Läget i förhandlingarna om rambeslutet om kampen mot rasism och främlingsfientlighet (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är betänkande av Martine Roure för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om läget i förhandlingarna om rambeslutet om kampen mot rasism och främlingsfientlighet.
Martine Roure 
föredragande. - (FR) Herr talman! Europeiska unionen bygger på humanitära värderingar, tolerans, mångkulturalism och skydd för de grundläggande rättigheterna. Våra gemensamma värderingar är starka och de bör skyddas. Kampen mot rasism och främlingsfientlighet är en av våra prioriteringar, men vi får inte glömma bort artikel 10 i stadgan om de grundläggande rättigheterna som avser tanke-, samvets- och religionsfrihet med respekt för den omistliga yttrandefriheten i enlighet med artikel 11 i samma stadga.
Kommissionen lade fram ett förslag till rambeslut om rasism och främlingsfientlighet i november 2001 för att tillnärma medlemsstaternas lagstiftning på området rasism och främlingsfientlighet och för att kunna bekämpa rasism och främlingsfientlighet i Europa effektivare. Hittills, och trots ett första yttrande från Europaparlamentet i juli 2002, har inget hänt med det rambeslutet. Trots ansträngningarna från flera ordförandeskap har medlemsstaterna fortfarande inte kommit fram till en gemensam definition av brottsligt beteende och vilka straff som ska utmätas. Det är därför alldeles nödvändigt att ha ett europeiskt instrument som gör det möjligt att bekämpa rasism och främlingsfientlighet.
Färsk statistik visar att rasism och intolerans ökar. De extrema högerpartierna ökar i Europa och dessvärre även i vårt parlament, och det tvingar oss att kraftigt fördöma alla uttalanden som uppviglar till hat. Detta rambeslut tvingar oss emellertid att försöka hitta en rimlig balans mellan yttrandefriheten och straffen för ett brottsligt beteende. Friheten att driva med och kritisera vissa överdrifter, oavsett om de är politiska eller religiösa, är en nödvändighet i alla demokratier.
Europeiska rådet har äntligen kommit fram till en överenskommelse i frågan och det gläder oss. Europeiska unionen måste sprida ett starkt politiskt budskap om att bekämpa offentliga utryck för rasism eller hat. Vi kan inte tillåta att vi återigen misslyckas när det gäller en text som är av symbolisk betydelse för Europeiska unionen. Jag vill tacka det tyska ordförandeskapet för detta tydliga budskap, som bekräftar att Europa inte bara är en stor marknad, utan dessutom arbetar för att försvara de grundläggande rättigheterna för samtliga europeiska medborgare. Denna nya kompromiss är resultatet av en lång och svår förhandling och vi är medvetna om att den med nödvändighet har vissa svagheter.
Trots det vill jag att denna politiska kompromiss ska utgöra en lägsta harmoniseringsnivå som gör det möjligt för medlemsstaterna att gå vidare i framtiden, och jag är särskilt nöjd med tillägget av en revideringsklausul som ska göra det möjligt att öka harmoniseringen under de kommande åren. Men för att kompensera för dessa brister vill jag uppmana kommissionen att parallellt lägga fram ett förslag till direktiv om bekämpning av alla former av diskriminering som tas upp i artikel 13 i Fördraget, för att stärka den europeiska lagstiftningen på detta område. Jag vet att Vladimír Špidla arbetar för detta. Jag hoppas att vi snart ska få se ett förslag till direktiv.
Den politiska överenskommelsen om rambeslutet har slutligen lett till betydande förändringar i texten jämfört med kommissionens ursprungliga förslag, som parlamentet yttrade sig över. Europaparlamentet bör därför tillfrågas igen under de kommande veckorna. Vi kommer att lägga fram vårt yttrande snabbt, det kan ni lita på, för vi har alla arbetat hårt i flera månader. Vi är redo.
Detta instrument är absolut nödvändigt för oss om vi ska kunna leva i en fredlig värld där alla respekteras med sina olikheter, trosföreställningar och livsstilar. Detta instrument är viktigt om vi ska kunna sätta stopp för hat och rasism i ett förenat och broderligt Europa.
