katastrofe er vigtigt for Iran at vise, at landet arbejder determineret videre på dets fremtid. Min gruppe og jeg selv personligt er meget bekymrede for, at der allerede på forhånd har fundet diskvalificeringer af kandidater sted, hvilket forhindrer vælgerne i selv at træffe deres frie valg. For formålet med demokratiet - og Iran er meget stolt af sit demokrati - er netop, at vælgerne selv afgør, hvem der skal repræsentere dem i parlamentet. Jeg håber virkelig, at der i Iran stadig er mulighed for at ændre denne forhåndsafgørelse, og at man vil præsentere alle kandidaterne for befolkningen. Jeg vil slet ikke komme ind på reformkræfter eller ikke-reformkræfter her, men derimod på vegne af min gruppe give udtryk for, at vi mener, at befolkningen selv skal afgøre det. Jeg mener, at der ikke er nogen i Iran, som bør være bange for befolkningens afgørelse. Den er nemlig vågen og klog nok til at kunne træffe en afgørelse herom.
Som noget positivt vil jeg godt nævne, at Iran - ikke mindst på baggrund af initiativet fra nogle europæiske udenrigsministre - har underskrevet tillægsprotokollen inden for rammerne af Den Internationale Atomenergikommission. Jeg forstår imidlertid godt frygten i Iran og bestræbelserne på at have den nyeste nuklearteknologi, for det er en kendsgerning, at der findes nogle stater i Irans nærområde, som er i besiddelse af atomvåben og som forsker i nuklear teknologi. Her tænker jeg på Indien, Pakistan og Israel. Men det er dog sådan, at regionen ikke bliver mere sikker, fordi der er flere stater, som har atomvåben. Generelt går vi ind for nedrustning i alle disse lande, og jeg mener, at Iran gør rigtigt i ikke at stræbe yderligere efter atomvåben, men at man derimod søger at udvikle et andet, mere fornuftigt og - om man vil - europæisk sikkerhedskoncept.
I den henseende vil vi helt sikkert være parat til at støtte Iran. Jeg ved fra Libanon, at Iran yder særdeles positive og konstruktive bidrag til den regionale udvikling, hvilket også synes at være tilfældet i Irak. Jeg kunne naturligvis godt ønske mig, at det også gjaldt for Israel og Palæstina. Som en person, der til stadighed kritiserer den israelske regering, mener jeg dog, at alle lande i og uden for denne region skal yde deres bidrag til at få sat skub i fredsprocessen i Mellemøsten.
Med det for øje vil jeg godt afslutningsvis gentage min gruppes solidaritet med den iranske befolkning, men jeg vil samtidig også anmode om og appellere til, at Rådet for Irans skyld gør mere for at opmuntre de kræfter, som arbejder for menneskerettigheder og demokrati i Iran.

Malmström (ELDR ).
   - Fru formand, kommissær Nielson, det var naturligvis med stor bestyrtelse, at vi modtog den frygtelige nyhed om jordskælvet i Bam. Midt i juleferien fyldtes fjernsynsskærmene med forfærdelige billeder af døde og sårede og tusinder af mennesker i fortvivlet jagt på deres pårørende i en by af ruiner. På vegne af Den Liberale Gruppe vil jeg udtrykke vores dybe deltagelse og medfølelse med det iranske folk i denne vanskelige tid. EU bør naturligvis fortsætte arbejdet sammen med de iranske myndigheder for at bidrage til, at de ramte kan få pleje, tag over hovedet og andre fornødenheder. Vi må også hjælpe med at genopbygge den smukke historiske by.
Vores bekymring for og solidaritet med det iranske folk gælder også deres adgang til demokrati og menneskerettigheder. På det punkt er Den Liberale Gruppe meget bekymret. Der er meget at gøre endnu, da det iranske styre er alt andet end demokratisk. Grove overgreb mod kvinder, mindretal, medlemmer af oppositionen og anderledes tænkende er desværre dagligdag.
Vi er overordentligt bekymrede over den seneste udvikling og Vogternes Råds indblanding i det kommende valg. Ved at underkende tusinder af kandidater over hele landet - over halvdelen af dem, der har stillet op - viser Vogternes Råd i Iran endnu en gang sin uvilje til at reformere den iranske styreform. Det lyder hult at betegne de underkendte som et bundt forbrydere under henvisning til, at de har haft kontakt med bl.a. en række grupper, som Vogternes Råd ikke bryder sig om. Med den logik skulle en fjerdedel af de allerede siddende lovgivere være forbrydere.
Hvis Iran nogensinde vil opfattes som en demokratisk stat, må det acceptere, at politisk legitimitet opnås fra folket gennem frie valg, ikke gennem ayatollahernes vilkårlige fortolkning af Guds vilje.
Det iranske folk vil ligesom alle andre have demokrati og menneskerettigheder. Den Liberale Gruppe vil opfordre de iranske ledere til ikke at gribe ind i valget, men at lade kandidaterne stille op, så valget kan blive så retfærdigt og åbent som muligt. I den forbindelse vil jeg, ligesom mine kolleger, opfordre Kommissionen til at styrke og udvikle menneskerettighedsdialogen med Iran. Den skal være mere end bare høflig hyggesnak. Hvis den skal give mening, skal den være tydelig, vedvarende og konsekvent og desuden evalueres regelmæssigt. Jeg håber, at De, kommissær Nielson, sammen med Chris Patten og Javier Solana kan puste nyt liv i disse samtaler, også i lyset af arbejdet med at få Iran til at ratificere og implementere ikkespredningsaftalen. 
Collins (UEN ).
   - Fru formand, sidste søndag vendte jeg tilbage fra Iran, efter at en række irske medlemmer havde aflagt landets parlament et politisk besøg. Under dette besøg mødte vi den iranske udenrigsminister, hr. Kharrazi, og andre medlemmer af regering og parlament for at drøfte det eksisterende forhold mellem EU og Iran i mere bred forstand.
Den iranske regering og det iranske parlament har udtrykt deres taknemmelighed over for EU og det internationale samfund som helhed for den bistand, landet har modtaget til genopbygningen af Bam, og hjælpen til de tusinder af hjemløse i denne region. Tragedien i Bam var i bund og grund forfærdelig med titusindvis af døde, og infrastrukturen i denne historiske by er ødelagt.
Situationen med hensyn til genopbygningen af Iran set fra et EU-perspektiv er følgende: Det vil tage måneder og år at genopbygge byen og hjælpe med til at genopbygge hverdagen for de tusinder af mennesker, som har fået den ødelagt af dette forfærdelige jordskælv. Jeg opfordrer på det kraftigste EU's regeringer og Kommissionen til at stille langsigtet økonomisk bistand til rådighed for at hjælpe den iranske regering med disse vanskelige genopbygningsopgaver.
EU har i de senere år forpligtet sig med mere end 200 millioner euro for at bidrage til genopbygningen af Afghanistan, og EU må beslutte at yde økonomisk bistand til den iranske regering i en årrække for at sikre, at der tages hensyn til de grundlæggende sociale, infrastrukturelle og uddannelsesmæssige behov ved genopbygningsprocessen i Bam. Kortsigtet økonomisk bistand er simpelthen ikke nok. Der er behov for økonomisk bistand på længere sigt, og EU's regeringer må træffe politiske beslutninger for at stille disse mere overordnede økonomiske midler til rådighed for den iranske regering.
I en anden sag mener jeg, at den politiske dialog mellem EU og den iranske regering bør genoptages. Vi er alle klar over de problemer, som det internationale samfund har haft med den iranske regering med hensyn til overholdelsen af ikkespredningstraktaten. Men den iranske regering har underskrevet protokoller til denne traktat, hvilket vi hilser velkommen. Forhandlingerne mellem Unionen og den iranske regering bør genoptages inden for rammerne af en handels- og samarbejdsaftale mellem de to parter, og der bør ligeledes skabes en struktureret politisk dialog mellem vores respektive partnere.
Ved opbygningen af tætte forbindelser mellem Unionen og Iran - som har en befolkning på over 70 millioner mennesker - er det bedst at tage udgangspunkt i dialog og høring snarere end politiske formodninger, politiske fordomme og politisk tvang.
Endelig kan jeg fuldt ud støtte punkt 6, 7, 8 og 9 i beslutningsforslaget. Det er kommet som et stort chok, at man har besluttet at hindre folk i at stille op til valget. Det kan vi ikke acceptere. Jeg er sikker på, at Ayatollah Khamenei vil omstøde beslutningen - hvilket bør ske - som støtte til de mennesker, der forsøger at bringe fred og reformer til Iran. 
Pannella (NI ).
   - Fru formand, jeg vil gerne lykønske det parlamentsmedlem, som overskred sin taletid, for efter min mening er det en god ting at overskride unødvendige grænser.
Jeg vil starte med at sige, at vi er forundrede og forargede over - og ønsker at bekæmpe - et flertal af politikere i det nuværende iranske parlament, som man så at sige ikke havde bandlyst, og som siden 1997 har ført en bogstaveligt talt forfærdelig politik under påskud af de mangler, der skyldtes ayatollahernes overdrevne fundamentalistiske magt. Problemet er, at dette Iran - det Iran, som tilhører de ikke bandlyste kandidater og politikere - er et Iran, som kun overgås af Kina, når det gælder antallet af henrettelser. Præsident Khatamis Iran er et Iran, hvor man ifølge de officielle oplysninger ikke blot fortsætter steningerne af mænd og kvinder, men hvor ayatollah Mahmoud Hashemi-Shahrudi den 3. februar 2003 sagde til Chris Patten, at Iran i øjeblikket ikke planlægger noget alternativ til steninger. Og det sagde han til os!
Tillad mig derfor at sige, at det naturligvis er en fornærmelse mod demokratiet at forhindre disse kandidater - de såkaldte reformister - i at blive valgt, men det, der bekymrer mig, er, at hvis de bliver valgt, bliver de ved med at acceptere steninger, uretfærdige dødsdomme og hyklerisk moderatisme. I Europa støtter vi Khatami, som tillader steninger og meget andet, mens De bliver forargede over, mine damer og herrer, at der i Nigeria - hvor demokratiet er lidt mere udviklet - var risiko for, at en kvinde blev stenet, og hvor der ikke er blevet stenet flere kvinder.
Derfor vil jeg blot bede dem, der har stillet dette beslutningsforslag, om at godkende en slags mundtligt ændringsforslag, nemlig at medtage tallene for dødsdømte og henrettede, idet vi håber, at de dødsdømte ikke bliver henrettet. Jeg håber, at vi enten får 32 underskrifter i morgen, eller at det mundtlige ændringsforslag bliver vedtaget. 
De Keyser (PSE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, Iran har netop gennemlevet to jordskælv på nogle få uger. Det første, jordskælvet i Bam, krævede 40.000 ofre. Det andet, som var af politisk art, gør mere end 3.000 kandidaturer til valget den 20. februar ugyldige. Men er det ikke uanstændigt at sammenligne disse to begivenheder, hvoraf den ene er en naturkatastrofe og den anden ganske enkelt et politisk-religiøst kup? Det tror jeg ikke.
Katastrofen i Bam har rørt hele verden. EU har for sin del allerede afsat et humanitært støttebeløb på 2,3 millioner euro, og det planlægger andre programmer. Vi støtter dem uforbeholdent og ligegyldigt, hvad der sker, for at lette ofrenes lidelser og markere vores solidaritet med hele det iranske folk.
Men at gøre mere end 3.000 kandidaturer fra reformpolitikere ugyldige ved de kommende valg til den lovgivende forsamling har slået verden med forundring. Europa, der havde tillid til den demokratiseringsproces, som den iranske regering havde foranstaltet, havde gjort fremskridt i bilaterale forhandlinger, og aftaler vinkede forude. Det er sandt, at det ikke er vores opgave at diktere politikken i et land og blande os i dets indre anliggender, men vi forbeholder os retten til at vælge vores venner, dem, vi ønsker at samarbejde med, og som nyder vores tillid.
Hvis den aktuelle krise ikke finder en retfærdig løsning, som kan accepteres af hele den iranske opinion, får det ikke nogen konsekvens for den humanitære bistand, men det kommer til at påvirke forbindelserne mellem Iran og EU dybt og vedvarende. Det ville være en ny katastrofe med uforudsigelige konsekvenser.
Howitt (PSE ).
   - Fru formand, først bør vi lykønske kommissæren og ECHO for den hjælp, der er ydet. Kritikken mod EU's bistand er ofte uretfærdig, og alle rapporter fra Iran tyder på, at beløbet på 2,3 millioner euro, som EU sendte af sted inden for 72 timer i henhold til den første beslutning om nødhjælp både blev vel modtaget og var målrettet. Trods situationens alvor blev 1.000 liv reddet af mere end 1.000 internationale eftersøgnings- og redningshold, og Parlamentet bør tilslutte sig lederen af FN's hold i Bam, som har beskrevet det som den bedste katastrofeindsats, han har set i 20 år. Når vi taler om syd-syd-bistand, bør vi samtidig lykønske den iranske Røde Halvmåne med mobiliseringen af mere end 8.000 nødhjælpsarbejdere og, til trods for hvad Robert Kilroy-Silk måtte sige i Det Forenede Kongerige, de arabiske lande, som har tilbudt mere end 400 millioner til genopbygningen af Bam.
Det er ikke overraskende, at en humanitær katastrofe ved juletid førte til en så omfattende offentlig reaktion hos Europas befolkning, men i denne forhandling er det på sin plads, at vi gør opmærksom på de forsømte katastrofer, der ikke har fremkaldt samme opmærksomhed i medierne eller hos befolkningen - i Angola f.eks., hvor FN's appeller kun har sikret halvdelen af de 300 millioner, man ønskede, eller Mozambique, hvor tallet er 12 % af de nødvendige blot 1,6 millioner, eller Zambia, hvor man kun har skaffet 10 % af det krævede beløb. Hr. kommissær, i dag har vi i det mindste brug for Deres forsikring om, at der ikke bruges midler i Iran fra disse lande, hvor menneskeliv i lige så høj grad er i fare.
Endelig er det korrekt at medtage et budskab til iranerne i vores beslutning om, at vores internationale solidaritet skal modsvares at en forpligtelse vedrørende menneskerettigheder og demokratiske standarder fra deres side. Den procedure som Vogternes Råd har indført til screening af opstillede til valget opfylder ikke disse standarder. Naturligvis prøver vi her i Europa ikke at gøre vores bistand betinget, men vi tilslutter os de mange iranere, hvis liv er blevet reddet, i deres ønsker og forventninger om frie og retfærdige valg. 
Nielson,
    Fru formand, først vil jeg gerne sige til hr. Howitt, at jeg kan garantere, at vi ikke flytter midler fra Angola, Zambia og de andre nævnte lande til Iran.
Rent administrativt er dette ikke nogen dramatisk eller vanskelig situation at reagere på for ECHO.
Jeg har noteret mig de politiske bemærkninger under de forskellige indlæg. Politisk set er jeg enig i, at der findes andre katastrofer. Jeg er også opmuntret over det, der er blevet sagt i en række af bidragene her. I det store og hele giver forsøget på at intensivere dialogen god mening.
Det er meget vigtigt, at vi fortsat holder den humanitære bistand adskilt fra politik. Vi skal drøfte med de iranske myndigheder, hvordan vi kan sikre adgangen for alle hjælpearbejdere, sikre, at der udstedes visa til de forskellige ngo'er, der arbejder der både nu og i de kommende måneder, og sikre normal adgang til gavn for ofre og andre i landet. Det er nogle af de ting, vi vil tage op i forbindelse med levering af den humanitære bistand.
Den politiske dialog med Iran - den anden del af eftermiddagens forhandling - vil blive videreført inden for de forskellige relevante rammer. Jeg vil understrege min bemærkning om at holde emnerne adskilt for at være konsekvente, for indimellem står vi over for endnu vanskeligere situationer, hvor det er endnu vigtigere at holde fast i det humanitære mandat.
Jeg glæder mig over bemærkningerne i løbet af forhandlingen. Endelig er det, som hr. Howitt med rettede påpegede, et tilfælde, der illustrerer vores evne til at reagere meget hurtigt. Det er følgen af de ændringer, som er sket i Kommissionens håndtering af administrationen i de senere år. 
Formanden.
   - Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget seks beslutningsforslag.(1)
Afstemningen finder sted torsdag. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0412/2003) af Varela Suanzes-Carpegna for Fiskeriudvalget om tunfisk, flåde og industri - situation og fremtidsperspektiver i EU og på verdensplan (2003/2017(INI)).
Før jeg giver Dem ordet, hr. ordfører, skal jeg oplyse Dem om, at vi i overensstemmelse med Formandskonferencens dagsorden præcis kl. 17 vil afbryde forhandlingen for at give ordet til Kommissionens repræsentant for en meddelelse om tjenesteydelserne i det indre marked.
Eftersom denne dagsorden er nøje fastlagt, og denne meddelelse skal falde præcis kl. 17, udsætter vi forhandlingen om hr. Varelas betænkning, som vil blive genoptaget efter Kommissionens meddelelse.
Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE ),
   Fru formand, jeg vil bede Dem om ikke at medregne det, jeg siger nu, i taletiden, for jeg vil på vegne af alle mine kolleger udtrykke en lille protest over denne situation. Jeg ved godt, at det ikke er Deres skyld, fru formand, men det er en irriterende situation, for til at begynde med var vores forhandling fastlagt til om formiddagen, senere blev den flyttet til først på eftermiddagen, og nu finder den sted om aftenen, og det sker ofte for Fiskeriudvalget. Jeg anmoder om, at det ikke sker igen, for det ødelægger naturligvis forhandlingen fuldstændigt. Jeg vil tale til kl. 17, og jeg håber, at De i det mindste lader ordføreren tale i fred og ro, for jeg tror ikke, at kommissæren får tid til at svare mig. Det skal han gøre kl. 21. I hvert fald mener medlemmerne af Fiskeriudvalget, at dette er meget uheldigt, og vi håber, at vi ikke bliver udsat for det igen i fremtiden. Mange tak.
Min politiske gruppe anmodede om at udarbejde denne betænkning, fordi den mener, at Fiskeriudvalget nu bør gå i dybden med undersøgelsen og analysen af visse fiskeriområder ved at analysere deres situation, funktioner, problemer og fremtid. Det kunne gøres med forskellige fiskeriområder, men vi har besluttet at begynde med tun af den enkle årsag, at denne art er verdens mest globaliserede, hvad angår fiskeri, forarbejdning og markedsføring, og det giver anledning til store interesser og vanskelige problemer på internationalt plan.
I tunsektoren er der et meget tydeligt samspil mellem flåde og industri, og EU's rolle er afgørende, da vores marked er verdens største for denne art, ligesom vores flåde også er verdens største, og tun udgør 60 % af den samlede fiskekonservesproduktion, hvor EU for øjeblikket - med en produktion på ca. 400.000 t tunkonserves - er verdens største producent. Dette skaber et stort antal arbejdspladser - der desuden er meget lokaliserede - i perifere kystregioner, som er meget afhængige af fiskeri. De konkrete tal fremgår af min betænkning.
Formålet med denne betænkning er at foretage politiske og tekniske overvejelser over hele sektoren, både den ekstraktive sektor og forarbejdningssektoren, at analysere dens stilling i EU og verden for at drage konklusioner, som vi kan viderebringe til Kommissionen og Rådet for at gøre opmærksom på denne betydningsfulde industri og i sidste instans at foreslå en række konkrete foranstaltninger for at beskytte den yderligere.
Vi har indledt med at definere de arter, som betænkningen omhandler, og som hovedsageligt omfatter tropiske tunarter, der udgør 90 % af de tun, der forarbejdes i konservesindustrien. Vi går ind for beskyttelse af et bæredygtigt og ansvarligt fiskeri som grundlag for dets fremtid. Vi taler for et fiskeri, der respekterer andre arter, f.eks. delfiner. Vi støtter derfor -mærket fra AIDCP, der er et mellemstatsligt organ, som EU er medlem af. Vi anmoder om gennemsigtighed og klarhed for forbrugerne, vi fordømmer ulovligt fiskeri - IUU - og de bekvemmelighedsflag, der beskytter det, vi støtter de regionale fiskeriorganisationer og Kommissionens rolle i dem, vi går ind for oprettelse af nye, og vi anmoder også om opretholdelse og udvidelse af nettet af internationale tunfiskeriaftaler på grund af disse arters stærkt vandrende karakter og på grund af den garanti, som disse internationale fiskeriaftaler giver for et ansvarligt fiskeri, i forhold til private aftaler.
Jeg synes, at den enighed, der er opnået i Fiskeriudvalget, hvor ordføreren accepterede ændringsforslag fra alle de politiske grupper og foreslog konkrete kompromiser, der er blevet indarbejdet, som det er tilfældet med støtten til ændringsforslagene fra De Grønne, viser vores oprigtige interesse for at støtte et fiskeri, der skal være økologisk, økonomisk og socialt bæredygtigt. Jeg takker alle mine kolleger for deres samarbejde.
For at sammenfatte betænkningens indhold anmoder vi om, at EU-flåden modtager støtte til ikke at miste konkurrenceevne i tunens globaliserede verden, vi går ind for et særligt register for denne flåde, som set ud fra et strukturelt synspunkt ikke vil modtage støtte efter reformen af fiskeripolitikken. Vi anmoder også om, at der gives incitament til at fastholde EU-flaget over for fristelsen til at benytte sig af bekvemmelighedsflag, at der udarbejdes en oversigt godkendt af de relevante regionale fiskeriorganisationer, og at det ulovlige fiskeri og disse flåders landing kontrolleres effektivt for at sætte en stopper for illoyal konkurrence.
Derfor anmoder vi om, at der oprettes en særlig enhed for stærkt vandrende fiskearter inden for Generaldirektoratet for Fiskeri, der har tilstrækkeligt personale og midler til altid at kunne beskytte de europæiske interesser i disse fora. Ligeledes opfordres Kommissionen til at oprette et specifikt rådgivende udvalg om tropisk tun.
Hvad angår den vigtige konservesindustri, kræves der en stabil lovramme, som gør det muligt bedre at planlægge aktiviteten og sikre investeringerne. Og der skal stilles de samme krav til EU's industri som til den, der eksporterer sine produkter til vores markeder, så vi kan konkurrere på lige vilkår på et meget liberaliseret EU-marked, der fortsat åbner op for koncessioner til tredjelande, navnlig i Sydøstasien. Derfor anmoder vi også om, at der etableres et net af europæiske referencelaboratorier til kontrol af produkternes kvalitet og de teknisk-sanitære forhold, som skal overholde de strenge oprindelsesregler for varer i EU.
Som følge af globaliseringen af tunmarkedet står vi over for meget komplekse problemer, der kræver konstant og nøje opmærksomhed, som det er tilfældet med råvareforsyningen til EU's industri, og derfor anmoder vi om en ny undersøgelse af det reelle forsyningsbehov, der giver EU's forvaltning mulighed for til enhver tid at træffe rimelige afgørelser.
Hr. kommissær, vi forsøger med vores betænkning at hjælpe Kommissionen med at optræde korrekt. Derfor anmoder vi om konkrete ting såsom en specifik handlingsplan, en global strukturstøtteramme og en plan til beskyttelse over for tredjelande, og i den forbindelse at der oprettes enheder og rådgivende udvalg, som jeg netop har sagt. Dette er altså vores holdning, det er Europa-Parlamentets holdning, og vi håber nu, at Europa-Kommissionen vil være lydhør over for den og handle derefter. Europa-Parlamentet har i dag indledt arbejdet, og fremover vil vi forlange, at vores anmodninger bliver efterkommet.
Formanden.
   - Tak, hr. Varela, jeg har naturligvis noteret mig Deres protester i forbindelse med annonceringen af udsættelsen af denne forhandling. Jeg skal også forsikre Dem om, at den tid, De har brugt på at give udtryk for Deres berettigede protest, trækkes fra Deres taletid, det er der således ikke noget problem i. Eftersom kommissær Bolkestein endnu ikke er til stede i salen, har jeg desuden den fornøjelse at give ordet til hr. kommissær Fischler, således at han kan svare Dem med det samme.
Fischler,
    Fru formand, kære kolleger, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke Dem hjerteligt, hr. Varela, for Deres udmærkede initiativbetænkning. Jeg er for en stor dels vedkommende enig i Deres analyse af situationen i tunfiskesektoren. Jeg mener, at alle aktører i tunfiskesektoren - lige fra fiskerne til den forarbejdende industri - udgør en kæde, og den er som bekendt kun så stærk som det svageste led.
I Kommissionens øjne er der tre ting, som er særligt vigtige for at støtte tunfiskesektorens interesser. For det første har vi også i fremtiden brug for adgang til tunfiskebestandene i tredjelandes farvande. For det andet skal vi varetage tunfiskesektorens interesser inden for rammerne af vores mandat i de regionale fiskeriorganisationer, og for det tredje vil vi trække på vores markedspolitik for at skabe et sikkerhedsnet for de berørte parter.
Hvad angår adgangen til tunfiskebestandene i tredjelandes farvande, kan vores fiskeindustri kun vinde ved den nye form for partnerskabsaftaler, som også Parlamentet støtter. I Deres beslutningsforslag foreslår De en undersøgelse af tunfiskesektoren. Kommissionen er netop i gang med at udarbejde en slags rammeaftale for vurderingen af tunfiskeområdet i de enkelte fiskeriaftaler, og jeg vil gerne tage Deres forslag op til debat i dette forum.
Med hensyn til de regionale fiskeriorganisationer kan jeg bekræfte, at jeg er fast besluttet på at styrke fællesskabsinteresserne inden for rammerne af de regionale fiskeriorganisationer med henblik på at opnå et bæredygtigt fiskeri. Vi forfølger flere prioriteringer her, som også er i overensstemmelse med Parlamentets. For det første ønsker vi ligeledes at bekæmpe det illegale fiskeri, fordi det ikke er andet end illoyal konkurrence og rovdrift på bestandene. Både Parlamentet og Rådet støttede vores handlingsplan til bekæmpelse af det illegale og uregulerede fiskeri. Kommissionen prioriterer handlingsplanen politisk, og vi har allerede taget tilsvarende initiativer i forskellige fiskeriorganisationer. For det andet skal vi tilpasse flådekapaciteten til fiskerimulighederne. Fællesskabet kan ikke acceptere en aggressiv udbygning af tredjelandes fiskerflåder, når vores egen flåde samtidig er underlagt begrænsninger. For det tredje har vi behov for en mellemlang og langsigtet strategi for en bæredygtig ressourceforvaltning. På vores initiativ har nogle regionale fiskeriorganisationer således vedtaget flerårige rammeplaner. Eksempler herpå er forvaltningsplanen for rød tun og sværdfisk i Atlanterhavet og kapacitetsbegrænsningerne for tunfiskerflåden i Det Indiske Ocean.
Hvilket i øvrigt bringer mig videre til markedsspørgsmålene. Jeg vil gerne starte med at præcisere, at udligningsbetalingerne skal forblive et reguleringsinstrument til brug i krisesituationer inden for rammerne af den fælles markedsorganisation, og at de ikke må blive en slags permanent interventionsordning.
Dernæst vil jeg godt minde Dem om, at der gælder en separat toldsuspension for tunfiskeimport, som forarbejdes af Fællesskabets industri. Import af tunfiskekonserves og halvfabrikata, f.eks. tunfiskefileter, er derimod underlagt en toldsats på 24 %. Det er den højeste toldsats på fiskeriområdet, og den har været gældende i mere end 30 år. Desuden rubriceres tunfiskekonserves og -fileter under følsomme produkter i internationale forhandlinger. Derfor er der også kun givet nogle få handelslicenser hertil. Samspillet mellem fællesskabstold og handelspræferencer har fremmet konkurrenceevnen i tunfiskesektoren betydeligt.
Som De ved, har Fællesskabet allerede nu udstedt et forbud mod import af produkter, som stammer fra illegalt fiskeri. Kommissionen lægger stor vægt på en multilateral fremgangsmåde her. Derfor holder vi os også til anbefalingerne fra de regionale fiskeriorganisationer. Endvidere er det vigtigt, at vi anvender oprindelsesbestemmelserne og sundhedsforskrifterne for import uden at diskriminere. Kommissionen vil gerne arbejde sammen med sektoren som hidtil, når det drejer sig om at påvise huller i det veterinære kontrolsystem. Ansvaret for denne kontrol ligger imidlertid primært hos medlemsstaterne.
Og mit sidste punkt er, at mærkningen af produkter skal sikre fair handelspraksisser. Her skal man sondre mellem markedsdeltagernes ansvarlighed og de statslige myndigheders kompetence. Kommissionen vil derfor snart tage dette emne op igen, og vi vil selvfølgelig delagtiggøre Parlamentet og tunfiskesektoren i vores overvejelser.
Lad mig afslutningsvis understrege, at Kommissionen søger dialog med alle interessegrupper. I den forbindelse afholder vi forberedende møder forud for forhandlingerne om fiskeriaftaler eller ved fastlæggelsen af vores standpunkter før møderne i de regionale fiskeriorganisationer, hvor også sektoren deltager. Denne fremgangsmåde har vist sig at være en stor succes. 
Stevenson (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg håber ikke, at De trækker det fra min taletid, hvis jeg tilslutter mig hr. Varelas protest. Som formand for Fiskeriudvalget er jeg træt af, at udvalgets punkter sparkes hid og did på dagsordenen og flyttes fra den ene dag til den anden. Det var på dagsordenen for formiddagens forhandling, og nu står vi så her, hvor halvdelen af udvalgets medlemmer, som har ønsket at tage ordet til forhandlingen, er nødt til at komme tilbage i aften. Er det en måde at tilrettelægge arbejdet på?
For det første vil jeg lykønske ordføreren med denne fremragende initiativbetænkning. Det var hr. Varelas idé, at Fiskeriudvalget skulle gennemføre grundige undersøgelser af nogle af de vigtige fiskearter, og hvad ville være mere naturligt at starte med end tun, en art af global betydning med en værdi på over 2 milliarder amerikanske dollars om året. Verdensproduktionen af tunkonserves er på over to millioner tons årligt, og handelen med fersk tun er også ved at komme i gang. Vi afholdt en særlig høring i vores udvalg om dette spørgsmål og lyttede til mange eksperter fra branchen. Desuden afholdt intergruppen om bæredygtig udvikling et seminar i Bruxelles i september med titlen , hvor der deltog en lang række internationale talere.
Jeg vil gerne koncentrere mig om et vigtigt aspekt i betænkningen, nemlig aftalen om det internationale program for bevarelse af delfiner, AIDCP, som EU har underskrevet, og det samme gælder USA og de fleste tunproducerende nationer i Mellem- og Sydamerika. Det er den mest pålidelige metode til at sikre, at tunen er "uden risiko for delfiner". Jeg er hr. Varela taknemmelig, fordi han fremhæver dette på en meget positiv måde i sin betænkning. I betænkningen siger han, at "... AIDCP's ordning for beskyttelse af delfiner i notfiskeriet ... ikke har sin lige blandt de andre private certificeringsordninger, der hidtil er indført". Jeg støtter fuldt ud den analyse.
En af disse private certificeringsordninger, som administreres af den californiske ngo Earth Island, har domineret markedet for tunkonserves i nogle år. Det skønnes, at over 97 % af al tunkonserves i Europa bærer mærket "uden risiko for delfiner". Men deres mærke for "uden risiko for delfiner" betyder ikke uden risiko for skildpadder eller hajer. Den fiskerimetode, som støttes af Earth Island, betyder i sin nuværende form døden for talløse skildpadder, hajer og andre arter og dræber ligeledes tusinder af unge gulfinnede tun, der smides døde tilbage i havet, fordi de ligger under markedsvægten.
Jeg sætter stor pris på, at hr. Varela i sin betænkning støtter AIDCP-mærket, og håber, at Kommissionen vil presse på for at gøre dette mærke til det eneste, der anvendes på tunkonserves i EU. 
Miguélez Ramos (PSE ).
   - Fru formand, jeg beklager, at den betænkning, som vi drøfter i aften, fordi det er en initiativbetænkning, ikke underkastes den behørige lovgivningsmæssige procedure i Kommissionen, og at Ministerrådet ikke vil udtale sig om den.
Jeg synes, at det er en glimrende beskrivelse af de problemer, som plager EU's tunfiskerflåde og forarbejdningsindustri. Det er rigtigt, og det har vi erkendt mange gange i Fiskeriudvalget, at tunfisk er den mest globaliserede kategori i fiskerisektoren, og at fællesskabsmarkedet efterspørger mere af produktet - i form af både frisk og forarbejdet tun - end det, som flåden og konservessektoren kan levere.
Derfor mener vi, at hr. Fischlers løfte om uforbeholdent at forsvare vores tunfiskesektor, vores flåde og vores konserves- og forarbejdningssektor er vigtigt, på samme måde som tredjelandes regeringer fremmer aktioner til fordel for deres egne fiskerisektorer.
Ved at optræde sådan vil Kommissionen forsvare den europæiske sociale model og den økonomiske og sociale samhørighed i regioner som min, der i vid udstrækning afhænger af denne industri. Vi tilslutter os ordføreren, hr. Varelas, anmodning om, at Kommissionen definerer en strategi for tunfisk, for bevarelse af de mest truede arter såsom almindelig tun og af de mest sårbare fiskepladser. Vi ønsker, at fiskeriet og markedsføringen sker ud fra bæredygtige og miljøvenlige kriterier samt ud fra principper om fødevaresikkerhed, og at der derfor etableres kontrolmekanismer ved grænserne, så de importerede varer har de samme plantesundhedsmæssige garantier som dem fra vores egen flåde og industri.
Denne fællesskabsstrategi, som vi anmoder Kommissionen om, er endnu mere vigtig, når man tænker på vores sektors sårbarhed over for eventuel illoyal konkurrence og den usikre situation for mange tusinde arbejdspladser i vores industri, hvoraf størstedelen er besat af kvinder.
Vi opfordrer derfor Kommissionen til fortsat at øve pres på internationalt plan for at skabe respekt om principperne for ansvarligt fiskeri og til fortsat at fremme kontrol og inspektion, men vi håber, at der ikke sker det samme med tunfisk som det, vi har set ved andre lejligheder: Det, som væver om natten, trævler op om dagen.
Vi håber derfor, at de kriterier, som kommissær Fischler har tilkendegivet over for os i dag, bliver dem, der sejrer.
McKenna (Verts/ALE ).
   - Fru formand, hr. Varelas betænkning vedrører et meget vigtigt og interessant emne, nemlig tunindustrien. Jeg vil gerne takke ham, fordi han har medtaget så mange af Verts/ALE-Gruppens forslag.
Man kan uddrage mange erfaringer af den måde, tunfiskeriet forvaltes på. F.eks. har regionale forvaltningsorganer som ICAT gjort store fremskridt i kampen mod fiskeri med fartøjer under bekvemmelighedsflag. Et andet eksempel kommer fra Stillehavet, hvor det er lykkedes det regionale organ, IATCC, at reducere visse typer af bifangster dramatisk, navnlig af delfiner. Endelig er mange organer vedrørende tun i færd med at indføre kapacitetsgrænser for de fiskerflåder, der må deltage i fiskeriet.
Initiativerne i hr. Varelas betænkning er udmærkede, men i betænkningen sørger man ikke for at løse de resterende problemer, navnlig med overfiskning af adskillige arter som storøjet tun og atlantisk tun. Efter min mening er det vigtigt, at EU rydder op i disse aspekter af sit fiskeri, hvis vi ønsker at engagere os i en bæredygtig fiskeripolitik. 
Musumeci (UEN ).
   - Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, på vegne af Gruppen Union for Nationernes Europa vil jeg gerne starte med at takke hr. Varela Suanzes-Carpegna for det glimrende arbejde, han har udført. Min gruppe støtter naturligvis hans betænkning til fulde.
Jeg vil gerne understrege to punkter, som efter vores mening er særligt vanskelige, nemlig forbrugernes sundhed og beskæftigelsen i fiskeri- og tunforarbejdningssektoren. Efter flere års forsøg, videnskabelige undersøgelser og ekspertudtalelser er vi alle klar over, at fiskeforbruget er steget. Fisk er sundt, og de europæiske borgeres forbrug af fiskeprodukter - hvad enten der er tale om frisk, røget og frossen fisk eller fiskekonserves - stiger regelmæssigt fra år til år, hvilket også skyldes de mange effektive reklame- og informationskampagner.
Alle er også klar over, at man i medlemsstaterne med rette skal opfylde forskellige krav til markedsføringen af fiskekonserves, som er fremstillet i Europa, og det gælder ikke mindst hygiejne- og sundhedskravene. For at opnå en tilstrækkelig beskyttelse af forbrugernes sundhed skal disse krav også omfatte produkter fra tredjelande, hvor sundhedsbestemmelserne på dette område desværre ofte mildest talt er overfladiske eller i nogle tilfælde ligefrem ikkeeksisterende. Derfor støtter vi kraftigt de anmodninger, der fremsættes i punkt 8 og 10 i forslaget til beslutning, hvor man henholdsvis understreger nødvendigheden af en øget inspektion af produkter fra tredjelande - hvilket der i øvrigt allerede er taget højde for i direktiv 493/91 - og nødvendigheden af at oprette laboratorier på EU-plan for at beskytte kvaliteten, fødevaresikkerheden og forbrugerne mod såkaldt fødevaresvindel.
Til det vanskelige spørgsmål om beskyttelse af forbrugernes sundhed kommer det - lige så vigtige - spørgsmål om konkurrenceevnen og således beskæftigelsen i tunfiskerisektoren og tunkonservesindustrien. Eftersom det med henblik på en tilstrækkelig forbrugerbeskyttelse er nødvendigt med bestemte krav - bl.a. de hygiejne- og sundhedskrav, som jeg nævnte for lidt siden, og som kræver en investering af betydelige beløb - og eftersom samme krav ikke gælder for produkter fra tredjelandene, hvilket uundgåeligt medfører, at produkter, som er meget billigere end de europæiske, kommer ind på EU's marked, skader man på en uretfærdig måde konkurrenceevnen hos fiskeindustrien og Europas tunkonservesindustri. Der er en alvorlig risiko for et tab af arbejdspladser i en sektor, som i de senere år allerede er blevet hårdt ramt af en bekymrende socioøkonomisk krise.
Vi gør derfor opmærksom på, at det er nødvendigt at gøre den størst mulige lovgivningsmæssige og økonomiske indsats for at støtte den pågældende sektor, der også er en vigtig kilde til beskæftigelse i andre Middelhavsregioner, herunder Sicilien, hvor fiskeriet og forarbejdningen af blåfinnet tun i flere århundreder har sørget for en betydelig del af den erhvervsaktive befolknings indtjening.
