Načelo subsidiarnosti in univerzalnosti socialnih javnih storitev v EU (razprava) 
Predsednica
Seja se nadaljuje.
Naslednja točka je vprašanje za ustni odgovor (Β7-0218/2010), ki so ga postavili Jan Olbrycht in Lambert van Nistelrooij v imenu skupine PPE, Heide Rühle v imenu skupine Verts/ALE, Oldřich Vlasák v imenu skupine ECR, Peter Simon, Françoise Castex, Evelyne Gebhardt in Proinsias De Rossa v imenu skupine S&D, Ramona Nicole Mănescu in Olle Schmidt v imenu skupine ALDE Komisiji o načelu subsidiarnosti in univerzalnosti socialnih javnih storitev v EU.
Jan Olbrycht
Poudaril bi, da je vprašanje za ustni odgovor, zastavljeno tu, spodbudila odločba Evropske komisije o določitvi, katere skupine lahko na Nizozemskem koristijo socialna stanovanja. Ta odločba je sprožila obsežne razprave in spodbudila interes med poslanci Evropskega parlamenta, ker ima pomembne posledice. Priznati je treba, da se v različnih državah članicah Evropske unije uporabljajo različne opredelitve za socialna stanovanja kot javno storitev. Te opredelitve zadevajo tudi dejstvo, da imamo različna merila za uporabo socialnih stanovanj in da imamo tudi različne obsege odgovornosti. Odgovorni so javni organi, vendar pa so izvajalci javni in tudi ne.
Interes za socialna stanovanja je po eni strani posledica uredb v zvezi z javno pomočjo, toda zadeva tudi opredelitev, ki se uporablja v primeru ugotavljanja upravičenih stroškov za strukturne sklade. V zvezi s tem bi bilo kot dodatek k vprašanju zanimivo vedeti, ali Komisija meni, da bi morala obstajati ena opredelitev za celotno Evropsko unijo. Bi morala delovati ista načela v zvezi z javno pomočjo pri socialnih stanovanjih? Ali namerava Komisija v vsakem primeru določiti dopustno raven domačega dohodka kot v primeru Nizozemske? Ali je tovrstno ukrepanje zagotovo v skladu z načelom subsidiarnosti, ki velja v Evropski uniji?
Heide Rühle
avtorica. - (DE) Gospa predsednica, omenila bi sporočilo za javnost, ki ga je Komisija izdala 19. decembra lani v zvezi z odločbo o državni pomoči glede nizozemskega sistema socialnih stanovanj.
Navajam iz izjave. "Odločba Komisije potrjuje njeno dolgoletno politično usmeritev, da imajo nacionalni organi široka pooblastila za opredelitev meril in pogojev za socialna stanovanja in druge storitve splošnega gospodarskega pomena (SGEI)." To je navedek.
Moje vprašanje je naslednje. Kako se ta izjava Komisije ujema z dejstvom, da je s to odločbo Komisija določila fiksne omejitve prihodka za socialna stanovanja na Nizozemskem? Je to resnično v pristojnosti Komisije in kako se to nanaša na subsidiarnost in sorazmernost?
Poleg tega bi Komisijo vprašala tudi, kako je lahko odločitev o uradnem priznanju socialnega združevanja ob sočasnem odklanjanju socialne segregacije skladna z dejstvom, da je bil sočasno določen fiksni delež ne več kot 10 % nad pragom 30 000 EUR, medtem ko Komisija navaja tudi, da se bo, če tisti, ki za več kot 10 % presegajo ta prag 30 000 EUR glede socialnih stanovanj, dobijo stanovanje, to moralo nadomestiti na drugih področjih na Nizozemskem? Zdi se mi, da je to zelo trdna in toga določba, ko gre za socialno združevanje.
Kako se to sklada s subsidiarnostjo in - kot ste sami navedli v sporočilu za javnost - s "širokimi pooblastili za opredelitev meril in pogojev za socialna stanovanja in druge storitve splošnega gospodarskega pomena (SGEI)."?
Françoise Castex
Gospa predsednica, tudi jaz bi nagovorila Komisijo o tej priglasitvi pomoči za socialna stanovanja s strani Nizozemske, na katero je odgovor Komisije, da jo je treba uskladiti s pravili konkurence. Zato je priporočila radikalno reformo socialnih stanovanj in njihovih nalog splošnega interesa in je po mojem mnenju razvila omejevalno opredelitev tega, kaj predstavlja socialne storitve splošnega interesa.
Komisija priznava socialno naravo te javne storitve, vendar poudarja, da jo je treba opredeliti, citiram, "v neposredni zvezi s prikrajšanimi družbenimi skupinami", in da posledično zagotavljanje socialnih stanovanj na Nizozemskem presega posamezne potrebe prikrajšanih družbenih skupin. Predlog reforme socialnih stanovanj, ki ga je podala nizozemska vlada, obseg socialnih stanovanj, ki jih je mogoče dodeliti drugim družbenim skupinam, omejuje na 10 %, toda vedno v skladu s socialnimi merili ali po prednostnem vrstnem redu.
Ta omejitev spodkopava drugo nalogo javnih storitev, ki jo izpolnjuje storitev javnih stanovanj, namreč cilj socialne in urbane raznolikosti, ki ga je za socialna stanovanja določil nizozemski zakonodajalec. Zato je moje vprašanje, komisar, člani Komisije, na kateri pravni podlagi v pogodbi lahko Komisija postavlja pod vprašaj univerzalni značaj socialnih storitev in državo članico prisili, da ponovno opredeli naloge ene izmed teh socialnih storitev?