(FR) Herr talman! Europeiska unionen bygger på humanitära värderingar, tolerans, mångkulturalism och skydd för de grundläggande rättigheterna. Våra gemensamma värderingar är starka och de bör skyddas. Kampen mot rasism och främlingsfientlighet är en av våra prioriteringar, men vi får inte glömma bort artikel 10 i stadgan om de grundläggande rättigheterna som avser tanke-, samvets- och religionsfrihet med respekt för den omistliga yttrandefriheten i enlighet med artikel 11 i samma stadga.
Kommissionen lade fram ett förslag till rambeslut om rasism och främlingsfientlighet i november 2001 för att tillnärma medlemsstaternas lagstiftning på området rasism och främlingsfientlighet och för att kunna bekämpa rasism och främlingsfientlighet i Europa effektivare. Hittills, och trots ett första yttrande från Europaparlamentet i juli 2002, har inget hänt med det rambeslutet. Trots ansträngningarna från flera ordförandeskap har medlemsstaterna fortfarande inte kommit fram till en gemensam definition av brottsligt beteende och vilka straff som ska utmätas. Det är därför alldeles nödvändigt att ha ett europeiskt instrument som gör det möjligt att bekämpa rasism och främlingsfientlighet.
Färsk statistik visar att rasism och intolerans ökar. De extrema högerpartierna ökar i Europa och dessvärre även i vårt parlament, och det tvingar oss att kraftigt fördöma alla uttalanden som uppviglar till hat. Detta rambeslut tvingar oss emellertid att försöka hitta en rimlig balans mellan yttrandefriheten och straffen för ett brottsligt beteende. Friheten att driva med och kritisera vissa överdrifter, oavsett om de är politiska eller religiösa, är en nödvändighet i alla demokratier.
Europeiska rådet har äntligen kommit fram till en överenskommelse i frågan och det gläder oss. Europeiska unionen måste sprida ett starkt politiskt budskap om att bekämpa offentliga utryck för rasism eller hat. Vi kan inte tillåta att vi återigen misslyckas när det gäller en text som är av symbolisk betydelse för Europeiska unionen. Jag vill tacka det tyska ordförandeskapet för detta tydliga budskap, som bekräftar att Europa inte bara är en stor marknad, utan dessutom arbetar för att försvara de grundläggande rättigheterna för samtliga europeiska medborgare. Denna nya kompromiss är resultatet av en lång och svår förhandling och vi är medvetna om att den med nödvändighet har vissa svagheter.
Trots det vill jag att denna politiska kompromiss ska utgöra en lägsta harmoniseringsnivå som gör det möjligt för medlemsstaterna att gå vidare i framtiden, och jag är särskilt nöjd med tillägget av en revideringsklausul som ska göra det möjligt att öka harmoniseringen under de kommande åren. Men för att kompensera för dessa brister vill jag uppmana kommissionen att parallellt lägga fram ett förslag till direktiv om bekämpning av alla former av diskriminering som tas upp i artikel 13 i Fördraget, för att stärka den europeiska lagstiftningen på detta område. Jag vet att Vladimír Špidla arbetar för detta. Jag hoppas att vi snart ska få se ett förslag till direktiv.
Den politiska överenskommelsen om rambeslutet har slutligen lett till betydande förändringar i texten jämfört med kommissionens ursprungliga förslag, som parlamentet yttrade sig över. Europaparlamentet bör därför tillfrågas igen under de kommande veckorna. Vi kommer att lägga fram vårt yttrande snabbt, det kan ni lita på, för vi har alla arbetat hårt i flera månader. Vi är redo.
Detta instrument är absolut nödvändigt för oss om vi ska kunna leva i en fredlig värld där alla respekteras med sina olikheter, trosföreställningar och livsstilar. Detta instrument är viktigt om vi ska kunna sätta stopp för hat och rasism i ett förenat och broderligt Europa.
Franco Frattini
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka Martine Roure för hennes anförande och betänkande. Den politiska överenskommelsen i rådet i april, efter fem års förhandlingar, var sannerligen mycket viktig.
