
Talmannen.
   Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 9 oktober 2003.(1) 

Talmannen.
   – Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av talmanskonferensen vid sammanträdet torsdagen den 15 oktober 2003 i enlighet med artiklarna 110 och 110a i arbetsordningen har delats ut. Följande ändringar har föreslagits:(1)
Jag har angående Queirós betänkande om försvarsutrustning (A5-0342/2003) tagit emot en begäran från UEN-gruppen om att i enlighet med artikel 144 i arbetsordningen återförvisa betänkandet till utskottet. 
Queiró (UEN ).
   – Herr talman! Jag har bett om ordet i en ordningsfråga. På min grupps vägnar skulle jag vilja anhålla om att ett betänkande återförvisas till utskottet enligt artikel 154 i arbetsordningen. Faktum är att efter debatten i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik antogs ett betänkande om en EU-politik för försvarsutrustning, för vilket jag är föredragande och som återfinns på nästkommande onsdags förslag till föredragningslista. Talmanskonferensen har bestämt – och häri ligger problemet – att detta betänkande skall utarbetas i enlighet med artikel 162a i arbetsordningen, det vill säga enligt förfarandet för förstärkt samarbete mellan parlamentsutskotten. Under dessa omständigheter var utskottet för utrikesfrågor ansvarigt för att kommentera grundtexten och utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi var ansvarigt för att ge en åsikt. Av orsaker som hör ihop med tolkningen av den här regeln – en ny sådan, tillfälligtvis, är det omformulerade betänkandet inkonsekvent och skiljer sig från det som antogs av utskottet för utrikesfrågor.
Med förhoppning om att lösa detta problem, skulle jag nu vilja anhålla om att betänkandet återförvisas till utskottet. Vårt syfte med den här förfrågan är inte att ändra vad som redan godkänts i utskottet eller ifrågasätta utskottet för industrifrågors ställningstagande. Som jag sade vill vi få utskottet för industrifrågors åsikt följdriktigt införlivad i detta betänkande så att vi kan bevara integriteten i det som helhet, vilket inte kunde göras i tid. Jag vänder mig därför till mina kolleger i parlamentet för att få stöd i min förfrågan i detta fall, eftersom min enda avsikt är att på ett konstruktivt sätt hjälpa till att lösa det här problemet – vilket för övrigt inte har uppkommit på grund av mig. 

Efter återförvisningen till utskottet har jag tagit emot en begäran från PPE-DE-gruppen och GUE/NGL-gruppen om att efter onsdagens debatt om Broks betänkande införliva uttalanden av rådet och kommissionen om det kommande toppmötet mellan EU och Ryssland, inklusive situationen i Tjetjenien, utan resolutionsförslag.
Suominen (PPE-DE ).
   – Herr talman! Toppmötet mellan EU och Ryssland skall hållas nästa vecka och det har just hållits val i Tjetjenien, vilket man med bästa vilja i världen inte precis kan anse vara den typ av presidentval som vi i västvärlden är vana vid. Dessutom är Ryssland en supermakt, eller i varje fall ett stort land, som ligger nära oss och vars angelägenheter vi egentligen inte har pratat speciellt mycket om. Vi har diskuterat frågor som är mycket mindre relevanta för oss i enskilda debatter här.
Krigssituationen i Tjetjenien har inte förändrats och den kräver en debatt. Av det skälet föreslår jag en enskild debatt för detta, vilket jag för min del verkligen förespråkar. Med all respekt för de övriga föreslagna debatterna är de mindre relevanta för oss innehållsmässigt sett. 
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag tror inte att någon skulle kunna misstänka vår grupp eller mig personligen för att vara emot en debatt om Tjetjenien. Hur som helst tycker jag att om vi skall ha en debatt om Tjetjenien borde det vara med utgångspunkt i en resolution.
Det här leder ingen vart: alla är medvetna om situationen. För vår del föreslår vi en debatt om Tjetjenien med utgångspunkt i en resolution vid mini-sammanträdesperioden om 14 dagar. Om vi nu hur som helst talar om aktuella frågor, borde vi ha hållit den debatten och röstat om den vid den senaste mini-sammanträdesperioden, eftersom jag nu faktiskt tycker att Bolivia är det mest aktuella ämne som parlamentet borde inta en ståndpunkt om, med utgångspunkt i en resolution.
Vi vill därför inte hålla en debatt om Tjetjenien utan en resolution och föreslår att vi gör det, med en resolution, vid mini-sammanträdesperioden. 
Wurtz (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Det finns en möjlighet att förena de två ståndpunkterna: först accepterar vi det gemensamma förslaget från våra två grupper om att hålla en debatt om Tjetjenien på onsdag eftermiddag och sedan skjuter vi upp punkten angående Bolivia till onsdagskvällen, vilket skulle innebära att den punkten endast tas upp inför kommissionen. Genom att anta detta förslag tror jag att vi skulle kunna uttrycka både våra synpunkter angående Tjetjenien och säga att vi tänker på det blodiga förtrycket i Bolivia, vilket, skulle jag vilja påminna er om, har lett till att nära åttio personer har mist livet inom loppet av en vecka. 

(2) 

Tajani (PPE-DE ).
   –Herr talman! Förra fredagen inträffade en mycket allvarlig händelse i Rom, som skadar informationsfriheten i Europeiska unionen: förra fredagen beslutade en domare om husrannsakan av lokalerna samt beslagtagandet av nyhetsmaterial hos en större tidning. Jag talar som journalist till en talman som också är journalist. Polisen spenderade 13 timmar i tidningens lokaler och beslagtog mycket material, trots att det påstådda brottet endast var ett ärekränkande yttrande i en tidningsartikel.
Den italienska domstolen underlät i sitt beslut att beakta besluten från Europeiska unionens råd och EG-domstolen, som vid ett antal tillfällen fällt domslut till förmån för journalisters rätt att inte avslöja sina källor. I det hänseendet vill jag nämna rekommendation R-2000/7, som utfärdades till medlemsstaterna av Europeiska unionens råd den 8 mars 2000. Jag kommer också att tänka på den välkända Goodwin-domen, i vilken EG-domstolen införlivade tystnadsplikt för journalister i lagstiftningen. Jag skulle också vilja nämna den mycket färska domen nummer 33400 från den 15 juli 2003, där domstolen fastställer att genomsökningar på arbetsplatser för att finna journalisters källor utgör en allvarlig överträdelse av yttrandefriheten. Återigen är utredarens syfte att identifiera de personer som är ansvariga för att ha läckt information från domstolarna inte tillräckligt för att rättfärdiga användandet av sådana metoder.
Herr talman! Jag har redan lagt fram en fråga där jag försöker garantera informationsfriheten både i mitt hemland och i Europeiska unionen som helhet. Jag uppmanar Europaparlamentet att ingripa i den här frågan. 
Beysen (NI ).
   – Herr talman! Jag hade möjligheten att besöka Rumänien i förra veckan, där jag bevittnade förberedelserna inför folkomröstningen. Tillåt mig att säga att folkomröstningen har gjort tillämpningen av demokratiska rättigheter till en parodi. Aldrig har jag sett så mycket bedrägerier under upptakten till en folkomröstning som i Rumänien.
Till exempel lovade man de som deltog i folkomröstningen att deras gas- och elräkningar skulle betalas av staten, och borgmästare erbjuds gratisresor till Kina om de aktivt stöder folkomröstningen.
Två timmar innan vallokalerna stängdes, var valdeltagandet endast 45 procent. Dessutom, och detta är kanske det värsta av allt, talades det också om att inskränka yttrandefriheten. Man behöver inte alltid sympatisera med vissa partiers åsikter, men om man märker att regeringsorgan helt enkelt avlägsnat åsikterna hos ett viktigt oppositionsparti, nämligen Storrumänska partiet (PRM), från en hemsida måste parlamentet inleda en undersökning för att undersöka de oegentligheter som har skett i samband med anordnandet av folkomröstningen.
Det vore bra om vi kunde agera i den här frågan, eftersom Rumänien trots allt har ansökt om EU-medlemskap. 
Corbey (PSE ).
   – Herr talman! Torsdagen den 9 oktober meddelade ni oss att ni hade fått den gemensamma ståndpunkten avseende översynen av lagstiftningen om läkemedel. Det är en viktig lagstiftning och om den gemensamma ståndpunkten antas, leder det till att priset på läkemedel i en rad länder avsevärt kommer att höjas. Inte bara i de nuvarande medlemsstaterna utan även i de länder som kommer att ansluta sig till EU från och med maj 2004. Folkhälsoministrarna från de tio anslutningsländerna har nyligen framfört ett klagomål mot den gemensamma ståndpunkten och mot sättet på vilket man har kommit fram till den.
Anslutningsländerna har förhandlat om fördragen och fattat beslut på grundval av den gamla lagstiftningen. Den här nya lagstiftningen är ett slag i ansiktet på regeringarna och på folket i de tio nya medlemsstaterna. Det är verkligen att belasta dem med stora kostnader utan att de har kunnat säga sin åsikt i saken. Det är inte precis ett exempel på korrekt ledning.
Frågan är nu hur vi i denna kammare skall svara på detta. Vi måste i alla händelser hitta ett sätt att verkligen ta hänsyn till de nya medlemsstaternas intressen. I artikel 76 i vår arbetsordning fastställs att i den gemensamma ståndpunkten skall det ansvariga utskottet samt de utskott som ombetts yttra sig vid förstabehandlingen omnämnas. Med tanke på de allvarliga följder som detta eventuellt kan få för de nya medlemsstaterna vore det också klokt att be kammarens utskott för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik att yttra sig vid andrabehandlingen, eftersom det utskottet förmodligen är bäst lämpat för att uttrycka de nya medlemsstaternas intressen. Därför uppmanar jag er under dessa särskilda omständigheter att be utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik att yttra sig. 
Talmannen.
   – Ärendet måste behandlas på vederbörligt sätt. Ni har korrekt redogjort för den väg som måste följas när frågan behandlas. 
Hyland (UEN ).
   – Herr talman! Det gläder mig mycket att kunna konstatera att de 25 stats- och regeringscheferna vid Europeiska rådets möte i Bryssel förra veckan samfällt gratulerade hans helighet Johannes Paulus II till de 25 åren som påve. Påven är en av 1900- och 2000-talets mest framstående personer. Nu står vi på tröskeln till återföreningen av ett Europa som varit delat i nästan ett halvsekel. Påven spelade en viktig roll med att hjälpa till att riva dessa murar och att sätta punkt för det sista tragiska kapitlet i andra världskrigets historia. Herr talman! Jag hoppas att ni på kammarens vägnar sänder en hälsning och sluter upp bakom Europeiska rådets gratulationer till påve Johannes Paulus och önskar honom lycka till i det fortsatta arbetet för världsfreden.
Talmannen.
   – Herr Hyland, jag framförde sådana lyckönskningar på kammarens vägnar förra torsdagen. 
Grossetête (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja besvara vad Dorette Corbey just sade angående andrabehandlingen av läkemedel, och uppmärksamma er på det faktum att vi har mycket snäva tidsfrister att hålla och att priset på läkemedel inte togs i beaktande vid andrabehandlingen. Faktum är att det inte heller gjordes vid förstabehandlingen. Jag anser därför att vi inte bör blanda ihop frågorna. Framförallt måste vi hålla tidsschemat med tanke på att det italienska ordförandeskapet upphör i december och vårt arbete kommer att avslutas i slutet av april. Jag ville dra er uppmärksamhet till den här punkten: det är viktigt att vi får en europeisk lagstiftning inom läkemedelsområdet så snart som möjligt. 
Fava (PSE ).
   – Herr talman! De senaste dagarna har 22 människor drunknat utanför den sicilianska ön Lampedusa. De kom från Somalia och hade betalat 1200 US-dollar var för att dö i ett försök att ta sig till Europa. Sedan början av året har 7000 flyktingar stigit i land på Lampedusa, alla på desperat flykt från platser inte långt från Europa. Det är en tragedi där vi inte verkar kunna erbjuda annat än rutin och uppgivenhet.
Vid toppmötet i Bryssel vägrade ett antal av de större europeiska länderna öppet att ta ställning till huruvida det skulle vara lämpligt med EU-kvoter för legal invandring. Det italienska ordförandeskapet förklarade att strategiska åtgärder för att bekämpa illegal invandring måste organiseras på EU-nivå snarare än på medlemsstatsnivå. Vi håller med om det, men vi kan bara beklaga det faktum att ordförandeskapet inte har kunnat övervinna denna motvilja och komma fram till något mer effektivt i slutsatserna från toppmötet än en studie om förhållandet mellan legal och illegal invandring. Denna studie kan säkert bli användbar som studie, men den är ett totalt olämpligt instrument om EU skall kunna bemöta denna tragedi ordentligt. 
Zorba (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill uppmärksamma er på det faktum att i samband med den ändrade finansieringen för nätverken för dokumentation i Europeiska unionen samt nedläggningen av avdelningar för dokumentation hos medlemsstaternas representationer, som slås ihop med de motsvarande avdelningarna i Europaparlamentet, har vi ett problem med att hålla medborgarna i Europa informerade och uppdaterade. Under inga omständigheter bör informationen och dokumentationen försämras, framför allt inte under upptakten till de kommande europeiska valen. Därför ber jag er nu att se till att information och dokumentation fungerar ordentligt och skyddas under den kommande perioden. 
Talmannen.
   – Kanske skulle den berörda ledamoten vilja kontakta mitt kansli i fråga om särskilda delar av denna begäran. Låt mig dock försäkra er om att presidiet beslutsamt tar itu med denna angelägenhet. Vi driver aktivt och beslutsamt linjen att uppmärksamma de frågor som ni berörde. 
Harbour (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag hade hoppats kunna fånga er uppmärksamhet lite tidigare eftersom detta rör nästa veckas föredragningslista, men förhoppningsvis går ni med på att jag tar upp frågan nu.
Det gäller förslaget att kommissionen skall göra ett uttalande torsdagen den 6 november 2003 med titeln "Uppsägning av personal på Ford i Genk".
Efter nästan 30 år i bilbranschen känner jag stor sympati för arbetarna i Genk och för många andra anställda, däribland dem i min egen valkrets, som berörs av sådana här omstruktureringar.
Men det här uttalandet är väldigt specifikt. Såvitt jag förstår är det inte fråga om att Ford lägger ned sin fabrik i Genk, utan om att Ford justerar produktionsvolymen genom att ta bort ett av skiften i syfte att bättre anpassa produktionen till efterfrågan. Om vi debatterade alla liknande händelser i hela Europeiska unionen skulle vi debattera sådana frågor veckans alla dagar. Jag hoppas därför att jag har kollegernas stöd när jag begär att uttalandet utvidgas så att det kan beröra oss alla, särskilt dem av oss som i likhet med mig har väljare som arbetar med att tillverka motorfordon. Kan vi be kommissionen uttala sig om sysselsättningsperspektiven för bilbranschen i EU? Det skulle ge kolleger med intresse för Genk tillfälle att göra sina röster hörda.
Då skulle frågan ha ett verkligt intresse för kommissionen. Men låt mig bara säga att kommissionen varken har befogenheter eller intressen i fråga om hur ett företag anpassar sitt utbud till efterfrågan. Däremot skulle vi gärna vilja veta vilka utsikterna är för denna viktiga bransch.
Herr talman! Jag skulle därför, både på mina egna och andras vägnar, vilja be er uppmana talmanskonferensen att be kommissionen att göra ett uttalande utifrån de premisserna. Det skulle kännas mycket mer tillfredsställande om vi alla kunde delta i den diskussionen. 
Talmannen.
   – Herr Harbour! Visst kan jag ta upp saken med talmanskonferensen, eftersom vi ju ännu har lite tid på oss. Men det är inte min sak att ändra i den föredragningslista som kammaren har antagit. 
Santini (PPE-DE ).
   – Herr talman! Även mitt anförande handlar om de sorgliga händelser som jag är rädd för blir allt vanligare längs de italienska kusterna. Som en annan ledamot tidigare sade, fortsätter arbetet just nu i Lampedusa med att undersöka hur många offer som krävts när den senaste båten sjönk, eller på grund av vad som i alla händelser var en förfärlig tragedi.
Att lägga skulden på det italienska ordförandeskapet kan tyckas vara ett föga fantasifullt och verkligen ovanligt sätt att ta itu med frågan. Det kan vara så att skulden ligger hos de länder som inte har införlivat det italienska ordförandeskapets rekommendationer och åtagande, de länder som motsätter sig gemensamma regler för att kontrollera invandring och som drar sig undan till sin suveränitets elfenbenstorn.
Hursomhelst har även vi skyldigheter och det är med hänsyn till dessa, herr talman, som jag ber er att ingripa. Parlamentet behandlar dokument om hur man skall bekämpa människohandel och illegal invandring, om gemensamma asylregler, om integreringsåtgärder och om bistånd till tredje världen för att göra det möjligt för dem att inleda informationskampanjer för att avråda medborgarna från att lämna sina hemländer. Arbetet med här dokumenten går fortfarande inte framåt. Vi måste undvika de vanliga procedurerna med ändringsförslag och påskynda processen: vi måste kunna möta en kris med snabbhet, inte med den vanliga oansvariga lunken hos dem som värderar byråkrati högre än effektiva åtgärder. 
Talmannen.
   – Eftersom två ledamöter nu har berört saken skulle jag vilja göra ett kortfattat inlägg. Sedan Tammerfors i oktober 1999 har Europeiska kommissionen lagt fram en rad förslag till direktiv. Hittills har Europaparlamentet arbetat punktligt i samtliga fall. Men i sex fall där vi har uträttat vårt arbete har ministerrådet hittills underlåtit att göra sitt, vilket jag på parlamentets vägnar påpekade vid Europeiska rådets möte förra veckan. En del av de här frågorna har legat olösta på rådets bord i över två år. Visst har vi ett problem, men inte här i parlamentet. Problemet ligger hos rådet och medlemsstaterna. 
Gasòliba i Böhm (ELDR ).
   – Herr talman! I Europeiska unionen finns ett nätverk av så kallade Carrefourkontor för landsbygdsutveckling, vilka i grund och botten ger de europeiska medborgarna på landsbygden, som är involverade i den här frågan, information om jordbrukspolitiken. Det finns 138 center som samarbetar med offentliga och privata organ. Inga av dem är vinstgivande, och förvånades rejält över beslutet av den 29 september från Europeiska kommissionens Generaldirektorat för Press och Kommunikation som drar tillbaka det stöd de fick för att täcka driftskostnaderna för landsbygdskontoren, eller carrefourkontoren.
Jag anser att parlamentet borde uttrycka sin oro, eftersom en av de viktigaste resurser som vi har för att komma närmare medborgarna nu allvarligt hindras i och med detta beslut från kommissionen. Jag vill därför be er att ingripa i den här frågan och garantera en väl fungerande verksamhet för de här centren, av hänsyn till informationen till medborgarna i dessa landsbygdsområden och Europeiska unionens jordbrukspolitik. 
Talmannen.
   – Vi kan följa upp saken, som ni begär. 
Patakis (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Processen med att kriminalisera fredliga aktioner fortsätter i Grekland med överlämnandet till domstol av fem fredskämpar som tillsammans med tusentals andra uttryckte det grekiska folkets motstånd mot det smutsiga imperialistiska kriget mot det jugoslaviska folket. En del av sammandrabbningen var blockaden av NATO:s fordonskolonner, där de fem fredskämparna också deltog. Trots att de ställts inför rätta och friats kommer de återigen att ställas inför rätta den 29 oktober. 
Nyligen dömdes även centrala medlemmar från fackföreningsrörelsen, vilka opponerat sig mot överträdelser av arbetar- och anställningsrättigheter, mot de straff som ådömts personer som strejkat och mot uttalandet att nästan alla strejkåtgärder är illegala och otillbörliga. Vi har sett, och ser, liknande rättegångar mot medlemmar i jordbruksfackföreningar. Detta är ett försök att terrorisera gräsrotsrörelsen och hindra dess utveckling. Det hamnar inom ramen för avskaffandet av sysselsättning och demokratiska rättigheter och friheter, och införandet av det nya systemet med storfinanser i alla sektorer. Sådana handlingar måste kategoriskt fördömas och åtgärder måste vidtas för att störta varje försök till att inskränka demokratiska rättigheter, vilket gör att vi kan vänta oss en dyster framtid. I alla händelser kommer de att möta allt starkare reaktioner från arbetarna och våra befolkningar i allmänhet. 
Kauppi (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja uppmärksamma mina kolleger på en viss viktig fråga som har stor betydelse för den här institutionens framtid: frågan om ledamotsstadgan. Såvitt jag förstår återförvisade de ständiga representanternas kommitté förra veckan parlamentets förslag till ny stadga tillbaka till parlamentet för ytterligare debatt. Jag vill nu här i kammaren fråga hur parlamentet avser att gå vidare för att få en ny, öppnare och mer sammanhängande stadga godkänd före valen, och vilket förfarande det avser använda för att diskutera frågan så att vi kan byta till ett nytt och bättre system under den kommande parlamentariska mandatperioden efter valen i Europaparlamentet. Jag skulle vilja höra er åsikt som talman i denna fråga. 
Talmannen.
   – Visst skall ni få det, men inte genast. Saken förtjänar lite eftertanke. 
Nogueira Román (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Ett stort antal blivande invandrare drunknade nyligen i havet utanför Siciliens kust. Jag undrar när Europeiska unionens institutioner kommer att upphöra med sin känslokalla och förkastliga likgiltighet inför tragiska dödsfall som dessa? Dessutom undrar jag när vi, ledamöterna av detta parlament, själva skall hålla åtminstone en tyst minut för dessa stackars själar som sökte ett bättre liv i våra länder? 
Zrihen (PSE ).
   – Herr talman! Liksom en ledamot redan gjort, skulle jag vilja uppmärksamma er på ett brev som har sänts till de olika Info Point Europa-kontoren för att informera dem om att de kommer att förlora sin finansiering från kommissionen. I en tid då vårt demokratiska underskott ger sig alltmer tillkänna, borde vi då inte välkomna den här typen av organisation – ett nätverk som fungerar generellt sett tillfredsställande – eftersom den ju faktiskt är ett instrument för att öka medvetenheten om EU-idén och anmärkningsvärd för dess närhet till allmänheten? Faktum är att precis när utvidgningen skall ske, och omedelbart inför ett avgörande år för Europa, dras oumbärliga och avgörande resurser tillbaka från våra bästa informationscenter. 
Vi måste också notera att detta står i total strid med den nya informationsstrategin som antogs 2002. Om administrationen anser att ikraftträdandet av den nya budgetförordningen den första januari 2003 är skäl nog att dra tillbaka dessa medel, borde de också vara medvetna om att de skakar om förtroendet hos både föreningar, i fråga om det arbete som kan utföras, och för de offentliga myndigheterna, som representerar oss på det här området.
Jag vill därför veta hur det skulle kunna vara möjligt att, till och med före 2004, tänka sig ett sätt att stödja detta nätverk och därigenom kanske överväga alternativa sätt som det skulle kunna fortsätta att fungera på. 
Talmannen.
   – Beträffande synpunkterna om informationspolitiken skall jag ta upp saken med den ansvarige vice talmannen, Alejo Vidal-Quadras Roca. Han är också Europaparlamentets samtalspartner med kommissionen angående informationspolitiken. Vi kan sedan återkomma till de kolleger som ställde de här frågorna. 
Gorostiaga Atxalandabaso (NI ).
   – Herr talman! I lördags eftermiddag gick tusentals människor än en gång man ur huse i San Sebastian. Detta var en massiv reaktion på gripandet av åtta ansedda baskiska kulturpersonligheter, vilket kan ses som ett nytt led i förtrycket av det baskiska samhällets två grundpelare: språket och kulturen. Alla gripna hålls fortfarande isolerade i -högkvarteret i Madrid, på order av den spanska .
Bland dem som greps i torsdags morse klockan 3 fanns Joxemari Sors. När den enda baskiska dagstidningen, , tvingades lägga ned för åtta månader sedan skrev han ett öppet brev till det spanska rättsväsendet och sade att tidningen inte hade något att dölja men åtskilligt att avslöja om den uppmanades att göra det. 
Att de som arbetar för att främja det baskiska språket och den baskiska kulturen är så försvarslösa pekar tydligt på den så kallade unga spanska demokratins auktoritära karaktär. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det upphör aldrig att förvåna mig hur en ledamot av denna kammare genom sin ställning och skyddad av den frihet som den ger – en frihet som terrororganisationen ETA dagligen kör över – försöker att rättfärdiga det orättfärdiga. Han tillhör en organisation som är förklarad olaglig, eftersom den är en gren av terrororganisationen ETA, som är föremål för en rättsprocess i Frankrike, och använder uppenbarligen på ett otillbörligt sätt de medel som anvisats hederliga ledamöter.
Jag hade hoppats, herr talman, att han skulle ha fördömt ETA: s senaste attack som inträffade i helgen, men det är klart att från en person vars ställning är moraliskt motbjudande och som inte har kunnat fördöma mordet på en sexårig flicka eller något av de brott som terroristorganisationen ETA har begått, är det omöjligt att förvänta sig några andra kommentarer eller något annat uppförande än vad han har uppvisat här. 
Schmidt, Olle (ELDR ).
   – Herr talman! Förra veckan var det presidentval i Azerbajdzjan. De rapporter som nu kommer från Azerbajdzjan och Baku är mycket oroande. OSSE anser att valfusk förekommit. Oppositionsledarna har trakasserats, och efter valet har människor dödats i kravaller.
I dag kommer uppgifter att tusentals oppositionella har fängslats. Herr talman, jag vill uppmana er att för parlamentets räkning å det kraftigaste protestera mot det som nu sker i Azerbajdzjan. Om Azerbajdzjan vill bli en respekterad, demokratisk stat måste landet uppfylla det mest fundamentala villkoret för demokrati, dvs. fria och öppna val. Detta bör ni framföra till den nyvalde presidenten Ilham Aliyev, som även är vice ordförande i Europarådet. Jag säger detta som vän till Azerbajdzjan. Jag är styrelseledamot i den Azerbajdzjansk-svenska vänskapsföreningen. 
Schmidt, Olle (ELDR ).
   – Herr talman! Kan ni vara vänlig och vidarebefordra det här budskapet till de azerbajdzjanska myndigheterna? Det skulle göra stor nytta eftersom de lyssnar på oss européer – de vill bli en del av Europa. 
