1941 m. trėmimų Baltijos šalyse minėjimas
Pirmininkas
Ponios ir ponai, šį mėnesį minimos 70-osios masinių trėmimų, kuriuos vykdnuo 1940 m. Baltijos valstybes užėmusios tarybų valdžios institucijos, metinės. Šiais trėmimais daugiausia buvo siekiama atsikratyti Estijos, Latvijos ir Lietuvos socialinio ir politinio elito. Buvo pašalinti mokslininkai ir politinių sluoksnių atstovai, taip pat žmonės, žinomi kaip laisvai mąstantys. Šiandien bendra mūsų pareiga - pagerbti šimtų tūkstančių nukentėjusiųjų nuo tarybų valdžios teroro Baltijos valstybėse atminimą ir kuo griežčiau pasmerkti totalitarinę sistemą ir jos lyderių vykdytus nusikaltimus žmoniškumui. Lietuvių, latvių ir estų tautų kančios suteikjoms ryžto ir stiprybės kovoti už nepriklausomybę ir po pusės amžiaus sugrįžti į suvienytą Europą.
Taip pat norėjau priminti, kad po dviejų savaičių, birželio 22 d., bus 70-osios A. Hitlerio Vokietijos puolimo prieš Tarybų Sąjungą metinės. Šis puolimas reiškankstesnių jų ryšių nutraukimą ir slaptą 1939 m. rugpjūčio mėn. A. Hitlerio ir J. Stalino paktą, kuriuo buvo padalyta Europa. Taigi, minime ne vienas metines, kurias mums ir Europai svarbu prisiminti, tačiau manau, kad mūsų kolegų narių iš Lietuvos, Latvijos ir Estijos dalyvavimas įrodo, kad europiečiai sugeba įveikti priešiškumą ir didžiulę įtampą, ir todėl mums labai džiugu matyti mūsų kolegas narius kartu su mumis, ypač šiandien.
Tunne Kelam
PPE frakcijos vardu. Pone pirmininke, dėkoju už mielus solidarumo žodžius.
Prieš septyniasdešimt metų apie 50 000 Lietuvos, Latvijos ir Estijos piliečių buvo žiauriai ištremti iš savo namų tarybų valdžios okupuotose Baltijos valstybėse. Jeigu šį skaičių - 50 000 iš tuometinių 5,5 mln. trijų Baltijos valstybių gyventojų - palygintume su JK ar Prancūzijos gyventojų skaičiumi, 50 000 Baltijos šalių tremtinių proporcingai atitiktų 432 000 piliečių, kurie būtų ištremti iš Jungtinės Karalystės, arba 363 000 asmenų, kurie būtų ištremti iš Prancūzijos. Laimei, šiose šalyse to neįvyko.
Dar 1941 m. gegužės mėn., kaip sakpirmininkas, tarybų valdžios vadovybnusprendišvalyti Lietuvą, Latviją ir Estiją nuo antitarybinių politinio ir ekonominio elito elementų. Tremtiniai gyvuliniais vagonais buvo vežami į Tarybų Sąjungos Sibirą ir tolimąją šiaurę, kur buvo priversti kęsti badą, šaltį ir priverstinai dirbti. Vyrai buvo atskirti nuo šeimų ir vežami į stovyklas-kalėjimus, kur daugelis jų mirarba buvo nužudyti. Daugelyje vietų mirbeveik 50 proc. tremtinių.
1941 m. trėmimai sudavtriuškinamą smūgį demokratinei pilietinei visuomenei. Ši nesirenkant vykdoma prievarta nukentėjusiesiems sukėlgilias psichologines traumas, kurių padariniai - ilgalaikbaimė, slopinamos emocijos, savicenzūra ir pasyvumas. Taip įsitvirtino įspūdis, kad teisingumas neįsivyraus niekada. Cituojant A. Sacharovo premijos laureatą Sergejų Kovaliovą, neabejotina, kad vartojant šiuolaikinius terminus šiuos veiksmus galima pavadinti nusikaltimais žmoniškumui. Todėl Baltijos šalyse vykdytų trėmimų paminėjimas praėjus 70 metų - galimybgeriau suprasti, kad jūsų praeitis yra mūsų praeitis ir atvirkščiai. Visapusiškos žinios apie 1941 m. vykdytus nusikaltimus žmoniškumui turėtų tapti sudedamąja mūsų bendros Europos istorijos dalimi.
Brangūs kolegos, norėčiau jums visiems padėkoti už dėmesį ir solidarumą, kurio Baltijos šalių tautos tiek metų laukė.