Den överenskommelsen, som visserligen gällde en mindre ambitiös version av rambeslutet än kommissionens ursprungliga förslag, garanterar faktiskt att från det ögonblick när rambeslutet träder i kraft och införlivas i de olika medlemsstaterna, så kommer det inte längre att finnas någon fristad för dem som uppmanar till rashat, rasism och främlingsfientlighet. Detta är en enorm politisk framgång.
Jag inser att rambeslutet innehåller straffbestämmelser som hade kunnat vara betydligt strängare. Men, som föredraganden just har påpekat, vi var tvungna att acceptera en kompromiss. Eftersom detta var ett rambeslut innebar principen om enhällighet att vi inte kunde sikta riktigt lika högt som vi egentligen ville.
Trots detta har vi nu för första gången en gemensam regel som säger att den som uppviglar till hat eller diskriminering på grund av ras, hudfärg eller religion ska bestraffas i samtliga medlemsstater. Tänk bara på hur viktigt det är att straffa beteenden som uppviglar till antisemitiskt eller islamofobiskt hat vid en tidpunkt när vi diskuterar att integrera invandrare från länder utanför Europeiska unionen i våra samhällen.
En av knäckfrågorna har naturligtvis varit att hitta en balans mellan straffrättsliga påföljder för sådant beteende som inte innebär ett utnyttjande av yttrandefriheten, utan en konkret uppmaning att begå våldshandlingar och som måste straffas som sådana, och vederbörlig respekt för yttrandefriheten. Vi har arbetat hårt med detta och jag tror att slutresultatet är tillfredsställande.
Syftet är inte att straffa idéer, utan beteenden som uppmanar andra människor att begå brottsliga handlingar, attackera, döda och begå verkliga våldshandlingar. Inget av detta har något som helst att göra med åsiktsfriheten. Vi bestraffar inte idéer, utan de personer som utifrån en felaktig idé, hur legitim den än är, omsätter den idén i beteenden som uppmanar andra att attackera och begå brottsliga handlingar. Detta är gränsen mellan yttrandefriheten, som måste skyddas, och en konkret uppmaning till våldshandlingar.
Det är av denna anledning jag anser att beslutet är viktigt. Det är av denna anledning som vi har fastställt principen - som lyfts fram i Martine Roures betänkande - att rasistiska motiv ska anses vara en försvårande omständighet i alla brott. Om ett normalt brott som innebär fysiskt våld begås av rasistiska skäl, så måste det bestraffas hårdare, eftersom inte bara uppviglingen som sådan, utan dessutom de rasistiska skälen, gör ett visst brott allvarligare än själva handlingen som sådan.
Detta är en viktig princip och jag tycker Europeiska unionen befinner sig i en bättre position för att försvara de centrala värderingar som anges i stadgan om de grundläggande rättigheterna genom att samtliga 27 medlemsstater har accepterat denna princip enhälligt.
Patrick Gaubert
för PPE-DE-gruppen. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Låt mig först av allt be om ursäkt för Maria da Assunção Esteves, skuggföredraganden från min grupp, eftersom hon dessvärre inte har möjlighet att delta i denna diskussion.
Jag tackar Martine Roure för hennes arbete, hennes engagemang och hennes envishet. Ja just det, envishet behövdes det verkligen för att fortsätta kräva att rådet skulle komma fram till en absolut nödvändig överenskommelse. Över fem års förhandlingar för att komma fram till ett förslag till rambeslut om rasism och främlingsfientlighet. Är det verkligen rimligt att man så länge har förhalat åtgärder som är så grundläggande för våra medborgares liv?
Jag vill också varmt tacka det tyska ordförandeskapet för att det lyckats bryta dödläget kring denna text. Europeiska unionen bygger på samhällen med värderingar, universella värderingar som gäller mänsklig värdighet, frihet, jämlikhet och solidaritet. Genom att gå samman har vi alla beslutat att dela de värderingarna.
