Naraščajoče cene hrane v Evropski uniji in državah v razvoju (razprava)
Predsednik
Naslednja točka so izjave Sveta in Komisije o naraščajočih cenah hrane v EU in državah v razvoju.
Louis Michel
komisar. - (FR) Gospod predsednik, gospe in gospodje, veliko zvišanje cen hrane od začetka leta je povzročilo svetovno zavedanje o svetovni krizi s hrano.
V nekaj urah se bo v Londonu začela seja, ki bo združila glavne udeležence, ki sodelujejo pri pomoči v hrani. V začetku maja bo mednarodna konferenca na temo "Na poti k zeleni revoluciji v Afriki". Vsi politični udeleženci, izvajalci in strokovnjaki v tem sektorju so bili pozvani k sodelovanju. Že nekaj let se cene hrane vztrajno višajo.
Od leta 2000 se je cena žita v dolarjih potrojila, ceni riža in koruze pa sta se podvojili. Začetek leta 2008 je prinesel dodatno zvišanje za 20 %, kar je v naših industrializiranih državah povzročilo zaskrbljenost v zvezi s kupno močjo, v državah v razvoju pa tveganje za lakoto za celotno prebivalstvo. Če živiš z manj kot dolarjem na dan in večino svojih prihodkov porabiš za hrano, so taka zvišanja preprosto nevzdržna.
To je vzrok za demonstracije v zvezi s hrano, ki se v zadnjih tednih odvijajo po vsem svetu: na Haitiju, v Mehiki, Egiptu, Maroku, Kamerunu, Senegalu, na Slonokoščeni obali, v Gvineji, Mavretaniji, Etiopiji, Uzbekistanu, Jemnu, na Filipinih, na Tajskem in v Indoneziji. Študije kažejo, da se je obdobje poceni hrane na mednarodnih trgih končalo. Cene hrane se ne bodo vrnile na prejšnjo raven, brez takojšnjih ukrepov pa se lahko poveča nestanovitnost.
Zdajšnje vzdušje hitro naraščajočih cen hrane je resna grožnja v smislu politične, finančne in socialne destabilizacije v številnih državah po svetu, zato moramo ukrepati hitro. Razmere presegajo zmožnosti Evropske komisije ali celo Evropske unije. Ukrepati mora celotna mednarodna skupnost.
Pri obravnavanju možnih rešitev smo opredelili dve ključni možnosti. Prvič, rešiti moramo življenja in se odzvati na socialne krize, ki jih ustvarjajo hitro naraščajoče cene in jih včasih spodbujajo tudi nacionalne politične razmere. Drugič, jasno je, da potrebujemo srednje- in dolgoročno strategijo. Menim, da moramo ukrepati na obeh področjih. Očitno bi bila najhujša napaka ponuditi humanitaren odziv na strukturno težavo, kot je varnost oskrbe s hrano v obliki pomoči v hrani. Nedvomno bi to kratkoročno olajšalo vesti nekaterih ljudi, vendar nujna pomoč v hrani ni dovolj za obravnavanje strukturnih težav.
Kratkoročno je torej jasno, da moramo skupaj z nacionalnimi odzivi, usmerjenimi v zagotavljanje boljšega nadzora nad cenami hrane, izpolniti potrebe najbolj ranljivega prebivalstva, ki živi v resnični humanitarni stiski. Zato moramo uporabiti dodatno nujno humanitarno pomoč za povečanje zmožnosti ECHO glede zagotavljanja nujne pomoči v hrani.
Vendar to ni navadna kriza s hrano. To je kriza kupne moči, ki najbolj prizadene najrevnejše, ki ne morejo več kupovati hrane. Zato mora naš odziv temeljiti tudi na drugih oblikah pomoči v hrani, odpraviti je treba na primer negativne vplive nezadostne prehrane majhnih otrok in podpirati kupno moč najranljivejših gospodinjstev. Poleg tega je treba spodbujati hitro rast lokalne kmetijske oskrbe in tako lokalnim kmetom ponuditi dostop do kmetijskih vložkov, semen in gnojil.
Zaradi obsega krize in njenega verjetnega trajanja je izredno nujno, da se Evropska unija vključi v srednjeročni pristop, ki podpira politike socialne varnosti v najbolj ogroženih državah, zlasti v Afriki.
Srednje- in dolgoročno je edini tehten odziv, da naredimo vse za zagotovitev kmetijske oskrbe. Proizvodnja po celem svetu se mora povečati, da bo sledila mednarodnemu povpraševanju, čeprav tega ne smemo prepustiti glavnim državam izvoznicam. Evropska unija je v zvezi s tem že sprejela konkretne ukrepe. Praha je bila zamrznjena, mlečne kvote povečane in carina na žito ukinjena.
Afrika mora imeti svojo vlogo, z našo pomočjo, ter mora spodbuditi zeleno revolucijo, da bo tako zmanjšala svojo splošno odvisnost od mednarodnega trga. Afriško kmetijstvo je zdaj najmanj produktivno na svetu, vendar ima velik razvojni potencial, če se bodo politike, ki podpirajo domača majhna gospodarstva, vzdrževale ter se bo prednostno obravnavalo naložbe, pospeševanje produktivnosti in omogočanje dostopa kmetov do državnih in regionalnih trgov.
Komisija ta pristop obravnava prednostno. Prvi smo poudarili pomembnost kmetijstva v razvojnih politikah, veliko pred ostalimi mednarodnimi stranmi. Pregledali smo naše programe, ki temeljijo na programih Afriške unije, ter predlagali uskladitev evropskih pomoči za razvoj kmetijstva in podeželja s programom za razvoj kmetijstva Afriške unije, ki je bil predstavljen junija 2007.
Med načrtovanjem desetega evropskega razvojnega sklada smo zagotovili, da se celotnemu sektorju razvoja podeželja dvakratno povečajo sredstva za pomoč - 650 milijonov EUR za deveti razvojni sklad, 1,250 milijarde EUR za deseti razvojni sklad. To ni bila lahka naloga, ker, kot veste, razvojni partnerji izberejo sektorje, za katere se nameni pomoč. To je znatno povečanje, tj. 100-odstotno povečanje v absolutnem smislu, čeprav ne pomeni odstotnega povečanja zneska, določenega za razvoj kmetijstva in podeželja. Količina denarja, ki je na voljo, se je podvojila, vendar odstotek evropskega razvojnega sklada ostaja bolj ali manj enak.
V tem smislu z zadovoljstvom opažamo ponovno zanimanje skupnosti donatorjev za kmetijski sektor, ki se ga je zadnjih 25 let namenoma preziralo. Komisija se v celoti, in zlasti tudi jaz sam, kot komisar, odgovoren za razvoj in humanitarno pomoč, še predobro zaveda politične pomembnosti zdajšnje krize. O tem sem imel prejšnji mesec v New Yorku priložnost govoriti z generalnim sekretarjem Združenih narodov na zadnji seji usmerjevalne skupine za razvojne cilje novega tisočletja za Afriko. Poleg tega sem o tem 2-razpravljal s predsednikom Komisije Afriške unije gospodom Pingom. Med tem sestankom sem uporabil izraz "humanitarni cunami", ker sem menil, da je treba politične voditelje s šokom spodbuditi v ukrepanje in ne le razpravljati z njimi ter poslušati obljube.
Vzroki za krizo so različni in zapleteni, čeprav moramo paziti, da se ne izgubimo v drobnih podrobnostih. Zlasti v Aziji se je povečalo povpraševanje, in sicer zaradi boljšega življenjskega standarda številnih ljudi, ki si lahko privoščijo več hrane in tudi bolj kakovostno hrano. Poleg tega so se zvišale cene nafte, kar neposredno vpliva na stroške prevoza in gnojil. Če temu dodamo še težave v zvezi z oskrbo, ki jih povzročajo podnebne spremembe, lahko jasno določimo glavne vzroke zdajšnje krize.
Kako v zvezi s tem ukrepa Komisija? Načrtuje dolgoročno strategijo, ki je, kot sem prej poudaril, ključna. Vendar bosta pretekli dve leti, preden bomo lahko videli dejanske rezultate. Povečanje kmetijske proizvodnje ni le vprašanje pritiska na gumb, zato obravnavamo tudi kratkoročne strategije in nujno pomoč. Marca lani smo določili dodatnih 160 milijonov EUR za pomoč v hrani; zdaj smo se odločili, da bomo sprostili še dodatnih 57 milijonov EUR iz proračuna za leto 2008, ki bodo na voljo že veliko prej tega leta. Dodatno bomo za to vprašanje namenili 60 milijonov EUR svežih sredstev, ki jih bomo pridobili s prerazporeditvijo postavke 4 ali z zahtevo Parlamentu, naj uporabi rezervna sredstva za nujno pomoč.
Končno želim izpostaviti, da bo Komisija nadaljevala s pozornim spremljanjem teh razmer in da je pripravljena obravnavati dodatno financiranje, če bo to potrebno.
Janez Lenarčič
predsedujoči Svetu. - (SL) Naj se najprej opravičim vsem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, za zamudo. Bil sem na srečanju s konferenco predsednikov odborov in zahvaljujem se, da ste razporedili razpravo tako, da lahko zdaj prevzamem besedo.
Evropska unija z veliko zaskrbljenostjo spremlja zvišanje cen kmetijskih pridelkov, s katerimi se soočamo ne le v Evropski uniji, temveč tudi drugod po svetu. Zavedamo se resnosti in razsežnosti morebitnih posledic, še zlasti posledic za najrevnejše države sveta.
Kje so razlogi? Na strani ponudbe je rast cen predvsem posledica izpadov pridelka, tudi zaradi vplivov podnebnih sprememb, ter znižanja zalog, zlasti pri žitih, ter povečanja stroškov pridelave. Po drugi strani se krepi povpraševanje zaradi naraščanja svetovnega prebivalstva in tudi zaradi hitrega razvoja nekaterih velikih držav, kot so Kitajska, Indija in Brazilija. V teh državah zaradi večje kupne moči in višjega standarda prihaja do sprememb v prehrambenih navadah. Povečano povpraševanje po mesu in mlečnih izdelkih posredno vpliva na višanje cen krmnih žit.
Nekateri oziroma mnogi navajajo kot razlog tudi rastoči trg biogoriv in s tem povezano povpraševanje po kmetijskih pridelkih za neprehranske namene. Prav zato si v Svetu Evropske unije v okviru posebej za ta namen ustanovljene delovne skupine prizadevamo za oblikovanje jasnih trajnostnih meril, ki bodo omogočala trajnostno pridelavo biogoriv s čim manjšim vplivom na dejavnike, kot je cena hrane.
