Det europeiska rättsliga nätverket - Förstärkning av Eurojust och ändring av beslut 2002/187/RIF - Tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande av avgöranden i brottmål (debatt)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om
betänkandet av Sylvia-Yvonne Kaufmann, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om det europeiska rättsliga nätverket (05620/2008 - C6-0074/2008 -,
betänkandet av Renate Weber, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om förstärkning av Eurojust och om ändring av beslut 2002/187/RIF (05613/2008 - C6-0076/2008 -, och
betänkandet av Armando França, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på brottmålsdomar (05598/2008 - C6-0075/2008 -.
Rachida Dati
rådets ordförande. - (FR) Fru talman, mina damer och herrar! Det är en stor ära för mig att tala inför er i dag och berätta om min hängivenhet för EU:s värderingar. En central värdering är utan tvekan rättvisa. Ni ville inleda er sammanträdesperiod med en gemensam debatt om rättsliga frågor. Detta visar vilken betydelse parlamentet tillskriver frågorna om rättsligt samarbete i EU och skyddet av grundläggande rättigheter. Jag är precis lika engagerad i dessa frågor och tackar för denna möjlighet.
Det finns tre dokument på föredragningslistan, som talmannen nämnde: beslutet om det europeiska rättsliga nätverket, beslutet om Eurojust och rambeslutet om verkställighet av utevarodomar. Genom dessa tre dokument kommer det rättsliga samarbetet inom EU att förbättras och även det sätt på vilket medlemsstaterna arbetar förändras. Dessa tre initiativ är också länge emotsedda av dem som arbetar inom rättsväsendet i våra länder. RIF-rådets arbete den 25 juli har möjliggjort en politisk överenskommelse om förslagen till beslut om det europeiska rättsliga nätverket och förstärkningen av Eurojust. Det slovenska och franska ordförandeskapets gemensamma ansträngningar har fått detta till stånd på mindre än ett år. De två förslagen till beslut ger EU:s medborgare mer skydd och förstärker det straffrättsliga samarbetet. Det är en markering som visar att EU kan agera och göra framsteg och samtidigt ta hänsyn till friheter och grundläggande rättigheter.
När det gäller det europeiska rättsliga nätverket ska det förslag till beslut som ska ersätta 1998 års gemensamma åtgärd klargöra skyldigheterna för Eurojust och nätverket. Hänsyn tas till medlemsstaternas önskan att behålla båda organ och att de ska komplettera varandra bättre. De säkra kommunikationsmetoder mellan Eurojust och det europeiska rättsliga nätverket som ska skapas ger ett mer effektivt rättsligt samarbete och större ömsesidigt förtroende. Det europeiska rättsliga nätverket är ett välkänt och erkänt verktyg som visat sig vara användbart för att främja kontakter mellan dem som verkar ute på fältet. I Sylvia-Yvonne Kaufmanns betänkande betonas nätverkets användbarhet och framgångar. Nätverkets flexibilitet framhålls, vilket uppfyller de behov som särskilt domare har. Behovet av att slå vakt om denna flexibilitet och decentraliserade struktur framhålls också.
Fru Kaufmann, tack för att ni tagit fasta på och ställt er bakom huvuddragen i det ursprungliga förslaget! Ni har också uttryckt vissa farhågor. Ni har med fog hävdat att säker telekommunikation ska inrättas med strikt tillämpning av dataskyddsbestämmelser. Vi är helt eniga. Jag kan förvissa er om att rådet mycket noggrant kommer att studera de förslag som parlamentet antar. Bedömningen av det europeiska rättsliga nätverkets verksamhet går hand i hand med förstärkningen av Eurojust. Den ena kan inte existera utan den andra. Efter sex år med Eurojust visar erfarenheterna att vi behöver förbättra detta rättsliga samarbetsorgans verksamhet. Eurojust har inte tillräcklig tillgång till information, särskilt i terroristfrågor. De nationella kontaktpersonernas behörighet är inte harmoniserad och Eurojusts operativa kapacitet är inte tillräckligt välutvecklad.
Den text man som helhet nådde politisk enighet om den 25 juli innebär ett avgörande steg i inrättandet av ett europeiskt rättsligt område. Ni känner väl till att kampen mot all form av allvarlig brottslighet är en av EU:s prioriteringar. Som exempel kan nämnas att 14 fall av människohandel hänvisades till Eurojust 2004, 2007 var det 71 fall. Detta visar att vi måste ha effektiva verktyg för att bekämpa den människohandel som bedrivs i en omfattning utan motstycke och där tusentals av våra medborgare blir till offer.
Eurojust måste också bli en ledande enhet i det europeiska rättsliga samarbetet. Tack vare denna text som RIF-rådet enats om kommer Eurojust att bli mer operativt och aktivt. Därför är detta ett viktigt steg framåt för oss.
Jag vill särskilt lyckönska Renate Weber till hennes arbete och tacka för betänkandet. Jag känner väl till hennes engagemang och önskan att få förslaget antaget.
Genom att Eurojust förstärks kommer de nationella kontaktpersonerna att vinna högre prioritet. En krissamordningscell ska inrättas och överföringen av information ska förbättras så att man blir bättre rustad att svara på de utmaningar de nya formerna av brottslighet medför. Vissa skulle ha önskat sig en ännu mer ambitiös strategi. Eftersom den institutionella ramen inte tillåter det ska vi utnyttja varje möjlighet att förstärka Eurojust på grundval av gällande lagstiftning och utan dröjsmål.
Några av era farhågor har också beaktats. Rapporteringen till parlamentet om Eurojusts verksamhet är något vi ska titta mycket noga på.
När det gäller tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande, som också är en av de centrala aspekterna i inrättandet av ett område för rättvisa, frihet och säkerhet, gör rambeslutet om verkställighet av utevarodomar det möjligt att förstärka befintliga instrument, t.ex. den europeiska arresteringsordern. Det är helt väsentligt att en dom som avkunnats av en medlemsstat i en persons utevaro kan verkställas i hela EU. Rambeslutet kommer även att följas av personers processuella rättigheter. Detta innebär bland annat att utevarodomar ska verkställas med respekt för rätten till försvar. Men rambeslutet syftar inte till att ändra nationella regler utan att förbättra verkställandet av utevarodomar.
I ert betänkande, herr França, betonas behovet av att harmonisera de befintliga instrumenten och att rätten att höras under processen ska garanteras. Rättssystemens mångskiftande karaktär ska respekteras, t.ex. hur en person kallas inför rätta. Rådet delar dessa synpunkter och förslaget återinför därför den gemensamma debatten om förstärkningen av grundläggande garantier inom EU. Jag vet att den frågan ligger ert parlament varmt om hjärtat. Rådet ska granska era förslag som i stora drag är i linje med den text man har nått en politisk överenskommelse om i rådet. Det gäller särskilt förslagen om att företrädas av ett juridiskt ombud och rätten till förnyad prövning. Dessa ändringsförslag utgör tvivelsutan förbättringar av det ursprungliga förslaget.
