Priznanje EU glede genocida Romov med drugo svetovno vojno
Predsednik
Naslednja točka je izjava predsednika v zvezi s priznanjem EU glede genocida Romov med drugo svetovno vojno.
Romi danes predstavljajo največjo etnično manjšino v Evropski uniji. Trenutno so tudi najbolj zatirana skupnost v Evropi. Med drugo svetovno vojno so jih nacisti preganjali na podlagi rase prav tako kot Jude. Pobili so več sto tisoč Romov, katerih številne generacije prednikov so bili evropski državljani. 66. obletnica osvoboditve taborišča Auschwitz-Birkenau, ki smo jo obeležili 27. januarja letos, nam služi kot opomnik, da so bili Romi tretja največja skupina žrtev tega taborišča. Žal se tega ne zavedajo vsi Evropejci. Genocid Romov je uradno priznalo le nekaj držav članic EU. Čas je, da evropske državljane seznanimo z dejstvom, da so Romi, ki živijo med nami, kot skupnost doživeli travmo genocida. Najboljši način boja proti diskriminaciji je izobraževanje. Evropski parlament predstavlja glas EU v boju za človekove pravice. Danes govorimo v imenu romskih bratov in sester. Želimo, da se njihovo trpljenje ne pozabi in da bo njihov položaj bolje razumljen.
Kolegi, sledila bo zelo kratka razprava na to temo, zato vsa prosim, da ostanete v dvorani. Najprej bomo slišali izjavo Sveta, kajti vključevanje Romov je, kot veste, ena od prednostnih nalog madžarskega predsedstva. Sledila bo izjava podpredsednika Komisije, nato pa še kratke izjave v imenu političnih skupin.
Enikő Győri
predsedujoča Svetu. - (HU) Gospod predsednik, gospe in gospodje, prosim, dovolite mi, da na začetku preberem besede Friderike Kolompár, ki je preživela genocid nad Romi in Sinti, t.i. porajmos: "Mojega očeta smo našli, ko smo 2. avgusta 1994 ali 1995 odšli v Auschwitz. Njihova imena so bila napisana na veliki spominski plošči. Vedeli smo, da so jih odpeljali v Nemčijo, vendar nismo poznali točnega kraja. Če me nek Rom iz Fehérvárja ne bi ustavil, bi segla v peč in iz nje izvlekla košček. Hotela sem ga vzeti in ga odnesti domov za spomin. Takrat je moj sin Jószi rekel:
'Mama, ne segaj notri, lahko se okužiš.'
'To me sploh ne skrbi, sin moj,' sem odvrnila.
'Kako vendar veš, da je to del tvojega brata ali očeta?' me je nato vprašal. Omedlela sem in odnesli so me iz krematorija."
V imenu madžarskega predsedstva bi se želela pridružiti plemeniti pobudi, s katero Evropski parlament in tudi predsednik Buzek osebno želita na tem zasedanju počastiti žrtve porajmosa, holokavsta nad Romi. Zakaj je pomembno, da tega ne pozabimo? Se ne bi morali namesto tega ukvarjati s prihodnostjo? Ameriški zgodovinar George Santayana je leta 1905 zapisal: "Tisti, ki se ne spominjajo preteklosti, so obsojeni, da jo še enkrat doživijo."
Število Romov in Sintov, ubitih v času druge svetovne vojne in po njej, celo po najskromnejših ocenah dosega 220 000. To so bili madžarski, češki, romunski, francoski, nemški, poljski, srbski in kdo ve kateri državljani še. Moški in ženske, starejši in otroci. Veliko, veliko otrok. Če bi bili živi, bi mnogi izmed njih danes bili državljani EU. Na spominskih slovesnostih se nenehno omenja, da so v nasprotju z judovskimi ujetniki družine v romskem taborišču Auschwitz-Birkenau lahko ostale skupaj. Eden izmed preživelih v madžarskem holokavstu se spominja: "celo SS je vedel, da romskih družin ni mogoče ločiti. Dovolili so jim, da so ostali skupaj do noči iz 2. na 3. avgust 1944, ko so v taborišču med požigom njihovih barak umorili preživele izmed 30 000 ujetnikov."
