Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Sakellariou
Fru talman, tidigare har vårt parlament på ett synnerligen kritiskt sätt tagit itu med situationen i Algeriet, och vårt parlament tog också som första parlament initiativ till en kontakt och dialog med det algeriska parlamentet. Resultatet av gårdagens omröstning ger oss anledning att glädjas med det algeriska folket, som har slagit in på försoningens väg och strävar efter fred i landet.
Jag vill be er, fru talman, att framföra parlamentets lyckönskningar till Algeriets president.

Talmannen
Tack, herr Sakellariou. Ert uttalande föll utanför protokollet, men jag noterar det gärna.

Evans, Robert J
Fru talman, beträffande en sak som jag sade i debatten om Tammerfors i tisdags har en kollega till mig, Camre, påpekat att vissa anmärkningar som tillskrevs honom av mig inte stämde med hans avsikt och att översättningen till engelska, och jag tror även till franska, betydde raka motsatsen till det han menade. Därför var min kritik av honom kanske orättvis. Jag ville bara göra det klart, vilket jag nu har gjort.

Talmannen
Herr Evans, detta kommer att rättas till, och jag tackar er.
(Protokollet justerades.)

Förhållandena i Louise Weiss-byggnaden
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är ett uttalande och framför allt en debatt om förhållandena i Louise Weiss-byggnaden.
Kära kolleger! Först helt kort en liten historik, men oroa er inte, den blir kort.
Ni minns när vi kom in i den här byggnaden den 19 juli. Det måste erkännas att alla blev ganska besvikna, på grund av den kontrast vi kunde konstatera mellan byggnadens så magnifika yttre - och jag tror att detta också måste påpekas, eftersom det är en byggnad som sedd utifrån hedrar vår institution - och allt det vi tyvärr har kunnat konstatera invändigt i form av brister, problem rörande faciliteter och säkerhet och rent allmänt problem som rör våra normala arbetsförhållanden. Detta gäller såväl oss själva som våra assistenter, tjänstemän, besökare och naturligtvis media.
Redan dagen efter att jag blivit vald lovade jag er att jag skulle göra allt som stod i min makt för att få till stånd förbättringar. Och som ni har kunnat se har vi - jag vill gärna säga vi, eftersom jag i detta arbete har fått benäget bistånd av generalsekreterare Priestley och av hela den grupp som ansvarar för byggnaderna - har vi alltså gjort allt vi har kunnat för att genomföra dessa förbättringar under en period som inte varit så gynnsam, eftersom den råkade sammanfalla med semesterperioden.
Priestley bildade en arbetsgrupp och vi förtecknade genast allt vi omedelbart kunde iaktta, och skickade er detta dokument. Många av er har skrivit till mig och jag har svarat. Jag hoppas för övrigt att ni har fått dessa brev. Ni fick ett första svar från herr Rieffel, vår direktör, men jag har varit angelägen om att skriva till er personligen, och därför har alla kolleger som skrivit till mig fått detta svar. I måndags fick ni också ett brev med ett kort bifogat dokument där vi redovisar hur vi bedömer situationen i dagsläget.
I förra veckan reste vi från Bryssel till Strasbourg över en dag, tillsammans med kvestorerna, Colom i Naval, som är vice talman och ansvarig för byggnaderna, och alla tjänstemän som arbetar med denna fråga. Vi gjorde en mycket noggrann inspektion. Jag vet inte om somliga av er har fått rapporter genom media, men vi tittade på allt, noterade allt och konstaterade både vad som hade gjorts och vad som återstod att göra.
I dag har ni avverkat den andra veckan med plenarsammanträden i denna byggnad och ni accepterade mitt förslag om denna debatt i en mycket konstruktiv anda. Problemet är inte att beklaga sig. Mitt mål är i stället att upptäcka allt som ni på goda grunder har irriterat er på, för att sedan se hur vi skall kunna göra ytterligare förbättringar, utöver dem vi redan har planerat.
För att organisera debatten noterar vi alla kolleger som har skrivit upp sig. Jag kommer att ta upp några frågor som vi har ansett vara viktiga, för att ni skall kunna komplettera dem. Självklart kan ni även ta upp andra frågor.
Först och främst har vi problemet med handikappanpassningen. Vår kollega Brian Crawley hade ett rättmätigt krav - jag vet inte om han är här i dag, men när det gäller den här frågan har jag känslan av att nödvändiga förändringar omedelbart genomfördes, i fullt samråd med honom själv. Detta gäller såväl hans sittplats i amfiteatern, för att han skall kunna sitta tillsammans med sin partigrupp, som utrustningen av hans kontor. Allt har gjorts för att man skall ta hänsyn till situationen för kolleger med funktionshinder när det gäller hela amfiteatern .
Handikappanpassningen för besökare behöver fortfarande förbättras och har inte uppmärksammats tillräckligt. Vi har redan nu tagit kontakt med handikapporganisationerna, som kommer att kunna ge oss råd om de viktigaste förbättringar som behövs. Till sammanträdesperioden i oktober kommer vi att ha haft dessa kontakter och arbetena skall kunna genomföras under nästa år.
När det gäller skyltningen har förbättringar skett och ni skall alldeles strax få säga om de är tillräckliga. Jag vill i det sammanhanget påpeka att "info help-systemet" kommer att behållas. Tillsammans med Strasbourgs borgmästare planerar vi att behålla de trevliga värdinnorna, som jag tror att ni alla har uppskattat, både för deras serviceanda och vänlighet.
(Applåder)
Jag hoppas att de hör er. De kommer alltså att behållas, inte definitivt - det låter sig inte göras - men åtminstone fram till årets slut.
Jag kommer nu till nästa viktiga fråga, nämligen ledamöternas kontor. Dessa kontor är mycket små. Jag skall inte inbilla er att de kommer att bli större, men vi skall ändå försöka förbättra situationen. Problemet med rullgardinerna som sitter fast och skymmer sikten kommer helt säkert att vara åtgärdat senast till den andra sammanträdesperioden i oktober. När det gäller möbleringen av kontoren sammanträdde kvestorerna i onsdags - jag hälsar de av er som är här välkomna - och beslutade att kontoren skall utrustas med lådhurtsar på hjul, med tre låsförsedda lådor. Det var ett önskemål från ett antal kolleger. Detta har beslutats.
(Applåder) Sedan har vi problemet med hissarna och säkerheten. Jag behöver inte gå in på det igen, men här konstaterade vi ett antal ganska allvarliga brister. Som ni förstår har jag naturligtvis vidtagit alla försiktighetsmått i juridiskt hänseende, vad beträffar ansvarsfrågan. Hisskonstruktören informerades omedelbart i laga ordning om vad som hade inträffat. Företaget har genomfört vissa förbättringar för att dörrarna skall öppnas bättre och för att man inte skall sitta fast så länge - något som visar att detta var nödvändigt. Ändå tycks det ha varit fortsatt stora problem.
Annars tycker jag att ventilationen har förbättrats, eftersom den ställde till problem inte bara i hissarna utan litet varstans. Om ni inte är av annan uppfattning, har jag intrycket att ventilationen nu är tämligen korrekt inställd. Vi har också problemet med väggbeklädnaden i hissarna. Som ni har kunnat se har man gjort en prototyp med ett ljust träslag på väggarna. Jag har hört mycket positiva reaktioner på detta, och eftersom denna prototyp tycks ha blivit mycket uppskattad kommer vi att se till att samtliga sex hissar utrustas med samma beklädnad. På så vis kommer de att verka litet mindre deprimerande, inte fullt så ångestskapande.
Jag vill be de kolleger som återigen har fastnat en längre stund i hissarna att strax låta mig veta detta. Vi trodde att så var fallet med Romano Prodi, men det var något annat. Det skulle verkligen ha varit höjden. Det är dock absolut nödvändigt att jag får klarhet i denna fråga, eftersom jag som ni förstår på nytt kommer att ställa företaget Otis till svars. Detta är ju en oerhört allvarlig fråga, som går långt utöver normala förbättringar av våra arbetsförhållanden.
Vad beträffar media vet ni att pressen klagade mycket över sitt pressrum och sina arbetsförhållanden. Även här har vi genomfört en del förbättringar, för att sänka den höga innetemperaturen och installera mörkläggningsgardiner. Medierna är lyckligare lottade än ledamöterna. Vi har kunnat åtgärda problemet med deras rullgardiner, men ännu inte rullgardinerna i ledamöternas kontor, som jag nyss nämnde. Mobiltelefonerna, som inte fungerade, kan nu användas i pressrummet.
Vi har även i enlighet med mediernas önskemål flyttat på dokumentationen. En hel del saker återstår att göra, främst när det gäller nyhetsbyråernas kontor, som verkligen inte är trevliga, för att uttrycka sig milt. Vi har även planer på att utrusta den förra dokumentationssalen, som är mycket ljus, med ett kontorslandskap. Kostnaden skulle bli blygsam, eftersom vi inte bygger skiljeväggar. I de här kontorslokalerna skulle nyhetsbyråerna kunna inrätta sig. Vi har naturligtvis föreslagit dem detta, i samråd med journalisterna, och idén verkar ha fallit i god jord.
I övrigt, när det gäller televisionens bussar och bilparkeringen, hoppas jag att ni även här har lagt märke till en del förbättringar. Vi har ägnat mycket arbete åt denna fråga, men ett antal förbättringar återstår.
Till sist tänker jag avsluta med frågan om utsmyckning. Våra kvestorer kommer så snart som möjligt att undersöka vad vi skulle kunna göra för att liva upp dessa rätt dystra lokaler, till lägsta möjliga kostnad och med respekt för upphovsrätten för dem som har utformat byggnaden. Ofta behövs det inte så mycket för att ändra en lokals utseende utan att spendera stora summor. Det kan räcka med en färg. Jag är övertygad om att kvestorsgruppen kommer att vara mycket kreativ inom detta område.
Kära kolleger! Låt oss nu inleda debatten. Vi kommer mycket uppmärksamt att notera era synpunkter. Ni skall veta att jag måste lämna er kl. 10.00, eftersom jag skall närvara när kommissionärerna avlägger eden i Luxemburg och ceremonin äger rum kl. 12.00. Provan kommer då att ta över och ni kan fortsätta tills frågorna är uttömda.