Ker so navedeni razlogi za višje cene hrane, tako na strani povpraševanja, kot na strani ponudbe, strukturne narave, lahko pričakujemo, da bodo cene in njihova rast, tudi dolgoročne, ostale na višji ravni, kot smo bili navajeni v preteklem desetletju. Na globalni ravni povišanje cen hrane še posebej negativno vpliva na države, kjer kmetijski pridelki oziroma hrana predstavljajo pomemben delež uvoza. To vprašanje je zlasti pereče v državah z nižjim in srednjim bruto domačim produktom ter manj konkurenčno strukturo v pridelavi in trgovini s hrano.
Za zagotavljanje osnovne preskrbe s hrano, bi bilo med drugim treba spodbuditi kmetijsko proizvodnjo v revnejših državah. Prav tako bi bilo treba spodbuditi bogatejše države, da namenijo finančna sredstva za razvojno pomoč najrevnejšim državam ter da še dejavneje sodelujejo v humanitarnih organizacijah.
Evropska unija si na različne načine prizadeva zajeziti cene hrane. Nedavne reforme skupne kmetijske politike so bile usmerjene v večjo trajnosti in tržno usmerjenost evropskega kmetijstva. Evropska unija je za leto 2008 že sprejela odpravo zahtev po obvezni prahi in s tem povečala obdelovalne površine za proizvodnjo hrane v Evropski uniji. V okviru pregleda skupne kmetijke politike je bila predlagana tudi dokončna razveljavitev te obveze in odprava premij za energetske rastline.
Pomembna so tudi prizadevanja za spodbujanje raziskav, ki bi omogočale proizvodnjo biogoriv druge generacije. Za te bi se kot surovine uporabljali stranski produkti, kot slama, ostružni ostanki, odpadki nasploh.
Poleg tega je Evropska unija v okviru pogajanj v Svetovni trgovinski organizaciji pripravljena odpraviti izvozne spodbude do leta 2013. Vprašanje nestabilnosti kmetijskih trgov vsekakor postaja eden od osrednjih izzivov za kmetijstvo in kmetijsko politiko Evropske unije.
Zaradi razsežnosti možnih posledic je o problematiki visokih cen že razpravljal Svet Evropske unije za kmetijstvo in ribištvo na svojem aprilskem zasedanju. Zelo verjetno jo bo obravnaval tudi na svojih prihodnjih zasedanjih, prav tako se bodo tej problematiki posvetili ministri tudi v drugih sestavah Sveta.
Za zajezitev cen hrane si dejavno prizadevajo tudi mednarodne organizacije, kot so Organizacija za prehrano in kmetijstvo - FAO, Mednarodni sklad za razvoj kmetijstva, Svetovni program za prehrano in druge agencije. Slovensko predsedstvo se bo udeležilo mednarodne konference o varnosti preskrbe s hrano in o izzivih podnebnih sprememb ter bioenergiji, ki bo potekala v začetku junija v Rimu pod okriljem FAO.
Naj zaključim, povišanje cen hrane je globalni problem, zato se ga je potrebno lotiti zelo premišljeno in z intenzivnim delovanjem na vseh prizadetih področjih. Naš cilj je, da ponovno dosežemo cenovno stabilnost trgov.
(aplavz)
Joseph Daul
v imenu skupine PPE-DE. - - (FR) Gospod predsednik, predsedujoči Svetu, gospod komisar, pozdravljam vaše poročilo. Popolnoma prav imate, zlasti glede Afrike. Skupina PPE-DE je zelo zaskrbljena zaradi pomanjkanja hrane, ki vpliva na številne revne države po svetu, in tudi zaradi znatnega povišanja stroškov nakupovalne košarice potrošnika v Evropi. O tem se ne razpravlja dovolj.
Prvič, zaradi krize s hrano so potrebni nujni ukrepi za pomoč prebivalstvu, ki ga ogroža lakota. V tem smislu pozdravljam sprostitev sredstev za svetovni program za hrano. Vendar ti ukrepi, čeprav so pozitivni, zagotavljajo le začasno rešitev tega vprašanja. Dejansko je potrebna temeljita reforma svetovnega kmetijstva. Kriza s hrano ponuja možnost za temeljito razpravo o želenem stanju hrane in kmetijstva v okviru svetovnega in evropskega gospodarstva.
Danes se Evropa bolj kot kdaj koli zaveda, da potrebuje kmetijstvo za zagotavljanje varnosti oskrbe s hrano. Da bi zadostili večjemu povpraševanju v razvijajočih se gospodarstvih, moramo spodbujati razvoj kmetijstva v teh državah. Glavni izziv za revne države je samozadostnost na področju hrane, zato jim moramo pomagati vzpostaviti kmetijstvo, ki bo gospodarsko donosno.
Zamrznitev proizvodnje v Evropi ni več primerna, kot ste poudarili. V zvezi s številom dni porabe se je zaloga žita EU od leta 2005 prepolovila in bi v primeru kriznih razmer vzdržala le en mesec. Uvoz v takih razmerah ne bi zadostoval, ker veliko tretjih držav svojo proizvodnjo večinoma obdrži za domači trg. Do tega imajo vso pravico. Proizvodi so postali predmet špekulacij. Tona žita se lahko večkrat proda, preden pride do mlina.
Veliko ljudi meni, da za zdajšnjo krizo s hrano lahko krivimo agrogoriva. To še zdaleč ne drži. Agrogoriva pomenijo le 2 % zdajšnje kmetijske proizvodnje v Evropi. Ne želim zagovarjati lobijev v korist kemikalij za kmetijsko uporabo, vendar ne smemo takoj obupati. Ohraniti je treba ta 2 %, da bo Evropa ostala vključena v razvoj kemikalij za kmetijsko uporabo v prihodnosti.
Saditi moramo sorte rastlin, ki so odporne na nove izzive podnebnih sprememb in vedno večje pomanjkanje vodnih virov. Zato moramo vlagati v raziskave na področju kmetijstva ter realno in odgovorno razmisliti o vprašanju gensko spremenjenih rastlin. Odprimo oči. Sistematski pregled skupne kmetijske politike je pravi čas za začetek resnične razprave o evropski kmetijski in prehranski politiki.
Se spomnite stare politike ZDA? Dve nedotakljivi politiki, ki se ju ni smelo spreminjati, varnostna in prehranska politika, to so nam povedali v kongresu. Končati je treba z spodbujanjem posplošenih in izključno gospodarskih rešitev, ki ne zagotavljajo dolgoročnih rešitev za zdajšnjo krizo. Priznajmo, da je lahko odgovor na težave s hrano le globalen. Evropa mora poiskati rešitve skupaj z mednarodnimi organizacijami, kot so Svetovna banka, Mednarodni denarni sklad in seveda Svetovna trgovinska organizacija. Poiskati moramo način za omejevanje škodljivih vplivov finančnih špekulacij, medtem ko prebivalstvo ogroža lakota. Nekatere države imajo znatne rezerve, za katere je še vedno določena prepoved na izvoz. Špekulanti se igrajo z življenji celotnega prebivalstva. Narediti moramo vse, kar lahko, da te razmere končamo in omogočimo trgovino.
Končno, nujna je preiskava o tem, zakaj je rast cen tako visoka, medtem ko kmetijski proizvodi predstavljajo le majhen odstotek skupne cene predelane hrane. Odgovornosti še niso jasno določene in zdi se, da nekaterim kriza s hrano koristi.
Gospod komisar, stvari moramo vzeti v svoje roke in izvesti različne študije, da nihče ne bo imel dobička na račun najrevnejših po svetu ali najbolj prikrajšanih državljanov Evrope.
Martin Schulz
v imenu skupine PSE. - (DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, moja skupina je zahtevala to razpravo, ker menimo, da je nujno treba ukrepati. Komisar Michel je imel nekaj primernih in dobrih pripomb o tem, kaj lahko takoj naredi Komisija. Vendar smo prav tako zahtevali to razpravo, ker želimo obravnavati osnovna načela v zvezi z razvojem cen hrane in okoliščinami, povezanimi s tem.
Pojasnjevalnih dejavnikov je več. Svetovno prebivalstvo narašča, količina obdelovalne zemlje je omejena, življenjski standard - ter s tem zmožnost kupovanja in uživanja hrane - se izboljšuje na številnih delih sveta. To je pozitiven razvoj. Poraba mesa na Kitajskem se na primer hitro povečuje. Vendar se s tem zmanjšuje količina mesa, ki je na voljo drugod po svetu. Povečanje cen energije in politični cilji - vključno z našimi političnimi cilji v zvezi s podnebjem, na primer dejstvo, da postaja proizvodnja biogoriv vedno privlačnejša - prinašajo rezultate, ki jih je pravkar opisal gospod Daul.
To so pojasnjevalni vzorci, ki jih vsi poznamo. Vendar bi rad obravnaval točko, za katero menim, da ni dovolj pogosto omenjena. Moji kolegi poslanci bodo v svojih pripombah podrobneje obravnavali različne točke, ki sem jih opisal, vendar želim v naše posvetovanje vključiti točko, o kateri nismo govorili in za katero menim, da je bistvena v tej krizi, tj. da so glavni vzajemni skladi, ki so prevzeli nadzor nad vsemi ravnmi gospodarskega življenja in so odgovorni za vsakodnevno preusmerjanje več sto tisoč milijard dolarjev, in tvegani skladi prevzeli nadzor nad hrano.
Ne želim kritizirati ljudi, ki so zadnjih 140 let trgovali z blagom na mednarodni ravni. To je povsem običajno, vendar sedanji dogodki niso več običajni, tj. da se za rast cen hrane stavijo ogromni zneski in da gre za velike igre na srečo. To pomeni, da banke v Evropi svetujejo svojim strankam naslednje: "čim bolj izkoristite vedno višje cene hrane, da bodo vaše naložbe ustvarile dobiček". To posredno pomeni: "ustvarite pomanjkanje hrane, da se bodo cene hrane dvignile in boste imeli dobiček". Gospe in gospodje, to je igralniški kapitalizem, ki je skrb vzbujajoč na vseh ravneh, ker pomeni še ena lačna usta, ki jemljejo revnim po svetu. To je pravi moralni škandal v zvezi s to krizo, zato ga želimo obravnavati v tem forumu.
Ta kriza bolj kot kadar koli prej pomeni dobro podlago za potrebo po mednarodnem nadzoru nad finančnimi trgi. Sprijaznil sem se z ogromnimi dobički, ki se v nekaj sekundah dosežejo na katerem koli področju, npr. pri trgovanju z zlatom, vendar ne, če je ogroženo zagotavljanje hrane velikemu deležu svetovnega prebivalstva. To je skrajno nemoralno in tega ne smemo podcenjevati v tej razpravi.