Med dette håbefulde budskab ønsker vi også at se en konkret indsats. 
Souchet (NI ).
   - Fru formand, den fremragende initiativbetænkning fra vores kollega hr. Varela vil fremover være et referencedokument for en aktivitet, hvis betydning europæerne har tendens til at undervurdere, men som imidlertid giver dem en førsteplads på verdensplan. Denne aktivitet skaber utallige direkte og indirekte arbejdspladser både i Europa og i de udviklingslande, vi er knyttet til via internationale aftaler, og hvor vores industrivirksomheder har lagt betydelige investeringer.
Det, der imidlertid fremgår af den meget indgående analyse, som vores ordfører har foretaget af de forskellige fællesskabspolitikker, som indvirker på sektoren, er på ingen måde en global og kohærent fællesskabsstrategi, som støtter udviklingen af denne aktivitet, det er tværtimod, som om Fællesskabet bestræbte sig på at straffe sin egen tunfiskerflåde og sin egen forarbejdningsindustri og fremme flåder og industrier i tredjelandene.
Så selv om vi ser en betydelig, ukontrolleret stigning på verdensplan i fiskerikapaciteten, som skyldes flagstater, der er lidet opsatte på at overholde den internationale havret, har Kommissionen foreslået at afskaffe al offentlig støtte til bygning af nye fartøjer i Europa og gøre bygningen af nye fartøjer betinget af ophugningen af de gamle uden nogen form for kompensation. Den synes at opfordre Fællesskabet til at sejle under tredjelandsflag, som de ellers ikke ville vælge.
Desuden sker der betydelige reduceringer i toldafgifterne på tunkonserves fra tredjelandene, og samtidig øges krav af enhver slags til vores egen forarbejdningsindustri uden hensyn til, hvilken indvirkning disse krav får på vores virksomheders konkurrenceevne. Det er derfor på tide at foretage en revision af fællesskabspolitikkerne, som risikerer at true fremtiden for en sektor, som trods alt udviser fremragende resultater. Vi må ikke lade politikernes mangel på kohærens, overordnet vision og definitiv strategi skabe tvivl herom.
Lisi (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, hr. ordfører, vi må virkelig lykønske hr. Varela Suanzes-Carpegna, der har udført dette glimrende stykke arbejde, som også Kommissionen er enig i - i det mindste at dømme efter kommissærens udtalelser - når det gælder de formål og målsætninger, som vi har sat os. Det er naturligvis noget, som glæder og opmuntrer os. Spørgsmålet om bifangster og om denne yderst vigtige fiskerisektors miljømæssige bæredygtighed er blevet behandlet på en udmærket måde, og der er to andre spørgsmål, hvor - og det vil jeg gerne appellere til parlamentsmedlemmerne om - vi hele tiden skal forsøge at bevare ligevægten.
Tunfiskeriet er en yderst vigtig del af fiskerisektoren for EU, og den består af to områder, nemlig det egentlige fiskeri - de fartøjer, som fisker tun i vores farvande og i farvandene uden for EU - og den vigtige søjle, som udgøres af forarbejdningssektoren, der forarbejder tun af europæisk herkomst, men også - sådan som man mindede om - tun fra navnlig de asiatiske have og andre have. Der er ingen tvivl om, at vi skal være opmærksomme på sikkerheden for især disse produkters vedkommende, men vi skal også - og her glæder det mig, at ordføreren er enig med mig i, at vi ikke må gå for hurtigt frem - gå meget forsigtigt til værks, når det gælder toldordningerne. Med denne betænkning anmoder vi Kommissionen om en analyse og vurdering. Jeg er enig med kommissæren i, at præferenceordningen er en ordning, som hidtil har givet resultater, men vi har en af de højeste toldsatser sammenlignet med andre lande. At bevare ligevægten mellem de to søjler i Europas fiskeindustri - forarbejdningen og de fartøjer, der fisker tun - er en målsætning, som vi ikke må gå bort fra, og som vi skal fokusere på.
Med den fornuft, der kendetegner Parlamentet - og det er den pågældende betænkning et bevis på - tror jeg, at det vil lykkes os at sikre begge aspekter og dermed en mere fremgangsrig og bæredygtig tunfiskeindustri i EU. 
Stihler (PSE ).
   - Fru formand, tun er en af de mest populære fisk i EU og ligeledes en af de mest værdifulde rent kommercielt. De fleste menneskers erfaringer med at spise tun stammer fra konservesproduktet. Men fersk tun er blevet mere populært og er lettilgængeligt for forbrugerne i mit land, Skotland. Derfor er punkt 11 i beslutningsforslaget om, at produktets oprindelse skal angives, og at der skal forefindes fuldstændige og sandfærdige oplysninger til forbrugerne om, hvilken art tunfisk og andre ingredienser pakningen indeholder, så vigtigt. Som mange af mine kolleger allerede har sagt, er det vigtigt med en præcis mærkning af tun, der er sikre for delfiner, for at forsikre forbrugerne om, at det, de spiser, ikke er skadeligt for sårbare arter. Dette står i direkte sammenhæng med Kommissionens nye forslag om bifangster af hvalarter og den deraf følgende beskyttelse af disse risikoarter.
Beskyttelsen af delfiner og andre hvalarter er vigtig for mange af mine vælgere, navnlig mange skolebørn, som jeg møder. Derfor er det vigtigt at inspicere produkter fra tredjelande, ikke kun ud fra sundhedshensyn, men også med hensyn til forbrugeroplysning.
I betænkningen fremhæves bevaringsvenlige metoder, og jeg hilser den velkommen som et grundlag for bæredygtigt fiskeri. 
Parish (PPE-DE ).
   - Fru formand, først vil jeg gerne sige, at jeg ikke giver Dem skylden, men mange kolleger har ikke kunnet tage ordet i denne forhandling, fordi de har forladt salen, mens vi venter på en anden kommissær. Kommissær Fischler sidder tålmodigt og lytter til vores forhandling, og halvdelen af vores kolleger har ikke kunnet bidrage til den. Er det en måde at tilrettelægge arbejdet på? Denne forhandling burde nu være afsluttet og personerne på listen kaldes tilbage for at tale. Før jeg fremfører mine synspunkter over for ordføreren, vil jeg bede Dem fratrække de 38 sekunder, jeg netop har talt.
Først vil jeg vil gerne takke ordføreren for hans omfattende betænkning. Mange af de punkter, han tager op, bør helt sikkert hilses velkommen. Jeg var især glad for betoningen af behovet for at forebygge utilsigtet dødelighed blandt delfiner og andre arter i forbindelse med tunfiskeriet. Ud over tunfiskeriet skylles mange delfiner døde op i mit område i South-West på grund af partrawling. Derfor er det et vigtigt spørgsmål.
Det glædede mig også, at ordføreren insisterede på, at produkter fra tredjelande skal opfylde samme standarder for fødevaresikkerhed og kvalitet som vores egne. Det er noget, som vi i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har kæmpet hårdt for i forbindelse med landbrugsprodukter. Det samme bør naturligvis gælde for fiskeriprodukter. Vores forbrugere har ret til sikre fødevarer, og import fra tredjelande skal have samme høje standard.
Kommissær Fischler talte om aftaler med tredjelande. Jeg er altid bekymret over disse aftaler, for selv om mange nye aftaler omfatter bevaringsforanstaltninger, er der i virkeligheden ikke tale om megen bevaring. Det, der foregår ud for Afrikas kyst, er langt mere end udnyttelse af farvandene. Jeg mener, at vi truer den indfødte fisker. Hvis vi skal have aftaler med tredjelande, skal de overvåges langt grundigere, og vi skal være sikre på, at fisken fanges sikkert, og at vores penge bruges klogt.
Mit sidste punkt er, at med hensyn til mærkning af fangsterne som skånsomme over for tun og køb af tun, der er uden risiko for delfiner, skal vi være sikre på, at metoderne reelt er uden risiko for tun og delfiner, at der ikke er kæmpestore bifangster sammen med de fangede tun, og at folk ikke køber disse produkter, fordi de tror, at de er skånsomme både med hensyn til bevaring og bifangster, mens et stort antal skildpadder, hajer og delfiner i virkeligheden bliver fanget. Det er misvisende, og vi må være meget forsigtige med at bruge mærkningen "uden risiko for". 
Piscarreta (PPE-DE ).
   - Fru formand, ærede medlemmer, på baggrund af den kritiske situation, som fiskeriet efter tun befinder sig i, har Europa-Parlamentet besluttet at udarbejde en initiativbetænkning for at værne om både EU-flåden og tunkonservesindustrien. Tunfisken og dens mange arter er blevet en fiskeressource af meget stor handelsmæssig og samfundsøkonomisk betydning, der på det seneste har været stærkt stigende. Udtrykt i tal udgør tun mere end 60 % af den samlede fiskekonservesproduktion i EU, hvor den skaber ca. 40.000 direkte arbejdspladser. Med Spanien, Italien, Frankrig og Portugal i spidsen tegner EU's tunfiskerflåde sig for over 20 % af tunfangsten på verdensplan.
Det er en industri med historiske traditioner. Med denne betænkning ønsker Europa-Parlamentet blot at foretage en præcis og udtømmende opgørelse af den aktuelle situation og udstikke fremtidsperspektiverne for denne fiskesektor. Betænkningen begynder derfor med at fokusere på to afgørende problemer for tunfiskeriet, nemlig flådens og industriens tab af konkurrenceevne i forhold til import fra tredjelande og bevarelse og bæredygtig forvaltning af ressourcerne.
Det skal dog bemærkes, at disse forhold ikke kun vedrører tun, men at de er generelle og gælder for næsten alle typer fiskeri. Med henblik på at EU tilkendegiver utvetydig støtte til sin industri, fordrer denne betænkning, at der fremsættes forslag om en specifik handlingsplan såvel som en strukturstøtteramme til tunfiskesektoren. Med dette instrument bør EU kunne stille de samme krav af hygiejnisk-sundhedsmæssig art og vedrørende fødevaresikkerhed og -kvalitet til produkter fra tredjelande som til Fællesskabets egne produkter.
På samme måde kræver EU endnu en gang øget inspektion af produkter med henblik på en fuldstændig overholdelse af reglerne om bevarelse af tunfisk. Hvad angår bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne, er tun en vandrende art, der er særlig sårbar over for ulovligt fiskeri i internationalt farvand. EU må derfor i dette tilfælde mere end i noget andet forhindre, at fællesskabsfartøjer overgår til lande med bekvemmelighedsflag. Fiskerflådens kapacitet må også tilpasses bedre til de til rådighed stående ressourcer. Sluttelig vil jeg som konklusion benytte dette indlæg til at takke for det brillante arbejde, som ordføreren, Daniel Varela Suanzes-Carpegna, har udført, og som givetvis vil bidrage til at udstikke fremtidsperspektiverne for denne sektor. 
Nicholson (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg går ud fra, at de af os, der er blevet, kan være taknemmelige, fordi kommissær Bolkestein er forsinket. Det har i det mindste betydet, at vi ikke behøver at komme tilbage efter kl. 21.00. Jeg er sikker på, at kommissær Fischler også er tilfreds med det. Men noget sådant bør ikke forekomme her i Parlamentet, og vi må tilrettelægge vores forhandlinger mere effektivt.
Jeg glæder mig over denne gode betænkning og lykønsker ordføreren med den. Som andre har sagt, er tun lige så vigtigt i den sydlige del af Europa, som torsk og kulmule er i den nordlige, og vi fra den nordlige del af Europa kan derfor forstå bekymringen. En betydelig procentdel af fangsten går til forædlingsindustrien, hvilket betyder, at mange arbejdspladser både til søs og i land afhænger af dette. Op til 60 % af de fangede fisk bliver til konserves, som fru Stihler har sagt, og meget af denne spises af os på den nordlige halvkugle. Som mange andre holder jeg også meget af det. Men der er store ting på spil her, og de bekymrer mig. Vi kan kun støtte et bæredygtigt og ansvarligt fiskeri. Jeg er enig med hr. Parish og andre, som udtrykte bekymring over delfinerne. Det er noget, som mange i min valgkreds lægger stor vægt på. Men i sidste ende må vores flåder forblive konkurrencedygtige på lang sigt.
Vi har brug for kvalitetskontrol, og størrelsen af de fangede fisk skal overvåges nøje. Kommissæren nævnte tre vigtige punkter, heraf et vedrørende adgang til tredjelande. Hvis vi skal have adgang til tredjelande - hvilket formentlig er nødvendigt - skal den overvåges nøje, og kontrollen skal skærpes. Frem for alt må vi afskaffe ulovligt fiskeri og beskytte truede arter. Vi har brug for en mekanisme til både lang- og kortsigtede strategier for branchen, men her må vi tage hensyn til branchens krav og samtidig være opmærksomme på spørgsmålet om biomasse og tunbestandene. Vi må arbejde for et mere bæredygtigt fiskeri i fremtiden. 
Formanden.
   - Jeg tror ikke, hr. kommissær Fischler, at De ønsker at svare.
Forhandlingen er derfor afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Jeg vil gerne gøre de kolleger, som gerne ville have interveneret her til eftermiddag, men som er fraværende på grund af den lettere forvirring, som har hersket i dagsordenen, opmærksom på, at de har mulighed for at aflevere deres indlæg skriftligt. De tilstedeværende kolleger kan informere de fraværende kolleger om denne mulighed.
Eftersom kommissær Bolkestein stadig ikke er her, kan Kommissionens meddelelse om tjenesteydelser i det indre marked ikke præsenteres nu. Under disse omstændigheder er vi nødt til at ændre dagsordenen. Jeg foreslår således, at Kommissionens meddelelse om tjenesteydelser i det indre marked udskydes til kl. 21 i aften. For at ændre den dagsorden, som Formandskonferencen har fastlagt, er det nødvendigt, at jeg i henhold til forretningsordenens artikel 111, stk. 2, forelægger forslaget til godkendelse i plenarforsamlingen.
Vi har således, hr. ordfører Varela, endelig opfyldt Deres ønsker. Deres betænkning er blevet behandlet i sin helhed, og det er jeg glad for.
Langenhagen (PPE-DE ),
   Det er en kendsgerning, at tunfisken er konservesindustriens vigtigste produkt, og det gælder ikke kun i Fællesskabet, men også globalt. Nogle lande i Fællesskabet har traditionelt en stærk position inden for tunfiskesektoren og reagerer følsomt på ændringer i markedet. Høringen i Fiskeriudvalget samt hr. Varelas redegørelser gør det klart og tydeligt, at det er tid til handling. I den seneste tid har tredjelande, især i Asien, forsøgt at sikre sig en stor del af det lukrative tunfiskemarked. Opsvinget hos vores ikke-europæiske konkurrenter skyldes efter min mening, at de har en stor omkostningsfordel i forhold til rederne i fællesskabsflåden. Europæiske redere skal overholde fællesskabsretsforskrifterne med hensyn til hygiejne, overvågning af fiskeriaktiviteter, produktionsbetingelser, miljøbeskyttelse og social sikring af arbejdstagerne. Det er vigtigt og rigtigt, men det koster penge. For at forhindre, at redere opgiver at føre fællesskabsflag af konkurrencemæssige årsager, kræver jeg modforanstaltninger. For det første er det påkrævet med en koordinering af de politiske foranstaltninger i Fællesskabet, som vedrører tunfiskerflåden og konservesindustrien. For det andet er det nødvendigt at indgå yderligere fiskeriaftaler. Hvis tredjelande for det tredje vil sælge produkter på EU-markedet, skal de forpligte sig til at overholde hygiejne- og sundhedsforskrifterne. Og for det fjerde skal tolden på tunfiskekonserves opretholdes, indtil der sker en ophævelse af import- og handelshindringerne. Facit er, at EU skal udvikle en koordineret strategi på internationalt plan. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B5-0002/2004). Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Formanden.
Volden mod ældre mennesker, det være sig i hjemmet, på alderdoms- og plejehjem eller på hospitaler, er stadigt stigende i samtlige EU-medlemsstater.
Hvad agter Kommissionen at gøre for at bekæmpe problemet med vold mod ældre i hele Europa?
Er Kommissionen parat til i betragtning af situationens presserende karakter at sørge for, at EU-medlemsstaterne inden for en frist på fire år vedtager de nødvendige love, således at ældre menneskers rettigheder beskyttes og deres deltagelse i samfundslivet sikres uden begrænsninger?
Diamantopoulou,
    Hr. formand, i et Europa, hvor der er et akut demografisk problem og et konstant voksende antal ældre, er det klart, at der må opstå nye problemer vedrørende ældre mennesker. Jeg vil minde Dem om, at Europa-Kommissionen allerede har taget hensyn til aldersfaktoren i det direktiv, der blev fremsat og accepteret af Rådet i 2000, og som vedrører alle former for forskelsbehandling på arbejdspladsen på grund af alder. Jeg vil også minde om, at der i artikel 25 i EU's charter om grundlæggende rettigheder er en klar reference til anerkendelse af ældres ret til et værdigt liv samt deres ret til at deltage i det økonomiske og det politiske liv.
Med hensyn til det mere konkrete spørgsmål om vold mod ældre - noget, der nu er en kendsgerning i adskillige europæiske lande, og som i høj grad hænger sammen med ændrede familiemønstre og den stadigt stigende andel af ældre - vil jeg sige, at det er meget vanskeligt for os at finde et retsgrundlag at basere en lov på. Jeg vil minde Dem om, at der under forfatningskonventets diskussioner blev gjort en enorm indsats for at integrere et retsgrundlag i den nye traktat, der kunne give EU mulighed for at lovgive om vold generelt set, uanset om det er imod kvinder, børn eller ældre. I sidste ende nåede man ikke frem til en aftale, og i øjeblikket er der selv ikke i konventets forslag nogen henvisning til et retsgrundlag, hvad angår vold.
Det retlige spørgsmål falder ind under medlemsstaternes kompetenceområde. Hvad angår politikker og programmer har Kommissionen Daphne-programmet med en mere global tilgang til spørgsmål om vold, og vi har en række vigtige initiativer i medlemsstaterne vedrørende vold mod ældre. Kommissionen agter at yde størst mulige finansiering til Daphne-programmet. 
Flemming (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mange tak for Deres svar. De har naturligvis ret i, at det først og fremmest er medlemsstaterne, der har kompetencen her. Som medlem af direktionen for den europæiske seniorunion (ESU) har jeg beskæftiget mig meget indgående med disse spørgsmål i den seneste tid, og det er kommet for dagens lys - vores organisation har nu medlemmer i 20 europæiske stater - at situationen på plejehjemmene i alle europæiske stater bliver gjort til genstand for diskussion i stadig større grad. Vores spørgsmål lyder derfor: Ville det være muligt at komme med en slags anbefaling om, hvordan man indgår plejehjemskontrakter? Vi er vidende om hjem, hvor mennesker ofte bliver behandlet meget respektløst og oven i købet mod deres vilje spærres inde i "bursenge", hvor de forhindres i at komme ud, hvor de får deres aftensmad så tidligt, at de bliver sultne igen inden sengetid, men når klokken er omkring 20.00/21.00 har de ikke længere nogen mulighed for at få noget at spise, hvor de, når de har forrettet deres nødtørft, enten uden eller med ble, får lov til at ligge i deres eget skidt i timevis, hvor de behandles uvenligt af plejepersonalet, hvor der bliver skreget af dem, og hvor der oven i købet anvendes vold mod dem. Jeg mener, at det er absolut nødvendigt med retningslinjer i forbindelse med plejehjemskontrakter.
Formanden.
   - Som De ved, er dette en spørgetid. Tiden må ikke bruges til erklæringer og debatter, men vi har lyttet opmærksomt til fru Flemming. Jeg ved ikke, om kommissæren ønsker at svare.
Diamantopoulou,
    Som jeg sagde, har Kommissionen ikke mulighed for at foretage en sådan indblanding. Der findes ikke noget retsgrundlag herfor. Jeg finder det imidlertid vigtigt, at artikel 25 i EU's charter om grundlæggende rettigheder - og især referencen til et værdigt liv for de ældre - også fremover vil udgøre et grundlag for de ældres organisationer, som fru Flemming omtalte, så de kan gå rettens vej, og så EU og selvfølgelig de nationale myndigheder har mulighed for at gribe ind i visse tilfælde.
Bowis (PPE-DE ).
   - Jeg glæder mig over fru Flemmings spørgsmål og vil også sige til kommissæren, at der findes en udvej. Der findes et kompetenceområde inden for EU, og det er sundhedsfremme og sygdomsforebyggelse, som omfatter sygdom og lidelser, der kan skyldes vold mod ældre. Jeg mener, at vi bør kigge på dette.
Da jeg havde ansvaret for dette politikområde i mit hjemland, gennemførte vi en hel del undersøgelser, og der blev foretaget mange undersøgelser i USA og andre lande for at se på, hvordan vold mod ældre kan forebygges. Ofte begås vold mod ældre af onde mennesker, der er i gang med en forbrydelse, men alt for ofte begås den af familiemedlemmer, plejere og professionelle hjælpere, som kommer for langt ud, fordi de føler, at de savner støtte. Folk, der aldrig havde troet sig i stand til at begå vold mod ældre, opdager pludselig, at eksplosionen er sket, og at de har slået og skadet en, de elsker.
Derfor vil jeg foreslå, at vi kigger på de samlede erfaringer fra de forskellige medlemsstater for at fastlægge god praksis på dette område inden for det kompetenceområde, jeg netop henviste til. 
Diamantopoulou,
    Jeg mener bestemt, at vi kan identificere samarbejdsområder inden for sundhedspolitikken. Jeg vil gerne meddele Dem, at vi allerede er gået i gang med at gennemføre den åbne koordinationsmetode vedrørende ældrepleje. Dette er en meget god mulighed. Medlemsstaterne samarbejder allerede på dette område. Selv om sådanne foranstaltninger ikke har form af henstillinger, afspejler de vores endelige mål.
Jeg har forsøgt at besvare de specifikke spørgsmål om vold. Det er en noget anden sag. Det kan høre under problemer på sundhedsområdet, men problemet er ikke begrænset til dette område. 
Formanden.
Medlemsstaterne burde ved udgangen af oktober have gennemført direktivet om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor. Den 5. december meddelte Kommissionen, at den ville indlede overtrædelsesprocedure mod ni medlemsstater på grund af deres forhaling af direktivets gennemførelse. Hovedparten af e-mailene består nu af spammail. Hvilke andre foranstaltninger har Kommissionen til hensigt at gennemføre, for at målene i direktivet kan nås? E-mailens pålidelighed er svækket, og dens udvikling er gået i stå. Hvordan vil Kommissionen sikre, at medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at lægge pres på f.eks. udbyderne, så den største fordel ved den elektroniske kommunikation, nemlig fleksibiliteten, kan garanteres?
Liikanen,
    Det er korrekt, at mængden af uopfordrede, kommercielle e-mails, eller "spam", har nået bekymringsvækkende proportioner: Mere end 50 % af e-mailtrafikken består ifølge mange eksperter nu af spam.
Kommissionen er også enig i, at spam ikke blot undergraver privatlivets fred og forbrugerbeskyttelsen, men også produktiviteten på arbejdspladsen og den samlede produktivitetsvækst. Forbrugernes tillid til e-mails er svækket ifølge nogle undersøgelser. Den er imidlertid en forudsætning for en vellykket udbygning af e-handel og informationssamfundet generelt.
Kommissionen reagerer på flere fronter. For det første har EU reageret lovgivningsmæssigt ved i 2002 at vedtage direktivet om privatlivets fred og elektronisk kommunikation - hvilket hr. Paasilinna vil vide, da han ydede et betydeligt bidrag til diskussionen. I november indledtes traktatbrudsprocedurer mod en række medlemsstater, som ikke havde truffet de nødvendige foranstaltninger til omsætning i national lovgivning.
For det andet ved Kommissionen, at lovgivning kun er en del af svaret. Kommissionen har drøftet en række foranstaltninger, som medlemsstaterne, erhvervslivet og forbrugerne kan træffe, med de involverede parter. Disse foranstaltninger vil supplere lovgivningen og skal gøre forbuddet mod spam så effektivt som muligt. De fokuserer på en effektiv håndhævelse fra medlemsstaternes side, selvregulering fra erhvervslivets side, tekniske løsninger som filtre og sikkerhed, samt bevidsthed hos forbrugerne.
Med hensyn til håndhævelsen skal medlemsstaterne ikke blot indføre hensigtsmæssige klagemuligheder, foranstaltninger og sanktioner, men ligeledes retsforfølge afsendere af spam effektivt og overvåge spam. Samarbejdet mellem branchen og de offentlige myndigheder er vigtigt i denne henseende. Kommissionen tager også skridt til forbedring af det grænseoverskridende samarbejde inden for Unionen gennem møder med relevante myndigheder.
Eftersom en stor del af denne spam stammer fra lande uden for EU, vil et internationalt samarbejde også være væsentligt. I denne henseende er adskillige foranstaltninger undervejs. Lad mig nævne nogle af dem. For det første erklæringen og handlingsplanen, som man enedes om på FN's verdenstopmøde om informationssamfundet, hvori man opfordrer til hensigtsmæssige foranstaltninger over for spam på nationalt og internationalt plan. For det andet skal Kommissionen være vært for et OECD-seminar om spam den 2. og 3. februar 2004 i Bruxelles. For det tredje har vi etableret bilaterale kontakter med tredjelande, herunder de kompetente myndigheder i USA, eftersom en stor mængde spam synes at komme fra virksomheder med hjemsted i USA.
Disse foranstaltninger er medtaget i en meddelelse om spam, som Kommissionen vedtager inden for de næste par dage. Endelig vil der gennem handlingsplanen for et mere sikkert internet og i endnu højere grad gennem dens sandsynlige efterfølger med navnet Safe Internet Plus ligeledes blive finansieret aktiviteter vedrørende spam, herunder spam, der sendes til børn.
Her til sidst vil jeg imidlertid understrege én ting: Ingen enkelt aktør, der handler alene, vil kunne løse problemet; en vellykket løsning forudsætter, at alle interesserede parter arbejder engageret for sagen. 
Paasilinna (PSE ).
   - Hr. formand, jeg takker kommissæren for hans meget detaljerede og, efter min mening, meget gode og positive svar. Jeg vil dog gerne stille et opfølgende spørgsmål. I den senere tid har de, der er ansvarlige for at skabe og udsprede en virus, anvendt andre menneskers computere til at udsende spam. Det er kendt som den trojanske hests princip. Selv om f.eks. 60 % af computerne er beskyttede, er der altid nogle, som ikke er tilstrækkelig beskyttet, og dem kan hackere og crackere anvende som baser og platforme for udsendelsen af spam. Har Kommissionen overvejet, hvad man kan stille op imod dette internationale problem med en virus og uskyldige menneskers computere, der anvendes til at gøre spam til et problem af store proportioner? 
Liikanen,
    Dette trojanske hest-tilfælde, som hr. Paasilinna nævner, er en af de mest modbydelige måder at misbruge internettet på, til at skabe problemer for folk og begrænse deres muligheder for at arbejde. Det er en ting, vi har til hensigt at behandle i vores udtalelse, som meget snart bliver offentliggjort, og også på et seminar, der afholdes af OECD i Bruxelles i februar. Jeg håber, at hr. Paasilinna vil være i stand til at deltage. Samtidig, nu hvor vi er i gang med at oprette et agentur for netsikkerhed, som hr. Paasilinna allerede har fremlagt en betænkning om her i Parlamentet, vil dette problem også indgå som en del af processen. Vi er klar til at rette særlig opmærksomhed mod problemet med trojanske heste og den måde, hvorpå det skaber spam. Uskyldige mennesker bliver uforvarende gerningsmænd inden for en illegal aktivitet, som også er i strid med dette direktiv. 
Thors (ELDR ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg er enig i, at det er et vigtigt spørgsmål, hr. Paasilinna har taget op. Jeg håber, at Det Europæiske Agentur for Net- og Informationssikkerhed også vil kunne lave en vurdering af spamprogrammerne. Da kommissæren sendte e-mails til en række finske medlemmer i sidste uge, markerede Parlamentets spamprogram dem som , dog ikke med markeringen , men med . Vi har brug for en bedømmelse af, hvordan spamprogrammerne fungerer, for at beskyttelsen kan blive effektiv. Jeg håber også, at vi sammen kan udvikle værktøjer til at afsløre falske identiteter med. Der er ikke bare trojanske heste, men også mange falske identiteter på nettet. 
Liikanen,
    Hr. formand, jeg må tale med Parlamentets afdelinger, hvis der ikke er klarhed over, hvilke kommissærer det drejer sig om. Hvis en kommissær sender e-mails til 15 medlemmer af Europa-Parlamentet, burde de bedømmes som reel og saglig information. 
Formanden.
Da Kommissionen har undladt at undersøge de seneste videnskabelige og andre beviser vedrørende fluor i drikkevand via Kommissionens Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø som lovet i maj 2000, er denne undladelse nu blevet en trussel mod det nye drikkevandsdirektivs troværdighed.
For at beskytte det nye drikkevandsdirektivs troværdighed og processen, hvormed det blev udviklet, beder jeg Kommissionen om at gøre revisionen af de foreslåede parameterværdier for "fluor" mere gennemsigtig; dette er nødvendigt for at tillade en forsinket, men rigtig undersøgelse af begrundelsen for at tillade tilføjelse af et særdeles farligt kemisk stof til ordninger vedrørende kunstig fluortilsætning i drikkevandsdirektivet.
I afventning af en korrekt og omfattende videnskabelig revision af kunstigt tilsat fluor i drikkevand i EU bør man anvende forsigtighedsprincippet i direktivet og direkte forbyde anvendelse heraf i medlemsstaternes drikkevand.
Wallström,
    For det første vil jeg takke fru Doyle for spørgsmålet. Drikkevandsdirektivet fra 1998 indeholder kvalitetsstandarder for en række kemiske parametre, herunder fluor. Direktivets parameterværdi for fluor er baseret på den tilgængelige videnskabelige viden og er i overensstemmelse med de værdier, der anbefales af Verdenssundhedsorganisationen.
For det andet er der almindelig enighed i videnskabelige kredse om, at fluor i drikkevand kan have positive eller negative virkninger afhængigt af koncentrationen. Den højeste tilladte værdi på 1,5 mg/liter er udtryk for en fornuftig balance mellem positive og negative virkninger, ifølge Verdenssundhedsorganisationen. Kommissionen føler, at den finder opbakning for denne vurdering i de nyeste dokumenter fra Verdenssundhedsorganisationen fra 2003, det vil sige det nye udkast til Verdenssundhedsorganisationens retningslinjer for drikkevandskvalitet. I disse dokumenter fastholdes den samme værdi for fluor. Samtidig henhører spørgsmålet om tilsætning af fluer til drikkevandet under medlemsstaternes ansvarsområde, og indfaldsvinkelen varierer fra land til land. I nogle lande er det forbudt, og i andre er beslutningen op til de lokale myndigheder. Men under alle omstændigheder skal den højeste tilladte værdi overholdes.
For det tredje afholdt Kommissionen et seminar om drikkevand i oktober 2003 for at samle den nyeste viden og de nyeste erfaringer. Her samlede man eksperter fra hele EU, også fra de nye medlemsstater og fra Verdenssundhedsorganisationen, og man drøftede bl.a. spørgsmålet om fluor og tilsætning af fluor. Med hensyn til fluorindholdet har man anerkendt, at den nuværende værdi på 1,5 mg/liter er udtryk for den nuværende videnskabelige viden.
Endelig vurderede Den Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø på Kommissionens anmodning en undersøgelse af drikkevandskvaliteten i udvalgte europæiske byer. I evalueringen fra 2003 henviste man i overensstemmelse med den videnskabelige holdning, som bl.a. er vedtaget af Verdenssundhedsorganisationen, både til fluors beskyttende og skadelige egenskaber, men man foreslog ingen ændringer af fluorværdien i direktivet. 
Doyle (PPE-DE ).
   - Jeg siger tak til kommissæren for besvarelsen af mit spørgsmål her i dag. Jeg er dog stadig ikke tilfreds. Som svar på en forespørgsel her i Parlamentet - PQ 1434/00 - som blev stillet i maj 2000, sagde De, fru kommissær, at De ville undersøge, om der forelå væsentlige nye oplysninger om tilsætning af fluor. De sagde, at dette ville "omfatte en relevant ajourføring gennem høring af Kommissionens Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø". Tilsyneladende hørte De ikke denne komité, De gik direkte til WHO, og De nævner fortsat det, som denne organisation betragter som ønskværdige niveauer.
Beviserne er utroligt spinkle på dette område. Jo, den videnskabelige jury er på banen, men 13 ud af 23 udviklingslande, der arbejder under WHO's retningslinjer, har alvorlige problemer med fluorforgiftning, eller fluorose, i forbindelse med befolkningens tandpleje. I mit eget land bliver fluorose et stadig større tandproblem, navnlig hos teenagere.
Jeg vil bede Dem kigge nærmere på problemet med nyfødte og spædbørn, som får modermælkserstatning bestående af behandlet postevand tilsat fluor. Eftersom det udgør en kolossal del af deres kost, er fluoriseret postevand, der ikke kontrolleres, hvor fluorindholdet ikke kontrolleres regelmæssigt, en alvorlig sundhedsrisiko for vores nyfødte og spædbørn i Irland og i de dele af Det Forenede Kongerige, hvor man stadig tilsætter fluor til postevandet.
Ud over det etiske spørgsmål om massemedicinering af befolkningen, som ikke ønsker fluortilsætning til postevandet, kan De så kommentere de etiske og spædbørnsrelaterede spørgsmål? 
Wallström,
    Vi får vores videnskabelige rådgivning om dette fra Verdenssundhedsorganisationen. Vi spørger også den komité, De nævnte. Den gav os sit synspunkt på fluor så sent som i 2003. Den gav udtryk for, at de fluorkoncentrationer, der normalt findes i fluoriseret drikkevand, ikke udgør nogen sundhedsrisiko, hvilket er baseret på et stort antal dyreforsøg og human epidemiologi.
Verdenssundhedsorganisationens retningslinjer for drikkevand svarer til EU-direktivet - 1,5 mg pr. liter. Dental fluorose optræder ved koncentrationer over 1,5 mg og 2 mg pr. liter. Skeletal fluorose optræder ved højere koncentrationer - mellem 3 mg og 6 mg. I Dublin tilsættes vandet f.eks. fluor, men parameterværdien på 1,5 mg pr. liter var ikke overskredet, og i henhold til denne rapport var den højeste registrerede værdi 0,9 mg.
Vi anmoder alle medlemsstater om at overholde den gældende lovgivning, som er udarbejdet i lyset af den videnskabelige rådgivning. Der har ikke været grund til en fornyet vurdering af denne rådgivning. Vi har samlet en gruppe fra både nye og gamle medlemsstater - alle de eksperter, vi kunne benytte - og de konkluderede, at de ikke fandt grund til at ændre direktivet i denne henseende. Det er også et anliggende for medlemsstaterne. 
Så i Deres tilfælde, fru Doyle, drejer det sig om at forsøge at ændre den irske politik på dette område, hvis De mener, at den er forkert, og hvis De mener, at Deres land ikke overholder de værdier, der er fastlagt i direktivet. På baggrund af de oplysninger, vi har modtaget, har vi ingen grund til at ændre parametrene i direktivet om fluor i drikkevand. 
McKenna (Verts/ALE ).
   -Jeg er fuldstændig enig med min kollega fru Doyle, og jeg mener faktisk ikke, at kommissæren gav tilstrækkeligt svar på hendes spørgsmål.
Med hensyn til massemedicinering er det helt uacceptabelt målt med valgfrihedens alen, at 9 millioner borgere i Det Forenede Kongerige og 2,7 millioner irske borgere tvinges til massemedicinering. I Irland gik 91 % af svarene rent faktisk imod tilsætning af fluor til drikkevandet. Der er helt klart tale om manglende folkelig opbakning her.
EU følger ikke forsigtighedsprincippet, hvilket det formodes at gøre. Jeg vil gerne se Kommissionen presse på for at standse tilsætning af fluor til drikkevandet i EU, indtil der foreligger en egentlig og hensigtsmæssig vurdering af situationen. Der tages f.eks. ikke hensyn til, at der er stor forskel på drikkevandsforbruget mellem varme lande og kolde lande, når man diskuterer, hvor meget vand folk drikker. I de varme lande drikker folk meget mere vand, og derfor indtager de meget mere, og i nogle af medlemsstaterne er der også fluor i det varme vand.
Fru Doyles bemærkning om spædbørn vedrører virkelig et alvorligt spørgsmål, fordi modermælkserstatningen blandes med vand, der er tilsat fluor, og jeg mener, at det kan medføre alvorlige konsekvenser for børnene. Efter min mening bør vi slet ikke bruge modermælkserstatning. 
Wallström,
    Det tages der hensyn til i den videnskabelige rådgivning fra både Verdenssundhedsorganisationen og fra vores egen komité. Fluor kan optræde naturligt. Vandet i brønden i vores baghave havde f.eks. et meget højt fluorindhold. Det kan optræde naturligt i sådanne mængder, at det anbefales, at man ikke bruger det til sine børn, fordi det kan påvirke deres tænder.
Men det er op til medlemsstaterne at fastlægge reglerne, så længe de følger henstillingerne og grænseværdierne i direktivet. Vi har bedt om videnskabelig rådgivning, som vi følger meget nøje. Vi sikrer, at vi bliver holdt ajour med den nyeste videnskabelige rådgivning. Som sagt har vi på grundlag af resultaterne og arbejdet i de forskellige arbejdsgrupper og efter indkaldelsen af alle eksperterne ingen grund til - i det mindste lige i øjeblikket - at ændre direktivets anbefalinger vedrørende grænseværdier. Hvis vi får nye videnskabelige resultater eller finder, at der er grundlag for at foretage ændringer, vil vi gøre det. Ellers er De nødt til at forsøge at påvirke den irske politik på området, for sådanne politikker fastlægges i de enkelte medlemsstater. 
Formanden.
   - Mange tak, fru kommissær.
Vi går videre til anden del af spørgsmålene til de tre kommissærer, der er til stede i dag.

Vil Kommissionen redegøre for de fremskridt, der er gjort med hensyn til at nå målene fra Rådet i Tampere om indvandring og asyl, navnlig under henvisning til spørgsmålet om forvaltning af migrationen og skabelse af snævrere forbindelser med hjemlandene?