EU je bila po drugi svetovni vojni ponovno rojena iz tega dna; iz pekla šoe in porajmosa. Sanje ustanovitvenih očetov so bile, da bodo narodi Evrope, vsi skupaj, zavrnili vse, kar je pripeljalo do tako skrajnega nespoštovanja človekovega življenja, do Auschwitza in Birkenaua. Vsi narodi Evrope skupaj, vključno z evropskim romskim prebivalstvom, ki trenutno obsega 10 do 12 milijonov. "Toda to je še vedno preteklost," bi lahko rekli. "Kje je tu prihodnost? " Mnenje madžarskega predsedstva je, da moramo o preteklosti in prihodnosti govoriti sočasno. Ko je madžarski predsednik vlade Viktor Orbán 19. januarja Evropskemu parlamentu predstavil program madžarskega predsedstva EU, je dejal: "Strategija za Rome je prednostni vidik madžarskega predsedstva, saj pametna Evropa nima nobenega smisla, če v njej ni srca. Vendar pa bo Evropa imela srce samo, če bo ustvarila možnosti za socialno vključenost najbolj prikrajšanih družbenih skupin.
Osebno bi bila zelo ponosna, če bi lahko vsi skupaj do konca tega predsedstva sprejeli skupno evropsko okvirno strategijo za Rome. Delo že poteka zahvaljujoč zavezi Evropskega parlamenta in Evropske komisije. Svet in njegovo madžarsko predsedstvo želita k temu prispevati. Želimo prispevati h krepitvi zavedanja, da Romi, tako kot vsi narodi in etnične manjšine Evrope in celotnega sveta, niso problem, temveč gospodarski, kulturni in človeški vir.
Maroš Šefčovič
podpredsednik Komisije. - Gospod predsednik, pred nekaj dnevi smo v Evropskem parlamentu skupaj s preživelimi v holokavstu obeležili dan spomina na holokavst. V imenu Komisije naj povem, da močno cenim dejstvo, da se danes spominjamo tudi romske žrtve genocida.
Na obiskih v Oswiecimu, Jad Vašemu ali Muzeju holokavsta v Washingtonu vas lahko nečlovečnost storilcev holokavsta vsakokrat znova pretrese. Tisti, ki ste obiskali otroški paviljon v Jeruzalemu, se boste strinjali z mano, da iz paviljona odhajate pretreseni in da ne morete verjeti, da so takšne stvari bile možne v Evropi in to samo pred 60 ali 70 leti.
Zato moramo o tem govoriti. To žalostno zgodbo moramo povedati našim otrokom, saj vemo, da je zgodovina nagnjena k ponavljanju. Zato moramo zagotovo poskrbeti, da se ta groza ne bo pozabila in da se ne bo nikdar več ponovila. Združimo moči v boju proti duhovom preteklosti.
Zgodovina nas uči grenkih lekcij o tem, česa vse sta zmožna rasno sovraštvo in nestrpnost. Evropska unija zato temelji na temeljnih pravicah in vrednotah, ki vključujejo tudi zaščito manjšin, načelo prostega gibanja in prepoved diskriminacije, vse to pa v celoti velja tudi za Rome.
Nesprejemljivo je, da se Romi v 21. stoletju še vedno soočajo z diskriminacijo na podlagi svojega etničnega izvora. Preveč Romov je še vedno žrtev rasizma, diskriminacije in socialne izključenosti. Preveč romskih otrok še vedno živi na ulici, namesto da bi hodili v šolo. Preveč Romov še vedno nima pravih možnosti na trgu dela in preveč romskih žensk še vedno trpi nasilje in izkoriščanje.
Vključevanje Romov je prednostna naloga za EU in zahteva zaveze in skupna prizadevanja nacionalnih in lokalnih organov, civilne družbe in institucij EU. Komisija pa se močno zavzema za izboljšanje položaja Romov in zlasti njihovo socialno in gospodarsko vključevanje.