Andrews
Fru talman! Jag tänker inte kritisera utan i stället ge beröm till dem som byggt denna utomordentliga byggnad. När man flyttar in i ett nytt hem får man alltid dras med vissa problem.
Det finns vissa problem, fru talman, men jag uppskattar erkännandet av dem från er, Priestley och gruppen som hade hand om klagomålen från förra sessionen. En klagokultur verkar förekomma hos parlamentsledamöterna. Hur många av dem hade så fina kontor som vi har här - och ändå är vi bara här fyra dagar i veckan. Vi har vackra kontor med full utrustning. Naturligtvis behöver de kompletteras med en eller två saker, men om vi hela tiden klagar så kommer vi ingen vart.
Med det sagt vill jag ändå göra en begäran. I Bryssel finns en ledamotsbar - som också är tradition i olika parlament i Europeiska unionen. Jag efterlyser ett rum dit endast ledamöter kan gå och tala avskilt med varandra.
Vad gäller parkeringsplatsen har jag en eller två gånger haft svårigheter att finna min bil, men till slut har jag ändå hittat den. Och jag missade faktiskt en omröstning under den gångna veckan på grund av hissarna - men sådant kommer säkert att lösa sig med tiden.
Jag måste säga att jag beundrar de tekniker och andra som har kritiserats här. De har fått ta emot många klagomål och på många sätt måst lida i onödan. Jag vill ge mitt erkännande till dem och till alla dem som deltagit i byggnationen av denna fantastiska byggnad.
(Applåder)

Sacconi
Fru talman! Jag ansluter mig till föregående talare när det gäller att uttrycka vår tacksamhet och uppskattning för det som redan gjorts sedan juli månad för att förbättra situationen och för det som är på gång när det gäller ytterligare förbättringar. Låt mig emellertid peka på en fråga där jag gått bet, och som jag anser måste lösas. Det gäller inte oss parlamentsledamöter, vårt kollektiv, om man säger så, utan våra assistenter. I ett rum, just i Tornet, tredje våningen, rum nr. 382, har jag noterat att man installerat en enorm kopieringsapparat, som betjänas av en enda person. I det rummet finns det inget fönster eller luftventil och maskinen, som är mycket bullrig, kan mycket väl ge ifrån sig ämnen som är farliga för operatörens hälsa. Eftersom vi är ett parlament som deltar i utformningen av viktiga direktiv som gäller säkerhet och hälsa på arbetsplatsen, så måste jag säga att jag finner det vara utomordentligt motsägelsefullt om man skulle låta detta fortgå, trots att det bara gäller en enda person. Att döma av skylten som sitter på dörren verkar det som om rummet ursprungligen var avsett för något helt annat, och därmed kanske det rör sig om en tillfällig lösning. Jag hoppas verkligen att den är tillfällig, för det verkar synnerligen inkonsekvent att låta en sådan situation fortgå.

Berger
Fru talman, också jag vill tacka staden Strasbourg och den franska regeringen för att de ställt denna byggnad till vårt förfogande. Ty trots alla barnsjukdomar som är helt naturliga, så är det en underskön byggnad och en värdig inramning för Europaparlamentet här i Strasbourg.
Jag vill även tacka er, fru talman, för att ni tagit initiativ till att stödja bemästrandet av dessa barnsjukdomar.
Jag ville ta upp ett problem som jag hoppas att jag inte är ensam om. Det gäller bristen på in- och utgångar till denna plenarsal. Ni känner ju väl till det sätt ledamöterna beter sig på. Oftast lämnar vi rummet tillsammans och äntrar det likaledes tillsammans inför omröstningarna. Det bildas ständigt köer i gångarna. Detta beror helt enkelt på att två in- och utgångar inte räcker till för det stora antalet ledamöter. Jag vet inte om det är tekniskt möjligt att därutöver öppna upp en av de privilegierade öppningarna för ledamöterna.
Ett annat problem är att båda huvudutgångarna leder ut till foajén, där det är väldigt smalt. Där finns broarna. Där väntar kamerorna. Vi ledamöter är förstås också väldigt odisciplinerade, vi för diskussioner i gången och blir stående och samtalar direkt utanför utgångarna. Också vi skulle säkert kunna skaffa oss en bättre disciplin. Men jag tror att vi bör komma på något för att bättre kunna utnyttja de breda foajéerna bredvid denna plenarsal. Om vi går ut där borde vi ha möjlighet att sätta oss ner ett tag i sittgrupperna utanför de stora telefonhytterna.
Det tror jag också av säkerhetsskäl vore en vettig åtgärd, om larmet till äventyrs skulle gå någon gång.
(Applåder)

Talmannen
Jag tackar fru Berger för detta mycket konstruktiva förslag som vi vederbörligen noterar.

Seppänen
Herr talman! Ljudvolymen i kammaren är så hög att det är svårt att höra översättningen. Vi har svårt att uppfatta översättningen eftersom här ekar så mycket. Jag vill be om att ljudvolymen i kammaren sänks.

Provan
Fru talman! Det gäller samma sak. Om ni talar så nära mikrofonen, hör flertalet av oss inte vad ni säger. Detta visar felet med systemet. Samma sak är det i utskottsrummen. Talarens avstånd till mikrofonen. Vi måste kunna höra vad tolkarna säger. Jag tror att Seppänen har helt rätt.

Talmannen
Under tiden skall jag tänka på att inte tala så nära mikrofonen.

Quisthoudt-Rowohl
Fru talman! Först vill jag bara säga att vi i förra veckan verkligen åtog oss en stor mängd arbete. Jag har mycket glatt mig åt att ni i egenskap av talman visat er så pass uppmärksam för alla de behov och frågor som vi och tjänstemännen i förvaltningen haft.
Beträffande kollegerna har jag två saker som tidigare har diskuterats här och som beslutats i kvestorernas kollegium: Det finns inte bara beslut på inköp av rullhurtsar med lådor; utan de är dessutom redan beställda. Vi utgår ifrån att de också levereras inom kort.
Det andra är frågan om byggnadens utformning. I detta avseende är fransk lag mycket sträng, enligt den är byggnaden ett konstverk till vilket arkitekterna har immateriell äganderätt. Vi har emellertid beslutat - hur det än må vara med den immateriella äganderätten - att förhandla med arkitekterna om att de gör allt som är mörkt något ljusare. Om det är mörkt redan i julisolen, hur skall det då inte se ut i det svaga decemberljuset? Det vill vi inte - varken för vår eller er skull. Förhoppningsvis, fru kollega, kan vi göra om rött till rosa, mörkblått till ljusblått eller liknande och svart kanske till champagnefärgat.
En tredje sak som för mig och oss framstår som mycket betydelsefull är säkerheten, vilken ni, fru talman, nog inte redogjort för särskilt ingående. Ni minns kanske att vi talade om - och numera finns det också beslut på det - att se över säkerheten i byggnaden två gånger per år, dvs. var sjätte månad. Det är för oss nödvändigt att en byggnad som används så intensivt av så många olika grupper underkastas regelbunden översyn; detta inte minst då användningen ibland har en något kaotisk-anarkistisk prägel - något som i och för sig absolut talar för den europeiska politikens vitalitet.
En institution som Europaparlamentet kan inte själv svara för säkerheten, det måste vara möjligt att delegera detta. Det skall vi också göra.
För övriga klagomål, mina damer och herrar, ber jag er i kvestorernas kollegiums namn att formulera dessa och komma med dem till oss. Med ert stöd, fru talman, skall de åtgärdas så snabbt som möjligt.

Talmannen
Jag tackar fru Quisthoudt-Rowohl och tackar er samtidigt för kvestorernas mycket aktiva medverkan. Jag kan försäkra er att jag varmt har uppskattat detta.

Lambert
Fru talman, jag välkomnar de många förbättringar som gjorts men vill ändå ta upp en sak rörande skötseln: vi skulle mycket gärna vilja ha ett återvinningssystem med tanke på den stora mängd papper vi får dagligen, varav det mesta slängs. Det vore bra om någon kunde ta sig en titt på det. Sedan är det en sak som ett antal assistenter tagit upp med mig; de blev vägrade tillträde till det offentliga galleriet fastän det fanns plats. Vi är införstådda med att allmänheten måste ha företräde - det är ju deras byggnad också. Men vi menar att när det finns plats borde våra assistenter få tillträde; det är inte alltid lämpligt för dem att stanna kvar på våra kontor när vi har besök.
Slutligen en mindre fråga som en kollega som tvingades gå tidigare tog upp med mig. Det vore bra om vi kunde få tillgång till vatten under sessionerna. Luften här i byggnaden är väldigt torr, inte bara politiskt sett utan rent miljömässigt, så det skulle uppskattas mycket av oss.

Talmannen
Tack, fru Lambert. För att skölja ner den litet svårsmälta pizza som herr Ford nyss talade om. Vi noterar vederbörligen era synpunkter.