Mina damer och herrar! Deklarationer om goda avsikter är inte till mycket nytta om de inte följs av kraftfulla åtgärder. Därför var det nödvändigt att agera, agera konkret, så att intoleransen i alla dess former inte längre ska få förgifta vår kontinent. Harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om brott med rasistiska förtecken var av avgörande betydelse. I framtiden kommer alla medlemsstater att vara tvungna att göra det till ett brott som kan straffas med fängelse att offentligt rättfärdiga, förneka eller trivialisera folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser, och det är jag glad över.
Men jag tänker inte dölja för er att jag inte är alldeles nöjd. Javisst, antagandet av denna text sänder en kraftfull signal, framför allt under detta europeiska året för lika möjligheter, men jag är rädd för att dess mervärde blir minimalt. I själva verket accepteras undantag och flexibilitet. Därför kriminaliseras beteenden enbart om de kan uppvigla till våld eller hat mot en viss folkgrupp. Hur kan vi då tolerera att en revisionist kan uttrycka sina åsikter i vissa europeiska länder i namn av yttrandefriheten? Yttrandefriheten upphör när andra människors rättigheter åsidosätts. Jag förstår fullkomligt att det finns olika kulturella och rättsliga traditioner i våra medlemsstater, men kampen mot rasism får inte bli föremål för några kompromisser. Att tolerera vissa uttryck för hat är faktiskt detsamma som att acceptera dem.
Mina damer och herrar, som valda företrädare måste vi vara tydliga och kraftfullt fördöma dessa våldshandlingar. Vi måste förbli vaksamma, eftersom vår kamp till försvar för de mänskliga rättigheterna och för respekt för stadgan om de grundläggande rättigheterna långt ifrån är över. Jag ber er därför i morgon rösta för denna text med bred majoritet. Denna kamp är vår. Den är en ära för våra europeiska demokratier och vårt parlament.
Emine Bozkurt
för PSE-gruppen. - (NL) Herr talman! Jag är inte bara skyldig Martine Roure ett tack för hennes betänkande, det får dessutom mitt oreserverade stöd. Rasism är ett ständigt och växande problem i Europas samhällen. Därför krävs det fler och bättre instrument för att ta itu med det, bland annat på europeisk nivå, om det skulle visa sig nödvändigt. Eftersom rasismen inte känner några gränser bör inte heller åtgärderna för att bekämpa den göra det.
Förra året fick min resolution om rasism inom fotbollen ett överväldigande stöd i parlamentet, och jag hoppas att så blir fallet även för Martine Roures betänkande i morgon.
I resolutionen om fotboll krävde vi en tuffare strategi, men ett europeiskt ställningstagande mot rasism bör inte begränsa sig till enbart fotboll. Europa måste främja skyddet för likabehandling för alla sina medborgare. Det är därför det krävs bra utbildning och ett aktivt åtagande från EU till stöd för social integrering i ett försök att isolera dem som förespråkar rasism och främlingsfientlighet och som ett led i strävan att skapa ett tolerant och mångsidigt samhälle.
Jag gläder mig åt att hatbrotten lyfts fram särskilt i Martine Roures betänkande. Jag stöder dessutom uppmaningen att inte införa en hierarki bland de olika skälen till diskriminering. Alla former av diskriminering, inklusive islamofobi, bör därför behandlas lika hårt.
I betänkandet nämns nio miljoner offer för rasism och främlingsfientlighet. Detta är förmodligen en korrekt siffra, men som jag ser det är 494 miljoner medborgare offer för rasism, för om rasismen inte bestraffas så skadar det samhället i dess helhet. EU är till för alla, och vi bör framför allt se till att det förblir det.
Sophia in 't Veld
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Till att börja med vill jag gratulera Martine Roure, som återigen har gjort ett utmärkt arbete. Jag vill också gratulera det tyska ordförandeskapet för att det har säkrat denna överenskommelse, men återigen noterar jag med stort beklagande att rådet är frånvarande vid denna viktiga debatt.