Fru talman, mina damer och herrar! Rådet ska noga granska de förslag som ska antas i veckan och jag vill åter försäkra er om ordförandeskapets vilja att arbeta med ert parlament. Vi ska gå framåt hand i hand och jag ska aldrig glömma att ni är det europeiska folkets företrädare. Genom dessa tre texter kommer vi att göra framsteg i det straffrättsliga samarbetet och också för vårt gemensamma väl i EU.
Jacques Barrot
vice ordförande för kommissionen. - (FR) Som ni just sa, fru Dati, befinner vi oss i ett kritiskt skede i inrättandet av detta europeiska rättsliga område som vi vill ha av hela vårt hjärta och som Europaparlamentet lämnar avgörande bidrag till.
Jag vill tacka föredragandena Sylvia-Yvonne Kaufmann, Renate Weber och Armando França för deras utmärkta betänkanden om de tre initiativen. Dessa dokument visar att Europaparlamentet stöder medlemsstaternas förslag. Jag är också förtjust, fru Dati, över att rådsmötet den 25 juli visade sig så givande att man kunde enas politiskt om de tre texterna. Kommissionen stöder de tre initiativen och vi har bemödat oss om att bidra konstruktivt till rådets arbete.
När det handlar om Eurojust och det europeiska rättsliga nätverket har medlemsstaterna med inspiration från vårt meddelande av den 27 oktober i frågan tydligt visat att de önskar konvergens. Det ingår många förslag i dessa två medlemsstatsinitiativ: harmonisering av de nationella kontaktpersonernas behörighet i Eurojust, förstärkt roll för kollegiet i händelse av motstridiga behörigheter, förbättring av informationsöverföringen från de nationella kontaktpersonerna till Eurojust och möjligheten att utstationera sambandspersoner för Eurojust till tredjeländer. Många av ändringsförslagen i de extremt nyttiga betänkandena av Sylvia-Yvonne Kaufmann och Renate Weber har redan antagits under rådsdiskussionerna. I linje med detta är syftet med ändringsförslag 32 till Eurojust-beslutet i Renate Webers betänkande att höja nivån på uppgiftsskyddet i tredjeländer som samarbetar med Eurojust. Det samarbetet kommer att utvärderas inte bara när avtalet sluts utan också efter ikraftträdandet. Kommissionen förordade denna tanke och förslaget till beslut ändrades därefter. Det står att samarbetsavtalet ska innehålla bestämmelser om att dess tillämpning ska kontrolleras, även tillämpningen av bestämmelserna om uppgiftsskydd.
Ett annat exempel är ändringsförslag 38 till beslutet om ett europeiskt rättsligt nätverk i Sylvia-Yvonne Kaufmanns betänkande. Som Rachida Dati påpekade är syftet med ändringsförslaget att se till att en rapport läggs fram för Europarlamentet vartannat år om nätverkets verksamhet. Ändringsförslaget hade kommissionens stöd och fördes in i texten till förslaget till beslut.
Som ni vet har rådet nått politisk enighet om initiativen om Eurojust och nätverket. Jag hoppas att rådet snart formellt antar instrumenten och - vilket är lika viktigt - att medlemsstaterna vidtar nödvändiga mått och steg för att fullt ut genomföra besluten i sina nationella rättsliga system.
När det gäller Armando Franças betänkande om verkställighet av utevarodomar konstaterar jag att andemeningen, om än inte bokstaven i de flesta ändringsförslagen redan återfinns i den text som RIF-rådet antog den 5 och 6 juni.
Detta är bara några av mina iakttagelser, fru talman. Jag ska förstås noga lyssna på alla parlamentets förslag. Jag är hur som helst väldigt glad att vi inleder denna sammanträdesperiod med ett arbete som är extremt positivt för det europeiska rättsliga områdets framtid.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
föredragande. - (DE) Fru talman! Jag skulle vilja utnyttja hela min talartid nu, om det går bra. Det gläder mig att rådets ordförande och kommissionens vice ordförande är här i dag.
Utskottet antog mitt betänkande om det europeiska rättsliga nätverket enhälligt. Samarbetet har varit mycket uppbyggligt och jag vill tacka alla som medverkat, särskilt Nicolae Vlad Popa, Evelyne Gebhardt och Renate Weber, föredragande för betänkandet om Eurojust.
Det europeiska rättsliga nätverket, förkortat ERN har funnits i tio år och har bevisat sitt värde i praktiken. Även efter införandet av Eurojust 2002 har ERN haft en roll att spela. ERN handlar inte om att samordna undersökningar utan om att underlätta direkta kontakter, på lämpligt sätt verkställa framställningar om ömsesidig rättslig hjälp och tillhandahålla information. Därför är det viktigt att ERN får behålla sin decentraliserade struktur. Förändringar ska bara göras där så krävs eller sådana följer naturligt av de senaste årens praktiska arbete. Ett exempel är inrättandet av nationella kontaktpunkter som spelar en samordnande roll inom medlemsstaterna och ansvarar för att upprätthålla kontakten med nätverkets sekretariat.
En viktig nyhet som införts är inrättandet av ett säkert telekommunikationsnät. Det gladde mig mycket att rådets ordförande också fäste vikt vid den frågan. Personuppgifter utbyts mellan medlemsstaternas myndigheter och det kan omfatta känsliga data, t.ex. fingeravtryck i samband med en europeisk arresteringsorder. För att se till att överföringen sker säkert i det fallet behövs ett säkert telekommunikationsnät, eftersom det vore oacceptabelt att sådana uppgifter överförs t.ex. via telefax. Redan 1998 när ERN inrättades hade man ett säkert telekommunikationsnät i tankarna men det har hittills varit omöjligt att enas om hur det skulle gå till, uppenbarligen på grund av kostnaderna.
I betänkandet föreslås att säkra telekommunikationsförbindelser skapas och att endast kontaktpunkterna ska ha tillgång till dessa inledningsvis. Men eftersom syftet är att i möjligaste mån låta alla kontakter mellan de behöriga myndigheterna ske direkt finns en andra tanke om att integrera alla myndigheter som ansvarar för rättslig hjälp i respektive medlemsstat i det säkra telekommunikationsnätet. På grund av uppgifternas känslighet hänvisas i betänkandet till de tillämpliga dataskyddsbestämmelserna och jag vill i det här sammanhanget åter betona hur viktigt det är att ha ett starkt rambeslut om skydd för personuppgifter inom ramen för tredje pelaren. Detta ska tillämpas på utbytet av uppgifter mellan medlemsstaternas olika kontaktpunkter. Beklagligt nog har rådet ännu antagit ett sådant rambeslut som lex generalis, så grundläggande bestämmelser om uppgiftsskydd har förts in direkt i själva den juridiska texten.
Kontaktpunkterna är i stor utsträckning avgörande för hur ERN fungerar. Därför har riktlinjer tagits fram för urvalet av kontaktpunkter på grundval av vissa kriterier. Personer som fungerar som kontaktpunkter ska självklart ha adekvata kunskaper i minst ett av EU:s språk utöver modersmålet. De ska ha förvärvat erfarenheter av internationellt straffrättsligt samarbete och även ha tjänstgjort som domare, allmän åklagare eller på annan befattning i rättssystemet. Det är viktigt att riktlinjerna följs av medlemsstaterna som även måste se till att kontaktpunkterna har lämpliga resurser.