Talmannen.
   – Det skall jag gärna göra. 
Lage (PSE ).
   – Herr talman! Flera Nobelpris har nyligen tilldelats vetenskapliga och litterära personligheter, men särskilt en person är värd att nämna här. Nobels fredspris gick till en iransk advokat, Shirin Ebadi, som i sitt hemland outtröttligt, modigt och med stor kraft kämpat för mänskliga rättigheter och kvinnors rättigheter. Detta pris är en stor hjälp i kampen för de iranska kvinnornas frigörelse och för demokrati mot mullornas prästvälde i Iran. Shirin Ebadi välkomnades därför av tusentals människor, tusentals demokrater, som hyllade henne. Därför var det olyckligt att Irans förmodade reformvänliga president, Mohammad Katami, förringade henne genom att tala om för henne att när allt kom omkring så var inte Nobels fredspris så särskilt speciellt. Det jäser därför i det iranska samhället i dag. Det är ett samhälle som strävar efter demokrati, som utkämpar en strid för fred, för demokrati, för mänskliga rättigheter och kvinnors rättigheter i Iran. Shirin Ebadi kan nu inta en framträdande position i den kampen. 
Herr talman! Jag vore tacksam om ni gratulerade Shirin Ebadi eftersom Nobels fredspris är värt att nämnas här då det har tilldelats någon som är engagerad i en stor fråga, en av frågorna som drivs i denna kammare, nämligen frågan om demokrati, rättigheter och friheter. 
Talmannen.
   – Applåderna talar för sig själva. Jag skall gärna kontakta pristagaren på parlamentets vägnar. 
Gorostiaga Atxalandabaso (NI ).
   – Herr talman! I enlighet med artikel 122 i arbetsordningen vill jag bara säga en sak om de kommentarer som herr Salafranca fällde för några minuter sedan. Till att börja med trodde han mig inte på mitt ord, så i hans ögon är jag en opålitlig person, vilket jag är mycket stolt över. För det andra sade han inte att jag ljög, så vad jag sade var sant, och den enkla sanningen. För det tredje sade han att jag pekats ut som brottsling i jag vet inte hur många avseenden och av jag vet inte hur många spanska och franska domstolar. Visst har den unga spanska demokrati som jag nämnde kriminaliserat oss i Spanien. Men jag beklagar, herr Salafranca, jag har inga problem utanför Spanien. Det tycks finnas en viss skillnad i fråga om begreppet demokrati mellan Spanien och alla andra länder i Europa. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   – Herr talman! Herr Gorostiaga har hänvisat till de problem som jag kan tänkas ha i och utanför Spanien. Jag skulle vilja tala om för honom – nu när han har tagit upp det och hänvisat till denna händelse – att min privata bil har bombats sönder på Barajas flygplats av hans vänner från terrororganisationen ETA.
Jag skulle vilja upprepa vad jag redan sagt och dessutom säga att herr Gorostiaga inte en enda gång har tagit till orda i kammaren för att fördöma de brott, mord, utpressningar och beskjutningar i bakhuvudet som utförts av hans vänner och anhängare i terrororganisationen ETA. Jag anser att det ställningstagandet är moraliskt förkastligt och fegt. Vidare är det skamligt, herr Gorostiaga, att ni åtnjuter den frihet som det innebär att vara ledamot av denna kammare – en frihet som era vänner från ETA dagligen kör över – och att ni utnyttjar den friheten för era fullständigt skandalösa attacker.
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation (A5-0343/2003) av Encarnación Redondo Jiménez för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om övervakning av skogar och miljösamspel i gemenskapen (Forest Focus) (8243/01/03 – C5-0292/2003 – 2002/0164(COD)). 
Redondo Jiménez (PPE-DE ),
   – Herr talman! När vi för ungefär ett år sedan röstade om detta parlamentsbetänkande i förstabehandlingen och nådde tillräcklig majoritet för min teori kändes det som jag hade ett starkt stöd av hela parlamentet. Jag ville att parlamentet skulle visa politisk beslutsamhet i fråga om den förslagna Forest Focus-förordningen, som kommissionen lade fram som ersättning för de två tidigare förordningarna om föroreningar: bekämpning av luftföroreningar i Europa och bekämpning av skogsbränder i Europa.
Kommissionen har i det förslag till lag som den lagt fram lagt till studiet av biologisk mångfald, klimatförändringar och kolupptagning till dessa två mål – luftföroreningar och skogsbränder. Kommissionen ansåg att allt detta måste genomföras med mindre anslag – 51 miljoner euro – och att den förebyggande aspekten av bekämpningen av skogsbränder dessutom skulle överföras till landsbygdsutvecklingen. Parlamentet övergav sålunda sitt medbeslutande för endast ett yttrande, utan att kunna kontrollera om dessa program följdes eller inte, eftersom programmen hade överlämnats till medlemsstaterna och överförts till en förordning vars kontroll av parlamentet reducerats till ett yttrande.
Parlamentet saknade därför politisk förmåga att godkänna förslaget och kunde inte heller godkänna det när rådets gemensamma ståndpunkt meddelades och diskuterades, och en liten ansträngning gjordes på en halv miljon euro vilket ökade summan från 13 miljoner euro till 13,5 miljoner euro, vilket var en minimal insats när det gäller värderingen av våra skogar. Det räcker inte med att säga att vi tror på dem, utan vi borde i stället stödja dem genom en större ökning i budgeten och en större ansträngning, eftersom detta är den enda förordning vi har för våra skogar.
Vi har haft många möten med både rådet och kommissionen för att nå en överenskommelse och för att detta skall bli ett betydelsefullt åtagande, och det kommer att uppnås i parlamentet i morgon, om Gud vill. Rådet har lagt fram ett förslag som har godkänts i Coreper, i vilket man tar hänsyn till de viktigaste och högst prioriterade behoven som parlamentet beskrev i förstabehandlingen.
I artikel 1 jämställs förebyggandet av skogsbränder med de andra målen i Forest Focus-förordningen. I artikel 13 fastställs en budgetökning till 61 miljoner euro fram till 2006. Ökningen är inte av den storlek vi önskade, men den är tillräcklig för att nå en överenskommelse bland alla medlemsstater. I artikel 18 uppmanas medlemsstaterna att lämna in en utvärdering av förordningen före utgången av 2005 och kommissionen uppmanas att lägga fram nya förslag från 2006.
Med hjälp av överenskommelsen, som nåddes av en majoritet av de politiska grupperna i parlamentet, hoppas jag att vi i morgon kan avsluta förordningen vid andrabehandlingen och skapa en politisk drivkraft för den europeiska konstruktionen. EU-länderna, särskilt de som drabbades av bränderna i somras – i hela Europa, men främst i de sydliga länderna – har haft svårt att förstå varför förebyggande åtgärder inte skulle införlivas i denna förordning. Att dessa åtgärder nu införlivas med samma status som de övriga målen är tillfredsställande, och jag skulle först och främst vilja tacka kommissionen, kommissionsledamoten och Marie Claude Blin för deras ansträngningar att nå denna överenskommelse. Jag vill även tacka rådet som har arbetat hårt för att nå överenskommelsen samt alla skuggföredragande från alla politiska grupper som har drivit på för att denna överenskommelse skulle bli möjlig vid andrabehandlingen, och så att vi kunde lösa en fråga som utgjort ett så allvarligt problem för oss: att bekämpa skogsbränder. 

Wallström,
   . – Herr talman! Låt mig inledningsvis tacka föredraganden, Encarnación Redondo Jiménez, för hennes betänkande om Forest Focus-förordningen om övervakning av skogar och miljösamspel och för den flexibilitet hon visat genom att lägga fram det kompromisspaket som är avsett att kunna antas vid andrabehandlingen.
Låt mig påminna om syftet med Forest Focus. Målet med förordningen är att inrätta övervaknings- och rapporteringssystem som bidrar till att skydda skogen. Förnuftiga politiska beslut måste bygga på vederhäftig information, och det är min bestämda åsikt att vi behöver en harmoniserad och omfattande övervakning av skogen på lång sikt på gemenskapsnivå. Detta är också viktigt för att gemenskapen och medlemsstaterna skall kunna vidta de åtgärder som man enats om på internationell nivå.
Utöver denna centrala uppgift med övervakning vill jag försäkra er om att kommissionen fäster stor vikt vid behovet av att garantera en kontinuitet för de åtgärder som täcks av de två tidigare förordningarna om skydd av skogen mot luftföroreningar och skogsbränder. Av det skälet har kommissionens avdelningar sedan i början av sommaren antagit en flexibel strategi som svar på den oro som parlamentet och medlemsstaterna gav uttryck för vid förstabehandlingen. Det gläder mig att säga att kommissionen kan ställa sig bakom den kompromiss som lagts fram av parlamentet och av föredraganden, Encarnación Redondo Jiménez. 
Grossetête (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill börja med att rikta ett varmt tack till föredraganden, Redondo Jiménez, som har gjort ett utomordentligt jobb, naturligtvis med stöd av kommissionsledamot Wallström.
Jag säger utomordentligt, eftersom vi trots allvarliga inledande problem slutligen har nått denna kompromiss med rådet.
De europeiska skogarna är mycket olikartade och sträcker sig från Skandinaviens skogar till skogarna vid Medelhavet, och de problem vi stöter på är totalt olika. I somras drabbades södra Europa av en katastrof till följd av torkan och värmeböljan. Det var därför viktigt att inkludera de förebyggandet av skogsbränder, något som inte alls var tydligt från början.
Som Redondo Jiménez så vältaligt förklarade måste vi ta hänsyn till våra skogars alla olika sidor. Vi måste betrakta skogen ur ett miljöperspektiv och ta hänsyn till problemen med föroreningar, men vi måste också ta hänsyn till skogens ekonomiska, turismrelaterade och sociala funktioner. Vi måste jämföra olika människors erfarenheter och förvisso dra fördel av de skandinaviska ländernas förebildliga skogsbruk, men vi måste även betrakta våra skogar som en del av vår strategi för landsbygdsutveckling. Det råder ingen tvekan om att många medlemsstater måste fundera över sina skogars framtid.
För att kunna förebygga skogsbränder måste vi fortsätta att bruka jorden. Det borde ge dem som kritiserar den gemensamma jordbrukspolitiken tid för eftertanke.
Bättre information borde också ges till allmänheten i riskområden. Slutligen, och viktigast av allt, måste återplanteringen av förstörda skogar tänkas igenom noga och arter måste väljas som är lämpliga för marken och klimatet och som med större sannolikhet kan stå emot bränder.
Vi kan därför inte annat än välkomna den nya ekonomiska ramen för 2003 till 2006 som ger 61 miljoner euro, varav 9 miljoner euro tilldelas förebyggande av skogsbränder. Slutligen kan vi utöva våra fullständiga medbeslutandebefogenheter, eftersom vi 2006 även kommer att utvärdera vad vi har åstadkommit.
Det är sant att förhandlingarna har varit mycket utdragna, men resultatet är viktigt för Europa. Det är upp till oss att fullfölja våra ansträngningar, för det är precis som vår kommissionsledamot påpekade en pågående uppgift. 
Myller (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill också gratulera föredraganden till detta viktiga arbete. Skogen är en viktig naturresurs och en hållbar förvaltning av skogen är avgörande, inte bara för den naturliga mångfalden och den ekologiska jämvikten, utan även för vår ekonomi och vårt välstånd. Det är viktigt att vi skapar en gemensam databas över skogarnas tillstånd och den miljöförstöring de hotas av. Då skulle vi bättre kunna avvärja hoten och skapa en politik som också garanterar skogsresurser av högsta kvalitet i framtiden.
Under debatten i parlamentet lade man till förebyggande av skogsbränder till den grupp av aktiviteter som skall finansieras genom programmet i kommissionens förslag. Samtidigt har parlamentet varit förberett på att öka programfinansieringen som en del av gruppkompromissen. Rådet motsatte sig i sin gemensamma ståndpunkt bestämt båda dessa punkter: både införlivandet av de åtgärderna för förebyggande av skogsgränder och den ökade finansieringen. Debatterna har dock präglats av en tydlig enighet. Parlamentet och även kommissionen har arbetat hårt för att föra rådet närmare parlamentets ståndpunkt.
Nu måste vi arbeta för att nå ett samförstånd hela vägen. Om parlamentets gruppkompromiss på något sätt äventyras under morgondagens omröstning kommer även genomförandet av hela planen att äventyras. Jag hoppas därför att de andliga makter som föredraganden vände sig till är närvarande vid omröstningen i morgon.
Som en del av kompromissen kommer programmet också att upphöra vid utgången av 2006. Kommissionen bör lägga fram ett förslag till fortsatta åtgärder för att skydda skogen från atmosfäriska föroreningar och andra fenomen som försvagar dem.
Vi får dock inte glömma hur olika de europeiska skogarna är. Åtgärder för förebyggande av skogsbränder måste vidtas med hjälp av regionala program för att de viktigaste problemen i varje region skall kunna åtgärdas och för att de aktuella åtgärderna skall passa skogstypen och klimatet. Det är också viktigt att människorna i en region kan involveras i programmen. Av den anledningen bör dessa ärenden framhävas mycket tydligt när programarbetet utförs i framtiden, och jag tror att medlemsstaterna kommer att lämna värdefull information innan kommissionen sedan lägger fram sitt eget förslag för tiden efter 2006. 
Bergaz Conesa (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Jag vill gratulera Redondo Jiménez till den ändring hon gjort med hänsyn till skogen. Min grupp och jag kommer att stödja henne. Jag skulle även vilja gratulera Wallström till hennes tal. Hon är alltid så engagerad och känslig inför alla miljöproblem, vilket hon har visat i sina tal om den spanska staten och dess vattendistribution.
Jag samtycker till alla delar av betänkandet. Jag tror att ökningen med miljontals euro för återplantering av skogar som drabbats av katastrofer är extremt känslig, men jag tror att det måste finnas en demokratisk kontroll i alla Medelhavsländerna så att parlamentets investeringar när det gäller information, förebyggande och återplantering efterlevs korrekt. I annat fall kommer vi om fem år att upptäcka att vi inte har gjort några framsteg och att vi fortfarande påverkas av den atmosfäriska situationen, av global uppvärmning och av medlemsstaternas dåliga förvaltning.
Vi har pratat om skogens mångfald i hela Europeiska unionen och vi anser därför att vi måste skapa en gemensam skogspolitik för hela Europa. 
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Klimatförändringar, värmeböljan och ekologisk försumlighet: alla dessa fenomen har orsakat en katastrof den här sommaren, alla måste de bekämpas på alla nivåer och det här betänkandet är bara ett av många sätt att göra det på. När allt kommer omkring är beloppen som står på spel blygsamma och förtjänade kanske inte allt det politiska käbbel som krävdes för att nå kompromissen. Trots det är De gröna nöjda med den kompromiss som slutligen har nåtts. Vi anser att betänkandet kunde ha avgjorts för länge sedan, men vi har fått ny tillförsikt eftersom programmet nu långt om längre kan inledas. Det hade kunnat påbörjas redan 2002.
Vi vill också påminna er om att åtgärderna i detta program är övergångsåtgärder, och att det vore klokt av de länder som inte har investerat i förebyggande av skogsbränder att göra det före översynen 2006. Vi vill att EU skall finna en gyllene medelväg vid nästa översyn, så att en precis jämvikt kan uppnås mellan två ytterligheter: länderna i norra Europa som stödjer subsidiariteten i skogspolitiken och länderna i södra Europa, som kanske hellre knackar på dörren till EU:s finansiella instans när det uppstår problem.
När det gäller projekten skulle vi slutligen vilja att en av faktorerna i urvalsprocessen skall vara biologisk mångfald. Även om det stämmer att det är svårt att förklara vad biologisk mångfald är, är vi mycket väl medvetna om hur viktig den är i skogsmiljön. Återplantering av skog bör till exempel ske genom att den biologiska mångfald som fanns i skogen och som skadades eller totalförstördes i skogsbränderna i somras, återskapas. 
Ribeiro e Castro (UEN ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag skulle vilja använda detta inlägg för att välkomna de framsteg som gjorts vad beträffar den interinstitutionella dialogen och den kompromiss som jag anser har nåtts. Liksom vid förstabehandlingen gav vår grupp sitt starka stöd till de ändringsförslag somlagts fram i parlamentet, i synnerhet dem som föreslagits av Redondo Jiménez, vars arbete jag skulle vilja gratulera. Dessa ändringsförslag fokuserar på tre grundläggande farhågor med det nya Forest Focus-programmet: behovet av att ägna vederbörlig uppmärksamhet åt förebyggande av skogsbränder, behovet av ett mer öppet budgetregelverk, samt behovet av att tydligare uppmärksamma subsidiaritetsprincipen.
Därför stöder vi samtliga ändringsförslag, både dem som lagts fram av kommissionen och de övriga förslag som lagts fram av vissa kolleger i denna kammare, vissa av dem medlemmar i min egen grupp. Jag välkomnar nyheten om denna kompromiss. Den är ett resultat av den debatt som hölls här i samband med förstabehandlingen i februari i år, och är särskilt relevant med avseende på den ökade medvetenheten om denna fråga till följd av sommarens katastrofer.
Jag skulle bara vilja ta detta tillfälle i akt för att påminna er om några av de resolutioner vi har antagit den senaste tiden. I september betonadeEuropaparlamentet behovet av att fortsätta fullfölja en effektiv politik för att förebygga skogsbränder, och slog ånyo fast att gemenskapen måste främja åtgärder för övervakning och förebyggande, i synnerhet inom ramen för Forest Focus-förordningen. Parlamentet betonade behovet av att Europeiska unionen åter tilldelas samma ekonomiska resurser som godkänts enligt rådets förordning (EEG) nr 2158/92 om skydd av gemenskapens skogar mot bränder, särskilt för att kunna finansiera de åtgärder som är lämpliga för att förebygga skogsbränder, exempelvis ledningar, brandgator, brandmurar, åtkomstplatser ochvattenposter.
Än mer nyligen, under sammanträdesperioden i oktober, då vi inrättade Solidaritetsfonden, upprepades denna ståndpunkt än en gång. Jag välkomnar därför det faktum att rådet och kommissionen äntligen har blivit mer mottagliga för parlamentets ständigt återkommande krav och har dämpat en av de stora farhågorna för allmänheten i Europa. 
Wachtmeister (PPE-DE ).
   – Herr talman! Först vill jag framföra ett tack till Redondo Jiménez för hennes goda arbete med Forest Focus.
Låt mig klargöra att vi fullt ut stöder den del av förordningen som gäller skydd mot skogsbränder. Förordningens nya delar om övervakning av den biologiska mångfalden och om markstrategi anser jag dock vara en fråga för vart och ett av medlemsländerna. Skogsproduktionen i södra Spanien och norra Skandinavien kan inte jämföras med varandra. Finland och Sverige står tillsammans för 40 % av Europas skogsproduktion, och detta är ryggraden för den största exportnäringen i dessa länder.
Sverige har en skogsvårdslag som i år fyller hundra år. De flesta skogar är i dag certifierade, vilket innebär att skogsägarna själva tar ansvar för den biologiska mångfalden.
Ansvar på lokal nivå är det bästa. Europeiska unionen kan inte i denna fråga i sin helhet styras från Bryssel. Medlemsstaternas nationella skogsstrategier och lagar skall vara övergripande, och den enskilde skogsägaren skall bestämma över sin äganderätt. 
Roure (PSE ).
   – Herr talman ! Som ni vet drabbades otaliga regioner i södra Europa hårt i somras av aldrig förut skådade skogsbränder. I den resolution om effekterna av sommarens värmebölja som antogs den 4 september röstade en betydande majoritet av parlamentet för det ändringsförslag som hade lagts fram på initiativ av min kollega Savary, med stöd från trettioen socialistiska ledamöter, inklusive mig själv. I ändringsförslaget fördes kravet fram att Europeiska unionen skulle tilldelas samma ekonomiska resurser som den förfogade över enligt förordningen om skydd av gemenskapens skogar mot bränder, i synnerhet för att finansiera lämpliga åtgärder för att förebygga skogsbränder, som exempelvis brandgator, brandmurar, åtkomstplatser och vattenposter.
Tillåt mig därför att uttrycka min glädje över att rådet, tack vare kanske jag får tillägga vår föredragande fru Redondo Jiménez’ ihärdighet, äntligen erkänt i varje fall till viss del, att våra argument håller. I morgon kommer vi faktiskt att bli ombedda att rösta om två ändringsförslag som i alla fall i viss mån avhjälper vår oro. Därför kan vi konstatera att ett steg har tagits i rätt riktning. Men är detta tillräckligt? Skogsbränder måste förbli en av våra politiska prioriteringar, en av symbolerna för solidariteten mellan norra och södra Europa. Jag hoppas därför verkligen att kommissionen vid sin utvärdering i december 2005 på nytt kommer att lyfta fram frågan om en oberoende, europeisk budgetpost, som är avsedd för förebyggande av skogsbränder och att detta kommer att ske i nära samarbete med alla aktörer, först och främst med skogsbrukarna.
Vi borde därför helt förutsättningslöst överväga huruvida de val vi gör i dag inte kommer att inverka menligt på den allmänna skyddspolitiken, en politik som visat sig vara mycket effektiv och ett synligt tecken på Europeiska unionens närvaro i våra regioner. 
Patakis (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Ändringen av definitionen "skogens ekosystem" till "skogen" innebär ur vetenskaplig synvinkel ett steg tillbaka, eftersom "skogens ekosystem" vetenskapligt sett är ett mera vidsträckt begrepp. Dessutom kan inte skogens ekosystem avgränsas som sådant endast på den grunden att det omfattar en halv hektar; ett antal kriterier och förutsättningar måste vara uppfyllda för att ett område skall räknas som ett skogens ekosystem. Därutöver tas skogar med buskage och träden utgör mindre än 10 procent av arealen inte upp i betänkandet. Tiotals miljoner hektar av skogens ekosystem i mitt land, vilka i dag skyddas i den grekiska lagstiftningen och utgör en grundläggande skyddad faktor, riskerar att missbrukas, med oförutsebara följder för skogens ekosystem, alvar, skogens förmåga att binda vatten, och när det gäller att förhindra översvämningar och öka grundvattennivån. Detta enligt regeringsuttalanden på senare tid om lagen, som i princip innebär att den grekiska lagstiftningen anpassas till det föreslagna direktivet.
All så kallad skogsbrukspolitik har hittills – och där skulle jag vilja ta mitt land som ett typiskt dåligt exempel –misslyckats med att ta itu med de grundläggande problemen för skogens ekosystem. Tvärtom har skogsbrukspolitiken bidragit till att skogarna har privatiserats, vilket orsakat det stora antalet anlagda bränder, med tanke på att vi talar om bränder, den snabbt växande kommersen och spekulationen kring enorma och betydelsefulla ekosystem, som exempelvis mark som förvaltas av nationella administrationer, och beslagtagning och ändrade användningsområden, i syfte att öka spekulationen genom att bruka skogen inom turismnäringen och för bostadsbyggande.
Slutligen hörs bara tomma löften om ett större engagemang för skogens ekosystem. Faktum är att tillämpningen av en mer allmän politik och ekonomiska alternativ skärps, med snävare tillsyn och fullständig likgiltighet för de särdrag och faktiska behov som skogens ekosystem har i medlemsstaterna, vilket återigen gynnar spekulation med stora kommersiella intressen. 
Kauppi (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja tacka Redondo Jiménez för hennes strålande arbete med betänkandet om Forest Focus-programmet. Det är utmärkt att Europeiska unionen har tagit detta viktiga steg för att förbättra våra skogars tillstånd och arbeta för en bättre och mer mångfaldig skogsbrukspolitik i alla medlemsstater.
För de nordiska länderna, och i synnerhet Finland, är skogarna särskilt viktiga ur rekreations- och ekonomisynpunkt, men också ur miljövårdssynpunkt. Skogarna i EU:s medlemsstater är sinsemellan mycket olika beroende på till exempel lokala naturförutsättningar. Skogarnas sociala betydelse och det huvudsakliga skälet till att de behövs varierar också i olika delar av Europa.
I somras kunde vi bevittna vilken omfattande förstörelse skogsbränder förorsakar. Det gläder mig att parlamentet nu förutom tillsynsåtgärder också har uppmärksammat förebyggande av skogsbränder. Jag skulle särskilt vilja uttrycka mitt stöd för ändringsförslag 19 om statusen för Ständiga kommittén för skogsbruk. Jag anser att Ständiga kommittén för skogsbruk skall delta i detta program och ta hänsyn till samordningen av skogsbruksfrågorna på EU-nivå. EU:s förestående utvidgning fordrar att samordningen av skogsbrukspolitiken blir bättre. Stora skillnader föreligger mellan de nuvarande och de nya medlemsstaterna vad beträffar skogsägarstrukturer. När det gäller att främja privata skogsbruk skulle vi finländare utifrån våra erfarenheter exempelvis kunna verka för att erbjuda experthjälp till länderna i Central- och Östeuropa. I ändringsförslag 4 betonas skogarnas multifunktionella roll, och jag välkomnar även detta ändringsförslag. Detta ändringsförslag är viktigt, precis som ändringsförslag 15 om överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen, eftersom de båda betonar skillnaderna mellan skogarna samt våra regionala och klimatmässiga förutsättningar.
I förslaget ges med rätta stöd till den nationella skogsbrukspolitiken i medlemsstaterna samtidigt som hänsyn tas till de specifika ekologiska förutsättningar som föreligger i EU:s mer avlägsna delar. I framtiden måste vi betona den primära betydelsen av nationella åtgärder och reglerna om skogarnas förvaltning. Fastställandet av normer och föreskrifter om skogarnas förvaltning bör i framtiden, enligt min mening, falla inom varje medlemsstats beslutsbefogenheter. I detta avseende skulle jag också vilja instämma i min kollega Peder Wachtmeisters uppfattning att hållbart skogsbruk och beslutsfattande i skogsvårdsfrågor ytterst bör vara skogsägarens ansvar. 
Lage (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar, fru kommissionär! Våra skogar utgör en ovärderlig och oersättlig del av mänsklighetens arv och alla levande ting. Att skydda och bevara dem är oumbärligt för vår överlevnad. Vi känner alla till hur viktiga skogarna är för jämvikten på vår planet, för den biologiska mångfalden och den ekonomiska verksamheten, för att inte nämna skogarnas estetiska och miljömässiga fördelar.