Jag är dock mycket glad över att detta rättsliga instrument slutligen har antagits. Det är mycket efterlängtat och mycket välkommet, men nu beror mycket på om och hur det kommer att användas i praktiken, eftersom ett rättsligt instrument som gör hatbrott till ett brott endast är en sista utväg. Ett rättsligt instrument kommer inte att avskaffa rasismen. Endast vår egen inställning och vår egen mentalitet kan göra det, och vi behöver mycket mer än bara detta rambeslut.
Vi måste främja jämlikhet, respekt och tolerans, och det måste vara mer än bara ord. Vi har var och en ett ansvar i Europa. Lagstiftning är inte tillräckligt och vi borde föregå med gott exempel. Jag håller verkligen med Patrick Gaubert, som hänvisade till uttalanden från allmänheten. Det gäller inte bara för den genomsnittliga medborgaren, utan i ännu högre grad för framstående politiker och religiösa ledare, det vill säga opinionsledare. Det är därför beklagligt att också framstående personer i Europa på senaste tiden har gjort uttalanden som framkallar hat och våld. De bidrar till ett klimat med intolerans och hat. Jag hänvisar till exempel till presidenten i en av medlemsstaterna, som gjorde mycket nedsättande uttalanden om romer. Det är oacceptabelt och jag anser att parlamentet åtminstone borde uttala sig emot sådana oacceptabla uttalanden.
Jag hänvisar också till en ledamot här i parlamentet, Maciej Marian Giertych, som gav ut en antisemitisk broschyr. Vi reagerade som tur var mycket starkt emot det. Jag tänker också på Wilders i mitt eget land, som gjorde de mest skandalösa uttalanden i en debatt i går, som ingen reagerade på. Det är ett annat problem: Vi låter dessa extremister fastställa den politiska dagordningen. Till och med mittenpartierna har anpassat sitt språk till extremisternas språkbruk. Så vi måste titta mycket noga på våra egna uttalanden och vårt eget uppförande.
Slutligen är jag helt enig med kravet på att lagstiftningen ska utvidgas för att omfatta andra grupper, för vi vet alla att hat och våld mot homosexuella sprider sig våldsamt i Europa, också i mitt eget land, tyvärr, eftersom våldet är riktat mot kvinnor. Ibland tycks vi glömma det, men det finns många uttalanden där innebörden på något sätt tycks vara attvåld mot kvinnor är acceptabelt. Nästa steg vore att inrätta ett rättsligt instrument som fördömer uppvigling till hat och våld mot alla samhällsgrupper.
Jean Lambert
för Verts/ALE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka föredraganden för hennes engagemang i den pågående frågan som vi borde ha lagstiftat om tidigare. Liksom andra sagt tycker också vi att åtgärder är viktigt.
Förra året konstaterade vi en ökning av antisemitiska och antimuslimska hatbrott i många delar av EU, eller åtminstone i de delar där sådana brott registreras ordentligt. Liksom andra har sagt är detta det Europeiska året för lika möjligheter för alla och många av våra medborgare, bofasta och besökare möts fortfarande av diskriminering och hatbrott endast på grund av sin hudfärg, sin tro eller för att de har begått vad som uppfattas som ett brott, nämligen att vara utlänning. Chefen för Human Rights First konstaterade att när man utser en person i en särskild grupp till syndabock hotar det alla medlemmar i denna grupp, och det orsakar omätbar skada för samhället i stort.
Min grupp ser detta rambeslut som ett tillägg till den befintliga lagstiftningen, men vi vill också att den befintliga lagstiftningen genomförs fullt ut. Vi stöder kravet på att återigen höras om denna fråga, och vi har några andra bekymmer, till exempel att bestämmelserna om ömsesidigt bistånd mellan medlemsstaterna har tagits bort, vilket kan göra det svårare att bekämpa gränsöverskridande rasism. Vi vet att det finns en avsevärd internationell struktur, till exempel i grupper som har en föraktlig uppfattning om rasrelaterad överlägsenhet.
Vi har varit med och undertecknat de konstruktiva ändringsförslagen till detta betänkande. Andra ändringsförslag utgör en del av problemet för oss, men vi hoppas att rådet ska vidta konstruktiva och beslutsamma åtgärder tillsammans med parlamentet.