Watts
Fru talman, jag instämmer i min kollega Fords ord att om vi bara hade säte i Bryssel så skulle vi inte befinna oss här och debattera i den här byggnaden. Detta understryker vårt problem med den enorma uppgiften att hantera två byggnader på Europeiska unionens område. Ändå är det den uppgift som rådet har bestämt att vi skall lösa. Därför vill jag tacka serviceenheten i allmänhet och Priestley i synnerhet, samt dennes personal för dess ihärdiga bemödanden i byggnadsarbetet. Den här veckan har byggnaden fungerat. Det har i och för sig varit vissa problem, men parlamentsarbetet har inte hindrats av bristerna och detta har vi Priestley med flera att tacka för.
Vissa avsevärda designbrister föreligger, särskilt vad gäller tillgängligheten. Ur arkitektonisk synvinkel är byggnaden inte inbjudande, vilket har särskild giltighet för de funktionshindrade. Det kommer att bli en verklig utmaning för oss alla att klara av det. På det hela taget beror dock motståndet till stor del på människors avoghet gentemot förändringar. Folk trivs inte i obekanta miljöer. Jag anser det inte befogat att vi diskuterar vår interna verksamhet en hel parlamentssession i Europaparlamentet. Vi borde kanske finna en mindre formell form för den pågående dialogen med er och Priestley och hans tjänsteenhet för att diskutera frågor om tillgänglighet och andra frågor som rör parlamentets inre organisation. Föreliggande session är en illustration på att dialogen mellan vanliga ledamöter och administrationen nog inte fungerar så effektivt som den skulle kunna göra.
Sammanfattningsvis, om man sätter in saker i sitt rätta sammanhang, så har vi ledamöter vissa problem. Det har också personalen, men dessa problem är en småsak jämfört med alla de problem som de som vi företräder har. Det är min förhoppning att vi alla kan ha det i åtanke.

Tajani
Fru talman! Detta parlament kommer att spela en allt viktigare roll - det sades redan under debatten i samband med omröstningen om kommissionens ordförande Prodi - och det som görs i detta parlament borde i allt högre grad vara känt i alla Europeiska unionens medlemsstater. Därför tror jag att vi måste förbättra relationerna med pressen, att vi måste underlätta journalisternas arbete. Ni har redan gjort mycket, och jag noterar att talmännen är medvetna om pressens problem, och att de alltid har visat sig tillgängliga. När den här sessionen inleddes meddelade ni att vissa initiativ redan har tagits, att parlamentsreportrarna redan har fått konkreta svar, men jag upprepar att man bör göra mycket mer för att underlätta journalisternas arbete, så att de kan sprida information i hela Europeiska unionen om det viktiga arbete som detta parlament utför. I dag arbetar journalisterna fortfarande under villkor som inte är optimala. Därför anser jag att det skulle vara lämpligt att till exempel flytta pressrummet och placera det under plenisalen. Det nuvarande rummet är fortfarande för långt bort, och det är ofta svårt för journalisterna att komma och tala med ledamöterna, framför allt i samband med viktiga debatter.
Jag tror att tack vare era ingripanden kan situationen förbättras ytterligare under de kommande veckorna, de kommande månaderna, på samma sätt som den har förbättrats hittills. Därför tackar jag, i egenskap av parlamentsreporter och i egenskap av ledamot, för allt som Ni kan göra.

Pack
Fru talman! Till att börja med vill jag säga till de kolleger som tackar den franska regeringen eller staden Strasbourg för denna byggnad att det är fel adressat. Det är vi som låtit bygga huset, och därför måste vi också gå till oss själva om några fel har begåtts. Nu är jag dock inte här för att dela ut beröm. Byggnaden är vacker. Men nu är det tid att notera det stora antalet brister.
För det första: Kära fru talman, om ni var tvungen att skicka ett fax från mitt och mina kollegers kontor så kan jag meddela er att det nästan är omöjligt. Ni måste först ställa er på stolen, en snurrstol, för att kunna se apparaten ovanifrån. Ni känner säkert till att de allra flesta olyckshändelserna i de europeiska hushållen sker för att hemmafruarna ständigt stiger upp på stolar med hjul; det bör man förstås helst undvika. Jag vill inte veta hur mycket pengar som framöver kommer att krävas för att försäkra alla de medelstora personer som skall stiga upp på stolar i huset. Jag hör till dem. Jag är ju bara 1,60 m lång. Jag når inte upp. Och jag ber om hjälp. Det står nämligen ovanpå: V.g. rör ej.
För det andra: Kära fru talman, jag kör en vanlig personbil och åker in i infarten till vårt parkeringshus. Det går inte att komma upp på andra våningen utan att backa i kurvan. Ni kan föreställa er hur det blir i rusningstid. Då kommer det bilar från vänster, framifrån, bakifrån, och en bil måste alltid backa för att komma runt kurvan. Mitt önskemål är att mittenfilen halveras, så att vi utan att behöva backa kan köra in i huset.
Dessutom inser jag inte varför jag vid infarten i parkeringshuset måste sticka in mitt kort två gånger - en gång däruppe och en gång på mellanplanet. Det är vansinnigt: Har jag väl kommit in däruppe, så kan jag också komma vidare. Än mindre kan jag begripa varför jag på kvällen och nattetid måste göra om allting när jag kör ut. Om jag nu har kommit in, låt mig då få köra ut! Detta är två omöjliga förhållanden! Och under rusningstid kommer det inte att fungera över huvud taget.
För det tredje: På morgonen vill jag helst ha min tidning snabbt. Men det finns inget tidningsstånd i närheten. Jag har ännu inte funnit tidningsståndet. Jag får hela tiden be någon som vet var det ligger att ta med en till mig.
För det fjärde: Den här veckan har jag fem gånger stigit in i en hiss utan att kunna stiga av på min våning. Jag skulle stiga av på tionde våningen. Det har inte varit möjligt. Fem gånger har detta hänt. Då tänkte jag: undvik nu den hissen, och så har jag försökt att använda en annan hiss. Det är förstås en situation som vi inte kan tolerera i det här huset.
I egenskap av ansvarig för en delegation - jag är ordförande i Sydösteuropadelegationen, som inte har något att göra med Louise Weiss-byggnaden utan med byggnaden Salvador de Madariaga där borta - vill jag nu yttra ännu en begäran. Medarbetarna i delegationen sitter nu minst fyra personer i en liten bur som jag förut var ensam i. En av dem talar med Dagestan, nästa med Moskva, den tredje med Makedonien och den fjärde kanske med Köln. Kan ni föreställa er det, i ett rum? Jag ber er att göra något för dessa tjänstemän. Situationen i dag är outhärdlig!

Talmannen
Jag tackar fru Pack för att ni påtalar dessa brister. Jag kan förstå den dåliga personkemin mellan er och hissen, för fem gånger är ändå i mesta laget. Allt detta skall åtgärdas.

Fabra Vallès
Fru talman! Jag tror att om vi letade efter en gemensam nämnare i allt vi talar om här skulle vi finna ett obehag som jag tror att vi undan för undan kan jobba med och förbättra.
Problemet är också att vi lider av detta obehag med en känslighet som är på helspänn. Vi är på helspänn för att vi fått några meddelanden som också är obehagliga, och obehaget i meddelandena blandas med det obehag vi finner här. Jag tror att om vi vill lösa en del av detta obehag kan vi aldrig göra det genom att bara tänka på byggnaden eller bara på meddelandena. Vi måste skapa en helhet och fokusera problemet på samma gång.
Jag är övertygad om att problemet med byggnaden inte beror på den nuvarande personalen. Vi skall snarare tacka den för de ansträngningar den gör för att lösa problemet. Detta sammanträde visar på detta. Jag tror snarare att vi måste söka ansvaret hos tidigare ansvariga, som till exempel hos Quintela. Quintela är till hälften ansvarig - för att inte gå längre än så - för de problem vi i dag har fått i denna byggnad. Jag menar att vi måste vara mycket medvetna om detta ifall Quintela vid något tillfälle vill återvända till arbetet i parlamentet.
Slutligen, fru talman, tror jag att det enda sättet att lösa detta på är ett seriöst möte med SERS, parlamentet och den franska regeringen. Vad gäller den franska regeringen tror jag att det första som bör göras är att hitta en annan representant. Jag tror inte att Vaillant i dag är känslig nog för att komma med de lösningar som den franska regeringen bör ge.
Till sist - och kanske uttrycker jag mig utifrån min budgetmentalitet - vill jag peka på att, även om vi vet vad det kommer att kosta oss - för vi kommer att få alla räkningar -, kommer vi aldrig att få kännedom om de avvikelser som har förekommit för i dag vet vi ännu inte vad det kommer att kosta oss.

Talmannen
Tack, herr Fabra Vallès. Jag tror egentligen inte att det problem ni tar upp hänger samman med byggnaden. Ni är med andra ord inne på problemet med flygtrafiken till Strasbourg och kommunikationsmedlen för att ta sig till staden.
Tack för att ni tog upp detta problem, det ger mig tillfälle att tala om något för er. Vårt besök i Strasbourg förra veckan avslutades med ett möte med borgmästaren i Strasbourg och hans främsta medarbetare. Jag talade med honom om de mycket stora svårigheter som ett antal kolleger tampas med för att ta sig till Strasbourg under smidiga förhållanden.
Jag kan intyga er att borgmästaren var ytterst uppmärksam på mina synpunkter. Han bad mig att snarast förse honom med resultatet av en sorts inventering - vilket jag kommer att göra, givetvis med er hjälp - för att se hur situationen rent konkret ter sig för alla nationaliteter som finns representerade här. Denna morgon ger jag er ett löfte. Jag kan naturligtvis inte lova er det omöjliga. Jag kan inte lova er att ni varje dag kommer att kunna flyga hem till era huvudstäder och vice versa. Men jag lovar att i samarbete med borgmästaren och behöriga myndigheter göra allt jag kan för att situationen även på denna punkt skall förbättras avsevärt.
Jag gör detta åtagande inför er därför att jag inget hellre önskar - och för övrigt är det också mitt ansvar - än att bästa tänkbara förhållanden skall råda i både Bryssel och Strasbourg, för kolleger, personal och besökare.