För att förbättra samarbetet mellan ERN och Eurojust och uppnå bättre samordning av deras verksamhet ska medlemmar av Eurojust på inbjudan kunna närvara vid ERN-möten och tvärtom. I beslutet om Eurojust anges när medlemsstaternas rättsliga myndigheter, med andra ord ERN:s kontaktpunkter, måste informera Eurojust i särskilda ärenden. Det aktuella beslutet utgör ett komplement till den skyldigheten genom att ERN och Eurojust måste informera varandra ömsesidigt i alla ärenden där de anser den andra organisationen vara bättre lämpad att hantera ärendet. Syftet med att tillämpa denna flexibla och behovsbaserade regel är att undvika en situation där nationella myndigheter måste tillhandahålla alltför omfångsrik information till Eurojust och även att undvika att Eurojust drunknar i information som myndigheten helt enkelt inte kan bearbeta.
När det till sist handlar om rapportering om nätverkets administration och verksamhet ska denna utföras av ERN självt och ske inte bara till rådet och kommissionen utan också till parlamentet. Jag är tillfreds med att detta får kommissionens uttryckliga stöd.
Genom det aktuella beslutet kan ERN anpassas till de senaste årens utveckling, och förhållandet till Eurojust förtydligas. Det gör att ERN blir bättre rustat att fullgöra sina skyldigheter på det straffrättsliga samarbetets område, särskilt om Lissabonfördraget inte träder i kraft med inlemmandet av det straffrättsliga samarbetet i gemenskapslagstiftningen som följd.
Renate Weber
föredragande. - (EN) Fru talman! Föreställningen om ett EU som ett område för frihet, säkerhet och rättvisa skulle inte förbli något annat än ett anmärkningsvärt mål om inte redan etablerade organ i EU medverkade. Dessa organ bör få större förmåga att agera och reagera för att bekämpa organiserad gränsöverskridande brottslighet.
Jag vill rikta ett tack till skuggföredragandena som jag arbetat mycket nära tillsammans med i hart när alla aspekter av betänkandet och även till ordföranden för Eurojust och hans medarbetare för deras öppenhet under processen.
När jag utarbetade betänkandet var det många kolleger som efterlyste en europeisk åklagare. Där förordar jag starkt harmonisering och inrättandet av ett europeiskt rättsligt system, snarare än förstärkt samarbete. Men ett sådant mål är ännu ganska avlägset av flera skäl. Till att börja med finns det ju ingen EU-lagstiftning som behandlar frågan om domsrätt i fall där Eurojust har behörighet. Dessutom visar medlemsstaterna tvekan inför att ens överföra några av sina utredningsbefogenheter till ett EU-organ. Texten om möjligheten för Eurojusts nationella medlemmar att ingå i gemensamma utredningsgrupper är ett bra exempel.
Det är paradoxalt att medan Europaparlamentets ledamöter är beredda att seriöst ta itu med allvarlig gränsöverskridande brottslighet, bland annat genom att ge Eurojust mer befogenheter trots vår stora oro för de mänskliga rättigheterna, predikar de om en sak men lagstiftar om en annan. Det är svårt att förklara för medborgarna i EU hur vi kan inrätta ett område av frihet, säkerhet och rättvisa om medlemsstaterna inte har tillräckligt förtroende för våra egna EU-organ.
Vi som parlament förstår och ställer oss bakom att Eurojust måste arbeta dygnet runt sju dagar i veckan. Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har också ställt sig bakom att det är helt nödvändigt att Eurojusts nationella medlemmar har samma rättsliga befogenheter som de har i sina egna länder om Eurojust ska kunna bedriva ett ändamålsenligt arbete. Parlamentet röstade också för att man ska stärka förbindelserna med Europol och det europeiska rättsliga nätverket och skapa förbindelser med andra europeiska och internationella organ, t.ex. Frontex, Interpol och Världstullorganisationen.
Det vi som ledamöter begär och som återspeglas i betänkandet är en korrekt jämvikt mellan Eurojusts befogenheter och dess nationella medlemmars befogenheter å ena sidan och svarandens rättigheter å den andra. Därför syftar många av mina ändringsförslag till att öka skyddet för de processuella rättigheterna, t.ex. rätten till försvar, en rättvis rättegång, att bli informerad och till förnyad prövning. Även om vi är medvetna om organets starka uppgiftsskyddssystem innebär flera ändringsförslag samtidigt ytterligare garantier.
Men en stor stötesten återstår när det gäller uppgifter som överförs till tredjeländer och internationella organisationer, eftersom vi faktiskt inte vet vad som i praktiken sker med dessa uppgifter. Därför föreslår jag att man inför ett utvärderingssystem för att se till att våra egna EU-standarder respekteras. Jag vill tacka kommissionsledamot Barrot för att han nämnde detta.
Sist men inte minst är jag bekymrad över den roll Europaparlamentet ska spela i förhållande till Eurojust. Att vi inte heller vet vilket öde som väntar Lissabonfördraget gör läget än mer bekymmersamt. Men det finns inget i den gällande gemenskapslagstiftningen som hindrar parlamentet att spela en aktiv roll i övervakningen av Eurojusts aktiviteter. Det är bara fråga om politisk vilja och jag hoppas innerligt att parlamentet ska tillåtas göra sitt jobb.
Armando França
föredragande. - (PT) Fru talman, fru Dati, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Processen med konstruktionen av EU innebar i början även att göra det ekonomiska området gemensamt. Men genom att gå framåt steg för steg - den metod som Jean Monnet och de andra grundarna förordade - gick gemenskapen vidare in på andra områden för att finna gemensamma lösningar på gemensamma problem.
Vi har ännu inte nått slutet på denna långa och svåra väg utan behöver bestämt och beslutsamt ta fler steg framåt. Ett av de områden som bereder oss alla komplexa och svåra problem inom EU, som nu innefattar 27 medlemsstater och nästan 500 miljoner människor, är det rättsliga området. Rättssystemet är en av demokratins stöttepelare och ett av instrumenten för att upprätthålla friheten. Demokrati och frihet är två av EU:s grundläggande värderingar. Som en följd av de utmaningar som själva processen med att bygga EU och av de nya problem som det moderna livet ger har re rättsliga frågorna nu fått avgörande betydelse. Den kräver särskild uppmärksamhet från de EU-institutioner som har som ansvar att lagstifta, fatta beslut och ge politiska riktlinjer på området. Domar som avkunnas i svarandes utevaro i brottmål, så kallade utevarodomar, kan hanteras på olika sätt processuellt och dessa sätt skiljer sig åt en hel del från medlemsstat till medlemsstat.
Det är en allvarlig situation eftersom dessa olika processuella lösningar utgör ett permanent hinder för verkställigheten i en medlemsstat av brottmålsdomar som avkunnas i en annan. Situationen försvårar eller rentav omöjliggör tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande och leder till ökad brottslighet och osäkerhet i EU.