Zdaj moramo obravnavati neposredne posledice, ki jih bo to imelo za nas. Kakšen vpliv ima to na reformo politike trga kmetijskih proizvodov tu v Evropi? Kakšno vlogo ima naša politika izvoznih subvencij? Ali skupaj z našimi izvozniki prispevamo k pomanjkanju hrane, ker se kmetijstvo v prizadetih regijah sveta samo ne more ustrezno razviti? Kakšen je naš odgovor na vprašanje večje razpoložljivosti bioenergije? Ali mora biti to samodejno povezano s pomanjkanjem in omejeno proizvodnjo hrane? Ali bo v naslednji generaciji prišlo do tehnološkega razvoja na področju biokemije - in tu ima gospod Daul prav - s pomočjo katerega nam za proizvodnjo hrane ne bo več treba uporabljati le zemlje, ki smo jo uporabljali do zdaj?
Obravnavati moramo vsa ta vprašanja, ki pa ne smejo odvrniti naše pozornosti od ene stvari, tj. ne smemo dovoliti, da finančni sistem razpade, ker naj bi pospeševal lakoto na svetu, le zato, da bi nekaj kapitalistov imelo še večji dobiček.
(Ploskanje.)
Graham Watson
v imenu skupine ALDE. - (FR) Gospod predsednik, gospod Michel je govoril v imenu Komisije, vendar namesto Sveta. Na srečo ima obsežne izkušnje v obeh institucijah, kar je dobro za nas.
Gospod predsednik, v zadnjem letu so se cene osnovnih živil zaskrbljujoče dvignile, tako da je bilo 100 milijonov ljudi pahnjenih v revščino, več sto tisoč ljudi pa živi na robu lakote. Nevarnost je tako velika, da bo izničen celoten napredek na poti k cilju prepolovitve svetovne revščine do leta 2015.
Življenjski standard v Evropi se hitro izboljšuje, tako hitro, da se celo moja generacija spominja vrtov na naši celini, na katerih je raslo zelo malo, razen apetita majhnih otrok. V našem privilegiranem položaju ne smemo ostati križem rok, medtem ko smo priča katastrofi. Več denarja moramo nameniti svetovnemu programu za hrano, da bomo lahko nahranili lačne, pri čemer moja skupina pozdravlja pripombe komisarja v zvezi s tem.
Mnogi menijo, da so za to odgovorna biogoriva. Posebni poročevalec Združenih narodov je rekel, da so agrogoriva "zločin proti človeštvu". Vendar je razlogov za nedavno povečanje cen hrane več in so različni, tak pa mora biti tudi odziv mednarodne skupnosti.
Rast svetovnega prebivalstva, slabe razmere za rast, ki so povezane s podnebnimi spremembami, zmanjšanje kmetijskih zemljišč zaradi uporabe zemljišč v industrijske namene, nemoralno špekuliranje z blagom in spreminjanje prehranjevalnih navad so prispevali k sedanji krizi. Poraba mesa na Kitajskem se je na primer povečala z 20 kg na prebivalca leta 1980 na 50 kg na prebivalca leta 2007; če se za vsak kilogram govedine porabi 2 000 kvadratnih čevljev zemlje in 13 000 litrov vode, medtem ko se za enako hranilno vrednost v soji porabi 1 % te zemlje in vode, lahko vidimo, kako zapletena je ta težava.
Največji krivec pa je izkrivljanje trga, zaradi katerega so revni kmeti ujeti v past revščine in imajo malo spodbud za povečanje proizvodnje hrane. Visoki standardi trajnosti za določitev virov in proizvodnjo, ki so vključeni v predloge Evropske unije v zvezi z biogorivi, učinkovito varujejo Evropo pred netrajnostno rabo. Zato si moramo, namesto da imamo biogoriva za grešne kozle, prizadevati za odpravo kmetijskega protekcionizma in izvoznih omejitev; prizadevati si moramo za povečanje kmetijskega razvoja v najrevnejših državah in zagotoviti uspešen krog pogajanj o razvoju iz Dohe za spodbujanje svobodne, poštene in trajnostne kmetijske trgovine na svetovni ravni.
Skupna kmetijska politika je glavni vzrok za to težavo in ne evropska biogoriva, rešila pa jo bo reforma skupne kmetijske politike in ne opuščanje ciljev za biogorivo.
Prav tako moramo z našo skupno težo zagotoviti, da bodo podnebne spremembe in merila trajnosti del trgovinske politike. Resnica je, da si ne moremo privoščiti, da bi nahranili svet, in, kot je rekel Dominique Strauss-Kahn, "s svetovnim sodelovanjem se lahko oblikujejo makroekonomski okvir in pobude, ki so potrebne za obravnavo te težave".
Moja skupina meni, da bi bila lahko globalizacija s pravo politično voljo in pravim mednarodnim sodelovanjem rešitev in ne težava. Evropska unija mora prevzeti vodilno vlogo.
Eoin Ryan
v imenu skupine UEN. - Gospod predsednik, rad bi povedal le, da ne bom ponavljal razlogov, zaradi katerih smo danes tukaj; veliko ljudi je dobro obrazložilo razlog, zaradi katerega svetovno prebivalstvo trpi ali bo trpelo zaradi velikega pomanjkanja hrane. Vendar bo to izziv za nas pri prizadevanju za izkoreninjenje svetovne lakote do leta 2015. Menim, da je zdaj pred nami velik izziv.
To je svetovna težava in potreben bo svetovni odziv. Na tej ravni smo rešili in poskušali rešiti druge težave, kot je globalno segrevanje. Menim, da je svetovni odziv edini način za rešitev te težave.
Kot je bilo že rečeno, je razlogov veliko - naraščanje prebivalstva - in menim, da je pomembno, da takoj povečamo našo pomoč. Vendar moramo obravnavati dolgoročnejšo rešitev, da bomo poskusili natančno ugotoviti, zakaj se je to zgodilo na trgu hrane. Povedal sem, da je bilo že izpostavljenih veliko razlogov, vendar menim, da moramo poiskati dolgoročnejšo rešitev in da imamo politično voljo v tem parlamentu.
Združene narode bi morali spodbujati, da naredijo več v zvezi s tem. Sklicati bi morali konferenco o sedanjih razmerah, mi pa bi jo morali čim bolj podpreti. To je edini način, da poskušamo to narediti, ker ljudje menijo, da so vzrok morda tvegani skladi ali špekulacije ljudi ali suša ali kateri koli drug razlog, jaz pa menim, da bomo morali združiti vsa naša sredstva in politično voljo, da bomo v prihodnjih letih poskušali rešiti to težavo, ki je zelo resna, zlasti za revne po svetu.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
v imenu skupine Verts/ALE. - (DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, v preteklih letih in desetletjih so bile cene kmetijskih proizvodov pogubno nizke, zato je bilo bistveno in nujno, da se te cene dvignejo po vsem svetu. To je zelo dober napredek, ker je bila raven cen nižja od stroškov proizvodnje pri organskem/podeželskem kmetijstvu, s tem pa je bilo uničeno preživetje več sto milijonov kmetov v tretjem svetu in tudi v Evropski uniji.
Če se to podžiga s špekulacijo, tako kot pravi gospod Schulz, potem je to povezano z dejstvom, da imamo zdaj, potem ko je Evropska unija odpravila izvozne subvencije in dovolila odpravo premij, nekaj, kar je bolj podobno intervencijskemu mehanizmu, kjer so živila in krma povezani s ceno nafte, ker proizvajamo bencin iz živil in krme. S tem se spodbujajo špekulacije, ker se po svetu povečujeta možnost prevoza krme in potreba po njem.
Evropska unija je največja uvoznica hrane in krme na svetu, kar pomeni, da nimamo presežkov in da bo mehanizem, s katerim spreminjamo uvoz - ki znaša 50 milijonov ton enot zrna, ki se kupuje skoraj pod pragom revščine v državah tretjega sveta - v hrano, ki se nato odvrže in izvozi za več milijard ter se prepoceni proda na regionalnih trgih v državah tretjega sveta, na koncu uničil podeželsko kmetijstvo in regionalno samooskrbno kmetovanje.
Zato moramo to obravnavati kot priložnost. To ne pomeni, da menim, da so agrogoriva odgovor na vse težave, ker je energetska bilanca negativna in ker to povzroča špekulacije, vendar si moramo prizadevati za spremembo materiala, ki je zdaj na voljo, v energijo. Ali bolj nazorno, delati moramo iz blata zlato, namesto da razmišljamo, da tekmujemo s hrano za ljudi. Nemogoče je, da bi vsi na svetu imeli polne rezervoarje za gorivo in polne krožnike le od rastočih rastlin. Morda bi bilo to mogoče v Evropi, ker smo dovolj bogati, da sami kupimo te proizvode in pridelke, ostali svet pa bi bil lačen.
Na koncu bi dodal le še nekaj: 850 milijonov ljudi strada in teh 850 milijonov ljudi je stradalo tudi, ko je bila raven cen katastrofalno nizka. Kupna moč srednjih razredov v državah tretjega sveta se je zmanjšala, zato ti ljudje težko kupujejo drugo potrošniško blago. To ogroža strategijo Svetovne banke in Mednarodnega denarnega sklada. Zdaj ljudje zahtevajo več denarja, vendar 850 milijonov lačnih ljudi že zdaj potrebuje ta denar.
Luisa Morgantini
v imenu skupine GUE/NGL. - (IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, hrana je pravica, zato zanjo ne bi smela veljati le tržna pravila in ne bi smela biti povezana s finančnimi špekulacijami. Zdaj smo priča krizi in protestom, ki povzročajo nemire, povezane s kruhom, ljudje pa umirajo, ker so lačni.
Vzrokov je več in so bili že izpostavljeni: povečanje cen nafte, subvencije za proizvodnjo biogoriva, slabo vreme, večja poraba mesa, prihodnje špekulacije v zvezi s hrano. Kakšne so naše možnosti? Gospod Ziegler povzema to težavo z besedami, da globalizacija monopolizira svetovno bogastvo. Multinacionalke so odgovorne za strukturno nasilje; vzpostavile so svet neenakosti in nasilja. Pravi, da moramo vse to odpraviti. Ali ga bomo poslušali?
Poleg pravil STO se je Evropska unija odločila za skupno kmetijsko politiko subvencij, ki, čeprav se je včasih zdelo, da je nezadostna, zdaj škodljivo vpliva na mednarodno ravnovesje. Kvote za proizvodnjo žit so skupaj z ukrepi v zvezi s praho prav tako razlog za razmere, s katerimi se zdaj spopadamo.
Paziti moramo na preprosto oporekanje lobija, ki podpira gensko spremenjene mehanizme in obljublja odpravo lakote v svetu, kar pa je kratkotrajna bližnjica, ki bi nasprotno povzročila ogromno škodo. Britanska zakonodaja je bila opisana kot nesmiselna, ker čeprav morda manj onesnažuje, vsekakor vključuje kvote za biogorivo, ki ne preprečujejo uničenja naravnega okolja.