Maes
Fru talman! Jag är glad över att ni nu har tagit upp kommunikationsproblemet igen, för förutom - som jag skulle vilja uttrycka det - de mänskliga defekterna hos denna byggnad, som för övrigt är mycket arkitektoniskt prestigefylld, men som innehåller mycket förlorat utrymme som man inte kan använda, tror jag att det också finns kommunikationsproblem. Nu när vi har en fransk talman trodde jag att de franska järnvägarna i alla fall på något sätt skulle bry sig om detta och att även de belgiska järnvägarna, tillsammans med de franska järnvägarna, skulle göra allt för att kunna föra oss hit komfortabelt. Fru talman! Ett tåg har dragits in i stället för att man satt in ett nytt. Det är precis tvärtom, och det är framför allt tjänstemännen som har uppmärksammat mig på detta, för de måste stanna kvar till slutet av sessionen. De kan åka tillbaka till Bryssel med ett tåg kvart i tre och har då fem timmars resa framför sig. Vad mig beträffar kan jag då inte längre uppfylla mina kvällsförpliktelser, för jag måste hålla ett föredrag i kväll. Så den enda möjlighet som finns är att åka tillbaka tidigare, och det blir då mycket tidigt. Om jag skulle ha åkt i förmiddags kvart i tio skulle jag ankomma till Bryssel sju timmar senare, och i dag skulle det exceptionella kunna inträffa att jag inte alls kommer fram, för det är strejker dessutom. Men det lämnar jag nu därhän.
Jag skulle vilja göra er uppmärksam på att fem timmars tågresa för att komma hit och åka härifrån förefaller vara alldeles för mycket nuförtiden. Nu finns det ju snabba tågförbindelser, höghastighetståg, vad som helst. Inte här, här finns en prestigefylld byggnad, men det finns ingen snabb järnväg. Enligt min uppfattning borde det egentligen höra ihop, men när jag nu dessutom får reda på att tåget som går i anslutning till slutet av våra sessioner har dragits in, då är det precis tvärtemot vad man skulle kunna förvänta sig. Skulle ni också vilja vara vänlig att göra något åt detta?
För övrigt skulle jag vilja gratulera till alla de små och stora förbättringar som ni nu har kunnat genomföra tack vare stora ansträngningar. I det fallet hyser jag inga tvivel.

Talmannen
Jag tackar er för att ni spinner vidare på inlägget från Fabra Vallès och mitt eget svar. När vi kommer att kontakta er genom era grupper och delegationer för att göra denna vad jag kallar inventering, måste ni nämligen påpeka allt som kan förbättras, som inte rör flygplanen. Jag vet exempelvis att det fanns flyglinjer som kollegerna fann mycket praktiska och som har slopats. Jag kan inte lova er att vi kommer att trolla fram dem igen. Men vi skall se vad vi kan göra.
Vad jag vill be er om är alltså att svara mycket konkret, precis som fru Maes nyss gjorde, genom att till exempel säga "det här tåget var bra och det har slutat gå". Vi kommer sedan att försöka göra saker och ting smidigare, även om det inte blir perfekt. Ni kommer att kontaktas. Under vilka former får vi mycket snart se.

Breyer
Fru talman, jag vet att ni säkert bemödar er om att ta upp alla rådande missförhållanden. Men jag tror att vi måste se upp så att vi inte skyller alla fel på arkitekterna, och i stället granska vår egen del i det hela.
En sak håller jag för helt enkelt oförlåtlig. Alla i parlamentet har vi i oräkneliga resolutionsförslag hänvisat till att de förnybara energikällorna är framtidens teknik i det tjugoförsta århundradet. Denna vecka har FN lagt fram en rapport där man pekar på att energibesparing hör till de aktuella frågorna under kommande årtionden. Jag finner det oförlåtligt att vi kräver ett miljonprogram för soltak samtidigt som vi avstår från att investera i förnybara energikällor både i Strasbourg och i Bryssel; vi vidtar inte heller några energibesparande åtgärder, ett exempel på det är det faktum att våra kontorshallar hålls upplysta dag och natt och inte går att släcka, etc.
För sju år sedan krävde vi just detta i Bettini-betänkandet. Det har pågått brevväxling med presidiet om detta i flera omgångar. Priestley kan ge mer information om det. Det sades att det skulle bli för dyrt. Detta stämmer helt enkelt inte och är inte godtagbart! Ni vet att användning av förnybara energikällor betalar sig inom nio till tolv månader. Hur förklarar vi det för husbyggarna i medlemsstaterna? Vi uppmanar dem att låta installera soltak, medan vi själva inte gör någonting sådant på vårt eget tak, och dessutom ger vi det falska argumentet att det skulle vara av kostnadsskäl.
Energibesparing, energieffektivitet, förnybara energikällor - sådant kräver vi dagligen i våra resolutioner. Fru talman, detta är allvarligt, ty vi förlorar vår trovärdighet om vi inte själva fungerar som förebild och om vi inte gör klart att detta är aktuella frågor för nästa årtusende. Om vi inte realiserar detta nu, så har vi redan förlorat en del av vår trovärdighet.
Jag ber er därför att omgående rätta till dessa oförlåtliga fel som begåtts här likaväl som i Bryssel, för att sedan omgående tillsätta en arbetsgrupp som kan komma med åtgärdsförslag. Därutöver skulle jag gärna se en plan över byggnadens energieffektivitet. Vi har knappast råd med att slösa så mycket energi och samtidigt uppmana allmänheten att spara energi. Alla känner vi ju till koldioxidproblematiken etc.
Fru talman, detta är ett mycket allvarligt ämne som ni tyvärr hittills inte har berört. Från er skulle jag gärna få ett svar på varför man inte tagit med detta i planeringen och hur vi skall kunna reglera det i framtiden. Vi måste faktiskt lösa dessa problem och därvid stå fast vid inriktningen på förnybara energikällor, energibesparingar och energieffektivitet. Vi är helt enkelt skyldiga allmänheten att föregå med gott exempel. För vi är väl ändå allihopa eniga om att miljöproblemen hör till de problem som vi omgående måste finna en lösning på.
(Applåder)

Talmannen
Fru Breyer, tack för att ni tog upp alla dessa mycket viktiga frågor.
Kära kolleger! Jag måste tyvärr lämna er av de skäl jag nyss nämnde, nämligen för att närvara vid kommissionärernas edsavläggelse. Jag överlämnar er i de bästa av händer, till Provan. Jag tillönskar er ett trevligt veckoslut. Av hela mitt hjärta hoppas och tror jag att allt kommer att fungera som det skall när vi återses här den 4 oktober.
(Applåder)

Ludford
Herr talman! Tyvärr hann jag inte tala med fru talman. Jag ville be henne att vädja till Air France att inte lägga om sina rutter från City Airport till Gatwick som ryktet säger att de skall göra - dvs. om färden blir av, den här veckan var den inställd. Jag ville tacka henne för hennes beredvillighet att personligen ägna sig åt detta ärende.
Om vi granskar oss själva och våra arbetsvillkor samt vår personals arbetsvillkor, så finner vi att det inte är fråga om vår standard och bekvämlighet; det handlar i stället om att vi vill kunna verka effektivt i vår roll som valda företrädare och när vi spenderar skattebetalarnas pengar. Strasbourg är förvisso en vacker stad. Om jag var turist skulle jag inte ha några svårigheter att tillbringa en av fyra veckor här, det vore härligt. Många delar av byggnaden är ståtliga och väl utformade, även om den också, i mitt tycke, har något grandiost över sig. Jag kan bara instämma i vad som sagts om slöseriet och behovet av återvinningssystem och energibesparingar; jag tror också att vi måste leva som vi lär både på hälsoområdet och på områdena för säkerhet och energibesparingar.
Tre olika frågor står på min dagordning. Först är jag missnöjd med att vi har blivit av med en tredjedel av våra kontor till onödiga toaletter. Jag skulle vilja att min byggdes om till ett större kontorsutrymme i stället, går det bra? Det andra är att vi på damtoaletterna måste utstå en konstant översvämning; det är särskilt ojuste mot städarna som ständigt måste gå och torka upp vattnet. Så vitt jag kan se är det ett enkelt problem med för hårt vattentryck, vilket medför att vattnet läcker ut över golvet från golvbrunnen. Någon kunde kanske minska på vattentrycket? Och till slut, skulle vi kunna inleda sessionen på torsdagar kl. 14.00 i stället för kl. 15.00 och hålla omröstningen om brådskande ärenden kl. 16.30? Det skulle innebära att jag kunde ta 18.00-flyget till City Airport, förutsatt att det fortfarande går. Det skulle nog underlätta för många personer om vi kunde åka härifrån på torsdagen i stället för på fredagen.
Jag känner till faktumet att det kostar jag tror 200 miljoner euro extra per år att ha resecirkusen, och jag är upprörd över att Europaparlamentet inte har förmågan att självt bestämma var det skall ha sitt säte. Vi slösar bort skattebetalarnas pengar och blir inte så effektiva som vi borde vara såsom valda företrädare. Jag tar mitt arbete på stort allvar, och jag är övertygad om att alla kollegerna också har kommit hit för att arbeta; inte för att se på det som en sorts klubb, utan för att faktiskt göra sitt jobb som valda företrädare. Jag vill kunna gå tillbaka till mina väljare och berätta för dem att jag som deras företrädare gör ett effektivt jobb.

Talmannen
Tack så mycket fru Ludford. Låt mig försäkra er och alla kolleger att diskussionen den här morgonen protokolleras. Den kommer att vidarebefordras till presidiet i form av en serie förslag, och även fru Breyer - om hon fortfarande är här - kan vara medveten om att allt som sagts här antecknas och kommer att diskuteras ingående.