Za to smo si ves čas prizadevali: to nam predstavlja dolgotrajno in dolgoročno zavezo. Vendar pa moramo priznati, da odgovornost za vključevanje Romov leži predvsem na strani držav članic, zato smo jim v sporočilu, ki smo ga sprejeli lansko leto, posredovali konkreten seznam ukrepov, s pomočjo katerih lahko njihove politike vključevanja Romov postanejo učinkovitejše. To je bil prvi politični dokument doslej, ki je bil posebej namenjen Romom.
Ocenjujemo pa, da si bodo države članice morale še naprej resno prizadevati, da izboljšajo učinkovitost svojih politik na področju vključevanja Romov. Zato bo Komisija aprila v tesnem sodelovanju z madžarskim predsedstvom sprejela evropski okvir o nacionalnih strategijah za vključevanje Romov, v katerem bodo vsebovani predlogi za reševanje izključenosti Romov.
Za konec mi v tem svečanem trenutku dovolite, da v imenu Komisije ponovno poudarim pomen zaščite temeljnih pravic v Evropi in zagotavljanja usklajenega vključevanje vseh posameznikov v družbo. Zelo pomembno je, da zagotovimo, da se zgodovina prav res nikoli več ne bo ponovila.
Lívia Járóka
v imenu skupine PPE. - (HU) Gospod minister, gospod predsednik, gospod komisar, gospe in gospodje, v imenu Skupine Evropske ljudske stranke (Krščanskih demokratov) želim izraziti zadovoljstvo in hvaležnost, ker se Evropski parlament tokrat prvič spominja romskih žrtev holokavsta. In prav to je tisto, kar moramo storiti mi, njihovi potomci: spominjati se in se učiti. Izraziti moramo spoštovanje do trpljenja žrtev in te boleče lekcije enotno in s strpnostjo do sočloveka vključiti v našo skupno zgodovino in skupen spomin. Zato je pomembno, da podpremo univerze, znanstvene družbe in raziskovalne institute, ki pomagajo odkrivati in predstavljati trpljenje, s katerim so se Romi soočali in ga prenašali v teku naše dolge zgodovine. Predlaga, naj nacionalni učni načrti v vseh evropskih državah predstavljajo stoletja dolgo skupno zgodovino tako večinskih skupnosti kot Romov.
Današnji dan je tudi priložnost, da utrdimo to enotnost in ponovno izjavimo, da smo Romi državljani naših držav in dejavnik, ki sodeluje pri izgradnji držav; smo svobodni in enakopravni evropski državljani. Z manj se ne smemo zadovoljiti.
Za nami je sedemsto let skupne zgodovine; sedem stoletij boja, v katerih smo neštetokrat pokazali našo zvestobo svojim domovinam in Evropi. Medtem ko se spominjamo mračnih časov ločevanja in preganjanja, moramo potegniti moč iz teh poživljajočih trenutkov naše skupne zgodovine in upati, da bomo lahko v enotnosti postali dostojanstvena, skladna skupnost. Tako kot delimo skupno zgodovino, bomo delili tudi skupno prihodnost - to vemo vsi - in rada bi izrazila upanje, da lahko skupaj dosežemo vse, saj sem prepričana, da vse to lahko dosežemo samo skupaj.
Zavzeta prizadevanja naslednjih generacij bodo potrebna za vse, ki bodo poskušali zgraditi sprejemljivejši in popolnejši svet zase in za bližnjo okolico. Naši predniki so neštetokrat pokazali, da so se naši narodi zmožni združiti, ko gre za našo usodo. Za nas pa je položaj Romov v Evropi tudi vprašanje usode. Zdaj smo na vrti mi in prvi korak moramo narediti danes.
Če mi dovolite, bi dodala še eno misel: drugi korak bo treba narediti čez dva tedna na plenarnem zasedanju, ko bo končno lahko sprejeta evropska strategija za Rome v skladu s pričakovanji vseh nas.