Vitorino,
    I sit spørgsmål beder det ærede medlem Kommissionen kommentere fremskridtene med hensyn til gennemførelsen af målene fra Tampere om udarbejdelse af en fælles politik for indvandring og asyl. Spørgsmålet er meget relevant, da vi er ved at nå slutningen af den første fase i udarbejdelsen af disse politikker, som beskrives i Tampere-dagsordenen. Desuden vil fristen på fem år, som fastlægges i Amsterdam-traktaten, når det gælder om at nå visse mål, navnlig med hensyn til asylpolitikken, udløbe den 1. maj 2004.
Den årlige forhandling i Parlamentet om indførelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som skal finde sted under mødeperioden i februar, bliver den første lejlighed til at drøfte vurderingen af vores politikker på disse områder med Parlamentet. I juni 2004 regner Kommissionen med at forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en meddelelse, hvori vi vil evaluere fremskridtene med hensyn til gennemførelsen af målene fra Tampere. Denne meddelelse vil omfatte en evaluering af alle aspekter vedrørende indvandring, asyl, integration af indvandrere i vores samfund og udviklingen af forbindelser med tredjelande. Jeg håber, at denne meddelelse også vil kunne indeholde nogle retningslinjer, der i nær fremtid vil kunne blive en "Tampere II"-dagsorden. 
Moraes (PSE ).
   - Tak for det omfattende svar, hr. kommissær. Jeg vil ikke foregribe Kommissionens meddelelse i juni 2004, men vil gerne høre kommissærens personlige synspunkt om, hvorvidt han håber, at der i forbindelse med denne meddelelse kan skabes fremskridt i forbindelserne mellem medlemsstaterne og EU og oprindelseslandene. Han er måske vidende om, at spørgsmålet om forvaltning af migrationen er ved at komme øverst på EU's dagsorden, til dels på grund af hans og mange andres arbejde.
Jeg vil gerne høre hans personlige mening om, hvorvidt han, når meddelelsen endelig offentliggøres, vil have positive nyheder til os om forvaltning af migrationen og de specifikke partnerskaber mellem vores lande og andre. Han kender måske eksempler vedrørende Det Forenede Kongerige og Filippinerne, som har sendt sundhedspersonale, og spørgsmål af den art. Har han noget at sige om det? 
Vitorino,
    Tak for det tillægsspørgsmål. Det giver mig lejlighed til at sige, at jeg håber, at Parlamentet og Rådet i mellemtiden vil indgå en aftale om vedtagelse af en forordning om det flerårige program for finansiering af partnerskaber med tredjelande inden for den fælles forvaltning af migrationsstrømme. I løbet af de kommende 5 år afsættes der 250 millioner euro til dette program, og ved vurderingen af dette finansieringsinstrument prioriterer vi de lande, der forhandler om tilbagetagelsesaftaler med EU.
Det andet indsatspunkt bliver en rapport, som Kommissionen forelægger for Rådet i april, vedrørende sammenhængen mellem lovlig og ulovlig indvandring, som frem for alt vil indeholde konklusionerne på en undersøgelse, der i øjeblikket gennemføres af Kommissionen, vedrørende muligheden for at etablere et system til samordning af den lovlige indvandring til medlemsstaterne. Et sådant system kan være nyttigt for tredjelandene i deres partnerskaber til bekæmpelse af menneskesmugling og ulovlig indvandring.
Det tredje indsatspunkt bliver den rapport, som Kommissionen forelægger Rådet i juni 2005, hvor vi vil overveje nye metoder til styrkelse af den internationale beskyttelse og frem for alt muligheden for at indføre genhusningsordninger, der omfatter hele Europa, samt bedre beskyttelse af flygtninge i regionen. Jeg håber, at jeg kan berette om fremskridt på alle disse områder, når jeg vender tilbage i juni måned i forbindelse med den samlede vurdering af Tampere-dagsordenen. 
Evans, Robert J.E. (PSE ).
   - Som altid har jeg fuld af beundring lyttet til kommissærens fremlæggelse og bemærkninger. Han talte om forvaltning af migrationen og lovlig indvandring. Måske vil han benytte lejligheden til i lyset af hysteriet i visse dele af den britiske presse over, hvad der vil ske med hensyn til indvandringen efter udvidelsen, at skitsere nogle af de initiativer, som jeg ved, at han har indført, og som vil sikre, at indvandringen fra de nye østeuropæiske medlemmer af EU bliver fornuftig og kontrolleret på en sådan måde, at den bliver til gensidig gavn for borgerne i disse lande og i EU's nuværende medlemsstater? 
Vitorino,
    Jeg vil svare det ærede medlem med mit eget eksempel. Jeg kommer fra Portugal, som formodedes at invadere Unionen, før vi blev medlem. Der var mange bange anelser med hensyn til portugiserne og også spanierne, hr. formand, hvis jeg husker rigtigt - portugiserne og spanierne stod på spring til at invadere Europa.
I realiteten vurderer vi, at medlemskabet af Unionen udgør en så stor mulighed for økonomisk udvikling i de lande, der kommer med i Unionen, at indvandringen bliver begrænset. Der er indskrevet særlige regler i tiltrædelsestraktaterne vedrørende arbejdstagernes frie bevægelighed i overgangsperioderne. Derfor har vi de nødvendige juridiske rammer til at sikre, at alting kommer til at foregå med omhu, hurtigt og på en meget fornuftig måde. Jeg håber, at det budskab når igennem til den britiske befolkning. 
Formanden.
Den 25. juni 2003 undertegnedes i Washington en aftale mellem EU og USA om udlevering i kriminalsager. Den er siden offentliggjort i EU-Tidende(1).
Kan Kommissionen forsikre os om, at USA ikke i medfør af aftalen har ret til at kræve udlevering fra en medlemsstats side af borgere, hvis forbrydelse er behandlet af medlemsstatens domstole, men er forældet i henhold til national ret i den pågældende medlemsstat, eller udlevering af en borger, som allerede er blevet dømt i sagen i den pågældende medlemsstat? Er aftalen trådt i kraft? Hvis ikke, hvad er da Kommissionens forventede tidsplan?
Vitorino,
    Hr. formand, ærede medlemmer, den 23. juni 2003 blev der undertegnet to aftaler mellem EU og USA om henholdsvis udlevering og gensidig retshjælp i straffesager.
Disse aftaler blev forhandlet af Rådets formandskab, om end formandskabet, sådan som traktatens artikel 38 og 24 foreskriver, under forhandlingerne hele tiden blev assisteret af Kommissionen. Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt udleveringsaftalen giver USA ret til at anmode en medlemsstat om at udlevere en person, der har begået en forbrydelse i denne medlemsstat, en handling, som allerede betragtes som strafbar ifølge samme stats lovgivning, indeholder aftalen ikke nogen specifikke bestemmelser herom. Medlemsstaterne kan dog påberåbe sig, at begrundelser for afslag på områder, der ikke måtte være dækket af aftalen, skal finde anvendelse i overensstemmelse med gældende bilaterale udleveringsaftaler mellem den givne medlemsstat og USA. Det fremgår af artikel 17 i udleveringsaftalen mellem EU og USA.
Det samme kriterium anvendes i henseende til hr. Alavanos' andet spørgsmål, altså situationen, hvor personen allerede er blevet dømt i den medlemsstat, som anmodningen rettes til. Ingen af de to aftaler mellem EU og USA er endnu trådt i kraft, nogle medlemsstater har erklæret, at aftalernes ikrafttræden forudsætter nationale forfatningsmæssige procedurer, og at der derudover skal indgås skriftlige bilaterale retsinstrumenter mellem den enkelte medlemsstat og USA som forudsætning for at gennemføre aftalerne mellem Unionen og USA.
Disse komplementære bilaterale retsinstrumenter er i øjeblikket under forhandling, og når der er opnået enighed om alle de bilaterale retsinstrumenter, skal de ratificeres af USA's Kongres. 
Formanden.
Mynder, som er avlet til hundevæddeløb i Irland, eksporteres regelmæssigt til Spanien, når deres karriere på væddeløbsbanen er slut. Der behandles de meget dårligt og de spanske myndigheder tager stort set intet hensyn til disse dyrs velfærd. Som Kommissionen sikkert er bekendt med, blev der indtil 2002 udbetalt et vist beløb i EU-midler til myndeavlen i Irland.
Kan Kommissionen og nærmere bestemt kommissæren med ansvar for dyrevelfærd oplyse, hvilke foranstaltninger der træffes for at sikre velfærden for disse hunde, hvis avl blev delvis finansieret af EU? Kan Kommissionen oplyse, hvor mange af disse mynder, hvis avl blev finansieret med EU-midler, er eksporteret fra Irland til Spanien og under hvilke forhold?
Byrne,
    Tak til fru McKenna for spørgsmålet. Kommissionen lægger stor vægt på dyrevelfærd og tillægger den meget høj prioritet. Der findes EF-regler for dyr, herunder hunde, med hensyn til beskyttelse under transport.
I henhold til protokollen om dyrebeskyttelse og dyrevelfærd, der er vedlagt EF-traktaten, skal Fællesskabet og medlemsstaterne, når politikker inden for landbrug, transport, det indre marked og forskning fastlægges og gennemføres, tage fuldt hensyn til dyrs velfærd, samtidig med at de respekterer medlemsstaternes love og administrative bestemmelser samt deres skikke, navnlig med hensyn til religiøse ritualer, kulturelle traditioner og regionale skikke.
Som en konsekvens af dette er betingelserne for hold af hunde som mynder samt væddeløb og jagt med disse inden for medlemsstaterne ikke reguleret i fællesskabslovgivningen. Disse spørgsmål er udelukkende et anliggende for den pågældende medlemsstat. Eftersom det påhviler de enkelte medlemsstater at finde en løsning på dette problem, kan Kommissionen kun opfordre de ansvarlige myndigheder til at gribe ind over for den mishandling, som det ærede medlem henviser til. I denne forbindelse er det af betydning, at den største dyrevelfærdsorganisation i Spanien sidste år anerkendte, at der sker fremskridt i retning af at forbedre velfærden for disse dyr, herunder gennem en ajourføring af lovgivningen i de selvstyrende regioner. Desuden har man ved en politimæssig indsats bremset den brutale praksis med at dræbe disse hunde ved slutningen af jagtsæsonen.
Selv om mishandling af hunde eller brugen af disse dyr til væddeløb eller jagt generelt hører under medlemsstaternes enekompetence, falder erhvervsmæssig transport af disse dyr over afstande på over 50 kilometer ind under anvendelsesområdet for Rådets direktiv 91/628/EØF som ændret ved direktiv 95/29/EF.
Der er formelt indgivet klager til de irske, spanske og britiske myndigheder.
De irske myndigheder afgav den 5. marts 2002 et omfattende svar med angivelse af de forskellige foranstaltninger til beskyttelse af mynder, der transporteres til andre medlemsstater, og ligeledes andre oplysninger om aspekter vedrørende opdræt af og væddeløb med mynder, der falder uden for fællesskabslovgivningens rammer. Det irske svar gav ikke anledning til at indlede nogen traktatbrudsprocedure.
Hvad angår de spørgsmål, der hører under Fællesskabets kompetence, nemlig erhvervsmæssig transport af dyr, meddelte de spanske myndigheder, at de ikke var i stand til at spore bestemte forsendelser af mynder, der transporteres fra Irland. Kommissionen fortsætter sine undersøgelser.
Kommissionen bekræfter, at der ikke ydes fællesskabsstøtte til investering i opdræt af eller væddeløb med mynder. Mens de tidligere operationelle programmer gav mulighed for investeringer i bure og faciliteter til myndeavl, er der ikke udbetalt fællesskabsstøtte siden 1993.
McKenna (Verts/ALE ).
   - Hvad angår manglende regulering i fællesskabslovgivningen, har jeg forstået, at der før 2002 blev anvendt et vist beløb i EU-finansiering til myndeavl i Irland, efter at finansieringen af fåreavl var ophørt, fordi der var overkapacitet af får. Hvis det er tilfældet, bør Kommissionen beskæftige sig med dyr, hvis avl blev delvis finansieret af EU. I Spanien er situationen uændret. For nogle dage siden talte jeg med nogen, der har besøgt disse ulovlige væddeløbsbaner i Spanien, hvor de så ni mynder fra Irland løbe væddeløb på en bane under forfærdelige forhold.
Med hensyn til manglende sporing af dyrene vil jeg bede Kommissionen undersøge, om den kan udarbejde en streng regulering af både avl og eksport af mynder. Med hensyn til korrekt identificering vil en mikrochip være meget nyttig med henblik på at spore dyrets oprindelse. Kommissionen kan tage et initiativ her og vedtage lovgivningen om dette og ligeledes gøre myndernes ejere ansvarlige for dyret, ikke kun i de to et halvt år i Irland, hvor dyret giver overskud for ejeren, men i hele dyrets liv.
Det er uacceptabelt, at disse dyr løber sig selv ihjel i Spanien og holdes under forfærdelige forhold. Vi er nødt til at tage ansvaret for det. Derfor må Kommissionen tage en eller anden form for initiativ til at indføre lovgivning for at sikre, at dette problem bliver løst. 
Byrne,
    Det ærede medlem har helt ret. Der blev ydet finansiering til dette og til myndeavl før 1992. Den ophørte, som tidligere nævnt, i 1993 af en række forskellige årsager, til dels på grund af bekymring på EU-niveau og inden for Kommissionen med hensyn til dyrenes velfærd.
Jeg gentager, at dette er et spørgsmål om beføjelser. Kommissionen eller EU har ikke beføjelser til at indlede undersøgelser i medlemsstaterne vedrørende spørgsmål, der entydigt ligger uden for EU's kompetence. At forsøge på at gøre dette til EU's kompetenceområde, udelukkende fordi der blev ydet finansiering forud for 1992, som nu er ophørt, er en umulig opgave. Det betyder, at der er meget lidt, vi kan gøre. Ikke desto mindre har myndighederne i både Irland og Spanien og den største dyrevelfærdsorganisation i Spanien som svar på spørgsmål fra Kommissionen givet udtryk for, at situationen er forbedret betydeligt, ikke mindst i Spanien som et resultat af indførelsen af lovgivning i de selvstyrende regioner og ligeledes som følge af politimyndighedernes større bevågenhed i forbindelse med forfølgning af overtrædelser. 
Formanden.
Hvor længe har Kommissionen været klar over, at Nederlandene ikke overholder EU's plantedirektiv?
Hvilke foranstaltninger har Kommissionen truffet, og hvilke yderligere foranstaltninger vil den træffe og hvornår for at sikre øjeblikkelig overholdelse?
Vil Kommissionen støtte princippet om kompensation til britiske landmænd og planteavlere, som har købt syge planter og frø fra Nederlandene?
Byrne,
    Jeg takker hr. Bushill-Matthews for hans spørgsmål om dette emne.
Kommissionen er ikke bekendt med, at Nederlandene har overtrådt EU's plantedirektiv. Rådets direktiv 2000/29/EF, som danner grundlag for EU's plantesundhedsordning, er blevet fuldt ud gennemført i nederlandsk lovgivning.
Jeg går ud fra, at det ærede medlems spørgsmål er begrundet i fundet af kartoffelringbakteriose i læggekartofler i Wales, da hans spørgsmål ikke drejer sig om et bestemt problem. Kartoflerne dyrkes med læggekartofler, der importeres fra Nederlandene, som det forekom i 2002. Jeg kan bekræfte, at direktiv 93/85/EØF om bekæmpelse af kartoflens ringbakteriose også er gennemført i nederlandsk lovgivning.
Da Kommissionen var blevet informeret af de britiske myndigheder om udbruddet, gennemgik den straks omhyggeligt oplysningerne fra dem. Kommissionen gav Det Forenede Kongerige mulighed for at informere andre medlemsstater på de seneste møder i Den Stående Komité for Plantesundhed i november og december 2003. Udbruddets oprindelse er imidlertid stadig ved at blive undersøgt, og det er for tidligt at drage endelige konklusioner.
Jeg ønsker at fremhæve, at Kommissionens Levnedsmiddel- og Veterinærkontor har foretaget en række kontroller i medlemsstaterne de seneste år for klart at kunne vurdere situationen for kartoffelproduktionen i EU. Jeg kan forsikre det ærede medlem om, at Kommissionen fortsat vil følge situationen meget tæt. Kommissionen er på det nuværende stadie tilfreds med de forebyggende foranstaltninger, som Det Forenede Kongerige har truffet som opfølgning på udbruddet, samt med de igangværende undersøgelser, som både Det Forenede Kongerige og Nederlandene har iværksat for at identificere sygdommens oprindelse og udvikling.
Hvad angår spørgsmålet om kompensation, er der inden for den gældende fællesskabslovgivning mulighed for, at der kan bevilges et finansielt tilskud, det såkaldte solidaritetstilskud, til medlemsstaterne. Det skal dække udgifter til de nødvendige foranstaltninger til bekæmpelse af organismer, der er skadelige for planter, og som bliver indført fra andre områder af EU. Kommissionen har informeret den walisiske repræsentation i Bruxelles om dette tilskuds eksistens og om de praktiske procedurer, der skal følges, hvis den ønsker at ansøge om en sådan kompensation. Hvis Kommissionen modtager en sådan ansøgning, vil den undersøge, om EU-betingelserne for at få bevilget et sådant tilskud er opfyldt. 
Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Jeg takker kommissæren for det meget klare svar. Jeg vil gerne uddybe spørgsmålet, og jeg undskylder, at jeg ikke har gjort det klart tidligere. Det drejer sig ikke kun om kartoffelringbakteriose, men også om en sygdom, der kaldes Phytophthora ramorum eller pludselig egedød, som første gang blev opdaget i EU i Nederlandene i 1997, men som nu er nået til Det Forenede Kongerige. Den findes i rhododendron, kamelia og naturligt hjemmehørende træsorter, og i sidste måned opdagede man den i det vilde skovland i Det Forenede Kongerige. Det er helt tydeligt et stort problem for Det Forenede Kongerige. De største eksportører af sådanne produkter er de hollandske planteauktioner. Man har også påstået, at nogle hollandske operatører har sprøjtet planterne med svampemiddel for at skjule spor af sygdommen, hvilket betyder, at sygdommen dukker op på et senere tidspunkt.
Jeg ville være taknemmelig, hvis Kommissionen vil se på disse påstande særlig for at slå fast, om det er en krænkelse af plantedirektivet, fordi sygdommen nu tydeligvis har krydset grænsen. Vi ønsker, at den skal udryddes på stedet, og vi ønsker også, at intet andet land skal lide på samme måde, som nogle af vores planter og skove allerede lider. 
Byrne,
    Jeg kan garantere det ærede medlem, at jeg vil få mine tjenestegrene til at undersøge hans supplerende spørgsmål om Phytophthora ramorum og udarbejde et passende svar på det. Jeg vil derefter sende ham mit skriftlige svar. 
Formanden.
Kommissionen er ganske givet klar over betydningen af overvågning og netværksdannelser på områderne kræft, tuberkulose og hiv/aids. Som følge af ændringerne i sundhedshandlingsprogrammet vil EU-finansieringen heraf ophøre, og der vil derfor for så vidt angår tuberkulose og hiv/aids opstå et hul indtil oprettelsen af et europæisk center for sygdomsforebyggelse og sygdomskontrol i 2005 og et ikke-måleligt hul for så vidt angår kræft. Hvilke skridt har Kommissionen kunnet tage for at sikre, at der ikke opstår huller i overvågningen af disse vigtige sygdomsområder?
Byrne,
   Lad mig først sige, at overvågning af hiv/aids, tuberkulose og kræft er et vigtigt sundhedsspørgsmål for EU som helhed, og at de er vigtige prioriterede områder for mig. Ansvaret for en sådan overvågning - for kræftscreening - hører under medlemsstaterne. EU's rolle er at tilvejebringe den nødvendige ramme til koordination af disse aktiviteter, at fremme deling og udbredelse af god praksis og udvikling af fælles metoder og procedurer.
I den forbindelse bevilger Kommissionen finansiering til oprettelse af netværker, der udformer standardiserede metoder til indsamling og behandling af oplysninger om sygdomme som aids, tuberkulose og kræft på EU-niveau. Når der er oprettet sådanne netværk, skal deltagerstrukturen gøre det muligt at fortsætte rutinemæssige netværksaktiviteter. EU skal fokusere på udvikling af netværker, og Kommissionen vil fortsætte med det inden for de nuværende budgetmuligheder, indtil oprettelsen af et europæisk center for sygdomsforebyggelse og sygdomskontrol.
Medlemsstaterne skal tilvejebringe ressourcer til gennemførelse af passende overvågningsaktiviteter på deres område. Kommissionen vil fortsætte med at fremme samarbejde og koordination mellem medlemsstaterne gennem nettet til epidemiologisk overvågning af og kontrol med overførbare sygdomme i Fællesskabet. De beslutninger om finansiering, som det ærede medlem nævner, vil derfor ikke medføre huller i overvågningen.
Det betyder ikke, at EU ikke bidrager til aktioner vedrørende kræft, tuberkulose og hiv/aids. Vi finansierer allerede 15 projekter vedrørende aids, der beløber sig til et samlet tilskud på over 4,2 millioner euro. Vi planlægger også at støtte et projekt under budgettet for 2003 for at styrke koordinationen af overvågning af infektioner i den nordlige region, herunder hiv/aids og tuberkulose. Det omfatter Rusland, Ukraine og Belarus, som alle har en foruroligende infektionsprocent for hiv/aids og tuberkulose, og hvor øget overvågning skal prioriteres højt, særlig i forbindelse med udvidelsen.
Hvad angår kræft, har vi planer om at finansiere tre projekter under budgettet for 2003. To projekter vedrører forebyggelse af rygning, og et projekt vedrører information om kræft. De beløber sig til i alt 4,4 millioner euro. Dette kommer oven i den massive investering de sidste 15 år i forebyggelse af kræft, som allerede har bidraget til at gøre kræftepidemiologi til et af de områder i sundhedsstatistikkerne, hvor der er mest fremgang.
Der blev fremsat mange værdifulde forslag til folkesundhedsprogrammet i 2003, som vi ikke kunne finansiere over det budget, der var til rådighed. Jeg forstår de problemer, som de, der har deltaget i overvågningsnet, står over for. Kommissionen har finansieret dannelsen af disse net siden 1996.
Kommissionen har taget flere skridt til at forbedre situationen. For det første har vi spurgt eksperter til råds med hensyn til, hvilke områder der skal prioriteres i forbindelse med finansieringen af sygdomsovervågning under arbejdsplanen for 2004 og de kommende finansieringsrunder under folkesundhedsprogrammet. For det andet har vi udsendt vejledning for projekter vedrørende sygdomsrelaterede overvågningsnet for at øge kvaliteten og mulighederne for finansiering. For det tredje prioriterer vi mulighederne i år meget højt for med andre finansieringsmekanismer, herunder forskningsprogrammet, at indsamle og behandle data om hiv/aids og tuberkulose samt for kræftscreening.
Vi må heller ikke glemme, at budgettet for 2003 ikke er den sidste mulighed. De fremtidige arbejdsplaner under det folkesundhedsprogram, som begynder med programmet for 2004, vil være omfattende nok til og give mulighed for at finansiere projekter vedrørende kræft, tuberkulose og hiv/aids. Vigtigheden af at sikre fortsat støtte til nøglenet på området for overførbare sygdomme, indtil der er blevet oprettet et europæisk center for sygdomsforebyggelse og sygdomskontrol, vil blive særlig understreget. Kommissionens tjenestegrene arbejder på at sikre, at det bliver afspejlet i fremtidige finansieringsrunder. Jeg håber, at denne foranstaltning sammen med de mange projekter, som jeg har beskrevet, og koordinationen af den fortsatte overvågning af aktiviteterne, besvarer spørgsmålet fra det ærede medlem. 
Bowis (PPE-DE ).
   - Ligesom kommissæren mener jeg, at overvågning af disse sygdomme er af afgørende betydning og derfor ligger det mig på sinde, at vi skal undgå huller i overvågningen. Som ordfører for et europæisk center for sygdomsforebyggelse og sygdomskontrol ved jeg, at det først bliver oprettet og er operationelt i 2005 med den mest optimistiske vurdering, så det er hullet mellem nu og det tidspunkt, der bekymrer mig.
Selvfølgelig kommer centret ikke til at beskæftige sig med kræft, da det ikke er en overførbar sygdom. Det kommer til at beskæftige sig med de to andre nævnte sygdomme. Jeg ved, at kommissæren har forsøgt at finde løsninger på kræft, da han tidligere har drøftet det med vores udvalg. Jeg vil ikke desto mindre bede ham om omhyggeligt at se på de organisationer, som har stået for overvågningen, særlig med hensyn til tuberkulose og hiv/aids, og overveje, hvordan de kan støttes i de kommende år. Vi står over for to problemer på dette område. Det ene er, som kommissæren nævnte, den voldsomme stigning i tilfælde i Østeuropa, og det andet er den aktuelle forfærdelige stigning her og på den anden side af Atlanten i en række tilfælde, der er blevet diagnosticeret for nylig, og som er resistent over for flere medikamenter. Vi står muligvis over for en dobbelt krise, der angriber os fra begge sider. 
Byrne,
    Som jeg sagde tidligere til hr. Bowis, er jeg opmærksom på disse bekymringer og kan kun understrege, at ansvaret for hele spørgsmålet ligger hos medlemsstaterne. Vi følger udviklingen nøje og anvender styrings- og overvågningsmekanismer. Det er et af de spørgsmål, som jeg vil overveje under de kommende drøftelser i de næste uger eller måneder om budgettet for i år. 
Formanden.
I november måned i år så Spanien sig nødsaget til at lukke for import af friske citrusfrugter fra Argentina og Brasilien, efter at det var konstateret, at de importerede frugter var angrebet af sygdomme, som ville være meget skadelige for produktionen i EU, f.eks. den såkaldte citrusfrugtchanker - den mest skadelige sygdom for den spanske produktion af citrusfrugter.
Spanien indførte hasteforanstaltninger for at forhindre spredning af denne bakterie ("Xanthomonas campestris (axonopodis) pv. citri") samt to andre svampesygdomme, nemlig "Guignardia citricarpa" og "Elsinoe spp.".
Påtænker Kommissionen at træffe forebyggende foranstaltninger for at beskytte EU mod disse sygdomme inden den forestående citrusfrugtsæson i det sydlige Sydamerika, bl.a. også i betragtning af, at der i år for første gang er konstateret tilfælde af netop citrusfrugtchanker i Spanien?
Byrne,
    Kommissionen deler fuldt ud det ærede medlems bekymring over truslen mod EU's produktion af citrusfrugter fra de skadelige organismer, som Spanien har opdaget.
Efter notifikationen fra Spanien om de forebyggende foranstaltninger, som det har truffet mod citrusfrugter fra Argentina og Brasilien, samt i overensstemmelse med de relevante forskrifter i EU's plantedirektiv, har Kommissionen indledt drøftelser om emnet på mødet i Den Stående Komité for Plantesundhed den 11.-12. december 2003. I mellemtiden har Kommissionen også anmodet om yderligere tekniske oplysninger fra Argentina og Brasilien vedrørende Spaniens situation, som Kommissionen fuldt ud deler bekymringen for.
Kommissionen og medlemsstaterne blev enige om at tage situationen op på det næste møde i Den Stående Komité den 22. januar 2004. Kommissionen vil derefter overveje aktioner, der kan sikre, at organismer, der er skadelige for citrusfrugter såsom citrusfrugtchanker, der ikke findes i EU, ikke indføres i og spredes i EU. Kommissionen forventer at komme frem til en tilfredsstillende løsning før det næste importfremstød. 
García-Margallo y Marfil (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil takke kommissæren for hans svar.
Det spørgsmål, som jeg har formuleret er meget klart. Det er Kommissionens svar også. Kendsgerningerne er helt klare, og dem er jeg enig med Kommissionen i. Diagnosen er indiskutabel. Det, der nu skal diskuteres, er den behandling, som kræves.
Det glæder mig, at der vil blive truffet foranstaltninger den 22. januar, og jeg vil gerne vide, hvilken type foranstaltninger Kommissionen overvejer, for på nuværende tidspunkt drejer det sig ikke om at diskutere, men om - som i det berømte skrift af Lenin - hvad der bør gøres. Hvad der bør gøres og hurtigst muligt, for udbredelsen af en sygdom af denne art ville kunne få skadelige følger, som ville være meget vanskelige at afhjælpe, hvis der ikke skrides ind i tide.
Hr. kommissær, jeg vil gerne vide, hvad Kommissionen agter at foreslå på mødet den 22.-23. januar. Jeg vil gerne vide, hvilke konkrete foranstaltninger den vil foreslå, og have kendskab til den konkrete analyse af den konkrete virkelighed.
Byrne,
    Som bekendt er der en række foranstaltninger til rådighed i EU-lovgivningen til at finde en løsning på sådanne situationer. Jeg vil ikke foregribe udfaldet af drøftelserne den 22. januar, men der er en række foranstaltninger, herunder midlertidige nødforanstaltninger, der kan anvendes i forbindelse med det næste importfremstød. Jeg er sikker på, at De ved, hvilke foranstaltninger der er til rådighed. De er ret effektive, og det ligger inden for fællesskabslovgivningens kompetence at pålægge dem. De vil blive overvejet, hvis drøftelsen afslører et behov for at iværksætte sådanne foranstaltninger. Det er så langt, som jeg kan gå på dette tidspunkt. Jeg vil helst ikke foregribe drøftelserne. 
Formanden.
   - Da de vedrører samme emne, behandler vi under ét spørgsmål nr. 21, 22 og 23.
Problemet med 20.000 t forældede pesticider, der er spredt over mere end 5.000 steder i Ukraine, skal behandles med moderne miljømæssigt forsvarlig teknologi, som kræver et samlet budget på mellem 60 og 100 millioner US dollars.
Er Kommissionen i stand til at opstille et konkret program til løsning af dette ukrainske problem med sit nuværende finansielle system?
Problemet med forældede pesticider belaster situationen i Ukraine, hvor der findes 20.000 t af sådanne pesticider fordelt på over 5.000 steder som en trussel mod drikkevandet og lokalbefolkningens sundhed. På trods af vedtagelsen i juni 2001 af det sjette miljørammeprogram, der indeholder et særligt afsnit om pesticider, som bl.a. omfatter specifikke foranstaltninger til at fjerne risikoen i forbindelse med forældede pesticider, er der nu gået tre et halvt år, uden at situationen har forbedret sig væsentligt.
Kan Kommissionen opstille en konstruktiv finansiel løsning eller finde et konstruktivt finansielt instrument til Ukraine?
og 
Det alvorlige problem med forældede pesticider i Ukraine indvirker på befolkningens sundhedstilstand og miljøet, og der må omgående gøres noget ved de mere end 20.000 t, der befinder sig på mindst 5.000 forskellige steder rundt omkring i hele landet. 
Parlamentet henviser i punkt 74 i sin beslutning af 23. oktober 2003 om forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2004 til de risici, som POP (persistente organiske miljøgifte) og især forældede pesticider indebærer for miljøet, og opfordrer Kommissionen til at gøre den ekstra indsats, der skal til for at tilvejebringe tilstrækkelige finansielle midler under de allerede eksisterende instrumenter til bortskaffelse af POP i Ukraine.
Kan Kommissionen på denne baggrund tage skridt til en passende løsning?
Patten,
    Vi er opmærksomme på truslen mod miljøet og forbrugernes sundhedstilstand fra forældede pesticider i Ukraine og også på den store udfordring, som det er for Ukraine at fjerne dem.
Ukraine har taget et positivt skridt til at fjerne nogle af de forældede pesticider, særlig persistente organiske miljøgifte, ved at underskrive Stockholm-konventionen om fjernelse og reduktion af sådanne miljøgifte. Man afventer stadig ratifikationen af konventionen. Kommissionen opfordrer indtrængende Ukraine til at ratificere konventionen og til at samarbejde med det internationale samfund om at løse dette vanskelige problem.
Ansvaret for at løse problemet med forældede pesticider ligger primært hos det pågældende land. Selv om Kommissionen er villig til så vidt muligt at bistå Ukraine - og jeg vil lige bemærke, at EU's bistand til Ukraine er på 126 millioner euro om året - yder de nuværende EU-bistandsprogrammer ikke finansiering til fjernelse af forældede pesticider i Ukraine. Regeringen i Ukraine har rent faktisk ikke valgt miljøspørgsmål som et vigtigt samarbejdsområde med EU. Der kan imidlertid med Tacis, som er et program for mindre projekter, finansieres projektforslag vedrørende fjernelse af forældede pesticider. I betragtning af den mængde pesticider, der skal fjernes, kan tilskud fra EU kun delvis afhjælpe det udbredte problem. Som underskriver af Stockholm-konventionen er Ukraine berettiget til støtte fra Den Globale Miljøfacilitet, som er konventionens finansieringsmekanisme. 
Wiersma (PSE ).
   - () Vi har været og er stadig meget aktive i udbedringen af følgerne af Tjernobyl og andre miljøkatastrofer, men jeg kunne tænke mig at spørge Dem, hr. kommissær, hvad vi mere kan gøre for at forhindre nye miljøkatastrofer i at opstå, hvis noget går galt med pesticider. Kan De henvende Dem til de ukrainske myndigheder vedrørende disse spørgsmål, der bliver rejst i Parlamentet på det næste møde i Det Parlamentariske Samarbejdsudvalg EU-Ukraine i næste måned? Hvad kan De mere gøre med hensyn til at kontakte den ukrainske regering og igen se på, hvordan Tacis-programmet kan bidrage til det? Efter Tjernobyl-katastrofen skal vi tilskynde Ukraine til at gøre noget. Hr. kommissær, De ved lige så godt som jeg, hvordan Ukraine fungerer. Det er ikke det højest prioriterede område for Ukraine. Vi skal sige til Ukraine, at det står øverst på EU's dagsorden at tage sig af den slags. 
Patten,
    Jeg er fuldstændig enig med det ærede medlem i, at forældede pesticider er et reelt og alvorligt problem, men ikke kun i Ukraine. De er et almindeligt problem i alt for mange områder af det tidligere Sovjetunionen samt i en række tiltrædelses- og kandidatlande. Det anslås, at der i Ukraine kan være op til 20.000 t sådanne pesticider på 5.000 steder, og som det ærede medlem ved, kan de påvirke menneskers sundhed på grund af forureningen af grundvandet, jorden, fødevarer og selv luften.
Det ærede medlem nævnte Tjernobyl, hvor jeg aflagde besøg for nylig. Vi har afsat megen tid og ret mange penge til det usædvanligt vanskelige og farlige miljøspørgsmål. Vi arbejder nu sammen med regeringen i Ukraine, som ønsker at prioritere spørgsmålet. Det har ikke været let selv under disse omstændigheder. Det er sværere for os at fastholde vores prioriteter gennem et program som Tacis, hvor partnerlandet formodes at overtage det program, som vi yder støtte til.
Jeg kan forsikre det ærede medlem om, at vi fortsat vil tage dette spørgsmålet og andre miljøspørgsmål op i det relevante underudvalg under partnerskabs- og samarbejdsaftalen. Vi vil tage spørgsmålet op på møderne i udvalget, og hvis regeringen i Ukraine siger, at den ønsker, at vi skal målrette nogle af midlerne hertil, skal vi med glæde undersøge det. Det drejer sig imidlertid om meget store tal. Det anslås, at det vil koste mindst 100 millioner euro at eliminere det problem, som jeg beskrev tidligere, og derfor er det efter vores mening sandsynligvis mere hensigtsmæssigt at kontakte Den Globale Miljøfacilitet for at sikre et mål, som det ærede medlem med rette fremhæver. 
De Roo (Verts/ALE ).
   - Jeg vil takke kommissæren for hans redegørelse. Også jeg ved, at problemet skyldes Ukraines regering, men der er også politiske kræfter i Ukraine, som helt klart beskæftiger sig med dette problem. De støtter Europa-Parlamentet, som har udtalt, at dette problem skal løses.
Jeg vil gerne spørge kommissæren, om han er rede til at opmuntre de politiske kræfter i Ukraine, som i øjeblikket ikke deltager i regeringen, men muligvis vil gøre det i fremtiden, og hjælpe dem med at finde en løsning på dette yderst vanskelige og yderst farlige problem i Ukraine. 
Patten,
    Det ærede medlem har fuldstændig ret, når han siger, at det spørgsmål, som vi drøfter, bekymrer mange grupper i Ukraine og mange af de ngo'er, der beskæftiger sig med miljø, og som er begyndt at være aktive. Det spørgsmål, som han specielt har beskæftiget sig med, nemlig vandforurening, har bekymret mange mennesker meget.
Jeg kan kun gentage, at vi rejser spørgsmålet over for de ukrainske myndigheder. Hvis de ønsker det, vil vi overveje, hvordan vi kan yde støtte gennem Tacis-programmet. Behovet for midler til en samlet eliminering af pesticider i Ukraine rækker imidlertid ud over de nuværende EU-budgetmidler, selv om vi kan opfordre Ukraine til at anvende andre mulige finansieringskilder for at løse det utroligt vanskelige problem. 
Formanden.
   - Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 24.
Hvordan agter Kommissionen at reagere på kravet om, at målsætningerne for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik skal kunne forliges med de udviklingspolitiske målsætninger om udryddelse af fattigdom? 
Patten,
    Debatten om udviklingsspørgsmål og sikkerhed resulterer ikke i ét enkelt valg om, hvorvidt man skal gøre det ene eller det andet. En af EU's største udfordringer er at anvende alle de ressourcer, som vi har til rådighed på området for forbindelserne udadtil, bedre. Det blev anerkendt som en af Det Europæiske Konvents hovedopgaver.
Målsætningen, som er at sikre større kohærens, forudsætter en glidende og koordineret brug af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og af alle andre instrumenter vedrørende forbindelserne udadtil, herunder det årlige EU-budget til foranstaltninger udadtil på ca. 10 milliarder euro, hvoraf 6 milliarder euro er offentlig udviklingsbistand.
Vi har for længst indset, at udviklingspolitik og andre samarbejdsprogrammer er de mest effektive EU-instrumenter til behandling af de grundlæggende årsager til konflikter. Det afspejles i EU's sikkerhedsstrategi, som blev vedtaget for nylig. Logikken er enkel og ligetil. En af årsagerne til de forfærdelige forhold, som f.eks. befolkningen i Afghanistan og det sydlige Sudan lever under, er konflikt. Hvis vi mener det alvorligt med at bekæmpe fattigdommen, skal vi tage fat på konflikterne. Der kan ikke ske udvikling uden fred. Derfor har min kollega hr. Nielson og jeg for nylig på anmodning af vores afrikanske partnere stillet et ambitiøst forslag om en afrikansk fredsfacilitet til omkring 250 millioner euro til støtte for Den Afrikanske Unions bestræbelser på at bevare freden. 