Med mogočimi ukrepi bi podprl predlog gospoda Zieglerja o petletnem moratoriju na proizvodnjo biogoriv. Izpolniti moramo obljubo, da bomo do leta 2015 prepolovili število ljudi, ki umrejo zaradi lakote, pri čemer ima Louis Michel prav: povečanje sredstev za svetovni program za hrano, čeprav je to naša dolžnost, ni rešitev, pri čemer pozdravljamo paket nujnih ukrepov in 10 milijonov USD, ki so dodeljeni Haitiju.
V zvezi s finančnimi sredstvi, ki so bila že namenjena za afriško kmetijstvo, sem vesel besed Louisa Michela, če sem ga prav razumel, da bodo ta sredstva namenjena manjšim proizvajalcem in bodo zato pripomogla k trajnostnemu kmetovanju, ki prispeva k premagovanju krize zlasti za najrevnejše in ne za večnacionalke, ki se ukvarjajo z izvozom, zaradi česar bi revne države postale še revnejše in še bolj odvisne od uvoza.
Graham Booth
v imenu skupine IND/DEM. - Gospod predsednik, EU se je odločila, da lahko zdaj gojimo rastline za proizvodnjo goriva, pri čemer državam v razvoju govori, da morajo namesto gojenja rastlin za proizvodnjo hrane gojiti rastline za proizvodnjo goriva, da bo lahko EU še naprej uporabljala svoje limuzine. Odkar sem postal poslanec, se ne spomnim, da bi neko vprašanje povzročilo tako poplavo besed kot tema biogoriv. Prejel sem več kot sto zahtev, da glasujem proti cilju Komisije za obnovljivo energijo.
Ni me bilo treba veliko prepričevati, ker sem kot poslanec Neodvisne stranke iz Združenega kraljestva že tako glasoval proti določitvi ciljev EU za mojo državo. Vendar sem ob tej priložnosti z veseljem glasoval proti, ker je premik k biogorivom, tj. bistveni del strategije Komisije, ključni dejavnik za veliko povečanje cen hrane po svetu.
Svetovalec britanske vlade profesor John Beddington je povedal, da imamo resne težave s trajnostjo biogoriv. Prav ima. Postali smo tako obsedeni z globalnim segrevanjem, da smo prezrli očitno težavo - svetovno krizo s hrano. Kmeti na delih sveta, kot je Afrika, imajo zdaj na voljo manj zemlje za gojenje rastlin za hrano, ker veliko ljudi namesto tega goji rastline za gorivo. To povzroča tudi uničenje deževnih gozdov, kar ima uničujoče posledice. Zato manj zemlje za hrano pomeni manj hrane in povečanje zalog ljudi, kar neizogibno pomeni povečanje cen hrane. Po svetu in zlasti v Evropi cene hrane naraščajo veliko hitreje kot inflacija.
EU je ponosna, ker ima vodilno vlogo na področju okolja. Ali bo zato prevzela vodilno vlogo pri priznavanju, da biogoriva niso rešitev? Biogoriva povzročajo rast cen živil v nakupovalnih vozičkih povsod po svetu. Na Zahodu bomo potrpeli in se vdali v usodo; v državah v razvoju pa gre za življenje in smrt. EU ni bila nikoli prijateljica državam v razvoju. Ogromne predelovalne ladje so izpraznile ribe iz zahodnoafriških morij. Izvažanje subvencioniranega kmetijskega presežka pod ceno je bilo pogubno za stopnjo dobička afriških kmetov, zdaj, ko njihovo prebivalstvo narašča, pa se zemlja namesto za proizvodnjo hrane za lastno prebivalstvo uporablja za to, da se lahko naši avtomobili še naprej vozijo po cestah.
Po svetu so bili že nasilni nemiri zaradi hrane, ko so obupani lačni ljudje napadli silose z žitom in supermarkete. V nekaterih državah so na ulicah vojaki, ki ščitijo preostalo hrano. Tveganje za oborožene spopade med državami in v državah se je močno povečalo zaradi politike EU - toliko o tem, da EU skrbi za mir. Kaj več pomeni vaščanu v Afriki? Poln rezervoar za bencin ali poln želodec? Prosim, da ste razumni in takoj spremenite svojo politiko o biogorivih.
Peter Baco
(SK) Cene hrane rastejo zaradi sedanjega nihanja na kmetijskih trgih, ki so že tako nestabilni. Glavna naloga kmetijskih politik je zato bila in še vedno je odpraviti to nestabilnost.
Spomnimo se na biblijsko zgodbo o sedmih debelih in sedmih suhih kravah: pred več tisoč leti je bila družba že sposobna organizirati kmetijske trge, s čimer je preprečila nihanja teh trgov ter Egiptu zagotovila pogoje za blaginjo, medtem ko so druge družbe trpele zaradi lakote in vojn, ki so bile povezane s pomanjkanjem hrane.
Sčasoma se je človeštvo v veliki meri razvilo v skladu z zmožnostjo posamezne družbe, da prednostno obravnava kmetijsko politiko. Vendar se s sedanjim prizadevanjem v STO, ki je osredotočeno na vojsko in nadzorno politiko ali na nacionalne trgovinske in gospodarske interese, žal potrjuje, da ima današnja kmetijska politika popolnoma drugačne prednostne naloge.
Zagotavljanje stabilnosti kmetijskih trgov mora zato postati prednostna naloga STO, če želimo, da bi bila nacionalna politika, vključno z našo skupno kmetijsko politiko, smiselna. Sicer, gospe in gospodje, brez smotra zapravljamo čas in denar, kar se bo nadaljevalo, dokler nas svetovna kriza s hrano ne bo prisilila, da sprejmemo korenite ukrepe, ki bodo seveda škodili kmetom in javnosti, koristili pa bodo špekulantom. Zato je najpomembneje, da imamo dovolj poguma, da se spoprimemo s težavami.
Mairead McGuinness
Gospod predsednik, menim, da je to ena od najpomembnejših razprav, ki smo jih imeli v Parlamentu, odkar sem v njem. Vendar pozivam vse, da prekinete svoje odložene zadeve, napačne predstave in morda svoje zamisli, ker s pogovori o skupni kmetijski politiki - razbijanjem glav o našem položaju - ne bomo rešili te težave.
Nihče ni mislil, da se bo to zgodilo - noben strokovnjak v Komisiji ni napovedal, da bo varnost preskrbe s hrano problematična, nihče od velikih političnih voditeljev ni nikoli govoril o tem - vendar zdaj nenadoma Evropejci plačujejo več za hrano in so prestrašeni. Morda je dobro, da smo to ugotovili zdaj, ker bomo z znanjem, ki ga imamo, resnično upoštevali potrebe najrevnejših na svetu, ki zdaj predrago plačujejo hrano.
Imam nekaj pripomb, najprej na evropski ravni, ki bi lahko prestrašile nekatere, ki so že govorili. Medtem ko cene blaga naraščajo, je treba upoštevati, da naraščajo tudi stroški proizvodnje. Kmeti pri gojenju rastlin za proizvodnjo hrane uporabljajo gorivo in energijo, zato se njihovi stroški povečujejo. Kmeti bodo svojo proizvodnjo povečali le, če bodo imeli dobiček, s tem pa je povezana dejanska težava. Poglejte cene gnojil in trende v tej smeri. Zaradi podnebnih sprememb smo zmanjšali proizvodnjo hrane v Evropi. Ne moremo imeti obojega.
Dovolite, da omenim države v razvoju. Ob drugih priložnostih - ne tu, ampak drugod - sem rekla, da Afrika potrebuje skupno kmetijsko politiko. Tako je Evropa razvila svojo bazo proizvodnje hrane - tako si zagotavljamo hrano - zdaj pa moramo priznati, tako kot smo naredili danes v tem parlamentu, da smo premalo vlagali v raziskave na področju kmetijstva, razvoj in svetovalne storitve.
Ponavljam: dobro je, da smo zaradi visokih cen hrane v Evropi ugotovili, da moramo vlagati v osnove civilizacije, tj. proizvodnjo hrane, in da moramo najprej poskrbeti za države v razvoju. Čeprav sem prišla sem zaskrbljena zaradi stanja, v katerem smo, prihajam tudi v upanju, da bomo lahko končno nekaj naredili in resno obravnavali vprašanje svetovne varnosti preskrbe s hrano. Vendar ne obtožujte skupne kmetijske politike!
Hannes Swoboda
(DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, veliko dejavnikov prispeva k povišanju cen ali povzroča to povišanje. Prisotne so tudi špekulacije, kot je natančno razložil gospod Schulz. Ali to pomeni, da smo nemočni in da lahko le opazujemo? Mislim, da ne. Komisar in predstavniki predsedstva Sveta so navedli nekaj stvari. Pozivam vas, komisar, da skupaj s kolegi iz Komisije v prihodnjih tednih pripravite izčrpen načrt o mogočih odgovorih, ker državljani po svetu in v Evropi želijo odgovore na vprašanje, kaj lahko naredimo in česa ne moremo.
Ena od točk je razvoj uspešnega in trajnostnega kmetijstva. To je ključni vidik. Ne bi rad ponavljal, kar ste že povedali, zato bom dodal le še kratko pripombo. Pred nedavnim smo bili na Kosovem, kjer je veliko površin, v zvezi s katerimi Evropska unija ne dela ničesar, da bi preprostim ljudem omogočila razvoj ustreznega kmetijstva. Zato moramo v svoji regiji narediti več - na Balkanu, v Ukrajini in v drugih državah - za spodbujanje razvoja trajnostnega kmetijstva.
Drugič: ne moremo preprosto reči, da se cene zvišujejo in da je to vse, ker vemo, kdo je najbolj prizadet. Vemo, da revnejši ljudje porabijo večji delež svojega prihodka za hrano in da so najbolj prizadeti. Zato moramo posredovati jasno sporočilo o razdelitvi in ozaveščanju v zvezi s socialnim skrbstvom, da bomo s povišanjem plač in zlasti pokojnin podprli skupine z nizkimi prihodki v Evropi. Seveda moramo prav tako podpreti skupine z nizkimi prihodki po svetu.
Prav tako moramo izpostaviti, da se kljub socialnim nemirom demokratične države bolje odzivajo na lahkoto in pomanjkanje. Razvoj demokracije v vseh državah, zlasti v državah v razvoju, je pomemben vidik preprečevanja tega pomanjkanja.