Posselt
Jag instämmer i den åsikt kollegan Andrews uttryckt, nämligen att vi inte skall glömma bort att vara tacksamma. Vi bör vara tacksamma för den byggnad som vi har fått, tacksamma för de arbetsomständigheter som vi nu efter tjugo års provisorium har fått. Tacksamma bör vi även vara för vår talmans sätt att ta till sig vår kritik. Det måste man faktiskt säga. Den här frågestunden anser jag vara någonting helt nytt. Något sådant har inte funnits sedan direktvalen 1979. Jag skulle vilja att vi med jämna mellanrum hade motsvarande arrangemang också för andra saker. Diskussioner mellan parlamentet och talmannen anser jag vara mycket meningsfulla och nödvändiga.
Vad beträffar de konkreta frågorna så anser jag att byggnaden i och för sig säkert är både vacker och värdefull, men den måste självklart också utnyttjas på rätt sätt. Här vill jag anknyta till det som redan har sagts av några kolleger. För att denna byggnad skall utnyttjas effektivt måste vi se till att vi helt kan genomföra vårt plenarsammanträde här fredagen inkluderad; vi har då en hel vecka då vi som kollegan Ludford föreslagit särskilt kan ägna oss åt våra valkretsar. Om vi däremot inte utnyttjar byggnaden till fullo, om vi avslutar plenarsammanträdet redan på torsdagen och således gör torsdagen till fredagen, så kommer vi att få köer i arbetet. Sådana köer skulle snart leda till att det blir otaliga extraplenarsammanträden. Och då blir det en enda stor sammanträdesgröt av veckorna. Jag föreslår...

Talmannen
Herr Posselt, vi behandlar nu problemen med denna byggnad och inte problemen med kammarens dagordning. Låt oss ägna oss åt det aktuella ämnet. Ni har redan tagit mer än en minut. Kan ni kanske komma till saken?

Posselt
I samband med detta vill jag säga att det förmodligen endast var genom mitt ingripande som det blev möjligt för exempelvis kafeterian att hålla öppet i dag och att vissa funktioner fungerar. Jag ber om att denna byggnad kan utnyttjas fullt ut under sammanträdesveckan från måndag till fredag!

Aparicio Sánchez
Herr talman! Jag är en av dem som anser att denna byggnad har skapat historia, såväl vad gäller arkitekturen som i den parlamentariska världen. Exempelvis har vi framför oss den för närvarande viktigaste parlamentariska kammaren i världen, den bästa funktionellt sett.
Jag vet att jag inte följer föredragningslistan som sig bör, för detta är ett sammanträde för att lägga fram problem och jag gör inte det. Min åsikt är positiv. Men jag har beslutat mig för att begära ordet för att vi riskerar att förstora klagomålen och att låta anekdoterna gå till historien som om de var parlamentets åsikt. Jag anser att vi har en svårtolkad arkitektur och att å andra sidan denna "klagokultur" - som en kollega nämnde - driver alla till att klaga. Jag tycker att, om arkitektur är en konflikt mellan form, funktion och rum, så är den löst på ett nästan beundransvärt sätt.
Jag tycker att initiativen för att lösa de smärre problemen är utmärkta men, enligt min åsikt - vilken delas av många kolleger -, får vi inte glömma att det är smärre problem som kommer att lösas och vi står inför något som vi bör gratulera institutionerna, den franska staten, arkitekterna och arbetarna till. Jag tycker att det är viktigt att framhäva detta.

MacCormick
Herr talman, jag är en av dem som väldigt gärna vill tacka er, Priestley samt er stödpersonal och administrativa personal. Vissa problem har förekommit, men vi har blivit behandlade med stor vänlighet och tillmötesgående. Ni kan notera mitt tack för det. Uppkommer problem så löses de.
I likhet med vissa kolleger vill jag understryka att frågan om energieffektivitet är hemskt viktig och bör ställas i fokus.
Sedan vill jag bara nämna två mindre områden som behöver förbättras. Trots att jag har ungefär sex doktorstitlar från fem olika länder - det medges dock att flertalet av dem är hederstitlar - så kan jag ändå inte begripa anvisningarna för bruket av telefonerna och hur man skall göra för att lägga in ett röstmeddelande.
Kontorsmateriel såsom häftapparater, gem och liknande är väldigt svåra att få tag på. Det skulle hjälpa oss alla om de som har franchisinguppdraget att driva tidningskioskerna kunde uppmuntras att börja sälja sådana saker som behövs på ett effektivt fungerande kontor.

Van der Laan
Herr talman! Tyvärr har den negativa publiciteten om denna byggnad återigen fäst uppmärksamheten på sätesfrågan. Nu är jag medveten om att detta inte är rätt tillfälle att gå in på detta, och vi vet alla vad som står i fördraget. Men jag vill ändå ta detta tillfälle i akt för att också påminna presidiet om hur svårt det är att förklara för våra väljare varför vi hela tiden måste flytta fram och tillbaka och att det är något som, som det heter så vackert på franska, skadar parlamentets "dignité" mycket allvarligt.
Jag har egentligen ett par konkreta frågor som har att göra med byggnaden och som mina väljare ställer till mig. Den första frågan är i vilken utsträckning denna byggnad verkligen är helt finansierad av Frankrike och verkligen var en gåva från den franska regeringen, för mina väljare vill gärna har garantier av mig att deras skattepengar, deras nederländska skattepengar alltså, inte har gått till detta.
För det andra skulle jag gärna vilja veta hur mycket hyra som betalas för denna byggnad. För det tredje har jag förstått att det finns planer på att köpa byggnaden eftersom hyreskostnaderna stiger ganska mycket. Jag skulle vilja fråga hur långt dessa planer har kommit och vilka kostnader som är knutna till detta. Vidare litar jag på att alla klagomål som ni även har fått skriftligen kommer att resultera i ett fortsatt intensivt arbete. Det vill jag inte ägna någon mer tid nu.

Talmannen
Tack så mycket, fru van der Laan. Generalsekreteraren säger till mig att ni kan få ett skriftligt svar angående den frågan rörande budgetkostnader och finansiering.

Lynne
Herr talman! Jag tänker ta upp några frågor, men återigen rör min centrala fråga rökning. Jag har redan tagit upp den frågan flera gånger med talmannen och även med kvestorerna. Man har bett mig att skriva ned den, men jag tänkte att det kunde vara värt att ta upp den här också.
Eftersom jag är astmatiker som får allvarliga problem så fort jag kommer i kontakt med en cigarett, anser jag det vara synnerligen svårt att röra mig i byggnaden. Något bättre har det blivit sedan jag senast var här. Folk röker åtminstone inte i korridorerna. Jag kan emellertid inte gå in i och ut ur hemisfären utan att mötas av cigaretter. Jag kan alltså inte arbeta ordentligt. Jag tvingas täcka mitt ansikte med pappersservetter och springa till mitt kontor. Jag har redan haft flera allvarliga astmaattacker här inne. Jag klarar inte av fortsatt rökning i byggnaden. Jag vore tacksam om ni faktiskt kunde göra något åt det; om jag och andra som jag åtminstone inte tvingades möta rök utanför hemisfären.
Restaurangerna är ägnade att vara icke-rökarzoner. Detta iakttas ej, och dessutom går icke-rökaravdelningen igenom rökaravdelningen i samtliga restauranger. Om jag vill ha mat måste jag således köa i rökaravdelningen eller så måste någon hämta maten till mig i mitt kontor.
Vad jag också gärna skulle se är utgångsskyltar för nödsituationer. När larmet gick i går visste åtskilliga av oss inte ens var trapporna låg.

Talmannen
Personligen känner jag stor sympati för era anmärkningar. Kvestorerna har blivit ombedda att ta sig en titt på detta igen, för att kunna strama upp reglerna i byggnaden. Ett meddelande rörande rökning kommer att gå ut till alla ledamöter, av vilket skall framgå vad som får och inte får göras i byggnaden. Jag tror att ni kommer att få viss framgång.

Maaten
Herr talman! I måndags kom jag full av förväntan till denna, enligt min mening verkligen praktfulla byggnad, och den allra första erfarenheten var, i likhet med andra, att sitta fast i hissen. I det fallet har jag för övrigt inga klagomål, för jag blev befriad efter en halvtimme. Jag ville bara berätta om den rörande medkänslan från de ledamotskolleger som kunde se mig stå där genom en liten öppning i dörren och som informerade mig om hur det gick, och när de hörde att det gick dåligt verkligen lade benen på ryggen.
I varje fall är jag glad över de åtgärder som har vidtagits av talmannen sedan dess, och jag har sedan framgångsrikt och till belåtenhet kunnat använda samma hiss denna vecka.
Jag har också två konkreta frågor, herr talman. Först och främst gäller det tillträdet till Europarådets byggnad, som har stängts av med ståldörrar sedan förra sammanträdet. Det är synd, inte bara för att vi därigenom har ett mindre urval av restauranger, utan i synnerhet också för att det i den byggnaden finns ett bibliotek som är mycket användbart för oss. För övrigt är det - hoppas jag - inte symboliskt att den förbindelsen stängts av. När allt kommer omkring borde vi egentligen snarare ha mer än mindre kommunikation med Europarådet.
Den sista punkten, jag vill ansluta mig till den kommentar som tidigare fälldes om svårigheten för vår personliga personal att ta plats här på åhörarläktaren. Det var inte möjligt, inte heller när det fanns gott om utrymme där. Det är inte bara för att det är tråkigt för vår egen personal att de aldrig får se denna kammare från insidan, utan också för att vi därigenom inte kan kommunicera över huvud taget med våra egna assistenter.
Det skulle i och för sig vara svårt om de skulle sitta där uppe, men jag tror att det vore bra att hitta en metod för att ändå få denna kommunikation till stånd. Nu måste de titta på TV på sina kontor, och om de vill ge oss ett meddelande måste de ränna hit i en väldig fart, förhoppningsvis inte fastna i hissen, och sedan så gott det går överlämna en lapp till oss. Det är komplicerat, och jag skulle gärna se att man såg över detta.