Det finns en oro i Europa om framtiden för dess skogar och vi måste börja med att använda det sätt som EU skyddar sina skogsmarker på för att föregå med gott exempel. Detta gäller från Medelhavet till Skandinavien, eftersom problemen med våra skogar inte känner några gränser. Syftet med Forest Focus-förordningen är att dra nytta av erfarenheterna från de två tidigare förordningarna för att skapa ett långsiktigt övervakningssystem vars syfte är att utvärdera tillståndet för skogens ekosystem i Europeiska unionen.
Forest Focus-förordningen visar också prov på höga ambitioner och syftar till att omfatta områden som till exempel föroreningar, klimatförändringar, biologisk mångfald, naturresurser och jordmarker. Detta är gott och väl, men förordningen hade dock två svagheter. Den första var att de totala anslagen för att uppfylla dessa höga ambitioner minskades, en nedskärning som blir något mindre svidande tack vare den kompromiss som uppnåtts. Den andra svagheten var att man avstod från de åtgärder för brandförebyggande som rekommenderats för programmen för landsbygdsutveckling. Att brandbekämpningsaspekten återigen tagits med finner vi betryggande: framsteg har onekligen gjorts.
Kommissionen har lovat att när den skulle lägga fram sitt meddelande om strategier för skogsbruk, vilket den enligt tidsplanen skall göra innan årets slut, skulle den att införliva ett förslag om åtgärder för brandförebyggande. Det är sjävklart att vi inte tyckte att detta var tillräckligt. Herr talman, mina damer och herrar, fru kommissionär! Det är förståeligt att vi är särskilt känsliga när det gäller bränder. Bilderna från förra sommarens tornande infernon, som lämnade en våg av förödelse efter sig, särskilt i Portugal, framstår fortfarande som väldigt levande för oss. Minnet av sådana flammor är svårt att utplåna både från medvetandet och från landskapet. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Skogsbränder är ett verkligt gissel som förstör tusentals hektar skogsmark i Europeiska unionen varje år, särskilt i länderna i syd. Som vi vet var förra året inget undantag, men situationen antog tragiska dimensioner i Sydeuropa, och särskilt i Portugal, där 20 människor omkom, 45 000 förlorade sina inkomstkällor, och där uppskattningsvis mer än 11 procent av skogsmarken ödelades i bränderna. Den totala kostnaden blev mer än 1,3 miljarder euro i direkta förluster.
Denna katastrof är mer än ett tillräckligt argument för att Europeiska unionen måste främja åtgärder för bekämpning av skogsbränder, i synnerhet i fråga om förebyggande. En stor majoritet i Europaparlamentet använde resolutionen av den 4 september 2003 om konsekvenserna av sommarens värmebölja för att visa att man uppfattade situationen på detta sätt. I resolutionen begärde man inte bara ökade anslag till stöd för Forest Focus-programmet, utan också att lämpliga förebyggande åtgärder skulle införas i programmet i linje med de åtgärder som fastställts i förordning (EEG) nr 2158/92 som upphörde att gälla den 31 december 2002.
Jag skulle också vilja påminna er om att inte alla brandförebyggande åtgärder som innefattas i nämnda förordning omfattas av de åtgärder som berör skogsbruk som fastställts i den färska förordningen (EEG) nr 1999/1257 om utveckling av landsbygden. Jag nämner detta eftersom det är viktigt med kontinuitet när det gäller förebyggande åtgärder, vilket är särskilt angeläget under de nuvarande omständigheterna. Föredraganden upprepar med rätta sitt krav på att de ändringsförslag om förebyggande som lades fram vid förstabehandlingen men sedan avslogs av rådet skall införlivas. Hon kräver också ökade anslag för att finansiera Forest Focus-programmet. Dessa positiva förslag borde antas än en gång av parlamentet, och de har mitt stöd. Därutöver beklagar jag att den slutgiltiga kompromissen inte tar hänsyn till alla dessa åtgärder sammantaget. Jag anser att behovet av att bevara arvet med våra skogar, tillsammans med den högrisksituation som många skogsmarker befinner sig i, innebär att rådet måste anta dessa ändringsförslag om förebyggande och finansiering som parlamentet lagt fram. 
Folias (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja börja med att berömma Redondo för hennes arbete och ansträngningar, och för den passion med vilken hon talat för det självklara.
Ingen vettig människa skulle förneka att skogarna är ovärderliga. De är värdefulla ur miljö-, klimat- och hälsosynvinkel, ur ekonomisk, social, kulturell och dessutom historisk synvinkel. När man har något ovärderligt att vårda får man inte kompromissa om de ekonomiska förutsättningarna för det man vårdar och de åtgärder man vidtar. Tillåt mig att påminna er om att antikens greker för 5 000 år sedan och ännu längre tillbaka överlämnade skogsvården i gudarnas händer medan vi mer eller mindre kompromissar om vilka medel vi skall avsätta för att bevara och underhålla denna ovärderliga gudagåva.
Under alla omständigheter måste vi i alla fall beslutsamt registrera både det skick skogarna befinner sig i och den information som är nödvändig för att fastställa orsakerna till bränder. Vi måste bekämpa dessa orsaker innan de uppstår för att kunna rädda våra skogar. Vi måste anstränga oss för att öka medborgarnas medvetenhet när det gäller vårt sätt att förhålla oss till och använda våra skogar. Vi måste vidta åtgärder som förhindrar att bränder bryter ut eller sprids om de väl brutit ut. Vi måste ta hand om våra skogar och slutligen måste vi inse att skogsbränder inte följer Schengenregelverket. Bränder sprids över gränserna utan någon som helst kontrollochbränderna själva har inga gränser. Detta är anledningen till att vi måste ha ett mycket nära och effektivt samarbete mellan de EU-länderna och med andra länder utanför EU, och vi måste hjälpa varandra för att uppnå bästa möjliga resultat. 
Piscarreta (PPE-DE ).
   – Herr talman! I efterdyningarna av de bränder som härjade i Portugal i somras och ödelade mer än 10 procent av landet framstår det som allt tydligare att katastrofen till stor del kunde ha förhindrats med effektiva förebyggande åtgärder. Det får mig att tänka på det gamla talesättet ”bättre förebygga än bota”. Under sitt besök i de regioner som drabbats uppmärksammade kommissionsledamot Barnier själv detta påstående. Det framgår med all önskvärd tydlighet att vi behöver övervakningssystem, men framför allt att vi måste skydda oss mot orsakerna till att skogen förstörs. Bara genom att studera orsak och verkan kan vi inleda en obevekligkampanjför att bekämpa skogsbränder. De förebyggande åtgärderna syftar därför till att minska omfattningen av drabbade områden, bekämpa brändernas orsaker samt övervaka våra skogar. Europeiska unionen får inte nöja sig med att övervaka bränderna och vidta åtgärder först när katastrofen blivit ett faktum. Vad vi behöver är en verklig politik för förebyggande. Uppgiften blir således inte att påtvinga Portugal oönskade åtgärder utan snarare att utarbeta påtagliga, tuffa åtgärdspaketsom är förenliga med den nationella strategin för skogsbruk som just nu utarbetas. 
Därför hävdar jag att förebyggandet borde utgöra en del av Forest Focus-programmet, utan hänsyn till förordningen om utveckling av landsbygden. När man hanterar en så viktig fråga som skogar, en av Europas skatter, kan man inte överväga att snåla in på småpengar. För att kunna finansiera dessa förebyggande åtgärder har jag därför redan föreslagit en ökning av anslagen i Europeiska unionens allmänna budget med hjälp av de ekonomiska ramarna för perioden fram till år 2006. Inga förebyggande åtgärder kan genomföras på riktigt förrän de har stöd genom tillräckliga ekonomiska resurser.
Avslutningsvis skulle jag inte kunna avsluta detta inlägg utan att berömma föredraganden, Redondo Jiménez, för hennes välavvägda sätt att hantera denna för Portugal så känsliga fråga. 
Wallström,
   . – Herr talman! Jag skulle vilja tacka de ärade ledamöterna för alla deras intressanta och viktiga kommentarer. Herr Folias, ni har helt rätt i att vi inte kan lita på att högre makter tar ansvar för skogarna . Sommarens händelser visar detta, exempelvis de enorma skogsbränderna i Portugal och i andra länder. Jag ser förstås ett samband med klimatförändringarna, och jag antar att änglarna gråter när de ser vad vi gör med vår planet och med klimatet.
En överenskommelse krävs vid andrabehandlingen för att säkra kontinuiteten i de åtgärder som har vidtagits under en period på över 15 år. Ett förlorat år för övervakningen av skogsbränder och luftföroreningarnas följder för skogen skulle givetvis innebära en lucka i informationen som bara kan fyllas genom flera års extra arbete. Detta måste vi undvika. Kompromisstrategin skulle ge Europeiska kommissionen tid att tillsammans med medlemsstaterna och de berörda aktörerna fundera över hur risken för skogsbränder kan minimeras och hur de förebyggande åtgärderna på lämpligaste sätt kan förbättras efter 2006. I det hänseendet vill jag uppmana Europaparlamentets ledamöter att stödja kompromissförslaget, som syftar till att nå en bred enighet. Låt mig än en gång tacka både föredraganden och alla ledamöter. 
Talmannen.
   – Tack, fru kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (Α5-0335/2003) av Maaten för utskottet för miljö, hälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om kvaliteten på badvatten. 
Wallström,
   . – Herr talman! Under den varma sommaren besöktes badplatser i hela Europa både av turister och lokalbefolkning som njuter av nöjet att bada i rent vatten. Men den som badar i naturliga vattenområden tar tyvärr vissa risker.
Badvattnet kan vara förorenat av bakterier från hushåll, hotell eller kanske kontorsfastigheter. Jordbruket kan vara en annan smitthärd, och nötkreatur och annan boskap kan förorena floder och sjöar. Därför kan de som badar i utsatta vattendrag insjukna i maginfluensa, öron- eller ögoninfektioner och till och med ännu allvarligare sjukdomar.
För att minska riskerna i samband med bad infördes ett badvattendirektiv 1976. Direktivet har gett ett utmärkt resultat, och i dag uppfyller nästan 95 procent av badvattnen i Europa direktivets kvalitetsnormer, jämfört med bara 60 procent för tio år sedan. Men vi måste se framåt.
Det nu gällande badvattendirektivet bygger på hälso- och hygiennormer från 1960-talet, men dessa har sedan dess utvecklats. Samhällsnormerna har också förändrats, och att informera och engagera allmänheten är i dag en grundläggande princip för god förvaltning. Att gå lagstiftningsvägen, vilket är filosofin bakom 1976 års direktiv, är en förlegad metod eftersom den enbart bygger på övervakning och mätningar och inte på en förebyggande och sund förvaltning av badvattnen.
Det här är bara några av skälen till att kommissionen genomförde det långvariga och ingående samrådet med allmänheten och de berörda aktörerna och lade fram ett nytt förslag till badvattendirektiv som syftar till en gemensam och jämförbar skyddsnivå för alla vattendrag och alla badande i EU – vare sig det rör sig om stora turistanläggningar eller traditionella lokala badplatser.
Det nya förslaget stöder idén med förvaltning av stränder och information till och deltagande för allmänheten. Men framför allt innebär det strängare hälsonormer. Tack vare dem kommer våra barn att kunna bada i tryggare vatten och riskerna för badrelaterade sjukdomar kommer att minska. 
Maaten (ELDR ),
   . – Herr talman! Som kommissionsledamoten med rätta påpekade, är det nu gällande direktivet om badvatten från 1976 föråldrat. Det är ett tungrott direktiv som bygger på föråldrade uppgifter. Vi måste emellertid medge att detta gamla direktiv är populärt bland européerna, och det var verkligen rätt av kommissionsledamoten att påpeka att direktivet varit en framgång.
Det är uppenbart att vi kan tacka detta gamla direktiv för att mycket av det badvatten som var förorenat för inte så länge sedan nu blivit mycket renare. Det förslag till översyn som kommissionen lagt fram är mer flexibelt, och gör det befintliga direktivet mindre tungrott, och är i sig en förbättring. Av de nitton parametrar som krävdes för mätningar enligt det gamla direktivet återstår endast två, och dessa är faktiskt tillräckliga för att uppnå de resultat som krävs.
Sedan 1976, vilket var innan de första direkta valen till Europaparlamentet hade hållits, har självfallet vårt sätt att se på miljön, och likaså vår syn på frågor som subsidiaritet, genomgått grundläggande förändringar. Vi bör därför fråga oss om unionen faktiskt skall fatta beslut om kvaliteten på badvatten, om Europa är bättre rustat för att avgöra detta än medlemsstaterna, samt om detta kan få gränsöverskridande effekter.
Under de inledande diskussionerna i utskottet för miljö, hälsa och konsumentfrågor, ifrågasatte jag ovanstående frågor. Jag måste tillstå att utskottet för miljö, hälsa och konsumentfrågor besvarade dem alla jakande, och bekräftade att det är nödvändigt att ett sådant direktiv finns även i fortsättningen och att det behöver förbättras. Min egen grupp delar inte denna uppfattning och vi har därför lagt fram ett ändringsförslag. Under alla omständigheter gör detta att vi återigen måste se över frågan om subsidiaritet. Vidare rådde det också viss förvirring inom själva utskottet. I direktivet finns det ändå en hänvisning till turistnäringens intressen, men det rör också direktivet om den inre marknaden, trots att det, som alla säkert vet, här är fråga om ett direktiv som faktiskt borde skydda den allmänna hälsan. Den rättsliga grunden för direktivet är dock miljön. Kort sagt råder det total förvirring. Jag undrar faktiskt om det inte helt enkelt är så att vi håller fast vid detta direktiv, inte för att det finns ett behov av det, utan helt enkelt för att det redan existerar.
Tillhandahållandet av information är avgörande. Jag tvivlar inte det minsta på att det också häri ligger en viktig europeisk uppgift, i form av konsumentskydd och information till konsumenterna som måste bli mer lättillgänglig för de som badar och använder badvatten. Detta skulle kunna ske via Internet, men jag sitter personligen inte alltid med min bärbara dator på stranden, så därför måste vi söka fler alternativ för att det skall vara tydligt för de badande huruvida vattnet är rent eller inte. I detta sammanhang framstår exempelvis det förslag om ett system med smiley-märken som lagts fram i utskottet för miljö, hälsa och konsumentfrågor som utmärkt. Ett sådant borde innehålla aktuell information, det vill säga inte information från förra året, utan aktuell information som uppdateras varje vecka, eftersom det faktiskt skulle vara till viss nytta för de badande.
Informationen måste vara tillgänglig för alla. Vi skulle kunna använda exemplet med den blå flaggan. Trots att flaggan inte är något gemenskapsinitiativ, ingår den dock i ett välkänt, populärt och effektivt system. Nackdelen med den blå flaggan är att den endast sätts upp efter anmälan och således inte återfinns på de badplatser som gjort ett medvetet val att inte ansöka om en sådan. Dessutom kostar blå flaggor pengar.
Frågan är om kvaliteten på badvatten kommer att förbättras enbart som en följd av denna förbättrade information. Tittar man på den blåa flaggan som ett exempel upptäcker man hur upprörd man blir på de badplatser där man blir av med sin blå flagga. Skulle inte ett sådant förfaringssätt var mer effektivt än att ständigt skärpa normerna? Den föreslagna skärpningen av normerna är i alla fall enligt min åsikt tämligen diskutabel. Både EU:s egna vetenskapliga kommitté och Världshälsoorganisationen är av uppfattningen att det på grund av de enorma nationella skillnader som föreligger faktiskt är omöjligt att fastställa vetenskapliga normer på internationell nivå. Följaktligen är strängare normer tämligen diskutabelt.
Jag tycker framför allt synd om de regeringar som påstår sig vara för strängare normer så länge de inte måste följa dem. Vad jag förstår är det också ett argument som hörs på olika håll inom rådet. Jag anser att det är fel. Om de nu vill ha strängare normer, så må det vara. Men de bör naturligtvis också följa dem. Dessa strängare normer innebär till exempel i Förenade kungariket eller mitt eget land Nederländerna, att 30 procent av det badvatten som fortfarande anses vara bra då skulle bli ”dåligt”. Vad gör kommissionen i ett sådant läge? Kommer vi att översvämmas av överträdelseförfaranden? Kommer vi att stänga stränder? Löper vi inte en större risk att sådana stränder helt enkelt inte längre kommer att betecknas som badvatten, trots att man fortsätter att bada där?
Folkhälsoeffekten uppnås därför inte genom att strängare normer föreskrivs. Vad detta beträffar hade vi också föredragit om kommissionen gjort en kostnads-nyttokalkyl. Var finns till exempel i dag alla de sjuka turister som man utgått från vid fastställandet av de strängare normerna? Enligt vetenskapsmännen borde dessa sjuka turister befinna sig någonstans, men ingen har sett dem, inte ens skymten av dem. Frågan är om vi funnit lösningen på ett problem eller om vi skapat ett problem för en lösning som fanns där hela tiden. Naturligtvis återstår det att se huruvida de nya medlemsstaterna kan leva upp till de gamla normerna, än mindre nya sådana.
Avslutningsvis skulle jag vilja säga att jag är nöjd med den kompromiss som lagts fram av utskottet för miljö, hälsa och konsumentfrågor. Den kommer att innebära bättre information för badande och andra friluftsanvändare, bättre kvalitet på badvattnet, men också en avreglering och en förenklad lagstiftning. Sammantaget med de förbättringar som kommissionen infört, tror jag att vi på det hela taget kommer att få en bättre lagstiftning, naturligtvis under förutsättning att EU bör lagstifta på detta område. 
Schleicher, Ursula (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Badvattnet ställer till det. Varje år när sommaren börjar genomför kommissionen utifrån direktivet från 1976 en undersökning av badvattnen. Den europeiska allmänheten tar inte bara notis om denna information, utan över två miljoner personer besöker också relevanta Internetsidor. Det är ett välkänt faktum att badvattnen har blivit avsevärt renare över hela Europa. År 2002 uppfyllde, trots de klart syndaflodsliknande regnen och översvämningarna, en så stor andel som 98,5 procent av Europas kustvatten specifikationerna i direktivet. En översyn av direktivet efter över ett kvarts sekel skulle vara rimlig av flera anledningar. Det vetenskapliga och tekniska kunnandet har ökat med rasande fart, så all översyn skulle ske utifrån erfarenheterna från upp till tjugosex års praktisk tillämpning av direktivet. Beroende på hur lång tid ett land har varit medlem i Europeiska unionen, måste ramdirektivet om vatten anpassas till badvattendirektivet. Skyddet för de badandes hälsa måste stärkas ytterligare, och slutligen förtjänar förenklingen av den befintliga lagstiftningen att eftersträvas.
Min grupp delar kommissionens avsikt att förbättra kvaliteten på badvatten. Bad borde föras fram som en förnuftig fritidsaktivitet, liksom bruket av badvatten inom turismnäringen i samtliga våra medlemsstater. Det är uppenbart, efter vad som nu är många års erfarenhet, att de främsta hoten mot folkhälsan vid bad utgörs av avföring som slipper ut i badvattnet till följd av att avloppsvattnet inte är tillräckligt renat, eller av boskapsuppfödning. De nya reglerna syftar till att minska antalet parametrar som används vid mätning från 19 till 2 samt till att använda sig av intestinala enterocockeroch escherichiakolisom dehuvudsakligaindikatorerna. Bägge dessa normer kommer att skärpas avsevärt, men i gengäld kommer man att bortse från kemiska parametrar som inte längre skall ingå i mätningarna, eftersom dessa omfattas av andra direktiv. Prover kommer att tas mindre ofta om en konstant hög nivå på badvattenkvaliteten kan konstateras över en period på tre år. Kvaliteten på badvatten skall utvärderas utifrån de förändringar som skett de senaste tre åren och inte längre på grundval av ett enda år. Därför kommer engångsföreteelser – som till exempel dåliga väderförhållanden –att bli mindre framträdande. Dessa faktorer skulle också minska de kostnader som direktivets tillämpning medför för medlemsstaterna.
Vår grupp anser vidare att det är viktigt att bestämmelsen om information om badvattnets kvalitet förbättras, samt att sådan information bör få större spridning i media och på Internet. Med detta i åtanke stöder vi kommissionens målsättning och också de förslag som lagts fram i detta syfte. Våra ändringsförslag syftar emellertid till att uppnå objektivitet och enkelhet samt framför allt undvika att kostnaderna stiger ytterligare. Därför vill vi inte att friluftsaktiviteter skall innefattas, och vi anser att den förvaltningspolitik som skulle krävas är precis lika överdriven som de nyligen införda badvattenprofilerna Dessa åtgärder skulle förenkla saker och ting på så vis att de sammanfaller med ramdirektivet om vatten. I övrigt är vår grupp av den uppfattningen att subsidiaritetsprincipen kräver att man tar hänsyn till lokala och regionala förutsättningar och att dessa hanteras på ett smidigt sätt. Några av kommissionens förslag strider redan mot dessa överväganden, men ett antal av ändringsförslagen från utskottet för miljö, hälsa och konsumentfrågor gör det i ännu större utsträckning, och därför vill vi rösta emot dessapunkter. Jag ser det som viktigt att alla medlemsstater har samlat en hel del erfarenheter, och jag anser att vi skall sluta upp med att försöka uppfinna hjulet.
Lund (PSE ).
   – Herr talman! Först av allt skulle jag vilja tacka Maaten för hans konstruktiva samarbete i den här frågan. Jag skulle också vilja tacka kommissionen som jag tycker har lagt fram ett mycket välbalanserat förslag om ett nytt direktiv om badvatten, i vilket hänsyn tas till den utveckling som skett under de senaste 26 åren. Jag tycker att det är rätt att begränsa antalet parametrar och jag tycker också att rätt gränsvärden för bakteriehalter har hittats.
Jag tycker även att vi i utskottet antagit vissa förbättringar och jag skulle vilja ta upp några av dem. Vi har sett till att få en vettig ram i form av vattendirektivet och vi har, framför allt, sett till att det finns tillförlitlig och omfattande information tillgänglig för alla personer, inbegripet badande, om badvattnets kvalitet utan att vi förhastar oss och inför enorma flagginstallationer på våra stränder. Jag tycker också att det är rätt att låta direktivet omfatta även andra fritidsaktiviteter, som till exempel vindsurfing. Mycket har hänt under de 26 år som gått sedan det första direktivet om badvatten lades fram. Jag tycker att det nya direktivet utformats på ett sådant sätt, och med en sådan uppförandekodex, att det gör det möjligt för de enskilda medlemsstaterna att hantera det på ett rimligt sätt.
Det sista jag vill betona är att en majoritet av oss i utskottet hade den åsikten att de badstränder eller badvatten som berörs måste vara de som drar till sig stora mängder badande så att vi, även i det här fallet, stöder kommissionens definition av vilken sorts badvatten vi talar om. Jag tror att även den här regeln är en som de nationella myndigheterna kommer att kunna hantera på ett rimligt sätt.
Jag skulle vilja varna för två av de ändringsförslag som lagts fram. Det första är ändringsförslag 19 om tillfälliga föroreningar. Det är ett förslag som innebär att myndigheterna nu skulle kunna låta bli att beakta vattenprover, även om de visade på förorening och hälsorisker, om samma myndigheter helt enkelt valde att betrakta föroreningen som tillfällig. Den här ordningen skulle innebära att badande skulle riskera att bli tillsagda att badvattnet är av bra eller utmärkt kvalitet även om det i verkligheten är förorenat. Det vore en försvagning av direktivet och jag hoppas att det förslaget inte antas. Jag har förstått att tillfälliga föroreningar delvis är ett skotskt problem, och jag tror att om det förekommer problem på vissa skotska stränder så borde de lösas i Skottland i stället för att den försämrade kvaliteten på badvatten skall gälla hela Europa.
Det andra förslag som jag vill ta upp är ändringsförslag 76 om definitionen av badvatten. Det är en definition som skulle leda till att myndigheterna varje dag skulle behöva gå ut och räkna antalet badande på stränderna. Det skulle behöva vara över 100 badande per dag under minst 20 dagar om året. Jag tycker att det ändringsförslaget måste förkastas av flera skäl. För det första skulle det innebära att man gav medlemsstaterna onödigt detaljerade föreskrifter på ett sätt som fullständigt strider mot subsidiaritetsprincipen. För det andra vore det, enligt min åsikt, i praktiken omöjligt att förvalta det. Vem i hela världen skulle räkna de badande varje dag på Europas stränder? Jag tror att om det här förslaget antas så kommer vi helt enkelt att bli till åtlöje över hela Europa. 
de Roo (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Kvaliteten på badvattnet har blivit bättre. Vattnet är bättre och renare i Nederländerna och i resten av Europa. Nu har ett nytt badvattendirektiv lagts fram, med mindre byråkrati, med endast två parametrar kvar men med strängare normer, vilket är välkommet. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har träffat kloka kompromisser. Maaten, föredraganden, ville, och vill fortfarande, upphäva det här direktivet. Lyckligtvis är liberalerna ensamma om att vilja det. Europa är mer än bara marknad och valuta. Nederländerna kommer att behöva anstränga sig för att uppfylla både det gamla och det nya direktivet och göra något i stället för att gnälla. Tack vare det varmare klimatet kommer människor att bada mycket oftare och andra typer av vattenaktiviteter kommer att införas. De ändringsförslag som lagts fram av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor är bra, förutom ändringsförslag 19. För några hundra skotska fårs skull blir det ett stort kryphål i lagstiftningen. Det intensiva jordbruket i Nederländerna drabbas också av att sjukdomar sprids vid kraftigt regnväder. I Nederländerna blev korna sjuka och åtgärder vidtogs. Det borde vara vår reaktion och inte ett jättelikt kryphål i något som, det vill jag tillägga, ändå är en bra lagstiftning. 
Blokland (EDD ).
   – Herr talman! Det här är ett lämpligt tillfälle att diskutera kommissionens förslag. I det gamla direktivet räknades med föroreningsnivåer som, lyckligtvis, inte längre är aktuella. Nittio till nittiofem procent av badvattnet uppfyller normerna. Det är dags att vi lägger ribban ett par steg högre och söker nya utmaningar. Därför stöder jag att normerna blir strängare och står inte bakom föredragandens förslag att försvaga dem. Det är ju ändå så att även med de nya normerna blir en av tjugo badande sjuk, så normerna är verkligen inte för höga.