Därför välkomnar vi lagstiftningsförslaget från Slovenien, Frankrike, Tjeckien, Sverige, Slovakien, Storbritannien och Tyskland så som det mottagits och välkomnats av rådet. Dess huvudsyfte är att fastställa processuella regler om kallelse av personer inför rätta, rätten till förnyad prövning eller överklagande och rätten att företrädas av ombud. Dessa regler kommer att göra brottmålsförfaranden snabbare och mer ändamålsenliga. De effektiviserar även principen om ömsesidigt erkännande, särskilt i form av den europeiska arresteringsordern och överlämnanden mellan medlemsstaterna och även tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande av bötesstraff, beslut om förverkande och brottmålsdomar avseende frihetsstraff eller frihetsberövande åtgärder i syfte att verkställa dessa domar i EU. Erkännande och övervakning av uppskjutna påföljder och alternativa och villkorliga påföljder ska också ingå.
Det betänkande jag lägger fram för parlamentet i dag innehåller bidrag från ett stort antal ledamöter från utskottet i medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Varierande ändringsförslag har kommit från mig eller mina kolleger, vilket lett till ett stort antal kompromissändringsförslag och en tydlig samsyn mellan ledamöterna från PSE-, PPE-DE-, ALDE-, Verts/ALE- och UEN-grupperna så att det bara återstod två röster mot betänkandet.
Därför innehåller betänkandet ändringsförslag om förslaget till rådets rambeslut som enligt vår mening blir tekniskt rikhaltigare och politiskt stabilare, särskilt när det gäller förfaranden för att kalla svarande inför rätta och garantin för deras rätt till försvar, deras möjlighet att företrädas i sin utevaro och företrädas av ett juridiskt ombud som betalas av staten och även möjligheten att få en förnyad prövning eller att överklaga i enlighet med nationell lagstiftning på begäran av svaranden som redan dömts i sin utevaro.
Till sist måste jag betona och betyga min tacksamhet för den förståelse och samsyn som nåtts mellan de politiska grupperna, och min förhoppning och önskan är att omröstningsresultatet åtminstone ska ge uttryck för denna samsyn.
Neena Gill
föredragande för yttrandet från utskottet för rättsliga frågor. - (EN) Fru talman! Jag välkomnar dessa betänkanden, särskilt det om utevarodomar eftersom det gör det lättare för dem som ska försvara eller vidta rättsliga åtgärder när en eller annan part inte kan närvara. Skillnader i metoder i EU har skapad viss osäkerhet och har undergrävt ländernas förtroende för varandras rättssystem.
Därför välkomnar jag ministerns uttalanden om att rådet ska försöka se till att processen är harmoniserad i alla medlemsstater, för i dag har vissa medlemsstater inte gjort sitt yttersta för att nå svarandena. Jag menar att bördan ska ligga på rättssystemet, var det än är, att se till att svarandena förstår konsekvenserna av en dom avkunnad i deras utevaro och att deras grundläggande rättigheter är skyddade i det avseendet.
Jag vill också uppmana rådet att se till att alla medlemsstater har ett system där de svarande har möjlighet att företrädas av ett juridiskt ombud oavsett i vilket land de bor.
Slutligen vill jag lyckönska alla föredragande till deras arbete att förenkla en komplicerad uppsättning rättsprocesser och till förslag som jag tror kommer att ge den europeiska arresteringsordern ett innehåll.
Nicolae Vlad Popa
för PPE-DE-gruppen. - (RO) Det är ett faktum att den gränsöverskridande brottsligheten har ökat och att rättssystemet måste anpassas till den nya situationen.
Jag har alltså kunnat konstatera att det finns ett behov av att harmonisera lagstiftningen mellan medlemsstaterna och att det - särskilt under den här perioden - krävs snabb och ändamålsenlig information från de ansvariga myndigheterna i medlemsstaterna.
Betänkandet utgör helt klart ett steg i rätt riktning för att möta den utmaning som EU:s medborgare och institutioner tampas med. Att modernisera det europeiska rättsliga nätverket ska ge ett lämpligt svar på företeelsen med gränsöverskridande brottslighet. Betänkandet som fick enhälligt stöd från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor gör det europeiska rättsliga nätverket mer effektivt och kapabelt att ge nödvändig information när som helst och var som helst i medlemsstaterna.
De som gynnas av moderniseringen är EU-medborgarna som kommer att märka att de nationella juridiska institutionerna har de nödvändiga resurserna för att ge snabba svar via ett modernt och säkert telekommunikationsnät.
Både Eurojust och rättssystemen i medlemsstaterna ska kunna förlita sig på det europeiska rättsliga nätverkets struktur och ingen ska längre kunna ursäkta sig med att man inte hade all nödvändig information. Som skuggföredragande för Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater vill jag tacka föredraganden Sylvia-Yvonne Kaufmann för hennes arbete och det sätt på vilket vi lyckades finna kompromisslösningar.
Evelyne Gebhardt
för PSE-gruppen. - (DE) Fru talman, herr minister, herr kommissionsledamot! Jag är förtjust över att vi i dag har möjligheten att tillsammans föra en debatt om ett så viktigt paket och jag ser framför mig hur vi i morgon fattar beslut med mycket bred majoritet. Jag vill särskilt tacka de två föredragande som jag har varit skuggföredragande till, Sylvia-Yvonne Kaufmann och Renate Weber, för deras mycket goda samarbete då detta var en grundförutsättning för att kunna utföra ett så gott arbete.
Gott arbete är avgörande på det här området och jag är också väldigt glad att när det gäller det europeiska rättsliga nätverket (ERN) gör resultatet att vi kan vidareutveckla det arbete som redan utförts. Gott samarbete mellan jurister, domare och de relevanta myndigheterna i medlemsstaterna är avgörande om vi verkligen ska skapa rättslig trygghet för våra medborgare; det är ju till syvende och sist det vi vill göra.
Jag är särskilt belåten med att vi slutligen etablerar samarbete mellan ERN och Eurojust på formell grund och säkrar förbindelser som inte kan vara annat än produktiva och som vi inget annat än välkomnar. Men när allt större mängder uppgifter utbyts blir förstås uppgiftsskyddet allt viktigare och det gäller också de säkra telekommunikationerna och utbytet av dessa uppgifter. Därför är jag mycket glad att parlamentet, kommissionen och rådet verkar vara ense om detta, och det är alltså något som jag bara kan välkomna.
Jag är lika glad att kunna säga att vi kommer att få bred majoritet för alla betänkanden i morgon och för den utvidgning vi har föreslagit i Europaparlamentet - vilket jag hoppas ska leda till kommissionens och rådets stöd - och som vi har Renate Weber att tacka för, nämligen att sexuellt utnyttjande av barn eller barnpornografi nu också ingår som ett brott. Så var inte fallet från början men det är en väldigt viktig fråga för vårt samhälle som jag verkligen vill betona.
En särskilt viktig fråga för socialistgruppen, där man också funnit ett svar är att se till att det inte bara handlar om organiserad brottslighet här utan också allvarlig brottslighet. Det är viktigt att vi inte till att börja med måste lägga fram bevisning på att organiserad brottslighet äger rum, utan att vi genom utbyte av information kan visa att organiserad brottslighet kan bli fallet i ett senare skede. Det kan inte vara en grundförutsättning. Jag tror att det uppstått ett missförstånd mellan grupperna och jag ville försöka reda ut det. Jag hoppas och är förvissad om att vi kan vå vidare på ett gynnsamt sätt, och det välkomnar jag verkligen.