Hannes Swoboda
v imenu skupine S&D. - (DE) Gospod predsednik, hvala za vašo izjavo: zahvaliti pa bi se želel tudi predsedujoči Sveta in podpredsedniku Komisije. Rad bi se zahvalil vsem tistim, ki so predlagali to razpravo - v moji skupini predvsem gospe Göncz. Gospod predsednik, kot ste rekli danes, se iztrebljanje Romov pogosto potiska v ozadje, ko govorimo o iztrebljanju Judov. Obstajale pa so tudi druge žrtve grozodejstev nacionalsocialistov. Tu želim omeniti tudi homoseksualce, kar ste danes storili tudi vi, gospod predsednik, v drugačnem smislu.
Strinjam se s predsedujočo Sveta in tudi s predhodno govornico, da je najboljši način počastitve spomina tisti, pri katerem razmišljamo tudi o prihodnosti. Z današnjim položajem Romov na naši celini ne moremo biti zadovoljni. Romi so še vedno žrtve diskriminacije in predsodki še vedno obstajajo. Ko se država danes vrača k uporabi izraza "cigani" namesto "Romi", da bi se izognila kakršni koli nejasnosti, potem tega zagotovo ne bom kritiziral; pomembno je, da se borimo proti predsodkom in diskriminaciji, in da se uklanjamo diskriminaciji s spreminjanjem izrazov.
O vprašanju Romov v tem parlamentu razpravljamo že več let in moramo priznati - tudi ob naših obiskih v različnih državah -, da obstajajo še zelo veliko problemi, da se krog diskriminacije in prikrajšanosti še ni razbil in da mnogi otroci danes še vedno hodijo v ločene šole. Zato sem zelo hvaležen madžarskemu predsedstvu, da se je lotilo te teme. Upam, gospa Győri, da bomo kljub vsem našim razhajanjem uspeli skupaj doseči velik uspeh.
Naša skupina je že prek gospoda Schulza že nekaj časa v stiku z Günterjem Grassom, nemškim pisateljem, ki je ustanovil tudi fundacijo za Rome. Günter Grass je nekoč dejal: "Vi, Romi, ste v svojem večnem stanju selitve strogo rečeno Evropejci na način, ki ga moramo mi, ki smo ujeti v okvire naših narodnosti, upoštevati, če nočemo, da bi se enotna Evropa spremenila v birokratskega, upravnega in vsemogočno gospodarskega velikana. Ljudje, ki jim pravimo cigani, nas prehitevajo vsaj v tem smislu, v svoji čezmejni mobilnosti. Predvsem bi jim morali omogočiti, da dokažejo svojo identiteto z evropskim potnim listom, ki jim bo zagotavljal pravico do bivanja kjer koli od Romunije do Portugalske." (konec navedka)
Ustvariti moramo pogoje, v katerih se bodo vsi Romi počutili doma tam, kjer živijo. Ustvariti moramo tudi pogoje, ki jim bodo omogočili, da bodo prosto potovali po Evropi brez strahu pred ponovnim izgonom. Ko se bo to končno zgodilo, potem bomo za Rome zares storili veliko, vse strahotne stvari, ki so jih nacisti storili Romom v holokavstu med drugo svetovno vojno, pa bomo lahko šele takrat zapisali preteklosti.
(Aplavz)
Renate Weber
v imenu skupine ALDE. - (RO) Gospod predsednik, "samudaripen" je beseda, ki v romskem jeziku pomeni "pekel na zemlji", z drugimi besedami torej genocid ali holokavst. Pekel na zemlji je izraz za to, kako so Romi Evrope živeli med drugo svetovno vojn, ko jih je bilo več sto tisoč umorjenih samo zato, ker so bili Romi. Točne številke v resnici ne poznamo. V muzeju holokavsta v Washingtonu je zapisano, da gre za približno četrt milijona. Druge študije navajajo, da je bilo v teh letih umorjenih več kot milijon Romov. Razlog za to nejasnost je neopaznost tistih Romov, ki so bili žrtve holokavsta. To pa je še en dokaz, da so bili ti ljudje že stoletja žrtve sistematične diskriminacije ali odrinjenosti.