László Andor
član Komisije. - Gospa predsednica, vprašanje, ki so ga zastavili spoštovani poslanci, je sestavljeno iz treh delov. Prvi del: ali Komisija meni, da bi morala biti ena sama opredelitev socialnih stanovanj v EU. Drugi del: vprašanje o načelu subsidiarnosti in univerzalnosti. Tretji del: vprašanje o meji prihodka za dostop do socialnih stanovanj. Preden odgovorim na ta vprašanja, bi poudaril, da Komisija socialnim stanovanjem pripisuje velik pomen. Socialna stanovanja so ključno orodje za aktivne socialne in gospodarske politike vključevanja v Evropski uniji.
Glede odgovora na vprašanji 1 in 2 bi bil rad zelo jasen. Komisija ne določa ene same opredelitve socialnih stanovanj na ravni EU in v celoti spoštuje načelo subsidiarnosti. Spoštovani poslanci se pravilno sklicujejo na odločbo Komisije iz leta 2005 o državni pomoči za storitve splošnega gospodarskega interesa. Ta odločba zagotavlja pravno gotovost pri opravljanju storitev in zmanjšuje upravno breme na javne organe, ki jih financirajo.
V skladu s to odločbo se pomoč za socialna stanovanja, ki izpolnjuje pogoje, ki jih določa odločba, obravnava prednostno, saj je izvzeta iz priglasitve - ne glede na višino zneskov. V skladu z odločbo se to izvzetje uporablja, kadar zadevna država članica socialna stanovanja opredeli za storitev splošnega gospodarskega interesa. Vsaka država članica mora opredeliti obseg socialnih stanovanj v skladu s svojimi običaji, kulturo in posredovanjem države.
Omenil bi sporočili Komisije iz leta 2006 in 2007, ki sta jasno poudarili odgovornost držav članic in diskrecijsko pravico glede socialnih storitev v splošnem interesu. Poleg tega je bila ta točka nedavno poudarjena v Protokolu o storitvah splošnega interesa. Vendar pa tu, kot daje vedeti pojem "socialna stanovanja", niso zajeta stanovanja na splošno, ampak stanovanja, zagotovljena na podlagi socialnih meril.
Zato se uvodne izjave v odločbi iz leta 2005 nanašajo na stanovanja za prikrajšane državljane ali skupine z manj socialnimi ugodnostmi, ki si zaradi omejitev plačilne sposobnosti niso sposobni najti stanovanja po tržnih pogojih. Države članice morajo zato opredeliti ciljno skupino za socialna stanovanja, da bi omogočile pregledno dodelitev socialnih stanovanj in preprečile izključitev najbolj pomoči potrebnih.
Države članice imajo veliko manevrskega prostora za določitev velikosti ciljne skupine in izvajanje sistema socialnih stanovanj. Vloga Komisije je omejena na preverjanje, da v opredelitvi ni očitnih napak.
Ta pristop je bil potrjen v odločbi Komisije, sprejeti decembra 2009, o socialnih stanovanjih na Nizozemskem. Je tudi popolnoma skladen s členom 34 Listine o temeljnih pravicah, ki navaja socialno in stanovanjsko pomoč za tiste brez zadostnih sredstev.
Jasna opredelitev socialnih stanovanj zagotavlja tudi, da se državne pomoči ne more usmeriti v financiranje komercialnih dejavnosti zunaj obsega storitev splošnega gospodarskega interesa.
Vprašanje 2 zadeva splošno pravico do stanovanja. Vendar pa, kot sem že povedal, stanovanja na splošno niso enaka socialnim stanovanjem. Jasna, pregledna merila za upravičenost in dodelitev socialnih stanovanj so v interesu upravičencev in zagotavljajo pravilno uporabo javnih sredstev.
Tudi v odgovoru na vprašanje 3, v katerem spoštovani poslanci sprašujejo, zakaj je dostop do socialnih stanovanj omejen na gospodinjstva z dohodkom, manjšim od 33 000 EUR, bi rad bil zelo jasen. Na ravni EU ni določena meja višine dohodka za dostop do socialnih stanovanj.
Ta znesek zadeva eno državo članico - Nizozemsko. Del sprememb, ki so jih uvedli nizozemski organi, je bila uskladitev nacionalnega sistema socialnih stanovanj z evropskimi pravili o državni pomoči. Nizozemski organi so določili to mejo, da bi opredelili ciljno skupino za socialna stanovanja na Nizozemskem. Komisija ni odkrila nobenih napak v opredelitvi socialnih stanovanj in je zato odobrila nizozemsko shemo državne pomoči. Dodal bi, da je ciljna skupina, ki so jo opredelili nizozemski organi, zelo obsežna in zajema 43 % nizozemskega prebivalstva.
Lambert van Nistelrooij
V času krize in razprave o tem, kako ohraniti trajnostno družbo in našo konkurenčnost, razpravljamo o očitni podrobnosti, ki po mojem mnenju predstavlja osrednjo točko pomislekov mnogih ljudi.