Sarah Ludford
för ALDE-gruppen. - (EN) Fru talman! När stats- och regeringscheferna för tio år sedan vid sitt möte i Tammerfors angav riktlinjerna för EU:s straffrättsliga politik betonade de med rätta att EU:s medborgare hade rätt att förvänta sig att EU såg till att det inte fanns någonstans för brottslingar att gömma sig. Det är skälet till att gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa konsekvent har stött åtgärder som den europeiska arresteringsordern i motsats till de brittiska konservativa som orerar om lag och ordning med motsätter sig instrument för samarbete inom EU.
De åtgärderna förklarar också varför det är motiverat att stärka nationella åklagares möjligheter att arbeta tillsammans i Eurojust för att kunna dra grova brottslingar inför rätta. Det är legitimt att se till att de är tillgängliga dygnet runt och ge dem mer befogenhet för att få sina beslut genomförda, t.ex. utfärda order om husrannsakan eller förverkande i sina egna medlemsstater och få tillgång till sina egna nationella kriminalregister.
Det finns också utrymme för att klargöra och strömlinjeforma reglerna för när utevarodomar som avkunnas i svarandens utevaro ska erkännas, men det får inte övergå till en bekväm vana att inte tillräckligt försöka informera svaranden. Jag skulle inte vilja att varje medlemsstat tar efter Italien med dess oroväckande mängd rättegångar som avhålls i svarandens utevaro.
När jag frågade ut kommissionen för några månader sedan betonade man att initiativet är väl avvägt, ökar medborgarnas grundläggande rättigheter, samtidigt som principen om ömsesidigt erkännande förstärks. Men organ som European Criminal Bar Association, rådet för advokatsamfunden och Fair Trials International har alla uttryck oro över svaga garantier för svarande.
Ordförandeskapets minister underströk och lovade att rådet nogsamt skulle överväga parlamentets ändringsförslag. Hennes avsikter är säkert de bästa, men på det vill jag svara: låt oss se det! De direktvalda ledamöterna av Europaparlamentet marginaliseras i beslut om EU-lagstiftning när det gäller gränsöverskridande rättvisa. Tills Lissabonfördraget är i kraft är det i stor utsträckning nationella tjänstemän som fattar beslut om dessa lagar, och därför har den andra delen av den tioåriga överenskommelsen inte hållits där det handlar om löftet att öka den rättsliga standarden i medlemsstaterna liksom goda uppgiftsskyddsregler och att förstärka svarandes rätt till rättshjälp, översättning och borgen. Tills vi får en demokratisk i stället för en teknokratisk EU-politik om rättssystem där det verkligen sker en avvägning mellan att fånga brottslingar och garantera rättvisa rättegångar måste stöd uttalas för de åtgärder som nu diskuteras.
Kathalijne Maria Buitenweg
för Verts/ALE-gruppen. - (NL) Fru talman! Jag vet att man aldrig kan anklaga mig för att vara en tory men jag röstade också emot den europeiska arresteringsordern. Skälet är inte att jag motsätter mig utlämning av misstänkta som överlämnas från ett land till ett annat. Det förordar jag faktiskt starkt. Mitt problem är att jag vid den tiden ansåg att vi inte hade fått på plats lämpliga bestämmelser om misstänktas rättigheter och att vi borde ha gjort det på samma gång. De svarandes processuella rättigheter var inte reglerade. Trots den energi som satsats på detta och de utmärkta förslag vi ska debattera i dag och som jag också stöder, kvarstår att vi ännu inte fått igenom ett förslag som legat på bordet i åratal och som är en central komponent för att skapa förtroende medlemsstaterna emellan och därmed också underlätta utlämning.
Jag vill höra från minister Dati om hon också anser att förslaget är så avgörande för vårt europeiska samarbete, på vilka punkter det ännu sitter fast i rådet och om det finns en möjlighet under det energiska franska ordförandeskapet att komma framåt i denna fråga om svarandes rättigheter. Faktum är att det är helt avgörande för att underlätta utlämning.
Vad utevarodomar anbelangar är det bra att kraven för utlämning som de är formulerade nu införs. Frågan är om de räcker. Man kan av den politiska överenskommelsen inom rådet sluta sig till att man får en förnyad prövning eller att en möjlighet till överklagande är tillräcklig. Kan minister Dati försäkra mig om att alla har rätt till en förnyad prövning? Ett överklagande ger en trots allt inte samma chanser och möjligheter som en helt ny rättegång. Jag vill därför höra om människor verkligen har rätt till en helt ny rättegång och inte bara rätt att överklaga.
Jag är nu framme vid min sista punkt och jag ska fatta mig kort. Vi hör en hel del om vad som behövs för att underlätta arbetet för de utredande myndigheterna. Vi hör alltför lite - eller om det inte är organiserat - om hur det ligger till med de luckor på försvarets område som finns där just på grund av det europeiska samarbetet. Jag hoppas att vi ska nå fram till en EuroRights-panel, en ombudspanel, så att vi kan se vilka luckorna är på försvarssidan och tillsammans hitta lösningar.
Gerard Batten
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Fru talman! Här är ett konkret exempel på vad ett universellt integrerat rättssystem i EU leder till.
En 19-årig yngling i London, Andrew Symeou står inför utlämning till Grekland på grund av dråpanklagelser. Andrew Symeou vidhåller att han inte har någonting att göra med brottet i fråga. Bevisningen mot honom är suspekt och bygger på en tveksam identifiering och uttalanden som den grekiska polisen sägs ha pressat ur hans vänner.
Bevisningen bör prövas av en brittisk domstol innan man går med på att utlämna honom. Men med en europeisk arresteringsorder har en brittisk domstol ingen rätt att granska prima facie-bevis för att förvissa sig om att utlämningen är berättigad och har inte heller makt att förhindra det.
Men den europeiska arresteringsordern betyder att brittiska medborgare i praktiken inte längre åtnjuter det grundläggande skydd lagen ger mot godtyckliga gripanden och häktningar som etablerades genom Magna Carta. Det ligger varken i offrets eller den anklagades intresse, de båda som förtjänar en rättsligt korrekt behandling.
Panayiotis Demetriou
(EL) Fru talman! Låt mig först lyckönska det slovenska ordförandeskapet och de andra 13 länderna som gett sitt stöd till det förslag som lagts fram för oss i dag. Det är ett betydande bidrag i frågan om rättskipningen i EU.
Jag vill också tacka de tre föredragandena Sylvia-Yvonne Kaufmann, Renate Weber och Armando França för deras goda och metodiska arbete. De har i princip godkänt det förslag med ändringsförslagen som rådet och kommissionen står i begrepp att anta. Det var roligt att höra och jag välkomnar det.