Kommissionens förslag innehåller också mindre lyckosamma saker och en av dem är definitionen av ”badvatten”. Vatten blir badvatten när ett stort antal personer badar i det. Det framgår inte tydligt vad som är ett stort antal. De spanska kusterna befolkas av tiotusentals badande, de finska sjöarna av några få personer. Ändå måste båda omfattas av den definitionen. Kommissionären kunde kanske förklara hur det skall gå till i praktiken.
Uppmärksamhet måste fortfarande ägnas åt hur allmänheten skall få information. Kommissionens webbplats är i sig ett bra initiativ, men vem tar med sig datorn till badstranden? Det är därför som utplaceringen av informationsskyltar på relevanta platser – även om det kräver mycket arbete när det gäller underhållet – är den bästa lösningen eftersom de kommer att nå flest antal badande. 
Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   – Herr talman! Först av allt skulle jag vilja gratulera föredraganden så hjärtligt till slutsatsen i hans motivering.
Han säger nämligen att en vattenpolitik som går i bräschen för utvecklingen har ett positivt inflytande på semesterfirarnas välbefinnande och jag kunde inte hålla med mer om det. Han kopplar dessutom det här till bättre information till semesterfirarna. Jag tycker absolut att direktivet borde ses över i det avseendet.
Om jag dock återvänder till det gamla badvattendirektivet så kan jag konstatera att vi fortfarande har problem med det. Jag minns fortfarande de nattliga debatterna i den nederländska andrakammaren då vi diskuterade införandet av det direktivet. Det måste påpekas att Europeiska kommissionen fortfarande driver överträdelseförfaranden mot Nederländerna för att badvattnet i vårt inland inte uppfyller normerna.
Det finns också stora skillnader i Europa. I Nederländerna finns det 557 inlandsvatten avsedda för bad, i Storbritannien bara elva. I Irland finns det nio och i Grekland fyra. Nu krävs det strängare kvalitet – jag har ingenting emot strängare kvalitet – och parlamentet skulle vilja utöka direktivets räckvidd till att även omfatta alla typer av fritidsaktiviteter. Om vi dock på europeisk nivå vill skydda alla semesterfirare som råkar svälja vatten så tror jag att vi går litet för långt, även om jag inte vill ge dessa turister, dessa semesterfirare, dessa badande något annat än bästa kvalitet.
Med dessa högre normer tror jag att många av våra badvatten inte längre kommer att klara kriterierna för att få kvalitetsmärket för badvatten, i alla fall inte i Nederländerna. Jag tror därför att vi borde ta oss en ny titt på ändringsförslagen och fundera över hur mycket vi egentligen skulle vinna med dem. Saker och ting måste bli bättre, vi måste få bättre information och en enhetligare lagstiftning, men jag tror att införandet av högre normer i dagens läge, med tanke på de förfaranden som fortfarande pågår, är att gå för långt. 
Myller (PSE ).
   – Herr talman! Kommissionens förslag om ett direktiv om kvaliteten på badvatten kommer att innebära en förbättring av den nuvarande situationen, vilket redan sagts här, men det finns ändå problem i det här sammanhanget. Frågan är fortfarande hur vi skall ställa oss till det faktum att badvattnet och badmöjligheterna skiljer sig från en europeisk region till en annan.
I kommissionens förslag kommer en badplats att omfattas av direktivet när ett stort antal personer besöker den. Det har redan sagts här att det är ganska svårt att säga vad ett stort antal verkligen innebär: ett stort antal där det finns många människor eller ett stort antal där det, till exempel, finns 20 kilometer strand per invånare och allmän tillträdesrätt? Hur definierar vi dessutom en badplats och ser till att det inte blir för byråkratiskt krångligt att göra de mätningar och hålla den kvalitet som krävs? Min vän här, Torben Lund, tyckte att det var absurt att ha ett förslag som definierar en badplats efter hur många personer som går dit för att bada, och enligt vilket myndigheterna måste definiera det som en badplats. Jag tycker att det är lika absurt för kommissionen att ställa Finland inför rätta för att mätningar inte utförts på stränder som alla vet är rena och där det är lika känt att vattenkvaliteten är utmärkt, bara för att definitionen av en badplats hänger ihop med vissa problem.
Jag hoppas att den sortens flexibilitet tillförs direktivet på lämpligt sätt, men samtidigt hoppas jag att man i direktivet kommer att ta ordentlig hänsyn till de här frågorna om de europeiska medborgarnas hälsa. 
Bernié (EDD ).
   – Herr talman! Vad är bra badvattenkvalitet och vem skall besluta det? Det är den sortens frågor som dyker upp efter Maatens betänkande om förslaget till ett direktiv om kvaliteten på badvatten.
Om man tänker på att varken folkhälsa eller turism tillhör gemenskapens befogenheter utan fortfarande är medlemsstaternas befogenheter, skall Europa då lagstifta i den här frågan och på vilken grund? Enligt min åsikt är det enda argumentet att allmänheten får bättre information. Varför skall man dock göra de mikrobiologiska tröskelvärdena strängare medan det inte finns några tröskelvärden för kemisk kvalitet? Det är också viktigt att understryka svårigheten i att sammanställa en förteckning över alla föroreningskällor, särskilt i flodmynningar, som är belägna vid utloppen från mycket stora upptagningsområden som avvattnas av floder.
Varför utvidga direktivet till att omfatta vattensport och andra fritidsaktiviteter? Är det, på lång sikt, meningen att förbjuda surfing, vindsurfing, kajakpaddling och rodd för att vattnet bedöms vara olämpligt för bad? De här aktiviteterna utövas ofta på andra platser än badvatten och ibland under lågsäsong. Varför centralisera data på kommissionens webbplats, vilket verkar vara dyrt och ha begränsad nytta? Vem tar med sig datorn på semestern för att ta reda på om de kan ta ett bad inom de mikrobiologiska säkerhetsgränserna? Lokalradion och de traditionella skyltarna, som är lätta att hålla aktuella, tycker jag räcker gott för att upplysa allmänheten.
Slutligen är förslaget att definiera en badstrand som en plats som vanligtvis besöks av över 100 badande under minst 20 dagar av badsäsongen på gränsen till det löjliga. Vem skall räkna? Som vanligt är det ingen som nämner hur mycket de här åtgärderna kommer att kosta eller vilka stora ekonomiska konsekvenser som ett badförbud skulle få. Det är inte i direktivet det skall anges i vilka fall bad kommer att förbjudas, eftersom det beslutet borde vara medlemsstaternas enskilda befogenhet. Även om det ställer till det så borde vi respektera subsidiariteten, särskilt när WHO just givit ut en praktisk handledning om badvatten som kulle kunna fungera som referensmaterial för medlemsstaterna. Det är därför som vi kommer att stödja förslaget att förkasta direktivet. 
Bowis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja gratulera föredraganden och skuggföredraganden till deras arbete med detta vettiga och välkomna förslag. Låt oss komma ihåg att det rör sig om ett badvattendirektiv, inte ett fritidsdirektiv. Därför skall vi inte bege oss ut på djupare vatten med båtliv eller djuphavsdykning. Vi bör tvärtom återställa direktivet till vad det var från början: ett badvattendirektiv.
Det är också riktigt att koncentrera sig på badsäsongen och inte försöka täcka in hela året. Vi bör titta på de platser som verkligen besöks av badgäster och som är klassade som badplatser av en medlemsstat. Det är klokt att förenkla de två tester som är mest betydelsefulla för folkhälsan – de som rör maginfluensa och e-koli. Det är också viktigt att tillåta flexibilitet vid tillfälliga föroreningar som sällan förekommer. Här har utskottets arbete inneburit en förbättring.
Vi bör också göra en noggrann kostnads-nyttoanalys, eftersom det handlar om ganska stora belopp – för mitt hemland är kostnaden 8,8 miljarder euro, åtminstone räknat på 25 år.
Vi måste också komma ihåg att det är viktigt att informera allmänheten om vi vill ha deras förtroende. Den blå flaggan har uppnått ett sådant förtroende och det bör vi akta oss för att förstöra. Jag är glad att vi inte satsade på flaggor i flera färger. Nu skall vi tydligen rådgöra om leende ansikten. Om detta utmynnar i att Wallströms glatt leende ansikte blickar ned på Brightons stränder är detta utan tvekan ett stort steg framåt för mänskligheten, men i så fall måste det användas parallellt med den blå flaggan.
Slutligen är radioaktivitet kanske inte en fråga för det här direktivet, vilket antyds i ett av ändringsförslagen. Det finns faktiskt klippor med naturlig radioaktivitet i närheten av stränder, och vi vill ju inte tvinga folk att gå och bada med en geigerräknare i badbyxorna eller att rentav ha på sig badbyxor som svartnar när de utsätts för minsta radioaktivitet! 
Stihler (PSE ).
   – Jag skulle vilja koncentrera mig på ett viktigt ändringsförslag som har förts på tal i debatten, nämligen ändringsförslag 19 om överensstämmelse och övervakning av tillfälligt förorenat vatten. Eftersom jag företräder Skottland här i kammaren är frågan av största vikt för mig. 
När det regnar mycket i sydvästra Skottland, till exempel vid skyfall under sommarmånaderna, är flodområdena längs Irvine och Aire under dessa få och sällsynta dagar särskilt benägna att inte uppfylla de mikrobiologiska normerna för god vattenkvalitet. Detta innebär inte att Förenade kungarikets stränder är föroreningshärdar. Däremot betyder det att vi behöver flexibla metoder för mätning och provtagning när dessa naturliga omständigheter inträffar.
Ändringsförslag 19 syftar till att införa ett åtgärdssystem i två delar. Syftet är att anpassa kommissionens förslag till Världshälsoorganisationens riktlinjer i fråga om fritidsanvändning. Enligt riktlinjerna skall det vara tillåtet att bryta mot Världshälsoorganisationens förslag till strängare normer under vissa omständigheter, till exempel när det har regnat kraftigt, och att räkna bort provresultat från sådana perioder, förutsatt att åtgärder vidtagits för att skydda de badande.
Ändringsförslaget uppmuntrar myndigheterna att i möjligaste mån vidta förebyggande åtgärder för att skydda badande från att utsättas för föroreningar. Europeiska samarbetsorganisationen för kommunala och regionala myndigheter, CEMR, stöder också ändringsförslag 19, och på lokal nivå finns också viljan att förbättra badvattnets kvalitet genom att införa flexiblare normer för badvatten. 
Andersen (EDD ).
   – Herr talman! Kommissionens förslag innehåller vissa bra saker i form av strängare krav när det gäller bakteriehalt, med högst 500 Escherichia koli per 100 ml och 200 intestinala enterokocker per 100 ml. Den frekvens för provtagning som kommissionen fastställt är dock inte tillräcklig och undergräver den nuvarande ordningen i Danmark. Badsäsongen är fastställd till tre månader i Danmark. Kommissionens förslag skulle innebära att antalet prover vi tar varje säsong skulle sjunka från tio till två. I strävandet efter rent badvatten skulle det helt klart medföra minskad säkerhet.
Jag kan dock med glädje konstatera att ganska många av de ändringsförslag som lagts fram av den liberale föredraganden, Maaten, försvunnit under diskussionerna i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Maatens uppsluppna förslag om definitionen av badande och badvatten och en färggrann uppsättning stjärnbeströdda flaggor på stränderna har lyckligtvis försvunnit. Det besparar parlamentet att bli ännu mer förlöjligat i allmänhetens ögon.
Föredragandens betänkande gav upphov till 124 extra ändringsförslag från andra parlamentsledamöter i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, men de många ändringsförslagen om Maatens förslag visar också hur en partigrupp kan slösa bort en enorm del av parlamentsledamöternas tid. Jag kan inte stödja förslaget i betänkandet att låta andra fritidsaktiviteter ingå i definitionen av ramen för badvattendirektivet. 
García-Orcoyen Tormo (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det är tydligt att européernas allt större rörlighet, turismen och, det måste vi inse, badvanor innebär att Europas stränder, stränderna i mitt land, Spanien, som för 50 år sedan var halvtomma, nu har blivit helt fyllda. Inte bara med turister heller: lokalbefolkningen badar också på stränderna, något de inte gjorde för 50 år sedan.
Allt det här betyder att Europas medborgare vill ha samma kvalitet på badvattnet oavsett i vilket land eller på vilken plats de badar. Därför tror jag att kommissionen gör rätt i att föreslå – och vid alldeles rätt tidpunkt – den här ökade kontrollen av badvatten, bättre information till användare och även förbättringar i kvaliteten på vatten där det kan rekommenderas eller behövas.
Sammanhanget mellan risker för olika infektioner och vattenkvalitet har också påvisats utom allt tvivel. Om vi därför med hjälp av det här direktivet kan bidra till att minska riskerna för maginfluensa eller andra typer av sjukdomar, har våra ansträngningar varit värda besväret.
Jag tror dock att vi här även måste göra en kostnads-nyttoanalys och inte försöka använda oss av en slägga för att knäcka nötter. I det avseendet finns det vissa aspekter av vissa ändringsförslag som jag inte tycker hör hemma i sammanhanget utan är helt onödiga. Ett av dem är frågan om fysiska och kemiska parametrar: de är inte viktiga i fråga om vattenkvalitet; endast mikrobiologiska parametrar är viktiga. Resten är en estetisk fråga men inte en hälsofråga. Om dessa parametrar skulle införas skulle det göra det väldigt mycket svårare att tillämpa direktivet och dessutom göra det ramdirektiv som redan reglerar de här frågorna överflödigt.
När det gäller information, tycker jag att det är absurt och oacceptabelt att ange de särskilda språk som informationen skall lämnas på. Jag tror att varje medlemsstat kommer att ange det eller de språk som lämpar sig för det här syftet.
Avslutningsvis, i samband med en annan fråga som debatterats om parametrar, så håller jag helt med om att de parametrar som WHO angivit skall användas och jag stöder helt min partigrupps ståndpunkt. 

Sandberg-Fries (PSE ).
   – Herr talman! Det förslag till nytt badvattendirektiv som vi nu diskuterar har tyvärr samma fundamentala brist som det tidigare direktivet, nämligen en mycket vag definition av vad som är badvatten. En konsekvens av detta har hittills varit att kommissionen har kunnat göra en egen tolkning av begreppet "ett stort antal badare". Det är således otillfredsställande för rättstryggheten att inte heller det nya direktivet innehåller en enkel och tydlig definition.
Det är också anmärkningsvärt att direktivet inte tar någon hänsyn till de synnerligen skiftande förhållanden som råder i olika medlemsstater. I Sverige har vi t ex 322 mil kust och 95 700 insjöar med en yta större än ett hektar. Vi har dessutom det vi kallar allemansrätt, vilken i princip innebär att alla som vistas i vårt land har tillgång till dessa badvatten.
Ett stöd till ändringsförslag 76 innebär ett ja till en enkel, tydlig och därmed också rättssäker definition. Medlemsstater med andra förutsättningar än länderna i norra Europa skulle inte heller påverkas negativt. Därmed skulle det vara möjligt att tillämpa direktivet i hela unionen. 
Wallström,
   . – Herr talman! Jag skulle vilja kommentera de ändringsförslag som har lagts fram.
Först och främst vill jag tacka ledamöterna för deras kommentarer som jag betraktar som ett stöd för förslagets grundtankar och struktur. Faktum är att både parlamentet och rådet också bekräftade sitt stöd när gemenskapens sjätte miljöhandlingsprogram förhandlades fram 2002. Jag tackar också ledamöterna för att de inte har ifrågasatt de hälsonormer som kommissionen har föreslagit.
Kommissionen kan inte godta att direktivets räckvidd minskas genom ändringsförslagen 5 och 76. Det som räknas är hur viktig en badplats är för lokalbefolkningen. Människor i norr eller i områden som inte lockar turister har också rätt till säkra badvatten. Kommissionen motsätter sig därför att direktivet begränsas till badplatser med minst 100 badande per dag, eller högst 100 meter från land för vattensporter.
Trots att kommissionen uppskattar att många parlamentsledamöter har försökt jämka samman ramdirektivet för vatten med badvattendirektivet kan kommissionen inte stödja samtliga berörda ändringsförslag. Ändringsförslagen 3, 4, 16, 21 och 33 är oacceptabla eftersom de leder till att de båda direktiven överlappar varandra. God kemisk status täcks redan av ramdirektivet för vatten, och vi behöver inte en dubbel uppsättning bestämmelser. I vissa fall kan vatten lämpa sig utmärkt för bad utan att ha god ekologisk status.
Kommissionen godtar ändå principiellt ändringsförslag 32, som i jämförelse med ramdirektivet för vatten breddar badvattenprofilen med parametrar som hydrologiska egenskaper. Vi skall dock komma ihåg att skalorna mellan de båda direktiven skiljer sig åt. Ramdirektivet för vatten tillämpas på flodområden, medan badvattendirektivet tillämpas mycket lokalt.
Kommissionen anser att en väldokumenterad badvattenprofil som löpande uppdateras är grunden för en hållbar förvaltning av badvatten. Kommissionen kan därför inte godta ändringsförslag som 43 och 44, som minskar kunskapen om och kontrollerna av badvatten.
Kommissionen välkomnar ändringsförslagen 8, 11, 14, 17, 18, 20, 34, 35 och 36 som rör förvaltning av badvatten, allmänhetens deltagande och information till allmänheten. Men kommissionen skulle föredra om valet av symboler och logotyper för badvattenkvalitet lydde under subsidiariteten och kan därför inte stödja ändringsförslagen 21 och 27.
Angående ändringsförslag 19 skulle jag vilja säga följande: Kommissionen är öppen för ett visst mått av flexibilitet när det gäller badvatten som utsatts för tillfälliga föroreningar när orsaken är känd och åtgärder kan vidtas. Men flexibiliteten får inte undergräva direktivets trovärdighet. Allmänheten bör få veta vilka badvatten som emellanåt påverkas av tillfälliga händelser. För utvärderingen av EU:s badplatser är det också viktigt att inga badvatten bedöms uppfylla kraven så länge man inte vet vilka föroreningarna är eller hur man skall få dem under kontroll. Vad gäller ändringsförslag 19 avslår kommissionen de gränsvärden som föreslås i punkt 2, möjligheten att utan tidsbegränsning utesluta badvattenprover i punkt 3 (a) liksom det närmast ovillkorliga godkännande som föreslås i punkt 5.
Jag beklagar att vissa ändringsförslag skulle medföra att människor utsätts för större risker när de badar. Både ändringsförslagen 62 och 66 skulle öka risken för sjukdomar från 5 procent till 9 procent.
Kommissionen är medveten om att lagstiftningen måste anpassas till den tekniska och vetenskapliga utvecklingen och välkomnar ändringsförslagen 28, 29 och 30, som rör översyn och anpassning av direktivet. I det här sammanhanget har kommissionen nyligen begärt in förslag inom ramen för det sjätte ramprogrammet och efterlyst projekt ägnade åt teknik för virusdetektion i badvatten.
Sammanfattningsvis kan kommissionen, i större eller mindre utsträckning, godta 32 av de 76 ändringsförslag som lagts fram. Jag ser därför fram emot utfallet av morgondagens omröstning.
Avslutningsvis vill jag framföra mitt tack till föredraganden, Jules Maaten. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0290/2003) av Guido Sacconi för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om en övervakningsmekanism för utsläpp av växthusgaser inom gemenskapen och genomförande av Kyotoprotokollet (KOM(2003) 51 – C5-0031/2003 – 2003/0029(COD)). 
Wallström,
   . – Herr talman, ärade ledamöter! Jag talar till er i dag i vetskap om att det har lagts fram ett kompromisspaket som syftar till att nå enighet vid förstabehandlingen. Tillförlitlig övervakning av växthusgaser är avgörande för att vi skall kunna få en överblick över hur effektivt EU:s åtgärder minskar utsläppen av växthusgaser och vilka åtgärder som därutöver krävs för att vi skall uppnå våra Kyotomål. Det här beslutet är ännu ett viktigt steg framåt i genomförandet av Kyotoprotokollet och för att se till att gemenskapen fullgör alla sina åtaganden i protokollet. Låt mig få tacka föredragande Sacconi och hans kolleger i Europaparlamentet, som har arbetat hårt för att det skall gå att enas kring det här beslutet vid förstabehandlingen.
En uppgörelse vid förstabehandlingen skulle innebära att beslutet kan träda i kraft snabbt och genomföras av medlemsstaterna. Det vore ytterligare ett konkret bevis för gemenskapens engagemang för att ta itu med det problem som klimatförändringarna utgör.
Slutligen vill jag förstås varmt uppmuntra Europaparlamentets ledamöter att stödja denna möjliga uppgörelse. 
Sacconi (PSE ),
   . – Herr talman! Sedan 1992 har det internationella samfundet, eller åtminstone en stor del av det, reagerat på och bekämpat en av mänsklighetens största miljömässiga och ekonomiska utmaningar: klimatförändringen. Som vi vet så är det den viktigaste globala frågan för en hållbar miljö och det här har katastrofala följder, inte bara för klimatet utan även för ekosystem och växt- och djurarter.
EU antog utmaningen i maj 2002, i och med ratificeringen av Kyotoprotokollet, och visade därmed att bekämpandet av klimatförändringen är en av dess strategiska prioriteter. I beslutet att ratificera protokollet kom medlemsstaterna överens om att gemensamt uppfylla sina skyldigheter i protokollet. För att se till att hela gemenskapen skall lyckas uppfylla sina internationellt bindande åtaganden, har de kommit överens om olika mål för minskade och begränsade utsläpp för varje medlemsstat. Medlemsstaterna har därför fortfarande ansvaret för rapportering om årliga utsläpp.
I det förslag till beslut som vi skall rösta om fastställs därför den ram som behövs för att se till att gemenskapen och dess medlemsstater uppfyller kraven på rapportering och redovisning av utsläpp genom en förbättring av kvaliteten och tillförlitligheten i den information som ges om politiska strategier och åtgärder som antagits och om utsläpp och upptag i sänkor av alla växthusgaser, inklusive metodologiska aspekter.
I enlighet med strukturen i Kyotoprotokollet och de därmed förbundna riktlinjerna i Förenta nationernas konvention kommer de olika typerna av rapporteringskrav att hanteras genom att man skiljer på den årliga rapporteringen och den regelbundna rapporteringen. Dessutom kommer en förutsättning för fullgörandet av åtagandena enligt konventionen och Kyotoprotokollet även i fortsättningen att vara att de nationella programmen för att begränsa eller minska gasutsläppen genomförs och uppdateras regelbundet, samt att de faktiska utsläppen och utsläppsprognoserna övervakas på ett öppet sätt.
Efter omröstningen i morgon kommer medlemsstaterna att bli skyldiga att räkna ut och skicka uppgifter om verkliga och beräknade gasutsläpp till kommissionen före den 15 januari varje år, så att det kan göras en bedömning av de verkliga framsteg som gjorts och så att gemenskapen kan upprätta årsrapporter i enlighet med sina internationella skyldigheter.
De få ändringsförslag som er föredragande lagt fram för den föreslagna lagstiftningen syftar till att göra mekanismen ännu mer bindande och effektiv, särskilt i ljuset av de senaste, knappast uppmuntrande, uppgifterna som visar en ökning i utsläppen av växthusgaser i Europeiska unionen för andra året i rad. Som Wallström sade så träffades en överenskommelse om de ändringsförslag som lagts fram – 18, för att vara exakt – i de informella förhandlingar som ägde rum med rådet och kommissionen efter att utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor hade avgivit sitt yttrande. I den överenskommelsen ingick de viktigaste av våra ändringsförslag, inbegripet ändringsförslagen med störst politisk betydelse, till exempel de som handlar om nödvändigheten och det obligatoriska i att använda flexibla mekanismer med avseende på interna handlingsplaner som varje enskild medlemsstat skall införa och följa för att uppnå sina egna mål för minskade utsläpp av växthusgaser.
Därför kommer vi vid morgondagens omröstning i kammaren att lägga fram ett paket med ändringsförslag om vilka en överenskommelse nåtts. Jag hoppas att parlamentet verkligen kommer att skänka åtgärden nya krafter så att medlemsstaterna snabbt kan se till att uppfylla dessa regler. Jag tror att det även kommer att vara en tydlig politisk signal med tanke på ett stort evenemang som äger rum i Milano i december, då vi hoppas att en större del av det internationella samfundet kommer att ratificera Kyotoprotokollet. 
Vlasto (PPE-DE ),
   – Herr talman, mina damer och herrar! Global uppvärmning är ett fenomen som vi alla upplever dagligen.
Värmeböljan som drabbade oss hårt i somras är en påminnelse om hur allvarligt problemet med utsläpp av växthusgaser är. Vi måste snabbt finna hållbara lösningar på det här problemet. Det är klart att Europeiska unionen måste iaktta målsättningarna från Kyoto och framför allt medverka till att garantera en hållbar utveckling för framtida generationer.
Förslaget att rösta om ett beslut under den här sammanträdesperioden utgör en viktig del i Europeiska unionens pussel av bestämmelser om växthusgasutsläpp. Förutom den miljömässiga aspekten måste vi komma ihåg att det är regeringarna och industrin som spelar huvudrollen här. Texten i fråga gör det möjligt att införa ett effektivt och pålitligt system för beräkning och planering av utsläpp, vilket är en nödvändig förutsättning för att man skall kunna göra en utvärdering av situationen i Europa som kan lyftas upp till internationell nivå.
För tillfället är informationen ännu otillräcklig eller inexakt. När det gäller de nuvarande medlemsstaterna saknas det fortfarande alltför mycket information, framförallt beträffande kolsänkor. Kombinationen av miljöhänsyn, ekonomiska intressen och regeringarnas motsträvighet gör detta till en svår uppgift, men vi har varit relativt framgångsrika i det här fallet. 
Jag vill dock uppmärksamma ledamöterna på en viss punkt, nämligen flexibiliteten som föreskrivs i Kyotoprotokollet när det gäller bestämningen av jämförelseår för övervakning av vissa gaser. Vi borde distansera oss från kommissionens förslag att 1990 skall vara det enda jämförelseåret och hålla oss till protokollet medan vi väntar och ser vilka ändringar som eventuellt görs, såsom nyligen sades. Bortsett från detta vill jag starkt uppmana ledamöterna att rösta för denna text, som erbjuder rimliga rättsliga ramar och en lämplig tidtabell, och kombinerar flexibilitet och effektivitet.  