Giusto Catania
för GUE/NGL-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka Martine Roure för hennes envisa arbete med rådet för att sammanställa detta rambeslut. Det har tagit lång tid, men vi kan säga att vi till sist har kommit fram till en viktig milstolpe.
Det är helt rätt att vi bör bekämpa rasism och främlingsfientlighet med rättsliga instrument, men jag tror att vi framför allt måste vidta breda kulturella åtgärder. Jag anser att detta parlament även har resurserna att inleda en effektiv informationskampanj i medlemsstaterna för att se till att detta rambeslut omsätts i en stor kulturstrid om idéer.
Det är nödvändigt att bekämpa rasism och främlingsfientlighet, för data från det europeiska centret för övervakning av rasism och främlingsfientlighet är alarmerande. Det kommer allt fler rapporter om rasistiskt och främlingsfientligt beteende och jag anser att vi måste ta itu med dem som försöker uppvigla till rasistiskt och religiöst hat. Detta kan uppnås i första hand genom medierna, som alltför ofta utnyttjas för att förmedla budskap som är mycket skadliga för samhället.
Rådets initiativ, men framför allt det arbete som utförts av Martine Roure och detta parlament, kommer att bli ett effektivt redskap för de politiska insatserna och för att fortsätta detta arbete. Som Franco Frattini sa, måste vi fastställa gränserna inom vilka det råder en balans mellan yttrandefriheten och kampen mot rasism och främlingsfientlighet. Detta är av avgörande betydelse och vi måste göra kraftfulla politiska insatser och genomföra omfattande kulturella åtgärder.
Laima Liucija Andrikien
(LT) Herr talman, herr kommissionsledamot, ärade kolleger! I Berlindeklarationen som antogs den 25 mars i år sägs följande: "Genom den europeiska integrationen har vi dragit våra lärdomar av blodiga kontroverser och en historia full av lidanden". Jag tror det förhåller sig så, och ett bevis på detta är det dokument vi behandlar i dag.
I grundresolutionen definieras följande som brott: att uppmana till hat och våld, offentligt stödja folkmordsbrott, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser, och vägran att erkänna dessa brott eller en omfattande trivialisering av dessa brott. I grundresolutionen begränsar man sig till brott som begåtts på grundval av ras, hudfärg, religion, härkomst eller nationellt eller etniskt ursprung. Den tar emellertid inte upp liknande brott som begåtts av andra skäl, till exempel hat eller våld mot vissa människor på grund av deras politiska åsikter, eller deras tillhörighet till en viss socialgrupp, eller den sociala situationen för vissa grupper av människor - till exempel de brott som begås av totalitära regimer.
Jag tror det har blivit dags för ett kompletterande dokument som skulle kunna ta upp uppvigling till hat och våld, offentligt stöd för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser som riktas mot grupper av individer som definieras utifrån andra kriterier än ras, hudfärg, religion, härkomst eller nationellt eller etniskt ursprung, som jag redan har nämnt. Ett sådant dokument skulle till exempel kunna ta upp social situation eller politiska åsikter, vägran att erkänna dessa brott, eller trivialisering av dessa brott. Ett straffrättsligt ansvar skulle kunna fastställas i dessa fall.
Europeiska kommissionens initiativ att främja en offentlig diskussion på EU-nivå om folkmordsbrott, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser som begås av totalitära regimer och dem som stöder sådana regimer, offentligt ljuger om eller förringar sådana brott, är välkommet och förtjänar stöd. På grundval av dessa diskussioner bör det efter två eller tre år vara möjligt att lägga fram ett nytt förslag till grundläggande resolution om dessa brott.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Herr talman! Jag vill tacka betänkandets författare, Martine Roure, för hennes mod, och jag vill också särskilt tacka Tyskland, som har förklarat att en resolution om kampen mot rasism och främlingsfientlighet är en prioriterad fråga för deras ordförandeskap.