Det skulle glädja mig ännu mer om vi i dag också hade att godkänna förslaget om att anta minsta processuella rättigheter för misstänkta och svarande. Då skulle ansträngningarna vara fullständiga. Därför vädjar jag till kommissionen och rådet att lägga fram detta förslag så snart som möjligt.
Som skuggföredragande för förslaget om Eurojust måste jag säga att jag är nöjd med att man stärker detta organ. När det inrättades verkade det bara vara en vanlig institution med väldigt små utsikter och minimalt användningsområde. Men verkligheten har bevisat motsatsen då Eurojust har visat sig användbart och behöver förstärkas ännu mer.
Jag behöver inte gå in på vad tidigare talare och föredragande har sagt om tilläggen; jag kan inte annat än välkomna att vi stärker Eurojust.
Dessa förslag bidrar utan tvekan till att vi gör framsteg i att utveckla rättvisa, frihet och säkerhet. Men mer radikala åtgärder behöver vidtas. Vi måste ta oss förbi de hinder som en nationalistisk syn sätter upp och åstadkomma större rättssäkerhet i EU-området. Då kan vi hävda att rättskipningen verkligen är densamma i hela EU.
Jag hoppas att vi når dit med antagandet av Lissabonfördraget.
Daciana Octavia Sârbu
(RO) Först och främst vill jag tacka de två föredragandena.
De senaste åren har det europeiska rättsliga nätverkets och Eurojusts verksamhet visat sig extremt viktig för det rättsliga samarbetet i brottmålsfrågor.
Antagandet av rådets beslut om det europeiska rättsliga nätverket och beslutet om att förstärka Eurojust är nödvändiga för att de två organen ska kunna agera snabbare med tanke på att människors och den organiserade brottslighetens rörlighet över gränserna har ökat markant de senaste åren.
De två organen bör samarbeta och komplettera varandra.
Inrättandet av en kontaktpunkt som en nationell part, som kan samordna det europeiska rättsliga nätverkets verksamhet, och inrättandet av ett nationellt samordningssystem för Eurojust är viktigt för ett ständigt ömsesidigt informationsutbyte och för vägledning av de nationella myndigheterna antingen till det europeiska rättsliga nätverket eller Eurojust, beroende på de särskilda ärenden som behandlas.
Strukturerad information som överförs i tid är avgörande för att Eurojust ska kunna fungera effektivt. Man bör fokusera mer på att skapa ett speciellt kommunikationsnät för överföringen av personuppgifter. Det är extremt viktigt att se till att uppgifterna har ett lämpligt skydd när de används i de två organen.
Mihael Brejc
(SL) Vid första anblick föreföll Armando Franças betänkande vara mer juridiskt och tekniskt än konkret. Men det framkom att denna rättsliga institution är fullständigt obekant för vissa medlemsstater. Genom betänkandet belyses också de skillnader som råder mellan det anglosaxiska och det kontinentala straffrättsliga systemet. Därför är det logiskt att vissa av mina kolleger kommer att invända mot betänkandet. Det betyder förstås inte att frågeställningarna inte är viktiga.
Vi i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater anser att rätten till en rättslig prövning är en grundläggande politisk rättighet. Men det har funnits fall där svaranden inte närvarat vid rättegången men domstolen ändå avkunnat dom. Utevarodomar i ett land har hittills inte erkänts i en annan medlemsstat. Genom detta förslag till beslut ser man till att sådana domar även kan verkställas i andra EU-medlemsstater, naturligtvis under vissa villkor. Ett sådant villkor bör vara att svaranden kallats inför rätta på ett riktigt sätt och att svaranden trots domstolskallelsen inte inställt sig till förhandlingarna. Det är vanligt att folk försöker undkomma rättvisan och en person som lagligen dömts i en EU-medlemsstat ska inte ha rätt att lugnt ströva omkring på gatorna i en annan medlemsstat.
Vi i PPE-DE-gruppen anser att föredraganden har lyckats harmonisera ändringsförslaget och lägga grunden för ett väl avvägt betänkande, och det vill jag tacka honom för.
Jag vill också säga en sak till, nämligen att det är rätt och riktigt att vi ser till att villkoren säkert är uppfyllda för rättvisa rättegångar men att vi också ska ta hand om brottsoffren.
Philip Bradbourn
(EN) Fru talman! Jag vill bara yttra mig om Armando Franças betänkande om ömsesidigt erkännande av utevarodomar. Själva konceptet i förslaget är främmande för många medlemsstaters rättssystem, särskilt de som har ett rättssystem som bygger på rättspraxis.
I Storbritannien har vi under århundraden byggt upp vårt rättssystem enligt principen om prövning av straffets berättigande och svarandens rätt att inte bli dömd om han inte har möjlighet att försvara sig. Denna princip är innesluten i det välkända dokument jag har här - Magna Carta från 1215 - som har garanterat denna rätt i mitt land i över 800 år. Erkännande av utevarodomar går helt emot de grundläggande idealen i detta historiska dokument.
När det gäller en dom som ska avkunnas i en medlemsstat och sedan erkännas i en annan när en europeisk arresteringsorder har utfärdats, så aktualiserar verkligen detta frågan om huruvida en rättvis rättegång har ägt rum. Organisationen Fair Trials International ger i sitt dokument om detta förslag uttryck för mina farhågor och lyfter fram, och jag citerar: ”avsevärda farhågor om det utlämningsförfarande som ska tillämpas”. Jag uppmanar er kolleger att granska förslaget kritiskt och tänka på hur det påverkar era väljare och deras rätt till en rättvis rättegång.
Jim Allister
(EN) Fru talman! Ingen vettig människa vill göra livet lättare för brottslingarna men vi måste värja oss mot att frågan om rättvisa i EU reduceras till en minsta gemensamma nämnare. Med en sådan mångfald av rättsliga förfaranden, garantier och processer runtom i EU är det ofta just vad talet om att uppnå rättslig motsvarighet handlar om.
I Storbritannien är vårt rättssystem som bygger på rättspraxis ett helt annat när det gäller tillämpningen i praktiken, prejudikat och processer än de kontinentala rättssystemen. Så när jag ser betänkanden som grundar sig på sammanslagning av praxis för sammanslagningens skull måste jag oroa mig.
Jag kan nämna betänkandet om ömsesidigt erkännande av utevarodomar. Det finns rent ut sagt ingen likhet mellan de mödosamma rättsliga försiktighetsåtgärder som vidtas innan någon döms i sin utevaro i Storbritannien och de mycket mer lättvindiga metoder som tillämpas i t.ex. Grekland eller Bulgarien. Därför håller jag inte med om att min brittiske väljare som döms där i sin utevaro ska få domen automatiskt erkänd i Storbritannien.
Jean-Paul Gauzès
(FR) Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag vill bara tacka föredragandena och rådets ordförandeskap för de resultat man nått i detta skede där vi debatterar och förbereder texterna. Många av våra medborgare ifrågasätter EU:s mervärde i sitt dagliga liv. När det gäller rättssystemet så är det troligt att varje åtgärd för att förbättra denna grundläggande allmännyttiga tjänst kommer att förbättra synen på nyttan med EU när det handlar om medborgarnas säkerhet. Då är det särskilt viktigt att se till att beslut kan verkställas i hela EU och att hinder skaffas undan för verkställigheten på EU:s territorium. Det är syftet med de föreslagna texterna. Samtidigt som allmänhetens friheter respekteras kommer dessa åtgärder att göra de domar som avkunnats av de nationella domstolarna mer effektiva.