Četrtič - kot je bilo že omenjeno - učinki špekulacij. Ali to pomeni, da ne moremo narediti ničesar? Ali lahko Evropa, morda v okviru razvojnega programa Združenih narodov, Svetovne banke itd., ne bi bila proaktivna, da bi z ustreznim skladiščenjem in sproščanjem zalog vsaj delno zmanjšala vplive špekulacij? Ne moremo reči le, da na tak način pač delujejo špekulacije, ampak moramo ugotoviti, kaj lahko naredimo v zvezi s tem. Morda enako velja za nafto in plin; tudi na tem področju moramo nekaj storiti.
Kar zadeva cilje naše energetske politike, se ne smemo skupaj s slabimi stvarmi znebiti tudi dobrih. res je, da so pričakovanja pretirana, zlasti v zvezi s prvimi tehnologijami, ki so bile razvite. Vendar moramo prav na tem področju opraviti več raziskav v zvezi z energijo, na podlagi katerih bi odkrili drugo ali tretjo generacijo tehnologij - s tem se v celoti strinjam - ter ki bi zlasti pripeljale do uporabe biomase in drugih surovin, ki nimajo škodljivega nadomestitvenega učinka, kot ga imajo zdaj. Tudi v zvezi s tem mora Komisija sodelovati pri razmišljanju o tem in ne sme opustiti ciljev, ampak jih mora prilagoditi.
Na koncu ponavljam moje jasno in odločno sporočilo: pomagajmo najrevnejšim po svetu in tudi v Evropi, da bodo imeli dostop do bolj zdrave hrane kljub temu težkemu položaju. To je naš pomemben socialnodemokratski cilj.
Thierry Cornillet
(FR) Gospod predsednik, drugi govorci so danes obsežno razpravljali o tej temi, vendar je bolje, da se ponavljamo, kot da si nasprotujemo.
Če imate za preživetje le dolar na dan in porabite 75 centov za hrano, ki se nato podraži za 40 %, ste nemočni. Ne morete prerazporediti stroškov, zato zmanjšate obroke hrane, otroci ne hodijo več v šolo, ker to stane, vaša glavna prednostna naloga pa je, da jih nahranite, poleg tega pa vas pestijo še vse ostale socialne težave, ki so povezane s tem.
Zdaj obravnavamo težave ljudi na ravni posameznikov. Vzroki so večinoma prikriti. Menim, da si teh vzrokov ne smemo razlagati ideološko, ker je razlag več. Očitno so biogoriva eden od razlogov, vendar po besedah gospoda Daula pomenijo 2 % proizvodnje in 1 % površin, zato moramo prekiniti s pretiranimi navedbami.
Podnebne spremembe niso nujno škodljive povsod, čeprav so posledice v nekaterih državah pogubne. Kar zadeva spremembo prehranjevalnih navad, menim, da je dejstvo, da se del svetovnega prebivalstva bolje prehranjuje, dobra novica. Kar zadeva špekulacije, bi seveda morali poiskati način, da preprečimo zahodnim kapitalistom, da ustvarjajo dobiček iz denarja, ki bi moral biti namenjen pridelovalcem riža v Vietnamu.
Denarne težave se bodo rešile. Seveda bomo zbrali 315 milijonov EUR, ki jih bomo dodali 2,9 milijardi EUR, ki so namenjene svetovnemu programu za hrano. Vendar je resnična rešitev, kot je povedal komisar v svojem poročilu, povezana z vprašanji proizvodnje. Izboljšati moramo kmetijstvo in proizvodnjo, zlasti v Afriki, za kar so seveda potrebne naložbe v raziskave hibridov, poleg tega pa ne smemo več obsojati gensko spremenjenih organizmov, ki so lahko del rešitve.
Vlagati moramo v izobraževanje. Gospod Dumont je rekel: "če človeku daš ribo, bo sit en dan, če ga naučiš loviti ribe, pa bo sit celo življenje". Menim, da to velja tudi na tem področju. Predvsem moramo vlagati v infrastrukturo, ker izboljšanje kmetovanja pomeni izboljšanje namakanja, izboljšanje prevoza, omogočanje, da se nek proizvod pošlje iz točke A v točko B, kjer se proda, poleg tega pa moramo izboljšati skladiščenje in hladilno verigo, če želimo proizvode izvažati.
Vsi moramo ukrepati, ne le humanitarne organizacije. Vse ukrepe pomoči - Mednarodnega denarnega sklada, Svetovne banke, azijske razvojne banke itd. - je treba združiti, da bo kmetijstvo ponovno postalo najpomembnejši del razvojne strategije. To je tudi priložnost, da razmislimo o varnosti preskrbe s hrano pri humanitarni pomoči. Bodimo dovolj skromni in priznajmo, da se z večletno humanitarno pomočjo odvisnost ni nič zmanjšala. Zastaviti moramo vprašanja o humanitarni pomoči, s katero si lajšamo svojo vest. Zdaj ni čas za ideološke razlage. Preučiti moramo zunanje vzroke, gostoto prebivalstva, naravne nesreče, izgube človeških življenj zaradi virusa HIV in aidsa, ter, kar je še pomembneje, povezave med slabim upravljanjem in humanitarnimi posledicami.
Janusz Wojciechowski
(PL) Gospod predsednik, pred kratkim je bila glavna skrb Evropske unije prekomerna proizvodnja hrane, naše razprave pa so bile večinoma osredotočene v to, kako bi pridelali manj. Ločevanje subvencij od proizvodnje, odprava izvoznih premij in ohranjanje proizvodnih kvot so prispevali k omejevanju možnosti evropskega kmetijstva.
Ta politika se je potrdila z dejanskim stanjem. Prvi znaki krize s hrano so se pojavili hitreje, kot bi lahko pričakovali. Živila se dražijo, sami proizvedemo manj hrane, poleg tega pa se draži tudi uvoz, ki je vedno manj varen. To so pomembne posledice politike, ki temelji na prepričevanju kmetov, da zmanjšajo svojo proizvodnjo.
Temeljito moramo spremeniti naš pristop h kmetijski politiki. Priznati moramo, da je kmetijstvo eden od stebrov evropske varnosti. Poleg fizične varnosti in varnosti preskrbe z energijo je varnost preskrbe s hrano ključni steber varnosti, ki je pomemben za narode in države ter vse posameznike. Ne smemo se več igrati s kmetijstvom. Priznati moramo, da je to steber naše varnosti in mu še naprej zagotavljati podporo, da bomo zagotovili varnost preskrbe s hrano v Evropi in da bo hrana dostopna vsem.
Claude Turmes
Gospod predsednik, agrogoriva niso glavni povzročitelj te krize, vendar povečanje proizvodnje neučinkovitih agrogoriv prve generacije v tem trenutku ni dobra politična odločitev, torej je 10 % obveznih agrogoriv slaba politična odločitev.
Spomniti se moramo, od kod to izvira. To je bila kompromisna rešitev med pritiski avtomobilske industrije, da bi imela Komisija manj ambiciozne cilje v zvezi z učinkovitostjo avtomobilov, ter nadomestitvijo te manj ambiciozne politike z višjimi cilji za agrogoriva. S tem se podpira mit, da v svetu, v katerem več milijonov mladih Kitajcev in Indijcev sanja o tem, da bi imeli avto, predlagamo, da se lahko nadaljuje proizvodnja velikih limuzin in njihova oskrba z agrogorivi.
To na planetu, ki ima omejene vire, ni mogoče, zato pozivam Komisijo, da ponovno razmisli o tem. Zastavite si ambicioznejše cilje v zvezi z učinkovitostjo avtomobilov. Potreben je prehod z enorazsežnostne politike agrogoriv k celoviti politiki za pridobivanje energije iz biomase, poleg tega pa se moramo osredotočiti na biomaso na področjih, na katerih je najučinkovitejša, tj. pri proizvodnji električne energije in toplote. To je ceneje kot uporaba agrogoriv, ki so neučinkovita.
Dimitrios Papadimoulis
(EL) Gospod predsednik, Združeni narodi menijo, da pravi val visokih cen grozi več kot 40 državam in da več kot 100 milijonom ljudi grozi lakota. Člani Komisije in Sveta, to pomeni, da revni občutijo naraščanje inflacije v EU veliko močneje od dejanske inflacije. Zato se morate od odkritij premakniti k usklajenim javnim intervencijam. Nismo teoretična institucija, ki je odgovorna le za analizo. Potrebno je usklajeno ukrepanje na evropski ravni. Poleg tega je treba nujno sklicati varnostni svet Združenih narodov.
Končati morate s podcenjevanjem skupne kmetijske politike. Spremeniti morate svojo politiko glede biogoriv in prispevati k zagotavljanju, da cene hrane ne bodo več odvisne od nenadzorovanega trga in iskanja dobička.
Koenraad Dillen
(NL) Gospod predsednik, danes je bil v francoskem časopisu Le Monde objavljen članek z naslovom: "Za 1 evro ni mogoče kupiti skoraj nič več". Rast cen hrane, inflacija in rast cen nafte razjedajo družinski proračun. Socialne posledice recesije so vedno bolj občutne. Analiza v časopisu Le Monde nedvomno velja tudi za druge države članice. Nekateri govorniki so v tej razpravi že izpostavili, da prepogosto pozabljamo, da imamo težave s kupno močjo tudi v Evropi. Vsi pozdravljamo solidarnost s tretjim svetom, tudi jaz. Vendar star pregovor pravi: bog je najprej sam sebi brado ustvaril. Če bomo pozabili na to, bodo lahko Evropejci še enkrat zavrnili politiko, ki je ne razumejo, zlasti če ne bo prilagojena njihovim potrebam.
Vsi smo slišali, da Komisija spremlja razmere. Komisija je najbolj prizadetim ljudem namenila več sto milijonov nujne pomoči. Lahko bi pozdravili vsa dejanja dobre volje, če ne bi bilo dejstva, da se z njimi potrjuje ta značilna evropska slabost zdravljenja simptomov. Zdaj bi rad izpostavil le dva paradoksa. Komisija meni, da dela vse, kar lahko, da bi preprečila zmanjšanje kupne moči. Vendar kako razlagate Evropejcem, da želite ohraniti kupno moč, če bo morala vsaka družina letno prispevati 200 EUR za ambiciozen podnebni načrt? Kako nameravate razviti biogoriva za naše energetske potrebe in se hkrati boriti proti pomanjkanju hrane? To sta le dva dela pomembne razprave, ki jima namenjamo premalo pozornosti.
Andreas Schwab
(DE) Gospod predsednik, komisar, gospe in gospodje, razprava je že napredovala. Zato bi rad poudaril dve stvari. Menim, da je imel gospod Schulz popolnoma prav, ko je izpostavil, da so se trgi - zlasti kapitalski in investicijski trg - zelo močno odzvali na vedno večje negotovosti, ne le po krizi drugorazrednih posojil in ne le v Evropi v zadnjih mesecih, in da se zato veliko vlagateljev raje odloča za dolgoročnejše in bolj zanesljive naložbe. Konec koncev ima to resnično velike posledice za potrošnike po svetu, ker so se med drugim posledično povišale tudi cene hrane.