Zadevno vprašanje je, komu se bo dodelilo stanovanja. Še zlasti zdaj, ko so banke precej bolj zadržane kot so bile na začetku razprave - na Nizozemskem leta 2005, ko je bila situacija precej drugačna -, je jasno, da nekateri ljudje resnično zabredejo v težave. Zdaj določeni prag znaša 33 000 EUR. Te predloge je treba še predložiti v odobritev poslancem spodnjega doma nizozemskega parlamenta, ki nam bodo takoj povedali, da mora biti ta prag dejansko v skladu s pragom za nizozemski sklad zdravstvenega zavarovanja, ki znaša približno 40 000 EUR.
Razprava na Nizozemskem je še vedno v polnem razmahu, zato: ni res, da se zdaj strinjajo vsi. Zdi se mi, da ni dovolj prostora za prožnost, za prilagojene rešitve. Države članice morajo biti sposobne prilagoditi se okoliščinam. Teh 10 % je zelo malo. Ko sem diplomiral, je bil moj dohodek prav tako nad pragom, vendar pa sem lahko svoje najemniško stanovanje obdržal še nekaj let, preden sem se dokončno odločil kupiti stanovanje in živeti nekje drugje.
Govorimo o prožnosti; tu ni dovolj manevrskega prostora. To me pripelje do zaključka, da se subsidiarnosti - zmožnosti držav, da same precej širše uredijo stvari - ne spoštuje popolnoma. Glede na današnjo razpravo moramo razmisliti, ali bi predložili resolucijo. Na splošno menim, da Komisija v zvezi s tem dobro opravlja delo, vendar mislim, da je manevrski prostor držav članic pretirano omejen na škodo ljudi, ki so odvisni od njega glede svojega stanovanja.
Evelyne Gebhardt
Gospa predsednica, komisar, gospe in gospodje, ko spremljam to razpravo, opažam, da pravzaprav obstaja veliko negotovosti v zvezi s tem, kako izvajati zakonodajo na teh področjih. Gospod Andor, pravkar ste dejali, da ni evropske uredbe, ki bi kot fiksno mejo določala 33 000 EUR. Nizozemski zakonodajalci pa so prostovoljno določili to mejo, verjetno zato, ker jih je bilo strah, da bo Komisija zahtevala določitev jasnih meril.
Ta negotovost vodi k številnim težavam v državah članicah v zvezi z lastnim sprejemanjem odločitev, zlasti v takšni obliki, da bodo resnično ustrezale temu, kar potrebujemo za te ljudi in zlasti pri socialnih stanovanjih, saj so to ljudje, ki nimajo dovolj denarja, da bi se lahko prosto gibali.
Zato je zelo pomembno, da vzpostavimo pravni okvir in pravno gotovost, ki bosta tudi ustrezno pojasnila, kaj je mogoče. Storitve splošnega gospodarskega interesa je seveda resnično treba zaščititi. Opravlja se jih na lokalni ravni v državah članicah in so splošne, zagotoviti pa moramo, da se jih resnično zagotavlja vsakomur.
Zato moramo razmisliti o tem - in vem, da se to preučuje v Odboru za zaposlovanje in socialne zadeve -, da od Komisije zahtevamo pravni okvir za zaščito storitev splošnega gospodarskega interesa, zlasti na socialnem področju, in menim, da bi bil takšen okvir, če bi bil zagotovljen, zelo dobra stvar.
Isabelle Durant
Gospa predsednica, komisar, tu govorimo o pravni podlagi, ki je seveda zelo pomembna. Vendar pa bi poleg te pravne podlage rada poudarila, da stanovanja, predvsem pa socialna stanovanja, vsekakor niso trg kot vsak drug ali gospodarska dejavnost kot vsaka druga. Poleg tega so socialna stanovanja precej več kot stanovanja, rezervirana za ljudi z nizkimi prihodki ali v stiski.
Gre tudi za vprašanje socialne raznolikosti, o katerem smo govorili, vendar pa gre tudi za vključevanje teh stanovanj in ljudi, ki živijo v njih, v njihovo sosesko, njihovo mesto, včasih v centru mest, včasih na obrobju. Veliko dela je bilo storjenega v zvezi z najemniki, delo v pomoč njihovemu vključevanju in vzpostavitvi solidarnosti, vključno med različnimi generacijami, ki živijo v teh soseskah in v teh stanovanjih, zato resnično menim, da gre tu za drugo temo.
Poleg tega si bomo v tem zakonodajnem obdobju prizadevali za storitve splošnega interesa. Zdi se mi, da prihod sem in poudarjanje problemov, povezanih s pomočjo ali omejenim dostopom do socialnih stanovanj, pošilja napačen signal. Glede najvišje meje dohodka, ki so jo omenili drugi poslanci in ki znaša 33 000 EUR, menim, da predstavlja problem, saj obstaja cela vrsta različnih družin: enostarševske družine, družine, ki jih sestavljajo starejši, družine, ki so sestavljene iz članov nekdanjih in sedanjih partnerstev, ločene družine. Kako lahko izračunamo njihove prihodke? Vse to me pripelje do pozivanja k večji prožnosti in subsidiarnosti, če v tej soseskah hočemo prave socialne projekte.
Patrick Le Hyaric
v imenu slupine GUE/NGL. - (FR) Gospa predsednica, komisar, pravkar ste povedali, da Komisija socialnim stanovanjem pripisuje velik pomen. Vsekakor govorimo o temeljni pravici, ki se je v naših državah članicah ne izvaja. To je še en madež na našem trenutnem modelu evropskega povezovanja.