Kinnock, Glenys (PSE ).
   - De forventer sikkert, at jeg, da jeg ligesom De selv er en gammel rotte i udviklingsspørgsmål, er ret skeptisk over for de muligheder, som vi har til rådighed, særlig spørgsmålene om kohærens i forbindelse med udvikling, udenrigspolitik og andre politikområder som landbrug og handel i EU. Der er således stadig udestående spørgsmål.
De nævnte fredsfaciliteten. Den hilser vi selvfølgelig som et EU-initiativ velkommen, men jeg har forstået, at en række EU-medlemsstater foreslår, at finansieringen skal gå gennem regionale og subregionale organisationer såsom ECOWAS, og jeg vil gerne vide, om De er enig med mig i, at de afrikanske statsoverhoveder, som siger, at finansiering, organisering, styring og beslutningstagning skal foregå gennem selve Den Afrikanske Union og ikke overdrages til forskellige andre regionale organisationer, skal være enige med os?
Og endelig, hvordan vurderer De virkningerne af fiaskoen på regeringskonferencen vedrørende forslaget om oprettelse af en europæisk udenrigsminister, der skal tage sig af nogle af disse spørgsmål, hvilket De er gået helhjertet ind for? 
Patten,
    For det første vedrørende det specifikke punkt angående en fredsfacilitet ville det på et tidspunkt, hvor vi arbejder på at støtte og opretholde en institutionaliseret afrikansk solidaritet, være ret mærkeligt for os ikke at forsøge at yde mest mulig støtte til institutionerne i Den Afrikanske Union. Derfor er jeg enig med det ærede medlem i dette.
For det andet vedrørende den samlede kohærens har tingene ændret sig, siden jeg var britisk udviklingsminister for mange år siden. Men jeg må sige, at der efter min mening er mere kohærens i EU-programmerne, end da jeg var britisk minister. Det betyder ikke, at vi er perfekte. Der er stadig lang vej tilbage navnlig i forbindelse med hele området for forbindelserne udadtil. Jeg taler ikke kun om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og offentlig udviklingsbistand. Jeg håber, at den kommende Kommission kommer til at omfatte to tidligere udviklingsministre til at lave det arbejde, som hr. Nielson og jeg for tiden udfører. Det ville være en hjælp.
Hvad angår spørgsmålet om en udenrigsminister, som midlertidigt er stillet i bero efter konventet, tror jeg stadigvæk, at hvis denne person, som kan være en mand eller en kvinde, skal dukke op i løbet af de næste par år efter regeringskonferencen, er det af afgørende betydning, at vi trækker på både Rådets og Kommissionens styrker. Det giver ikke mening at have en udenrigsminister, der delvist udelukkes fra Kommissionen med det latterlige argument, at hans/hendes aktiviteter kan blive forurenet af for megen kontakt med Kommissionen. Det er fuldt ud muligt at bevare integriteten i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og forholdet til Rådet og medlemsstaterne og samtidig trække på Kommissionens kompetencer, som set samlet kan give os en reel mulighed for at udforme en strategi for foranstaltningerne udadtil, som opfylder kravene i det 21. århundrede.
Udenrigs- og sikkerhedspolitik er ikke længere - hvis den nogensinde har været det - en dagsorden, der bliver fastsat i ambassadesekretariaterne i de europæiske hovedstæder. Udenrigs- og sikkerhedspolitik, udviklingspolitik, handelspolitik, landbrugspolitik og politikken udadtil på rets- og indenrigsområdet er alle af betydning for Europas indflydelse på resten af verden og det reelle positive bidrag, som vi kan yde der. 
Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hvorledes bedømmer kommissæren de forhandlinger, der blev indledt i går mellem USA og Latinamerika Vil de styrke eller svække Fællesskabets bestræbelser, som der blev refereret til i fru Kinnocks spørgsmål, og hvad er EU's svar på USA's initiativ? 
Patten,
    Jeg vil bedre være i stand til at besvare det spørgsmål efter møderne i april som led i ASEM-processen. I april afholder vi efter det uformelle udenrigsministermøde i Tullamore i Irland møder med vores asiatiske partnere i ASEM. Vi har også møder med indoneserne og andre partnerlande. Jeg håber, at møderne vil understrege vigtigheden af vores partnerskab.
Europa er den største leverandør af udviklingsbistand og den vigtigste handelspartner i mange asiatiske lande og helt sikkert den største leverandør af ekstern finansinvestering i de fleste asiatiske lande. Jeg tror ikke, at vores politiske indflydelse i de asiatiske lande er lige så stor som vores økonomiske indflydelse, og jeg håber, at vi kan lave om på det. Vi har gjort meget for at styrke forbindelserne til Kina. Jeg er opsat på, at vi skal gøre det samme over for Indien, og jeg håber, at vi senere på året kan udarbejde et strategidokument om EU's forbindelser med Indien. Vi har allerede udarbejdet et strategidokument om EU's forbindelser med Sydøstasien. Vi er ved at få sat skub i tingene. Parlamentet har hjulpet os med det og støttet oprettelsen af fem nye kommissionsdelegationer til asiatiske lande. 
Formanden.
Den 9. december 2003 nåede Syrien og EU til enighed om en associeringsaftale mellem Syrien og EU efter den model for associeringsaftaler, der er fulgt med de øvrige partnerlande i Middelhavsområdet. Den indeholder således et politisk kapitel, et økonomisk-finansielt og et socialt og kulturelt kapitel.
Hvordan bedømmer Kommissionen i denne forbindelse udsigterne for aftalen for de to parters vedkommende? Mener den, at underskrivelsen af aftalen i den nærmeste fremtid bidrager til den regionale udvikling, skabelse af et positivt forhandlingsklima i den israelsk-arabiske strid og en demokratisering af Syrien?
Hvorledes stiller Kommissionen sig til USA's diametralt modsatte holdning, der førte til, at Kongressen og præsident Bush (få dage før enigheden om aftalen) vedtog en lov, der indeholder økonomiske og diplomatiske sanktioner og begrænsninger over for Syrien, og tilslutter Kommissionen sig de begrundelser, som USA anfører for denne politik over for Syrien?
Patten,
    Den aftale, som vi har drøftet med vores syriske kolleger, men som endnu ikke er blevet medunderskrevet, kunne efter min mening være en god platform for økonomisk og politisk reform i Syrien. Afviklingen af toldtarifferne og åbningen af markederne bliver et vigtigt incitament for Syrien til at gennemføre retslige og institutionelle reformer.
Aftalen kan også hjælpe Syrien med at blive integreret i verdensøkonomien og kan blive et trin på vejen til andre initiativer såsom syrisk medlemskab af Verdenshandelsorganisationen.
Bestemmelserne om overholdelse af menneskerettighederne, om ikkespredning og samarbejde mod terrorisme kan give bedre mulighed for at indlede en dialog med Syrien om disse spørgsmål.
Hvad angår fremme af regional integration, kan aftalen fuldende Euro-Middelhavs-aftalerne om associering med vores Middelhavspartnere. Det er det sidste skridt hen imod oprettelsen af et frihandelsområde mellem EU og Middelhavsområdet, der blev fastsat i Barcelona-erklæringen. Vi skal nu fortsætte samarbejdet for at sikre en handelsliberalisering mellem Middelhavslandene indbyrdes.
Aftalen ville være det vigtigste element i EU's politik til indledning af en konstruktiv dialog med Syrien. Det er vores opfattelse, at aftalen kunne styrke incitamentet til reform i Syrien både ved at skabe en mere åben økonomi og et mere åbent samfund og ved at etablere en politisk dialog om bl.a. overholdelse af demokratiske principper og menneskerettigheder.
Jeg tror, at USA deler vores grundlæggende målsætning om at integrere Syrien i det internationale samfund som et land, der overholder folkeretten og forhåbentlig samarbejder om ikkespredning og bekæmpelse af terrorisme. Associeringsaftalen skal ses som en ramme for en langfristet dialog med Syrien i denne forbindelse. 
Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær, mange tak, fordi De henviser til målene og proceduren for at indgå en samarbejdsaftale med Syrien. Jeg vil imidlertid bede Dem om at afklare sidste del af mit spørgsmål. Deler De USA's synspunkter vedrørende forholdet til Syrien og landets betydning i regionen samt for fredsprocessen?
EU's metodologi er forskellig fra USA's. Det kan godt være, at målet er det samme inden for den samme overordnede ramme, men at metodologien er forskellig. Deler De den bekymring, som USA specifikt har givet udtryk for? Har denne bekymring nogen betydning for EU's politik?
Patten,
    Jeg lagde mærke til, at den amerikanske udenrigsminister Colin Powell, som jeg respekterer og beundrer meget, under høringerne i Kongressen, før han blev indsat som udenrigsminister, talte stærkt imod - og jeg bruger måske ikke helt de samme, men næsten de samme ord, som han brugte - automatiske sanktioner og imod altid at forsøge at sikre sine politiske mål ved at afskære andre med sanktioner. Han har altid været en stærk talsmand for konstruktiv og direkte deltagelse. Jeg siger ikke, at han nødvendigvis er enig med os vedrørende Syrien, men jeg mener, at det er, hvad vi har forsøgt at gøre i forbindelse med Syrien ligesom med Iran. Det betyder ikke, at vi er naive, eller at der ikke er hold i, hvad vi gør, men hvis andre vil påtage sig et ansvar sammen med os med hensyn til menneskerettigheder, terrorisme, masseødelæggelsesvåben og handelsliberalisering, er vi rede til at række hånden frem og tilskynde dem.
Vi har haft en række yderst nyttige forhandlinger med Syrien i de sidste måneder. Kommissionen har lagt en hel del energi og bestræbelser i denne proces, og det har syrerne også. Syrerne er de sidste måneder med hensyn til afvikling af toldtariffer kommet længere, og det er gået hurtigere, end mange af os troede muligt. Jeg forhandlede eller forhandlede næsten bestemmelsen om menneskerettigheder, da jeg var i Damaskus for et par måneder siden, og mine udmærkede tjenestemænd har gennemført forhandlingerne om andre områder, herunder masseødelæggelsesvåben. Nu drøfter Rådet de forslag, som vi diskuterede med Syrien Rådet. Rådet skal afgøre, om vi skal vende tilbage til syrerne og forsøge at opnå mere fra dem end hidtil.
Jeg tvivler ikke på, at hvis vi kan opnå en stærk og fornuftig aftale med Syrien, som er den sidste brik i puslespillet med Euro-Middelhavs-partnerskabet, vil alle nyde godt af det. Det vil sige alle de, der ønsker en fremtid med mere fremgang for området, som ønsker at undgå et sammenstød mellem de europæiske, nordamerikanske og islamiske verdener, og som ønsker, at terrorisme og usikkerhed tackles på den mest effektive og bæredygtige måde. 
Purvis (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær, ordet "håb" gik igen flere gange i Deres indledende svar. Der syntes at være en vis mængde "håb" og ikke "forventning". Kan De komme med Deres vurdering af, hvad vi efter Deres mening kan opnå fra Syrien, hvad angår forbindelsen med og besættelsen af Libanon samt Syriens støtte til Hizbollah? 
Patten,
    Det er rigtigt, at vi som led i forhandlingerne med Syrien har ført en i stigende grad direkte og bred dialog om regionale politiske spørgsmål. Det omfatter situationen i det sydlige Libanon, Palæstina og Israel samt i Golanhøjderne. Jeg gav udtryk for håb, fordi, og forhåbentlig er jeg ikke fuldstændig tåbelig i mine geostrategiske observationer, vi ønsker mere bevægelse fra Syriens side på en række områder.
Jeg foretrækker absolut samtale og at forsøge at sikre en aftale frem for at læse om syrernes holdninger i aviserne. Så når jeg siger "håb", er det et lille og skrøbeligt ord. Måske er det for belastet, men før jeg forlader Europa-Kommissionen, vil jeg gerne opleve, at der bliver underskrevet en aftale med Syrien. 
Formanden.
   - Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, vil spørgsmål nr. 27-47 blive besvaret skriftligt.(2) 
Spørgetiden er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er meddelelse fra Kommissionen om tjenesteydelser i det indre marked.
Efter kommissærens indlæg kommer vi til at anvende -proceduren.
Bolkestein,
   Fru formand, jeg går ud fra, at De vil have mig til at sige noget - jeg kunne engang tale Deres sprog, men jeg har ikke gjort det i næsten 40 år!
Jeg er til stede her i Parlamentet i aften for at tale om to punkter. Det første er tjenesteydelsesdirektivet, som Kommissionen vedtog i eftermiddags, og det andet drejer sig om en kort meddelelse på vegne af Kommissionen og særlig min kollega hr. Solbes om strategien for koordination og overvågning af den økonomiske politik.
Jeg begynder med direktivet om tjenesteydelser. Det glæder mig i dag at kunne meddele, at Kommissionen har vedtaget et forslag til et direktiv om oprettelse af et egentligt indre marked for tjenesteydelser. Det er et ambitiøst, men velafbalanceret og trinvist forslag, der skal fjerne de lovmæssige og administrative hindringer for tjenesteydelsesvirksomheder i forbindelse med grænseoverskridende aktiviteter. Det er formodentlig det største skub til det indre marked, siden det blev oprettet i 1993. Det vil øge konkurrenceevnen ikke kun i tjenesteydelsessektoren, men også i hele den europæiske økonomi, herunder fremstillingssektoren.
Forslaget er et vigtigt led i processen med at få Lissabon-dagsordenen tilbage på rette spor. Det er resultatet af en lang proces, som blev indledt med Kommissionens tjenesteydelsesstrategi i december 2000. I forslaget tages de hindringer på det indre marked op, der er påvist i Kommissionens rapport fra juli 2002 om status over det indre marked for tjenester. Europa-Parlamentet deltog i hele processen og vedtog støtteudtalelser til begge dokumenter. Det glæder mig derfor, at jeg kan komme til Dem først og forelægge et løsningsforslag i dag.
Forslaget er et svar på Parlamentets opfordring til at stille et bredt forslag til at sikre fri bevægelighed for tjenesteydelser ved at anvende oprindelseslandsprincippet, administrativt samarbejde og hvis strengt nødvendigt harmonisering.
Direktivforslaget er bredt, da det dækker alle de tjenesteydelser, som for tiden ikke kan nyde godt af det indre marked på grund af lovmæssige eller administrative hindringer. Det omfatter både fri etableringsret og frihed til at levere tjenesteydelser. Det er til gavn for en lang række tjenesteydelser, herunder professionelle tjenesteydelser, virksomheds-, sikkerheds-, miljø- og distributionstjenesteydelser, rejsebureauer, hoteller, restauranter og underholdning samt sundhedstjenesteydelser. Forslaget omfatter ikke tjenesteydelser, der allerede er dækket af særlig vidtspændende EU-lovgivning, såsom finansielle tjenesteydelser, telekommunikation og transport.
For at gøre det lettere at etablere en tjenesteydelsesvirksomhed i en anden medlemsstat indeholder forslaget en omfattende administrativ forenkling, der vil betyde en begrænsning af bureaukratiet. En række begrænsninger af etableringsretten såsom nationalitetskrav eller "test af økonomiske behov" bliver afskaffet. Endvidere får medlemsstaterne pligt til at indføre elektroniske procedurer og stille kvikskranker, der skal tage sig af tilladelser og andre administrative formaliteter, til rådighed for tjenesteyderne. Unødvendige procedurer for bevilling af tilladelser bliver sorteret fra og fjernet. De resterende tilladelsesordninger bliver gjort mere gennemsigtige og forudsigelige, idet de bliver baseret udelukkende på objektive kriterier, som man kender på forhånd. Andre begrænsninger f.eks. krav, der begrænser antal afsætningsmuligheder pr. befolkningsoverhoved eller faste tariffer, vil også blive underkastet en gennemsigtig sortering og blive vurderet gensidigt.
For at gøre det lettere at levere tjenesteydelser på tværs af grænserne er formålet med direktivforslaget at gennemføre oprindelseslandsprincippet i praksis, der betyder, at når en tjenesteyder først driver lovlig virksomhed i en medlemsstat, kan han levere sine tjenesteydelser i andre medlemsstater uden at skulle overholde yderligere regler i værtsmedlemsstaterne. For at underbygge dette princip indeholder forslaget bestemmelser om øget administrativt samarbejde mellem medlemsstaterne og om grundlæggende harmoniserede EU-kvalitetskrav. Der kræves f.eks. en passende erhvervsansvarsforsikring for tjenesteydelser, der indebærer særlige risici.
I direktivforslaget tages der hensyn til de lovregulerede erhvervs særlige karakter og den særlige rolle, som selvregulering har, og erhvervsorganisationer opfordres til at indføre europæiske adfærdskodekser/erhvervsetiske regler. Det er et supplement til og fuldt ud i overensstemmelse med forslaget til direktiv om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer.
For at gøre det muligt at anvende tjenesteydelser, der tilbydes i andre medlemsstater, tydeliggøres og styrkes brugerne af tjenesteydelsers rettigheder også i forslaget. Det gøres således klart, at sådanne rettigheder forhindrer medlemsstaterne i at pålægge begrænsninger såsom at kræve tilladelse til at anvende tjenesteydelser (f.eks. for arkitekter eller bygherrer fra andre medlemsstater) eller skattemæssig forskelsbehandling, der gør tjenesteydelser fra andre EU-lande dyrere. I direktivforslaget tydeliggøres patienters rettigheder ved på grundlag af EF-Domstolens retspraksis at fastsætte, på hvilke betingelser de nationale socialsikringssystemer skal refundere udgifter til lægebehandling, der er udført i andre medlemsstater.
Formålet med direktivforslaget er at skabe mere tjenesteydelsesaktivitet på tværs af grænserne, hvilket vil give virksomhederne nye muligheder på nye markeder, således at de kan blive større og skabe flere job. En øget konkurrenceevne vil sandsynligvis også betyde lavere priser og bidrage til at udbrede bedste praksis og fremme innovation. Små og mellemstore virksomheder vil især nyde godt af den øgede retssikkerhed og bedre muligheder for levering på tværs af grænserne. Virkningen på økonomien som helhed bliver større konkurrenceevne og flere og bedre job. Derfor bør forslaget vedtages, gennemføres i national lovgivning og iværksættes hurtigst muligt. Det betyder, at det skal have den største politisk støtte fra alle de berørte institutioner.
Kommissionen er klar over, at forslaget desværre kommer for sent til at blive førstebehandlet her i Parlamentet. Da det imidlertid opfylder Parlamentets ønske om en bred strategi til at skabe et egentligt indre marked for tjenesteydelser, regner jeg med, at medlemmerne af Parlamentet vil overveje det behørigt og begynde at drøfte det for at give et sundt grundlag for det nye Parlaments arbejde og vise vejen for Rådet. Det er, hvad jeg ville sige om direktivet om tjenesteydelser.
Derefter vil jeg meget kort om det andet punkt sige, at Kommissionen i dag har besluttet at gøre indsigelse mod Rådets konklusioner ved EF-Domstolen. Indsigelsen vedrører imidlertid udelukkende procedureelementer og berører ikke de landerelaterede økonomiske overvågningsaspekter af Rådets konklusioner. De finder en nærmere beskrivelse i et dokument, som bogstavelig talt lige er blevet offentliggjort med referencenummeret IP/04/35. 
Formanden.
   - Mange tak, kommissær Bolkestein. Vi ville være særligt taknemmelige, hvis De omgående ville informere os om resultatet. 
Harbour (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg glæder mig over Kommissionens forslag på vegne af min gruppe og Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked. Vi har fulgt udarbejdelsen heraf meget tæt. Som kommissæren nævnte, har Kommissionen bemærket en række betænkninger, som vi har udarbejdet. Jeg var ordfører for sidste runde, og vi arbejder for tiden på en ny betænkning om det indre marked.
Vi får derefter mulighed for at gå i detaljer, og jeg er enig med Dem, hr. kommissær, i at det ville være meget ønskeligt at indlede debatten her i Parlamentet. Jeg håber, at mit udvalg kan gøre det, således at vi kan begynde at rådføre os med en lang række interessegrupper i dette yderst omfattende forslag. Det er også af afgørende betydning at starte processen gennem Rådet. De politiske synspunkter, som jeg vil nævne for Dem i aften, hr. kommissær, og som jeg ønsker at få Deres bemærkninger til, vedrører først og fremmest Rådet. Det glæder mig at se, at der er en repræsentant for Rådet til stede. Det er skuffende, at der ikke er flere. Hr. kommissær, som De sagde i Deres indlæg, er det af afgørende betydning for, at dette kan komme til at fungere, at Rådet er villig til at acceptere de grundlæggende principper for det indre marked, som er et oprindelseslandsprincip ved levering af tjenesteydelser på tværs af grænserne, gensidig anerkendelse af betingelser for etablering samt en fornuftig adfærd, når man skal tage fat på en række af disse emner.
Hr. kommissær, jeg behøver ikke at minde Dem om, selv om De eventuelt ønsker at nævne det, at Rådets hidtidige resultater i forbindelse med behandling af disse emner ærlig talt har været elendige. Rådet har haft direktivet om gensidig anerkendelse af salgsfremmende foranstaltninger, som indgår heri, liggende i 15 måneder. Med Kommissionens forslag er vi i stand til frit at etablere markedsføringsbureauer i andre lande, men de får ikke fælles regler. Jeg vil gerne vide, hvordan kommissæren har tænkt sig at samarbejde med os for at få Rådet til at acceptere en egentlig tidsplan til behandling af dette, og hvordan det vil udføre sin del af arbejdet i de pakker, der ligger på bordet.
Kære kolleger, hvis vi ikke har Rådets støtte, kommer vi ingen vegne. Det er det afgørende tidspunkt for det indre marked. Hvis Rådet ikke accepterer forslaget, mener det det ikke alvorligt med Lissabon og det indre marked. Rådets vedtagelse af dette direktiv er ærlig talt den største udfordring i forbindelse med forslaget fra Lissabon. Rådet skal sørge for at komme videre med det. 
Mombaur (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, jeg vil gerne hilse Deres anden redegørelse meget velkommen, hvori der ifølge Kommissionen sker en præcisering af procedurespørgsmålene i forbindelse med budgetovervågning ved EF-domstolen.
Euroen - lad os nu for en gangs skyld sige det, som det er - har i de fem år siden indførelsen vist sig at være langt mere stabil, end D-marken var. På den anden side er euroen en vanskelig valuta, for den har ikke kun en, men derimod 15 nationale finans- og økonomipolitikker på sidelinjen, den har en åben deltagerkreds, og det er stadig en ung valuta. Desto vigtigere er det at overholde artikel 104 i traktaten og den associerede stabilitetspagt strengt, og de otte stater og deres borgere, som har lavet deres hjemmearbejde godt, har en ret til at kunne stole på det. Derfor er det rigtigt, at Kommissionen præciserer disse rettigheder og kræver budgetdisciplin. Det alene er med til at styrke tilliden til denne nye valuta, som vil betyde meget arbejde for os fremover. Mange tak for for Deres beslutning! 
Andersen (EDD ).
   - Fru formand, mit spørgsmål går også til den korte deklaration eller korte erklæring om at anlægge sag mod Rådet. Jeg vil gerne spørge kommissæren: Hvad forventer Kommissionen i bedste fald, det vil sige at man vinder sagen ? Hvad det vil kunne få af konsekvenser ? Vil det på nogen måde kunne gribe ind i de beslutninger, som er truffet af Rådet ? Hvad menes der, når Kommissionen siger, at det er rene procedureelementer, man anlægger sagen på ? 
Villiers (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil kommentere begge kommissærens udtalelser. Jeg glæder mig over forslaget om tjenesteydelser. Det er en skam, at det ikke dækker finansielle tjenesteydelser. Hvis der ikke er sket ændringer i sidste øjeblik, er de ikke medtaget i forslaget. Det er uheldigt, da de generelle principper om oprindelsesland og gensidig anerkendelse, som findes i forslaget til direktiv om tjenester, kan anvendes på finansielle tjenesteydelser, og det ville have været godt at få det stadfæstet ved at indarbejde dem i dette forslag.
Jeg vil hovedsageligt knytte bemærkninger til Kommissionens beslutning i dag om at anlægge sag mod Økofin-Rådet, fordi det har tilsidesat stabilitetspagten. Det er en alvorlig strid, og den er blevet meget værre i dag. Det er en slående illustration af de problemer, som man uundgåeligt får, når man forsøger at forvalte en fælles valuta i 12 forskellige lande. Spændingerne vil fortsætte og udelukkende blive værre, fordi det i virkeligheden er umuligt at føre en fælles økonomisk politik, som passer hver enkelt af de 12 økonomier. Spændingerne bliver større og ikke mindre, når euroområdet og EU bliver udvidet. Jeg håber, at der er en tilfredsstillende løsning på dette problem, men for øjeblikket er det endnu et alvorligt slag mod euroens troværdighed, at Økofin-finansministrene ikke håndhæver reglerne. Vi fik at vide, at reglerne er af afgørende betydning for at få euroen til at fungere. Kommissionen bliver tvunget til denne drastiske handling, og striden kommer til at vare en hel del længere.
På baggrund af de aktuelle begivenheder i dag er det ikke mærkeligt, at befolkningen i Det Forenede Kongerige, Danmark og Sverige siger klart og tydeligt nej til euroen. 
Bolkestein,
    Fru formand, jeg takker de medlemmer, som har stillet spørgsmål til Kommissionen. Først vil jeg omtale spørgsmålet om tjenesteydelsesdirektivet. Derefter vil jeg gå over til det andet emne.
Jeg takker hr. Harbour og fru Villiers for deres støtte til direktivet eller i det mindste til det, jeg sagde om direktivet generelt. Hr. Harbour sagde lige ud, at Parlamentets godkendelse er meget godt, men hvad med den anden halvdel af den lovgivende forsamling i EU, nemlig Rådet? Han har fuldstændig ret, når han siger, at Rådet - ikke kun i det spørgsmål, som han nævnte, men også andre - har arbejdet langsomt. Det er meget beklageligt. Hr. Harbour nævnte et eksempel, nemlig salgsfremmende foranstaltninger, men der er også andre eksempler.
Hr. Harbour opfordrede Rådet til at godkende en egentlig tidsplan. Jeg ville ønske, at jeg kunne opnå det. Som hr. Harbour ved, har Kommissionen stor indflydelse, men ikke nok til at tvinge Rådet til at overholde en tidsplan. Vi er underlagt formandskabet. Hr. Harbour kan regne med, at Kommissionen vil indskærpe det irske formandskab, at det skal gør noget alvorligt ved det. Når dette er sagt og gjort, er det imidlertid formandskabet, der leder, og Kommissionen, der spiller rollen som det græske tragediekor. Den ser på, men den kan ikke gøre meget andet end at udbryde: "Ak!". Ikke desto mindre vil vi herse med det irske formandskab og sige til det, at det skal komme videre med opgaven.
Fru Villiers beklagede, at finansielle tjenesteydelser ikke er medtaget. Grunden er, at vi har en meget bred ramme for finansielle tjenesteydelser, hvillket fru Villiers ved bedre end de fleste andre. Handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser med dens 42 foranstaltninger er nu næsten gjort færdig. Vi ønskede ikke at forplumre tingene eller gå igennem det samme igen, og derfor mente vi, at det var bedre at udelade finansielle tjenesteydelser i lighed med andre områder, for hvilke der er fastsat bestemmelser ved hjælp af andre lovinstrumenter.
Med hensyn til stabilitets- og vækstpagten og den omstændighed, at Kommissionen har besluttet af gøre indsigelse mod Rådets beslutning ved EF-Domstolen, sagde hr. Mombaur, at Kommissionen skal insistere på budgetdisciplin. Det gør Kommissionen bestemt, og det er derfor, at vi går rettens vej. Det glæder mig, at Parlamentet som helhed, for ikke at sige over hele linjen, støtter Kommissionen i denne forbindelse. Kommissionen mener, at vi lever i et retsfællesskab. Stabilitetspagten er en aftale mellem parter, og en aftale mellem parter er loven mellem parterne, og denne lov skal overholdes.
Jeg sagde tidligere, at den sag, som Kommissionen ønsker at anlægge ved EF-Domstolen, kommer til at dreje sig om procedureelementer. Vi synes ikke, at det skal være EF-Domstolens rolle at fortælle EU, hvordan det skal udforme økonomisk politik. Derfor vil EF-Domstolen koncentrere sig om procedureelementer, og det vil sige de områder, hvor Økofin-Rådet efter Domstolens mening er kommet på vildspor.
Når dette er sagt, vil jeg understrege, at procedure og indhold udgør et hele. Det er op til EF-Domstolen at afgøre, om medlemsstaterne - eller Rådet - er kommet på vildspor. Forhåbentlig sker det snart. Vi ønsker ikke, at sagen skal trække ud i årevis. Vi håber, at man kan anvende en hurtig procedure, således at vi får EF-Domstolens afgørelse til efteråret.
Fru Villiers gentog sin velkendte sang, da hun understregede, at hun er imod euroen, eller at Storbritannien under alle omstændigheder ikke bør deltage i ØMU'en. Jeg vil ikke begynde at diskutere det nu. Jeg ved, at tåber tramper med træsko, hvor engle knap tør ånde, så jeg vil ikke rode mig ind i den britiske debat om euroen. Hun sagde også, at sådanne problemer "uundgåeligt" - det var det ord, som hun brugte - opstår, når der er 12 lande uden en overordnet økonomisk politik, som alle 12 lande fører. Jeg beder Dem om at skelne. Der er 12 lande, som har underskrevet stabilitets- og vækstpagten. Hvis de, og lige så længe som de gør, hvad de har forpligtet sig til, er der ingen problemer i, at 12 lande fører forskellig økonomisk politik. Så længe deres budgetunderskud er under den berømte grænse på 3 %, kan jeg ikke se, hvad vi mere har brug for. Kommissionen vil uden tvivl stille flere forslag af samme art. Det er mit svar til fru Villiers vedrørende forbindelsen mellem suverænitet i økonomiske anliggender og underskud i finanspolitik. 
Formanden.
   - Tak, hr. kommissær Bolkestein.
Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandlingen (A5-0455/2003) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om vaske- og rengøringsmidler (10595/3/2003 - C5-0521/2003 - 2002/0216(COD)) (Ordfører: Nobilia).
Nobilia (UEN ),
    Fru formand, hr. kommissær, da Parlamentet begyndte behandlingen af den pågældende forordning for to år siden, lod det virkelig til at være utænkeligt, at lovgivningsproceduren skulle afsluttes med en næsten fuldstændig enighed. Men med afstemningen i morgen og afslutningen på andenbehandlingen kan vi sige, at proceduren i det store og hele er blevet afsluttet med alle de berørte parters samtykke. Det skal siges, at Kommissionens tekst allerede i høj grad fornyede lovgivningen på dette område, og de ændringer, der er foretaget af den oprindelige tekst, er bestemt heller ikke uvæsentlige. Definitionen af "overfladeaktivt stof", supplerende prøver, dispensation, mærkning samt en bedre og mere omfattende information af forbrugerne er alle aspekter, som reelt forbedrer miljøbeskyttelsen og beskyttelsen af den menneskelige sundhed og tager højde for dyrevelfærd i forbindelse med forskning i produktudvikling.
Det skal ligeledes understreges, at der i den pågældende tekst tages hensyn til de små og mellemstore virksomheders vanskeligheder, idet man har forenklet procedurerne for disse virksomheder uden at give afkald på den nødvendige beskyttelse. Jeg vil ikke gøre yderligere rede for denne tekst, som Parlamentet forhåbentlig vedtager med et stort flertal i morgen. Derimod vil jeg gerne takke alle grupperne og deres skyggeordførere, som den pågældende tekst er blevet udarbejdet i nært samarbejde med under dette lange forløb. Jeg tror, at tekstens aspekter eller dele af den giver alle grund til tilfredshed med det konstruktive bidrag, og at alle således føler, at de kan tilslutte sig den samlede tekst med de vurderinger, jeg gav udtryk for lige før.
Jeg vil desuden gerne takke Kommissionen for dens villighed til at tage sine forslag op til fornyet overvejelse og dens indsats for at harmonisere en tekst, der bestemt ikke er let, så den stemmer overens med de forskellige synspunkter. Jeg må sige, at det også med Kommissionen - og ved hjælp af en fortsat udveksling af forslag og forståelse af alles behov - til sidst lykkedes os at nå et lovgivningsresultat, vi alle kan være tilfredse med. Det er rigtigt, at Rådet også har givet et vigtigt bidrag til teksten, eftersom det italienske formandskab, der nu er afsluttet, med sit store engagement fulgte tekstens forløb nøje og sågar greb hurtigt ind, når det lod til, at den fælles holdning, der netop skulle indlede andenbehandlingen, blev forsinket. Vi må heller ikke glemme de irske regeringsrepræsentanters indsats og interesse længe før overtagelsen af det nuværende formandskab, for det viser en reel vilje til at fastlægge den pågældende tekst på den bedst mulige måde.
Når jeg har sagt dette som bevis for, at vi er nået et langt stykke vej i fællesskab, nægter jeg at tro, at det eneste punkt, som der tilsyneladende stadig er uenighed om, virkelig kan være grund nok til at indlede forligsproceduren. Her tænker jeg på den revisionsbestemmelse, hvor Kommissionen forpligter sig til inden fem år at forelægge en rapport for Parlamentet og Rådet om undersøgelsen af de overfladeaktive stoffers anaerobe bionedbrydelighed og de andre stoffers bionedbrydelighed og til inden tre år at stille forslag om fosfater. Men problemet forekommer mig dog ikke så meget at være dette spørgsmål som muligheden for, at dette sker i den næste valgperiode, og det skyldes, at standardsætningen for nærværende forordnings ikrafttrædelse reelt forhindrer den nævnte forpligtelses gennemførelse i den kommende valgperiode. Der er som bekendt blevet udarbejdet nogle kompromistekster, og dem er der som sagt generel enighed om.
Løsningen på førnævnte problem er indeholdt i disse tekster. Jeg er sikker på, at alle grupperne bliver enige om denne løsning, og jeg håber - og appellerer til Kommissionen om - at spørgsmålet bliver løst på en fornuftig måde, så vi kan afslutte dette noget problematiske forløb til alles tilfredshed. 
Liikanen,
    Fru formand, jeg vil begynde med at lykønske Parlamentet med det udmærkede arbejde, som det har gjort med at få færdiggjort dette temmelig komplekse forslag på en vellykket måde.
Andenbehandlingen er foregået hurtigt trods antallet af resterende uløste spørgsmål. Jeg vil særlig takke ordføreren, hr. Nobilia, for hans særlige personlige indsats i denne forbindelse.
Kommissionen glæder sig over, at forslaget nu går ind i den afsluttende fase. Forslaget er stillet med tanke på to brede mål, som er at forbedre beskyttelsen af miljøet og forbrugerne, samtidig med at det indre marked for vaske- og rengøringsmidler bevares og forbedres.
Med forslaget moderniseres lovgivningen om vaske- og rengøringsmidler i tre primære henseender. For det første indføres der strengere test af overfladeaktive stoffers bionedbrydelighed. For det andet udvides lovgivningen til at omfatte alle typer overfladeaktive stoffer. For det tredje indføres der mærkningskrav til gavn for forbrugernes sundhed.
Det skal også understreges, at forslaget forenkler EU-lovgivningen ved at erstatte fem direktiver og en henstilling fra Kommissionen med en enkelt forordning. Der er derfor simpelthen tale om forenkling. Der er megen snak på dette område, men ikke megen handling.
Kommissionen beklager imidlertid, at Parlamentet har valgt at understrege nationale foranstaltninger for vaske- og rengøringsmidler i et forslag til fællesskabslovgivning, hvor et af formålene var at udvide det harmoniserede område og fremme det indre marked. Forslaget til forordning er alligevel et betydeligt fremskridt, da der indføres strengere test og udvidelse af lovgivningen til at omfatte overfladeaktive stoffer samt bedre information til forbrugerne. Vi bør koncentrere os om disse aspekter i den nuværende fase.
Det er i Kommissionens og Parlamentets fælles interesse, at teksten bliver endeligt vedtaget før slutningen af den indeværende valgperiode. Der er gode muligheder for, at det kan lade sig gøre, hvis vi kan blive enige om at sætte mindre spørgsmål til side og koncentrere os om at sikre de væsentlige fordele. Kommissionen støtter derfor den kompromispakke, som ordføreren har foreslået. Det vil sige ændringsforslag 30-37. Følgelig kan Kommissionen ikke godkende de andre ændringsforslag. 
Florenz (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, kære hr. Nobilia, hjertelig tak for det meget behagelige og succesfulde samarbejde i de seneste år. Det glæder mig, at vi blev enige om syv vigtige kompromisændringsforslag i den sidste fase, og jeg kan meddele Dem, at PPE-DE-Gruppen efter en kritisk vurdering heraf vil støtte samtlige syv ændringsforslag.
Personligt glæder det mig meget, at vi kan bevare de nationale regler. I Deres land er der f.eks. allerede væsentlige forbud i forbindelse med fosfatanvendelse, hvilket også er tilfældet i mit eget land. Jeg mener, at det er den rigtige vej at slå ind på, nemlig, at de lande, som går videre i dette spørgsmål, ikke længere forhindres heri eller sågar skal stille uret tilbage, men at de derimod kan beholde deres nuværende succesfulde standarder. Jeg mener, at det er et godt signal for miljøpolitikken, men også især et godt signal set i lyset af udvidelsen af EU. Ændringsforslaget med de fem år - fagfolkene ved, hvad det er - vil ganske vist bestå, men PPE-DE-Gruppen vil i det store og hele støtte de tre år i kompromiset.
Jeg anser det også for at være vigtigt, at man i denne forordning har fundet den rette balance med hensyn til undtagelsesreglerne, og det glæder mig, at der i spørgsmålet om gennemførelsesforpligtelserne så godt som ingen undtagelser er. Desuden glæder det mig, at vi på andre områder, hvor vi er vidende om et behov for undtagelser, også har været modige nok til at gøre dem, nemlig på området for helt specielle vaske- og rengøringsmidler til små og mellemstore virksomheder, som netop har måttet kigge sig om efter en niche og netop ikke her har kunnet anvende alverdens forskellige vaske- og rengøringsmidler, men skulle bruge helt specielle, f.eks. på sygehuse eller i storkøkkener. Jeg mener, at vi har haft succes med at afveje alle aspekter i spørgsmålet om bæredygtighed, det vil sige på det økologiske, økonomiske og på det sociale område.