Kar zadeva sklade surovin, so na primer nekateri skladi v zadnjih letih imeli do 30 % dobička. Vendar si ne smemo tako zamišljati poštenega sveta ali, seveda, trajnostne politike, ko najprej umetno zvišamo cene, ko kapitalski trg povzroči veliko povišanje cen surovin in hrane ter nato poskušamo vzpostaviti solidarnost z narodi južne Afrike in Južne Amerike, da bi nato tja izvozili temu primerno drage proizvode.
Res je, da moramo najprej pozvati Evropsko centralno banko in mednarodne kapitalske trge, da naredijo čim več za povečanje zaupanja v sedanje običajne naložbene možnosti, da bodo vlagatelji ponovno začeli uporabljati te strategije in te naložbene možnosti. Žal gospod Schulz ni povedal, kako bomo to omogočili. Menim, da nismo nemočni in da ni res, da nimamo nobenih možnosti, vendar moramo predvsem vsi dajati vtis, da ima pri tem glavno vlogo Evropska centralna banka.
Moja druga pripomba je, da menim, da moramo opozoriti na pretirano paniko. Cene hrane so se seveda zdaj bistveno zvišale - to je izpostavil kolega poslanec - in to je zelo pomembno za potrošnike v Evropi, ker je zato njihov proračun veliko manjši. Vendar menim, da mora biti naša dolžnost, da zagovarjamo realno in trajno obravnavo - nekateri kolegi poslanci so že govorili o tem - različnih energetskih virov tudi tu v Parlamentu, če resnično želimo, da bodo ti cilji postali naši.
Josep Borrell Fontelles
(ES) Gospod predsednik, nenadoma so se s finančno in nepremičninsko krizo na severu ter krizo s hrano na jugu pokazala vsa protislovja deregulirane globalizacije.
Nenadoma so se na trgih pojavile špekulacije v zvezi z živili, ker je dobiček ogromen. Če se cena riža v sedmih tednih zviša s 400 USD na 1 000 USD, tega ogromnega zvišanja ne more upravičiti nobena količina biogoriv. Za to je odgovoren le trg, nedotakljivi trg, ki, po špekulacijah v zvezi s stanovanji ter več milijonih uničenih in zadolženih ljudi, zdaj špekulira glede hrane, ker se pri tem lahko zasluži: 1 000 USD na tono riža!
To nima nič skupnega z racionalno in strukturno težavo, ki jo je mogoče upravičiti zaradi povečanja povpraševanja s Kitajske ali zmanjšanja zalog zaradi suše.
Naš svet potrebuje malo manj trgovanja in malo več pravne ureditve. Globalizacija se ne more nadaljevati s pretresi, ki povzročajo take katastrofe; treba jo je urediti in ureditev globalizacije zdaj med drugim pomeni povečanje možnosti za kmetijsko proizvodnjo v Afriki.
Kot je povsem upravičeno povedal Komisar, celina, kot je Afrika, ne more uvažati hrane. Afrika mora biti samozadostna in da bi to dosegli, moramo spremeniti veliko politik, da se bo omogočil razvoj njihove produktivnosti, zagotovila pomoč, da bodo delali to, kar znajo in lahko delajo ter kar bi delali, če bi bil drugačen položaj na trgih - ponovno trgi - ki so v iskanju konkurenčnosti za vsako ceno povzročili velike človeške tragedije.
Haiti uvozi 80 % riža, ki ga porabi. Pred nekaj leti je bil popolnoma samooskrben. Zakaj nenadoma uvaža riž, ki je bil pridelan v Združenih državah in je močno subvencioniran? Zakaj smo povzročili njegovo veliko odvisnost? Res je, da so biogoriva povzročila zvišanje cene ameriške koruze. Kadar se preusmeri 30 % proizvodnje, je jasno, da cene zanihajo.
Vendar se cena žita zaradi biogoriv ni spremenila: 1 % ne more povzročiti takih sprememb. Ne moremo ustaviti tehnološkega razvoja nečesa, kar je morda edina alternativa tekočim gorivom. Preprečiti moramo pretirano preusmerjanje, vendar se ne smemo skupaj s slabimi stvarni znebiti tudi dobrih ali iskati grešnih kozlov za težave, ki jih niso povzročile tehnološke spremembe ali spremembe povpraševanja, ampak špekulativni premiki, ki jih ne bi smeli dovoliti in proti katerim bi se morali boriti z vsemi političnimi silami.
Niels Busk
(DA) Gospod predsednik, od uvedbe skupne kmetijske politike leta 1957 smo imeli dovolj hrane po zmernih cenah. Vendar se zdaj potrošniki spopadajo z velikim zvišanjem cen kruha in mleka zaradi vedno večjega povpraševanja, zlasti ker so bile zadnjih nekaj let letine po svetu slabe. Evropejci zdaj to finančno občutijo in manj premožni so zaradi tega že v težkem položaju. Položaj najrevnejših držav sveta v razvoju in držav v razvoju, ki so odvisne od uvoza hrane, je že popolnoma nevzdržen. Vendar je za države v razvoju, ki izvažajo hrano, položaj ugoden, ker se povečujejo njihovi prihodki.
Izpostavljam dejstvo, da moramo razlikovati med pomanjkanjem ponudbe in visokimi cenami. Pomanjkanje ponudbe moramo obravnavati resno in se nanj odzvati. Vendar dokler bo liter kole stal več kot liter mleka, menim, da cena mleka ni nerazumno visoka. Svetovna banka je ugotovila, da se bo povpraševanje po hrani do leta 2030 povečalo za 60 %, zlasti zaradi večjega povpraševanja v državah, kot sta Kitajska in Indija, kjer se povpraševanje po hrani povečuje v skladu z rastjo in blaginjo. Prav tako je treba povedati, da naše zaloge žita najmanjše v zadnjih 60 letih in da so zdaj na nevarno nizki ravni. Še ena slaba letina leta 2008 bi lahko povzročila tako pomanjkanje zalog hrane, kot si ga ne more nihče predstavljati.
Razumeti moramo resnost razmer; trgovati moramo in izkoristiti možnosti, ki jih imamo na voljo. Najti moramo pravo ravnotežje med okoljskimi potrebami in potrebo po proizvodnji dovolj hrane glede na povpraševanje. V zvezi s tem bo napredek mogoč le, če bomo obravnavali biotehnologijo in se z objektivnimi informacijami spopadli s kampanjo strahu pred gensko spremenjeno hrano. Menim, da biotehnologija ponuja veliko morebitnih rešitev za sedanje razmere. Strah pred gensko spremenjenimi organizmi, ki prevladuje v Evropi, ima popolnoma nesmiselne posledice. Namesto da bi se za živali uvažala krma v obliki soje in koruze, jih hranimo z žitnimi proizvodi, ki bi se lahko uporabili za hrano ljudi. Obtoževanje biogoriv za zvišanje cen hrane je verjetno prav tako posledica pomanjkljivega poznavanja dejstev, ker se poljščine za hrano običajno ne uporabljajo za biogoriva v Evropi.
Na voljo je veliko dobrih orodij. Zlasti je treba uporabiti kmetijsko industrijo, ki se je pripravljena spopasti z izzivom. Razviti moramo kmetijsko industrijo, namesto da jo oviramo, kar se je dogajalo v politiki v zadnjih letih. Ohraniti moramo okoljske koristi, ki smo jih dosegli, vendar imamo veliko možnosti, da ohranimo te koristi, medtem ko hkrati povečamo proizvodnjo. Na podlagi političnih odločitev se na primer določi, koliko gnojila se lahko uporabi na koruznih poljih. Seveda morajo prevladati dejanski in objektivni vidiki.
Zdzisław Zbigniew Podkański
(PL) Gospod predsednik, sredi tega stoletja bo število prebivalcev na tem planetu preseglo 9 milijard. Poleg rasti prebivalstva se bo povečevalo tudi povpraševanje po hrani, pri čemer hrane že zdaj primanjkuje v tretjih državah in tudi v Evropi. Evropa in ostali svet lahko pričakuje veliko krizo s hrano.
Skupna kmetijska politika Evropske unije, ki temelji na odredbah, prepovedih, kvotah in pogojih, je povzročila, da imajo nekatere države koristi od krize s hrano, druge pa izgube. Le nekaj držav EU bo od tega imelo koristi. Žal bo velika večina imela izgube, vključno s Poljsko, ki je bila do nedavnega tretja največja proizvajalka hrane v EU in je lahko v preteklosti dvakratno nahranila svoje prebivalstvo.
Pomanjkanje hrane je povezano z višjimi stroški. Svetovna banka je ugotovila, da so se v zadnjih treh letih cene hrane zvišale skupaj za 83 %; rast cen se nadaljuje in se bo nadaljevala še naprej.
Mednarodni denarni sklad, Svetovna banka in vlade številnih držav vedo, da lahko pomanjkanje hrane ogrozi biološko varnost ljudi. Po posredovanju več predstavnikov, vključno z nekaterimi s Poljske, je Evropska unija namenila 2 900 000 hektarjev prahe za proizvodnjo žit in povečala kvote za mleko za 2 %. Vendar s tem nismo rešili težave. Kmetijska politika EU je še vedno kratkovidna. Predelovalni obrati se zapirajo, pridelovalna območja se zmanjšujejo, na obdelovalnih površinah rastejo drevesa, poleg tega pa je bilo sprejetih veliko ukrepov, ki omejujejo proizvodnjo hrane.
Kdo nam bo v prihodnosti zagotovil zdrava in poceni živila? Verjetno ameriški proizvajalci, čeprav ta živila ne bodo zdrava, ker bodo gensko spremenjena. Zakaj torej čakamo? Že zdaj dobro vemo, da kmetijska politika EU, ki se izvaja v skladu s pričakovanji nekaterih interesnih skupin, ne vodi nikamor, oziroma povzroča izgubo biološke varnosti v EU in poslabšanje položaja po svetu. Zato moramo pregledati skupno kmetijsko politiko ter se ponovno pogajati o sklenjenih pogodbah in novi rešitvi za prihodnost.
Marie-Hélène Aubert
(FR) Gospod predsednik, Evropska unija, mednarodna skupnost, Mednarodni denarni sklad in Svetovna banka opozarjajo in združujejo svoje moči, kar je dobro glede na sedanjo krizo s hrano. Vendar delujejo kot piromanski gasilci.