Korhola (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill genast från början tacka min kollega, Guido Sacconi, för hans fantastiska samarbetsförmåga i utarbetandet av det betänkande som vi nu diskuterar. Det faktum att vi med tillförsikt kan avsluta diskussionen om direktivet vid förstabehandlingen visar att Europeiska unionen tar arbetet med att hindra klimatförändringen på allvar. Samarbetet mellan kommissionen, rådet och parlamentet har fungerat utmärkt och jag tror att Sacconis personliga insats har spelat en viktig roll.
Enligt Kyotoprotokollet måste parterna rapportera om utsläpp. Beslutet om att rapportera inom EU, vilket sträcker sig 10 år tillbaka i tiden, har gjort det möjligt för oss att på ett tillförlitligt sätt bekräfta negativa trender i fråga om utsläpp och skapa ramar för att vända trenden. Det motsvarar dock inte helt och hållet kraven i Kyotoprotokollet. I fråga om noggrannhet och uppdelning motsvarar det nuvarande rapporteringsförfarandet till exempel inte det uppdelningssätt efter verksamhetskategori i enlighet med direktivet om ett system för handel med utsläppsrätter, som antogs av EU i somras. Dessutom har det förekommit stora brister i medlemsstaternas arbete och man har varit tvungen att komplettera obefintlig eller bristfällig information genom att utföra de nödvändiga beräkningarna.
I och med den text som nu skall antas kommer det att ske en avsevärd förbättring med avseende på rapporteringens kvalitet och noggrannhet. Samtidigt vill man rationalisera inlämningen av information genom att göra skillnad på årlig och periodisk rapportering.
Enligt det så kallade kompromisspaketet har parlamentets föredragande, skuggföredraganden och rådet sinsemellan enats om att medlemsstaterna så snabbt som möjligt, i varje fall inte senare än 2005, måste upprätta nationella inventeringssystem för uppskattning av antropogena utsläpp av växthusgaser uppdelat per källa. Överensstämmelsen med Kyotoavtalet – såväl att ställa upp absoluta mål som att övervaka att de uppnås – beror uppenbarligen mycket på hur inventeringssystemet verkställs i praktiken. Det är förstås beklagligt att det inte finns några garantier för att det är verkställt när den första tilldelningen av utsläppsrätter görs i medlemsstaterna. Det är viktigt att samtliga 48 ändringsförslag i kompromisspaketet antas vid morgondagens omröstning, så att medlemsstaterna utan dröjsmål kan inleda nationella förberedelser.
I det här sammanhanget vill jag uttrycka en liten förhoppning. Enligt Kyotoprotokollet kommer utsläpp under den första period för vilken åtaganden gjorts att granskas utifrån de genomsnittliga utsläppen under en femårsperiod. Jag skulle vilja att gemenskapen, exempelvis Europeiska miljöbyrån, också börjar offentliggöra utvecklingen med avseende på utsläpp utifrån ett genomsnitt på fem år. På så sätt skulle vi till exempel eliminera skillnader som beror på årliga temperatursvängningar och regn när man bedömer hur långt ifrån målet gemenskapen och medlemsstaterna befinner sig. Nuvarande förfarande ger orsak till obefogad optimism och omotiverad pessimism, vilket allmänheten kan ha svårt att förstå. 
De Rossa (PSE ).
   – Herr talman! Det är definitivt vår skyldighet att agera för att föreslå för parlamentet att en tydlig och effektiv övervakningsmekanism för utsläpp av växthusgaser skall införas. Därför ställer jag mig helt bakom att kompromissförslaget läggs fram i morgon, eftersom det är viktigt att vi agerar snabbt i den här frågan.
Det är sorgligt men sant att gasutsläppen i Europa har ökat i stället för att minska sedan vi undertecknade Kyotoprotokollet. Det är på tiden att vi tar vårt ansvar. Ansvaret ligger främst hos medlemsstaterna, och det är som sagt dags att vi tar vårt ansvar, inte bara med tanke på den nuvarande befolkningens hälsa, utan också för att skydda miljön för kommande generationer.
I förra veckans betänkande påpekades att tre länder – Irland, Spanien och Italien – svarar för nästan hälften av de 500 överträdelser av miljölagarna i Europeiska unionen som har ägt rum under de senaste fem åren. Det här är ett exempel på medlemsstater som efter att ha godkänt och införlivat direktiven underlåter att se till att de efterlevs. 
Caudron (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Jag vill personligen och på min grupps vägnar lyckönska föredraganden och de av mina kolleger som sitter i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, som har lyckats samarbeta effektivt för att lägga fram dessa kompromissförslag med målet att betänkandet skall antas vid en och samma behandling.
Det råder ingen tvekan om att det var nödvändigt med ett snabbt förfarande när vi nu står inför det förskräckliga gissel som växthusgaserna och konsekvenserna av dem i form av klimatrubbningar innebär, för att inte glömma deras inverkan på ekosystemen och den biologiska mångfalden. Vi fick verkligen erfara deras dödliga konsekvenser under augusti månad i somras.
Jag skulle även vilja lyckönska kommissionen, som föreslår en mera bindande mekanism för att fullfölja de förpliktelser vi åtog oss i Kyoto 1997. Jag borde kanske påminna er om att i protokollet, som antogs samma år och ratificerades av Europeiska unionen 2002, fastställs utsläppsmål som avtalsparterna måste uppnå senast 2012: det vill säga en minskning med 8 procent. Jämförelsedatumet för mätningen av denna minskning måste fortfarande specificeras, givetvis utan att straffa de länder som inledde utsläppsminskningen tidigare.
De allra senaste studierna visar tyvärr att de totala utsläppen har ökat sedan 2000, och om vi får tro Europeiska miljöbyråns beräkningar för 2001 har de totala utsläppen inom Europeiska unionen för de sex gaser som bedöms orsaka klimatförändringar ökat med 1 procent under 2000.
Detta bevisar att vi bör stärka det rättsliga övervakningssystemet som genomfördes i Europeiska unionen genom ett beslut 1993, vilket är syftet med det förslag som behandlas och diskuteras i dag. Det bekräftar att medlemsstaterna är individuellt ansvariga för de förhållanden under vilka de deltar i Kyotomekanismen. Det är bra, förutsatt att man kan garantera effektiv samordning och ordentlig övervakning. 
Min grupp välkomnar självklart de nya kraven på en förbättrad kvalitet och noggrannhet när det gäller information om politik och åtgärder, inklusive utsläpp och upptagning av alla växthusgaser, men även om de metodologiska aspekterna. 
Min grupp stöder även bestämmelserna om hur ofta denna information måste lämnas in, och jag anser att det även är viktigt att kommissionen lägger fram en rapport inför parlamentet och rådet efter att den gjort sin årliga bedömning av de väntade framstegen, som bedömts utifrån den uppskattade effekten av politik och åtgärder för att minska utsläpp.
För att följa föredragandens exempel stöder därför min grupp begäran om att beslutet borde verkställas omedelbart. Vad vi egentligen begär är att det här förfarandet skall ges högsta prioritet. Det gäller jordens framtid, och alla åtgärder som föreskrivs i övriga befintliga eller framtida texter måste överensstämma med de ramar och normer som fastställdes i Kyoto. 
Fitzsimons (UEN ).
   – Herr talman! Jag välkomnar förslaget att välja 1990 som basår. Det är viktigt att erkänna Frankrikes och Finlands enorma ansträngningar för att minska sina utsläpp mellan 1990 och 1995. 
Förslaget ersätter den mekanism som sedan 1993 svarat för övervakningen av utsläpp av växthusgaser och för utvärderingen av framstegen när det gäller att uppfylla åtagandena angående dessa utsläpp. Förslagen återspeglar rapporteringsskyldigheterna i Marrakechöverenskommelsen rörande Kyotoprotokollet, inklusive tillämpningen av flexibla mekanismer och register.
Det är av största vikt att tillgängliggöra mer information om utsläppsnivåerna i unionens medlemsstater. Vi är alla överens om vikten av att uppfylla Kyotoprotokollet om klimatförändringar. Den genomsnittliga yttemperaturen på jorden steg med runt 0,06 oC under 1900-talet. Alltmer talar för att klimatförändringarna under de senaste 50 åren i huvudsak är följden av människans aktiviteter. Dessa aktiviteter hänger samman med förbränning av fossila bränslen och skogsavverkning, vilket har orsakat utsläpp av koldioxid och andra växthusgaser.
Vi vill alla att industriländerna snabbt vidtar åtgärder för att minska eller begränsa utsläppen av växthusgaser i framtiden. När temperaturen stiger kan det få allvarliga följder. Kustnära områden kan översvämmas och många öbor utsättas för livsfara.
Europeiska unionen genomför det europeiska klimatförändringsprogrammet, som kommer att se till att unionen lyckas skära ned utsläppen med 8 procent mellan 2008 och 2012, vilket är vårt politiska åtagande inom ramen för Kyotoprotokollet.
Jag gratulerar Sacconi till betänkandet. 
Doyle (PPE-DE ).
   – Herr talman! Låt mig inledningsvis tacka min kollega Moreira Da Silva för hans mångåriga bidrag till arbetet med direktivet om handel med utsläppsrätter och alla Kyotorelaterade frågor. Nu har han kallats hem till en post i den portugisiska staten. Vi kommer att sakna honom och inte minst hans kunnande på det här området.
I kväll behandlar vi ett förslag till översyn av den övervakningsmekanism som ingår i Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar och i Kyotoprotokollet. Nya regler behövs av flera skäl, som till exempel det senaste decenniets forskningsframsteg, nya faktorer som kolsänkor, det faktum att utsläpp av växthusgaser inte rättar sig efter några gränser och det uppenbara behovet av att EU har ett gemensamt synsätt och harmoniserar regelverken på det här området. Med andra ord krävs det, liksom Europeiska miljöbyrån har påpekat, konsekvens och öppenhet i rapporteringen av utsläpp av växthusgaser.
Ur irländskt perspektiv ser vi mycket positivt på förslaget. Det ligger i vårt intresse att ha ett strukturerat system på EU-nivå som riktmärke när vi utarbetar våra inrikespolitiska krav. Förslaget är också relevant för att bedöma nationella fördelningsplaner i enlighet med förslaget till direktiv för handel med utsläppsrätter, som är under behandling just nu.
Vi är en smula oroade över tidsfristerna. Jag hoppas att de är realistiska och går att hålla vad gäller förslagets olika aspekter. Om de är realistiska och går att hålla så blir det möjligt att insistera på att alla medlemsstater uppfyller kraven, även de som har svårigheter med att nå mål på området. Att enas om dem trots att de är orealistiska, utmanar vi ödet i detta hänseende.
Uppriktigt sagt är Irlands läge ganska dystert när det gäller Kyotomålen. Irland erbjöds 1990 års nivåer plus 13 procent, och enligt den senaste uppgiften låg utsläppen redan på 1990 års nivåer plus 22 procent. Jag har hört att snittet för EU för närvarande är omkring 1 procents ökning. På det här området finns det mycket att göra för Irland, och allt som kan hjälpa oss att samla oss och fullgöra våra förpliktelser – vilket vi måste som nation – måste välkomnas. Jag välkomnar det förslag som har lagts fram i dag. 
Wallström,
   . – Herr talman! När Europeiska gemenskapen undertecknade Kyotoprotokollet visste vi att det var ett åtagande som skulle komma att kräva kraftfulla åtgärder i framtiden, och det nyligen antagna EU-systemet för handel med utsläppsrätter är en central del i dessa åtgärder. Detta beslut är ännu en viktig bit i det pusslet, och kommissionen stöder därför helhjärtat denna överenskommelse vid förstabehandlingen.
Övervakning och rapportering är givetvis centralt och jag försäkrar parlamentets ledamöter om att jag också kommer att göra allt jag kan för att se till att vi håller medborgarna underrättade om medlemsstaternas resultat. Våra uppgifter bygger förstås i hög grad på Europeiska miljöbyråns arbete. Vi kommer att återkomma till denna fråga, men vår bedömning är att detta är ett genomförbart och ändamålsenligt system. Det betyder inte att det kommer att bli lätt för medlemsstaterna. Så är det verkligen inte, men vi måste leva upp till våra åtaganden, och jag uppmanar parlamentet att sätta punkt i morgon genom att rösta igenom ändringsförslagen med betryggande majoritet. Därmed kommer Europeiska unionen och Europeiska gemenskapen att bekräfta sitt åtagande enligt Kyotoprotokollet och på nytt bekräfta sitt åtagande att införa de åtgärder som är nödvändiga för att bekämpa klimatförändringsproblemen.
Allt som vi gör för att visa att vi vill och kan leva upp till våra åtaganden är också en signal till resten av världen – och inte minst till ett visst land som vi gärna också vill skall ratificera Kyotoprotokollet. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0296/2003) av Bernd Lange för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 97/68/EG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av gas- och partikelformiga föroreningar från förbränningsmotorer som skall monteras i mobila maskiner som inte är avsedda att användas för transporter på väg (KOM(2002) 765 – C5-0636/2002 – 2002/0304(COD)). 
Wallström,
   . – Herr talman, ärade ledamöter! Låt mig först tacka föredragande Bernd Lange för hans utmärkta arbete i denna tekniskt komplicerade fråga. Detta förslag är ett led i gemenskapens fortlöpande insatser för att minska utsläppen i syfte att förbättra luftens kvalitet och därmed skydda miljön och våra medborgares hälsa.
Syftet med detta förslag är att skärpa utsläppsnormerna för motorer som inte är avsedda att användas för transporter på väg, mot bakgrund av den tekniska utvecklingen och sektorns bidrag till luftföroreningar. Förslaget syftar också till att utvidga tillämpningsområdet för det befintliga direktivet 97/68/EG till att omfatta motorer i fartyg i inlandssjöfart.
Utsläppen från konventionella vägtransporter fortsätter att minska. Det är därför rätt att fortsatta parallella framsteg görs inom områden som inte rör vägtransporter, i takt med att tekniskt och ekonomiskt genomförbara lösningar blir tillgängliga.
Kommissionen är samtidigt medveten om att marknaden för maskiner som omfattas av detta direktiv är global till sin karaktär och känner till de fördelar branschen drar av att utvecklingen anpassas efter parallella lagförslag i Förenta staterna. Jag är mycket nöjd med de framsteg som gjorts i detta förslag och gratulerar parlamentet till den betydande roll det har haft i fråga om att nå en överenskommelse vid förstabehandlingen. 
Lange (PSE ),
   . – Herr talman, ärade kommissionsledamot! Rubriken i detta betänkande, vilken ni herr talman nyss läste upp, kan verka något obegriplig för allmänheten. Vad gäller den då? Det handlar om avgasutsläpp från byggmaskiner, grävmaskiner, lok och fartyg i inlandssjöfart och jag tror att många medborgare förstår att vi måste göra något åt det. Vid en byggplats på en gata i en europeisk stad är läget att en grävmaskin och en bulldozer tillåts släppa ut mycket mer föroreningar i atmosfären än den lastbil som forslar iväg gruset, fastän de är utrustade med samma motor. Det går helt enkelt inte att förklara varför samma motor, på samma plats, men installerad i två olika maskiner, tillåts producera olika mängder utsläpp. Då är det klart att vi måste göra något åt saken. 
Jag gläder mig mycket åt att vi, till och med före förstabehandlingen, har haft möjlighet att förhandla om en kompromiss med rådet, vilken ingavs av de största politiska grupperna tillsammans och med många ledamöters stöd, med det slutliga målet att undvika ett förlikningsförfarande. Denna kompromiss närmar sig det vi beslutade om i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Vi vill minska utsläppen från maskiner som inte är avsedda för vägtrafik, och göra det stegvis. Genom att göra det väljer vi i själva verket samma väg som Förenta staterna, vars miljöbyrå så sent som i april i år lade fram ett förslag som behandlar samma problem som vi brottas med – kväveoxider och partikelutsläpp – och åberopar liknande åtgärder som vi har diskuterat. Detta får mig att tro att vi är på rätt väg, eftersom dessa maskiner marknadsförs över hela världen: en stegvis minskning av kväveoxider och partiklar, som slutligen i det sista skedet skall leda till ett permanent krav på inbyggda filter som samlar upp partiklar, vilket gör det möjligt att kontrollera en betydande hälsorisk och skydda allmänheten, framförallt i tätorter.
Vi inkluderar även lokomotiv i direktivet. Vissa av er har kanske stått på stationen och sett mängden av partiklar som ett diesellok släpper ut i atmosfären när det åker fram och tillbaka. Jag anser att det här är ett annat område där vi måste agera, men vi avancerar försiktigare än när det gäller andra maskiner, i och med att vi har infört en översynsprocess för att säkerställa att de tekniska lösningarna förblir genomförliga.
Detsamma gäller för fartyg i insjötrafik. Jag anser att det här är ett område där vi kunde ha gått längre, men det fanns ingen stor drivkraft att göra det – inte på grund av tekniska faktorer, utan på grund av politiska faktorer på rådsnivå. Vi enades om att se till att motorer inte skall kunna justeras elektroniskt. Vi har sett hur elektronisk manipulering av vissa lastbilsmodeller i Förenta staterna har lett till helt olika utsläppsnivåer under normala arbetsförhållanden jämfört med resultatet av testcykeln för typgodkännande. Den möjligheten kommer också att uteslutas. Vi har enats om att effekten, efter att testcykeln är slutförd, inte får leda till mycket större mängder utsläpp i atmosfären, utan att man noga måste iaktta att utsläppen hålls inom rimliga gränser i förhållande till testcykeln. Jag anser att vi i dag kommer att kunna ta ett betydande steg i rätt riktning.
Vi har också sett till att tillverkare som fullföljer stegen i ett tidigt skede skall kunna använda det som säljargument. Jag tror att konsumenterna slutligen kommer att se det som en avgörande faktor i deras köpbeslut, så att de kan säga att ”här har vi motorer som följer utsläppsnormer som ännu inte är i kraft – det skulle kunna vara en maskin för mig”, och att släppa ut dem på marknaden i ett tidigt skede skulle kunna innebära ett försäljningstillfälle för tillverkarna.
Allmänt sett är detta rätt steg i rätt riktning. I och med det följer vi traditionen i de många och olika rättsakter som vi har antagit med avseende på bilar, lastbilar, motorcyklar, motorsågar och gräsklippare. Jag tror att man verkligen kan säga att vi skriver ett nytt kapitel i framgångshistorien ”Ren luft för Europa”. Jag tackar alla som har bidragit till detta. 
Wiersma (PSE ),
   . – Herr talman! Jag stöder föredraganden varmt. Vi i utskottet för regionalpolitik, transport och turism har, eftersom vi inte är miljöexperter, endast granskat motiven som ligger till grund för rapporten. Principen om att samma standarder måste gälla på och utanför vägarna är naturligtvis ytterst viktig. När det gäller mobila maskiner som inte är avsedda att användas på vägar måste vi dra våra slutsatser utifrån de erfarenheter vi har av rengöring av lastbilarnas motorer. Det här betänkandet visar tydligt hur de använda metoderna även kan tillämpas på förorenande motorer i övriga maskiner avsedda för vägtransporter förutom lastbilar. 
Andelen utsläpp av icke-mobila maskiner har ökat relativt sett, uttryckligen på grund av de framgångsrika teknikerna för rengöring av lastbilarnas motorer. Jag anser att detta utgör ett ytterligare argument för anpassningen. I ett utvidgat perspektiv gäller detta dock även vatten- och spårtransporternas rykte, om vilka man alltid har påstått att de är renare än vägtransporter. Om det är fallet borde man även göra framsteg på det här området och tillverka dieselmotorer. Tekniken finns och blir så småningom tillgänglig, och därför skall branschen ges tid att anpassa sig. Detta måste göras på ett sätt som sporrar branschen att påskynda processen med att byta till dieselmotorer som är renare och som uppfyller de föreskrivna villkoren. 
Självklart måste tillnärmningen även utredas på internationell nivå. Det här gäller en marknad med en speciell typ av maskiner, vilket man också med stor noggrannhet har beaktat i betänkandet. Utskottet för regionalpolitik, transport och turism stöder andemeningen i föredragandens förslag och vi är i princip för ett införlivande i betänkandet av miljönormer för dieselmotorer, det vill säga dieselmotorer som används i spårtrafik med en kapacitet som överstiger 560 kW. I det här hänseendet borde regler som är tillämpliga på annat håll även gälla här, nämligen att branschen ges rimlig tid, förenat med den tekniska utvecklingen, för att genomföra nödvändiga förnyelser. Kort sagt, som företrädare för utskottet för regionalpolitik, transport och turism kan jag säga att Langes förslag är ett steg i rätt riktning. 
Callanan (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill först gratulera Bernd Lange till allt det arbete han lagt ned på förslaget, som är ytterst tekniskt komplicerat. I utskottet har han sannerligen fått rykte om sig att ha en utomordentligt god teknisk förståelse av de berörda frågorna. Även om jag inte nödvändigtvis instämmer i alla hans slutsatser vill jag uttrycka min uppskattning för det arbete han har lagt ned och för hans förståelse av frågorna.
Jag röstade nej till många av de ändringsförslag som Bernd Lange först lade fram för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, men jag konstaterar med glädje att han sedan dess har lagt ned ett mycket stort arbete på att förhandla fram kompromisser med rådet, och jag stöder med glädje det stora flertalet av dem.
Min åsikt har alltid varit att den strategi som vi måste välja när det gäller direktiven om utsläpp i miljön måste vara proportionerlig. Vi måste se till att miljöfördelarna alltid balanseras mot kostnaden. Väldigt ofta påför EU företag och industrier enorma kostnader för att uppnå miljöförbättringar som ibland är relativt marginella.
Många av de kompromisser som har förhandlats fram stöder jag nu med nöje. Texten är mycket närmare anpassad till den amerikanska miljöskyddsbyrån EPO:s förslag om steg IV-gränsvärden och datum. Av dokumentet framgår nu att det föreslagna paketet med gränsvärden i möjligaste mån bör anpassas till utvecklingen i Förenta staterna för att hålla världsmarknaden öppen för tillverkarna och deras motorkoncept. Denna strategi har mitt fulla stöd. I texten har tidpunkten för översyn flyttats fram till 2007, vilket ger mycket större möjligheter att få praktisk erfarenhet av teknik för efterbehandling innan steg III B och steg IV godkänns.
Därför kommer jag inte att stödja ändringsförslagen 71, 75, 82 och 89 om utbytesmotorer, klassificering av hjälpmotorer och motorer avsedda för underhålls- eller konstruktionsarbete. Eftersom jag anser att järnvägstekniken ännu inte är tillräckligt utvecklad för att uppfylla kraven i steg III och steg IV tror jag inte att det är möjligt att avgöra om och när dessa krav kan uppfyllas.
Jag är nöjd med huvuddelen av de kompromisser som Bernd Lange så förtjänstfullt har förhandlat fram och vill lyfta fram hans arbete i detta avseende. 
Bowe (PSE ).
   – Herr talman! På socialistgruppens vägnar vill också jag gratulera Bernd Lange. Under de senaste veckorna har han bokstavligt talat på egen hand – det där var en ordlek! – nått ganska otroliga resultat med rådet. Nu har vi en överenskommelse vid andrabehandlingen som vi antagligen alla kan stödja. Med ett eller ett par undantag tror jag att även Martin Callanan kommer att kunna stödja merparten, så jag tror att vi har nått ett mycket bra resultat.
Detta är ett mycket viktigt steg framåt för kontrollen av utsläpp inom en sektor som egentligen fortfarande är orörd. En lång rad mobila maskiner som inte är avsedda att användas för transporter på väg – bygg- och anläggningsutrustning, fartyg och alla möjliga sorters nischutrustning som vi ännu inte ens har hört talas om – kommer att kontrolleras på ett förnuftigt sätt så att det blir slut på alla illaluktande utsläpp av dieselavgaser på alla möjliga konstiga platser med klagomål som följd. Kloka förfaranden har införts för jordbruks- och specialmaskiner, t.ex. dieselmotorer som används för sjösättning av livbåtar i Förenade kungariket, som samtliga används under ett begränsat antal timmar varje år.
Jag tror ärligt talat att parlamentets ambitioner, som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har gett uttryck för, har överträffat kommissionens och rådets förväntningar, särskilt när det gäller dieselmotorvagnar. Detta är ett område som vi måste återkomma till i framtiden och då undersöka de särskilda omständigheter som råder i de nya medlemsstaterna vid deras inträde i unionen.
Men nu har vi nått en punkt där vi med stor majoritet till fullo kan stödja resultatet av föredragandens arbete. Jag gratulerar honom till hans insatser och hoppas att vi i framtiden kommer att göra framsteg i de återstående frågorna inom rimlig tid. 
de Roo (Verts/ALE ).
   – Gratulerar, herr Lange! För fem år sedan behövde ni tre behandlingar för att uppnå ett välgrundat resultat i fordons- och oljeprogrammet. Nu, och därför kastar jag ett öga på Bowe, har man nått enighet med rådet efter förstabehandlingen. Det är toppen!
Luftföroreningar i ordets traditionella mening kommer snart att höra till det förgångna i Europa, i varje fall efter att vi har infört de nya motorerna i bilar, lastbilar, vanliga motorer, motorsågar och nu också i truckar, godståg och fartyg i inlandssjöfart. Kommissionen ville inte införa lagstiftning, särskilt för dessa tåg och fartyg i inlandssjöfart, förrän mycket senare. Parlamentet och rådet var dock orubbliga och reglerade detta omedelbart, eftersom det är tekniskt möjligt.
Godståg och fartyg i inlandssjöfart använder mycket mindre energi, hel enkelt därför för att motståndet är mindre. Detta innebär att miljöfördelarna med godståg och fartyg i inlandssjöfart är desamma som tidigare, något som vi inom Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen gläder oss åt. 
Florenz (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr Lange! Vi ärver verkligen en fin tradition inom detta område av europeisk lagstiftning. Vi har fastställt regler för bilar, motorcyklar, fartyg och motordrivna sågar, och nu kommer turen till fordon som inte är avsedda för vägtrafik. Det här parlamentet karaktäriseras av dess kontinuitet, i det att man inte måste instämma i allt som sägs, men varje gång står vi inför samma problem. Industrin som bygger maskinerna säger ”vi löser det”. De som använder maskinerna säger förstås ”åh, vi måste använda den här maskinen länge innan vi kan avskriva investeringen”. Allt detta är förståeligt, och därför tror jag att den kompromiss vi har nått är den rätta. 