For ca. 10 år siden var det markante skumbjerge på vores floder, som udløste en ændring af lovgivningen om fosfater i vandet. Vi er oprigtig talt kommet et skridt videre her. Det glæder mig meget, at vi i Europa ikke længere fokuserer på at løse problemerne, når de viser sig ved rensningsanlæggene, men at vi allerede har innovative regler klar, når stoffet udledes i kloakken. Dertil kommer, at vi kan gøre det uden altid at stå med loven i hånden, kære Alexander. Vi forsøger nemlig at motivere vores virksomheder med innovative instrumenter, som de kan arbejde videre med. Jeg mener, at denne fremgangsmåde har vist sig at være succesfuld.
Et punkt, som vedrører os alle, står imidlertid stadig åbent. Lovgiveren kan give pålæg hvad angår mængder og produkter, men ikke regulere omgangen med vaske- og rengøringsmidler. Hvis der til et kilo vasketøj anvendes den samme mængde vaskemiddel som til fem kilo, er det her den reelle miljøforurening ligger. På det område er der stadig en hel del arbejde, som skal gøres, for at højne borgernes bevidsthed herom, og det gælder i øvrigt også for mit eget vedkommende.
Sacconi (PSE ).
   - Fru formand, der er ingen tvivl om, at dette forslag er vigtigt, og det er vi alle enige om. Rådets fælles holdning udgør et acceptabelt kompromisgrundlag, men der er ikke taget tilstrækkeligt højde for nogle af de punkter, som blev drøftet og vedtaget af Parlamentet under førstebehandlingen. Derfor er også jeg af den opfattelse, at det er ønskeligt at forbedre denne balance i lyset af forordningens vigtigste målsætninger, nemlig sundhed, forbrugersikkerhed og miljøbeskyttelse.
De ændringsforslag, som min gruppe har genfremsat med ordførerens samtykke, har netop til formål at sikre opnåelsen af disse målsætninger med udgangspunkt i miljøstrategiens grundprincipper, nemlig forsigtighedsprincippet, princippet om, at "forureneren betaler" og erstatningsprincippet. Det, at forordningens anvendelsesområde er blevet begrænset til bionedbrydeligheden af overfladeaktive stoffer i vaske- og rengøringsmidler, er ikke i strid med disse principper. Jeg mener nemlig, at anaerob bionedbrydelighed, bionedbrydelighed for de vigtigste organiske indholdsstoffer i vaske- og rengøringsmidler, der ikke er overfladeaktive stoffer, samt - og ikke mindst - indhold og anvendelse af fosfater bør være genstand for en særlig lovgivning, da der er tale om et supplerende spørgsmål til bestemmelserne om vaske- og rengøringsmidler. Derfor anmoder vi i udvalget næsten enstemmigt om, at der stilles et nyt lovgivningsmæssigt forslag, som tager sigte på et gradvist forbud mod disse stoffer eller på at begrænse deres specifikke anvendelse senest tre år efter nærværende forordnings offentliggørelse.
Det er, hvad Parlamentets og Rådets repræsentanter har aftalt på forhånd for at forsøge at afslutte lovgivningsprocessen under andenbehandlingen, og det er en pakke, som efter min mening er fornuftig, ikke mindst fordi den giver en hurtig vedtagelse af forordningen. Derfor giver vedtagelsen af et hvilket som helst andet ændringsforslag, der fjerner sig fra dette kompromis, efter min mening en ret begrænset forbedringsmargen, hvis den da ikke bringer hele forordningen i fare. Jeg er således af den opfattelse, at Parlamentet ikke bør bevæge sig væk fra denne balance, og det ville være paradoksalt, hvis Parlamentet reelt gjorde dette ved at mindske forordningens miljømæssige betydning.
Til sidst vil jeg blot takke ordføreren og skyggeordførerne fra alle de politiske grupper for deres imødekommenhed og engagement. 
Sjöstedt (GUE/NGL ).
   - Fru formand, vores gruppe har valgt at støtte de kompromisændringsforslag, ordføreren har stillet. Vi ville gerne være gået længere på flere områder og have en strengere lovgivning, men vi synes, at det er meget vigtigt, at vi træffer en beslutning, og at den træder i kraft hurtigst muligt.
Forslag om at give de enkelte stater mulighed for at fastholde og indføre strengere regler på området, hvilket flere medlemsstater allerede har gjort, er særligt vigtige for os. Et af de vigtigste spørgsmål er, at der ikke længere må anvendes fosfater. Der er gode argumenter for, at den anvendelse må ophøre omgående. Vi ved, at fosfater fører til alvorlig overgødskning. De skaber store miljøproblemer i f.eks. havmiljøet. Vi ved, at der findes udmærkede erstatningsstoffer, og at nogle lande i praksis har udfaset anvendelsen af fosfater.
Af og til er der inden for politik en modsætning mellem det, der er politisk muligt, og det, der er ønskværdigt. Vi har derfor valgt at gå ind for et kompromis, der er politisk muligt, det vil sige at udfase fosfaterne i løbet af tre år. Det ville have været bedre at udfase dem omgående. Vi vil forsøge at gå begge veje. Vi vil stemme for De Grønnes ændringsforslag om at udfase dem omgående, men vi tror, at det er det politiske kompromis, der ender med at blive vedtaget. 
De Roo (Verts/ALE ).
   - Fru formand, jeg vil gerne først takke hr. Nobilia for det fortræffelige samarbejde. Jeg har kun ét minut, så jeg må begrænse mig. Der er egentlig kun ét stort problem tilbage, og det er fosfaterne. Fosfatfrie vaskemidler er obligatorisk i en række lande, f.eks. gennem en frivillig aftale med producenterne og sommetider gennem lovgivning. Men i en række af de gamle 15 lande såsom Spanien er der stadig vaskemidler med fosfater på markedet. Det er meget enkelt at erstatte disse, og egentlig skulle Kommissionen have foreslået dette for længst. Jeg har også forstået, at Kommissionen har forberedt et forslag herom. Hvad hindrer derfor Kommissionen i at stille det nu i stedet for at vente tre år?
Endvidere har jeg et spørgsmål til Kommissionen. Er det rigtigt, at et land, nemlig Frankrig, har blokeret kompromiset? Ellers havde hele dette møde ikke været nødvendigt, og så havde vi for længst opnået et kompromis. Jeg vil gerne have svar på dette spørgsmål. Er det kun Frankrig, der har blokeret det? 
Blokland (EDD ).
   - Fru formand, på EDD-Gruppens vegne vil jeg lykønske ordføreren, hr. Nobilia, med det opnåede kompromis med Rådet. Hvad angår bedømmelsen af vaskemidlerne, tages der med denne lovgivning tilstrækkeligt hensyn til indvirkningerne på miljøet og sundheden. Der er opnået enighed om dispensationer, fosfater og etikettering, og jeg har også støttet dette ved at være med til at undertegne kompromisændringsforslagene. Især hvad angår fosfaterne, er det godt, at medlemsstater kan forbyde disse, således som nogle allerede har gjort. Et forbud mod fosfater har samtidig den positive virkning, at spredningen af det skadelige cadmium i miljøet aftager. Ved udvinding af fosfater frigøres der nemlig cadmium.
Den seneste konklusion foretaget af Den Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø giver imidlertid anledning til en fornyet overvejelse af et forbud mod fosfater i hele EU. Den videnskabelige komité har påvist, at fosfater har en skadelig indvirkning på miljøet og fundet alternativerne i orden. Jeg vil gerne høre kommissærens mening herom.
Endelig er jeg glad for, at der er opnået enighed om etiketteringen. Enkle tekster på produkter, som er godkendt efter en grundig evaluering, må være tilstrækkeligt. Hvis nysgerrige forbrugere alligevel vil vide mere, må de rådspørge fabrikanten via websted og telefon. 
Doyle (PPE-DE ).
   - Fru formand, hovedmålet med EU's politik for vaske- og rengøringsmidler har været at sikre det indre marked for sådanne produkter og først og fremmest at garantere en høj beskyttelse af miljøet og mennesker. Forslaget er en konsolidering og modernisering af fem eksisterende direktiver, som kommissæren har nævnt, således at der indføres en enkelt forordning vedrørende overfladeaktive stoffers bionedbrydelighed. Disse stoffer er vigtige og anvendes i vaske- og rengøringsmidler som katalysatorer, der skal nedbryde overfladespændingen i den væske, som de opløses i, f.eks. olie eller fedt, der flyder oven på en opvaskeskål. Der skal sættes fokus på at løse problemet med skum forårsaget af overfladeaktive stoffer i vandsystemerne. En væsentlig fejl i forbindelse med installation af opvaskemaskiner og vaskemaskiner i årenes løb, som helt sikkert er begået i Irland og formodentlig også andre steder, har i høj grad bidraget til problemet med skum i vandsystemerne. Husholdningerne forbinder ofte maskinerne til overfladevandsafløb, der fører direkte ud i floder, og forurener derved vandløb unødvendigt i stedet for til såkaldte spildevandsledninger, der leder vandet til spildevandsrensningsanlæg.
I denne forordning harmoniseres lovgivningen om vaske- og rengøringsmidler i EU. Det vil sikre ensartede spilleregler og er på linje med forslagene fra Lissabon. Den tager også højde for de principper om bæredygtig eller miljøvenlig udvikling, der er fastsat i Göteborg-strategien. Det er imidlertid svært at vurdere, hvor store udgifterne til et renere miljø og en renere vandforsyning vil være. Denne togrenede integrerede strategi, som forener miljømæssige og økonomiske interesser, er et positivt udgangspunkt.
Jeg hilser dette forslag velkommen, både fordi det giver bedre information til forbrugerne, særlig allergikere, og fordi det fastsætter en høj produktsikkerhed ved hjælp af øget gennemsigtighed og producentansvar, der håndhæves gennem en ordning med nationale sanktioner, hvis dette ikke overholdes.
Alle de berørte parter, som er fabrikanter, nationale myndigheder og forbrugere, har interesse i processen og kan nyde godt af forordningen. Endvidere glæder jeg mig over ændringen i revisionsklausulen i kompromispakken, der skal medvirke til at prioritere, at det undersøges, om der er behov for lovgivning om fosfater i løbet af tre år i stedet for fem år, samt den rimelige vægt, der er lagt på overfladeaktive stoffers bionedbrydelighed. Vi har brug for fosfatfri vaske- og rengøringsmidler.
Undersøgelser i Irland har vist, at der er en statistisk velbegrundet årsag-virkningsrelation mellem eutrofiering eller vandblomster, som har stor skadelig virkning på vandkvaliteten og de akvatiske økosystemer, og fosforkoncentration. En nylig undersøgelse i Irland har vist, at mens de irske ferskvande stadig er markant mindre forurenede end gennemsnittet i Europa, er op til 30 % af floderne forurenet med fosfater. De irske regeringsbestemmelser blev indført i 1999 for at modvirke denne tendens, der er blevet nævnt gentagne gange siden 1980'erne som hovedproblemet i irske ferskvande. Problemet skal imidlertid drøftes på EU-niveau på linje med direktivet om farlige stoffer i vand og i forbindelse med EU-rammedirektivet om vand, der blev iværksat i oktober 2000.
Til sidst vil jeg tilslutte mig den støtte, som det irske formandskab har givet udtryk for til den kompromispakke, der er vedtaget af det italienske formandskab, Kommissionen og ordføreren. 
Bowe (PSE ).
   - Fru formand, som alle andre kan jeg også tilslutte mig den pakke, der er sat sammen som et kompromis. Jeg takker ordføreren for det arbejde, som han har udført i denne forbindelse. Processen med at nå frem til et kompromis har været meget nyttig og hurtig. Jeg har imidlertid i lighed med så mange andre en række forbehold.
I de sidste par år har vi i Vesteuropa oplevet, at fosfatindholdet i drikkevand er faldet med mellem 50 % og 80 %. Det er faldet støt siden 1980'erne. En af hovedårsagerne hertil har været kontrollen af vaske- og rengøringsmidler. Nu taler vi for endnu strengere love, håber jeg. De vil blive gennemført i et større område fra Limerick, som fru Doyle kender så godt, til nye steder såsom Letland, Nicosia og andre dele af Central- og Østeuropa. Vi kan forvente, at alle de floder, der løber ud i Østersøen og Nordsøen, bliver renere. Der bliver langt færre bobler i Europas floder, end europæerne har i deres bad.
De nye foranstaltninger, som går ud på at mærke vaske- og rengøringsmidler og sørge for, at de nedbrydes i sikre dele, når de ledes ud i vandet, er ikke helt nok. Problemet kunne ganske enkelt løses og på mange måder udbedres ved at fjerne fosfater fra vores tøjvask. Det er ikke lykkedes os i dette forslag. Jeg tror, at Parlamentet ønsker dette, og Kommissionen skal efter vores mening tage det op.
Mine kolleger har ikke nævnt den fortsatte brug af dyreforsøg til at afprøve vaske- og rengøringsmidler. Denne praksis kan ikke accepteres ret meget længere. Kommissionen skal fastsætte en klar tidsplan for udvikling af forsøg, der kan erstatte dyreforsøg. Det er på høje tid. Kommissionen synes igen at have forpasset lejligheden. Jeg vil alligevel ligesom alle andre støtte kompromiset i morgen. 
Schörling (Verts/ALE ).
   - Fru formand, jeg vil indlede med at lykønske ordføreren og alle dem, der har været involveret i det forslag, som er blevet stillet. Jeg synes, at der er blevet gjort et overraskende godt stykke arbejde.
Betænkningen er vigtig for miljøet, men den vedrører også et stort og vigtigt forbrugerspørgsmål, da vi anvender mange vaske- og rengøringsmidler hver dag. Det er nødvendigt, at forbrugerne får fuldstændig og tilstrækkelig information, så de kan styre markedsudviklingen ved at vælge miljøvenlige produkter.
Hvad angår fosfater, er argumentet i Sverige, hvor vi stadig har en del rengøringsmidler, der indeholder fosfater, dels at vi har rensningsanlæg, der behandler fosfaterne, dels at alternativerne ikke er helt problemfri. Jeg har accepteret disse argumenter.
I ændringsforslag 40-46, som De Grønne nu stiller, tager vi udgangspunkt i, at Den Videnskabelige Komité har sagt, at fosfater forårsager store problemer, og at de alternativer, der findes, ikke forårsager disse problemer. Når det er sagt, mener jeg, at det er på tide virkelig at forbyde fosfater, hvis de er så farlige, og hvis de forurener Middelhavet osv. Lad os ikke vente, til det sker. Derfor så jeg gerne, at vi stemte for disse ændringsforslag, så Kommissionen kan stille et forslag om dette.
Marques (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, som jeg havde anledning til at nævne under debatten ved førstebehandlingen, mener jeg, at denne forordning udgør et fremskridt, navnlig for producenterne og forbrugerne, men også for miljøet. Vi er virkelig i færd med at gennemføre en meget positiv modernisering af den lovgivning om kontrol af vaskemidlers bionedbrydelighed, der går tilbage til begyndelsen af 1970'erne. Tillad mig dog at give min utilfredshed til kende med hensyn til to punkter, som jeg finder særlig vigtige og følsomme.
Det første angår behovet for at harmonisere lovgivningen om supplerende mærkning, navnlig med hensyn til forbuddet mod billeder, der kan øge risikoen for, at vaskemidlerne bliver indtaget, f.eks. billeder af frugter eller andre levnedsmidler. Disse billeder er særlig farlige for børn, eftersom de øger risikoen for, at de bliver indtaget på grund af deres iøjefaldende natur. Den nuværende ordning begrænser dette forbud til farlige stoffer og præparater, hvilket er klart utilstrækkeligt. Jeg går derfor ind for, at man går videre i beskyttelsen af forbrugerne, især dem, der er de mest sårbare.
Derudover vil jeg gerne udtrykke min manglende forståelse for, at forordningen ønsker at gennemtvinge nationale, ikke-harmoniserede testmetoder uden samtidig at indeholde de nødvendige bestemmelser om disses offentliggørelse. Jeg synes, at vi i begge disse tilfælde langtfra har fundet den bedste løsning. 
Liikanen,
    Fru formand, jeg takker medlemmerne af Parlamentet for denne meget konstruktive debat. Jeg vil vende tilbage til spørgsmålet om fosfater, som en række medlemmer har rejst. Vi må ikke glemme, at gødning er en vigtig kilde til fosfater. Omkring 50 % stammer fra gødning. For nogle år siden foreslog jeg i det land, som jeg kender godt, beskatning af gødning med et højt indhold af fosfater. Det løste problemet i et vist omfang.
Myndighederne har truffet forholdsregler i mange lande. Anvendelsen af fosfater i vaske- og rengøringsmidler er blevet forbudt med effektiv virkning ved hjælp af national lovgivning eller frivillige aftaler i medlemsstater, der har fundet sådanne foranstaltninger nødvendige. Der eksisterer for tiden nationale foranstaltninger i de fleste medlemsstater, og de har i nogle tilfælde været på plads i mange år. Derfor vil Kommissionen nu sætte ind for at sikre, at ethvert forslag på dette område har et solidt videnskabeligt grundlag, og at det har merværdi på EU-niveau.
Den Videnskabelige Komité mente, at konsulenternes rapport om fosfater havde alvorlige mangler i nogle henseender som f.eks. vedrørende virkningen af alternativer, og den har påvist en række andre områder, hvor der stadig mangler data. Jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen er fuldt ud indstillet på hurtigst muligt at udfylde disse datahuller og foreslå, hvilke foranstaltninger der kan være relevante på dette grundlag. 
Formanden.
   - Tak, hr. kommissær Liikanen.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0474/2003) af Sandbæk for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om Kommissionens meddelelse om ajourføring af EF-handlingsprogrammet: Hurtigt indgreb mod hiv/aids, malaria og tuberkulose inden for rammerne af fattigdomslempelse. Udestående spørgsmål og fremtidige udfordringer (KOM(2003) 93 - 2003/2146(INI)). 
Sandbæk (EDD ),
   . - Fru formand, det var i februar 2001, Kommissionen vedtog handlingsprogrammet "Hurtigt indgreb mod hiv/aids, malaria og tuberkulose inden for rammerne af fattigdomslempelse". Nu har Kommissionen fremlagt en evaluering af gennemførelsen og gjort rede for udestående spørgsmål og fremtidige udfordringer.
Der er behov for en stærkere og mere sammenhængende strategi. Udfordringer er der desværre stadig nok af. Næsten 20 000 dødsfald - ikke om året, ikke om måneden, men dagligt, og det er de fattigste landes befolkninger, der er absolut hårdest ramt. Krisen forårsager enorme menneskelige lidelser og bringer udviklingsmulighederne i disse lande i alvorlig fare.
Der er derfor behov for en samlet og øget indsats på en række forbundne områder. Der er behov for udvikling af ny medicin. Medicinen skal produceres i tilstrækkelige mængder og i en ordentlig kvalitet. Prisen skal modsvare regeringernes og befolkningernes økonomiske muligheder, og medicinen skal være tilgængelig for alle.
I denne sammenhæng vil jeg især gerne understrege behovet for en øget og fortsat støtte til den globale fond til bekæmpelse af hiv/aids, tuberkulose og malaria. Afrika er det primære mål for fondens arbejde. Dette kontinent modtager 60 % af midlerne. Denne fond er vores bedste mulighed for dels at bremse spredningen af disse tre sygdomme og samtidig at formindske konsekvenserne for dem, som allerede lider af sygdommene. Eksempelvis har et tilskud fra fonden til Haiti i 2002 gjort landet i stand til at genåbne en offentlig sundhedsklinik og operationsstue, forsyne fem offentlige klinikker med vigtig medicin og sørge for grundlæggende laboratorieydelser på fire klinikker. Flere end 600 individer har modtaget en antiretroviral behandling, og flere end 300 tuberkulosetilfælde er blevet opdaget. I dette tilfælde hjælper fondens ressourcer ikke kun på Haitis bestræbelser på at forhindre og behandle hiv og tuberkulose, men betyder også en samlet sundhedsforbedring i et område med 250 000 indbyggere.
Præsident Prodi har tidligere givet tilsagn om, at EU og medlemsstaterne ville bidrage til fonden med en milliard euro, og det beløb vil jeg indtrængende opfordre såvel Kommissionen som medlemsstaterne til at nå, og jeg støtter PSE-Gruppens ændringsforslag, som gør dette tilsagn mere klart og præcist.
Forebyggelse er stadig af afgørende betydning, og den saboteres desværre af præsident Bushs Mexico City Policy, som bogstavelig talt dræber millioner af mænd og nu især kvinder, fordi den bevirker, at livsvigtige reproduktive sundhedsartikler tilbageholdes. Dette er direkte uetisk, og EU må og skal fortsat reagere på denne katastrofale situation.
Det er ligeledes afgørende at sørge for, at bestræbelserne inden for forskning og udvikling er sporet ind på udviklingslandenes særlige behov. Kommissionens overvejelser om specifikke lovgivningsinstrumenter til fremme af forskning og udvikling i forsømte og fattigdomsrelaterede sygdomme kunne være en af løsningerne.
Når medicinen er udviklet, skal den udleveres til alle patienter, der har behov herfor. For at opnå dette må vi støtte gennemførelsen af Doha-erklæringen om sammenhængen mellem TRIPs-aftalen og den offentlige sundhed. Der er også et behov for en fortsat diskussion om TRIPs-aftalens betydning for tilgængeligheden af generisk medicin til en realistisk pris.
Der har været store diskussioner om, hvorvidt man skal satse mest på forebyggelse eller helbredelse. Vi skal helt klart satse på begge dele. Hvis der ikke er mulighed for behandling, vil incitamentet til at lade sig teste ikke være til stede. Men der er mulighed for behandling. Generisk produktion og konkurrence har affødt bemærkelsesværdige fald i prisen på antiretroviraler, og i dag har nogle af de fattigste lande i verden mulighed for at behandle for mindre end en dollar om dagen.
Man kan derfor ikke overvurdere betydningen af at støtte behandlingsprogrammer med at fremskaffe kvalitetsantiretroviraler til lavpris. I Afrika syd for Sahara behandles kun én procent ud af de fire millioner mennesker, der har behov herfor.
En rapport, der for nylig blev udgivet af WHO og Verdensbanken, viser, at der ikke bliver gjort fremskridt med hensyn til at nå FN's millenniumsudviklingsmål angående sundhed. De langsommelige fremskridt inden for sundhed er i særlig grad bekymrende, fordi mange af de teknologier, der er behov for for at forbedre sundhedstilstanden, jo rent faktisk er til rådighed til en rimelig pris. Problemet er at få dem ud til befolkningerne og skabe et stærkt sundhedssystem i alle lande.
I partnerskabet med AVS-landene er det meget relevant at fokusere på de ubrugte EUF-midler for at forsøge at hjælpe udsatte lande med at bekæmpe disse sygdomme, som har stærkt negative virkninger på landenes økonomiske muligheder, og som ødelægger landenes sociale sammenhængskraft.
Jeg vil også gerne understrege hiv/aids-epidemiens enorme betydning for børn. Der findes nu over 13 millioner børn, som har mistet mindst én af forældrene på grund af aids. Der er behov for en klar EU-politik og for en opprioritering af dette område.
Jeg er derfor glad for det irske formandskabs forsikringer om, at afrikanske spørgsmål står højt på EU's dagsorden, og at EU på en sammenhængende, seriøs og konsekvent måde vil samarbejde med afrikanske partnere og støtte initiativer til at imødekomme de enorme udfordringer, som Afrika står over for.
I den henseende vil det være et velkomment og tydeligt symbol på EU's forpligtelse, hvis man, som betænkningen opfordrer til, udnævnte en EU-ambassadør til at koordinere og lede EU's arbejde på dette område. 
Nielson,
    Kommissionen glæder sig over Parlamentets interesse for betænkningen om handlingsprogrammet. Vi kan tilslutte os den samlede vurdering af, at der er gjort betydelige fremskridt, men der er brug for yderligere handling fra udviklingslande, EU-medlemsstater og andre donorer, fra erhvervslivet, ngo'er og EU-institutioner, der skal gribe ind over for og bekæmpe hiv/aids, tuberkulose og malaria.
Vi ved, at disse sygdomme rammer forskellige mennesker på forskellige måder, og at kvinder, børn og de fattigste dele af befolkningen ofte er mest sårbare og rammes hårdest. Det burde, hvis det er praktisk muligt, dokumenteres af udviklingslande med støtte fra det internationale donorsamfund. Samtidig skal vi undgå at fremstille kvinder udelukkende som ofre og bestræbe os på at anerkende deres enorme bidrag til pleje af mennesker, som lever med hiv/aids, eller af efterladte børn. Kvinder er den befolkningsgruppe, der berøres mest i negativ retning af fattigdom og sygdom, men mærkeligt nok viser denne gruppe samtidig det største potentiale for forandring og håb.
Jeg bemærker med tilfredshed, at EU's samarbejde med Verdenssundhedsorganisationen tillægges stor betydning i betænkningen. Det er nu blevet mere synligt gennem det strategiske partnerskab, som er ved at blive indledt mellem vores to institutioner, og som f.eks. har ført til, at der er blevet underskrevet en aftale om 25 millioner euro i EU-midler til støtte til WHO til udvikling af dens medicinpolitik.
Jeg forstår også den vægt, som ordføreren lægger på adgang til nødvendige sundhedstjenester og ønsket om at indføre øget finansiering til denne sektor. Kommissionen er åben for at øge støtten til sundhedstjenester og andre sociale tjenester så meget, som vi kan. Det er imidlertid en proces, der styres af efterspørgsel, og hvor vores partnerlande har taget føringen.
Hvad angår den globale fond, har vores bidrag været jævnt stigende med stor støtte fra Parlamentet. Vi har nu sikret finansieringen i de næste fire år både fra EU-budgettet og fra Den Europæiske Udviklingsfond. Alligevel er midlerne til den globale fond stadigvæk langtfra tilstrækkelige. Vi skal arbejde sammen med medlemsstaterne for at finde en bæredygtig løsning.
EU har som helhed, det vil sige medlemsstaterne og Kommissionen, hidtil bidraget med mere end 50 % af pengene i den globale fond. Det er et tal, som er værd at huske på i betragtning af de lejlighedsvise klager fra andre donorlande.
Adgang til medicin til en overkommelig pris er et vigtigt led i vores handlingsprogram. Ved hjælp af et differentieret prissystem og frigørelse af bistand er det lykkedes at bidrage til en proces, der har betydet, at priserne på medicin er blevet reduceret med op til 90 %. Salg af medicin til differentierede priser er vigtigt, og EU har vedtaget en forordning, der skal forhindre, at medicin, der sælges til differentierede priser i udviklingslande, importeres til Europa igen. Det er meget vigtigt.
I betænkningen understreges med rette den vigtige rolle, som forskning og udvikling af ny medicin og vaccine kan spille i forbindelse med bekæmpelsen af de tre "dræbersygdomme". Der skal gøres mere inden for offentlig og privat forskning for at udvikle nye produkter, som er målrettet mod disse sygdomme. Det er klart, at medicinalindustrine kan spille en konstruktiv rolle i forbindelse med opfyldelsen af disse behov. Formålet med partnerskabet mellem EU og udviklingslandene for kliniske forsøg er at fremme et sådant bidrag fra industrien. Kommissionen bidrager allerede til dette initiativ, men vi forventer også, at medlemsstaterne og industrien bevilger midler.
Jeg vil gerne svare på fru Sandbæks bemærkninger om den negative indflydelse, som Bush-regeringens har. Jeg er enig i fru Sandbæks ordvalg. Vi har reageret på denne politik, som blev bekendtgjort, da præsident Bush blev indsat, ved klart og tydeligt at sige, at Europa er rede og villig til at udfylde hullet i anstændigheden, og det er det, vi gør. 
Corbey (PSE ),
   Fru formand, en del af den tredje verden oplever en uhørt sundhedskrise, og det er i hele verdens interesse, at de nødvendige skridt bliver taget for at afbøde og især bekæmpe denne krise. Industriudvalget er klar over, at det kun yder et begrænset bidrag til løsningen af dette problem, men fremhæver, at det er et væsentligt bidrag.
Jeg vil på Industriudvalgets vegne fremlægge tre punkter. For det første er der den industrimæssige side. Der er stadig for mange sygdomme, som forsømmes, og som der ikke forskes i, fordi ingen industrier finder, det kan betale sig. Faktisk er dette ikke kun en skændsel for den europæiske industri, men den er også gået glip af en chance. Den europæiske lægemiddelindustri er for lidt innovativ, og fokusering på forsømte sygdomme kunne give den en ny impuls. EU må nu vise politisk lederskab for at få industrien til at investere i sygdomme, som hidtil ikke har været rentable. Der er stort behov for et direktiv om eller rammer for såkaldte forsømte sygdomme, og man må ikke være bange for uortodokse foranstaltninger, subsidier, protokolbistand, gebyrnedsættelse og endda overførsel af patentrettigheder. EU skal skabe rammer, som kan danne grundlag for, at der kan indledes en dialog og forhandlinger med lægemiddelindustrien om investeringer i forskning i malaria, tuberkulose, sovesyge osv.
For det andet er der forskning. EU må nu selv gøre noget ved sine forskningsprogrammer. Platformen for kliniske forsøg var et godt skridt, men hvad sker der i praksis? EU bør udarbejde en forskningsdagsorden og deri identificere alle hullerne. Dernæst kan forskningsinstitutter og virksomheder melde sig. For øvrigt påskønner Industriudvalget alle kommissær Busquins bestræbelser på dette område.
For det tredje er der handel. Her er beslutningen af 30. august 2003 umiddelbart før konferencen i Cancún selvfølgelig meget vigtig. Industriudvalget havde gerne set, at denne beslutning også virkelig var gennemført i lovgivningen på lægemiddelområdet. Vi opfordrer kraftigt til, at denne lovgivning snarest gennemføres. Doha må ikke forblive tomme løfter. 
Karamanou (PSE ),
   Fru formand, hr. kommissær, på vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder, som jeg er formand for, vil jeg fremlægge vores udtalelse om fru Sandbæks glimrende betænkning, som jeg præsenterer i fru Valencianos fravær.
Hr. kommissær, efter et halvt århundredes løfter, analyser og udviklingshjælpsplaner er de fleste mindre udviklede lande desværre ikke blot ikke på vej mod udvikling, men de synker også længere ned i fattigdommen og vores tids livsfarlige sygdomme. Ofrene for denne situation er naturligvis kvinderne - den sociale gruppe, der fortsat ikke har adgang til rudimentær medicinsk og farmaceutisk pleje samt seksuelle og genetiske sundhedstjenester.
Som De sagde hr. kommissær, yder kvinder naturligvis et meget stort bidrag selv i de lande, hvor deres grundlæggende frihedsrettigheder og menneskerettigheder ikke anerkendes. Hvis det var kvinderne, der regerede verden, tror jeg, at den ville være et langt mere menneskeligt sted. Jeg finder det vanærende for vores civilisation, at 30.000 mennesker i udviklingslandene hver dag dør af sygdomme, der kan kureres i den civiliserede verden. Tuberkulose er den primære dødsårsag blandt kvinder i den fødedygtige alder, og den overstiger selv dødeligheden i forbindelse med graviditet og barsel. Antallet af kvinder, der er smittet med aids, er stort og fortsat stigende. Det rammer ikke kun kvinderne selv, men hvis de er gravide, rammer det også deres børn. Som fru Sandbæk sagde, er der 13 millioner forældreløse børn, og til vores civilisations storhed forventes tallet at stige til 25 millioner inden 2010.
I Udvalget om Kvinders Rettigheder opfordrer vi både regeringerne i udviklingslandene samt EU og andre internationale organisationer, der arbejder med denne sektor, til at sikre sig, at kønsdimensionen er fuldt ud indarbejdet i alle sundhedspolitikker, idet der tages højde for kvindernes ledende rolle.
Jeg vil også gerne bifalde WTO-medlemmernes aftale fra august 2003 trods forskellene og de tidskrævende procedurer og forsinkelser, der kom i vejen, FN's indsats for at fremskaffe kvalitetslægemidler til aids-patienter samt Rådets og EU's beslutning om øgede incitamenter til lægemiddelindustrien med henblik på at sælge billigere lægemidler. Jeg mener, at vi skal øge indsatsen for at bekæmpe denne frygtelige svøbe, hr. kommissær. 
Martens (PPE-DE ).
   - Fru formand, handlingsprogrammet fra 2001 mod hiv/aids, malaria og tuberkulose har nu været i kraft i to år. Situationen er ikke blevet mindre fortvivlende. De tre sygdomme er tilsammen ansvarlige for flere end 20.000 dødsfald om dagen. Alene i det forløbne år blev ifølge WHO hver dag ca. 40.000 mennesker smittet med hiv/aids, og ifølge de seneste oplysninger har i mellemtiden 16 millioner børn under 15 år mistet begge forældre eller en af dem som følge af aids.
Tuberkulose er en af verdens største infektionssygdomme. En tredjedel af verdens befolkning er smittet, og det forventes, at 5-10 % af disse faktisk vil blive syge. Malaria er i kraftig udvikling. Alene i Afrika dør hvert år omkring 1 million mennesker af malaria. Gravide kvinder og små børn rammes hårdest. Situationens alvor kan ikke understreges kraftigt nok. Dødeligheden som følge af denne sygdom stiger stadig, og det vil sikkert fortsætte.
Det er nok tydeligt, at de mindst udviklede lande rammes hårdest, og derfor tales der om fattigdomsrelaterede sygdomme. De begrænser den sociale og økonomiske udvikling. I mange udviklingslande bryder samfundet fuldstændigt sammen. Dødsfaldene rammer store dele af erhvervsbefolkningen, og virksomheder og organisationer kommer til at mangle fagfolk. Undervisningssystemet kan ikke længere fungere i mange lande på grund af dødeligheden blandt lærerne, og som sagt vokser antallet af forældreløse børn eksplosivt. Hvilken fremtid har de? En hel generation risikerer at gå tabt.
Sygdommene lægger større beslag på sundhedsvæsenet, end dette kan klare. Handlingsprogrammet kan betragtes som et fortræffeligt program, men det kan dog forbedres på en række punkter. Af den europæiske udviklingspolitiks evaluering fremgår det jo, at de nuværende programmer har for ringe virkning. EU har formuleret millenniumudviklingsmålene for sig selv. Et af punkterne er at stoppe den stadig stigende spredning af aids i 2015, men vi gør stadig ikke nok for at gennemføre disse mål. Derfor opfordres der indtrængende til, at der afsættes flere penge til dette program, og til, at forskning i årsagerne til og bekæmpelsen af sygdomme intensiveres. Som bekendt er det største problem ved malaria, at der hele tiden skal udvikles nye lægemidler på grund af stigende resistens. Jeg synes, at betænkningen giver klart udtryk for Parlamentets forpligtelser, hvilket allerede er nævnt, når det drejer sig om betydningen af tilgængelighed af og adgang til den grundlæggende sundhedspleje, medicin, forebyggelse og det civile samfunds mulige rolle ved forskning og overvågning.
Et punkt, som fortjener særlig opmærksomhed, vil jeg gerne fremhæve, og det er kvindens særlige stilling. Også disse sygdomme rammer kvinder først, og de rammer dem hårdest. I aldersgruppen 15-24 år er næsten dobbelt så mange kvinder som mænd ofre. Dårligere adgang til undervisning og sundhedsvæsen, en biologisk større chance for infektion og en vanskelig social stilling bidrager hertil. Denne befolkningsgruppe fortjener derfor særlig opmærksomhed og en særlig politik. Så meget desto mere, som projekter f.eks. inden for sundhedsvæsenet viser sig at være mere vellykkede, hvis kvinder er involverede. At investere i piger viser sig at føre til færre dødsfald blandt kvinder og børn, det giver større fødevaresikkerhed, og det betyder en forbedring af fattigdomsbekæmpelsen. Af den undersøgelse, som Unicef offentliggjorde den 11. december sidste år, fremgik dette endnu en gang tydeligt. I betænkningen hævdes det endda, at uden f.eks. kampagner for at få flere piger i skole, vil det være umuligt at nå millenniumudviklingsmålene. Desuden viser det sig, at det, når flere piger går i skole, ikke blot er til gavn for pigerne, men også for drengene og for landene.
Til sidst vil jeg takke og lykønske ordføreren, som er en ekspert på dette område, og som igen har udarbejdet en fortræffelig betænkning. Der er stadig meget at gøre for EU og for de enkelte medlemsstater. 
Carlotti (PSE ).
   - Fru formand, 8.000 mennesker er i dag, som det for øvrigt sker hver dag, døde af aids på grund af manglende behandling. Mere end 4 millioner syge afrikanere har et livsvigtigt behov for behandling, og kun 50.000 har adgang hertil. Aids er for øvrigt ikke den eneste svøbe, der truer landene i Syd. Tuberkulose breder sig hastigt og slår 2 millioner mennesker ihjel om året, malaria kræver hvert år 1-2 millioner dødsfald og rammer 300-500 millioner mennesker.
Vi har imidlertid behandlingsmulighederne til at helbrede disse sygdomme eller reducere dødeligheden betydeligt. Men disse behandlinger er dyre, for dyre, for lande, som kun kan afsætte ubetydelige summer til deres sundhedssystem med det resultat, at lægemidler er for landene i Nord og kister for landene i Syd.
Heldigvis begynder der at komme skred i tingene. 2003 er præget af nogle fremskridt, som har givet en smule håb, nemlig WHO's initiativ til at yde behandling til 3 millioner syge inden 2005, den aftale, der blev indgået den 30. august 2003 i Genève af WTO-medlemmerne, Sydafrikas regerings beslutning om at lancere et nationalt behandlingsprogram, den fortsatte sænkning af priserne på antiretroviral medicin på verdensmarkedet og det kliniske forsøgsprogram, som foregår i et partnerskab mellem Europa og udviklingslandene, og hvortil der er afsat et budget på 600 millioner euro.
Disse initiativer er meget opmuntrende, men de er stadigvæk slet ikke tilstrækkelige. Unionen er selv langsom til at konkretisere sine finansielle løfter, og Sandbæk-betænkningen kommer lige i rette tid til at minde EU om dets forpligtelse og lægge et ambitionsniveau for EU, som er på højde med problemets omfang. Den fastholder, at vi absolut skal prioritere adgang til medicin for alle de syge i overensstemmelse med Doha-erklæringen. Eksistensen af patenter må således ikke være en barriere for produktion eller køb af livsvigtig medicin.