Glede preostanka vašega odgovora, komisar, ste recitirali običajni molitvenik Komisije, vendar pa izkušnje kažejo, da Komisija, vaša Komisija, in Sodišče Evropskih skupnosti sodita na podlagi evropskih pogodb v skladu z usodnim načelom, namreč načelom svobodne in neizkrivljene konkurence, in s tem ustvarjata nezakonit dostop do gradnje stanovanj in samih stanovanj. Še slabše, leta 2005 je Evropska komisija socialna stanovanja opredelila kot stanovanja, namenjena izključno, citiram, "za prikrajšane državljane ali skupine z manj socialnimi ugodnostmi". Komisija torej spodbuja ustvarjanje mestnih getov za revne v škodo socialni raznolikosti.
Kot številni poslanci tudi jaz podpiram zamisel o novi okvirni direktivi, ki je pozitivna in napredna, vendar pa se bojim, da bi bilo treba spremeniti prav načelo konkurence, ki je zapisano v pogodbah.
Po drugi strani pa se bojim, da bodo izjave predsednika Barrosa, ki jih je danes potrdil Svet Ecofin in ki v bistvu priporočajo nadzor proračunov, vodile k zmanjšanju porabe, dodeljene nizkocenovnim stanovanjskim uradom in zlasti socialnim stanovanjem. Vsekakor menim, da mora Evropa ponovno začeti iz nič.
Frank Engel
(FR) Gospa predsednica, na nek način bi ponovil mnenje gospe Durant, ki je pravilno ugotovila, da socialna stanovanja niso komercialni sektor ali sektor, podvržen konkurenci, kot vsak drug. Komisar, menim, da se strinjamo glede tega.
Tu se pod vprašaj postavlja državno pomoč. Sprašujem se, zakaj na področju kot so socialna stanovanja, ne bi teoretično bili prav na področju državne pomoči. Seveda govorimo o državni pomoči za upravičence do socialnih stanovanj, ne toliko za podjetja. Nenazadnje se pomoč dodeli, ker je potrebna; na kocki niso toliko vprašanja konkurence.
Opažam - in seveda lahko govorim samo na podlagi lastnih izkušenj na nacionalni ravni -, da so socialna stanovanja povezana s tako različnimi pogoji, da bi morali biti resnično veseli, da Evropska komisija, evropske institucije, Evropa in Bruselj niso, kot se vedno domneva, odgovorni za natančno opredelitev pomoči, za to, da nam povejo, kateri državljan ima lahko koristi od katere pomoči in pod kakšnimi pogoji.
Poudaril bi, da so tu na kocki posebni lokalni pogoji in spremembe v družinskih okoliščinah vsakega izmed nas. Kako bi lahko nekdo, ki je imel družino in katerega družinski položaj se nato spremeni, nekdo, katerega prihodki se spreminjajo v teku življenja, kot je dejal gospod van Nistelrooij, nekega dne dobil pravico do socialnega stanovanja in potem doživel njen preklic? Menim, da je to nerazumno, v teh okoliščinah pa menim, da Komisija ne bi smela preseči svojih pristojnosti in nam predlagati ter nazadnje naložiti pravil, ki so neizogibno brez prožnosti in verjetno tudi človečnosti.
Proinsias De Rossa
Gospa predsednica, v tej razpravi sem udeležen kot poročevalec Odbora za zaposlovanje o prihodnosti socialnih storitev splošnega interesa. To vprašanje za ustni odgovor si prizadeva od Komisije izvedeti, kakšne predloge ima za obravnavanje resnega problema v zvezi z zagotavljanjem socialnih stanovanj za državljane.
Obžalujem, da komisar ni navedel teh predlogov in je namesto tega poskušal upravičiti obstoječi sistem. Komisija vztrajno zavrača, da bi se sprijaznila s potrebo po vzpostavitvi pravne jasnosti in prožnosti za države članice v zvezi ne samo z zagotavljanjem obstoječih javnih storitev - in zlasti socialnih storitev -, ampak tudi z izpolnjevanjem novih družbenih potreb. Sposobni moramo biti državljanom zagotoviti varnostno mrežo v stiski, vendar tudi socialni okvir, ki služi vsem državljanom. Zdravstvo, stanovanja in izobraževanje so storitve, ki bi jih bilo vsekakor treba zagotavljati na splošni podlagi in ne zgolj zaradi kapric trga. Samoumevno je, da trg ne more zagotoviti univerzalnosti na podlagi enakosti in enake kakovosti na teh področjih.
Vse to so storitve, ki presegajo motiv dobička in imajo družbeno vrednost, ki je ni mogoče utemeljiti na računovodskih izkazih. Potrebne so tudi za oblikovanje trdne podlage za moderno gospodarstvo. Trenutna pravna neustreznost glede tega, kaj lahko storijo vlade na nacionalni in lokalni ravni v zvezi z zagotavljanjem storitev, ki so opredeljene kot bistvene za dobrobit družbe, se ne more več dolgo nadaljevati.
Sophie Auconie
(FR) Gospa predsednica, komisar, gospe in gospodje, najprej bi nekaj poudarila: Komisija nima pristojnosti na področju stanovanjske politike na splošno in še posebej socialnih stanovanj.
Vendar pa Komisija v odločbi, ki jo navajamo v tem vprašanju za ustni odgovor, podaja opredelitev pojma socialnih stanovanj. Kot nenehno govorimo, komisar, je problem socialnih stanovanj in dostopa do stanovanj v tem obdobju krize velik problem. Vključimo v naše tehnične, pravne in celo tehnokratske razprave nekaj človečnosti.