Själva idén bakom Europeiska unionen bygger på tolerans, tillit och fredlig samexistens mellan olika nationer. Dessvärre har inte antalet rasistiska och främlingsfientliga attacker minskat på senare tid. I stället närmar de sig 10 miljoner per år. Rasistiska, främlingsfientliga och antisemitiska element utnyttjas inte bara av extremistpartier, till och med de skenbarligen mer stabila masspartierna och deras ledare drar sig inte för att utnyttja dem. Till och med i detta parlament och i vissa nationella parlament är det inte ovanligt att höra inlägg som är genomsyrade av nationalism och främlingsfientlighet.
Jag håller med föredraganden om att straffrätten är en sista utväg som man bör tillgripa i så liten utsträckning som möjligt i en kultur som bygger på rättigheter och friheter. Men det är oundvikligt att kriminalpolitiken måste användas för att strama upp detta område. Jag stöder helhjärtat kommissionsledamot Franco Frattinis åsikt att ett rasistiskt motiv för en brottslig handling borde innebära ett strängare straff för det brottet.
Utbildning är minst lika viktig, liksom dialogen mellan olika religioner och kulturer och en måttfull och eftertänksam granskning av vårt förflutna. Till och med när människor upplever sig som mest toleranta kommer en eventuell diskussion om vem som har lidit mest och vem som har drabbats av den största tragedin att leda till att toleransen förtrampas och att den ömsesidiga tilliten försvinner.
För de nya länderna i Europeiska unionen är frågan om att återställa den historiska rättvisan särskilt känslig. Tiden är inne för att försöka försona attityderna i de gamla EU-medlemsstaterna och de nya länderna inför tragedierna och de plågsamma händelserna under 1900-talet. Detta måste göras utan att några känner att de har monopol på moralen eller kan påtvinga andra länder sina åsikter. Det viktigaste målet är inte att förvärra, utan att läka sår, att lära av historien och förhindra att rasism och främlingsfientlighet föds på nytt.
Sajjad Karim
(EN) Herr talman! Oavsett om det gäller den ökade islamofobin eller den stora ökningen av antisemitiska angrepp, ökar intoleransen i Europa. Det är verkligen på tiden och viktigare än någonsin att EU förblir beslutsamt genom att anta lagstiftning för att bekämpa dessa oroande fenomen. Denna text utgör inte i sig de konkreta åtgärder som krävs för att ta itu med de ihållande problemen med rasism och främlingsfientlighet i dagens Europa. Texten skulle kunna bli starkare om den utgick från den internationella konventionen om avskaffandet av alla former av rasdiskriminering som ett riktmärke.
För det andra måste denna lagstiftning bekräfta Europas åtagande i fråga om våra grundläggande värderingar med respekt för mångfalden och intolerans när det gäller diskriminering, vilket är ett åtagande som måste leda till så mycket mer än summan av de politiska kompromisserna i rådets text. I det aktuella politiska klimatet, där stödet för högerextremismen inom Europa har gjort rasismen konventionell, måste den måttfulla sidan använda denna lagstiftning och dialogen kring dess genomförande för att ta tillbaka ägarskapet till debatten om mångfalden. Vi måste återuppbygga banden med tillit mellan de splittrade samhällena och se till att känslorna av utanförskap ersätts med en mycket behövd känsla av säkerhet.
Carlos Coelho
(PT) Herr talman, herr Frattini, mina damer och herrar! För det första gläder det mig verkligen att kunna säga att jag instämmer i Patrick Gauberts vänliga ord om Martine Roure. Hon är en parlamentsledamot som än en gång har bevisat sin enastående arbetsförmåga, som vi har vant oss vid, och sin uthållighet, som Giusto Catania helt riktigt påpekade.
Brott av rasistisk karaktär fortsätter att vara ett konstant, ihållande problem i samtliga medlemsstater. Det första steget måste alltid vara prevention. Det är nödvändigt att försöka förhindra rasism och främlingsfientlighet via en policy som bygger på utbildning så tidigt som möjligt och en politisk och social diskussion som syftar till att förebygga spridandet av hat och ett främjande av främlingsfientlighet och rasism.