Betænkningen understreger desuden kraftigt, at forebyggelse og behandling af smitsomme sygdomme er en opgave for os alle, eftersom det er et globalt offentligt gode. Den fastlægger et ambitiøst mål for EU's og medlemsstaternes økonomiske forpligtelse, et mål på 1 milliard euro om året. Ved at vedtage denne betænkning bekræfter Europa endnu en gang, at det har til hensigt at spille en stor rolle i bekæmpelsen af disse svøber. 
Modrow (GUE/NGL ).
   - Fru formand, i forbindelse med at jeg stemmer for denne betænkning, vil jeg gerne rette en tak til fru Sandbæk.
I denne betænkning udsendes der alarmerende signaler, og det er en speciel udfordring at bekæmpe fattigdom og sådanne frygtelige sygdomme som aids, malaria og tuberkulose langt mere resolut end tidligere. Min gruppe undervurderer ikke Kommissionens bestræbelser i den retning, men betænkningens fakta taler deres eget sprog.
Konsekvenserne er sandsynligvis størst i Afrika. Når folk dør, dør hele landsbyer også. Fattigdom og sygdom betyder, at store landområder i realiteten affolkes, og det sker endda helt uden krigshandlinger. Naturligvis handler det om konkrete skridt og foranstaltninger til at inddæmme sygdommene. Men man må ikke glemme almindelige samfundsmæssige sammenhænge. Folk, der lever i fattigdom, har ikke kræfterne til at kunne modstå de dødelige sygdomme, og de har ikke råd til at købe medicinen. Hærskarer af flygtninge, som bor under åben himmel eller i telte, er et let bytte for epidemierne. Dér, hvor profitbegæret kontrollerer markedet, er det svært at kunne tilbyde højkvalitetsmedicin til lave priser i udviklingslandene. Men netop på det område skal politikerne være sig deres ansvar bevidst og forstærke deres indsats.
På WTO-konferencerne koncentrerer man sig desværre mere om at genindføre de store monopolers privilegier end på at skabe de omfattende og stabile forsyningspligtydelser, som er så bydende nødvendige. Hvis vi overhører de signaler, som udgår fra globale fora, vil vi også høre det i lang tid efter Mumbai. Set i lyset af denne nød, hvis rødder går tilbage til kolonitiden, kan det ikke undre - selv om det kun er ret og rimeligt - at de tidligere kolonier nu kræver erstatning af de daværende kolonimagter.
Som det fremgår af betænkningen, vil Unionen, Kommissionen og Parlamentet også fremover have rigeligt med udfordringer at give sig i kast med.
Rod (Verts/ALE ).
   - Fru formand, bekæmpelsen af aids, malaria og tuberkulose har længe været genstand for De Grønnes opmærksomhed. Vi glæder os i øvrigt over den konsensus, der i dag hersker omkring denne betænkning, hvilket ikke ville have været muligt for fire år siden.
Det er foruroligende at konstatere, at de døde stadig kan tælles i millioner, især når man konstaterer, at disse sygdomme rammer mange børn og gravide kvinder. Det er trist og overvældende at konstatere, at disse sygdomme stadig slår folk ihjel, selv om der findes behandlinger mod dem. Medicinens tilgængelighed skal sikres. Snarere end blot at sænke prisen er det overførslen af patentrettigheder, som skal lettes, eftersom den er nødvendig for, at udviklingslandene kan producere eller importere produkter til deres befolkninger, og til lave priser.
Indsatsen skal først og fremmest rettes mod børnene og de gravide kvinder. Det er en reel hjælp, der skal ydes til de kvinder, som bærer på kontinentets fremtid. Denne hjælp omfatter ud over behandlingerne oplysning om disse infektionssygdomme, og det er i den forbindelse nødvendigt at styrke landenes sundhedsstrukturer.
Vedtagelsen af betænkningen bekræfter EU's engagement i kampen for Afrikas sundhed.
Sacrédeus (PPE-DE ).
   - Fru formand, EU og de enkelte medlemsstater har en moralsk forpligtelse til at gøre sig de største bestræbelser på at bekæmpe aids, malaria og tuberkulose. 20.000 dødsofre om dagen eller over 7 millioner om året er skræmmende tal. Vi kan tænke på den sorte død, der rasede i Europa i Middelalderen. Pesten er tilbage i vores verden. 41 % af verdens befolkning risikerer at blive smittet med malaria.
I lyset af bl.a. FN's millenniummål og G8-topmødet i Evian om bæredygtig udvikling vil jeg sige til Poul Nielson, at der skal gøres alt for at hjælpe mennesker, der er ramt af malaria, tuberkulose og hiv/aids, og for at forebygge disse sygdomme.
Det drejer sig faktisk om at opruste hele jordens civilisation. Kvinder må ikke længere blive udnyttet, fornedret seksuelt og udsat for et slaveri, der er fuldstændig uværdigt for et både moderne og civiliseret samfund.
Kvindernes værdighed skal anerkendes verden over. Der er brug for et samfund med en ny og styrket livsstil, hvor mænd viser respekt over for kvinder og den menneskelige værdighed. Jeg vil opfordre kommissær Nielson til at engagere sig i livsstilsspørgsmål, ikke mindst hvad angår den mandlige livsstil, som ikke mindst med hensyn til spredning af hiv/aids fornedrer kvinder og bidrager til en helt umoralsk spredning af denne sygdom.
Kinnock, Glenys (PSE ).
   - Fru formand, jeg takker ordføreren for en udmærket betænkning og for, at hun bliver ved med at vise interesse for og gør en indsats på disse områder. Jeg hilser ligesom hun Kommissionens fortsatte fokusering på aktioner til bekæmpelse og behandling af hiv/aids, tuberkulose og malaria velkommen.
Programmet, som blev iværksat i 2001, har givet nogle væsentlige og imponerende resultater. Vi skal i betænkningen og her i Parlamentet gøre opmærksom på vigtigheden af at fortsætte med at understrege, at vi skal tage kampen op mod disse sygdomme i forbindelse med EU's bestræbelser på at udrydde fattigdommen. Det er af afgørende betydning at erkende vigtigheden af at koncentrere indsatsen i forbindelse med disse sygdomme, der, som andre har sagt meget slående i aften, kræver så mange liv og er årsag til så megen lidelse.
Jeg regner med, at Kommissionen vil fortsætte sine bestræbelser på at skabe den nødvendige politiske vilje, der siden 2001 har været baseret på en større viden om, hvad der rent faktisk virker på stedet på det pågældende tidspunkt. Der er stadig et stort behov for donorressourcer og nationale ressourcer, og Kommissionen skal fortsætte med at opfordre til at gøre en større indsats for at bekæmpe aids, for programmet og for Den Globale Sundhedsfond fra bilaterale programmer.
Jeg glæder mig over den anerkendelse, som ordføreren og andre allerede har tilsluttet sig i betænkningen af, hvad der velsagtens er den mest forsømte krise, der er udløst af hiv/aids-pandemien - forholdene for millioner af dybt sårbare børn, som sygdommen har gjort forældreløse. Antallet har, som nogle af os allerede har oplevet, oversteget familiernes kapacitet, og hvad samfundene kan klare.
Vi står tydeligvis over for en udviklingskatastrofe i forbindelse med aids-pandemien. Der er ingen bedre mål for omfanget og grusomheden af krisen end de forældreløse børn. Jeg opfordrer indtrængende Kommissionen til at indsamle data om virkningen af disse sygdomme på børn og kvinder.
Indsatsen fremmes ikke af den farlige vildledning fra den katolske kirke med dens pseudovidenskabelige udtalelser om, at sædcellerne passerer gennem det net, som et kondom danner. Dette vrøvl er sammen med de amerikanske synspunkter om afholdenhed før ægteskab ukorrekt og ganske enkelt farligt. Den amerikanske politik redder ikke liv. Den lefler kun for de fundamentalistiske konservative vælgere i USA.
Kofi Annan har beskrevet aids-krisen som et spørgsmål om masseødelæggelsesvåben. Der er meget, der skal gøres, og det vil kræve betydelig finansiering fra EU's programmer i udviklingslandene. Aids skal være et nøgletema i EU's udviklingsbistand. 
Bordes (GUE/NGL ).
   - Fru formand, vi stemmer for betænkningen, fordi den beskriver, hvilken ulykke fattigdomsbetingede sygdomme skaber. For hvem som helst, der læser denne betænkning med et minimum af menneskelighed og fornuft, er den kendsgerning alene et sandt anklageskrift mod vores økonomiske og sociale system, som tolererer, at millioner af mennesker dør af sygdomme, som kan kureres, især tuberkulose og malaria.
Resten af betænkningen er ikke andet end en konstatering af afmagt. Det er ikke ordførerens skyld, men hele systemets. Parlamentet opfordres til at stemme, men det har ikke magt til at gribe om ondets rod. Man kan ikke bekæmpe fattigdomsbetingede sygdomme, medmindre man bekæmper fattigdommen og dermed de himmelråbende uligheder i et samfundssystem, hvor nogle individer kan opnå og samle flere rigdomme end hele lande tilsammen.
Hvad ligger der f.eks. i forslaget - og jeg citerer - om at inddrage den europæiske lægemiddelindustri i kampen mod fattigdomsbetingede sygdomme? Enhver ved dog, at lægemiddelkoncernerne forsøger at skabe overskud, selv på bekostning af de fattigste mennesker, og at der for dem ikke er tale om at uddele selv 100 gange afskrevne lægemidler til syge, som ikke har råd til at købe dem. Desuden vil koncernerne, når de ikke har håb om at tjene penge, fordi sygdommen kun rammer de fattige lande, stoppe deres forskning, som betænkningen selv konstaterer, idet den f.eks. nævner sovesyge.
Lægemiddelindustrien burde underlægges samfundets kontrol, uden private fortjenester, og fremstille de nødvendige lægemidler for at uddele dem til alle, der har behov for dem. Det ville stadig ikke forhindre fattigdommen, men det kunne bidrage til en vis lighed på behandlingsområdet.
Schörling (Verts/ALE ).
   - Fru formand, jeg synes, at Kommissionens ajourføringsrapport var meget god. Jeg synes også, at fru Sandbæk har udarbejdet en god betænkning. Hun har stillet en række forslag, som styrker de områder, hvor Kommissionen har givet udtryk for, at en styrkelse er nødvendig for at nå målene for fattigdomsbekæmpelse og bekæmpelse af disse sygdomme
Jeg vil tage udgangspunkt i punkt 26 i fru Sandbæks betænkning, som er meget centralt. I det bliver der gjort opmærksom på, at afbetaling på gæld og renter hvert år tegner sig for næsten 40 % af de mindst udviklede landes BNP. Det er utroligt. Jeg mener, at EU burde tage initiativ til en gældsafskrivning. Man skulle også kunne øremærke en sådan gældsafskrivning, så den fortrinsvis udnyttes til indsatser mod hiv/aids, malaria og tuberkulose og måske også til uddannelse. På den måde kunne man virkelig fremskynde og styrke fattigdomsbekæmpelsen.
Khanbhai (PPE-DE ).
   - Fru formand, da jeg skrev min betænkning om hiv/aids for to år siden, var jeg ikke sikker på, hvad resultatet ville blive. Det glæder mig imidlertid, at EU, Kommissionen og Parlamentet har gjort en hel del, som mange talere bl.a. De, hr. kommissær, har sagt.
Jeg ønsker imidlertid, at De forestiller Dem en afrikansk kvinde, som er ved at dø af hiv/aids, tuberkulose eller malaria. Hvis hun skulle se CNN, hvad ville hun så se og høre? Hun ser konflikterne i Irak, Congo, Afghanistan, Burundi, Zambia, Zimbabwe osv. Hun ser tab af liv, milliarder af spildte euro bl.a. de 75 milliarder euro, som præsident Bush har lovet til genopbygningen af Irak. Det er vigtigt, men det er mange penge i forhold til USA's løfte om at bevilge 15 milliarder euro over 5 år til hiv/aids, som 10.000 mennesker hver dag dør af.
Så denne kvinde ser terrorisme i Istanbul, New York og Saudi-Arabien. Hun ser en naturkatastrofe i Iran - 20.000 mennesker er døde, en by jævnet med jorden - og hun siger til sig selv: "Jeg har tuberkulose, og alligevel har jeg ikke 10 dollars eller 10 euro til at helbrede min sygdom. Jeg er ved at dø". Hvad føler hun, når hun ser alle disse milliarder euro, som vi bruger til at sætte ødelagte bygninger i stand, som derefter bliver ødelagt igen? Løfterne, som bestemt er meget værdifulde, om genopbygning af Irak fra lande som USA beløber sig til 75 milliarder euro. Hvad er deres bidrag til kampen mod hiv/aids, tuberkulose og malaria? Her har EU været fantastisk og meget generøs og viser resten af verden vejen. Jeg ser også på de olierige lande. Hvad gør de? Hvor meget bidrager de med? Hvis ikke, hvorfor ikke? Hvad med Japan og andre lande?
Hvis vi skal tage fat på dette problem, skal vi være seriøse og sætte det ind i en sammenhæng, fordi de mennesker, der lider, er fattige, syge, undertrykte, ikke kan arbejde og lever under barske forhold. De har hverken vand eller elektricitet, de har ikke redskaber til at dyrke deres jord, og de bor heller ikke i nærheden af havet. Hvilke muligheder har de? Derfor er det vigtigt at ændre EU-bistandens fokus og vende tilbage til de grundlæggende behov i livet såsom vand og adgang til energi, fordi disse mennesker allerede bruger hele dagen til at finde vand og brænde til at tilberede deres næste måltid med.
Hr. kommissær, jeg ved, at De gør en indsats. De er fremragende. Jeg ved, at Parlamentet står bag Dem. Lad os gå i gang og sørge for, at vi i år og i de kommende år kan opnå, hvad vi satte os for. 
Junker (PSE ).
   - Fru formand, kære kolleger, jeg vil begrænse mig til at kommentere hiv-/aidsproblematikken.
Selv om der allerede er gjort meget, er det langtfra tilstrækkeligt, og på sigt vil det være dyrere ikke at gøre noget end at yde massiv hjælp nu med en sum penge, som måske lyder af meget. Hiv/aids er ikke kun et sundhedsproblem, men også en trussel mod samfundet. Aidsdøden ødelægger fortidens beskedne succeser.
I en række afrikanske lande syd for Sahara falder den forventede levealder drastisk. Her dør der til stadighed flere mænd og kvinder i den erhvervsaktive alder, og det medfører uddannelsesmæssige tab, for i nogle regioner dør der flere lærere af aids, end der bliver uddannet nye, og dermed falder uddannelsesstandarden. Denne effekt forstærkes yderligere ved, at unge piger ikke længere kan gå i skole, fordi de skal pleje deres aidssyge forældre. I Swasiland er pigernes deltagelse i skoleundervisningen således faldet med 36 %.
Hiv/aids forårsager underernæring og sult, for den sygdomsramte landbefolkning kan enten kun dyrke deres marker i begrænset omfang eller slet ikke. Derfor er den samlede landbrugsproduktion i Burkina Faso faldet med næsten en femtedel. Tilbage står millioner af forældreløse børn med en uvis skæbne, og disse eksempler kan suppleres i det uendelige.
Det viser, at hiv/aids forværrer de fattiges elendighed i umådelig grad, eller sagt på en anden måde: Hver euro, der anvendes til prævention, til behandlinger og til sundhedsinfrastruktur, kommer igen, og det ikke kun til gavn for den enkelte, men det giver også en økonomisk og samfundsmæssig saltvandsindsprøjtning. Derfor er den krævede milliard mere end godt givet ud.
McAvan (PSE ).
   - Fru formand, jeg kan tilslutte mig det meste af det, der er blevet sagt her i aften. Jeg vil koncentrere mig om EU's bidrag til Den Globale Sundhedsfond. Der er stillet to ændringsforslag for at gøre det klart, at det drejer sig om 1 milliard euro fra både EU og medlemsstaterne. Det glæder mig, at fru Sandbæk vil acceptere ændringsforslaget. Romano Prodi har støttet dette mål. Det lyder som mange penge, særlig på et tidspunkt, hvor der er en stram offentlig økonomi, men det er ikke urealistisk. Det er faktisk omkring en tredjedel af den planlagte forhøjelse af EU's landbrugsbudget for i år, så det er ikke utænkeligt, at vi kan nå frem til dette beløb. Vi har råd til det, og det har de andre industrilande også.
Hr. Khanbhai spurgte, hvad den kvinde, som havde disse sygdomme, ville tænke. Hvad ville hun have tænkt, hvis hun havde tændt for fjernsynet i sidste uge og havde set, at præsident Bush bekendtgjorde et rumprogram til flere milliarder dollars, som er et helt astronomisk beløb? Det er på tide, at vi løser problemerne i denne verden, før vi flyver af sted for at søge efter andre. 
Paasilinna (PSE ).
   - Fru formand, vi er forhærdede over for det faktum, at mennesker stadig dør af sult og sygdom her i vores højtudviklede, globaliserede fællesskab. De kunne reddes med moderne medicin og mad, der smides væk. Billige hjælpeprogrammer ville betyde, at man hvert år kunne redde livet for 6.000.000 børn under fem år.
Vi accepterer, at mennesker oparbejder enorme summer profit på verdensplan. Det er almindeligt at stjæle milliarder. Det er ikke sandt, at hvis enkeltpersoner indsamler kolossale rigdomme, vil det gavne fællesskabet som helhed. Der er en grænse for sult, men ikke for grådighed. Det bedste middel er beskatning. De rige er imod det. Det betyder at dele. Godgørenhed er ikke solidaritet, det er at dele. Kapitalismen næres af grådighed, og det gør fattigdom også. Mine damer og herrer, lad os løse problemet med den ulige fordeling på samme måde som med krigene i Europa: gennem samarbejde. 
Nielson,
   Fru formand, fru Sandbæk henviste til ubrugte EUF-midler, som kunne anvendes hertil. De endnu ikke anvendte forpligtelsesbevillinger på budgetdelen af vores udviklingssamarbejde andrager 11 milliarder euro. For EUF er det 8 milliarder euro. Vi er nu nået til et punkt, hvor det tager Kommissionen og medlemsstaterne nogenlunde lige mange år at gennemføre tingene. I dag er vi ikke langsommere, men vi har et bjerg af gamle beslutninger at gennemføre. Det gælder både budgettet og EUF-området. Ved udgangen af 2003 fandt vi, at vi havde nået et niveau af EUF-udgifter på ca. 2,5 milliarder euro, det højeste nogensinde, omkring 60 % højere end niveauet, da den nuværende Kommission tiltrådte.
Det blev meddelt medlemsstaterne, at de hellere måtte forberede sig på at betale for sidste kvartal af det år, så vi kunne bruge disse bedre resultater som udgangspunkt. Men desværre betalte nogle medlemsstater ikke deres bidrag, så vi måtte bede dem om at beslutte, om de mente det alvorligt med deres ønske om, at Kommissionen skulle klare sig bedre. Kommissionen tager dette meget alvorligt.
TRIPs-aftalen tager Kommissionen fat på. Vi er glade for, at det inden Cancún var muligt at få denne aftale på plads, efter at vi havde ventet på USA siden december året før. Vi er nu ved at regne ud, hvordan vi skal gennemføre dette rent lovgivningsmæssigt. Det ser vi frem til at gøre. Vi vil give dette høj prioritet.
De penge, der bliver bevilget af Fællesskabet, medlemsstaterne og Kommissionen til Den Globale Fond, andrager 2,6 milliarder euro. Alt i alt andrager det totale beløb, der er givet tilsagn om, 4,8 milliarder euro. Jeg er enig med dem, der sagde, at det stadig ikke er penge nok, men man bør tænke på, at vores budgetmæssige støtte til sundhedssektoren og selv vores almindelige budgetstøtte gør det muligt for vores udviklingspartnerlande at forøge deres bestræbelser på at skabe en basal sundhedstjeneste.
De årlige udgifter pr. hoved til offentlige sundhedssystemer i Afrika syd for Sahara ligger et sted mellem 2 og 6 dollars. Så selv om antiretroviral medicin bliver meget billig, er systemet til at administrere den og sikre, at den bliver uddelt korrekt, ikke til stede. Jeg mener ikke, at vi bør opgive behandling, men jeg insisterer på, at prævention, for at sige det ganske klart, er det eneste middel mod hiv/aids. Jeg er tilbøjelig til at give hr. Sacrédeus ret omkring livsstilsændringer, særligt for mænd. Det er grunden til, at hele dagsordenen om reproduktiv og seksuel sundhed og rettigheder er nøglen til en ordentlig bekæmpelse af hiv/aids.
Der er flere mennesker i Afrika - særligt børn - der dør af malaria end af hiv/aids. Dette er fattigdoms- og uvidenhedsrelaterede sygdomme, så hele forbindelsen med bekæmpelse af fattigdom og den udfordring, det er at opfylde millenniumsudviklingsmålene, virker meget fornuftige.
Jeg takker oprigtigt Parlamentet for dets samarbejde og den opbakning, vi har fået. Lad os fortsætte med i det mindste at gøre dette til en holdpræstation. 
Formanden.
   - Tak, hr. kommissær Nielson.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0329/2003) af Bébéar for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om det nye partnerskab for udvikling af Afrika (NEPAD) (2003/2106(INI)).
Bébéar (PPE-DE ),
   Fru formand, mine kære kolleger, det nye partnerskab for udvikling af Afrika (NEPAD) er et politisk initiativ, som blev vedtaget i oktober 2001 af fem afrikanske statschefer, nemlig præsident Mbeki fra Sydafrika, præsident Bouteflika fra Algeriet, præsident Mubarak fra Egypten, præsident Obasanjo fra Nigeria og præsident Wade fra Senegal. Disse fem lande udgør nu NEPAD's styringskomité.
NEPAD er i virkeligheden del af et ambitiøst projekt, som er kendt under navnet "Afrikas renæssance". Partnerskabet sigter mod at give Afrika mulighed for at blive herre over sin egen skæbne og baserer sin originalitet på viljen til at skabe en indre afrikansk dynamik baseret på eksemplet. NEPAD's medlemsstater forpligter sig til at overholde menneskerettighederne, forebygge og løse konflikter og overholde principperne om demokrati og god regeringsførelse, men også, og det er en ren kulturrevolution, til at bekæmpe korruptionen.
Kort sagt er der tale om regional afrikansk integration, som skaber optimale vilkår for at opfordre de private investorer til at deltage i disse afrikanske landes økonomiske og sociale udvikling. Endelig et troværdigt afrikansk initiativ, som går ud fra princippet om, at den private sektors deltagelse er et uundværligt bidrag til den offentlige støtte, set i forhold til det afrikanske kontinents kolossale behov.
Denne betænkning hviler på to centrale omdrejningspunkter, nemlig forebyggelse og løsning af konflikter, på den ene side, og god regeringsførelse på den anden. Fred og stabilitet er forudsætninger for enhver udvikling. Det gælder for offentlige investeringer, men i endnu højere grad for private investeringer. Efter en konflikt kan de offentlige myndigheder forholdsvis hurtigt genoptage deres investeringer. Det samme gælder ikke for de private investorer, som først skal genvinde tilliden. Set fra det synspunkt risikerer konflikten i Côte d'Ivoire at få negative konsekvenser for økonomien i området og det for mange år fremover.
God regeringsførelse er uundværligt på linje med stabilitet. Demokrati og respekt for retsstaten er nødvendige betingelser for den økonomiske og menneskelige udvikling. Med NEPAD er det afrikanerne selv, der sørger for respekten for disse principper og indgår stærke forpligtelser.
NEPAD omfatter 10 prioriterede temaer, hvoraf de vigtigste er god offentlig forvaltningsskik, god forvaltning af privatøkonomien, infrastrukturer - vi ved, hvor vigtigt det er - uddannelse og også sundhed, naturligvis, landbrug, miljø, energi og endelig den vanskelige adgang til de udviklede landes markeder.
NEPAD har skabt meget positiv genlyd i de industrialiserede lande og især i EU og i G8, som vi kunne konstatere sidste år i Évian, selv om den støtte, som har været resultatet heraf, ikke altid har levet op til initiativlandenes forventninger. Generelt set støtter udvalgets betænkning NEPAD's initiativ og kræver, at det iværksættes øjeblikkeligt. Den belyser imidlertid nogle områder, som kræver forbedringer, og advarer mod nogle eventuelle farer. Betænkningen tager kritikken fra en række aktører i det afrikanske civilsamfund til efterretning og opfordrer Den Afrikanske Unions medlemsstater og især initiativlandene til at give alle parter i civilsamfundet, både ngo'er, fagforeninger, arbejdsgiverorganisationer og kirker mulighed for aktiv og demokratisk medindflydelse.
Betænkningen gør også opmærksom på, at NEPAD er et socioøkonomisk program under Den Afrikanske Union for udvikling af Afrika og ikke en uafhængig institution. Den gentager sin overbevisning om, at alt, hvad der vedrører initiativer og parlamentarisk kontrol i forbindelse med NEPAD, selvfølgelig skal varetages af Det Panafrikanske Parlament, som vil etablere sig inden årets udgang, og at dobbeltarbejde og overflødige udgifter samt alt for mange overlappende institutioner bør undgås. 
Endelig tillægger betænkningen iværksættelsen og den demokratiske parlamentariske kontrol i -mekanismen til gensidig kontrol de afrikanske lande imellem den største betydning. Til slut vil jeg sige, at betænkningen er afbalanceret. Den repræsenterer essensen af Europa-Parlamentets politiske holdninger. Jeg håber, at den bliver vedtaget, som den er, uden ændringer, bortset fra et par mundtlige ændringsforslag.
Nielson,
    Fru formand, Kommissionen glæder sig over Parlamentets støtte til NEPAD og Den Afrikanske Union.
Den nye panafrikanske realitet, der er født med NEPAD og Den Afrikanske Union, fortjener vores særlige opmærksomhed og fulde støtte. Vi må ikke miste den drivende kraft, der er skabt ved de store forandringer, der for nylig har fundet sted i Afrika, hvis ledere har taget initiativ til at befri kontinentet for fattigdom og marginalisering med lokalt ejerskab som ledende princip. Faktisk kan de, som jeg ofte kalder NEPAD's helte, siges at have bevist, at lokalt ejerskab er noget, man tager. Det er ikke noget, man får. Det har været den virkelige inspiration for hele initiativet. Kommissionen har forpligtet sig til at støtte panafrikanske initiativer. Vi er i gang med at opbygge strukturerede forbindelser til Den Afrikanske Union og NEPAD-institutionerne.
Kommissionen føler sig stærkt forpligtet til at støtte NEPAD og Den Afrikanske Unions prioriteringer og mål. Denne holdning er demonstreret ved, at hr. Prodi var til stede ved Den Afrikanske Unions topmøde i Maputo i juli 2003, og ved udviklingen af dialogen mellem Kommissionen og de nye panafrikanske strukturer. Det, at deres administrative og udøvende gren kaldes Den Afrikanske Kommission, er en glædelig kommentar til det, vi repræsenterer i Europa, og vi er i hvert fald i gang med at iværksætte bistand til initiativer på kontinentalt niveau for at vise dette tætte samarbejdsforhold.
Indtil nu har talrige politiske kontakter mellem Kommissionen og Den Afrikanske Unions kommission gødet jorden for iværksættelsen af en strategisk, struktureret dialog mellem de to organer. Tilsammen udvikler de en regelmæssig dialog med NEPAD's sekretariat. Etableringen af andre panafrikanske institutioner, herunder Freds- og Sikkerhedsrådet og Det Panafrikanske Parlament, giver nye udsigter til dialog mellem EU og hele Afrika. For nylig nåede processen med at ratificere Freds- og Sikkerhedsrådets protokol i Den Afrikanske Union det punkt, hvor denne institution nu formelt etableres. Vi ser frem til samme udvikling meget snart omkring Det Panafrikanske Parlament.
Samtidig giver Det Europæiske Fællesskab reel støtte til panafrikanske initiativer. Fred og sikkerhed er af særlig betydning her. Det er forudsætningen for enhver udvikling. Etableringen af en fredsfacilitet til at bakke afrikanskejede og afrikansk anførte fredsskabende aktioner op vil være et gennembrud. Det har været og er fortsat af afgørende betydning, at Den Afrikanske Union fører an på dette område.
Jeg vil dvæle lidt ved etableringen af fredsfaciliteten. I forlængelse af en anmodning fra de afrikanske statsoverhoveder i Maputo i juli 2003 om, at en del af deres nationale bevillinger skulle "barberes af" for at etablere en fredsfacilitet, handlede Kommissionen hurtigt. Efter intensive drøftelser med Rådet og vores AVS-partnere gav de begge grønt lys for dette organ. Vi kommer nu ind i en mere operationel fase, hvor vi forbereder et særligt finansieringsforslag på 250 millioner euro. Det er meningen, at det skal forelægges på næste møde i EUF-udvalget. Sagen skrider derfor frem.
Der er tre grundlæggende principper, der understøtter filosofien bag fredsfaciliteten. For det første vil lokalt ejerskab styrke den afrikanske befolknings evne til at håndtere afrikanske konflikter. Vi håber, at faciliteten vil give den nødvendige økonomiske råstyrke til at ledsage Den Afrikanske Unions politiske beslutninger og konsolidere den opbygning af kontinentet, den har udtænkt sammen med Freds- og Sikkerhedsrådet som nøgleinstitution. For det andet skal der være solidaritet via økonomiske bidrag fra alle afrikanske lande. For det tredje er der udvikling, idet man anerkender, at der ikke kan ske nogen udvikling i Afrika uden fred og stabilitet.
Vi vil gerne udvikle en passende reaktion på den nye panafrikanske sammenhæng. Vi - EU - står stadig over for den udfordring at behandle Afrika som et hele. Vores bistand til kontinentet som et hele bør anbringes inden for en sammenhængende ramme. Det kræver bl.a. initiativer til at sikre, at vores nationale og regionale samarbejdsprogrammer er i harmoni med det, som NEPAD og Den Afrikanske Union prioriterer og har som mål. Denne proces ligger i hænderne på vores afrikanske partnere, og Kommissionen vil i de kommende måneder sikre, at det afspejler sig i vores midtvejsevalueringer i henhold til Cotonou-aftalen og med hensyn til de andre landestrategier, der er relevante for resten af Afrika.
Kommissionen stillede konkrete forslag i sin meddelelse om EU-Afrika-dialogen i juli sidste år for at bygge bro mellem de forskellige aftaler, der forbinder EU og Afrika. Denne meddelelse havde til formål at fremme en grundig drøftelse af de mest lovende veje og kommende praktiske arrangementer til dialog og samarbejde mellem EU og Afrika.
Jeg vil slutte med at sige, at hr. Bébéars betænkning og debatten her i dag er velkomne bidrag til denne drøftelse. 
Corrie (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil gerne takke hr. Bébéar for hans glimrende betænkning.
NEPAD er en vision, en idé i de afrikanske statsoverhoveders tanker, som dækker hele det afrikanske kontinent og formulerer en strategisk ramme for fornyelse i Afrika. Denne vision må inkludere en demokratisk stemme via et parlament og inddragelsen af det civile samfund. Men det er Den Afrikanske Union, der bør være den væsentligste initiativtager til politikker, der formuleres under NEPAD baseret på regional integration. Målene og principperne er alt, hvad vi i Europa vil bede om og insistere på, herunder udryddelse af fattigdom, hævelse af Afrikas status på verdensplan, at gøre god regeringsførelse til et basalt krav, at opbygge et fredeligt, sikkert og stabilt kontinent, der er i stand til at sætte gang i sin økonomi og drage fordel af verdenshandelen, og at forsøge at sikre, at millenniumudviklingsmålene for sundhed og udvikling bliver nået.
I Europa hjælper vi allerede med alle disse mål. Vi må fortsætte med at støtte og styrke NEPAD-visionen, men handling vil tale højere end ord. Det vil kræve meget store beløb at nå disse mål. Man kan kun håbe, at de olierige stater vil bidrage. Med fred og stabilitet er der store naturreserver, der også kan hjælpe dem til at opfylde deres vision. Med et -organ håber man, at de afrikanske statsoverhoveder nu vil tage ansvaret for deres egen skæbne, og at problemerne med ustabilitet og fattigdom vil blive udryddet, så menneskerettighederne får førsteprioritet, særligt kvinders og børns. 
Kinnock, Glenys (PSE ).
   - Fru formand, NEPAD og det organ, der skal gennemføre partnerskabet, Den Afrikanske Union, tilbyder, som vi alle er enige om, ikke nogen hurtig løsning på Afrikas problemer. Det vil ikke blive let at opfylde løfterne, og Afrika og faktisk også udenforstående som os selv må være parate til et langt, sejt træk.
Som betænkningen påpeger, var NEPAD i begyndelsen konsekvent intellektuelt skæmmet af utilstrækkelige høringer af andre, i særdeleshed på græsrodsplan - det var ledet oppefra. Vi håber, at vi vil kunne sikre, at der, for så vidt angår det fremtidige arbejde i Den Afrikanske Union, vil finde langt flere høringer sted på græsrodsplan med det civile samfund. Måske er resultatet af dette, hvad angår NEPAD, f.eks. i forbindelse med vores sidste debat, en beskeden hensyntagen i NEPAD til alle slags spørgsmål i den sociale sektor. Der er næppe nogen omtale af hiv/aids, og det må være en meget graverende og alvorlig indre uoverensstemmelse i NEPAD's handlingsplaner.
Som kommissæren har sagt, går vi nu over til at arbejde med Den Afrikanske Union, som nu får den opgave at gennemarbejde politikkerne og gennemføre dem. Hvordan vil Kommissionen støtte bestræbelserne på at opbygge en sådan sammenhæng, som vil være nødvendig nu, mellem NEPAD og Den Afrikanske Unions strategi? Er det af betydning, at f.eks. -mekanismen på en eller anden måde nu i stigende grad bliver institutionaliseret og udskilt som en slags særligt sekretariat? Bør det ikke berøre os?
Kommissæren talte med rette om vigtigheden af fredsfaciliteten. Agter Kommissionen at tilbyde midler, der svarer hertil, til Den Afrikanske Unions øvrige arbejde - det udviklingsarbejde, som de pågældende selv leder - vedrørende demokrati, menneskerettigheder og god regeringsførelse? Vil vi tilbyde en lignende støtte til dette arbejde, som skal gå hånd i hånd med det arbejde, der må finde sted omkring konfliktløsning og fredsskabelse?
Som der står i betænkningen, er det vigtigt, at Den Afrikanske Union er den legitime politiske og bemyndigede institution på dette stadium. Fred og styring kan ikke håndteres via erklæringer som NEPAD. Det, vi nu har brug for, er, som den forrige taler sagde, et langt bedre fokus og mere handling. 
Rod (Verts/ALE ).
   - Fru formand, bliver NEPAD Afrikas renæssanceinstrument, når de andre planer er gået i vasken? De Grønne er måske de eneste, som tvivler på det. Vi støtter naturligvis menneskerettighedsaspektet af NEPAD, selv om vi beklager dets ofte teoretiske karakter. Vi vil ikke her fortabe os i NEPAD-ophavsmændenes foragt for enhver form for forudgående høring af befolkningerne ved udarbejdelsen af deres plan, og vi gør opmærksom på, at undertrykkelsen af de politiske modstandere og journalisterne stadig er aktuel i Afrika, selv i Senegal.
På det økonomiske plan fremmer NEPAD den samme liberalisme som den, der iværksættes af Verdensbanken og IMF, nemlig strukturtilpasningsprogrammer, den liberalisme, som har tvunget Argentina i knæ, som tager livtag med de offentlige tjenester, sundhedsydelser, vandforsyningen og uddannelsessystemet, den liberalisme, som i sidste ende øger ulighederne og fattigdommen, især fordi de rammer kvinderne.
Det er på tide at vurdere virkningen af de tidligere politikker for handelsliberalisering på den socioøkonomiske udvikling og miljøbeskyttelsen. NEPAD er ikke karrig med ordet frihed, kapitalfrihed og fri bevægelighed for varer og tjenesteydelser. Men hvordan er det med den frie bevægelighed for arbejdere i Den Afrikanske Union? Hvordan er det med befolkningernes frihed til at vælge deres egen fremtid?
Endvidere vil jeg gerne henlede Deres opmærksomhed på den løbende regionalisering, som NEPAD planlægger. Det er problematisk, at EU støtter sådanne områder, som nu begynder at ligne scenarier, hvor NEPAD-initiativlandene tager afrikanske nabolande under deres politiske og økonomiske vinger. NEPAD vil i øvrigt heller ikke kunne foregive, at det er en bæredygtig løsning på problemerne, når det samtidig ignorerer de vanskeligheder, som er forbundet med den odiøse gæld, der hviler på de afrikanske lande. Således skulle en lettelse af gældsbyrden udelukkende være fastlagt for de lande, som har fulgt disse neoliberale principper. EU skal kræve og gennemføre en total og ubetinget eftergivelse af gælden.
At fremme bæredygtig udvikling i Afrika er ikke at kaste kontinentet i grams for de multinationale selskaber og udenlandske investeringer. Det er ikke at støtte fremmede magters udnyttelse af dets ressourcer. Landbrugs- og minesektorerne, som prioriteres af NEPAD, bliver f.eks. fuldstændigt afhængige af de priser, som er fastlagt af landene i Nord. Afrika er ikke til salg. Afrika skal bygges op af og for afrikanerne.
Gahler (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil gerne starte med at takke hr. Bébéar for hans fremragende initativbetænkning. Partnerskabet for udvikling af Afrika (NEPAD) er et ambitiøst program, og vi bør ønske vores afrikanske partnere tillykke med det, for det er netop et program, som er udviklet af afrikanere til afrikanere.
Dette koncept har nu eksisteret i over to år, og efter oprettelsen af Den Afrikanske Union og fastsættelsen af tidspunktet for det første møde i Det Panafrikanske Parlament til den tredje uge i marts er det nu blevet tid til at gennemføre de planlagte mekanismer.
Jeg vil gerne fokusere specielt på -mekanismen og belyse den nærmere. Her har jeg imidlertid det indtryk, at nogle af dens arkitekter er bange for deres eget mod. For lidt siden nævnte kommissæren NEPAD's helte, men de burde vel egentlig betegnes som NEPAD's kujoner, for at opstille principper om god regeringsførelse og menneskerettigheder betyder også, at de skal implementeres. Og implementering betyder konkrete kontroller og en vurdering af det, som man har forpligtet sig til.