Ob stanovanjih samih po sebi so socialna stanovanja temelj resničnega povezovanja, resnične socialne vključenosti za tiste, ki imajo koristi od njih. O opredelitvi, ki je bila podana med pregledom državne pomoči, ki ga je izvedla Komisija, je vsekakor mogoče razpravljati. Komisar, veliki francoski filozof, rojen v moji regiji, dolini reke Loare, je dejal: "Splošni interes je krog, katerega središče je znano, toda obseg neznan".
Zato imam za vas dve vprašanji. Prvo je enostavno: kakšen je pravni status te opredelitve? Velja za vse države članice?
Drugo vprašanje je splošnejše. Kje se po mnenju Komisije začne in konča pristojnost Skupnosti glede organizacije javnih storitev? Kajti to vprašanje je nenazadnje pomembno. Na kocki sta univerzalnost in dostopnost javnih storitev.
Peter Simon
(DE) Gospa predsednica, komisar, gospe in gospodje, naša mesta in skupnosti po vsej Evropi se borijo s težavnimi okoliši. Po vsej Evropi poskušamo rešiti ta problem tako, da ta prikrajšana območja in ljudi, ki živijo v njih, pripeljemo na raven normalnega življenja v naših mestih.
Vendar če zdaj določimo merila na področju socialnih stanovanj, kot to zdaj dela Komisija, če določimo merila, ki izrecno - kot so že povedali nekateri poslanci - onemogočajo združevanje prebivalstva na teh območjih, bo to za desetletja spodkopalo vsa prizadevanja pristojnih strani na kraju samem. Spodkopalo bo tudi dejanja, ki jih je Evropska unija spodbujala s pobudama Skupnosti Urban in Urban II.
Če tu merila, v skladu s katerimi se lahko subvencionira socialna stanovanja na takšen način, da subvencijo prejmejo samo najrevnejši izmed revnih, najbolj prikrajšani izmed prikrajšanih, in se jim lahko pomaga v okviru socialnih stanovanj, bomo dejansko postavili ovire za mešanje tega dela prebivalstva v prikrajšanih okoliših, za nekaj, kar je dejansko nujno potrebno. To bo vodilo k večji socialni izključenosti točno teh skupin prebivalstva in bo samo povečalo probleme v naših mestih. Ob upoštevanju tega sta potrebni široka opredelitev in široka razlaga načela subsidiarnosti, Komisiji pa bi bil hvaležen, če bi lahko na kratko predstavila svoje stališče v zvezi s tem.
Joachim Zeller
(DE) Gospa predsednica, tu imamo bolj svetovno vprašanje, posebno tisto o načelu subsidiarnosti in univerzalnosti socialnih javnih storitev v EU kot celoti. Vendar pa so bila v tej razpravi socialna stanovanja postavljena v središče na primeru Nizozemske. To ni enkraten primer - združenja najemnikov in zlasti predstavniki najemnikov so leta sumili, da osredotočanje Evrope na konkurenčnost vsaj omejuje področje socialnih stanovanj v Evropi, če ga že ne poskuša popolnoma onemogočiti.
Po potrebi po hrani in oblačilih je potreba po stanovanju osnovna človeška potreba in zato so stanovanja ena od socialnih javnih dobrin, preprečevanje brezdomstva pa je socialni izziv.
Odraz tega je dejstvo, da se v državah, ki upoštevajo blaginjo svojih državljanov, bodisi podpira socialna stanovanja ali pa so stanovanja posamezno subvencionirana na podlagi dohodkov ljudi. Seveda imamo zdaj po pristopu številnih držav vzhodne, srednje in jugovzhodne Evrope v Evropski uniji poseben primer. Zaradi različnih struktur gradnje stanovanj v nekdanjih vzhodnih in zahodnih delih Evrope, zlasti po zadnjih širitvah Evropske unije obstaja potreba po primerjavi struktur subvencij za stanovanja in gradnje stanovanj v državah članicah.
Zaradi načina privatizacije stanovanj v mnogih državah članicah vzhodne, srednje in jugovzhodne Evrope takoj po političnih spremembah in predvsem zaradi znatnega pomanjkanja stanovanj v teh državah se je Evropski parlament odzval tako, da je v teh državah dal na razpolago strukturne sklade.
Kljub temu je stanovanjska politika še naprej odziv na nacionalne, regionalne in zlasti lokalne okoliščine v vsakem primeru; z drugimi besedami, gre za klasičen primer področja politike, kjer velja subsidiarnost, kjer ni potrebe po nadnacionalni ureditvi in kjer ne obstaja takšna ureditev. Za stanovanja kot javno socialno dobro je lahko uporaba tržne zakonodaje v okviru javnih storitev samo zelo omejena.
Evelyn Regner
(DE) Gospa predsednica, komisar, javne storitve in socialne storitve so prizadeli veliki gospodarski in politični pretresi, ki so jih okrepili nacionalni varčevalni ukrepi. V Evropski uniji se soočamo z naraščajočo neenakostjo dohodkov. Zlasti v času negotovosti, gospodarske krize in strahu pred prihodnostjo so socialni stabilizatorji pomembnejši kot kdaj koli.