Menim, da je še vedno treba pregledati politike, ki so bile sprejete na severu in jugu v zadnjih 20 letih: načrti za strukturne prilagoditve, ki jih izvajajo vodilne mednarodne finančne institucije, ki so ogrozile zmožnost držav, da organizirajo in upravljajo svoje gospodarstvo, opuščanje kmetijstva in pomanjkanje zanimanja zanj v smislu javne razvojne pomoči, deregulacija, nenadna liberalizacija svetovne trgovine in finančni tokovi, ki so povzročili nekakšen ekološki socialni damping in špekulacije. Ne zdi se mi prav, da medtem ko ponujamo nasvete in priporočamo rešitve, nismo zares kritizirali dogodkov v prejšnjih desetletjih.
Namesto da govorimo o varnosti oskrbe s hrano, moramo zadevnim državam omogočiti, zlasti v Afriki, da razvijejo svoje kmetijstvo, organizirajo svoje regionalne trge in jih na nek način zaščitijo, da, zaščitijo, tako kot je naredila Evropska unija, ko je razvila svojo kmetijsko politiko. Zato moramo bolj prisluhniti združenjem kmetov v teh državah, ki ukrepajo ter imajo zamisli in preproste zahteve, ki bi jih lahko podprli s sredstvi, ki niso nujno oderuška. Začeti moramo tako, da bomo prisluhnili ljudem, ki predlagajo več pobud, ki si zaslužijo podporo, zlasti s strani Evropske unije.
Diamanto Manolakou
(EL) Gospod predsednik, večje kot je izkoriščanje delavcev, več premoženja je v rokah nekaterih. To je kapitalizem. V demonstracijah lačni ljudje od Afrike do Bližnjega vzhoda in od južnovzhodne Azije do Latinske Amerike vzklikajo enako: "lačni smo".
Zatiranje demonstracij v Egiptu, Somaliji, Bangladešu, Indiji in drugod je preveč krvavo. Bilo je več mrtvih, ranjenih in več sto aretiranih. Na Haitiju, ki so ga že zasedle imperialistične sile, so bili zatiralci mirovne sile Združenih narodov, ki so celo streljale na otroke. Imperializem ni nič manj kot okupacija, prisvojitev in podreditev. Bes na demonstracijah ni povezan le s ceno hrane, nafte ali biogoriv; protesti ljudi zaradi revščine in degradacije so še ostrejši zaradi krutosti kapitalistov.
Imperialistične organizacije in združenja so zaskrbljena zaradi protestov lačnih ljudi; zahtevajo ukrepe, ki se skoraj nič ne razlikujejo od ukrepov, zaradi katerih več milijonov ljudi na svetu strada. Vaši ukrepi so nepopolni. Ne želite zadovoljiti temeljnih človeških potreb, ki se prav tako ne bodo zadovoljile s temi ukrepi, ker bi se v nasprotnem primeru vaše premoženje zmanjšalo. Rešitev obstaja. Resnična nepokorščina in odpor bosta povzročila poraz izkoriščevalske krutosti kapitalizma.
Luca Romagnoli
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, ne strinjam se z besedami v zvezi s hitro naraščajočimi cenami hrane. Absurdno se mi zdi, da nekdo misli, da bo nahranil države v razvoju tako, da jih prisili, da gojijo rastline za gorivo namesto za hrano. Nikakor ne morem podpreti lobija, ki podpira gensko spremenjene organizme, ker so biogoriva nekaj drugega kot hrana, zlasti pa sem zaskrbljen zaradi monopola zunaj Evrope v zvezi s patenti in semeni, ki povzroča veliko odvisnost od Združenih držav in evropskih kmetov.
Menim, da se cene niso zvišale zaradi podnebnih sprememb ali dragega goriva, ker to - čeprav ima nek vpliv - nima takega vpliva, kot menijo nekateri; med drugim je treba izpostaviti, da je menjalni tečaj med evrom in dolarjem zelo dober. Menim, da so za to odgovorne špekulacije trgovinskega sektorja, zlasti veliki trgovci, sicer ne bi bilo jasno, zakaj se cene kmetijskih pridelkov v Italiji v zadnjih sedmih letih niso veliko spremenile, zagotovo pa se niso spremenile toliko, kot so se zvišale cene za potrošnike.
V Italiji večnacionalni veliki trgovci ali zadruge zelo špekulativno uporabljajo kartelno strategijo v škodo potrošnikom. Menim, da se bo kupna moč povečala le z moratorijem na maloprodajne cene. Strinjam se, da bo z zmanjšanjem trgovanja, konkurence in globalizacije prispevalo k produktivnosti in potrošnji. Zato bom glasoval proti izjavi Sveta in Komisije.
John Bowis
Gospod predsednik, sektor hrane v svetu je bil 30 let sorazmerno stabilen, zdaj pa ni več. Konec stabilnosti je bil dramatičen, nenaden in presenetljiv. Slišali smo za nemire zaradi hrane na Haitiju, v katerih je bilo 20 mrtvih, poleg tega pa se je cena riža, fižola, sadja v enem letu zvišala za 50 %.
Delno je za to odgovorna rast prebivalstva: v času mojega življenja se je svetovno prebivalstvo povečalo z dveh in pol milijard na šest in pol milijard. V zvezi s ne moremo veliko storiti. Delno je to posledica novega izobilja v državah, kot je Kitajska, kjer se na primer povpraševanje po čokoladi poveča za 15 % na leto, kar je nevzdržno v smislu oskrbe. V zvezi s ne moremo veliko storiti.
Delno je to posledica podnebnih sprememb, dezertifikacije, sprememb vzorcev padavin, pogostejših poplav in tako naprej, pri čemer si prizadevamo, da bi naredili nekaj v zvezi s tem. Na voljo imamo paket ukrepov za boj proti temu in ukrepe, ki jih je danes navedel komisar: pomoč v hrani in kmetijsko podporo za najrevnejše države.
Delno pa je to tudi posledica hitenja v zvezi z biogorivi, tj. predloga EU o 10-odstotnem povečanju goriva v prometu; v Ameriki je zdaj 30 % koruze namenjene za proizvodnjo etanola, zaradi česar se je zmanjšala količina površin za pridelavo hrane in so se zvišale cene koruzne moke.
Posledice tega je izpostavil Jean Ziegler v svojih izjavah o zločinu zoper človeštvu. To je morda pretirano, vendar je v tem nekaj resnice, pri čemer velja, da moramo poiskati drugo generacijo biogoriv. V prometu moramo poiskati goriva iz lesa namesto tekočih biogoriv. Gojenje biogoriv mora biti trajnostno. Če bomo to storili - ne z monokulturo - bomo lahko ugotovili, da so biogoriva del rešitve. Vendar je zdaj veliko tveganje, da postanejo del težave.
Luis Manuel Capoulas Santos
(PT) Vsi vemo, da Evropa in ostali svet nista pričakovala težave, ki zaradi svojega obsega ter gospodarskih in humanitarnih posledic zahteva večstranski pristop ter odziv na evropski in mednarodni ravni. To očitno ni kmetijsko vprašanje, ampak težava, ki je ni mogoče rešiti brez kmetijstva.
Zavedamo se različnih vzrokov, vendar še zdaleč ne vemo, koliko vsak od njih prispeva k sedanjim razmeram: jasno povečanje povpraševanja, biogoriva, preprosto naključje slabih letin na več delih sveta, posledice podnebnih sprememb ali čista špekulacija na podlagi navedenih vzrokov? Komisija mora ukrepati, da bo čim prej in temeljito poiskala odgovore na ta vprašanja. Poleg tega imata dodaten pomen poglobitev in pospešitev preložene razprave o pregledu stanja in pogajanjih STO.
Kot politični nosilci odločanja smo zaradi te krize prisiljeni odgovoriti na nekatera vprašanja, izmed katerih izpostavljam naslednja: ali je liberalni model, ki se vedno pogosteje uporablja za skupno kmetijsko politiko, dovolj učinkovit za obravnavo te težave? Kako bi proizvedli več brez ogrožanja trajnosti virov in katere so druge možnosti, zlasti za prehrano živali? Katere nove intervencijske mehanizme moramo sprejeti za preprečitev nadomestitve strateških javnih zalog s špekulativnim zasebnim kopičenjem? Ali so prednostne naloge politike sodelovanja Evropske unije in mednarodnih institucij prave?
Hitro moramo ukrepati, da ne bomo nepripravljeni v še bolj nepričakovanih okoliščinah ali na še slabše razmere. Socialisti in zlasti tisti, ki sodelujejo pri kmetijskih zadevah, se zavedamo svojih odgovornosti ter smo pripravljeni sodelovati v tej razpravi in prispevati k iskanju učinkovitih rešitev na težavo, ki lahko hitro postane najpomembnejša težava na svetu.
Andrzej Tomasz Zapałowski
(PL) Gospod predsednik, zaradi povečanja svetovnega prebivalstva in kvalitativnega povečanja potrošnje v razvitih državah so se cene hrane močno zvišale. To bi lahko predvideli. Ne bi nas smelo presenetiti. Ta težava bo le še večja, ko se bo število prebivalstva povečevalo in bodo ljudje v razvitih državah zahtevali dobro hrano, ki ne bo gensko spremenjena in bo zagotovo veliko dražja.
Namesto da bi se spraševali, kako bi znižali cene hrane v EU, subvencioniramo drago kmetijstvo v starih državah, medtem ko v novih državah pristopnicah le delno podpiramo cenejšo proizvodnjo zdrave hrane, s čimer se bo očitno omejila vsaka rast proizvodnje v teh državah. Evropa ima dobro priložnost, da izenači negativno bilanco zunanje trgovine z državami, kot sta Kitajska in Indija, ker se življenjski standard v teh državah stalno izboljšuje in število prebivalstva močno povečuje. Te države bodo potrebovale veliko več hrane.
Horst Schnellhardt
(DE) Gospod predsednik, komisar, gospe in gospodje, danes razpravljamo o dveh novicah. Prvič, na Haitiju, v Bangladešu, Egiptu in drugih državah so se zgodili nasilni protesti zaradi visokih cen hrane. Drugič, evropski kmeti protestirajo zaradi znižanja cen v sektorju mleka. Zdi se, da gre za dve nasprotujoči si novici, vendar sta med seboj povezani in sta dokaz, da ima kriza več strani. Potrebujemo paket ukrepov, ker je skušnjava, da bi se zatekli k protekcionizmu prek proizvajalcev hrane in maloprodajnih verig, vidik, ki ga je treba obravnavati resno, pri čemer je najprej treba določiti politiko.