Vi kan desværre konstatere, at de værste ledere i Afrika, f.eks. hr. Mugabe i Zimbabwe, naturligvis ikke vil underlægge sig denne mekanisme i det hele taget. I alt er der kun 16 ud af mere end 50 stater, som har underlagt sig denne mekanisme. Jeg mener, at det netop er på det område, hvor vi bør deltage på en positiv måde, det være sig i EU- eller i G8-regi. Sidstnævnte forpligtede sig allerede i 2002 til en handlingsplan for Afrika. Vi bør målrette vores støtte til dem, som rent faktisk forbedrer deres standarder og i praksis underlægger sig denne mekanisme. Kun på den måde kan vi behandle de afrikanske lande individuelt og ikke blot som en enhed, hvilket kommissæren tidligere har beklaget. Til dette formål bør EU, men også G8, konkretisere deres tidsplan for gennemførelsen af de forpligtelser, som de nu har indgået i teorien, for dermed vil man også kunne opnå gode resultater i Afrika.
Junker (PSE ).
   - Fru formand, de fleste af de afrikanske lande, som anerkender NEPAD-initiativet, er AVS-lande. Det giver Kommissionen mulighed for at støtte NEPAD-initiativet på partnerskabsbasis som en del af AVS-samarbejdet. Desuden giver det Parlamentet mulighed for at føre en regelmæssig dialog med de pågældende lande inden for rammerne af Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU om deres behov og succeser. AVS-forsamlingens nye parlamentariske udvalg udgør et fremragende forum til det, idet man også kan tage fat på problemer som led i en kritisk solidaritet.
NEPAD-landene har med deres initiativ utvivlsomt lagt grundstenen til en succesfuld og egenansvarlig udvikling. Nu drejer det sig om at skabe et solidt fundament for et positivt samarbejde og bygge et panafrikansk hus oven på det, hvor alle kan finde et menneskeværdigt husly.
Opnåelse af fred i kriseområder er en grundlæggende forudsætning for en forbedring af levevilkårene i store dele af Afrika. For at opnå varige succeser, især i forbindelse med fattigdomsbekæmpelsen, kræver det en vedvarende politisk stabilisering. Det kan kun lade sig gøre på en troværdig måde, hvis de politisk ansvarlige vinder civilsamfundets støtte hertil. Det kræver altså en aktiv, demokratisk og pluralistisk deltagelse af civilsamfundets toneangivende grupper, det vil sige af ngo'erne, de politiske organer og foreninger, fagforeningerne, arbejdsgiverorganisationerne, kirkerne samt af de kulturelle foreninger og uddannelsesinstitutionerne, for blot at nævne nogle få.
Det er særligt nødvendigt, at kvinderne deltager som ligeberettigede partnere i udviklingen af projekter og strategier til udvikling, for det er dem, som organiserer dagligdagen, og ofte er det også dem, der er ansvarlige for familiens liv og levned.
Maes (Verts/ALE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi har lidt blandede følelser, når vi ser på NEPAD's forhistorie. Selv om vores kollegas betænkning er positiv - og for en stor del kan vi tilslutte os den - har vi alligevel nogen tvivl, og den har at gøre med de erfaringer, som er gjort den seneste tid.
NEPAD-initiativet var de afrikanske lederes svar på globaliseringen af verdensøkonomien. Det kan man godt forstå, for Afrika risikerer i mange henseender at blive den verdensdel, som bliver den tabende, mens alle andre bruger globaliseringen til at opbygge lagre. Det vidner om fremsynethed, men det har også den ulempe, at den er en stor plan, som ikke er udviklet nedefra.
Der er stor frygt for, at NEPAD i sidste instans vil føre til berigelse af dem, som allerede er rige, og udfordringen består i, at NEPAD-programmet ikke anses for at være i strid med millenniumudviklingsmålene, såsom halveringen af antallet af fattige, som må overleve for mindre end en dollar. Det er et spørgsmål, som ikke kan løses med store handelsstrømme, for handel har aldrig været en garanti for en virkelig retfærdig fordeling. 
Van Orden (PPE-DE ).
   - Fru formand, vi har hørt nogle smukke ord her til aften, men lad os erindre, at det nye partnerskab for udvikling af Afrika - NEPAD - var en handel. På den ene side påtog de udviklede lande sig at skaffe milliarder af dollars i nye ressourcer, men de afrikanske regeringer forpligtede sig på deres side til god regeringsførelse, demokrati og menneskerettigheder samt lov og orden. Et er sikkert: Uden god regeringsførelse i Afrika vil forøget bistand kun være af marginal værdi.
Jeg noterer mig Kommissionens vurdering, nævnt af hr. Bébéar, at illegalt erhvervede midler anbragt hovedsagelig i udenlandske banker beløber sig til mere end halvdelen af Afrikas gæld til omverdenen. Jeg spekulerer på, hvilken del af disse stjålne penge, der tilhører hr. Mugabe og hans kumpaner. Det er trods alt hr. Mugabe og hans bonkammerater fra ZANU-PF, der systematisk har udplyndret og brutalt mishandlet Zimbabwe, der engang var et velstående land, bragt lovløshed og sult ned over dets befolkning og tvunget så mange af dem til at leve i frygt og desperation. Jeg hører om forfærdende nye tilfælde hver dag.
Desværre har mange af Zimbabwes naboer ikke blot opmuntret Mugabe-styret men også tilladt Mugabe at diktere betingelserne for Afrikas forhold til os. Forholdene i Zimbabwe er nu ved at komme ud af kontrol. Vi her i Parlamentet har ved seks lejligheder opfordret Rådet til at gøre noget effektivt. Indtil nu har Rådet ikke fulgt disse opfordringer. På torsdag vil vi endnu en gang insistere på, at vi ønsker effektiv handling nu! Det betyder ikke bare en fornyelse af EU's målrettede sanktioner, når de udløber den 18. februar, men også indførelse af nye, skrappe foranstaltninger.
Sydafrika bør i særdeleshed udvise reelt moralsk og politisk lederskab. Det er trods alt Sydafrika, som specifikt er ansvarlig for det, der vedrører god regeringsførelse i NEPAD. Jeg vil sige til præsident Mbeki, at det stille diplomati ikke virker. Det virkede ikke, da det gjaldt at slippe af med apartheid, og det vil ikke virke over for Mugabe. Han må skrue bissen på. Jeg bønfalder Den Afrikanske Union og de afrikanske lande om at bruge alle til rådighed stående midler til at overtale Mugabe og hans klike til at træde tilbage. Vi må gøre Zimbabwes befolkning frie. Lad os ikke gøre os nogen illusioner: Zimbabwe er prøven for NEPAD. 
McAvan (PSE ).
   - Fru formand, jeg takker ordføreren for denne initiativbetænkning, der tillader os at drøfte et meget vigtigt initiativ. Det er vigtigt, fordi det er et lokalt initiativ. Det kommer fra de afrikanske lande. Selv om der er forbehold, er dette punkt yderst vigtigt.
På vores eget kontinent var det, da vi forstod, at fattigdom, arbejdsløshed, diktatur og krig ikke førte nogen steder hen, at vi blev i stand til at danne EU og så gå frem. Nu hvor Afrika træffer denne politiske beslutning, vil det forhåbentlig også kunne bevæge sig fremad.
I Europa efter krigen kunne vi ikke gøre det alene. Vi behøvede hjælp udefra. Ordføreren talte om Marshall-planen i sine konklusioner til betænkningen. Marshall-planen beløb sig i 1948 til 13,4 milliarder dollars over fire år. Det var mange penge. Bistand skal anvendes ordentligt, men ordentlig bistand skal være til stede sammen med bedre frihandel og frigørelse af bistand til de afrikanske lande, så pengene bliver brugt på det, der er behov for, ikke på det, som vi gerne vil have den brugt til.
Vi kan gøre meget mere i EU for at støtte dette vigtige initiativ. Jeg håber, at Kommissionen vil spille sin rolle ved at sikre, at vi arbejder sammen med de afrikanske ledere, som ønsker denne forandring, og sørger for, at det sker. 
Khanbhai (PPE-DE ).
   - Fru formand, listen over mål for NEPAD er meget lang. Den inkluderer mange forskellige idéer, såsom konfliktforebyggelse, demokrati og regional økonomisk integration. Betænkningen af min ven og kollega hr. Bébéar er glimrende. Men jeg vil gerne understrege, at hvis, som han siger, alle disse mål skulle opfyldes, ville det koste 64 milliarder euro om året. Jeg tror ikke, at vi kan skaffe så mange penge.
Som den forrige taler sagde, må vi tage fat på fattigdomsproblemet i Afrika, selv om der er korruption, dårlig forvaltning, svig og dårlig regeringsførelse. Hvis NEPAD er en løsning, som de afrikanske regeringer har foreslået, kan der være en chance. Vi har eksempler på dårlig regeringsførelse og svig. Vi behøver kun at se på nyhederne for en uge siden, da Parmalat mistede 10 milliarder euro i Italien - et avanceret, moderne, vestligt land! Så det er ikke overraskende, at der er vanskeligheder i Afrika. Jeg bærer ikke over med dem. Jeg har altid været imod og bekæmpet korruption, hvor den forekommer, særligt i Afrika.
Vi må støtte NEPAD, særlig igangsættelse, vækst og støtte til små og mellemstore foretagender i Afrika, ejet og drevet af afrikanere, der benytter deres landes naturressourcer og beskæftiger deres egen befolkning efter passende oplæring og hjælp, som vi kan give dem. Det er motoren for NEPAD - den økonomiske motor, som kan skabe udvikling. Først må den dannes i deres lande, støtte den regionale økonomi, og så gå videre ud til EU og verdensmarkedet. Det er idéen bag NEPAD. Taget er måske Den Afrikanske Union, væggene Det Panafrikanske Parlament, men fundamentet for økonomisk vækst og udryddelse af fattigdom i Afrika må være noget i retning af NEPAD. Det bør vi støtte. 
Nielson,
   Fru formand, jeg vil begynde med at kommentere fru Kinnocks bemærkning om nødvendigheden af at mobilisere en lignende støtte til andre ting, som vi gør for fredsfaciliteten. Vi bruger ikke lige så mange penge på alle de andre ting. Vi bruger mange flere. Det, der er nyt ved fredsfaciliteten, er, at vi skaber et grundlag for at bruge penge på ting, som vi aldrig har kunnet bruge penge på før. At finansiere gennemførelsen af fredsbevarende operationer, som er besluttet af Afrika og gennemført i afrikansk kontekst, er noget nyt. Vi bør sikre os, at vi kun bruger disse penge til ting, der ikke kan finansieres gennem de normale systemer, der allerede findes.
Jeg kunne godt lide hr. Corries bemærkning om de olierige afrikanske stater, som kunne gøre noget mere. Vi bør komme tilbage til dette. Jeg ser også, at det ville give god mening i den fælles parlamentariske forsamling at drøfte, hvordan de olieeksporterende økonomier og andre lignende udvindingsindustrier i Afrika klarer sig. Denne drøftelse er først ved at begynde, men det er i mange tilfælde der, man skal finde de store penge til sociale formål.
Det fantastiske ved NEPAD har været partnerskabets timing og karakter, og ambitionen om at acceptere åbenhed og målbarhed omkring de globale kriterier for demokrati. Disse afrikanske lande siger, at de vil bedømmes efter samme principper, idet de gentager, hvad vi alle var enedes om inden for Cotonou-rammen. De har ønsket, at dette skulle tages op. De gjorde det op mod G8, hvilket tiltrak sig megen opmærksomhed på verdensplan, og på denne måde forøgede de indsatsen i den afrikanske demokratiseringsproces.
NEPAD og demokratiet i Afrika er stadig meget nye. De, der har klaret sig bedst, har kun haft to - højst tre - rimeligt frie valg. Det er vi tilbøjelige til at glemme. De, der har klaret sig bedst, har haft to acceptable, demokratiske valg. Der er ikke mere end godt en håndfuld af disse bedste tilfælde. Men det går den rigtige vej.
Dette er en fantastisk og meget dristig ting. Naturligvis måtte de institutionalisere det. Det var klogt at anbringe det inden for rammerne af Den Afrikanske Union så snart som muligt, for, som hr. Van Orden så rigtigt har påpeget, hvad kunne de have gjort med Zimbabwe og en lang række andre tilfælde, hvis de oprindelige fem helte fra NEPAD havde håndteret det? De ville være løbet tør for politisk autoritet. Det ville være blevet opfattet som en slags sammenrotning - at vise de andre, hvordan det skulle gøres. I stedet blev det meget klogt anbragt inden for rammerne af Den Afrikanske Union, som tog det til sig.
Arbejdet fortsætter. Det er helt fantastisk, at de stiller normer op for at komme gennem denne screening i -processen. Jeg fortalte dem ved en lejlighed, at det ser ud, som om det er vanskeligere at få gode karakterer i denne -proces end at opfylde de kriterier, vi har defineret for optagelse i EU. Det er meget ambitiøst. Jeg kan kun anbefale, at alle, der er interesserede i Afrika, studerer, hvordan de sætter målet der. Jeg har sagt til dem, at det måske er for ambitiøst, men de ønsker, at dette skal være en global standard for regeringsførelse. De ved, det ikke bliver let.
Institutionelt ser vi frem til et systematisk, tæt, velorganiseret samarbejde med den nye kommission i Addis Abeba. Jeg håber, vi kan komme tilbage på sporet og overvinde vanskelighederne - også i forbindelse med Zimbabwe. Jeg håber, at 2004 bliver et positivt vendepunkt, som sætter os i stand til at genoptage EU-Afrika-dialogen for fuld kraft. 
Formanden.
   - Tak, hr. kommissær Nielson.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0477/2003) af Prets for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om bevarelse af den kulturelle mangfoldighed: de europæiske regioners og internationale organisationers rolle (f.eks. UNESCO og Europarådet) (2002/2269(INI)). 
Prets (PSE ),
   Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, at definere kulturel mangfoldighed, er lige så kompliceret og forgrenet som kulturen selv. Kulturen undergår en kontinuerlig forandring, og denne dynamiske proces giver impulser til menneskehedens fremskridt. Vi skal udarbejde en formel definition af kulturpolitik, kulturelle varer og tjenesteydelser samt af kulturel mangfoldighed, som navnlig vil være relevant i forbindelse med internationale organisationers aftaler såsom WTO eller i forbindelse med etableringen af et internationalt instrument for den kulturelle mangfoldighed.
Den kendsgerning, at borgerne i en Eurobarometer-meningsundersøgelse i april 2003 om udvidelsen betegnede kulturen som en af udvidelsens store vindere sammen med miljøet og handelen, taler for det engagement, som internationale organisationer lægger i sikring og fremme af den kulturelle mangfoldighed. EU's identitet er kendetegnet ved dens mangfoldighed, og der vil blive inkorporeret yderligere kulturkredse heri med de nye landes tiltrædelse. Ydregrænserne vil forskubbe sig hen imod en brudlinje af fuldstændig andre kulturrum. Fra 2004 vil EU være direkte nabo til Rusland, Hviderusland, Ukraine og Moldova. På trods af de eksisterende forskelle kan der konstateres paralleller og ligheder, som kan forklares med migration eller dialog mellem kulturerne. Målet er, først og fremmest set i lyset af udvidelsen, at bringe både mindretals- og randkulturer, men også stærkere kulturer i kontakt med hinanden, således at det ikke kommer til en kulturkamp, men at der derimod skabes grobund for en kulturel dialog, som fremmer den gensidige forståelse i fredens navn.
Sikring af den kulturelle mangfoldighed er ikke ensbetydende med, at den skal begrænses og bevares. Tværtimod skal den åbnes op, hvorved der gives individuelle udviklings- og markedsmuligheder, uden at den underkastes de gældende markedsmekanismer. Den er på en og samme tid en grundpille i identiteten og en økonomisk faktor. Det kræver imidlertid, at vi ikke alene lægger os i selen for beskyttelsen af den kulturelle mangfoldighed, men også for fremme heraf. Den kulturelle mangfoldighed skal nemlig placeres i en international kontekst, således at der kan finde udveksling, udvikling og dialog sted. F.eks. ser det ud til, at musik- og filmindustrien er meget lukrative områder i internationale handelssammenhænge, og det gælder især, hvis vi kigger nærmere på films markedsandele i EU i 2000, hvor amerikanske film har en andel på 73 %, nationale film 15 % og andre europæiske film 8 % af markedet.
Mange mennesker er først blevet opmærksomme på Kommissionens forhandlinger inden for WTO i forbindelse med anti- GATS-aktionerne. På grund af denne uigennemsigtighed har disse forhandlinger bragt sindene i kog og dermed fået borgernes opmærksomhed. Denne uigennemsigtighed har også betydet, at der er sået tvivl og frygt med hensyn til, om liberaliseringen går for vidt. Samtidig er holdningen blandt kulturaktørerne om, at målet om at opnå international konkurrenceevne prioriteres højere end målet om at bevare den kulturelle mangfoldighed, blevet styrket. Her gælder den såkaldte kulturelle undtagelse stadig, men den er ikke garanteret på længere sigt. Også offentlige uddannelsessystemer er undtaget fra GATS' anvendelsesområde i øjeblikket. Det skal også vedblive med at være sådan for at sikre den frie adgang, lige muligheder og kvaliteten. Privat finansierede uddannelsesmarkeder er blevet liberaliseret i stor udstrækning.
Vi kræver, at der ikke sker en yderligere forceret liberalisering på dette område. Vi skal forhindre, at målet om at opnå international konkurrenceevne får negativ indflydelse på den kulturelle mangfoldighed. Det vil sige, at beskyttelsen af støtteinstrumenterne og således den kulturelle mangfoldighed ikke skal opnås inden for rammerne af WTO- og GATS-forhandlingerne, men man skal derimod forhandle sig frem til en konvention om sikkerhed for den kulturelle mangfoldighed inden for rammerne af UNESCO. Det er glædeligt, at UNESCO vedtog udarbejdelsen af et konventionsudkast med stort flertal, og jeg vil kun ønske, at det går lidt stærkt, for vi har brug for en hurtig beslutning. Det er ikke blot nødvendigt med beskyttelse, men også med støtte for at - som jeg allerede har været inde på - bevare mangfoldigheden.
Europæisk kulturpolitik skal gå hånd i hånd med en national, aktiv og selvstændig kulturpolitik og på nogle områder med en styrket decentralisering i regionerne og kommunerne. De forskellige niveauer må ikke erstatte hinanden, men skal supplere hinanden. Det indre marked og dermed den frie udveksling af tjenesteydelser over grænserne må ikke have fortrinsret frem for nationale støttemekanismer. Et forøget samarbejde mellem internationale organisationer skal sikre og fremme kulturernes egenart på globalt plan.
Reding,
   Fru formand, fru Prets, ærede medlemmer, dette er ikke den første betænkning, Europa-Parlamentet vedtager om emnet kulturel mangfoldighed. Den er et led i en lang kæde af idéer, som supplerer, gentager og styrker hinanden. Netop derfor er betænkninger som denne så vigtige, for hver gang kalder de os til orden og viser os, at Parlamentet er her, at det holder øje med tingene, og at det ikke sidder og falder i søvn på arbejdet. Det sikrer, at kulturel mangfoldighed er et grundlæggende element i EU's interne og eksterne politikker.
Jeg vil gerne takke fru Prets varmt for denne betænkning, som er i tråd med det, som Europa-Parlamentet, de europæiske borgeres talerør, altid har ønsket. De har helt ret, fru Prets, kulturel mangfoldighed er en kamp, en kamp i vores daglige liv, og vi kæmper den ikke alene - vi har brug for allierede. Her er jeg meget glad for den vedvarende og langvarige støtte fra Europa-Parlamentet, en støtte, som varmer mit hjerte, og som aldrig svækkes, og en støtte, som hjælper Kommissionen med at gøre fremskridt i arbejdet med at gennemføre traktaten, når det gælder kulturel mangfoldighed.
I denne henseende, fru formand, opfordrer Prets-betænkningen os til at tænke over, hvad det er, der er på spil. Der er mange ting på spil, og fru Prets har remset dem op. Først og fremmest er der de nationale politikker, ganske vist med stadigt vanskeligere budgetter, men det er vigtigt, at en del af disse budgetter fortsat bliver afsat til kulturen, til dens mangfoldighed og til beskyttelse af de svageste, særligt med hensyn til kulturel produktion, så vores store kulturelle rigdom her i Europa fortsat kan overleve. Så er der vores eksterne politikker, og jeg er ligesom De glad for, at vi netop har vundet dette slag på internationalt niveau - og det er kun et slag, ikke hele krigen - da det lykkedes at overtale flertallet af verdens lande til at følge os i vores kamp, så vi kan bevare vores kulturelle interesser, også når det gælder den internationale handel. Vi har bestemt brug for principper at følge, hvis EU's handlinger, både inden for grænserne og uden for, skal afspejle vores engagement i den kulturelle mangfoldighed, som er vores livsgrundlag.
Jeg tror, at denne proces, som er absolut enestående i Europa, og som vi må have opfundet, fordi det ikke var muligt at kopiere den, eftersom den endnu ikke fandtes nogen steder, har fungeret som et eksempel i hele verden. Jeg hører ofte på mine rejser til forskellige lande, store som små, at folk siger til mig: "Den måde I beskytter jeres mindretal på og støtter jeres kulturer, hvad enten de er store eller små, betydningsfulde eller mindre betydningsfulde, viser os den vej, vi skal følge." Vi kunne ikke give verden noget bedre end at vise den, hvordan man bevarer den kulturelle arv, hvordan man bevarer det, der betyder mest for folk, en model, som indebærer en vilje til at prioritere vores hjerter højere end markedet.
Det er det, det hele handler om, at bevare vores traditioner, vores kulturer, vores fremtidige talenter, vores unge mennesker, som forsøger at udtrykke sig selv. Vi må bevare dem, så disse unge mennesker kan blive ved med at udtrykke sig i fremtiden. Det er denne menneskelige dimension af politikken, vi skal styrke, på lokalt, regionalt, nationalt og internationalt niveau, for kulturel mangfoldighed, mine damer og herrer, er universel. Vi kan ikke tale om "min kulturelle mangfoldighed", for kulturel mangfoldighed er også andre menneskers kulturelle mangfoldighed, mennesker, som generelt ikke kan udtrykke sig, medmindre vi hjælper dem til at udtrykke sig. Jeg tror også, det er vigtigt, at denne betænkning om kulturel mangfoldighed kommer lige efter en betænkning om udviklingshjælp. Det er et passende symbol, for udviklingshjælp er også en form for hjælp, som bidrager til at bevare kulturen hos mennesker, som ikke selv har midlerne til at bevare den. Derfor er vores universelle aktion i denne retning meget vigtig.
Det er indlysende, at vi inden for EU skal bevare vores evne til at støtte vores forskellige kulturer ved hjælp af lokal, regional og national støtte og EU-støtte, og Kommissionen er forpligtet til fuldt ud at gennemføre artikel 151, stk. 4, som gør det obligatorisk horisontalt at tage højde for den kulturelle mangfoldighed i alle de andre kulturer. Jeg kan forsikre Dem, mine damer og herrer, at det er blevet en refleks for Kommissionen, også for de kommissærer, som har ansvar for sektorer som økonomi, udenrigshandel eller eksterne relationer, at tage den kendsgerning med i betragtning, at kulturel mangfoldighed er en del af vores liv.
Derfor er vores handling i denne forstand meget vigtig, og vi må ikke sky nogen anstrengelser her. Jeg har ikke nok personaleressourcer til at begynde at lave rapporter om, hvad vi gør. Jeg foretrækker at bruge de personaleressourcer, jeg har, til at handle i stedet for at kommentere mulige aktioner. Det er grunden til, at jeg ikke kan udsende nogen supplerende rapporter. Vi er dog i gang med at udarbejde en rapport om kulturelle udgifter i forbindelse med strukturfondene. Det tror jeg er meget vigtigt, for de største udgifter til kultur inden for EU kommer ikke fra budgetposten for Kultur 2000-programmet, men fra strukturfondene. Derfor mener jeg, at det er meget vigtigt at se på tallene.
Desuden er jeg helt enig i idéen om at styrke mangfoldigheden i vores samarbejds- og udviklingspolitikker med tredjelande. Mangfoldighed kan ikke eksistere uden udveksling, i alle lande og inden for alle udtryksformer, og jeg minder altid de kommissærer, som har ansvaret for eksterne relationer - hvilket ikke er svært, eftersom de allerede er overbevist om det - om vigtigheden af, at vi i vores eksterne politikker tager højde for det kulturelle aspekt, som er det menneskelige aspekt, og som er af grundlæggende betydning. Jeg behøver ikke minde Dem om, hvad vi allerede har opnået over en periode på ganske mange år med vores AVS-partnere, eller hvad vi har sat i gang med vores middelhavspartnere. Men det, vi gør med alle vores partnere, er noget nyt, og det er måske, bl.a. takket være Parlamentet, ved at blive en af de nye politikker, der er ved at arbejde sig frem.
Jeg har for nylig været i Kina. Hvad talte folk om dér? De talte om kultur og kulturel mangfoldighed. Desuden støtter kineserne os i UNESCO. Kineserne talte også om uddannelse, og alt dette i et kæmpe land som Kina, som stoler på, at Europa vil hjælpe det med at bevare dets kulturelle mangfoldighed. Som De kan se, har vi engageret os i en verdensomspændende tendens, som er meget vigtig, og derfor er jeg så glad for, at vi vandt slaget i UNSECO. Det var ikke let i UNESCO, men vi klarede det alligevel, at overtale verdens nationer til at stå skulder ved skulder med os for at bevare det, som vi alle holder mest af. Jeg er ikke et øjeblik i tvivl om, at nu, hvor UNESCO's generalforsamling har besluttet at skabe et internationalt instrument for bevarelse af kulturel mangfoldighed, vil dette instrument også blive oprettet, og det vil blive et stærkt instrument. Vi vil arbejde med dette mål for øje, ikke kun inden for Europa, men også i alle vores internationale relationer. På samme måde som vi arbejdede for at vinde slaget, vil vi fortsætte med at arbejde for at vinde krigen.
Som De ved, befinder vi os kun på et indledende stade i disse forhandlinger, men jeg må også fortælle Dem, at vi har sendt et meget stærkt signal til vores partnere med offentliggørelsen af - for første gang fra Kommissionens side og derfor fra EU's udøvende myndighed - en meddelelse til Rådet og Parlamentet om EU's relationer til UNESCO. Det er et meget stærkt udgangspunkt for vores partnere for at sætte dem i stand til at støtte os i vores bestræbelser i denne retning. Vi har stadig nogen tid at gøre med, før vi bliver nødt til at handle. UNESCO vil give tid, og jeg vil gerne bede Dem bruge denne tid på grundigt at overveje de forskellige aspekter, som kan tænkes at skulle medtages i denne kommende konvention, og hvor vi får brug for at konsultere vores interesserede partnere, professionelle inden for den kulturelle sektor og de kulturelle industrier.
Vi må arbejde sammen om at definere de detaljerede regler for samarbejde med skiftende EU-formænd, som skal føre forhandlingerne i UNESCO, så Europa kan bevise, at det står sammen om denne sag. Det er vigtigt, for resten af verden, de andre kontinenter, forventer, at vi taler med én stemme, så den kulturelle mangfoldigheds Europa, som er det eksempel, som andre skal følge, ikke bliver spredt og går tabt i kakofoni. 
Det er det mål, vi bør arbejde hen imod, mine damer og herrer, og jeg vil gerne afslutte, fru formand, med at forsikre Dem om, hvor glad jeg er for altid at have kunnet trække på Europa-Parlamentets aldrig svigtende støtte. Det har hjulpet mig enormt, og de succeser, der er blevet opnået, er også Deres succeser. Mange tak, De har levet op til europæernes kulturelle mangfoldighed. 
Maes (Verts/ALE ),
   Fru formand, kulturel mangfoldighed er et populært begreb i EU. Vi går imidlertid for det meste uden om problemet med den kulturelle identitet, for det er meget mere følsomt, især når det drejer sig om definitioner. Derfor vil jeg tale om det.
Mine idéer er sammen med mine kollegers idéer for størstedelens vedkommende brugt i fru Prets betænkning, og jeg takker hende for den måde, hvorpå vi har kunnet samarbejde. Jeg tilslutter mig derfor de indtrængende opfordringer, som er fremsat her både af ordføreren og af fru Reding.
Mit udgangspunkt er, at respekt for et samfunds kulturelle identitet er en forudsætning for fredelig sameksistens. Det er også en forudsætning for integrering af personer i et andet kulturfællesskab, uden at dette fører til frustration og fremmedgørelse. Den, som ikke respekterer en persons sprog og kultur, udviser ikke respekt for selve denne person, indbyder ikke til gensidig respekt og viser sig ikke rede til at føre en kulturel dialog, som i en verden med stadig større globalisering er nødvendig for den kulturelle udvikling. Bestræbelser på at bevare ens egen kultur må således ikke føre til isolering, fremmedhad eller racisme.
På den anden side må vi være klar over, at markedet ikke vil redde mangfoldigheden. Derfor har vi brug for instrumenter og midler til at bevare mangfoldigheden og muligheder for at bevare den kulturelle identitet. Til trods for dette forsvinder sprog og kulturer meget hurtigt, og derfor er jeg overordentligt glad for, at De har fremhævet dette princip, som bør lede os, f.eks. også i kontakterne med udviklingslandene.
Jeg er overbevist om, at ethvert fællesskab skal have mulighed for at sikre sin egen kultur mod undertrykkelse, f.eks. mod sprogimperialisme. Respekten for sprog er en af den europæiske udvidelses store værdier, og det har vi kunnet opleve hos os selv.
Endelig håber jeg, at de instrumenter, som udvikles på internationalt plan, og de instrumenter, som De selv og Unionen vil udvikle, vil gavne mangfoldigheden og muliggøre en kulturel identitet i ordets egentlige forstand. 
Beazley (PPE-DE ).
   - Fru formand, fru kommissær, fru Prets, jeg har lyttet meget nøje til vores kommissærs indlæg. Jeg beklager, men jeg hørte ikke rigtig svaret på de klare og præcise spørgsmål i denne betænkning. I punkt 45 er der, hvis jeg har forstået det korrekt, et spørgsmål, som er rettet direkte til Dem, fru kommissær, og det er, om De på Kommissionens vegne vil sende en meddelelse til Rådet og Parlamentet, som specifikt vil omhandle UNESCO-konventionen om kulturel mangfoldighed. Hvis jeg har forstået Dem korrekt, talte De indgående om dette spørgsmål, men jeg fik ikke at vide, om Parlamentet kan forvente en meddelelse fra Dem. Hvis svaret er ja, kan De så fortælle mig, hvilken dato i løbet af det indeværende år De vil sende denne meddelelse?

 Der er meget, man kunne sige om kulturel mangfoldighed og betydningen heraf. Denne debat giver os ikke tid nok. Det er karakteristisk, at vi drøfter dette kl. 23.50. Harold Macmillan - den britiske premierminister og bedstefar til et af vores nuværende medlemmer her - som for over 40 år siden ansøgte om britisk medlemskab af EU, sagde, at når man drøfter det, der er værdifuldt for et folk, sælger man ikke arvesølvet. Det gælder helt klart kulturelle værdier. Ordføreren gør derfor ret i at sige, at kulturelle produkter og tjenesteydelser ikke skal rette sig efter de regler, der gælder for det almindelige kommercielle, frie marked.
Kan vi stole på, at vores regeringer bevarer vores nationale, europæiske og regionale kulturer? I mit eget land, hvor man kan sige, at der ikke længere undervises i fremmedsprog, hvor historien simpelthen er blevet en baggrund for nutiden, og hvor Shakespeare tilsyneladende er for vanskelig for engelske studerende, ville de, der siger: "Ja, vi må stole på, at vores regeringer vil bevare vores kulturer", måske være tåbelige. Forslagene om, at man skal træffe aftaler om dette på internationalt niveau, er korrekte, men vi bør også beskæftige os direkte med vores egne befolkninger og vores egne studerende. Vi har meget at frygte fra internationalisering, særlig af fjernsynsmediet. Jeg håber, at Parlamentet vil fortsætte med at stille positive forslag, der bliver accepteret både af Kommissionen og Rådet, men jeg venter på et præcist svar fra kommissæren om det, jeg begyndte med at gøre opmærksom på. 
Junker (PSE ).
   - Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne komme ind på et særligt emne, hvor der indtil nu har manglet og fortsat vil mangle beskyttelse af den kulturelle mangfoldighed, i hvert fald i forhold til det, som Parlamentet kunne ønske sig. Jeg refererer her til koncentrationen af de elektroniske medier, først og fremmest fjernsynet, der som bekendt udøver den mest afgørende indflydelse på den samfundsmæssige meningsdannelse. At beskytte mediemangfoldigheden er også et vigtigt element i forbindelse med beskyttelsen af den kulturelle mangfoldighed og den kulturelle identitet. Vi kan ikke overlade denne beskyttelse til den europæiske jurisdiktion alene, hvor glædelig dagens dom i den italienske forfatningsdomstol end måtte være. Jeg forventer derfor, at der med det internationale lovgivningsinstrument, som vi håber på, vil blive skabt nogle betingelser, som vil bidrage til at fremme den mediemæssige mangfoldighed.
Når vi nu alligevel taler om krig og slag, fru kommissær, så har vi en kæmpe slagmark foran os her. Uden at ville forklejne Deres bedrifter på andre områder, er vi indtil videre blevet efterladt uden nogen tropper på denne slagmark, og det giver en temmelig bitter eftersmag. Meningsmangfoldighed og pluralisme i medierne er værdifulde aktiver, som der også er mange positive eksempler på i Europa, hvor vi dog også udsættes for trusler i stigende grad. Derfor har Parlamentet i årenes løb gentagne gange, men desværre forgæves, krævet et direktiv om begrænsning af mediekoncentrationen. Jeg vil godt gentage dette krav i dag. Af samme grund støtter min gruppe også et supplerende forslag fra fru Fraisse, hvori der netop argumenteres for det, og som fortjener Parlamentets støtte. Jeg håber, at Kommissionen også vil støtte det.
Vallvé (ELDR ).
   - Fru formand, fru kommissær, jeg vil indlede med at lykønske ordføreren, fru Prets, med hendes betænkning, og også fru Maes med den udtalelse, som hun har udarbejdet på vegne af Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik.
I Europa er der både enhed og mangfoldighed, og det er på det kulturelle område, at denne mangfoldighed kommer klarest og mest overbevisende til udtryk. Der er mangfoldighed på europæisk plan, men også i hver enkelt europæisk stat, og disse forskellige kulturer i de enkelte stater overskrider ofte de grænser, der markerer staternes territorier.
I den forbindelse er eksistensen af forskellige sprog i staterne, som det er tilfældet med mit modersmål, catalansk, der tales af 10 millioner mennesker, et udtryk for denne mangfoldighed. Når vi taler om kulturel mangfoldighed, taler vi i de tilfælde, hvor denne kultur også har en forskellig historie, nogle særlige sproglige kendetegn og en strukturel form i samfundet, om statsløse nationer, et fænomen, der også eksisterer i EU.
Samtidig udtrykker disse statsløse nationer sig i mange tilfælde ved, at der her i Parlamentet findes politiske partier, som ikke er knyttet til stater, men snarere til nogle bestemte territorier, og jeg tænker på f.eks. Det Skotske Nationalistparti, Det Baskiske Nationalistparti og det parti, jeg selv tilhører.
I den forstand mener jeg, at EU bør sørge for, at mangfoldigheden i Unionen bliver anerkendt. Nogle stater som den spanske anerkender den i sin officielle statut, men denne statslige anerkendelse findes ikke i EU. Det er beklageligt, at den europæiske forfatning ikke har gjort fremskridt på dette punkt med progressive foranstaltninger, som den har gjort det på andre områder.
Mangfoldigheden er også en anerkendelse af indvandringen i EU, som vil være betydelig i fremtiden.
Fraisse (GUE/NGL ).
   - Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer, når jeg taler om emnet kulturel mangfoldighed, tror jeg ikke, at min toneart vil være helt så optimistisk som hos de første talere, særligt hos Dem, fru kommissær. Det er der flere grunde til.
Den første grund er, at denne konvention eller dette internationale instrument indtil for meget kort tid siden ikke var andet end en utopisk idé. Jeg husker, at jeg sammen med min gruppe organiserede en offentlig høring i efteråret 2002 for at fremføre denne idé for Parlamentet. Jeg tror, vi skal være beskedne, og jeg vil ikke sige, at idéen kom fra Europa og fra EU. Den kom bl.a. fra lande som Canada og fra lande i hele verden, som har oprettet forbindelser med visse europæiske lande. Derfor tror jeg, vi bør udvise lidt større beskedenhed, selv om jeg priser den kendsgerning, at dette Utopia er ved at blive til virkelighed inden for EU.
Når jeg maner til beskedenhed, er det, fordi jeg ikke ønsker at se denne kommende konvention blive til bare den seneste i en lang række erklæringer. Vi ved alt om erklæringer til fordel for kulturel mangfoldighed. Vi kan godt lave dem, men så må vi udarbejde en restriktiv og normativ konvention, som gør det muligt at bilægge stridigheder i en kontekst, som er markedets. Jeg vil gerne nævne, at kulturel mangfoldighed også hænger sammen med spørgsmålet om markedet. Vi må ikke sløre den kendsgerning, at det er meget vanskeligt at kombinere kulturel mangfoldighed med markedet. Derfor er jeg også på dette punkt beskeden og ikke altid optimistisk.
Den tredje grund til, at jeg ikke er så optimistisk, er, at jeg ikke er sikker på, at vi virkelig er et eksempel til efterfølgelse for andre, selv om vi gerne vil tro, at vi er det. Er vi virkelig enige om inden for EU, at vi ønsker at fremme kulturel mangfoldighed, og hvis vi er, hvad er det så for en mangfoldighed? Hvis vi ser på kendsgerningerne, tror jeg, vi får svært ved at være helt tilfredse med os selv. Fru Junker nævnte adskillige problemer, og det samme har andre medlemmer gjort. Jeg tror, at vi i selve Europa og ikke kun uden for står over for problemer, som hænger sammen med bevarelse og fremme af kulturel mangfoldighed.
Jeg kunne blot nævne f.eks. spørgsmålet om tildeling af offentlig statsstøtte, der - som De alle ved - er et element, som er både provisorisk og har karakter af en undtagelse, og som på ingen måde er logisk defineret i traktaterne, hverken konstitutionelt eller på anden måde. Kulturel mangfoldighed er derfor en rettighed, men det er en rettighed, som vi skal konstruere, og ikke en simpel ret til kultur, uddannelse og så videre. Retten til kulturel mangfoldighed eksisterer ikke endnu, og jeg håber bare, at vi ved, hvordan vi skal konstruere den. 
Mayol i Raynal (Verts/ALE ).