Det är i synnerhet det faktum att vi håller jämna steg med amerikanerna som innebär att vi är på rätt väg i fråga om att dra vårt strå till stacken för att minska konkurrenssnedvridningar. Jag är helt övertygad om att minskningen av utsläpp är dyrare inom ett område som är så industrialiserat som Europa, än vad det är i andra länder. Vårt problem är enkelt; vi får allt fler maskiner. Det kan hända att de blir renare, men maskinerna blir på det hela taget fler till antalet, vilket betyder att vi inte kan se så ljust på våra föroreningar av miljön med avgaser som vi skulle önska. Även om jag är glad över att vi har kommit på ett sätt att anpassa järnvägen något kan man fortfarande skönja en viss stelhet, varför det finns två eller tre ändringsförslag som jag inte är så nöjd med. Det är dock helt klart att om folk i det långa loppet vill köra dessa stora motorer – det är inte fråga om 80 hästkrafter, utan mellan 600 och 1000 kW, med motsvarande massiva krafter – så måste de betala för att göra det. De måste alltså inse att de måste göra det i framtiden, och de måste förbereda sig. Jag anser att vi är på rätt väg. Om det fortfarande finns något att reda ut kan vår skadade föredragande göra det. 
Schnellhardt (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Som det redan sagts fullföljer vi i och med det här förslaget en tradition här i parlamentet. Vi har tidigare varit mycket noggranna med att kämpa för en minskning av förorenande utsläpp från motorer, och nu vill vi ta itu med stationära anordningar och mobila maskiner, ett område som hittills inte har täckts.
Att bekämpa dessa föroreningar, eller i själva verket minska dem, har inget djupgående inflytande på eventuella föroreningar i allmänhet, men det har stor betydelse, eftersom dessa maskiner och anordningar är mycket lokalt placerade och i allmänhet används under mycket lång tid. Detta resulterar i kraftiga regionala föroreningar, som är skadliga för människors hälsa – huvudsakligen på grund av partiklar och kväveoxider. Detta är något som vi ständigt bör komma ihåg.
Jag kan tala om för Lange att vi snarare borde vara försiktigare här, och att vi inte borde låta oss vilseledas att föreslå speciella tekniska lösningar som är speciellt effektiva när det gäller att minska utsläppen av föroreningar. Vi måste inte enbart minska föroreningarna, utan vi måste också tänka på att minska koldioxiden i enlighet med Kyotoprotokollet. Vi vet att installering av filter ökar koldioxidutsläppen. Det här är helt klart var vi måste nå en kompromiss, så att vi, när vi kräver en minskning, inte behöver fortsätta att ställa oss frågan i vilken utsträckning vi skall närma oss problemet enbart ur den här synvinkeln. 
Jag kan instämma i den specifikation som föredraganden föreslagit, och vi borde fortsätta med att driva denna starka linje. Jag kommer ihåg hur man 1998 förutspådde att oljebranschen i Europa skulle kollapsa, men ändå kom den igång snabbare än vår föreslagna tidtabell. Vårt sätt att närma oss saken är definitivt det rätta.
Jag är något försiktigare när det gäller att utvidga detta till järnvägar och fartyg, där jag är säker på att det fortfarande finns en del öppna frågor. Vi försöker flytta över mer gods till tåg och fartyg. Vi vet också att det allmänna transportsystemet måste omfattas, vilket är en sektor som särskilt utnyttjar spårtrafik. Denna producerar dock föroreningar, och det är dem vi vill reglera. Vi måste granska detta på nytt. Därför är det rätt att förslaget inkluderar sådana fordon; hade det inte gjort det hade det varit något svårare att godkänna det. På det här sättet kan vi komma överens om en minsta gemensamma nämnare.
Wallström,
   .  Herr talman! Kompromissförslaget är väl balanserat. I förslaget erkänns fördelarna för branschen med att anpassa lagstiftningen till den parallella utvecklingen i Förenta staterna, samtidigt som det har anpassats efter branschens möjligheter att genomföra åtgärder. Förslaget innebär också en väsentlig förbättring av miljöprestandan hos motorer i tillämpningar som inte är avsedda att användas för transporter på väg.
Framför allt innehåller förslaget även en bestämmelse om översyn år 2007, vilket ger kommissionen möjlighet att bedöma om det finns behov av att justera utsläppsnormerna för steg III B och steg IV samt tidsplanen för tillämpning eller undantag.
Kompromissförslaget tar dessutom upp frågan om märkning och flera tekniska frågor, t.ex. så kallad cycle-beating och testcykelförbättringar. Där påpekas även att vissa detaljer inte kan slutföras i detta skede och att det är bäst att överlämna dem till kommittéförfarandet eller översynen.
Kommissionen är mycket nöjd med resultatet och jag vill återigen tacka föredragande Bernd Lange för hans insatser för att nå en överenskommelse vid förstabehandlingen. Kommissionen kan till fullo godta kompromissändringsförslagen. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om skrotning inom EU av kontaminerade amerikanska krigsfartyg. 
Wallström,
   .  Herr talman! Kommissionen har mottagit ett formellt klagomål mot Förenade kungariket från en av Europaparlamentets ledamöter beträffande importen av gamla krigsfartyg till Förenade kungariket.
Kommissionen kommer givetvis snarast att sända en brådskande skrivelse till myndigheterna i Förenade kungariket för att undersöka om det föreligger problem med förenligheten med gemenskapens lagstiftning. Låt mig redan från början försäkra parlamentet om att jag i egenskap av EU:s kommissionsledamot med ansvar för miljö helt enkelt inte anser att det är rimligt att bogsera dessa kontaminerade fartyg över hela Atlanten till Förenade kungariket. Det finns redan anläggningar där de kan återvinnas i Förenta staterna.
Vi ser med oro på de uppgifter från tredje part som indikerar att dessa fartyg kan läcka olja, PCB och asbest. Fyra fartyg har redan lämnat Förenta staterna och ytterligare nio väntas följa efter. Två fartyg påbörjade resan för två veckor sedan och två fartyg i förra veckan. En amerikansk domstol har utfärdat ett tillfälligt förbudsföreläggande för de nio återstående fartygen, och man nu avvaktar ett slutligt avgörande.
Såvitt jag förstår har de amerikanska myndigheterna frivilligt gått med på att inte sända iväg de återstående nio fartygen förrän i mars nästa år. Om detta bekräftas välkomnar jag uppskovet, men jag anser att det borde vara mer än bara ett uppskov. Samtliga fartyg bör stanna kvar i Förenta staterna så att de kan demonteras på ett miljövänligt sätt i enlighet med närhetsprincipen.
Rent allmänt och inte bara i just detta fall är jag också oroad över de miljö- och hälsorelaterade problemen i anslutning till skrotning av fartyg, särskilt konsekvenserna för de länder som står utanför OECD. Enligt våra beräkningar kommer totalt cirka 2 200 fartyg att avvecklas och skrotas i spåren av -katastrofen och avvecklingen av fartyg med enkelskrov. Vi kan inte dumpa detta miljöproblem på utvecklingsländerna.
Nedmontering av fartyg sker ofta under driftsförhållanden som ur miljö-, hälso- och säkerhetssynpunkt inte kan betraktas som goda. Tyvärr demonteras även EU-ägda och/eller EU-flaggade fartyg under sådana förhållanden. Parterna i Baselkonventionen, där kontroll och hantering av farligt avfall, inklusive gamla fartyg, behandlas, träffas denna vecka i Genève för att diskutera bland annat denna fråga. Jag hade ett möte med Baselkonventionens sekretariat denna vecka för att diskutera frågan och jag är säker på att vi kommer att göra framsteg där när det gäller hanteringen av de frågor som ligger framför oss.
I ett läge när vi har beslutat oss för att utveckla en ambitiös ny europeisk strategi för att skydda och bevara den marina miljön anser jag inte att vi bör ta de risker som är förknippade med att transportera dessa fartyg över Atlanten. Mot bakgrund av katastroferna med och behöver vi en försiktig strategi för att skydda denna ytterst känsliga resurs.
Sammanfattningsvis ställer jag samma fråga till parlamentet som jag förra veckan ställde till myndigheterna i Förenade kungariket. Vore det inte klokare att sända brittisk expertis i andra riktningen över Atlanten? 

Florenz (PPE-DE ).
   – Ärade kommissionsledamot, herr talman! Den här frågan är fördunklad av en hel del nordatlantisk dimma. Om ni frågar underrättelsetjänsten om den nuvarande situationen uppstår det en mängd frågor. Låt mig redan i början säga att – till skillnad från er, fru kommissionär – motsätter jag mig inte i grunden de europeiska skeppsvarven som genomgår en stor kris, och specialiserar sig i skrotning av tusentals fartyg över hela världen, och gör det enligt strikta miljörestriktioner, vilket är en situation som är ytterst olik den som för tillfället – och beklagligt nog – råder i Indien, där värsta tänkbara miljödumpning försiggår vilken innebär en avsevärd risk för människors hälsa. Vi vill verkligen inte ha det så. Det leder naturligtvis till att vi har en mängd frågor till den brittiska regeringen, men i dess frånvaro får ni agera talesman, och jag frågar er om dessa fartyg i själva verket är krigsfartyg. Orsaken till varför jag frågar detta är att jag har mycket varierande information. Jag har förstått att krigsfartyg endast kan skrotas i Förenta staterna. Eller rör det sig om fartyg som använts för transporter och kommersiella ändamål? Hur sköttes transaktionen? Handlade regeringarna direkt med varandra, eller var internationella mellanhänder inblandade? Vad vi vill veta är varför arbetet inte gjordes i Förenta staterna. Det kostar förstås pengar att förflytta fartyg över Nordatlanten, och det är enormt riskfyllt. Tog man med i beräkningarna att ett eller annat fartyg kunde sjunka? Det hade varit en katastrof av ett slag som man helst inte vill tala om.
Utan att vilja trampa någon på tårna är min andra fråga huruvida det land som fartygen skeppades till har den nödvändiga infrastrukturen. Har det möjligheter att placera ett fartyg i torrdocka, och så vidare? Det här är frågor, ärade kommissionär, som ni får besvara; frågor som ni, vilket ni nyss nämnde, borde ägna er åt. Stämmer allt detta överens med Baselkonventionen om gränsöverskridande transport av avfall? Vi känner förstås till att amerikanerna inte undertecknade den. De här frågorna kräver noggrann undersökning innan vi kan komma till en slutsats, men med beaktande av helheten skulle jag inte vilja utesluta möjligheten för européerna att erbjuda sådana tjänster till en mycket hög miljömässig standard. Huruvida ett fartyg skall bogseras över Atlanten eller inte och huruvida det är möjligt att göra det eller inte är frågor som skall övervägas av experter. Vårt sätt att närma oss det här ämnet borde vara mycket kritiskt, men det ligger i högsta grad i vårt intresse som industrialiserad kontinent, och vi kan förstås inte acceptera att det blandas ihop med andra frågor. Allt detta har jag sagt för att ge er en vink, och jag hoppas att tolkarna förstår vad jag menar med det. 
Scheele (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar!, Jag är mycket nöjd med kommissionsledamot Wallströms uttalande. Orsaken till varför jag har antagit en medvetet skeptisk syn på hela verksamheten har att göra med miljöpolitiska hänsyn. Som kommissionsledamot Wallström sade är det väldigt viktigt att närhetsprincipen tillämpas här. Jag kan väl ändå tänka mig att ett land som Förenta staterna är kapabelt att få tag i sakkunskap och teknologi för att demontera gamla fartyg – oavsett om de är krigsfartyg eller handelsfartyg. Bowe skakar på huvudet, men jag tror att ett land som kallar sig själv den bästa demokratin i världen kan handskas med sina egna problem. 
Jag skulle vilja att ni, fru kommissionär, talade om för mig om den här diskussionen inkluderade någon hänvisning till möjligheten att inkludera de länder som inte är medlemmar i OECD, där det förstås finns en stor risk för enorma skador på hälsa och miljö. Principen om att förorenaren betalar borde också gälla här. Jag skulle vilja avsluta genom att på nytt påpeka att jag är mycket nöjd med ert uttalande, och att jag tror att närhetsprincipen måste gälla i en så allvarlig fråga som denna. 
Dhaene (Verts/ALE ).
   – Herr talman, ärade kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det gläder mig att kampanjen som vi, tillsammans med några medlemmar i vår grupp, har startat kommer att ge resultat. Jag är också mycket nöjd med kommissionsledamotens yttrande här, vilket har fyllt oss med hopp. 
Jag är dock rädd för att fraktandet av de två fartygen till Förenade kungariket utgör en del av en mera omfattande plan att upprätta en större avfallskarusell till länder som Indien och Bangladesh. Om dessa fartyg tillåts korsa Atlanten öppnar detta slussarna och etablerar ett prejudikat. Efter det kommer det att bli juridiskt möjligt, i strid mot andemeningen i Baselkonventionen, att skeppa avfall till länder som inte har någon välgrundad social- eller miljöpolitik. 
Under de senaste åren har man gjort allt för att försöka förhindra export av avfall och uppnå ett system där avfall behandlas så nära källan som möjligt. Att forsla fartyg över havet på det här sättet går stick i stäv mot detta. Detta är en mycket negativ signal från Förenta staterna, som redan har lagt några miljökonventioner på is. Förenta staterna har säkerligen tillräcklig kapacitet och expertis till sitt förfogande för att skrota de här fartygen själv. 
Vi borde inte peka finger åt enbart Förenta staterna. Landet har givetvis en samarbetspartner i en EU-medlemsstat, som därför blir åtminstone en medbrottsling till försvagandet av Baselkonventionen. Dessutom har det landet stakat ut en rutt för dessa högriskfartyg, som utsätter oss övriga medlemsstater för en risk.  
Om vi letar efter ytterligare medbrottslingar kommer vi än en gång till Internationella sjöfartsorganisationen, som inte erbjuder mycket i samarbetsväg när det gäller att kräva överensstämmelse med Baselkonventionen. Det är hög tid att det här ändras. För detta måste EU inta en gemensam position. 
Europa exporterar också gamla fartyg till södra halvklotet för att skrotas, utan att först behandla det farliga avfallet. För tillfället cirkulerar en förteckning över 144 fartyg som är färdiga för skrotning på sydligare breddgrader. 
Därför litar vi på att kommissionen så snart som möjligt skall skapa rättsliga ramar för att stoppa detta. Vi vill därför be om en politik för underhåll av europeiska fartyg som befinner sig i slutet av livscykeln. Den 27 oktober sammanträder rådet (miljö), och därför är det ett bra tillfälle att skjuta ett varningsskott och ta ett lagstiftningsinitiativ. 
De Rossa (PSE ).
   – Herr talman! Jag har ett särskilt intresse av denna fråga eftersom jag råkar vara invånare på en av Förenade kungarikets grannöar. I mina ögon tycks Förenade kungariket agera utomordentligt oansvarigt genom att ingå kontrakt om att föra den typen av fartyg över Atlanten för att, enligt vad som sägs, återvinna dem i brittiska hamnar. 
Man måste fråga sig vad som skall hända med det farliga avfall som enligt vad vi erfar utgör en betydande del av dessa fartyg. Vi har skäl att tro att i runda tal drygt 300 ton PCB och 600 ton asbest finns i de fyra fartyg som just nu är på väg till Förenade kungariket.
Det finns frågetecken om huruvida Förenade kungariket faktiskt bryter mot EU:s bestämmelser. Kommissionsledamoten har också redan sagt att hon har bett myndigheterna i Förenade kungariket att uppge om de anser att de fortfarande följer EU:s lagstiftning. Såvitt jag förstår av de uppgifter jag har fått finns det ett krav på att sådana fartyg skall tas om hand inom 180 dagar. Det finns ett krav på tillgång till torrdocka för nedmontering av dessa fartyg, men det är inte troligt att de kan tas om hand inom 180 dagar och det finns faktiskt heller ingen torrdocka tillgänglig för återvinning av dessa fartyg.
Detta är mycket allvarliga frågor, fru kommissionär, och jag tycker inte att det räcker att ni bara uppger att ni har ställt en fråga till myndigheterna i Förenade kungariket. När kommer de att svara? När kommer åtgärder att vidtas för att skydda Förenade kungarikets medborgare, liksom medborgarna i Irland och på andra platser?
Slutligen kommer vi att få höra argument här om arbetstillfällen i Förenade kungariket. Om vi blickar bakåt i historien har vi hört argument om att vi inte kunde avskaffa slaveriet eller sluta skicka upp barn i skorstenar eftersom vi då skulle förlora arbetstillfällen. Miljön väger i detta skede tyngre än några hundra arbetstillfällen. 
McKenna (Verts/ALE ).
   – Jag vill varmt välkomna kommissionsledamot Wallströms synpunkter. Det är fullkomligt förskräckligt att Förenade kungariket låter sig göras till en avdumpningsplats för något som Förenta staterna inte ville befatta sig med. Myndigheterna där ansåg fartygen vara alltför farliga för att skrota i Förenta staterna och för mig är det fullkomligt otroligt att de då skulle transporteras 4 500 engelska mil tvärs över Atlanten och genom EU:s vatten för att lämpas av i Förenade kungariket.
Enligt ursprungsplanen skulle fartygen gå genom irländskt vatten, men för närvarande tycks det inte vara fallet. Vi vet inte om vi kan vara säkra på att rutterna inte kommer att ändras, men oavsett hur det blir måste vi se på vårt åtagande, och Förenade kungariket måste se på sitt åtagande gentemot EU:s lagstiftning – särskilt förordningen om avfallstransporter. Jag skulle vilja fråga kommissionen om Förenade kungarikets agerande strider mot artikel 19.3 i förordningen om avfallstransporter och artikel 4 i ramdirektivet om avfall.
I Natura 2000-programmet har Teesmouths och Clevelands kustområden klassificerats som särskilda skyddsområden. För bevarandet av livsmiljöer samt vilda djur och växter innebär detta att alla planer eller projekt som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av ett område, men som enskilt eller i kombination med andra planer eller projekt sannolikt kan ha en betydande effekt på området, skall bedömas på lämpligt sätt med avseende på konsekvenserna för området.
Jag skulle vilja be kommissionen att undersöka – eller det har den kanske redan gjort – om transport och hantering av dessa fartyg strider mot Natura 2000-lagstiftningen. Förenade kungarikets agerande, som inte bara berör Förenade kungarikets kust utan också EU som helhet, är fullständigt oacceptabelt. Vi har precis debatterat direktivet om badvatten och det är verkligen otroligt att tänka sig att vi nu talar om en EU-medlemsstat som på ett oansvarigt sätt utsätter våra badvatten och även vår fiskeindustri för en betydande risk. Vad kommer att hända, vem skall kompensera människor om det inträffar en olycka, om det sker en katastrof som påverkar fiskenäringen, turismen eller något annat område?
Detta handlar egentligen om att skydda arbetstillfällen som redan finns och om att skydda vår miljö och inte minst vår fiskeindustri. Jag är mycket glad över att kommissionen står på vår sida i denna fråga, men den måste sätta mycket större press på den brittiska regeringen att agera ansvarsfullt. 
Bowe (PSE ).
   – Herr talman! Det är med stor förvåning som jag har lyssnat på vissa yttranden här i kväll. Det är mycket svårt att utröna om det finns några fakta mitt i all denna fiktion. Det har rått fullständig förvirring och i sanning en förvirring som nu präglas av ett sådant hyckleri att jag inte kan tro att det är sant.
Följande är fakta. Dessa fartyg är avsedda för torr last, de är inga krigsfartyg. Dessa fartyg innehåller inte fler giftiga material än något annat normalt lastfartyg. Den enda asbest som finns där är samma asbest som sitter runt varenda motor på vilket fartyg som helst. Den enda olja som finns där är den olja som finns i bränsletankarna – detta är inga oljetankfartyg. Där finns mycket lite PCB och andra farliga ämnen. Fartygen är försedda med ett sjövärdighetsintyg som utfärdades för dem innan de lämnade hamnen, och de skulle inte ha lämnat hamnen om de inte hade haft ett sådant intyg.
Samråd har hållits med de länder vars vatten fartygen kommer att passera på vägen och hänsyn har tagits till deras synpunkter. Vi gör detta på ett riktigt sätt och vi gör det eftersom vi för tio år sedan beslutade oss för att inte dumpa våra oljeborrplattformar i Nordsjön utan i stället frakta dem tillbaka till Teesside och andra platser och återvinna dem. Vi har kapaciteten. Vi har kunskapen. Vi har förmågan att göra det som amerikanerna inte klarar, eftersom de dumpar sina oljeborrplattformar i Mexikanska golfen.
Kommissionsledamoten borde fråga vad som skall hända med de hundratals fartyg som i år lämnar EU:s vatten för att dumpas och skrotas i tredje världen på ett fullständigt oacceptabelt sätt, snarare än att anmärka på att britterna utför saker på ett riktigt sätt. 
Wallström,
   . Herr Bowe, det var ju precis det jag gjorde! Jag satte in detta i ett större sammanhang där vi har ett ansvar enligt Baselkonventionen – vi måste kunna uppfylla konventionens krav. Detta ingår i den mycket större bilden.
Ni har rätt när ni pekar på behovet av korrekta uppgifter. Det är därför som jag har skrivit både till Förenade kungarikets regering och myndigheter och till Förenta staterna för att erhålla korrekta uppgifter. Det jag har kunnat få reda på så här långt är att dessa tretton fartyg ingår i det nationella försvarets reservflotta, som förvaltas av MARAD (Maritime Administration) inom transportdepartmentet. Jag har också förstått att samtliga dessa fartyg byggdes mellan 1945 och 1967 och alltså är mellan 36 och 58 år gamla. De beräknas innehålla totalt 698 ton PCB och över 3 300 ton brännolja samt betydande mängder bly, kadmium och asbest. Fartygen ägs av Förenta staternas militära administration och är inte längre i drift. MARAD har rapporterat att flera av fartygen är i dåligt skick. Elva av de tretton fartygen står med i deras prioritetsförteckning över de fyrtio fartyg som är i sämst skick. Det är vad jag har kunnat få reda på så här långt. Låt oss vänta tills vi har all information.
I princip är jag inte emot avfallstransporter i återvinningssyfte. Det ingår i den befintliga lagstiftningen. Men i ett läge när vi har kämpat så hårt för att sanera efter olyckorna med och och andra förorenande olyckor till havs och när vi kämpar för att skydda den marina miljön, då tycker jag inte att detta är den bästa vägen att gå när det uppenbarligen finns återvinningsanläggningar i Förenta staterna.
Det är vad jag har begärt. Vi bör se till att detta är en absolut säker operation innan vi sätter igång. Är det klokt totalt sett? Är det förnuftigt att göra detta, med de risker det innebär att bogsera dessa gamla fartyg – de äldsta de har – som innehåller så många farliga ämnen?
För närvarande saknas grund för ett rättsligt förfarande mot Förenade kungariket. Det är viktigt att klargöra det. Vi undersöker förenligheten med befintliga Natura 2000-direktiv, ramdirektivet om vatten och flera andra direktiv. Vi kommer givetvis att följa upp det klagomål vi har fått.
Jag svarar i egenskap av kommissionsledamot med ansvar för miljö. Är detta det bästa vi kan göra i ett läge när vi försöker skydda våra sjöar, vårt vatten och vår marina miljö? Om vi vet att det finns anläggningar i Förenta staterna, varför då inte i enlighet med närhetsprincipen sända sakkunniga i andra riktningen. Det framstår som mindre farligt.
Än så länge saknas grund för ett rättsligt förfarande. Vi har begärt mer information. Men jag kan inte dölja min egen åsikt i denna specifika fråga. 
Talmannen.
   – Tack, kommissionsledamot Wallström.
Debatten är avslutad. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation (A5-0336/2003) av de Sarnez för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om inrättande av ett program för att höja kvaliteten i den högre utbildningen och främja interkulturell förståelse genom samarbete med tredje land (Erasmus Mundus) (2004–2008) (8644/1/2003 – C5-0294/2003 – 2002/0165(COD)) 
De Sarnez (PPE-DE ),
   – Herr talman, mina damer och herrar! Vi har nu arbetat tillsammans i två år för tillkomsten av Erasmus Mundus. Jag vill därför ta tillfället i akt och tacka kommissionen, rådet och alla mina kolleger och ledamöter i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott, för det arbete som utförts.
Genom att anta Erasmus Mundus-programmet för perioden 2004–2008 kommer Europeiska unionen att skapa ett nytt instrument för utbyte och samarbete på området högre utbildning. Syftet är att knyta band mellan europeiska universitet och skapa ett verkligt europeiskt område för högre utbildning som kan locka studenter, lärare och forskare från hela världen. Jag vill helt kort sammanfatta de viktigaste delarna i detta program.
Den första åtgärden går ut på att skapa 250 europeiska masterkurser, ”Erasmus Mundus masterkurser”, som Europeiska unionen skall stå som garant för kvalitetsmässigt och stödja. Dessa masterkurser kommer att väljas ut under en femårsperiod och beröra minst tre högre utbildningsanstalter från tre medlemsstater. Efter en sådan masterkurs delas ett officiellt erkänt examensbevis ut från två eller flera lärosäten. De studenter som följer masterkurserna måste studera vid minst två av de tre deltagande universiteten.
Den andra åtgärden går ut på att inrätta Erasmus Mundus-stipendier för 4 200 studenter från länder utanför EU. Dessa stipendier har ett stort värde och likställs med stipendier som beviljas enligt Fulbright-programmet i Förenta staterna. Dessa studenter kommer att få i genomsnitt 1 600 euro per månad för att gå en forskarutbildning inom ramen för Erasmus Mundus.
Den tredje åtgärden inriktas på lärare. 1 000 lärare eller forskare från hela världen kommer att kunna vara gäster vid europeiska universitet för undervisnings- eller forskningsuppdrag under i genomsnitt tre månader. De kommer att få ett stipendium på 13 000 euro för uppdraget.
Den fjärde åtgärden består i att utveckla partnerskap mellan europeiska universitet och högre utbildningsanstalter i länder utanför EU. Partnerskapen kommer att grundas på gemensamma projekt som skall pågå i högst tre år. De kommer i första hand att koncentreras på europeiska studenters och lärares rörlighet utanför EU.