(Plojimai)
Hannes Swoboda
Pone pirmininke, pone T. Kelamai, nariai iš Baltijos valstybių, ponios ir ponai, šiandien pirmiausia prisimename masinius trėmimus iš Baltijos valstybių. Šie trėmimai - vieni iš tamsiausių Europos istorijos įvykių. Praėjęs amžius pagrįstai apibūdinamas kaip trėmimų amžius. Šiandien reiškiame pagarbą visiems, nukentėjusiems nuo šių nežmoniškų veiksmų.
Šiuo požiūriu raginame visapusiškai išnagrinėti tarybinę istoriją ir ypač žiaurius stalinizmo aktus. Šiandienos Rusija tai turėtų laikyti ne politiniu puolimu, o siūloma parama savo pačios istorijai sudėlioti, o jai, kaip ir kitų Europos šalių istorijai, būdingi ir teigiami, ir neigiami etapai.
Vis dėlto prisimindami nukentėjusiuosius Baltijos valstybėse taip pat mąstome ir apie armėnus, kurie praėjusio amžiaus pradžioje buvo ištremti iš Turkijos. Prisimename vadinamuosius Turkijos ir Graikijos gyventojų mainus. Dėl nacių režimo ir komunistinio Tarybų Sąjungos režimo veiklos trėmimai Europoje kulminaciją pasiekamžiaus viduryje. Po Antrojo pasaulinio karo vykę trėmimai taip pat paliko gilių žaizdų, jų paliko ir trėmimai per karą buvusioje Jugoslavijoje.
Nepaisant to, turime nepamiršti, kad trėmimai buvo būdingi ir daugeliui kolonijinio valdymo atvejų. Turime raginti rimtai aptarti įvairias trėmimų formas ir numanomas jų priežastis. Turėtų būti nagrinėjama kaltir galimybnubausti kaltininkus, jeigu tai apskritai dar įmanoma, kaip dabar, pvz., daroma R. Mladičiaus atveju. Vis dėlto lemiamas atsakas - Europos susivienijimas, ypač su nepriklausomomis Baltijos valstybėmis, ir aiškus įsipareigojimas tęsti Europos susivienijimo procesą, kuris dar nebaigtas. Šis istorinis uždavinys - dalykas, kurį esame skolingi ne tik sau patiems, bet ir pirmiausia daugelio Europoje vykusių trėmimų aukoms. To siekdaugelis politikų iš visų Europos šalių, iš Rytų ir Vakarų. Vienas iš pavyzdžių - Gdansko deklaracija, kurią pasirašLenkijos prezidentas A. Kwaśniewski ir Vokietijos prezidentas J. Rau.
Kadangi norime iš praeities pasimokyti, turime būti budrūs ir stebėti pirmuosius vykstančių trėmimų ženklus, kaip, pvz., romų atveju. Turime atmesti bet kokius pareiškimus, pvz., tuos, kuriuose teigiama, kad arabus imigrantus jų pačių laivais reikia siųsti atgal per Viduržemio jūrą, ir turime gintis nuo tų, kurie nori panaikinti mūsų laimėjimus - Europą be sienų ir vėl grįžti prie siaurų pažiūrų nacionalizmo.
Išreikškime didžiausią pagarbą visiems, nukentėjusiems nuo trėmimų, tačiau ir vieningai įsipareigokime toliau vienyti Europą, nes tai - vieninteltikra garantija prieš politiką, praėjusiame amžiuje suteikusią Europos ir ne vien jos gyventojams tiek vargo. Niekada neturime to pamiršti.
Tai neturi pasikartoti. Šie raginimai skambėjo iš karto po Antrojo pasaulinio karo. Jie aktualūs ir šiandien ir geriausias atsakas į juos - suvienyta Europa.