Talmannen
Jag inser att vi kanske kan föra en diskussion med Europarådet för att se om vi kan förhandla fram något slags arrangemang med det; ni bör dock vara medveten om det faktum att vi inte längre, tekniskt sett, har tillgång till den byggnaden eftersom vi inte längre betalar hyran för den.

Mann, Thomas
Herr talman, det finns en slogan som lyder " Black is beautiful" . Den tycker jag om. Genom erfarenheter i Tyskland märker jag i delstat efter delstat att svart vinner över rött och grönt. Jag gillar det. Ändå måste man förstås se upp. Använder man alltför mycket svart kan det bli för dystert. I hissarna har man gjort om, något jag välkomnar. Att en bar blir till nattbar också dagtid är, trots den vackra blommönstrade mattan, inte en sak vi kan acceptera. Där skall det drickas te och kaffe. Vi vill ju möta varandra i offentlighetens ljus och inte bara gå omkring som dunkla skuggor därinne.
Men allvarligare är situationen i trapporna. Också jag har fastnat flera gånger i hissen. Jag har så lätt att röra mig att det inte är något problem för mig att gå ner från sjätte eller sjunde våningen. Man samtliga trappor där är helt svartfärgade. Jag har varit med kolleger som skrämda greppade om ledstången, eftersom de inte visste var en trappa börjar och en annan slutar. Här behöver vi säkerhetszoner, annars kan det bli farligt. Folk kan ramla nerför trappan.
En del kolleger har menat att vi behöver mer färg. Själv arbetar jag sedan över tjugo år med formgivning. Det är rimligt att vi håller oss till vissa principer. Arkitekterna har valt skiffer. Skiffer har inte bara svart i sig, utan även vitt, silver och grått. Det innebär att vi har goda möjligheter att på grund av färgschatteringarna få till för förändringar så att vi inte tvingas arbeta i ett hus där den svarta färgen inte bara uttrycker värdighet utan där det är alltför svart, vilket leder till nedstämdhet. Vi bör försiktigt gå över till silver och andra färger. Jag tror att vi sedan till slut kan påstå att detta står för ökad genomskinlighet, ökad öppenhet, och vi kan då börja visa oss i stället för att gömma oss.
(Applåder)

Izquierdo Collado
Herr talman! Jag ansluter mig också till dem som gör en enormt positiv värdering av byggnaden. Jag anser att vi här har en historisk byggnad och att vi är de första som bör respektera den och ge den en positiv bild. Det är faktiskt också på sin plats att vi, tillsammans med den emblematiska karaktären hos vår byggnad, lägger till funktionaliteten.
Vi måste erkänna, herr talman, att denna byggnad har en viktig strukturell defekt: i jämförelse med byggnaden i Bryssel innebär den mindre tjänsterum för ledamöterna, inte i det antal kvadratmeter mindre varje rum kan ha utan i det faktum att ledamöterna i all sin verksamhet tvingas dela dem med medarbetarna. Alla som känner till ledamöternas politiska verksamhet, och diskretionen i många av deras samtal och handlingar, kan förstå att detta möjligen är den största och mest strukturella defekten och att den troligen, enligt vad talmannen sade, inte har någon lösning.
I vilket fall som anser jag att vi skall fortsätta att arbeta för att finna en möjlighet till oberoende mellan ledamöterna och medarbetarna, eftersom vårt arbete kräver detta oberoende, i samtalen, i de ämnen som behandlas och även i andra faktorer.
Slutligen, herr talman, skulle jag vilja göra en anmärkning - jag förstår att det troligen inte blir lätt - för att se i vilken mån medborgarnas tillträde till byggnaden kan förbättras. Det finns ögonblick - som vid sammanträdet i förmiddags, som sammanfaller med en mässa - då det har funnits betydande störningar i tillträdet till parlamentet. Detta kommer att upprepas och jag tycker att det vore en bra sak om vi undersökte möjliga förbättringar - åtminstone under de parlamentariska veckorna.

Van Dam
Herr talman! Först och främst vill jag gärna uttrycka min tacksamhet för att man visat sådan handlingskraft när man tagit itu med de många problemen efter sammanträdesperioden i juli, men låt oss inte heller glömma bort att denna byggnad var under byggnad i ett flertal år. I åratal såg vi från andra sidan vattnet att det var mycket som redan var klart, och då är det desto otrevligare att det fortfarande finns så många brister efter det att den stått tom så länge. Vad mig beträffar, låt oss nu tala klarspråk om denna byggnad. Först och främst har den kommit till stånd med gemenskapspengar, om det nu är franska eller europeiska. Det handlar om mycket stora summor gemenskapspengar. Då håller jag fullständigt med dem som säger att vi åtminstone har en förebildsfunktion att uppfylla. I det sammanhanget tycker jag att det är ganska otrevligt att den franska lagstiftningen uppenbarligen har gjort en mycket stor affär av sådan konstnärligt skydd för omöjliga korridorer, ljus och trapphus, men uppenbarligen inte av energibesparing, medan till exempel minst en tredjedel av de nya bostäderna i mitt land är försedda med solpaneler.
Jag vill nämna ytterligare två små punkter, och det är i första hand en märklig erfarenhet när jag intervjuades direkt i radio från den här byggnaden i juli. Då fick jag klart för mig att det i varje fall då inte var möjligt för teknikerna att ringa ut från radiostudion. Det låter egentligen alldeles tokigt, men jag blev då tvungen att göra en direktintervju via min mobiltelefon.
Slutligen vill jag ta upp källsortering. I går morse bevittnade jag, trots att vi har två lådor för olika sorters avfall på rummet, vilket är en försämring jämfört med den tidigare situationen, att dessa båda lådor tömdes i samma säck.

Talmannen
Tack så mycket, herr van Dam. Jag vet inte var ni befann er när ni upptäckte det.

Roure
Herr talman! Jag tror att vi kan vara mycket stolta över denna magnifika byggnad som jag tror snart kommer att vara känd världen över och bidra till unionens goda rykte.
Jag skall göra några kommentarer, men först vill jag fästa er uppmärksamhet på smakriktningar och färger. Själv tycker jag mycket om de här färgerna! Jag kanske är i minoritet, men ändå. Ni vet att man kan diskutera färger i all oändlighet. Alldeles nyss var det en kollega som sa: "hoppas att det blir rosa". Själv tycker jag inte om rosa! Jag tror att vi måste försöka vara förnuftiga och spendera så litet pengar som möjligt. Vi kommer alla att vänja oss.
Däremot vill jag kommentera kravspecifikationerna. När det hävdas att handikappanpassningen för besökare är bristfällig, kanske detta borde ha uppmärksammats tidigare. Det är möjligt att specifikationerna inte var tillräckligt detaljerade, och jag finner det beklagligt att vi först nu upptäcker att besökare med funktionshinder inte kan ta sig fram på ett tillfredsställande sätt. Denna förbättring kommer att medföra ytterligare höga kostnader, men det är enbart för att vi inte i ett tidigare skede förutsåg detta på ett riktigt sätt.
Och nu några synpunkter på hissarna. De går ända ner till gatuplanet, inglasade dörrar vetter mot utsidan, men vi kan inte ta oss dit. Jag skulle vilja veta varför, för jag tycker att det är beklagligt.
Vad gäller inkommande biltrafik är det visserligen oerhört irriterande med rödljus, men jag tycker att det är normalt att man måste använda knappen. Att man däremot måste använda den när man skall ut, och vänta i flera minuter, det kan jag inte riktigt förstå. Att vi kontrolleras vid infarten må vara hänt, men att det också sker vid utfarten övergår mitt förstånd.
Jag skulle också vilja fråga om det är möjligt att ordna en pendelbuss för assistenterna och personalen, när sammanträdena varar fram till nio på kvällen, så att de inte skall behöva ta taxi. Jag tycker detta är beklagligt.
Det enda som verkligen stör mig är byggnadens entré. Jämfört med entrén i Bryssel eller i den gamla byggnaden är skillnaden stor och vi måste fråga oss hur vi kan göra den mer välkomnande.

Talmannen
Tack så mycket. Om ni har svårigheter att komma in i garaget, tänk på mig som kommer från Storbritannien med en bil där ratten sitter på andra sidan - det är ännu värre.

Beysen
Herr talman! Jag har under min politiska karriär haft förmånen att två gånger få komma in i en ny parlamentsbyggnad. Den första gången var det i det flamländska parlamentet för ungefär fyra år sedan. Med tanke på det faktum att jag då som behörig sekreterare var ansvarig för byggnaderna kan jag således göra en god jämförelse mellan invigningen av denna byggnad och det förra parlamentet där jag var ledamot. Jag måste säga att jag egentligen blir irriterad över de många brister som jag - nästan yrkesmässigt skulle jag vilja säga - har kunnat konstatera här. Jag tror att det stora intresse som också finns för byggnaden här i dag är ett bevis på det faktum att det enligt min åsikt inte har förekommit tillräckligt samråd med parlamentsledamöterna i förväg, inte tillräckligt samråd med användarna i förväg. Jag tror att man måste dra lärdom av detta inför framtiden. Jag vill ta upp tre punkter som kanske redan har tagits upp här av kollegerna, men som bara understryker hur viktigt det kan vara att verkligen genomföra en förändring på det området.
Nummer ett, kontoren. Jag tycker att våra kontor liknar en sorts förbättrad camping. Jag anser att detta är ett typexempel på omdömeslös användning av det tillgängliga utrymmet. Jag vill således insistera på att anpassningar genomförs här, hur svårt det än är strukturellt. Men jag tror att många kolleger är överens med mig om detta.
För det andra, det har talats väldigt mycket om färger, men jag tror att många psykologer skulle kunna hålla med mig om att färgkombinationer kan ge upphov till mycket depressiva tillstånd, och att denna färgkombination förmodligen kan vara ett exempel på detta. Jag hoppas att det inte är så, men det kommer väl erfarenheten att utvisa.
För det tredje, vad tillträde till åhörarläktaren beträffar tror jag att man borde visa mer prov på effektivitet och förenkling. Jag har fått reda på att vissa personer denna vecka varit tvungna att passera fem vaktposter innan de släpptes in på åhörarläktaren.
Och last but not least, vi talar här gärna om öppenhet. Jag tror att det är nödvändigt att tala om öppenhet, men jag skulle också gärna vilja ha öppenhet i fråga om priset för byggnaden, och jag skulle också gärna vilja veta vilka möjligheter det finns att kräva tillbaka ett antal utgifter på grund av de brister som har konstaterats här.