Den femte och sista åtgärden är att främja europeisk högre utbildning i världen. För att marknadsföra Erasmus Mundus i hela världen kommer Europeiska unionen att frigöra ekonomiskt stöd för internationella PR-kampanjer och informationstjänster riktade till studenter i länder utanför EU, för att underlätta deras tillträde till europeiska universitet.
Jag vill slutligen betona de prioriteringar som parlamentet har fört fram och som har vunnit gehör från rådet och kommissionen.
Första prioriteringen: programmets namn, som ursprungligen var Erasmus World, har blivit Erasmus Mundus, så att det blir lättare för människor att identifiera det med Europeiska unionen. Andra prioriteringen: för att bevara den kulturella och språkliga mångfalden har vi gett studenter möjlighet att lära sig minst två av de språk som talas i de länder där universiteten i fråga är belägna. Tredje prioriteringen: vi ville att ”Erasmus Mundus masterkurserna” skulle väljas ut med hänsyn till både den erbjudna utbildningens kvalitet och det mottagande studenterna får. Fjärde prioriteringen: vi insisterade också på att examensbevisen och studierna skulle få ett officiellt erkännande, eftersom detta är centralt om vi slutligen skall kunna utveckla ett europeiskt område för högre utbildning. Vi behöver skapa en verkligt fri rörlighet för examensbevis inom Europeiska unionen. Den rundtur i Europa vi erbjuder studenter från tredje land kommer därför också att vara öppen för europeiska studenter i framtiden, om de så önskar. Femte och sista prioriteringen – den femte prioritering som vi i Europaparlamentet har stridit för: vi har kommit överens om en budget som ligger i nivå med programmets ambitioner. Rådet (utbildning) föreslog ett anslag på 180 miljoner euro till programmet. Kommissionen föreslog 200 miljoner euro. Vid denna andrabehandling har parlamentet lyckats åstadkomma en budget på 230 miljoner euro.
Här skulle jag vilja upprepa, fru kommissionär, hur mycket jag uppskattar den positiva anda som vi – parlamentet, kommissionen och rådet – har arbetat i tillsammans. Vi kan vara nöjda med de framsteg som Erasmus Mundus-programmet står för. Jag hoppas också att Erasmus Mundus blir lika framgångsrikt och omtyckt som sin lillebror, Erasmus, och att det kunskapens Europa som vi alla vill uppnå därmed blir verklighet. 
Reding,
    – Herr talman! Låt mig först säga att de Sarnez har gjort ett utmärkt arbete.
Detta är också – och jag tror att alla håller med – ett utmärkt initiativ som jag vill erkänna är ett av dem som ligger mig närmast hjärtat. Initiativets syfte är att göra europeisk högre utbildning mer attraktiv i hela världen, även här i Europa. Syftet är också att öka utbildningens kvalitet tack vare europeiska masterkurser. Dessa kurser kommer att knyta ihop flera universitet från olika länder i vår världsdel och vända sig till studenter och akademiker – till en början från EU och senare från hela världen – genom utdelning av stipendier.
Vi har nu kommit till andrabehandlingen, och jag kan tala om för er, fru de Sarnez, att kommissionen kan godta alla sju ändringsförslag i förslaget till rekommendation. Jag skulle dessutom vilja gratulera parlamentet och rådet till deras ansträngningar att nå ett samförstånd – ett viktigt samförstånd eftersom det gör att vi kan påskynda förfarandet och inleda programmet som planerat år 2004.
Som jag redan påpekat stöder kommissionen samförståndet till fullo. Detta samförstånd respekterar förslagets innehåll och innebär ett finansiellt anslag på 230 miljoner euro, vilket är i nivå med ett Phare-program. Anslaget ligger också i linje med den budgetplan som kommissionen har utarbetat inför utvidgningen.
Kommissionen kan godta ändringsförslag 5 om budgeten; ändringsförslag 1 som klargör räckvidden av begreppet högre utbildning; ändringsförslag 2 som avser den nya generationen program; ändringsförslagen 3 och 6 om de kvalitetskrav som ”Erasmus Mundus masterkurser” måste uppfylla och ändringsförslagen 4 och 7 om språklig mångfald, som ligger oss mycket varmt om hjärtat.
Till de Sarnez och ledamöterna i kammaren vill jag säga att alla jag möter, vart jag än reser i EU eller de nya länderna, men även utanför Europa, anser att Erasmus Mundus är ett fantastiskt initiativ och har höga förhoppningar på det. Jag är säker på att programmet kommer att bidra till att våra högre utbildningssystem närmar sig varandra och att det kommer att betyda mycket för hur attraktiva våra högre utbildningar framstår för övriga världen.
Erasmus Mundus har potentialen att bli både ett riktmärke för europeisk spetsforskning och en kanal för dialog mellan människor. Jag vill mycket varmt tacka parlamentet för ett samarbete som pågått ända från start till processens slut. Vi har utformat ett fantastiskt program. Nu är det akademikernas, studenternas och lärarnas sak att verkligen få det att fungera.
Pack (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionär Reding! Vi har fram tills nu suttit i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott, där vi har röstat om tre mycket invecklade betänkanden. Därför kommer jag med andan i halsen, men vi lyckades mycket bra.
Jag skulle vilja tacka de Sarnez för att hon utfört sitt arbete med så stor beslutsamhet och drivkraft. Hon uppnådde därmed vad vi ville uppnå: vi kommer att kunna inleda Erasmus Mundus-programmet i början av 2004. I detta betänkande betonas något som parlamentet är mycket angeläget om, nämligen att skapa ett europeiskt område för lärande – ett uttryck vi inte tilläts använda om Sokrates II. I dag tror jag att alla talar i de termerna och det anser jag är en bra sak. Vi för tillbaka Europa på den internationella arenan. Europa kommer att bli mer konkurrenskraftigt och attraktivt för unga människor utanför vår världsdel.
Mot de 180 miljoner euro som kommissionen ville ha har vi slagit fast en siffra på 230 miljoner euro. För att åstadkomma den höjningen krävdes stora ansträngningar, men detta speglar också våra ambitioner för programmet. För att verkligen bli attraktivt kräver den här typen av program finansiering. Vi lägger ökad tonvikt på språkinlärning, och det är en mycket viktig punkt eftersom de studenter som kommer hit får studera i tre olika länder. Vi förväntar oss att de försöker lära sig åtminstone två av språken i dessa länder.
Jag ser Erasmus Mundus som en fantastisk fortsättning på Sokrates–Erasmus, och jag tror att vi kommer att göra programmet till en stor framgång 2004, året då valet till Europaparlamentet äger rum. Genom att göra detta och visa vad vi går för hoppas jag att vi kommer att göra programmet verkligt attraktivt i och utanför Europeiska unionen. Studenter från länder utanför EU kommer att kunna studera på tre platser i Europa. De kommer att ta till sig Europeiska unionens kulturella mångfald, lära sig språken och föra Europas budskap till andra länder. Jag är glad att vi har kommit så långt på den här vägen tillsammans.
Rocard (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Våra debatter här i parlamentet är inte så spännande – jag tror inte att någon blir förvånad när jag säger detta – och vi behandlar ganska invecklade frågor. Som ordförande för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott – och eftersom jag just kommer från ett möte i utskottet där vi röstade utan er, fru de Sarnez – skulle jag vilja säga att kulturutskottet har arbetat på de Sarnez utmärkta betänkande med stor och enhällig entusiasm. För att vara riktigt ärlig tyckte vi att idén var fantastisk när vi såg kommissionens dokument och enades om att kommissionen nästan var alltför försiktig i vissa avseenden.
För det första när det gällde budgeten. Som tur var kunde vi utöka den något. Jag kan rakt ut säga att parlamentets kulturutskott inte anser att 230 miljoner euro är tillräckligt. Snarare tror vi att det kommer att behöva kompletteras ytterligare.
Om man tänker på dagens värld och det stora antal stora länder som på grund av den internationella osäkerheten ger intrycket av att vara slutna, är det enligt vår mening enormt viktigt att Europa väljer total öppenhet.
På samma sätt ville vi stärka, befästa och grundmura värdet av Europeiska unionens masterkurs. Kommissionens text förde snarare tankarna till de tidigare studierna som gav ett intyg av begränsad betydelse. Vi ville befästa den här kvalifikationen, denna mastersexamen.
Mot denna bakgrund, herr talman, tyckte vi dessutom att det var mycket viktigt att strama åt formuleringen om inlärning av två främmande språk. När det gäller unionens språkpolicy har vi i kammaren ofta protesterat mot de regeringar som inte har gjort det obligatoriskt att lära sig två främmande språk i deras respektive länder. Vissa gör det fortfarande inte. Vi kommer att utöva alla påtryckningar vi kan för att stödja denna policy och vi är nöjda över att ha funnit ett tillfälle att göra det nu.
Till sist vill jag säga att det är ett underbart initiativ att öppna den europeiska kulturen för studenter från hela världen. 
Sanders-ten Holte (ELDR ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! För ett år sedan firade vi registreringen av den miljonte Erasmus-studenten. Om jag fick bestämma skulle vi erbjuda många fler studenter i världen möjligheten att studera vid andra universitet. Jag är också de Sarnez tack skyldig för den energi hon har lagt ner på att färdigställa sitt betänkande med framgång.
Det är viktigt att vi i Europa erbjuder ett pålitligt alternativ till de amerikanska universiteten, dit majoriteten av de europeiska studenterna åker för närvarande. Eftersom EU strävar efter att bli världens mest konkurrenskraftiga kunskapsekonomi bör vi marknadsföra oss själva som ett viktigt centrum för kunskap och forskning, med höga akademiska standarder, så att det blir mödan värt för utländska studenter att komma hit och studera. Av olika skäl har jag alltid propagerat för att det är oerhört viktigt att studenter lär sig främmande språk, minst två. Detta är en nödvändig grundförutsättning för alla som kommer från Nederländerna och främjar dessutom förståelsen av andra kulturer. Jag ser att detta framgår av ert betänkande, vilket jag välkomnar.
Språkkunskaper hjälper inte bara studenter med en universitetsexamen att skaffa sig en bättre ställning i konkurrensen på arbetsmarknaden, utan bidrar också till hans eller hennes kulturella bagage och, inte att förglömma, till ömsesidig förståelse.
Jag vill ändå framföra en synpunkt på detta betänkande. Programmet är avsett för studenter och universitetslärare i hela världen, därav namnet ”Mundus”. Jag skulle därför vilja verka för att universiteten i utvecklingsländerna ägnas extra uppmärksamhet.
Mayol i Raynal (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja ge föredraganden de varmaste gratulationer till hennes utmärkta arbete. Eftersom det omfattar forskarutbildning kommer Erasmus Mundus-programmet att bli ett mycket värdefullt tillskott till det befintliga Erasmus-programmet som, vilket ni känner till, främjar respekt, tvärkulturell förståelse och dialog mellan befolkningarna i EU.
Erasmus Mundus-programmen medför ökad öppenhet mot världen, vilket är något helt enastående som kan öka förståelsen mellan folk ytterligare. Ja, folk – jag sade folk eftersom jag noterat att det i dessa dagar tyvärr är en trend att tala om medborgare och glömma bort folket, vilket vi kan se i konventets utkast till konstitutionellt fördrag. Jag tillhör ett folk, det katalanska folket, som inte nödvändigtvis sammanfaller med den franska och den spanska staten, och det gläder mig att Erasmus Mundus-programmet kommer att främja ömsesidig förståelse mellan folk, inte bara europeiska folk utan även folk från hela världen.
Katalonien – eftersom jag förde det på tal – tar emot många studenter från hela Europa. Barcelona är ett attraktivt kulturellt centrum, och det faktum att katalanska beklagligt nog inte är ett officiellt språk förbluffar många studenter när de kommer hit. Sedan upptäcker de att vissa kurser hålls på katalanska, i Barcelona, Valencia, Palma och till med Perpignan. I Barcelona hålls flertalet kurser på katalanska. Kanske har ni haft tillfälle att se en mycket klok och välgjord film av Cédric Klapisch, en berättelse om några Erasmusstudenter där det också talas om språkproblemet.
Enligt min mening är det önskvärt att alla europeiska språk åtnjuter lika rättigheter, inte bara inom ramen för Erasmus Mundus-programmen utan även i alla EU-institutioner. 
Dillen (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! I detta parlament är det få diskussionsfrågor som vinner enhällighet i kammaren. Jag hoppas att dagens debatt blir ett undantag.
Alla som är bekymrade över kvaliteten på utbildningen i Europeiska unionen, oavsett nivå, kommer att glädjas åt att rådet och parlamentet har enats om att inleda ett program vars enda mål är att förbättra kvaliteten på den högre utbildningen i medlemsstaterna.
Tidigare kunde endast ett fåtal utvalda skaffa sig erfarenheter vid utländska högskolor eller universitet under sin studietid. Att EU arbetar för att erbjuda fler studenter denna möjlighet är en utveckling som gör oss alla överförtjusta, oavsett vilket politiskt parti vi tillhör. Som företrädare för Flandern, en av de minsta nationerna i Europeiska unionen, noterar jag ofta att vårt språk, nederländska, ständigt hotas vid våra egna universitet. Detta beror bland annat på att alltfler kurser, inte bara i Flandern utan även i Nederländerna, endast hålls på engelska.
Jag blir därför mycket nöjd över att rådet och parlamentet, i deras gemensamma ståndpunkt om Erasmus Mundus-programmet, kräver att särskild uppmärksamhet ägnas språkkunskaperna hos studenter både inom och utanför Europeiska unionen. Genom att erbjuda Erasmusprogrammets studenter möjlighet att lära sig minst två av de språk som talas i de länder där de högre utbildningsanstalterna är belägna kommer vi med tiden att kunna vända den ödesdigra trenden, som vi framför allt kan notera i de stora medlemsstaterna. Ett sorgligt faktum är att de europeiska ungdomarnas kunskaper i språk, men även kultur och historia, har minskat under de senaste årtiondena.
Jag vill därför betona att det inte bara är studenter från länder utanför EU som bör uppmuntras att behärska minst två EU-språk. Våra egna ungdomar i Europa bör också snarast inse att goda kunskaper i 
Graça Moura (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Andrabehandlingsrekommendationen av de Sarnez och de ändringsförslag som röstades igenom enhälligt i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott bör välkomnas eftersom de klargör och förbättrar ett antal aspekter av Erasmus Mundus-programmet.
Överenskommelsen i rådet (utbildning) om att fastställa det totala anslaget till 230 miljoner euro är viktig, eftersom den summan verkar kunna räcka. Lika viktigt är att programmet bör öppna för nya möjligheter inom högre utbildning, både inom Europa och när det gäller Europas samarbetsförbindelser med tredje länder. Dessa förbindelser bör dessutom inte bara avse studenter utan även icke-europeiska gästforskare.
Slutligen är det också viktigt att man har värnat om språkliga frågor, principen om kulturell mångfald, kvalitetsmärkningen och samordningen mellan högre utbildning och yrkesutbildning. Allt detta blir desto viktigare med tanke på att den antagna åtgärden gör det möjligt för programdeltagarna att resa runt i Europa för att studera vid olika universitet. Att europeiska studenter också skall få tillträde till detta program har inte heller glömts bort, liksom frågan om deras stipendier och masterkurser vid flera universitet.
Utvidgningen gör överenskommelsen än mer meningsfull, eftersom vi från och med nu har möjlighet att förbättra det redan imponerande utbudet och omfattningen av den nämnda rundturen vid europeiska akademiska inrättningar. Det har nu blivit nödvändigt att utforma en kampanj för att dämpa de tvivel och farhågor som – enligt media – redan har uppstått inom vissa akademiska kretsar.
Ett antal grundläggande frågor kvarstår dock. Är det så här det europeiska utbildningssystemet skall konkurrera på lika villkor med sin amerikanska motpart, kvantitativt eller kvalitativt? Kommer man att åstadkomma en jämnare fördelning av studenterna på universiteten i Europa? Endast tiden kommer att ge oss svar på dessa frågor. För stunden bör vi visa sympati och säga
Prets (PSE ).
   – Herr talman, kommissionär Reding! Det är uppmuntrande att vi kan starta två nya utbildningsprogram i dag, som trots olika funktioner och uppgifter har ett gemensamt mål, det vill säga att göra Europa mer attraktivt och därmed öka intresset för Europa i världen. En synpunkt som redan har framförts är att programmet, som i allmänhet avser högre utbildningsanstalter och studenter från hela världen med grundexamen från en högre utbildning, också skall avse yrkesutbildning. Det handlar bland annat om tekniska kurser för ingenjörer och högkvalificerade tekniker som ingår i kategorin ”högre utbildningsanstalter”. Det bör utformas lämpliga förslag om sådana utbildningar.
Ett nära samarbete mellan olika europeiska universitet gör det möjligt att öka kvaliteten och den internationella konkurrenskraften. Kompromissen om de finansiella ramarna på 230 miljoner euro är just en kompromiss och inget annat, och jag tror inte att man kommer att uppnå det ambitiösa målet för programmet om inte alla inblandade parter – Europeiska unionen, medlemsstaterna och universiteten – antar dessa utmaningar och drar sitt strå till stacken. Enbart 230 miljoner euro kommer med all säkerhet inte att räcka. Det måste dessutom klargöras att dessa ekonomiska resurser måste tillkomma vid sidan av andra utbildningsprogram och inte tas från dem. 
Wenzel-Perillo (PPE-DE ).
   – Herr talman, kommissionär Reding! Jag skulle vilja gratulera de Sarnez till ett utmärkt betänkande och än en gång tacka för hennes samarbete. Erasmus Mundus-programmet kan inte få annat än ett engagerat stöd. Programmets mervärde består för det första i möjligheterna till rörlighet, inlärning av främmande språk och kulturella utbyten. Erasmus Mundus innebär för det andra att globaliseringens utmaningar på utbildningsområdet antas på ett framåtblickande och konstruktivt sätt. Just för att programmet står öppet för studenter från tredje land kan Europa utmärka sig inom högre utbildning.
I globaliseringens tidsålder pågår en konkurrens om de bästa produkterna, de bästa idéerna och, sist men inte minst, de bästa hjärnorna. Därför måste Europa göra sig självt attraktivt och konkurrenskraftigt som en plats för studier och utbildning. Som föredragande av yttrandet från budgetutskottet vid förstabehandlingen av detta betänkande i april 2003 blir jag också särskilt nöjd när jag ser att parlamentet har noterat en viktig framgång. Med 230 miljoner euro i stället för förslaget på 180 miljoner euro kommer Erasmus Mundus att få en gedigen finansiell grund. För vad kan ett vettigt program egentligen åstadkomma om det inte får tillräcklig finansiering? Det vi har åstadkommit är förtjänstfullt, men de nuvarande åtagandena och de nya initiativen är sammantaget otillräckliga om vi ser på dem mot bakgrund av Lissabonmålen. När det är ont om pengar och budgetresurserna är begränsade kan vi inte förvänta oss att nå svindlande höjder, men pengabrist och budgetbegränsningar får inte heller tjäna som ursäkt för att hindra oss själva från att göra framsynta politiska åtaganden.
Mina damer och herrar! Utbildning är nummer ett när det gäller investeringar i framtiden. Vill vi ha det mest dynamiska och konkurrenskraftiga ekonomiska området år 2010? I så fall måste vi få rätt ordning på våra prioriteringar och investera i forskning och utbildning. Erasmus Mundus är ett steg i rätt riktning. 
Iivari (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill först och främst tacka föredraganden, Marielle de Sarnez, som har gjort ett utmärkt arbete med Erasmus Mundus-programmet. Vi har åstadkommit ett resultat som inte bara parlamentet utan även rådet kan godta. För en gångs skull har vi avslutat en lagstiftningsprocess för ett flerårigt program innan programmet är avsett att starta. Förhoppningsvis kommer detta undantag nu att bli regel för andra program som behandlas i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott.
Europeiska unionen är för närvarande helt klart ett mindre attraktivt alternativ än Förenta staterna för högskole- och universitetsstudenter från länder utanför unionen. Varje år får EU ca 100 000 färre nya studenter än Förenta staterna. Om fem år – när Erasmus Mundus verkligen är igång – tror jag att den siffran kommer att ha minskat.
Programmets syfte är att förbättra kvaliteten på den europeiska högre utbildningen genom att locka fler studenter och större kompetens och kunnande till Europa. Vi måste dock komma ihåg att vi inte får lura till oss kompetens och kunnande på bekostnad av länder utanför EU. Samarbete med universitet utanför EU är lika viktigt, så att vi kan stärka statusen för den högre utbildningen i de länder som deltar i programmet.
Om sju månader måste Europeiska unionens tio nya medlemsstater bli nära delaktiga i genomförandet av Erasmus Mundus, och det redan från start. När unionens yttre gränser förändras blir det viktigt för oss att använda oss av den kompetens och det kunnande som de framtida medlemsstaterna redan har när det gäller samarbetsförbindelser med exempelvis Ukraina, Vitryssland och Moldavien. Om de nya medlemsstaterna är nära inblandade i detta program kommer de enligt min mening också att medverka till att EU:s andra utbildningspolitiska mål uppnås.
Jag är nöjd med resultat
Mann, Thomas (PPE-DE ).
   – Herr talman! Erasmus Mundus kommer att avsevärt förbättra kvaliteten på den högre utbildningen i Europa: 250 europeiska universitetskurser, fler än 4 000 stipendier för forskarstudenter, 1 000 gästprofessorer från länder utanför EU, 4 000 studenter, 800 universitetsforskare senast 2008, partnerskap mellan universitet utanför EU och Erasmus Mundus-universitet i EU. Alla dessa viktiga faktorer kan stärka Europa som en kunskapsplats och – som Pack sade – skapa ett europeiskt område för lärande.
Budgetplanen ser inte lika imponerande ut. Vid förstabehandlingen klargjorde vi att 200 miljoner euro inte var tillräckligt och krävde 300 miljoner euro. Jag håller med andra ledamöter om att rådets förslag på 180 miljoner euro är helt omöjligt att godta. Att öka finansieringen drabbar inte på något sätt de befintliga programmen. De Sarnez föreslagna kompromiss på 230 miljoner euro är förnuftig och ligger i linje med det nya interinstitutionella avtalet. Jag tror att den utmärkta kommissionsledamoten Reding med säkerhet kommer att rösta för denna plan.
Vad är meningen med det långtgående Lissabonmålet om vi inte vidtar en rad särskilda åtgärder? I Tyskland har erfarenheten lärt oss – och Pisaundersökningen klargör verkligen detta – att sådana åtgärder inte är gratis. Vad är det för mening med det hela när vi inte investerar tillräckligt i utbildning i våra delstater? Då kommer vi verkligen att släpa efter. Det är Europeiska unionen som måste ge ”Erasmus Mundus masterkurser” en kvalitetsstämpel, så att vi tydligt kan identifiera en sådan specifik högre utbildning som ger goda kunskaper i språk som talas i minst två medlemsstater. Vi har satt ett tydligt politiskt avtryck, både när det gäller kurser och när det gäller mottagande av studenter.
Det finns ytterligare en sak som jag känner är viktig. Yrkesutbildning – till exempel för ingenjörer och högkvalificerade tekniker – måste införlivas på ett sådant sätt att vi också gör den högre utbildningen enhetlig.

Zorba (PSE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja gratulera kommissionsledamoten och de Sarnez till detta ambitiösa program, detta stora viktiga steg. Att öppna utbildningens Europa på internationell nivå – vilket är ett modigt drag – främjar det europeiska området för lärande. Och vårt synsätt börjar bli mindre splittrat: vi ser de broar och det samarbete som finns, vi ser det som ett verkligt område.
Jag tror att Erasmus Mundus-programmet har en annan kvalitet jämfört med de tidigare programmen, just för att det inte enbart baseras på utbyten och rörlighet. Tvärtom ger det oss en ny prägel, en ny referenspunkt. De tusentals studenter och hundratals utbildningsanstalter som använder programmet kommer att kunna ge det en verklig mening.
Det är mycket viktigt att Europa i dag har modet att öppna sig för konkurrens, språk och tvärkulturell förståelse. Inom ramen för detta program gynnar vi både institutionerna och samarbetet mellan dem, liksom vi främjar studenternas kunskap, oavsett vilket land och vilken världsdel de kommer ifrån och oavsett deras kulturella bakgrund. Detta betyder att vi främjar europeiska värden. Jag tror vi är skyldiga dem detta. Men viktigare ändå är att vi ger något tillbaka till de länder varifrån miljoner ekonomiska invandrare kommer. Det vi ger – de stipendier vi beviljar – anser jag är en kompensation, och jag hoppas att de flesta studenter kommer att vara från utvecklingsländer.
Europeiska studenter, som vaccinerats mot samarbete med människor från andra länder, har mycket att vinna och mycket att lära sig av den kultur som utländska studenter kommer att föra med sig hit. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon från kl. 11.30. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om en andrabehandlingsrekommendation (A5-0314/2003) från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om antagande av ett flerårigt program (2004–2006) för en effektiv integrering av informations- och kommunikationsteknik (IKT) i de europeiska utbildningssystemen (Learning-programmet) (8642/1/2003 – C5-0293/2002 – 2002/0303(COD)) (föredragande: Mauro)
Mauro (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Med dagens debatt och morgondagens omröstning kommer Learning-programmets tillblivelse att bli officiell. Det är nu dags att gratulera dem som står bakom detta resultat.
Programmets moder är utan tvekan Europeiska kommissionen, som lanserade den första pilotåtgärden för Learning med sitt meddelande från maj 2000, även om åtgärden då inte finansierades med en egen budgetpost. I morgon, två år senare, går det första fleråriga Learning-programmet till omröstning, tack vare det minutiösa arbete som präglats av ett samarbete mellan institutionerna. Det är därför inte svårt att förstå att åtgärden också har en fader, precis som den har en moder. Fadern är alltid svårare att identifiera, och även i det här fallet finns det ett frågetecken. Men jag skulle vilja säga att den rollen delas lika av parlamentet och rådet. Rådets ansträngningar – både under det grekiska ordförandeskapet och, mer avgörande, under det italienska ordförandeskapet – gjorde att parlamentet kunde hitta en viktig öppning för sina krav och därmed anslå tillräckliga medel till Learning-programmet, så att det kunde lanseras.