Siffrorna från europeiska centret för övervakning av rasism och främlingsfientlighet illustrerar denna verklighet i EU. Även om det är viktigt att inse att medlemsstaterna rent juridiskt förfogar över lagstiftning, så är det också nödvändigt att påpeka att skillnaden är stor mellan dessa bestämmelser och att en harmonisering är nödvändig. Rambeslutet är därför välkommet, eftersom det innehåller ett visst mått av harmonisering av medlemsstaternas straffrätt och förbättrat ömsesidigt stöd i kampen mot rasism och främlingsfientlighet.
Genom detta initiativ har parlamentet lagt fram sina rekommendationer och antagit sin ståndpunkt i en fråga där - låt oss inte glömma bort det - det har varit betydligt konsekventare än rådet.
DanutBudreikait
(LT) Herr talman, mina damer och herrar! Nazism och kommunism är två sidor av samma mynt. Nazismen har studerats ingående av akademiker och politiker. Den är välkänd och fördöms av det internationella samfundet. Tyskland har självt bidragit till denna process genom att inse och erkänna sina historiska misstag.
Men vi vet lite om den andra källan till några av de värsta brotten under det senaste århundradet - kommunismen. Den har knappast diskuterats. Därför har dess brott mot mänskligheten ännu inte erkänts i global skala. Cirka 20 miljoner människor dog under nazismen och förintelsen. Men 100 miljoner människor av olika nationalitet har fallit offer för kommunismen.
Jag stöder rådets grundresolution och de deklaration som antagits genom grundresolutionen, där rådet fördömer de brott som begåtts av totalitära regimer.
Jag uppmanar medlemsstaterna att fortsätta arbetet med att exponera de brott som begåtts av kommunistiska regimer, bedöma dem korrekt och sedan komplettera grundresolutionen. Jag uppmanar Europaparlamentet att ta initiativet till diskussioner om kommunismens brott och att komma med sitt eget bidrag genom att erkänna kommunismen som ett brott mot mänskligheten.
Marios Matsakis
(EN) Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden, Martine Roure, till hennes utmärkta betänkande om denna viktiga, men tydligen mycket kontroversiella fråga. Frågan är viktig eftersom man uppskattar att miljontals människor varje år drabbas av rasistiska brott. Frågan är kontroversiell eftersom den omfattar skapandet av en balans mellan effektiva åtgärder för att bekämpa rasism och främlingsfientlighet å ena sidan och respekten för yttrandefriheten å andra sidan.
Frågan tycks faktiskt vara så kontroversiell att den text som nu diskuteras är resultatet av flera års förhandlingar. Detta kringgår naturligtvis sakfrågan, men var det strängt nödvändigt att så mycket tid lades och fortfarande läggs på att nå en lämplig lösning? Låt oss tänka på de miljontals människor som har drabbats på grund av denna allvarliga fördröjning. Är skälet till denna extrema försening rent tekniska politiska frågor, eller till och med en nonchalant likgiltighet? Eller finns det något bakomliggande försök med att inte göra snabba framsteg, eftersom vissa inflytelserika politiska krafter inte är så gynnsamt inställda till sådana åtgärder och själva delvis är rasistiska och främlingsfientliga?
Kan kommissionsledamoten kanske försäkra oss om att det senare inte alls är fallet och att mina farhågor är fullständigt grundlösa.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
David Martin 
skriftlig. - (EN) Jag har blivit allt mer oroad över den ökande rasismen och främlingsfientligheten i EU, både i de nya och gamla medlemsstaterna. I en union där människors fria rörlighet är en central grundsten är detta tveklöst en fråga som kräver gemenskapsåtgärder. Initiativ som Europeiska året för lika möjligheter för alla, dvs. detta år, är förvisso centrala för att sprida bästa praxis om att utrota diskriminering. Det är viktigt att dessa ansträngningar fördubblas för att möta den ökande islamofobin, antisemitismen och diskrimineringen mot andra minoritetsgrupper, särskilt från de nya medlemsstaternas sida. Vi som parlament, och alla EU:s institutioner och medlemsstater, måste göra vårt yttersta för att avskaffa gisslet med rasism och främlingsfientlighet i Europa och klargöra att det inte kommer att tolereras.