Kathalijne Maria Buitenweg
(EN) Fru talman! Jag vill bara reagera på vad de brittiska tvivlarna uttryckt eftersom jag inte heller tycker att vi ska stifta lagar utifrån minsta gemensamma nämnare. Men då måste man också fundera över hur man vill stifta lagar, för om vi också är ense om att ha en gemensam strategi för att fånga brottslingar kan man inte stifta lagar genom enhällighet. Därför har nu allting kört fast i rådet.
Men jag förväntar mig hjälp därifrån genom en beslutsprocess med omröstning med kvalificerad majoritet, för annars sitter vi fast. Antingen isolerar man sig och vill inte samarbeta på det rättsliga området eller så går vi över till kvalificerad majoritet, för det är enda sättet att stifta lagar som verkligen betyder något.
Jacques Toubon
(FR) Fru talman! Jag måste upprepa vad Kathalijne Maria Buitenweg just sa. Den fråga som aktualiseras i texterna liksom i alla framsteg som gjorts på området de senaste 20 åren är enkel. Är det så som min kollega Jean-Paul Gauzès uttryckte det att vi i EU främst vill ta hänsyn till människors intresse, särskilt ärliga människor, eller till statens intresse och dess mekanismer? Det är uppenbart att EU-konstruktionen, vilket kanske är beklagligt men ändå ett faktum och ett positivt sådant i dagens värld, handlar om att se till att statens mekanismer i de 27 medlemsstaterna inte får gå före människornas intresse och särskilt säkerhetsintresset, vilket har skett alltför länge. Det är hela syftet med det europeiska projektet, annars finns det inget europeiskt projekt. Därför ska vi stödja rådet och dessa tre förslag.
Rachida Dati
rådets ordförande. - (FR) Fru talman, mina damer och herrar! Era ord denna eftermiddag vittnar om hur stor vikt ni tillskriver dessa tre texter. De visar också ert engagemang för att se till att vi når framsteg i sak i det rättsliga samarbetet, särskilt det straffrättsliga, och som ni har påpekat, samtidigt som de grundläggande rättigheterna respekteras. Detta tudelade krav är av avgörande betydelse eftersom det utgör själva förutsättningen för att vi ska kunna bygga ett rättsligt område i EU med olika rättssystem och till och med olika juridiska organisationer. De garantier som ges i samarbetet med Eurojust och det europeiska rättsliga nätverket, även sådana som ges när utevarodomar verkställs följer klart en enhetlig logik. Därför vill jag tacka kommissionen och särskilt Jacques Barrot för stödet till ordförandeskapet. Som ni har angivit har ett flertal delar i dessa betänkanden fått rådets nästan enhälliga stöd. Som ni också sa har vi mycket arbete framför oss och det ska vi ta itu med tillsammans.
Jag vill även tacka Sylvia-Yvonne Kaufmann för betänkandet och för hennes anförande i dag eftersom bedömningen av det europeiska rättsliga nätverket är ett viktigt steg för att förbättra det straffrättsliga samarbetet. Det ska noteras att nätverket har varit viktigt och effektivt. Fru Kaufmann, ni betonade i dag igen med all rätt förbindelserna mellan Eurojust och det europeiska rättsliga nätverket. Utvecklingen av dessa går hand i hand, något som också tagits upp flera gånger under det senaste mötet i Europeiska rådet.
Jag vill också rikta ett tack till Renate Weber för betänkandet och hennes viktiga bidrag. Hennes anförande i Toulouse i frågan var också briljant. Fru Weber, tack också för ert välkomnande. Jag vet att ni uträttat ett anmärkningsvärt arbete med alla andra som varit involverade i Eurojust. Ni nämnde också Lissabonfördraget. Jag förstår att ni hade föredragit att arbeta inom en annan institutionell ram, men i stället får vi ta oss vidare på basis av etablerad lagstiftning eftersom detta påverkar alla EU-institutionerna.
Herr França, i ert anförande framhävde ni behovet av att anta en gemensam ram för att verkställa utevarodomar. Det gjorde ni rätt i och det är ett sätt för våra rättssystem att bevisa sin effektivitet.
Fru Gebhardt, det finns ett grundläggande behov för samarbete mellan alla politiska och juridiska aktörer eftersom utmaningen för det straffrättsliga samarbetet i EU är att lära sig att arbeta tillsammans för att effektivt bekämpa brott i alla former. Jag vet att ni ivrigt förfäktar detta samarbete.
Jag vill nu vända mig till er som hyser tvivel om ett rättvisans EU och fruktar att vi äventyrar grundläggande rättigheter. Det är riktigt att vi under det tyska ordförandeskapet inte kunde enas om minsta processuella garantier. Som svar måste jag säga att rambeslutet om utevarodomar inrymmer rätten till förnyad prövning vilket är en grundläggande garanti. Resultatet av processen emotses med förväntan av domare, allmänna åklagare och rättsexperter som samarbetar till daglig dags och också av de offer som drabbats av de brottsformer som hela tiden anpassar sig och förändras. Vi måste visa att vi lever upp till dessa krav och därför införa effektiva och användbara verktyg. Vi måste bygga ett Europa som skyddar sina medborgare inom ett sådant rättsligt område.
Ordförandeskapet vet att vi kan räkna med ert fulla stöd för dessa tre texter. Vi uppskattar det och tackar alla som i dag visat intresse i dessa frågor.
Jacques Barrot
vice ordförande för kommissionen. - (FR) Fru talman! Jag vill stämma in i Rachida Datis tacktal, ordförande för RIF-rådet under det franska ordförandeskapet. Jag vill säga till Sylvia-Yvonne Kaufmann att hon har rätt i att insistera på uppgiftsskyddet. Jag vill också påminna henne om att förslaget till rådsbeslut om uppgiftsskydd faktiskt innehåller detaljerade regler som också ska tillämpas på den information som utbyts mellan det europeiska rättsliga nätverkets kontaktpunkter, men det är förstås något vi ska förvissa oss om.
Jag vill också säga till Renate Weber att om vi ska nå framgång med dessa texter så är förtroendet mellan medlemsstaterna och EU-organen naturligtvis mycket viktigt. Fru Weber, ni har med eftertryck argumenterat för detta.
Armando França har tydligt visat på betydelsen för den text om snabb verkställighet av domar som han var föredragande för. Jag vill betona att han gjorde det på ett väl avvägt sätt samtidigt som han bekräftade att det också finns möjlighet till förnyad prövning, vilket Rachida Dati nyss nämnde, och att rätten till försvar klart vidmakthålls. Jag vill säga något till Kathalijne Maria Buitenweg och Panayiotis Demetriou om de processuella rättigheterna. Jag ser processuella rättigheter som extremt viktiga för utvecklingen av ett gemensamt område för frihet, säkerhet och rättvisa. Kommissionen var besviken över att man inte kunde enas förra året om ett förslag till rambeslut om processuella rättigheter. Jag överväger nu nya initiativ på området som skulle kunna antas inom en nära framtid. Jag är fast besluten att komma vidare på det området, kanske genom att lägga fram ett nytt förslag om processuella rättigheter. Ni kan hur som helst vara säkra på att jag koncentrerar mig fullständigt på denna fråga.