Zato je današnja izjava Evropskega parlamenta, ki jo je podal njegov predsednik, zgodovinski trenutek. Vendar pa se ne moremo ustaviti samo pri tem. Temu dogodku morajo slediti posebni ukrepi, tako na ravni EU kot na ravni držav članic. Genocid Romov morajo na tak način priznati vse države članice, poleg tega pa je treba s tem poglavjem naše zgodovine seznaniti tudi državljane Evrope.
Dokler se evropski otroci v šolah ne bodo učili o tem holokavstu in o stoletjih suženjstva Romov v mnogih državah, ki so zdaj države članice EU, in dokler evropske družbe ne bodo spoznale, da imamo zgodovinsko dolžnost do teh prebivalcev, ne bomo uspeli ustrezno izpeljati naših protirasističnih kampanj, poleg tega pa tudi ne bomo imeli veliko uspeha niti pri naših nacionalnih in evropskih strategijah za vključevanje Romov.
Catherine Grèze
Gospod predsednik, danes popoldne govorim z globokimi čustvi. Predvsem bi se vam, gospod predsednik, želela osebno zahvaliti za vašo zavezo.
Priznavanje genocide Romov je zgodovinski trenutek za vse tiste milijone Evropejcev, ki pripadajo Jenišem, Sintom, Romom, Manušem in nomadskim narodom. Več sto tisoč njihovih sorodnikov je bilo umorjenih v tistih mračnih časih, ko so bili pogosto sramotno označeni kot izobčenci iz družbe.
To pa je tudi zgodovinski trenutek za vse nas državljane Evropske unije. Ne pozabimo, Romi so bili prvi, ki so se selili iz ene države Evrope v druge, in sicer dolgo pred tem, ko smo oblikovali naš skupen prostor. Danes, z 10 milijoni prebivalcev, predstavljajo našo največjo manjšino. Njihova zgodovina je tudi naša zgodovina.
Bil je že skrajni čas, gospe in gospodje, da povrnemo zaupanje teh evropskih državljanov v njihove evropske institucije. Naše družbe jih odrivajo, zato še vedno trpijo dvojno kazen. Grozodejstvom vojne so se pridružili zanemarjanje, ravnodušnost in tišina. Priznavanje genocida Romov je zato iskreno dejanje spominjanja. Je seveda jasna priložnost za spominjanje, vendar pa mora biti predvsem zagotovilo drugačne prihodnosti.
Prejšnji teden so poslanci Evropskega parlamenta in nacionalnih parlamentov z vzhoda in zahoda v nemškem parlamentu prevzeli odgovornost za zgodovino, tako da so podprli priznavanje tega genocida. To je prvi korak pri spreminjanju pogleda naših sodržavljanov na te Evropejce. Pred nami je še dolga pot. Poskrbimo, da bodo Romi postali polnopravni evropski državljani.
Marek Henryk Migalski
Gospod predsednik, dejstvo, da so bili Romi žrtve genocida med drugo svetovno vojno, je prav tako očitno kot to, da so bili Judje žrtve istega procesa. Do vsakogar, ki to dejstvo zanika, moramo biti neizprosni tako kot do tistih, ki zanikajo holokavst Judov. Imate prav, ko pravite, da so bili Romi tretja največja etnična skupina, ki je bila žrtev masakra v Auschwitzu. Druga največja skupina so bili Poljaki. Spominjati se moramo vseh narodov, ki so bili žrtve holokavsta med drugo svetovno vojno. Spominjati se moramo vsega, kar se je zgodilo v Auschwitzu in drugih koncentracijskih taboriščih, kakor tudi pobojev v Katynu in drugih krajih, ki so se zgodili v teh petih oziroma šestih letih, da se kaj takšnega ne bi več nikoli ponovilo. Evropski parlament ima moralno in politično dolžnost, da zagotovi, da bo ta spomin ostal živ, naša današnja razprava pa je samo en način, da se to stori.