Detta fleråriga program, som kan mäta sig med andra historiska program som Sokrates och Leonardo, uppfyller kraven från Europeiska rådets möten i Lissabon, Stockholm och Barcelona. Huvudmålen är att motverka IT-klyftan genom att införa metoder för datorkunskap, främja virtuella campus och -vänskolor, att främja och sprida goda rutiner liksom samverkan mellan gemenskapens program och de åtgärdsinstrument som gynnas på nationell nivå. Programmets budget utökades, som jag nämnde, till 44 miljoner euro tack vare vad jag skulle kalla ett nära samarbete mellan institutionerna.
När det gäller -vänskolor i Europa ville jag än en gång betona att lärarutbildning verkligen är en prioriterad fråga – i linje med de mål som antogs i Europaparlamentets tidigare resolution. Vi bör återigen tänka på att under 2003 var i snitt 90 procent av låg- och mellanstadieskolorna, 98 procent av högstadie- och gymnasieskolorna och 99 procent av yrkesskolorna och de tekniska skolorna i medlemsstaterna uppkopplade mot Internet, medan endast 39 procent, 50 procent respektive 58 procent av lärarna faktiskt använde Internet som ett redskap i undervisningen. Det finns därför ett stort behov av det här programmet. I själva verket döljer dessa genomsnittliga siffror enorma skillnader mellan medlemsstaterna: snittet för Danmark är ca 70 procent, medan snittet för Grekland ligger under 9 procent.
Utifrån dessa siffror – som i sig är ganska talande – kan man dra två slutsatser. Den första gäller användningen av Internet som ett redskap för att underlätta undervisningen. Och detta är inte bara en fråga om tillgång till infrastruktur och skolutrustning, utan också om lärarutbildning, mentalitet och skolorganisation. Den andra slutsatsen rör användningen av tekniska resurser. Inrättandet av virtuella undervisningsrum är till exempel ett sätt att uppnå målet om utbyte av goda rutiner mellan lärare i olika medlemsstater, både när det gäller metoder och undervisning. I betänkandet har jag därför försökt betona att Learning-programmet bör fokuseras mer på att hitta effektivare metoder som kan hjälpa lärare att integrera användningen av Internet med undervisningen, och uppmuntra till en spridning av goda rutiner inom den här sektorn.
Jag skulle återigen vilja tacka kommissionen och all personal vid kommissionen som har bidragit till vårt framgångsrika arbete.
Reding,
    – Herr talman! Jag vill för det första tacka parlamentet för att ha gjort Learning-programmet möjligt, eftersom programmet bygger på resultaten av de förberedande och utforskande åtgärderna för online-utbildning – Learning – som parlamentet har röstat för ända sedan 2001. Parlamentets aktiva stöd gör således att vi kan anta programmet på rekordtid, det vill säga mindre än ett år efter det att kommissionen lade fram sitt förslag i december 2002. Föredraganden, som jag vill tacka, har också gjort det möjligt att klara denna mycket snäva tidsfrist. Mauro har inte sparat någon möda och har gjort ett utmärkt arbete. Tack vare honom har exempelvis lärarutbildning blivit ett av programmets huvudmål. Vi inser att en sådan utbildning är en av nycklarna till programmets framgång och att alla medlemsstater redan arbetar med det. Jag är tacksam för att han har berikat programmet på det här sättet.
I dag behöver vi nå fram till ett beslut i samband med andrabehandlingen, och jag är säker på att parlamentet kommer att kunna ge sitt samtycke. Rådet godtar innehållet, även efter det att lärarutbildningen har lagts till. Men som ni vet skilde sig rådets ursprungliga ståndpunkt om programmets budget väsentligt från parlamentets uppfattning, vilket framgick av rådets gemensamma ståndpunkt som antogs med kvalificerad majoritet. Nu har en överenskommelse nåtts. Självklart skulle vi ha föredragit ett högre belopp än vad som föreslogs av parlamentet, men detta har visat sig vara omöjligt. De 44 miljoner euro som er institution måste rösta om är därför en kompromiss. Men denna kompromiss gör att vi kan avsluta förfarandet, spara tid och resurser samt inleda programmet som planerat den 1 januari. Av dessa enkla skäl tror jag vi bör säga oss själva att det är bättre att ha lite mindre pengar och kunna inleda ett bra program omgående
Prets (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionär Reding! Yrkesutbildning och utbildning kommer att bli en stor fråga i rådet, kommissionen och här i kammaren. Om vi vill göra Learning-programmet rättvisa – för att överbrygga IT-klyftan mellan länder, regioner och generationer – tror jag att detta betänkande helt klart är ett steg i rätt riktning. Alla europeiska utbildnings- och yrkesutbildningssystem måste påskynda tillgången till och användningen av den nya informations- och kommunikationstekniken för att höja kvaliteten och minska skillnaderna. Jag vill än en gång nämna målen från Bologna och Barcelona som, om de uppnås, skulle kunna ge det europeiska ekonomiska området och det europeiska området för lärande en chans – vilket ni redan har hört.
Jag beklagar att situationen i många länder – inklusive Österrike – nu är sådan att besparingar har satt stopp för överenskommelser om ökade investeringar i utbildning och i stället lett till fler nedskärningar inom utbildningssektorn. Beklagligt nog rör vi oss längre och längre ifrån målet om att bli det mest kunskapsbaserade samhället senast 2013, eftersom rådet redan har påpekat och förutsagt att detta kommer att ta lång tid. När nya program startas bör de också genomföras med den beslutsamhet som krävs. Detta innebär att de bör visa klara tecken på framgång efter tre år – vilket Learning-programmet faktiskt gör. Enligt min mening är det Europeiska unionens sak att ge tydliga impulser på det här området, för att därmed starta en kedjereaktion och åter göra utbildning till en topprioritering i medlemsstaterna, så att området inte offras för besparingar, som hittills. 
Sanders-ten Holte (ELDR ).
   – Herr talman, fru Reding, mina damer och herrar! Jag vill först och främst tacka föredraganden för ett utmärkt betänkande. En dynamisk kunskapsekonomi kräver ett gediget Learning-program.
Jag skulle vilja framföra tre synpunkter. För det första är det positivt att utbildning på låg- och mellanstadienivå ingår i programmet, men målgruppen bör inte bara omfatta unga människor utan också andra människor. Vi får nämligen inte försumma de äldre eller, för den delen, de som bor i avlägset belägna områden. Just för dessa människor bör vi bryta isoleringen frånLearning. Genom ett livslångt lärande utnyttjar de fördelarna med detta program och kan därmed vidarebefordra sina kunskaper och erfarenheter till kommande generationer. Mormödrar kan chatta på nätet med sina barnbarn – jag är expert på det.
För det andra handlar det om -vänskolor. Det finns stora skillnader mellan olika områden i Europa när det gäller användningen av informationsteknik i utbildningen, och vi måste se till att missgynnade skolor får incitament att våga ge sig på Learning. Att utbyta information och goda rutiner via Internet är av största betydelse. Det är så skolor kommer att kunna dra nytta och lära av varandras särskilda kunskaper.
För det tredje måste kandidatländerna också vara klart delaktiga i programmet. Av erfarenhet vet jag att det finns skolor som redan har kommit långt när det gäller att tillämpa IKT i utbildningen. som leds av Siemens är ett bra exempel. Jag sitter i juryn, och det är också bra, fru kommissionär, att detta hänger samman med ett europeiskt pris. Jag närvarade vid prisceremonin och blev djupt imponerad över utbudet, över det som priset främjar. Slutligen är det inte endast mängden som spelar roll – kvaliteten bör också vara hög. Jag hoppas att den privata sektor som har utvecklats, med Learning Industry Group, kan ge ett viktigt bidrag i det avseendet. Samarbete mellan den privata och den offentliga sektorn är ett nödvändigt steg mot en europeisk dynamisk kunskapsekonomi, som ju är vårt mål.
Crowley (UEN ).
   – Herr talman! Även jag skulle vilja gratulera föredraganden till hans snabbhet och effektivitet när det gäller detta program och dessutom tacka kommissionsledamoten för hennes insatser för att erkänna de möjligheter som informationstekniken ger. Jag tror att de två viktigaste frågorna, som kommissionsledamoten själv tar upp i sitt anförande, för det första är frågan om finansiering: det är avgörande att alla program utrustas med en ordentlig budget och förses med de medel som krävs för att se till att alla gynnas av programmet.
För det andra menar jag att hela frågan om vänskolor är viktig och att bästa metoder bör användas för att lyfta fram områden som har sackat efter och se till att IT-klyftan inte blir ännu större, eftersom vi nu har de nya analfabeterna, nämligen människor i en viss åldersgrupp – och jag vill inte vara åldersdiskriminerande när jag säger detta – som är rädda för teknik och ännu räddare för att använda den och som riskerar att komma på efterkälken för att de saknar tillgång till den. Det är så vanligt att vi betraktar våra utbildningssystem som system där äldre personer för information och kunskap vidare till yngre. Detta är dock ett område där de yngre faktiskt skulle kunna vara lärare för äldre generationer och ge dem de kunskaper och resurser de behöver för att fullt ut utnyttja de möjligheter som erbjuds av denna sköna nya värld sprungen ur informationstekniken.
De nya arbetstillfällen som skapas i framtiden kommer givetvis i hög grad att vara baserade på teknik. Det är ganska intressant att se på de siffror som visar att 70 procent av den arbetskraft som kommer att vara sysselsatt år 2010 är i arbete redan nu medan endast 20 procent av den teknik som kommer att användas då är tillgänglig i dag. Detta är även ganska intressant ur en annan synvinkel: av alla forskare och uppfinnare som någonsin har levat är 92 procent i livet i dag. Så graden av förändring och den typ av förändring som kommer att äga rum i framtiden kommer att bli ännu större och mer omfattande, och vår kapacitet som människor att hantera denna förändring kommer att avgöras av de färdigheter och den kunskap och utbildning som vi förvärvar under tiden. 
Iivari (PSE ).
   – Herr talman! Skälet till att unionens tidigare utbildningsprogram är framgångshistorier är att programmen är mänskliga. Det Learning-program som nu diskuteras kommer förhoppningsvis att bli en fortsättning på denna serie framgångshistorier. Programmets allmänna syfte är att förbättra kvaliteten hos och tillgången till utbildnings- och yrkesutbildningssystem med hjälp av informations- och kommunikationsteknik. Jag hoppas att lärare och studerande kommer att ha en viktig roll när det gäller att uppnå detta mål. Lyckas vi med det ökar sannolikheten för att vi uppnår programmets syfte.
Learning-programmet är ett bra exempel på hur ett pilotprojekt kan slå igenom i Europeiska unionens politik. Det var 2001 som Europaparlamentet började stödja initiativet att främja e-lärande, och nu har vi ett förslag till ett femårigt handlingsprogram i våra händer. Även om vi inte har lyckats höja programmets budget till just den nivå vi ville ha kan föredraganden, Mario Mauro, vara mycket nöjd med sitt arbete.
Learning-programmets främsta fokus kommer att vara e-vänskolor. Om nätverkssamarbetet mellan vänskolor verkligen kommer igång kan skolbarn i olika delar av EU lära känna andra elever i samma ålder och få veta hur deras vardag ser ut. Om programmet blir en framgång i det avseendet skulle det kunna stärka idén om ett EU-medborgarskap.
E-lärande erbjuder nya pedagogiska modeller för undervisning och inlärning. Enligt en undersökning gjord av blomstrar utvecklingen av läromiljöer som är gemensamma för flera skolor. Endast en av tre som nyttjar virtuell utbildning använder kommersiella läromiljöer. Det är mycket viktigt att dessa enskilda ansträngningar synliggörs och blir tillgängliga så att andra kan använda sig av dem. Learning-programmet ger inte något direkt stöd för detta, men förhoppningsvis kan vi i framtiden också investera i innehållsutveckling.
Paasilinna (PSE ).
   – Herr talman! Användningen av IKT ökar produktiviteten, förändrar vårt sätt att arbeta, skapar möjlighet till en ny sorts gemenskap, underlättar studier, höjer kvaliteten och suddar till stor del ut geografiska skillnader. Problemet är dock IT-klyftan, som sannolikt berör en tredjedel av vår befolkning. Dessa personer nås inte av utbildning och yrkesutbildning, och de har inga datorer. Därför föreslår jag, fru kommissionär, att medel anslås så snart som möjligt till organisationer som värnar om funktionshindrade, arbetslösa, fattiga och äldre, organisationer som kan upprätthålla utbildningsnivån inom dessa grupper, eftersom dessa människor inte heller nås av utbildning och fortbildning. På det sättet kommer de att kunna införskaffa och bygga upp förråd av utrustning, för i praktiken är IT-klyftan givetvis en djupare form av social klyfta.
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon från kl. 11.30. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om ett betänkande (A5-0319/2003) av Hermange för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om kommissionens förslag inför antagandet av rådets beslut om bemyndigande för medlemsstaterna att i Europeiska gemenskapernas intresse ratificera eller ansluta sig till konventionen om behörighet, tillämplig lag, erkännande, verkställighet och samarbete i frågor om föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn (1996 års Haagkonvention) (KOM(2003) 348 – C5-0302/2003 – 2003/0127(CNS)).
Reding,
   – Herr talman! Detta förslag syftar till att bemyndiga medlemsstaterna att i Europeiska gemenskapens intresse ratificera 1996 års Haagkonvention om skydd för barn. Det är en uppföljning av beslutet av den 19 december 2002 som bemyndigade medlemsstaterna att i Europeiska gemenskapens intresse underteckna denna konvention. Det aktuella förslaget omfattar det andra och sista steget i detta förfarande, det vill säga ratificeringsförfarandet.
Tillämpningsområdet för denna konvention, som ingicks 1996 i samband med Haagkonferensen för internationell privaträtt, är mycket likt tillämpningsområdet för rådets förordning om föräldraansvar, som godkändes av rådet den 3 oktober, och kommer att gälla mellan medlemsstaterna från och med den 1 mars 2005.
Den nya förordningen skapar ett gemensamt rättsligt område för skilsmässor och föräldraansvar. Den innehåller särskilda bestämmelser för att förenkla besöksrätt över gränserna och förhindra bortförande av barn inom gemenskapen.
Det är allmänt erkänt att konventionen skulle utgöra ett värdefullt bidrag till skyddet för barn i situationer som överskrider gemenskapens gränser och därigenom på ett viktigt sätt komplettera förordningen om föräldraansvar.
Likheten mellan de två instrumenten kommer att underlätta den parallella tillämpningen av de två instrumenten, som båda syftar till att tillhandahålla ett ökat skydd för barn som är bosatta i gemenskapen respektive i tredje länder.
Kommissionen vill uttrycka sin tacksamhet till parlamentet i allmänhet och till föredraganden, Marie-Thérèse Hermange, i synnerhet, inte bara för det fortlöpande stödet till kommissionens arbete inom området föräldraansvar, utan även för deras enorma insatser i detta specifika fall.
Kommissionen är medveten om att parlamentet har gjort allt som står i dess makt för att skynda på förfarandet, inbegripet att ändra datumet för omröstningen i kammaren från december, såsom ursprungligen planerades, till i dag. Föredragandens och det ansvariga utskottets arbete har alltså skett under stor tidspress.
Kommissionen välkomnar ändringsförslagen och är mycket tacksam för dessa insatser, som kommer att göra det möjligt för rådet att anta detta förslag i början av november samtidigt med förordningen om föräldraansvar, vilket gör det möjligt att säkra parallellitet mellan de två instrumenten. 
Hermange (PPE-DE ),
   – Herr talman! Europa har en plikt att hela tiden anstränga sig mer för att inrätta ett harmoniserat rättsligt område, särskilt till fördel för samhällets svagaste. Det är mot denna bakgrund som dagens debatt om föräldraansvar äger rum.
Parlamentet rådfrågades om detta förslag till rådets beslut med mycket kort varsel – vilket ni påminde oss om, fru kommissionär – men eftersom debatten och de frågor som diskuteras är så viktiga var parlamentet redo att gå med på villkoren. Enligt min mening kan vi inte annat än välkomna detta förslag eftersom debatten om föräldraansvar är resultatet av – om jag får säga så – ett stort antal parlamentsledamöters politiska beslutsamhet. Främst bland dessa ledamöter är min kollega Banotti, som sedan 1994 har kämpat för att parlamentet skall ta hänsyn till barnens bästa och barns rättigheter.
Även om Haagkonventionen från 1996 är ett traditionellt rättsligt instrument inom den internationella privaträtten har den redan hunnit bli en viktig inspirationskälla för dem som utarbetar den nya förordningen om föräldraansvar. Vi vet redan att justitieministrarna från våra respektive länder antog den nya förordningen den 3 oktober, vilket bör göra det möjligt att undvika de ändlösa rättstvister som är så skadliga för barn. Den nya texten utvidgar räckvidden för Bryssel II-förordningen till att omfatta alla beslut som rör vårdnad om barn, vilket bör välkomnas med tanke på att skilsmässor och separationer mellan personer från två olika länder fortfarande väcker stora konflikter i många länder, framför allt Frankrike och Tyskland. Ett annat resultat är att en enda text kommer att avgöra vilken domare som är behörig att döma i ett skilsmässoärende eller i tvistefrågor som rör barn. Detta är därför ett steg i rätt riktning. Vi får dock inte glömma att den känsliga frågan om föräldraansvar även rör länder utanför Europeiska unionen. Det är också skälet till att jag, med samma utgångspunkt, stöder kommissionens förslag om bemyndigande för medlemsstaterna att ansluta sig till Haagkonventionen. Jag är övertygad om att denna konvention kan ge ett värdefullt bidrag för att stärka gemenskapens lagstiftning om skydd för barn i ärenden som går utanför Europeiska gemenskapens gränser. Jag skulle vilja uppmärksamma er på att överlappningen mellan konventionen och den nya förordningen kommer att göra det lättare att tillämpa dessa två instrument parallellt, det är jag säker på.
Som ni säkert har noterat har jag inte lagt fram särskilt många ändringsförslag, med hänsyn till att kommissionens förslag följer förfarandet ganska väl. Jag anser inte att parlamentet har haft skäl att invända mot innehållet i förslaget. Det här är ett exceptionellt förfarande, vilket jag har betonat i mitt betänkande, eftersom Haagkonventionen föreskriver att endast suveräna stater kan ansluta sig. Detta belyser vikten av parlamentets roll, eftersom det krävs ett parlamentariskt yttrande för att medlemsstaterna skall kunna ansluta sig till Haagkonventionen.
Fru kommissionär! Jag har betonat tidtabellen. Kommissionen föreslog en väl tilltagen tidsfrist: den 1 mars 2005. Därför har jag lagt fram ett ändringsförslag om att tidigarelägga detta datum med sex månader, till den 30 juni 2004. Jag tror inte att ni har någonting emot detta, särskilt med tanke på att detta ligger i barnens intresse. Jag har lagt fram ytterligare två ändringsförslag, varav ett hänvisar till stadgan om de grundläggande rättigheterna och det andra till arbetet i Europeiska konventet. Ni är säkert medveten om att artiklarna 3 och 4 i första delen av utkastet till konstitution föreskriver att unionen skall bekämpa social utslagning och diskriminering samt främja social rättvisa och socialt skydd, jämställdhet mellan kvinnor och män, solidaritet mellan generationerna och skydd av barnens rättigheter.
Fru kommissionär! Vi vet alla att det inte är tillräckligt att anta bestämmelser på området, och vi får helt enkelt inte se detta som en tom gest eftersom vi hela tiden måste följa upp de enskilda fall som delges oss. Därför är det mycket viktigt att se till att bestämmelserna tillämpas på rätt sätt. Men med tanke på att det är medlemsstaternas sak att göra detta, eftersom de är suveräna på området, måste Europaparlamentet alltid se till att barnens bästa alltid sätts främst – enligt slutsatserna från FN:s senaste världstoppmöte om barn – inte bara i alla de rättsliga beslut som rör barn utan även i alla de beslut som fattas av parlamentet. 
Banotti (PPE-DE ).
   – Herr talman! Marie-Thérèse Hermange har alldeles rätt. Hon hade rätt när hon i sitt utmärkta betänkande betonade att det är barnens bästa som måste stå i centrum för allt detta.
Som parlamentets ombudsman inom dessa områden tar jag emot många telefonsamtal. Jag har talat med många väldigt upprörda personer som företräder föräldrar vars barn förts bort. De berättar om bristande umgängesrätt med dessa barn och om svårigheter att få tillbaka barnen när de väl har besökt ett annat land i umgängessyfte.
Det stora värdet i denna specifika lag är att vi hoppas att många länder som på grund av det egna rättssystemet inte ville underteckna 1980 års Haagkonvention om internationella bortföranden av barn kommer att finna att de kan underteckna denna lag och därigenom säkerställa ett tryggt och snabbt återvändande för barn som blivit bortförda. En god nyhet är att Marocko nyligen blev det första muslimska land som undertecknade denna specifika internationella lag, vilket jag vill gratulera detta land till. Vi hoppas att detta skall bli prejudicerande för övriga muslimska länder som på grund av sin lagstiftningstyp – Sharialagen – inte anser sig kunna underteckna 1980 års konvention.
Goda nyheter är även att rådet alldeles nyligen antog Bryssel II-konventionen. Även om barnens rättigheter ännu inte regleras i fördraget – och vi hoppas att så kommer att ske till slut – har vi nu en rad olika utmärkta lagar som bör säkerställa dessa barns säkerhet och rätt att lära känna båda sina föräldrar i händelse av en skilsmässa. Faktum är att det i Bryssel II-konventionen anges att beslut som fattas av domstol i det land där barnet normalt är bosatt kan verkställas i det land där det bortförda barnet befinner sig.
1996 års Haagkonvention är en utmärkt lag. Jag kan försäkra er, herr talman, om att Viviane Reding och Marie-Thérèse Hermange kommer att skåla för oss i champagne i kväll i Haag. De var varit mycket måna om framsteg i denna fråga. Haagkonventionens generalsekreterare Duncan kommer att bli överförtjust över den snabbhet, effektivitet och omsorg med vilken Hermange har lagt fram sitt betänkande för oss. 
Gebhardt (PSE ),
   – Herr talman! Hermanges betänkande är faktiskt mycket viktigt. Erkännande, verkställighet och samarbete när det gäller föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn har ett så stort värde att Europeiska socialdemokratiska partiets grupp kommer att rösta för alla ändringsförslag och betänkandet av Hermange utan förbehåll.
Vi kommer att göra detta eftersom vi vet hur viktigt skyddet för barn är. Som ni vet är jag ledamot av en fransk-tysk förlikningsgrupp, och jag vet vilka svårigheter och sorgliga fall vi måste ta itu med där. Det är barnen själva som drabbas. Vi kommer att rösta för, även om jag skulle vilja framföra några synpunkter som ledamot av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och som föredragande – eller rättare sagt föredragande som utsetts för denna kommitté; vi kunde nämligen inte utarbeta ytterligare ett betänkande eftersom det inte fanns tillräckligt med tid.
Jag skulle vilja nämna tre frågor, som jag har vidarebefordrat till kommissionen genom Gargani, ordföranden för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, och även en fråga som Hermange ställde när det gäller överenskommelsens betydelse i förhållande till gemenskapsrätten.
Vi har Bryssel II-förordningen och vi har utarbetat lagstiftning för Europeiska unionen – vårt bidrag till denna lagstiftning är i mina ögon mycket förtjänstfullt. Samtidigt lät kommissionen överenskommelsen diskuteras och vissa saker beslutas utan att parlamentet informerades eller fick möjlighet att bli delaktigt. Detta föranleder en viktig institutionell fråga om sambandet mellan överenskommelsen och EU:s lagstiftningsförfarande, och vilka rättigheter parlamentet har i frågan. I slutändan går vi med på detta undantag eftersom vi ser överenskommelsen som exceptionellt viktig, och vi vill inte att barn på något sätt straffas på grund av en eventuell konflikt mellan institutionerna. Vi kommer dock att ta upp frågan igen i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, eftersom det inte är acceptabelt att parlamentets rättigheter upphävs på grund av parallell lagstiftning på EU-nivå och internationell nivå. Detta skulle inte vara det minsta meningsfullt.
Aaltonen (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill uppriktigt tacka och gratulera Hermange till ett utmärkt betänkande. Det är ytterst viktigt att Haagkonventionen om föräldraansvar och skydd för barn från 1996 ratificeras av övriga medlemsstater så snart som möjligt. Haagkonventionen, och framför allt förordningen om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar, vilken antogs av Europeiska unionens medlemsstater i början av månaden, kommer att vara till stor hjälp när det gäller att lösa vårdnadstvister inom EU.
I EU har vi skaffat oss ett instrument som hjälper oss att nå snabba och effektiva beslut i vårdnadstvister och undvika långdragna, dyra och svåra rättsprocesser i fråga om separationer över gränser, som är så smärtsamma för barn. Vi kan verkligen se till att barn växer upp i en lugn miljö.
Jag är glad och något förvånad över vilket förnämligt mottagande förordningen har fått runtom i Europa. Både pressen och barnorganisationerna har tillsammans lovordat oss för vad vi åstadkommit.
En skilsmässa är alltid en traumatisk upplevelse för ett barn, liksom för vuxna, och om den följs av en rättstvist som pågår i många år kan den bli en plåga. Med denna förordning kommer EU för första gången att ha ett instrument som gör att konflikter på grund av olika lagar i olika medlemsstater kan undvikas.
I detta betänkande av Hermange kan vi självklart inte lägga oss i Haagkonventionens innehåll. Jag vill därför fråga om kommissionen och rådet är medvetna om att de största problemen som uppstår hur som helst är vårdnadstvister och bortförande av barn när en av föräldrarna kommer från ett land utanför EU och ett land som inte har ratificerat Haagkonventionen. Vi har alla läst sorgliga historier i kvällspressen om barn som kidnappats – en hemsk upplevelse för föräldrarna och barnens lekkamrater. Skulle Europeiska unionen kunna verka för en ratificering av Haagkonventionen? Skulle kommissionen och rådet kunna förhandla fram fler bilaterala avtal så att Haagkonventionen kan undertecknas i ännu fler länder? Vi skulle uppnå ännu bättre resultat om vi kunde få med oss länder utanför EU i samma arrangemang som nu ger oss möjlighet att hantera vårdnadstvister inom unionen. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon från kl. 11.30.
(1) 