Jag vill också säga till Evelyne Gebhardt, även om Rachida Dati redan har svarat på frågan, att vi talar om allvarlig brottslighet i nya former som kanske inte överensstämmer med den alltför snäva definitionen av organiserad brottslighet. Allvarliga brott måste också utgöra en aspekt av detta rättsliga samarbete som vi så gärna vill ha.
Jag har inte mycket att tillägga förutom att upprepa vad Jacques Toubon sa, nämligen att vi ska beakta svarandes intressen i EU och allas våra och våra landsmäns intressen för att se till att detta rättsliga samarbete visar sig mer och mer effektivt samtidigt som de mänskliga rättigheterna naturligtvis respekteras.
Jag vill i alla fall tacka parlamentet för kvaliteten på bidragen i denna viktiga debatt som markerar ett mycket positivt steg i utvecklingen av detta europeiska rättsliga område.
Fru talman, fru Dati! Tack för att ni drivit på Europeiska rådet som kunde nå samsyn på området och nå dessa politiska överenskommelser.
Renate Weber
föredragande. - (EN) Fru talman! Jag vill som skuggföredragande för de två andra betänkandena säga ett par ord och tacka Sylvia-Yvonne Kaufmann för hur vi har arbetat tillsammans och även Armando França för hans arbete. Det fanns 57 kompromissändringsförslag i hans betänkande, vilket säger en del om den mängd arbete vi har lagt ned.
När det gäller betänkandet om utevarodomar, förmodligen den känsligaste aspekten, har det att göra med att när domar avkunnas i svarandens utevaro i vissa medlemsstater är lösningen att ha en förnyad prövning, som alltså är helt i linje med den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna (protokoll nr 7, artikel 2) och den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter, medan andra länder endast erkänner rätten till överklagande.
Dessvärre handlar förslaget i betänkandet inte om att harmonisera dagens lagstiftning i de 27 medlemsstaterna. Även om vi ska sikta på att ha en EU-lagstiftning i framtiden har vi i dagsläget gjort vårt bästa, åtminstone genom att se till att svaranden även i händelse av överklagande åtnjuter samma processuella garantier som är inskrivna i artiklarna 5 och 6 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna.
Jag vill avrunda med att säga att för att principen om ömsesidigt erkännande av domar ska fungera väl krävs ett stort mått av ömsesidigt förtroende medlemsstaterna emellan, ett förtroende som måste bygga på en gemensam respekt för de mänskliga rättigheterna och grundläggande principerna.
Armando França
föredragande. - (PT) Jag måste tacka ministern för hennes ord och också kommissionsledamoten och mina kolleger, både de som samtycker och de som misstycker, eftersom de senare ger mig möjlighet att här och nu klargöra ett par saker.
Men först vill jag säga detta. Både som europaparlamentariker och som advokat och medborgare är jag synnerligen nöjd med att i dag kunna stödja rådets förslag och våra ändringsförslag. Varför hoppas och ber jag om att rambeslutet ska antas och tillämpas? Svaret är att situationen i Europa är allvarlig och att vi måste vidta åtgärder utan vidare dröjsmål. Det finns många som redan har blivit dömda och som nu rör sig fritt genom EU utan att domstolarna är i stånd att verkställa de domar som har avkunnats i andra länder. Detta är allvarligt med tanke på brottslighetens utveckling i sig och säkerheten i EU, och det är av vikt att EU-institutionerna reagerar på detta.
I rambeslutet främjas särskilt principen om ömsesidigt erkännande och våra ändringsförslag som kommer från parlamentet ska läsas tillsammans med varandra. De lösningar som föreslagits när det handlar om att kalla personer inför rätta, reglerna om rätten att företrädas av ombud och om förnyad prövning eller överklagande måste ses i ett inbördes sammanhang. Alla dessa tekniska lösningar är sammanlänkade, och svarandes rätt att företrädas av ombud måste som vi ser det alltid garanteras under alla omständigheter.
Vi vet - och det bör sägas - vilka saker vi bör lämna därhän. Under dessa omständigheter anser jag att den lösning man funnit är en lösning vi måste anta. Det är både ett viktigt och stort steg framåt och ännu ett litet steg framåt. Allt enligt den gamla regeln som säger att det här är hur man bygger Europeiska unionen, det här är hur man bygger Europa.
Talmannen
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Carlo Casini  
skriftlig. - (IT) Lagstiftningsförslaget om utevarodomar måste antas för att bemästra allvarliga olikheter i behandling och den enorma handlingsfrihet som ges till de verkställande myndigheterna i de 27 EU-medlemsstaterna.
Detta är de mål som utskottet för rättsliga frågor självt stakade ut när vi presenterade vårt yttrande för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Syftet med de fyra ändringsförslag som antogs enhälligt i maj och i princip övertogs av det ansvariga utskottet är att garantera en rättvis balans mellan den enskildes grundläggande rättigheter och friheter och behovet av ömsesidigt erkännande av domar.
Därför har det blivit helt nödvändigt att harmonisera våra rättsystem genom att i förslaget inkludera enhetliga kriterier som är erkända av så många EU-länder som möjligt i syfte att skapa rättslig klarhet. Detta är miniminormer för att förena garantier för att skydda svaranden med behovet av att bibehålla ett ändamålsenligt gränsöverskridande rättsligt samarbete. I vissa fall ges medlemsstaterna ändå det spelrum som behövs för att beakta särdragen i det egna rättsystemet.
Athanasios Pafilis  
Europaparlamentet röstade för förslaget om EU-medlemsstaternas rättsliga myndigheters ömsesidiga erkännande av utevarodomar på straffrättens område, dvs. domar som avkunnats i en annan medlemsstat i den tilltalades frånvaro.
Tillsammans med den europeiska arresteringsordern innebär detta att vem som helst kan häktas och dömas i en EU-medlemsstat där de ställts inför rätta och dömts i sin frånvaro, utan att över huvud taget ha fått veta eller ha insett att de blivit föremål för rättsliga åtgärder. Problemet är ännu större för medlemsstater som Grekland där rättssystemet, åtminstone för de allvarligaste brotten, inte ger möjlighet till rättegång i den tilltalades frånvaro. Denna förordning innebär att den tilltalades rätt till en rättvis rättegång allvarligt undergrävs. Rätten till ett ordentligt försvar försvinner. Detta har redan orsakat våldsamma reaktioner i rättsliga organ och sammanslutningar i hela EU.
Det börjar nu stå klart att harmoniseringen av medlemsstaternas straffrättsliga system och den överföring av straffrätten till gemenskapens behörighet som EU nu verkar för leder till kränkningar av grundläggande suveräna rättigheter och medlemsstaternas rätt att bestämma sina egna skyddsgarantier på kritiska områden som straffrättsliga förfaranden.