   - Fru formand, verden er ikke en vare. Dette slogan for antiglobaliseringsbevægelsen kunne være mottoet for vores debat. Hvis verden ikke skal være en vare, må vi kæmpe imod den jernhårde lov om udbud og efterspørgsel, som påvirker alle livets aspekter. Heldigvis er modstanden mod denne desillusionering af verden ved at blive organiseret. Nogle af os vil om kort tid være blandt de medlemmer af Europa-Parlamentet, som skal deltage i det sociale verdensforum.
Sprog, kulturer, kollektive identiteter og folk har en umistelig ret til at gøre modstand mod . Derfor er den betænkning, der er blevet forelagt os, et skridt i den rigtige retning, for både for naturen og kulturen er mangfoldighed ensbetydende med liv. Det konstant frempiblende liv skal bevares, opmuntres og stimuleres. Det vil kun kunne ske, hvis vi respekterer princippet om lighed for loven for alle sprog og kulturer. Jeg vil gerne her i Parlamentet som i en retssal indkalde de ærværdige sprog og kulturer som vidner, som endnu i dag udsættes for diskriminering, ikke kun i deres respektive stater, men også i vores europæiske institutioner. 
Ebner (PPE-DE ).
   - Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, kulturel mangfoldighed er et emne, som vi skal beskæftige os med igen og igen. Vi behøver ikke engang at gå så langt som til WTO, for vi har allerede haft diskussionen flere gange her i Parlamentet om, hvorvidt kulturen og markedet er foreneligt, f.eks. i forbindelse med fastsættelsen af bogpriser og i forbindelse med ophavsrettigheder, og man har set, hvor forskellige holdningerne har været i Parlamentet, men også mellem Parlamentet og til dels Kommissionen. Internt i Kommissionen var der ligeledes meget delte meninger, og her refererer jeg først og fremmest til den tidligere Kommission. Vi har i hvert fald udkæmpet nogle kampe med hr. van Miert om det.
Jeg mener, at den kulturelle mangfoldighed er en absolut nødvendighed som et hensigtsmæssigt alternativ til smeltedigelen, og jeg er fru Prets meget taknemmelig for denne omfattende og udførlige betænkning. Desuden vil jeg gerne takke fru Reding for, at hun i dag endnu en gang har givet os et udførligt indblik i arbejdet ud fra sit eget synspunkt, og for, at hun har påpeget, at det først og fremmest er Parlamentet, der er Kommissionens og hendes naturlige forbundsfælle og også skal vedblive med at være det.
Jeg vil gerne takke fru Prets ganske særligt for, at det i punkt 15 hedder, at Parlamentet forsikrer, at det vil holde et vågent øje med behandlingen af mindretalsbefolkningen og -sprogene inklusive de oprindelige sprog inden for rammerne af et udvidet Europa. Det bør være retningslinjerne for Parlamentet, hvis denne betænkning bliver vedtaget.
I et udvidet Europa bør det efter min opfattelse ikke kun gælde for udvidelseslandene, men også for de nuværende medlemsstater. Det er utvivlsomt en mangel, at vi på grund af det efter min mening ulyksalige enstemmighedsprincip ikke tidligere har været i stand til at initiere fælles politikker på det kulturelle område, for herigennem at give mindretalsbefolkningen og -sprogene fornuftige udviklingsmuligheder. Vi har et Kerneeuropa, der består af nogle få lande, f.eks. Italien, hvor jeg selv kommer fra, som har været banebrydende, og lad mig sige det som del af et mindretal, der ikke har italiensk oprindelse, men som udgør et tysksproget østrigsk mindretal i Italien. Der er lande, hvor denne udvikling desværre har stået i stampe, og jeg mener, at man med denne bestræbelse og afskaffelsen af enstemmighedsprincippet vil kunne opnå visse fremskridt her. Vi skal hovedsagelig beskæftige os med de lande, som har bekymringer i den anledning. Jeg mener, at mindretallene og deres kulturer bør opfattes som brobyggere og ikke som en belastning, og det er netop her, at denne betænkning kan bidrage med noget.
Iivari (PSE ).
   - Fru formand, der tales meget om at bevare og fremme den europæiske kulturelle arv. For at få kulturer til at blomstre for alvor har vi behov for konkrete handlinger i tilgift til talerne. Jeg tror, at min kollega fru Prets' betænkning vil hjælpe os på vej. Man bør støtte den konvention om kulturel mangfoldighed, der blev foreslået på UNESCO's kongres.
Jeg er tilhænger af ordførerens metode med af undersøge kulturen som en del af alle områder af EU's forskellige politikker. Denne tankemåde burde også udvides til praktisk handling. Kultur 2000-programmet er det mest synlige, men på ingen måde det eneste instrument. Der kanaliseres penge fra strukturfondene til projekter inden for kulturen, men udnyttelsesgraden kunne hæves med mere effektive informationssystemer. Lovgivningen på det indre marked har delvis indflydelse på mobiliteten af de kulturelle produkter, det vil sige kunst og kunstnere. Vi løber stadig for ofte ind i problemer på området, specielt hvad angår beskatning.
Målsætningerne fra Lissabon om det europæiske vidensamfund har bragt en ny dimension til kulturområdet. Teknologien tilbyder nye muligheder og værktøjer, men de skal stå til tjeneste for kulturen, ikke omvendt.
De europæiske kulturelle netværk er en nøgleressource inden for udbredelsen af den kulturelle mangfoldighed. Jeg håber, at vi får etableret et lovgrundlag til at sikre, at de finansieres ordentligt, så hurtigt som muligt.
Jeg vil gerne takke ordføreren, fru Prets, for hendes personlige indsats for at fremme den kulturelle mangfoldighed. Hun har organiseret adskillige workshops om europæisk kunst i løbet af denne parlamentssamling. 
Martelli (ELDR ).
   - Fru formand, som vores ordfører så rigtigt siger, er det vanskeligt og endda risikabelt at definere den kulturelle mangfoldighed, og det er næsten som at definere kulturen selv. I forslaget til beslutning, som netop er stillet på baggrund af et vanskeligt og risikabelt begreb, er man dog ikke bleg for i hele 47 punkter at ville regulere, standardisere og fremme den såkaldte kulturelle mangfoldighed, og her i internettets tidsalder bilder man således sig selv ind, at man kan standse liberaliseringen og globaliseringen af kultur, information og viden. Efter at have risikeret at dø af nationalisme, fascisme og kommunisme risikerer Europa således i dag at dø af legalisme.
Det er denne beslutnings tekst et klart eksempel på. Dens indhold er i strid med princippet om ikke at modsige sig selv og sågar med almindelig sund fornuft, og den ender med at hengive sig til et simpelt hykleri. Hykleriet gør, at alle former for kulturproduktion bedømmes som lige gode, ikke bare når det gælder deres overlevelse, men også når det gælder om at fremme dem, og man ligestiller således den liberale og den autoritære kultur, infibulationskulturen og kulturen for seksuel ligestilling, den tolerante kultur og den racistiske og antisemitistiske kultur.
Modsigelserne i dette forslag til beslutning afspejler faktisk dem, der er i vores politik, hvor man i den kulturelle mangfoldigheds navn leder efter allierede i den tredje verden for at beskytte dem og sig selv mod USA's audiovisuelle sektors dominans, hvorefter man f.eks. giver en omfattende finansiel støtte til det franske sprogs udbredelse i Afrika; den kultur, hvor man i integrationens navn forbyder tørklæder og andre religiøse symboler i skolernes klasseværelser, men ikke gør indsigelse mod deres autoritære påtvingelse i andre lande; den kultur, hvor det europæiske demokrati fremhæves, også selv om det er fraværende, men hvor man på en racistisk måde ikke anser den tredje verden for at være egnet til at indføre det; og den kultur, hvor man nægter at eksportere friheden og ikke tøver med at samarbejde med diktatorer og tyranner, og hvor man fuldstændigt ignorerer de islamiske dissidenter på samme måde, som man tidligere ignorerede dissidenterne i det kommunistiske Østeuropa.
Alt dette er efter min mening ikke et mere respektfuldt og retfærdigt valg, som forsvarer menneskehedens arv i Europa og hele verden, men tværtimod en slap, hyklerisk og selvmodsigende protektionisme, hvor man ønsker at beskytte de intellektuelle, nationale og regionale eliter mod den dynamik og kultursammenligning, som i bund og grund altid ...
Cappato (NI ).
   - Fru formand, hvis man skal dømme efter betænkningen, er kulturens fjende markedsliberaliseringen og Verdenshandelsorganisationen, mens kulturens eller kulturernes bastioner er nationalstaterne. Sådan forholder det sig ikke, for historisk set er det netop nationalstaterne og de nationalistiske ideologier, som har udryddet kulturer og befolkninger. Kommissær Reding, Kina har foretaget - og gør det stadig - de værste folkedrab og kulturudryddelser, nemlig den tibetanske kultur og befolkning samt uighurernes kultur og befolkning. Her i Parlamentet kan vi ikke fremvise Kina som et eksempel på et frugtbart samarbejde om kulturel mangfoldighed, medmindre vi da bruger den gamle kulturrevolution som reference for ordet "kulturel".
Kulturel mangfoldighed er abstrakt set ikke en rettighed. Den kan selvfølgelig også være resultatet af nogle regler, men så skal det være regler, som bygger på kommunikations- og ytringsfrihed og ikke på protektionisme - protektionisme eller kulturstøtte - og på nationalstaternes kulturrelativisme. Det er naturligvis nødvendigt med nogle regler, navnlig for at hindre sprogenes ødelæggelse, men det er netop politikken om, at der kun skal undervises i ét fremmedsprog i vores nationalstater, og bestemmelserne for EU-institutionernes måde at fungere på, som er i strid med den mangfoldigshedsånd, der opfordres til i forslaget til beslutning. Med deres ensprogede eller tosprogede agenturer udarbejder EU-institutionerne rapporter til offentligheden uden at gøre dette på EU's officielle sprog.
I stemmeforklaringen vil vi radikale parlamentsmedlemmer minde om vores forslag om at oprette et observatorium for sprogpolitikker for at fremme det internationale sprog og retten til en fri og ikke-diskriminatorisk international kommunikation for at beskytte og bevare den sproglige mangfoldighed. 
Zabell (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil takke kommissæren for hendes store indsats til fordel for den europæiske kultur og ordføreren, Christa Prets, for det arbejde, som hun har udført, og især for, at hun har behandlet så mange ændringsforslag.
Mit land, Spanien, er et land med stor kulturel mangfoldighed og rigdom, og vi går naturligvis fuldt ud ind for kulturel mangfoldighed. Jeg vil imidlertid sige, at vi gerne havde set, at betænkningen - i stedet for at omhandle forskellige kulturelle identiteter - havde omhandlet den mangfoldighed af kulturelle identiteter, der er i EU.
Den anvendte tilgang forekommer os generelt lidt negativ. Og sandheden er, at de kulturelle identiteter i mange lande i Europa er forskellige, netop fordi de er mangfoldige, og vi må ikke glemme, at det er en af vores store værdier.
Vi må ikke glemme, at de enkelte medlemsstaters ret til at definere, gennemføre og tilpasse kulturpolitikker er underkastet national lovgivning, og derfor bør det ske i henhold til deres respektive nationale lovgivninger.
Endelig vil jeg sige, at eftersom der i EU er forskellige holdninger til og bekymringer over dette emne, synes jeg, at det ville være det bedste, hvis vi også overlod det til UNESCO.
Oreja Arburúa (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil naturligvis allerførst lykønske ordføreren med hendes initiativ, men også kommissæren med hendes indlæg - og jeg har tilladt mig at tage nogle noter fra hendes indlæg, som jeg vil citere hende for, når vi igen taler om kulturel mangfoldighed.
Jeg taler i Parlamentet som spanier, som medlem af PPE-DE-Gruppen og som basker. Jeg kommer fra et land, hvor vi har vores eget sprog, et oprindeligt sprog ud over spansk, nemlig baskisk, og hvor vi har en kultur, der har eksisteret i tusind år ligesom vores sprog.
Jeg er enig med ordføreren i, at det er vigtigt at bevare den sproglige mangfoldighed. Jeg er også enig i, at behandlingen af minoritetssprogene og de oprindelige sprog skal overvåges.
I et Europa, der bliver mere og mere forenet, i en verden, der bliver mere og mere globaliseret, må vi være særligt opmærksomme på den kulturelle mangfoldighed. Europas rigdom - og det, der adskiller os fra andre regioner i verden, som kommissæren sagde - er uden tvivl vores kulturelle mangfoldighed, og vi skal forsøge at eksportere den model.
Vi bør undgå, at Unionen bliver standardiseret, og jeg vil minde om, at der i præambelen til udkastet til forfatning stod "Europa forenet i mangfoldighed".
Vi bør imidlertid undlade at tilpasse den kulturelle og sproglige mangfoldighed til politiske mål. Vi må ikke acceptere, at beskyttelsen af et sprog eller af en kultur, som er alles, bliver brugt som et politisk våben, som et kasteskyts, og endog bliver en mulighed for at forskelsbehandle og opdele mennesker. Hverken sproget eller beskyttelsen af et sprog kan være årsag til forskelsbehandling. Vi må huske på, at dette aspekt bliver behandlet i udkastet til forfatning. Lad os respektere den kulturelle og sproglige mangfoldighed, men ikke påtvinge den. Respekten for mangfoldighed består også i at respektere dem, der taler et andet sprog.
I Baskerlandet skal baskisk uden tvivl bevares, men vi bør ikke påtvinge det og heller ikke forskelsbehandle dem, der ikke taler det. Nogle nationalistiske partier har forsøgt at anvende sproget som et politisk redskab, og de er gået fra racenationalisme til sproglig nationalisme. Jeg mener, at kulturen er alles arv, alle bør forsvare den, og ingen bør lægge beslag på den.
Lad mig slutte med at citere forfatningens præambel, hvor der står, at "Europas folk, samtidig med at de bevarer stoltheden over deres identitet og nationale historie, er fast besluttet på at lægge tidligere tiders splittelse bag sig og i stadig tættere forening udforme deres fælles skæbne".
Reding,
   Fru formand, De vil sikkert have forståelse for, at jeg på grund af knapheden på kombattanter på plenarmødet ikke vil svare på spørgsmålene fra alle dem, der - og her et kvarter efter midnat kan jeg godt forstå det - har forladt Parlamentet. Jeg vil imidlertid gerne sige et par ord, som ligger mig på hjerte. Det er en kvinde fra Luxembourg, der taler til Dem, og det var denne kvinde fra Luxembourg, som sammen med Dem udviklede det europæiske sprogår for alle sprog uden undtagelse, uanset om det var anerkendte sprog, ikke-anerkendte sprog, flertalssprog eller mindretalssprog, for jeg har altid hævdet, at der ikke findes store sprog og mindre sprog. Der findes kun modersmål, og de er alle pr. definition store.
Vi vil fortsætte i denne retning. Vi har udarbejdet vores handlingsplan om sprog på grundlag af denne multilingvisme, med rette, og jeg kan sige Dem, at multilingvisme også omfatter de af vores sprog, som ikke er officielle, men det omfatter bestemt ikke esperanto, for vi har rigeligt med levende sprog, som er i vanskeligheder, uden at skabe kunstige sprog oven i. Lad os derfor lære vores børn sprog, og her er jeg glad for at se, at næsten alle - jeg vil faktisk sige alle - vores undervisningsministre gør en indsats, og nogle af dem må begynde fra bunden. De gør en indsats for at indføre sprog i grunduddannelserne. I de sidste to år er der gjort enorme fremskridt. Der er stadig lang vej at gå, men vi bevæger os fremad, og de ministre, som ikke gør en indsats, har i det mindste dårlig samvittighed. Det er op til Dem som medlemmer af Europa-Parlamentet at fortsætte med at give dem dårlig samvittighed, så der bliver gennemført reformer på lokalt, regionalt og nationalt niveau. Desuden gentager kommissæren over for hver eneste minister, han ser, at fortsat multilingvisme i Europa er et spørgsmål om overlevelse.
Nu vil jeg gerne svare på nogle specifikke spørgsmål, selv om de medlemmer, der stillede dem, ikke længere er til stede. Med hensyn til spørgsmålet om UNESCO og vores allierede er det klart, at vi har brug for alle landene i UNESCO for at skabe flertal for at vedtage en konvention om kulturel mangfoldighed. Vi må også på verdensplan fungere som et eksempel på kulturel mangfoldighed. Det, vi forsøger at gøre - og det lykkes for os ved at fungere som et eksempel og insistere på respekten for mindretallene - er at skabe holdningsændringer, især i de lande, hvoraf nogle er blevet nævnt, og som er meget langt fra at være perfekte, og vi ved alle, hvem de er. De ved det som medlemmer af Europa-Parlamentet, fordi De løbende diskuterer sagen, men vi kan kun hjælpe disse mindretal ved at tage dem med os og fortælle dem, at vi ikke vil tillade, at de bliver glemt, ikke ved at opføre en mur mellem dem, der har ret, og dem, der har uret.
Jeg vil gerne give Dem et meget specifikt eksempel. I maj åbnede vi for første gang filmfestivalen i Cannes med en europæisk filmdag. 25 ministre, som var stolte af deres nationale filmindustrier og var ledsaget af unge, kendte producere, viste verden, hvor stor vægt de lægger på filmen.
Om eftermiddagen på den europæiske filmdag organiserede vi og vores partnere fra hele verden en konference om verdensfilm for at give dem, hvis stemmer sjældent bliver hørt, en mulighed for at blive hørt, og for at give mindretalsfilm en chance. De ville aldrig have haft mulighed for at udtrykke sig uden hjælp fra Europa. Det er sådan, EU's politik bør være. Det er en politik, som viser et eksempel, og som demonstrerer vores enestående model.
Jeg vil nu besvare hr. Beazleys spørgsmål, som var meget specifikt. Han spurgte, om vi ville udarbejde en meddelelse om UNESCO. Hr. Beazley, jeg ved ikke, om De bemærkede det, men i august udsendte Kommissionen, så vidt jeg ved for første gang i EU's historie, en meddelelse om UNESCO, som bidrog til at sætte skub i tingene. Vi har nu vundet et slag. Jeg siger slag, for krigen er ikke forbi endnu. Grupperne håber - og nogle af dem har allerede indledt møder - at der nu kommer diskussioner på UNESCO-niveau. Jeg tror, at der vil kunne indledes internationale forhandlinger i ordets egentlige betydning enten i slutningen af 2004 eller i begyndelsen af 2005. Til den tid, når vi har begyndelsen til en tekst, vil vi kunne definere, hvad Europa forsøger at opnå i disse forhandlinger. Det er ikke nok at udsende en meddelelse hver tredje måned. Det ville ikke føre til noget. Jeg støtter det, som tyskerne kalder realpolitik, og som betyder, at jeg ønsker at tage initiativer, som fører til resultater. Vores meddelelse sidste sommer gav os mulighed for at få tingene sat i gang og vise, at Europa deltog i udarbejdelsen af et internationalt instrument. Så snart diskussionerne har ført til de første resultater, vil vi forklare, hvad vi ønsker skal være kernen i debatten. Lad os derfor være effektive og ikke militante bare for at være militante.
Jeg beklager at måtte sige til fru Junker, at hvad mediekoncentrationen angår, tager vi måske nok udgangspunkt i den samme idé, men vi har også den samme traktat som grundlag. Denne traktat afskærer Kommissionen fra at foreslå et instrument til harmonisering, bevarelse af mangfoldighed eller pluralisme i medierne. Eftersom traktaten er, som den er, og Kommissionen er traktaternes vogter, kan jeg ikke gøre andet. Jeg ville aldrig få den efterfølgende godkendelse fra Kommissionen, hvis jeg afveg fra traktaten. Vi kan kun håbe, fru Junker, at den nye traktat, som mange medlemmer klart har sagt, vil indeholde langt stærkere instrumenter med hensyn til en sådan mangfoldighed inden for alle aspekter, for den er mangeartet. Den handler ikke kun om dans og kunst, men også og frem for alt om sprog, mindretal, film og pluralisme i udtryksformerne, med andre ord medierne og den audiovisuelle teknologi. Derfor håber jeg, at den nye traktat vil give flere muligheder først og fremmest for folkets repræsentanter, men også for Kommissionens initiativ til at tage endnu et skridt fremad.
Det bliver sagt, at verden ikke er en vare, og det gælder i endnu højere grad for kulturen. Her mener jeg, at Kommissionen gennem sin handling meget klart har vist, ikke kun i forbindelse med udenrigshandelen, men også i forbindelse med autorisation af national støtte f.eks. til film og offentlige fjernsynsstationer og så videre, at den ikke vil acceptere, at kulturen bliver betragtet som en vare. Men selv om kulturen ikke er en vare, har den sin pris, og den må vi betale. Det er derfor op til os at overbevise de nationale regeringer og gøre det muligt for Europa at investere tilstrækkelige ressourcer til at sikre, at disse kulturer overlever. Det skal være muligt for Europa at fungere som et levende eksempel for verden, så vi kan forandre denne verden, for selv om det, vi ser med hensyn til mangfoldighed og respekt for andre, ikke er perfekt, er vores eksempel stadig værdifuldt. Lad os vise vejen, og verden vil blive et bedre sted. 
Formanden.
   - Tak, fru kommissær Reding.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
(1)
Dillen (NI ),
   Jeg kommer fra et land, Flandern, hvis kultur i årtier er blevet holdt nede af de fransktalende belgieres dominans. Selv i dag underkendes den nederlandske kultur og det nederlandske sprog, navnlig i den flamske omegn af Bruxelles, af det talmæssigt dominerende fransktalende mindretal. Selv i Unionen underkendes nederlandsk undertiden. Således forsvandt nederlandsk f.eks. som arbejdssprog i institutioner såsom den europæiske Varemærkemyndighed. Jeg har altså forudsætninger for at vide, at heller ikke de europæiske institutioner selv har ren samvittighed, når der tales om manglende respekt for kulturel mangfoldighed, eller når det hævdes, at også den sproglige mangfoldighed skal respekteres. Denne betænkning, der indeholder en hel del rosværdige henstillinger, kommer på ingen måde for tidligt, og jeg håber inderligt, at de gode hensigter, der går ud på at beskytte alle sprog, som efter udvidelsen tales i Europa med 25 medlemsstater, denne gang ikke forbliver tomme ord. Jeg understreger, at også mindretalssprog såsom walisisk og bretonsk fortjener at blive beskyttet med europæisk støtte. Europa skal, hvad kultur angår, først feje for sin egen dør, inden det vil moralisere i resten af verden. 


 - Kære kolleger, det giver mig stor glæde her i dag at kunne byde præsidenten for Republikken Serbien-Montenegro, hr. Marovic, velkommen. Hr. præsident, De er kommet til Europa-Parlamentet på et afgørende tidspunkt i forholdet mellem Serbien og Montenegro og EU - og i en vis forstand på et tidspunkt, der er afgørende for Serbien og Montenegro selv.Den nye Union, der snart vil bestå af 25 medlemsstater, har med forhåbning og forventning set frem til reform- og forandringsprocessen i Deres land og i regionen som helhed i de seneste år. Vi har også set med bedrøvelse og dyb bekymring på det skammelige mord på Zoran Djindjic sidste år. Det var et dystert øjeblik, som endnu en gang fik os til at forstå, at vi som demokrater ikke kan tage de reelle fremskridt, som er sket, og som fortsat må ske i Serbien og Montenegro og hele regionen, for givet, og det minder os om pligten til at ville engagere sig sammen med andre og støtte forandringens, reformens og demokratiets kræfter. Derfor håber vi her i Parlamentet, at resultatet af de valg, der lige har fundet sted i Serbien, ikke vil føre til genopblusning af den nationalisme, som har haft så tragiske konsekvenser for regionen.Jeg byder Dem velkommen i dag som en leder, hvis ord og handlinger giver os grund til optimisme. De har som præsident på mange måder symboliseret det bedste af, hvad vi håber for Deres region. De forsonlige handlinger, som De for nylig har sat i værk, først mellem Dem og Kroatiens præsident, og så i november mellem Dem og præsidenten i Bosnien-Hercegovina, er rosværdige initiativer til forsoning. Disse vægtige handlinger er helt igennem europæiske. De minder os om, hvad en af vores grundlæggere, Robert Schuman, sagde, da han talte om den kraft, der ligger i kreativ forsoning. Vi har brug for sådanne idéer og sådanne mænd og kvinder med politiske visioner og mod i det vestlige Balkan i dag. Jeg takker Dem for det lederskab, De har udvist i denne forbindelse.Det er vigtigt, at vi nu hinsides erklæringer og konklusioner fra Rådets topmøder udvikler mål for demokratiske fremskridt i forholdet mellem EU og staterne i Deres region.Hr. præsident, gennem Dem vil vi gerne sige til befolkningen i Serbien-Montenegro - og til befolkningen i hele det vestlige Balkan - at vi her i Parlamentet er parat til at gå ad denne vej sammen med Dem. Det er ikke en vej, som De skal føle, at De må gå alene.Jeg har den glæde at opfordre Dem til at tale til Europa-Parlamentet. 
Marovic,
   (1)Hr. formand, ærede medlemmer, det er mig en ære at tale til Dem her ved begyndelsen af det år, hvor vi forventer at se en yderligere fremskyndelse af vores tilnærmelse til de europæiske strukturer.
Jeg tror oprigtigt, at den kommende politiske dialog og afslutningen af gennemførlighedsstudiet vil blive endnu et stort skridt hen imod en stabiliserings- og associeringsaftale mellem vores union og Den Europæiske Union. Det vil være af afgørende betydning. Uden en gunstig vurdering i gennemførlighedsstudiet og fremskyndelse af arbejdet med at afslutte stabiliserings- og associeringsaftalen med Serbien-Montenegro og EU vil processen med europæisering og de nødvendige fremskridt, der kan garantere et bedre liv for alle, blive forsinkede.
Det er grunden til, at vi forventer at besøge alle i EU for sammen at genoptage gennemførelsen af opgaven med at fremskynde europæiseringen med endnu større begejstring, ikke bare af hensyn til Serbien-Montenegros fremtid i Europa, men i lige så høj grad af hensyn til de helt afgørende spørgsmål om sikkerhed, stabilitet og fremskridt for hele det vestlige Balkan.
I denne proces er Republikken Serbien-Montenegros rolle og betydning af afgørende vigtighed, ikke kun af geostrategiske hensyn eller sikkerhedshensyn, men endnu mere af hensyn til en yderligere styrkelse af demokratiske og europæiske normer i forbindelse med løsningen af de udestående problemer for denne region med hensyn til europæisk integration, blandt hvilke problemet med Kosovo bestemt er af særlig betydning.
Dialog og kun dialog sammen med respekt for FN's resolutioner og det internationale samfunds aktive rolle og ansvar kan eliminere truslen om etnisk spænding og pres, særlig for den ikke-albanske befolkning. Serbien og Montenegro støtter politikken med "normer før status", for det er kun et multietnisk Kosovo, et Kosovo hvor der er sikkert, og hvor alle, der ønsker at bo der, frit kan vende tilbage, et Kosovo med europæiske normer, der kan blive et land med udsigter og fremskridt for alle sine borgere.
Gennem hele historien har Balkan ofte betalt en tragisk pris for intolerance. Det var især de borgere og befolkninger, der boede i disse områder, som blev ofre for en sådan politik. I dag er jeg sikker på, at vi alle er blevet mere modne og forstår, at vejen til den moderne, udviklede og demokratiske verden for alle nationer i det vestlige Balkan kun kan gå via politisk dialog, kompromiser og forhandlinger. En tendens til radikalisering fører os baglæns. Aftaler og dialog er det eneste, der kan åbne for udsigten til et tolerant, multietnisk, multireligiøst, stabilt europæisk samfund. Det er vores vision, vores politiske mål og vores håb.
Repræsentanterne for EU, som skal besøge vores land om nogle få dage, vil få mulighed for at se, at reformprocessen med udviklingen af Serbien-Montenegro ikke er blevet forsinket, selv om sidste år var præget af store politiske udfordringer globalt, regionalt og hjemme.
Jeg vil erindre om, at mordet på Serbiens premierminister, Zoran Djindjic, efter manges mening med alle sine tragiske konsekvenser primært sigtede mod at forhindre en effektiv etablering af unionen mellem Serbien og Montenegro og at føre til generel destabilisering af regionen. Vores land har også modstået denne form for udvikling. Sikkerheden er blevet opretholdt, og ikke alene er unionen mellem Serbien og Montenegro blevet dannet, men den er også blevet medlem af Europarådet og en ligeværdig partner i den europæiske integrationsproces.
Jeg skal ikke lægge skjul på, at vi havde forventet at gøre hurtigere og mere intensive fremskridt omkring tilslutningen til Europa, og måske i særdeleshed at møde større forståelse. Faktisk er det også muligt, at Europa forventede mere. Jeg tvivler imidlertid ikke på, at ønsket om, at vores land skal tilslutte sig den større europæiske, demokratiske familie, er gensidigt. Når det er tilfældet, er det op til både os og Europa at se, hvor vi har begået fejl, at undgå at begå flere i fremtiden og at gøre vores yderste for at nå vores fælles mål, som helt sikkert vil føre Serbien-Montenegro og det vestlige Balkan i retning af fremme af en europæisk livsstil og europæiske værdier.
Helt ærlig er vores vigtigste fejl, at vi sommetider er sent på den. På den anden side har verdens reaktion, eller for at være mere præcis visse institutioners reaktion, undertiden været forhastet eller meget svær at forstå for vores demokratiske befolkning i al almindelighed. Mange analytikere af den samlede situation har faktisk noteret sig dette og har nævnt mange uheldige følger, der truer med at forsinke de reformrelaterede og demokratiske skridt, som vores union tager, særligt de sidste fire anklager, der blev rejst af domstolen i Haag forud for valget i Serbien.
Det er vanskeligt at udholde tvivlen om, at man samarbejder med domstolen i Haag på den måde, som folk der ønsker, til trods for de indlysende resultater, der er nået på dette område. Det er også vanskeligt at være underlagt pres fra visse borgere, der ofte ser på dette samarbejde med domstolen - baseret på gennemførelse af loven om samarbejde med domstolen vedtaget af unionens parlament - som værende for omfattende fra de demokratiske myndigheders side i Serbien-Montenegro og til skade for vores egne borgere.
Jeg vil gerne forsikre Dem om, at vi ønsker at samarbejde med Haag i fremtiden på linje med de forpligtelser, vi har indgået, de vedtagne internationale instrumenter og vores nationale love. Vi ønsker også at blive mødt med forståelse fra den internationale og nationale offentligheds side for dette arbejde og at få støtte fra den. Det vil være en yderligere bekræftelse på vores oprigtige engagement og på, at vi tilslutter os værdierne i den civiliserede og demokratiske verden, som De fremmer i denne høje forsamling.
Vi ønsker ikke at være fortidens eller Haags eller generalernes gidsler. Vi går kun med til at være vores fremtids gidsler af hensyn til den tid, der kommer, til de generationer, der ønsker at leve ligeværdigt og sammen med deres lige i Europa og resten af verden.
For at stabilisere de politiske betingelser har Serbien for nylig afholdt valg til parlamentet. Flertallet af borgerne gav støtte til de demokratiske kræfter. Uanset hvordan resultatet af disse valg kommenteres, er det en kendsgerning, at de demokratiske kræfter vandt mere end 60 % af de afgivne stemmer, og desuden skete det nu: ikke i en kamp mod Milosevic, men i en kamp for en demokratisk og europæisk fremtid for Serbien-Montenegro. Det er ikke en tid til yderligere radikalisering, men en tid hvor vi i Serbien-Montenegro må gøre alt, hvad vi kan, for mest muligt at udvide den nationale enighed om Serbien-Montenegros prioritering af det europæiske aspekt og af udviklingen. De demokratiske kræfter lader sig allerede lede af dette behov. De arbejder, som De nok ved, i øjeblikket på at danne en ny demokratisk regering, som vil gøre det muligt at fortsætte den demokratiske, reformorienterede og proeuropæiske proces i Unionen af Serbien og Montenegro.
Der er blevet gjort meget på politisk og økonomisk niveau i fortiden. Det bevises af, at selv i dette klare politiske tomrum har der ikke alene ikke været nogen valutamæssig ustabilitet, men tværtimod er der blevet indgået adskillige større kontrakter om investering af kapital med velkendte erhvervsvirksomheder i hele verden.
Serbien-Montenegro har fortsat gennemførelsen af handlingsplanen for harmoniseringen af de økonomiske systemer i Serbien-Montenegro, og jeg vil gerne sige til Dem, hr. Patten, at ja, der er udestående spørgsmål, men vi ønsker virkelig at afslutte gennemførelsesstudiet med henblik på forhandlinger om stabiliserings- og associeringsaftalen med EU.
Reformer på uddannelsesområdet er allerede blevet gennemført på ordentlig måde, så vores land nu har underskrevet Bologna-erklæringen. Der er fuld støtte til vores reformer af retsvæsenet. Der er fuldt samarbejde i kampen mod organiseret kriminalitet, og det ses også ved de retssager, der er blevet indledt ved særdomstolen for organiseret kriminalitet. Som De ved, er der også blevet etableret en særlig domstol for krigsforbrydelser, og vi forventer, at også den snart vil behandle de sager, der henvises eller vil blive henvist til de nationale domstole af Haag-tribunalet.
Der er blevet gennemført reformer af de væbnede styrker. Der er også blevet indført fuld demokratisk og civil kontrol med militæret. Længden af værnepligten er blevet forkortet, og demilitariseringsprocessen ved grænsen er blevet indledt.
Vi forventer, at Serbien-Montenegro i begyndelsen af dette år endelig vil blive optaget i partnerskab-for-fred-programmet. Hvad angår regionen, var de gensidige undskyldninger for forbrydelser begået i det tidligere Jugoslavien, der blev nævnt af formanden for Parlamentet, hr. Cox, ikke bare tomme ord. Vi er fortsat med at styrke vores regionale samarbejde og gode naboskab ved at indføre en mere liberal visumordning. Serbien-Montenegro har afskaffet de visa, der tidligere krævedes for at komme ind i over 40 lande. Vi har behandlet betingelserne for, at flygtninge og internt fordrevne kan vende tilbage, og opnået yderligere konkret, økonomisk og kulturelt samarbejde.
Men beklagelsen drejer sig om nødvendigheden af fuldt oprigtigt og ansvarligt at se sin fortid i øjnene. Det er kun på den måde, vi kan komme fremad. Idealistiske og uskyldige folk går på skyerne. Et syndigt folk går på jorden, vi må have mod til at erkende de fejl, vi har begået, afhjælpe dem og etablere nye forbindelser. Fortidens illusioner har straffet mange nationer på Balkan, da de blev ramt af historiens voldsomme vinde.
Der er næsten 650.000 flygtninge og internt fordrevne i Serbien-Montenegro i øjeblikket, hovedsagelig serbere fra Krajina, Bosnien og Kosovo. Det siger meget om de ofre, disse mennesker har måtte bringe på grund af en politik, der har valgt de nationale ønsker frem for realiteterne.
Enhver politik, som kun forfølger egne ønsker og ikke erkender realiteterne i en reel, moderne og politisk løsning på udestående spørgsmål, er en blind politik. Borgerne i Serbien og Montenegro forventer derfor som ofre for en periode i deres fortid og for en sådan politik i dag en forståelse og undskyldning for alt, hvad de har måttet gennemleve i den periode med illusioner og håb. Det er en illusion, at det er muligt at leve alene uden at samarbejde med Europa og resten af verden, uden at fremme historiske venskabsbånd og uden at opbygge en fælles, stabil, velstående, demokratisk og europæisk fremtid for alle dens nationer og stater.
Denne følelse af forståelse og beklagelse er noget, jeg bærer dybt i mit bryst som præsident for Serbien-Montenegro, og jeg forventer også at møde en sådan forståelse fra alle vores venner. Jeg siger dette, fordi Beograd-aftalen har givet positive resultater. Beograd-aftalen, der blev bygget på demokratiske aftaler mellem Serbien og Montenegro med bistand fra EU, har resulteret i det nuværende gode forhold mellem Serbien og Montenegro i stedet for det forhold, der var kendetegnet ved manglende forståelse og konflikt. I øjeblikket bruger vi dialog for at nå aftaler om spørgsmål, der optager os begge omkring unionen mellem staterne uden at nedstemme nogen af staternes autonomi eller bringe den i fare.
Vores institutioner er i stigende grad ved at påtage sig det fulde ansvar for en konsekvent gennemførelse af forfatningschartret. Sammen med de bestræbelser, som de to staters regeringer gør sig, har disse aktiviteter bragt Serbien-Montenegro tættere på Europa og den europæiske integrationsproces end nogensinde før. Det er et af de vigtigste mål for vores unions virke under Beograd-aftalen og forfatningschartret.
Som præsident for Republikken Serbien-Montenegro er jeg overbevist om, at underskrivelsen af Beograd-aftalen og forfatningschartret om den nye union mellem Serbien og Montenegro var en klog beslutning under de givne omstændigheder, og at det nu er vores opgave på alle niveauer at gøre vores pligt ansvarligt og effektivt i overensstemmelse med det ansvar, vi har påtaget os. Den økonomiske og politiske støtte, som Europa har lovet, vil bestemt bidrage hertil i videst muligt omfang. Erfaringerne fra det tidligere Jugoslavien og fra hele verden har vist os - for at bruge den moderne politiske jargon - at guleroden altid er mere effektiv end stokken. Vi er endog parate til at lade Europa fastsætte en frist for hver af dets konkrete tilskyndelsesforanstaltninger, inden for hvilken dets forventninger skal opfyldes.
Det er denne type stimulering og opmuntring, som vi ser frem til at få fra EU, særlig med hensyn til formuleringen af gennemførlighedsstudiet. Det er derfor, jeg er sikker på, at hvis resultaterne af dette studium er positive, og hvis vi får indgået stabilitets- og associeringsaftalen i tide, vil det sikre, at Serbien-Montenegro kan gå ad vejen til europæisk integration. Vi arbejder alle oprigtigt og energisk hen imod en situation, hvor vi kan dele de fælles værdier i en fredelig, demokratisk og civiliseret verden.
Jeg hilser Dem på vegne af Serbien og Montenegro, deres borgere, deres forhåbninger og deres forventninger til det liv, vi gerne vil dele med landene i regionen og alle nationer i Europa.
Formanden.
   - Jeg vil gerne takke Dem, præsident Marovic, for Deres tale til Parlamentet i dag og for at have overbragt Parlamentet et budskab med europæiske perspektiver og engagement fra Deres side.