Cornelia Ernst
Gospod predsednik, gospe in gospodje, to je res pomemben trenutek, saj se danes v Evropskem parlamentu prvič spominjamo romskih in sintskih žrtev holokavsta.
Dovolite mi, da začnem s poslovilnim pismom štirinajst letnega dečka Roberta Reinharda, ki ga je napisal leta 1943, preden so ga iz nemškega otroškega doma deportirali v Auschwitz. Napisal je: "Spet sem našel svoje starše. Peljejo nas v koncentracijsko taborišče. Precej sem razmišljal in končno dosegel točko, ko se lahko soočim s smrtjo. Še enkrat hvala za vse, kar ste storili zame. Vse skupaj vas pozdravljam. Se vidimo v nebesih. Robert. "
Tako kot 500 000 drugih Romov in Sintov se tudi ta deček ni nikoli vrnil; čeprav so bili Romi in Sinti poleg Judov prve žrtve ubijanja po tekočem traku, celotna resnica o tem, kar se je zgodilo, do danes - 66 let pozneje - še vedno ni prišla na dan. Pogosto se prikriva tudi skupna krivda večinske družbe. Potrebujemo vso resnico o tem poglavju zgodovine.
Romi in Sinti morajo biti maščevani, holokavst pa priznan kot zločin proti človeštvu, če želimo zagotoviti, da se to ne bo več nikoli zgodilo. Trdno se moramo boriti, da izkoreninimo predsodek pred temi ljudmi. Odpraviti moramo tako rasno sovraštvo kot nasilje, ki smo mu bili na primer priča predlani na Madžarskem, to pa moramo storiti s pogumom, ki ga kažejo naša prepričanja. Svoboda, enakost in solidarnost niso samo privilegij nekaterih, temveč pravica za vse, saj so človekove in državljanske pravice nedeljive.
Niki Tzavela
Gospod predsednik, rada bi podprla vse, kar je bilo povedano do zdaj. Romi so odločilno prispevali k razvoju Evrope, predvsem pa njene kulture. Moja pripomba, ki je tudi povsem razumna, je, da so vsi programi v zvezi z Romi v Evropski uniji, ki prihajajo iz Komisije, razdrobljeni in pogosto vključeni v okvir socialne izključenosti. Predlagala bi bolj razumen pristop. Komisija naj sprejme pobudo samo za Rome in zunaj okvira socialne izključenosti, tako da bomo imeli program, ki bo zadeval samo Rome. To nam bo omogočilo večjo učinkovitost pri delu za Rome na nacionalni ravni.
Predsednik
Gospa predsedujoča Svetu, gospod podpredsednik Komisije, kolegi, rad bi se vam zahvalil za vaše besede. To je zelo pomembna razprava za vse nas in za celoten Evropski parlament.
Razprava je končana.
Pisne izjave (člen 149)
Cristian Dan Preda
Toplo pozdravljam poziv Evropske unije k priznanju genocida Romov me drugo svetovno vojno. Nekatere države članice so to že storile in upam, da jim bo pri tem sledilo še čim več drugih držav članic in tudi Evropska unija kot institucija. Žal se velika večina evropskih državljanov genocida Romov ne zaveda. Prav zato, kot je poudaril tudi romunski predsednik v svojem govoru oktobra 2007, v katerem je priznal genocid Romov, se ne smemo ustaviti pri simbolični potezi. Podpreti moramo vključitev podatkov o holokavstu nad Romi v šolski učni načrt, namenjen evropskim učencem. Na drugi strani pa je nesprejemljivo, da 66 let po osvoboditvi ujetnikov iz koncentracijskega taborišča Auschwitz neka etnična manjšina še vedno trpi tako obsežno diskriminacijo v Evropski uniji. Zato mislim, da mora socialna vključenost Romov, ki je ena izmed prednostnih nalog madžarskega predsedstva, priti v središče evropske politike s specifičnimi, učinkovitimi in merljivimi ukrepi.