(Plojimai)
Leonidas Donskis
Baltijos šalių gyventojų trėmimai 1941 m. buvo vienas iš dramatiškų ir tragiškų XX a. įvykių. Smūgis Lietuvai, Latvijai ir Estijai, jų politinėms bendruomenėms ir tiesiog civilizuotam gyvenimui izoliavo penkiems dešimtmečiams šias tautas ir šalis. Lygiai kaip ir sudavdidžiulį smūgį Europos solidarumui ir Europos buvimui kartu. Šita izoliacija baigėsi tik 1991 m., kada iš tikrųjų buvo galima kalbėti apie lūžį Baltijos tautų istorijoje. Bet tiktai 2004 m. data - Baltijos šalių įstojimas į Europos Sąjungą - iš tikrųjų žymėjo ir užbaigEuropos padalijimą. Nekaltų civilių gyventojų, daugiausia labiausiai išsilavinusių, pažangiausių žmonių, sąmoningas trėmimas - tai Stalino eros socialinės inžinerijos ir kovos prieš individus bei tautas, jų atmintį bei orumą neatsiejama dalis. Ir vis dėlto galima baigti optimistiška gaida - tas faktas, kad šiandien, pone Prezidente ir mieli kolegos, mes galime paminėti septynis dešimtmečius fakto, kada įvyko nekaltų žmonių trėmimas Baltijos šalyse ir tai, kad mes šitą pripažįstame, sugrąžina Europai jos orumą, solidarumą ir konsoliduotą mūsų politinę atmintį.
Roberts Zīle
Pone pirmininke, nors 1941 m. birželio 14 d. vykusiais trėmimais Baltijos valstybėse ir antrąja trėmimų banga 1949 m. kovo mėn. tūkstančiai nekaltų žmonių buvo pasmerkti būti žeminami Sibire ir mirties stovyklose, Europos ir pasaulio viešojoje nuomonėje šis faktas iki šiol nepripažįstamas. Nuo Antrojo pasaulinio karo praėjo daugiau kaip 65 metai. A. Hitlerio totalitarinio režimo padaryti pragaištingi nusikaltimai žmoniškumui jau seniai nustatyti ir už juos vykdytas baudžiamasis persekiojimas. Tačiau stalinistinio režimo vykdytas genocidas okupuotose Rytų Europos šalyse ir pačioje Rusijoje kai kuriuose moderniuose politiniuose sluoksniuose vis dar laikomas tema, kuria geriausia nediskutuoti, ir net Europos Sąjunga šio klausimo iki galo neįvertino. Komunistinio režimo nusikaltimai padarilgalaikį neigiamą poveikį Baltijos valstybių gyventojų psichikai. Kalbant Aleksandro Solženicino žodžiais, komunistinsistema buvo grindžiama melu ir teroru, tai buvo luoša sistema, nepriimtina žmogaus prigimčiai. Joje buvo naikinamos žmonių moralinės vertybės, tradicijos, solidarumas ir pasitikėjimas savimi. Kodėl mano tėvynainiai vis dar turi klausytis Maskvos pasakojamų istorijų, kad Baltijos valstybės iš tikrųjų nebuvo okupuotos, kad Baltijos šalys nebuvo okupuotos dėl A. Hitlerio (V. Molotovo ir J. Ribentropo) pakto ir kad Baltijos valstybės 1940 m. vasarą pačios pasirinko socialistinę santvarką? Kodėl aš ir kodėl mano tėvynainiai vis dar turime klausytis istorijos apie "išlaisvinimą" nuo šių tremtinių, kurie buvo labiausiai išsilavinę ir geriausi Baltijos valstybių piliečiai? Todėl raginu Europos Komisiją kuo labiau remti tinkamą komunistinio režimo nusikaltimų tyrimą, kurį ragina atlikti keleto valstybių narių, įskaitant visas Baltijos valstybes, teisingumo ministrai, ir užbaigti šią nebaigtą užduotį - įvertinti visų totalitarinių režimų nusikaltimus. Dėkoju.
Franz Obermayr
(DE) Pone pirmininke, Vokietijos ir Tarybų Sąjungos nepuolimo pakte A. Hitleris ir J. Stalinas nustatsavo įtakos sferas Vidurio Europoje, o padariniai buvo pražūtingi, ypač Baltijos valstybėms. Kaip ir buvo padariusi Baltarusijoje, tarybų valdžia netrukus planavo ištremti vadovaujančius Baltijos valstybių visuomenės sluoksnius ir pirmieji masiniai trėmimai vyko naktį iš birželio 13 į 14 d. Iš anksto neįspėjus ir nepateikus jokių kaltinimų žmonės buvo paimami iš namų.
2002 m. Estijos parlamentas paskelbtrėmimus nusikaltimu žmoniškumui. Estijoje birželio 14 d. yra nacionalinatminimo diena. Tai - ne tik atminimo ir gedulo diena, bet ir dabartinės demokratinės bei nepriklausomos Estijos įvertinimo ženklas. Europoje ir visame pasaulyje birželio 14 d. atkreipia dėmesį į dažnai pamirštamas mažų valstybių ir tautų kančias, ypač buvusioje Tarybų Sąjungoje.
Pirmininkas
Diskusijos baigtos.