Callanan
Herr talman! Såsom ny ledamot tänker jag inte kritisera arkitekturen och utsmyckningarna på byggnaden, även om jag skulle kunna göra det. Jag håller med de ledamöter som tycker den är hemsk, men det är en fråga om personlig smak.
Jag vill lägga min röst till de många inlägg som redan gjorts och säga att det enligt min mening är helt obegripligt att vi överhuvudtaget befinner oss här, när det finns mycket bra kontor, mötesrum och kammare i Bryssel; det är absurt att hela " Eurocirkusen" tar sig ner hit till Strasbourg en tre, fyra dagar i månaden (OK, fem dagar denna vecka, ursäkta mig). De europeiska skattebetalarna har tagit del av den utförliga pressrapporteringen beträffande denna byggnad, och de tycker förmodligen att vi allihopa är galna. De människor som har förmånen att vara med och bygga Europa borde inte bli förvånade över att allmänheten ser på projektet med stor misstro. Vad gäller kostnaderna så skulle jag vilja ha en redovisning från Priestley över dem. Kanske borde vi satsa mer på offentlighet, även om jag i och för sig hyser en misstanke om att vi då skulle få ännu större problem med väljarna. Mitt huvudärende är att eftersom det en gång krävdes en fördragsändring för att få oss hit, så borde vi kunna förmå våra politiska partier och våra regeringar att åstadkomma en fördragsändring så att pengarna kan läggas på någonting användbart som medborgarna uppskattar.

Talmannen
Herr Callanan, en sådan process pågår sedan många år och har ännu inte blivit framgångsrik.

Helmer
Herr talman! Mitt första anförande i denna kammare hade jag hoppats kunna tala om sammankoppling av hissarna elektroniskt för att göra dem effektivare, om ventilationen i toaletterna, om luftkonditioneringen och om de illaluktande mattorna i barerna. Med tanke på tiden skjuter jag dock upp det.
Jag vill svara den första talaren från golvet i dag, som ställde frågan om det var några ledamöter som hade bättre kontor tidigare; vi skulle ha sådana fina kontor här, menade denne, har vi någonsin haft bättre? Jag i alla fall, hade ett bättre kontor innan jag lämnade min anställning för ett år sedan, och alla ledamöter av kammaren hade mycket bättre kontor i Bryssel. Det här är säkerligen nyckelfrågan. Förklaringen till att vi klankar och klagar så mycket på byggnaden är som min kollega Callanan säger att vi i själva verket inte vill vara här utan vi vill stanna i Bryssel. Det bör vi vara medvetna om.
Sedan bara ett kort förslag för hur vi skall kunna förbättra den allmänna stämningen här så länge som vi ändå måste vara kvar här. Vår talman sade tidigare att vi bör ta oss en titt på utsmyckningarna i den. Denna byggnad är full av döda utrymmen och kala väggar som är extremt tråkiga, ovänliga och omänskliga. Jag tror att konstmuseerna i Europa har betydligt fler målningar och konstföremål än vad de kan visa på en gång. De har källare och valv som är fulla av målningar vilka inte ryms i visningsrummen. Varför tar parlamentet inte kontakt med några av dessa museer och säger till dem att vi har stora väggutrymmen där en del av målningarna kan hängas upp och visas. Jag tror att det skulle bli en enorm förbättring i denna byggnad.

Eriksson
Herr talman! Jag måste ärligt säga att detta är den första byggnad som jag har vistats i, där jag ofta tänker: " Hur tar jag mig ut härifrån vid en brand?" . Det är ganska " transparent" på vissa ställen, men man kan inte komma över till andra sidan om man inte använder de smala broarna med glasräcken. Jag skulle verkligen önska att vi så fort som möjligt hade en mycket realistisk brandövning för alla parlamentariker, yrkeskategorier, besökare etc., så att vi överhuvudtaget vet hur vi skall ta oss ut.
Vi har tidigare talat om att det är underdimensionering av hissar. Det talas om trapporna, som jag också tycker att det vore intressant att få veta vad det är för material i. Om man kan måla om dem, skulle jag gärna se att man också målade om väggarna där. Visserligen tror jag inte att man kan se så mycket om trapporna är rökfyllda, men det är i alla fall inte någon särskilt säker känsla när det är alldeles svart och man inte vet om elektriciteten kommer att fungera i en nödsituation. En mycket realistisk brandövning är alltså absolut nödvändig innan vi kanske upptäcker att det är verklighet, så att vi åtminstone är lite förberedda och kan hitta ut samt se om det finns tillräckligt många nödutgångar.
Jag är inte så insatt i vad immaterialrätt innebär rent konkret i den franska lagstiftningen. Jag skulle bli väldigt glad om jag fick reda på vad som är copyright och vad vi kan åtgärda i förhållande till eventuella kostnader. Vi är trots allt bara här en vecka per månad. Kanske kan vi undvika en del oerhört dyra kostnader som inte är direkt nödvändiga.
Ett litet önskemål som har framförts under flera år från de nordiska länderna är att vi skulle få tillgång till nordisk press här. Jag vet inte om det är möjligt, men självklart är det önskvärt. Det är inget som står överst på min önskelista, men ändå en kommentar.
Slutligen vill jag säga att för de svenska väljarna, oavsett vilket parti de röstar på, är detta resande mellan två nya byggnationer, som innebär att oegentligheter inte klart kan påvisas, inte försvarbart - och jag tänker inte heller försvara det.

Schleicher
Herr talman, kära kolleger! Till att börja med vill jag uttrycka mitt tack för allt positivt som helt riktigt också tagits upp. Sedan vill jag nämna tre saker.
Först gäller det städtjänsten: Tidigare var städpatrullen alltid tidigt här. Den som anlände till kontoret vid halvåttatiden kunde ostört börja arbeta. Nu kommer de betydligt senare. Om man vill vara i plenumet kl. 9.00 prick är hissarna då upptagna av städpersonalen som tar mycket längre tid på sig för att stiga in och ut eftersom de har sina vagnar. Kan man inte se till att städpatrullen undviker att göra sitt arbete just när vi ledamöter har rusning? Tiderna är ju redan kända. Jag ber om att tänka igenom ännu en gång.
Min andra punkt gäller tillgången till garaget. Någon har redan nämnt det, men om vi kommer eller åker med vårt bagage så måste vi varje gång vi utnyttjar färdtjänsten ta oss igenom stora trappor. Det är verkligen svårt när man har sina väskor och allt papper. Det är inte hållbart. Jag ber om att detta åtgärdas.
Den tredje punkten gäller det stora antalet kort. Jag har vid flera tillfällen ställt frågan om det inte är tekniskt möjligt i dag att bara ha ett kort som fungerar för allt. Jag vet inte om ni känner till att garagekortet här används på motsatt sätt än i Bryssel. Det här kortet måste man alltså ta ut varje gång, sedan tappar man det och därefter det andra som faller i marken. Det här är rena brister. Jag påstår att tekniken nu utvecklats så långt att man skulle kunna bygga in allt i ett enda kort. Då skulle vi inte behöva bära runt på tre, fyra eller fem olika kort. Jag anhåller om en ny översyn av detta.

Talmannen
Jag är övertygad om att vi i slutet av året kommer att ha löst de flesta problemen, men ert argument om städpersonalen är bra. Vad jag förstår har de redan blivit ombedda att inte använda huvudhissarna utan endast servicehissarna. Men så förefaller inte vara fallet.
Vi har ett tidsproblem. Innan ni skyndar iväg vill jag säga att generalsekreteraren på grund av det stora antalet talare på talarlistan har godkänt att behandla alla brev som kommer in närmast som röstförklaring som skall publiceras i sammanträdesprotokollet från i dag, förutsatt att ni lämnar in era brev till slutet av kommande vecka så att ni kan framföra era argument.

Bowis
Herr talman! Jag vill tacka er och sedan redogöra för fyra korta synpunkter. Tacket är riktat till talmannen, Priestley och hans grupp samt våra kvestorer för det sätt som de behandlat våra synpunkter på sedan förra sammanträdet. Det är åtskilligt som har förbättrats och som vi noterat, inte minst gäller det de hjälpsamma guiderna som hjälper oss när vi går vilse.
Mina fyra korta synpunkter är som följer: Den första gäller luftkonditioneringen. Lynne har kanske problem med den rökiga luften. Jag har problem med att det inte finns någon luft alls i vissa av mötesrummen. Förhoppningsvis kan det åtgärdas. Och om det kan åtgärdas för våra kontor så borde det gå att göra också i mötesrummen.
Det andra är att vi möts av en hel hop människor när vi lämnar kammaren. Jag skulle vilja att området utanför kammaren gjordes till en del av kammaren för att undvika att kameror, assistenter, lobbyister eller allmänhet hindrar oss från att nå våra kontor. Området runt baksidan inklusive broarna till hissarna bör ses som en del av kammaren och inte vara tillgänglig för allmänheten.
Det tredje gäller hissarna; jag har fastnat två gånger i en hiss - vilket nog inte förvånar den som ser mig. Första gången var det någon som började hoppa därinne, och så gick hissen igång igen. Andra gången hittade någon en plastbit, satte in den i ett hål i väggen vilket verkade sätta igång den igen, men det kan förstås ha kortslutit systemet.
Det sista ärendet är min begäran att man ser över de olika, framför allt de lösa sladdarna i våra kontor. Det är en fråga om hälsa och säkerhet på arbetsplatsen. När jag snurrar min skrivbordsstol för att komma åt min e-post, trasslar jag in mig i en mängd sladdar. Endera dagen uppstår plötsligt ett rökmoln, det hörs en hög smäll och en av ledamöterna brinner upp som en julgran.