Jarosław Leszek Wałęsa
Vprašanja, povezana z žrtvami tiranije tretjega rajha med drugo svetovno vojno, so še vedno izredno občutljiva tema, ki pa si jo je treba natančno ogledati. Danes želimo razširiti okvir našega razumevanja pojma holokavst, saj si ga javnost razlaga kot množično iztrebljanje Judov. Spominjati se je treba tudi "čiščenja" drugih etničnih, nacionalnih in družbenih skupin med drugo svetovno vojno ter počastiti spomin nanje. Premalo ljudi se zaveda, kaj se je zgodilo: predvsem premalo mladih ljudi Evrope. Prav zaradi tega poskušamo na današnji razpravi odpreti boleče in nekoliko pozabljeno vprašanje iztrebljanja Romov. Porajmos, ki je romski izraz za iztrebljanje, je vzel od 500 000 do 2 milijona Romov po vsej Evropi. Romi so bili za Judi in Poljaki tretja največja skupina v smislu nacionalnosti, ki so jih pobili v Auschwitzu. Vpričo teh dejstev ni več mogoče dvomiti v razsežnost izgub, ki so jih utrpeli Romi, zaradi česar smo kot Evropejci dolžni počastiti spomin na vse, ki so utrpeli to krivico, da so postali žrtev genocida, ter širiti spoznanje o njihovi usodi. Seznanjanje s temi dogodki je prednostna naloga tako današnje kot prihodnjih generacij.
Elena Băsescu
Romi so trenutno največja etnična manjšina v EU, ki pa je bila skozi stoletja tudi najbolj zatirana. Med drugo svetovno vojno je bilo ubitih in preganjanih več sto tisoč Romov. Na žalost je samo nekaj držav članic priznalo, da je bilo iztrebljanje Romov dejansko tudi dejanje genocida. V čast spomina na žrtve in kot znak spoštovanja do tistih Romov, ki so preživeli holokavst, je romunski predsednik leta 2007 priznal grozodejstva, ki so jih utrpeli Romi, in trem Romom, ki so preživeli genocid, podelil nacionalni križ za "Zvesto služenje" 3. reda. Romi so del prihodnosti Romunije, evropske Romunije. Tragedija holokavsta je zdaj del našega kolektivnega spomina. Ob tej priložnosti želim pozdraviti prednostne naloge madžarskega predsedstva, torej strategijo za vključevanje Romov. Najboljši način za počastitev spomina je, da pogledamo v prihodnost. Zdaj moramo v vsaki državi članici pregledati stoletja zgodovine, katere del so bili tudi Romi, in okrepiti to pobudo za Rome. Romi so svobodni, enakopravni evropski državljani. Ustvariti moramo tudi predpogoje za prosto gibanje Romov, da ne bi bili ponovno izobčeni. Potrebujemo skupnost, ki bo v celoti vključena v sodobno družbo.
Elena Oana Antonescu
Pozdravljam pobudo predsednika Evropskega parlamenta Jerzyja Buzeka, v kateri zahteva uradno priznanje Evropske unije glede genocida romskega prebivalstva, ki so ga med drugo svetovno vojno izvršili nacisti in njihovi zavezniki, saj predstavlja korak naprej v boju za zaščito pravic najbolj razširjene etnične manjšine v Evropi.
Več deset tisoč romskih prebivalcev je bilo žrtev mučenja ali pobojev na zasedenih vzhodnih ozemljih, v koncentracijskih taboriščih nacističnega režima pa jih je umrlo še na tisoče več. Zgodovinar Michael Billig povzema načelo doktrine rasne superiornosti v naslednji izjavi: "Človeka se ne ubije za to, kar počne, temveč za to, kar je". S tem stavkom je mogoče povzeti žalostno resničnost časa, v katerem je bilo več kot milijon Romov zatiranih in prikrajšanih za vsakršne pravice, vključno s pravico do potomstva.
Mislim, da za premagovanje rasizma in boj proti socialni izključenosti potrebujemo posebne ukrepe na ravni EU. Zavzemam se za boljše sodelovanje in izmenjavo dobrih praks na ravni EU med nacionalnimi in evropskimi strategijami za vključevanje Romov.