V mojem domačem mestu Dunaju je osnovna zamisel o socialnih stanovanjih sestavljena iz zagotavljanja cenovno dostopnih stanovanj za široke sloje prebivalstva in neomejevanja tega - kot je opredelila Komisija - na prikrajšane državljane ali skupine z manj socialnimi ugodnostmi. To povzroča getoizacijo. Zato nimam namena tozadevno spremeniti svojega mnenja - načelo ali pravica lokalne samouprave bi morala biti, da opredeli socialne storitve, vključno s socialnimi stanovanji, na tej lokalni ravni in da socialne storitve izvzame iz področja veljavnosti konkurenčnega prava in prava o državni pomoči.
V vsakem primeru potrebujemo pravno gotovost v Evropski uniji in pravni instrument na ravni EU, ki ustrezno zajema in opredeljuje socialne storitve.
Seán Kelly
Gospa predsednica, najprej bi se zahvalil komisarju za pojasnilo nekaterih pripomb, ki so bile podane v vprašanjih. Povedati je treba, da je zagotavljanje stanovanj nujna potreba za vsakega, zlasti v moderni državi blaginje. Streha nad glavo je ključnega pomena; je pravica, vsi pa se bodo strinjali, da si jo mora zagotoviti bodisi vsak sam s svojimi sredstvi ali pa jo morajo zagotoviti vladne agencije itd.
Po povedanem je na mestu razprava o tem, koliko se sme vmešavati vlada vsake posamezne države v zagotavljanje stanovanj. V moji državi so nepremičninski balon ustvarile davčne spodbude - ki so bile preradodarne in slabo premišljene - za gradbenike za gradnjo stanovanj in zagotavljanje gradbenih dovoljenj - včasih celo na poplavnih ravnicah, ki so od takrat že bile poplavljene - in spreminjanje namenske rabe zemljišč, ki se je ne bi smelo spremeniti. Potem so svoje seveda pristavile banke in dale radodarna posojila gradbenikom, ki jih ti niso mogli odplačati, in posameznikom za nakup hiše, posojila pa seveda niso mogli odplačati.
Zato smo se znašli v trenutni krizi. Tako imamo veliko vprašanj, koliko naj bo v celotnem področju nepremičninskega razvoja udeležena država.
Vendar pa menim, da je pri zagotavljanju socialnih stanovanj pogojevanje z višino dohodka preveč predpisujoče in iz razlogov, ki so jih navedli mnogi, ni smiselno. Po mojem mnenju mora Komisija vsekakor odigrati svojo vlogo v širšem smislu morda z določanjem smernic o zagotavljanju socialnih stanovanj, vendar pa pretirano predpisovanje glede zadev, kot je dohodek itd., ni smiselno; ne bo uspešno in tega ne bi smeli niti poskusiti.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Socialna stanovanja vsekakor spadajo na področje storitev splošnega interesa. Žal je stopnja brezposelnosti v Evropski uniji zdaj dosegla 20 %.
V skladu z evropsko uredbo lahko 4 % sredstev iz Evropskega sklada za regionalni razvoj države članice porabijo za financiranje gradnje socialnih stanovanj in izboljšanje energetske učinkovitosti stavb. Žal se zaradi gospodarske krize ekonomski položaj evropskih družin slabša, zaskrbljujoča pa je tudi stopnja brezposelnosti, ki je izredno visoka med mladimi. Prav zaradi tega bi vas pozval, komisar, da nas v prihodnjem obdobju finančnega načrtovanja podprete pri višanju te stopnje na 15 % za gradnjo socialnih stanovanj in izboljšanje energetske učinkovitosti stavb.
V večini držav članic zdravstvo, izobraževanje, socialne storitve ter skrb za mlade in starejše ureja država. Te javne storitve igrajo ključno vlogo pri zagotavljanju zaščite in vključevanja vseh državljanov v družbo, če so seveda dostopne za vse. Da bi zagotovili, da to velja v celotni Evropski uniji, Komisijo pozivamo, naj pripravi okvirno direktivo o javnih storitvah, ki bo uvedla minimalne zahteve na tem področju in zagotovila enak, splošen dostop za vse evropske državljane in tudi dobro kakovost in preglednost teh storitev.
António Fernando Correia De Campos
(PT) Gospa predsednica, komisar, socialna stanovanja so gospodarska storitev splošnega interesa s pomembno vlogo na trgu in ustvarjajo pozitivne rezultate v korist celotne družbe. V skladu s Protokolom 26, prilogo k Lizbonski pogodbi, je organizacija tovrstnih storitev v pristojnosti nacionalnih, regionalnih in lokalnih organov. Zato je težko razumeti to omejevanje ciljnega trga na družine, katerih prihodki znašajo manj kot 33 000 EUR. To je ukrep za revne, ki se izvaja pod pogoji, ki so popolnoma in povsem finančni, in ne upošteva raznolikosti 27 držav članic; argumente je mogoče povzeti kot zgolj solventnost.
Socialna stanovanja so dovzetna za kulturna in socialna vprašanja, bližino delovnega mesta, pomembno novo opredelitev vloge žensk na trgu in za mobilnost delavcev v evropskem prostoru. Boj Evropske unije, da bi se rešila trenutne krize, zahteva gospodarsko rast, ki vodi k priseljevanju in etničnim, gospodarskim in kulturnim manjšinam ter potrebi po njihovem vključevanju celo ob tveganju getoizacije, ki je povezana z njim in proti kateri se moramo boriti s poštenim ravnotežjem. Ali Komisija ne posega v pristojnosti držav članic?