Gebhardt
Nej, det gäller inte arbetsordningen, men jag anmälde mig för väldigt länge sedan, redan i början. Jag gjorde det samtidigt som Berger. Vid uppräkningen fanns mitt namn med. Jag vill verkligen också komma till tals någon gång.

Talmannen
Jag är rädd att vi fortfarande har tjugo personer på talarlistan, så ni är inte ensam. Generalsekreteraren har godkänt att ta emot skriftliga brev från er som kan offentliggörs senare.

Gebhardt
Då borde ni ha sagt det långt tidigare. I så fall hade nämligen jag lämnat salen och följt diskussionen från mitt kontor där jag har en del arbeten som också måste utföras.

Talmannen
Jag är ledsen, men i en sådan här debatt har jag inte kontroll över hur länge folk kommer att tala.

Isler Béguin
Herr talman! Även jag kom särskilt hit nu på morgonen för att delta i diskussionen. Jag skulle vilja veta när tidsplanen beslutades. Jag insåg först nu att debatten var utsatt till mellan kl. 9.00 och 10.30. Jag vill ändå tacka er för att ni låter ledamöterna yttra sig efter kl. 10.30. Jag kommer att översända ett skriftligt meddelande. I gengäld hoppas jag att vi före årsskiftet om tre månader kan ha ett nytt möte av denna typ för att utvärdera vad som har kommit ut av de önskemål som har framställts här idag.
(Applåder)

Talmannen
Jag skall absolut vidarebefordra det meddelandet till talmannen. Jag tackar alla kolleger som har stannat kvar den här morgonen. Talmanskonferensen bestämde hur lång sessionen skulle bli. Vi har med råge dragit över tiden. Inför framtiden är det av stor vikt att vi noterar att denna session faktiskt varit ganska framgångsrik. Vi kanske får göra om det igen.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.

Skriftliga inlägg angående Louise Weiss-byggnaden
González Álvarez
Även om jag medger att byggnadens exteriör är vacker och att mitt kontor är övermåttan tillräckligt för arbetet under veckan i Strasbourg, vill jag ta detta tillfälle i akt för att ta upp några av de saker jag oroar mig för:

lådhurtsar på kontoren (på väg att lösas),
de långsamma hissarna och färgvalet (på väg att lösas),
dåliga arbetsvillkor för dem som arbetar med kopiatorerna,
dåliga arbetsvillkor för chaufförerna,
dåliga arbetsvillkor för dem som arbetar i ledamöternas reception,
dåliga arbetsvillkor för dem som arbetar i ledamöternas kafeteria,
svårigheter att ta sig fram för funktionshindrade,
för få toaletter - förutom att de är för mörka - (åtminstone i byggnaden TOUR), utan ventilation och med dålig rengöring.
Det går inte att tillåta att en byggnad som har kostat, och fortsätter att kosta, skattebetalarna så mycket, har så många problem.

Daul
Fru talman! Eftersom jag inte fick ordet under debatten om Louise Weiss-byggnaden vill jag här ge er mitt inlägg i skriftlig form, enligt vad mötets ordförande tillkännagav i fredags förmiddag.
Denne sade med all rätt att debatten inte är rätt forum för att uttala sig för eller emot parlamentets säte i Strasbourg. Det är därför så mycket mer obegripligt att han systematiskt vägrar att ge ordet till de ledamöter som vill uttala sig till försvar för Strasbourg, och bemöta de angrepp på Strasbourg som han fritt låter komma till uttryck. Jag vill med kraft opponera mig mot detta mycket partiska sätt att leda debatten, som kan jämföras med att ändra dagordningen. När Strasbourg redan 1949 valdes till säte för Europarådet var det tack vare en brittisk gentleman, Lord Bevin, eftersom han såg denna stad som symbolen för försoningen mellan Frankrike och Tyskland och för försoningen mellan alla européer.
Det är dags att återvända till de grundläggande principerna, anlägga ett vidare perspektiv och visa våra medborgare på utsikterna till en fredlig uppbyggnad av vår kontinent, med respekt för de mänskliga rättigheterna och på grundval av en europeisk modell för ekonomisk och social utveckling. Vad har väggfärgen i våra byggnader och vattentrycket på toaletterna för betydelse mot den bakgrunden? De medborgare som hör oss måste undra om vi inte har viktigare saker att diskutera än detaljer som rör vår bekvämlighet! Jag förnekar inte att dessa byggnader kan förbättras. Var och en som i likhet med mig själv har tagit nya byggnader i bruk vet att det krävs en viss inkörningstid. Om ett halvår kommer de här detaljerna att vara glömda. Därför vill jag tacka talmannen för den möda hon har lagt ned på att intressera sig för vissa brister och jag vill framför allt tacka och uppmuntra hela personalen för de påtagliga och ihärdiga ansträngningar den har gjort, som vi denna månad mycket tydligt har märkt av.
Vi är alla angelägna om att de europeiska skattebetalarnas pengar används på rätt sätt och jag beklagar uppriktigt vår nederländska kollegas övertramp, när hon utan minsta hänsyn till grundläggande europeisk solidaritet fann det lämpligt att försvara " sina" skattebetalare. Då skall hon också veta att mina skattebetalare, som jag inte betraktar som min egendom, utan vars heder och skattemedel jag försvarar, har bidragit till att finansiera dessa byggnader och att de till en överväldigande majoritet är stolta över detta. Utan att komma upp i samma summor som för byggnaderna i Bryssel, förfogar Europaparlamentet hädanefter över ett värdigt säte, som kommer att påkalla värdighet och ansvarskänsla hos alla som besöker det och arbetar där.

Tannock
Till att börja med vill jag gratulera min kollega James Provan för hans utmärkta utövande av ordförandeskapet i den första debatt jag varit med om med honom som talman; det blev en intressant och nyttig övning som inriktade sig på att förbättra villkoren i vår arbetsmiljö.
Jag vill framföra att jag är helt nöjd med utformningen av mitt kontor i Strasbourg, särskilt om man som utlovat kan installera ett låsbart pärmskåp; förvisso beklagar också jag, i likhet med många parlamentsledamöter, den rådande resecirkusen mellan Europaparlamentets olika orter. Jag uppskattar också lyxen av att ha en egen toalett, till skillnad från baronessan Ludford. Jag är dock angelägen om att det omedelbart installeras en kraftfull ventilationsfläkt på toaletten för att undvika olägenheten som kan uppstå om en gäst på kontoret besöker toaletten kort efter att ledamoten varit där (detta problem finns för övrigt även i kontorstoaletterna i Bryssel!)!!
Något jag också saknar är TV-skärmar i baren och restaurangen, genom vilka ledamöterna skulle kunna följa debatterna under kafferasten och, om de själva skall tala, få bättre möjligheter att komma i rätt tid till kammaren. Kan det möjligen vara en medveten tanke att man inte har installerat några TV-apparater där för att försäkra sig om att parlamentsledamöterna håller sig i kammaren i stället för att se debatterna från baren?
Till sist vill jag uttrycka mitt ogillande över den grälla designen och färgschemat på en del mattor i barområdet, vilka - som en ledamot redan nämnt - snarast påminner om en billig nattklubb i stället för om den önskade atmosfären av värdighet som ankommer denna församling. Jag tror också att de vackra gräddfärgade mattorna i vissa av utskottsrummen inom tre månader kommer att fläckas och solkas ned och snart bli obrukbara; det är ett dumt och opraktiskt färgval och i slutändan resursslöseri.

Purvis
1. System för anmälan till talarlistan
Detta system verkar inte fungera. Jag försökte göra min anmälan med hjälp av en knapp på panelen, men den blev inte registrerad på talarlistan. I stället blev jag tvungen att vifta med armarna!
2. Hissarna - C-raden
Dessa hissar fungerar uppenbarligen ännu inte bra.
Alla fyra hissarna borde kopplas ihop: nu måste man trycka in två knappar för att anropa hissarna.
Programmeringen av hissarna bör förbättras.
Det tar lång tid innan hissarna kommer. De stannar i onödan på olika våningar, blir överbelastade och stannar.
Byggnadens utsida av glas är smutsig. Diverse smuts finns på betongbalkarna.
3. Hissarna - Glaset nära hemisfären (för tillträde till press-, radio- och TV-rummen)
Flera hissar fungerar ej.
Det tar lång tid innan de kommer.
Hissarna blir alltför snabbt överbelastade.
Programmeringen bör förbättras.
4. Matrummet IPE IV
Betjäningen är synnerligen trög (kanske beror det på avståndet mellan matrummet och köket eller på att det saknas serveringspersonal).
Maten är sämre än i matrummet i IPE 1 (särskilt buffén).
Rummen har ingen karaktär (inredningen och designen borde lyftas).
5. De tysta sittplatserna utanför hemisfären
Det behövs fler stolar och bord.
6. Barerna
Tillträdet till barerna måste gå smidigt och utan trängsel.
7. Nödutgångarna
Vad skall vi göra med dem?
8. Flygfärderna från Strasbourg till Skottland
Färderna via Bryssel - överbokning.
Färderna via Paris - bagage försvinner, stress till anslutningsflyg.
Färderna via London City - färder ställs in.
Färderna via London Heathrow - inga alls.