Zigmantas Balčytis
Gospa predsednica, Lizbonska pogodba priznava pomen razpoložljivosti in dostopnosti socialnih storitev ter vloge lokalnih in regionalnih organov pri njihovem zagotavljanju. Vprašanja socialnih stanovanj so izredno pomembna za ljudi z nizkimi prihodki in žal je resničnost, da je zaradi krize veliko število ljudi brezposelnih ter potrebujejo socialna stanovanja.
Trenutno države članice pri določanju svojih meril za socialna stanovanja uporabljajo različne standarde. Razumljivo je, da se gospodarske in socialne razmere v posameznih državah članicah zelo razlikujejo. Za izvajanje pravice do dostopa do univerzalnih storitev bi bilo po mojem mnenju pametno opredeliti splošna načela in na ravni EU določiti priporočeno zgornjo mejo dohodkov. Vendar pa moramo državam članicam omogočiti široko diskrecijsko pravico, da to mejo znižajo ob upoštevanju gospodarskih in socialnih razlik.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) Komisarju se želim zahvaliti za pojasnitev zadeve. Tudi jaz menim, da ne bi smelo biti enotne opredelitve socialnih stanovanj. Takšno opredelitev bi bilo težko uporabiti v situaciji, ko gre za velike razlike v smislu življenjskega standarda. V tej razpravi je pomembno vprašanje subsidiarnosti. Nekoliko se bom oddaljil, če smem, od področja vprašanja.
Menim, da bi moral obstajati sklop jasnejših standardov, vendar v drugačnem oziru, na primer v situacijah, ki vključujejo uporabo novih predpisov o upravičenosti do stanovanj za marginalizirane skupnosti. To je uredba, ki jo je Parlament sprejel februarja in ki jo je omenila tudi gospa Ţicău. Tudi jaz bi izkoristil to priložnost, da povem, da bi pozdravil povečanje razpoložljivih sredstev na podlagi te uredbe.
Frédéric Daerden
(FR) Gospa predsednica, komisar, to razpravo sem želel samo zato, ker sem poleg drugih zadeva tudi mene.
Številne regije Evrope, med njimi tudi moja, trenutno izvajajo presojo, namenjeno reformi njihove politike o dodeljevanju socialnih stanovanj, da bi se izognile pojavu getoizacije in združevanja prikrajšanih družbenih skupin v istih stavbah in istih soseskah. Vaša odločba je v nasprotju s to politiko socialnega uravnoteženja in potrebne socialne raznolikosti.
Komisar, ni prav, da Komisija državam članicam preprečuje izvajanje politike socialne raznolikosti. Seveda bi se dostop do socialnih storitev splošnega interesa v zvezi s stanovanji po eni strani lahko omejilo na določene kategorije ljudi, vendar pa je treba po drugi strani pustiti dovolj manevrskega prostora, da bodo dostopna ljudem z drugačnimi prihodki, da bi izboljšali socialno raznolikost v naših soseskah.
V vsakem primeru morajo ravnotežje med tema vidikoma opredeliti države članice in regije oziroma ga je treba opredeliti skupaj z njimi in ne Komisija.
Ilda Figueiredo
(PT) Gospa predsednica, vsi vemo, da je pravica do stanovanja temeljna pravica. Države članice Evropske unije so zato dolžne zagotoviti socialna stanovanja z vse, ki jih potrebujejo. V času globoke socialne krize in ko narašča število ljudi in družin z velikimi dolgovi, ki težko odplačujejo posojila, s katerimi so kupili svoja stanovanja, ali ki plačujejo visoke najemnine, je še pomembneje v celoti podpreti ljudi in družine, ki si ne morejo privoščiti ustreznega stanovanja z ustreznimi prostori in opremo.
Za države članice je zato ključnega pomena, da lahko koristijo sredstva Unije in nacionalna sredstva za gradnjo socialnih stanovanj in zagotovijo temeljne pravice, do katerih so upravičeni vsi državljani, ter končajo socialne neenakosti in spodbujajo socialno vključevanje. Evropska unija mora nujno ukrepati na tem področju brez ogrožanja načela subsidiarnosti, temveč s podpiranjem univerzalnosti socialnih javnih storitev.
Anna Záborská
(SK) Evropsko centralizacijo spremljajo fanfare kot smo videli ob sprejetju Lizbonske pogodbe. Ob drugih priložnostih ne vzbuja pozornosti. Zaradi vzpostavitve različnih podpornih skladov EU, ki pogosto izkrivljajo tržno okolje, je bilo treba uvesti obvezno priglasitev zagotovitve državne pomoči.
Potem se je pokazala potreba po izvzetjih od te obveznosti v primeru socialnih stanovanj. Nenadoma imamo pred seboj evropsko opredelitev. Če obveznosti opredelimo na tej ravni in potem tistim na nižji ravni ukažemo, da jih morajo izpolniti, to ni subsidiarnost.
Odgovornost za socialna stanovanja je v polni pristojnosti nacionalnih, regionalnih in lokalnih organov. Ne dvomimo v sposobnost nacionalnih družb in lokalnih skupnosti, da bodo rešile svoje probleme. One so tiste, ki te probleme najbolje poznajo. Poznajo tudi možnosti za njihovo rešitev.
Wojciech Michał Olejniczak
(PL) Jasno je, da imamo opraviti s problemom, ki se v posameznih državah članicah razlikuje.
V novih državah, vključno s Poljsko, imamo številne regije, kjer mnogi ljudje zaradi zelo, zelo nizkih dohodkov nimajo doma. Za te ljudi v glavnem poskrbijo lokalni organi. Čim hitrejša pomoč tem ljudem je pristojnost lokalnih organov in regionalnih institucij. Brez dodatnega financiranja, ki je na razpolago lokalnim organom, in brez javne podpore je pomoč ljudem v tej izredno težki situaciji nemogoča. Sočasno bi bilo nujno preučiti, kako bi v prihodnosti z oblikovanjem skupne politike in enotne opredelitve na tem področju pridobili dodatna sredstva, ki bi jih lahko porabili lokalni organi. Denar bi porabili za gradnjo socialnih stanovanj, ki jih je v mnogih državah Evrope zelo, zelo malo.
László Andor
član Komisije. - Gospa predsednica, popolnoma se strinjam, da moramo to vprašanje preučiti v širšem okviru, v tem primeru v okviru finančne in gospodarske krize. V zadnjih dveh letih smo videli, da je bil to preskus politik konkurence, ne glede na to, ali je šlo za finančni sektor, avtomobilski sektor ali, kot v tem primeru, stanovanjski sektor, in tudi preskus naših socialnih politik, ne glede na to, ali je šlo za otroke ali starejše ali brezdomne.
V tem sklopu vprašanj, ki sem ga prejel, se ti dve vprašanji - konkurenca in socialne politike - prekrivata. Zato je zadeva še bolj zapletena, kot bi bila zunaj okvira krize.
Kriza je pokazala velik neuspeh trga ne samo v finančnem sektorju, ampak tudi v stanovanjskem sektorju, in postalo je zelo jasno, da tržne sile same ne morejo rešiti teh problemov ne samo za izredno revne, ampak tudi za večje družbene skupine. Zato sem odločno proti vsakemu načelu, ki omejuje koncept socialnih stanovanj na samo najrevnejše družbene skupine, zlasti v zvezi z raznolikostjo evropskih držav in načelom subsidiarnosti. Vztrajal bi pri tem, da se opredelitve v tem okviru prepusti državam članicam, kot sem povedal že v svojem uvodnem govoru.
Če se vrnem k nizozemskemu primeru, na katerega se je osredotočala razprava, bi ponovil, da Komisija ne meril, ki so bila določena v primeru Nizozemske, ne določa za nobeno drugo državo. Ob popolnem spoštovanju subsidiarnosti je v rokah držav članic, da določijo o dejanskih pogojih za socialna stanovanja.
To potrjuje odločba o nizozemski shemi državne pomoči, spomnil pa bi, da omejitev, ki so jo določili nizozemski organi - ki velja samo na Nizozemskem - zajema 43 % nizozemskega prebivalstva, kar vsekakor presega najrevnejše skupine. Nizozemska odločitev je poleg tega potrdila, da sta socialno mešanje in socialna kohezija veljavna cilja javne politike, za katera je mogoče upravičiti državno pomoč, ne pa samo za tiste, ki živijo v izredni revščini ali jih ogroža revščina.
Menim, da je socialna stiska v zadnjih nekaj letih destabilizirala družbo v precej večjem obsegu, zato pa moramo biti dovzetni za to. Dodati moram tudi, da Komisija potrdi samo pomoč gradbenim podjetjem. Subvencije, ki jih prejmejo neposredno državljani, niso podvržene pravilom državne pomoči.
Razprava se je dotaknila tudi širšega konteksta, socialnih storitev splošnega interesa. Zato se moram posvetiti tudi temu in poudariti, da imajo poleg stanovanj tudi druge storitve splošnega interesa in zlasti druge socialne storitve preprečevalno in socialno kohezijsko vlogo, ki je usmerjena k celotnemu prebivalstvu ne glede na premoženje ali dohodek. Komisija je to pojasnila v svojem sporočilu iz leta 2007, ko je poudarila cilje in načela organizacije socialnih storitev.
Komisija je zavezana spodbujanju kakovosti socialnih storitev. Podpiramo na primer razvoj kakovostnega okvira za socialne storitve splošnega interesa znotraj Odbora za socialno zaščito.
Še nekaj misli v zaključku mojega odgovora. Ker je nekaj vprašanj zadevalo daljši čas, ki se je raztezal v naslednjo finančno perspektivo, se strinjam, da bodo na različne načine prizadeta tudi stanovanja; prenova v okviru energetske učinkovitosti - ki po našem mnenju spada v kategorijo zelenih delovnih mest - bo zagotovo področje, kjer bomo dejavni, vsekakor pa si ne bomo prizadevali za skupno evropsko stanovanjsko politiko.
Šlo bo še za druga vprašanja kot so stanovanja za najbolj ranljive družbene skupine kot so Romi, kjer je začetek že narejen, in menim, da bo podpora strukturnih skladov za obravnavanje stanovanjskih vprašanj nenehna, v tem specifičnem primeru za izredno ranljive marginalizirane skupine v različnih državah članicah. To izpostavlja tudi pomen zelo raznolikih stališč, saj so države različne v smislu njihovih socialnih potreb, in vsekakor ni nujno, da se določene odločitve in rešitve, ki se uporabljajo v državah z visokimi dohodki, izvaja - in vsekakor ne nalaga - v drugih državah članicah.
Predsednica
Razprava je zaključena.