V nasprotju z gospodom Borrellom menim, da ni potrebna večja pravna ureditev, ampak zagotavljanje večje konkurence. To je ključno. Zato ne vidim povezave med cenami hrane in pridelovanjem obnovljivih surovin, ki se pogosto omenja. To je nesorazmerno in ni ciljno usmerjeno. Dejstvo je, da se je povpraševanje po hrani povečalo, zlasti na Kitajskem in v Indiji. Temu se ne moremo izogniti, vendar moramo kljub temu povedati, da še ni takega pomanjkanja hrane, da bi bilo povečanje cen upravičeno.
Vendar menim, da moramo sprejeti ukrepe za povečanje proizvodnje hrane. Zato je treba v skladu s tem povečati denarna nadomestila za naše kmete. Menim, da je revizija naše kmetijske politike napačna; dodatno jo je treba razviti - to je pomembno načelo.
Vendar moramo prav tako pregledati našo zakonodajo, da bomo ugotovili, ali ustreza povečanju proizvodnje. V okvirni direktivi o vodah je veliko pravil, ki omejujejo uporabo gnojil in pesticidov, ki povzročajo pritiske in obremenitve. Zato se zdaj cene zvišujejo. Zdaj bi morali še enkrat razmisliti, ali je potreben večji razvoj.
Prav tako je treba dodatno obravnavati vprašanje prahe. Treba jo je ukiniti. Na teh območjih bi morali gojiti hrano.
Alain Hutchinson
(FR) Gospod predsednik, Evropska komisija je glede na sedanjo krizo s hrano pred kratkim napovedala, da bo znatno povečala svojo nujno pomoč v hrani. To so odlične novice, vendar bo Komisija večinoma s tem, ko se bo osredotočila na te strukturne vzroke, pokazala, da je dojela obseg krize in da priznava, da je skupaj z EU v celoti odgovorna za današnje dogodke.
Evropski socialisti menimo, da sedanja kriza nima nič skupnega z usodo; je le posledica zelo jasnih političnih odločitev, ki so jih na splošno sprejele severne države na različnih področjih. Zavedati se moramo, da kljub nemirom ljudi in protestom zaradi lakote - kdo bi jim lahko zameril - Komisija, ki ni enotna, še naprej subvencionira izvoz svojih kmetijskih proizvodov na račun več milijonov malih proizvajalcev na jugu, ki ne morejo konkurirati.
Upoštevati je treba, da nekateri v Evropski uniji zmanjšujejo količino javne razvojne pomoči, medtem ko še naprej obljubljajo in trdijo ravno nasprotno. Prav tako ne smemo pozabiti, da Komisija še naprej poskuša uvesti tako imenovane sporazume o gospodarskem partnerstvu za afriške, karibske in pacifiške države, tj. najrevnejše države na svetu; te države si teh sporazumov ne želijo, ker dobro vedo, da bodo povzročili nove krize v prihodnosti.
Unija in Evropska komisija nameravata sprejeti dolg seznam odločitev, ki so jasno v nasprotju s cilji, ki so bili napovedani v zvezi z razvojnim sodelovanjem. Kaj lahko sploh še dodamo o sistemu, našem sistemu, v katerem sta riž ali pšenica postali varni naložbi? Ali je resnično pošteno, da evropske banke ponujajo svojim strankam naložbene proizvode, ki temeljijo na špekulacijah v zvezi s povišanjem cen blaga in hrane?
Ali se bomo vdali in sprejeli dejstvo, da smo več milijonov ljudi pahnili v lakoto le zato, da se lahko vozimo z okolju prijaznimi avtomobili in občudujemo naše zelene površine? Ne. Zato zahtevamo večjo povezanost med različnimi politikami Evropske unije ter odločno lobiramo pri Komisiji in gospodu Barrosu, da bomo ustavili to hitenje z biogorivi s prizadevanjem za uvedbo moratorija, kakršnega je predlagal gospod Ziegler v Združenih narodih, na uporabo in proizvodnjo biogoriv, dokler bodo pomenili konkurenco hrani.
Na koncu bi rad povedal kolegu poslancu Cornilletu, da je avtor pregovora o ribah Mao Cetung in ne René Dumont.
Maria Martens
(NL) Gospod predsednik, gospod komisar, gospe in gospodje, rečeno je bilo, da zaradi lakote ali podhranjenosti vsak dan trpi približno 850 milijonov ljudi. Zanimivo, da večina teh ljudi živi na podeželju, in verjeli ali ne, hrano proizvajajo sami. To je neverjetno. Nekaj je zelo narobe. Trenutno se srečujemo tudi s precejšnjim povišanjem cen živil. Vzrok za to so različni dogodki, ki smo jih že obravnavali. Vse večja blaginja na Kitajskem in v Indiji, povečano povpraševanje po mesnih izdelkih, evropski in ameriški cilji v zvezi z biogorivi, višanje cen energije ... Seznam je dolg. Svetovni program za prehrano potrebuje letos za 7 milijonov USD več sredstev, da bo lahko pomagal enakemu številu ljudi kot lani. Posledice za najrevnejše so ogromne.
Zahtevale se bodo nove, predvsem kratkoročne, strategije. Primanjkljaje v svetovnem programu za hrano bomo morali kmalu dopolniti. Prav tako sem zadovoljna z obljubami komisarja, da se bodo v ta namen namenila dodatna sredstva, na primer s predložitvijo stroškov pomoči v obliki hrane, ki se načrtuje v tem letu, in s črpanjem rezerv za humanitarno pomoč.
Vendar je bolje preprečiti kot zdraviti, kakor pravi odličen pregovor. Zato moramo obravnavati zlasti dolgoročnejše politične ukrepe. Kako lahko državam v razvoju zagotovimo varno oskrbo s hrano? Kaj lahko spodbudimo in kako jim lahko to omogočimo? Ali vemo, katere naše politike ali politike Mednarodnega denarnega sklada ali Svetovne banke podpirajo varnost hrane ali jo ogrožajo? Ali ne moremo na področju kmetijske politike storiti več? Komisijo želim vprašati, kakšno vlogo je v zadnjih letih imela varnost oskrbe s hrano v delovnem programu, ker se konec koncev globalizacija vendar ni pojavila iznenada.
Kar zadeva pregovor, da je preprečevanje boljše od zdravljenja, naj navedem uspešno formulo projekta Boj proti lakoti, mednarodne organizacije, ki je s celostnim pristopom že dosegla odlične in trajne rezultate v različnih državah. Prav tako poudarjam izvajanje skupne strategije EU-Afrika za Afriko. Ta strategija namenja pozornost zlasti partnerstvu za razvoj afriškega kmetijskega sektorja. Moje vprašanje je, kako pri tem sodeluje Komisija.
Reino Paasilinna
(FI) Gospod predsednik, gospod komisar, gospe in gospodje, energetski sektor se srečuje z zelo etičnim izzivom. Nasproti si stojita energija in kruh. To je isto, kot razlika med blaginjo in revščino.
Zaradi špekulacij so stroški žita v praksi odvisni od cene nafte. Višja kot je, več žita se bo porabilo kot gorivo, če ne bomo posredovali. Zdaj se za proizvodnjo biogoriv porabi le 2 % žita, vendar se ta odstotek povečuje. Organizacija za ekonomski razvoj in Združeni narodi so ocenili, da bi se, če cena nafte doseže raven 56 dolarjev, proizvodnja žita za hrano zmanjšala za nekaj odstotnih točk, pri čemer bi se cena žita, torej hrane, povečala za približno 10 %. Kaj pa če cena nafte narašča, dokler ne doseže cene 100 dolarjev, kot jo ima zdaj? Nujno potrebujemo mednarodne norme in sporazume, da bomo lahko zaustavili rast cen hrane, isto velja tudi za uporabo žita za gorivo za avtomobile na naših cestah, namesto za hrano.
Zamišljamo si lahko marsikateri grozeč scenarij, vendar so tudi dobre novice. Rusija pripravlja shemo za proizvajanje konkurenčne obnovljive energije za evropski trg. To pomeni hidroenergijo, uporabo rezerv vode in gozdne mase v velikem obsegu - dejansko največjem na svetu.
Karl-Heinz Florenz
(DE) Gospod predsednik, gospod komisar, resnično menim, da se tu srečujemo z resno težavo. Vendar odločno svetujem, da moramo pri odpravljanju negativnih stvari ohraniti tiste, ki so dobre, in poiskati dejanske razloge za te razmere.
Presenečen sem, da veliko naših kolegov poslancev te razprave o hrani ni pričakovalo. Svetovno prebivalstvo se zadnjih 20 let stalno povečuje. Vsako leto se poveča za 80 milijonov ljudi. Kdor je zdaj presenečen, se mora vprašati, kje je bil zadnje čase.
Poiskati moramo področja, na katerih lahko kaj spremenimo, in tista, na katerih ni verjetno, da bi lahko kar koli storili. Prepričan sem, da so med drugim sporne špekulacije na svetovnih borzah žitnih in kakavovih proizvodov. Sredstva na borzah so ogromna in privlačijo špekulante, ki bi namesto tega morali vlagati v surovine. To seveda povzroča višanje cen in človeško trpljenje, kar posledično vpliva tudi na živinorejce v Evropi. Na tem področju moramo zagotoviti agresivne ukrepe.
Povračilo za izvoz je za nas dragoceno in vsi pravijo, da ga je zdaj treba ukiniti. Mimogrede, to smo že storili, in rok poteče leta 2013. Vendar ne smemo zahtevati od Združenih držav, da postopno odpravijo pomoč v obliki hrane, ker bo ta instrument deloval le, če bomo to storili skupaj. Če želimo, da deluje, moramo kmetijsko politiko in proizvodnjo usmeriti v težavne države tega sveta. Za to potrebujemo stabilne politične odnose v teh državah. Veliko kmetov je razočaranih zaradi slabega upravljanja, nejasnih lastninskih pravic in visokih osnovnih davkov, ki se morajo plačati podkupljivim vladam. Na žalost obstajajo rasni konflikti, poleg tega ni nobene enakosti na področju semen in traktorjev. Kako naj kmet - tudi sam sem kmet - prideluje poljščine, če nima semen? Pozornost moramo usmeriti k temu.
Predvidevam lahko, da je potrebna evropska zunanja kmetijska politika. Evropska unija si mora po najboljših močeh prizadevati za enakost, da odpravi te primanjkljaje.
Bernadette Bourzai
(FR) Gospod predsednik, predstavnik Sveta, gospod komisar, gospe in gospodje, najprej poudarjam resnost krize glede hrane in njene dramatične posledice v smislu povečevanja revščine in lakote za prebivalce držav v razvoju.
Najbolj prikrajšane ljudi v naših zahodnih državah ogrožajo še povišanje cen živilskih izdelkov in se že mesece borijo z vsakodnevnimi povišanji cen. Za te razmere je potreben takojšnji odziv in dolgoročna prilagoditev rešitev s prenovljeno skupno kmetijsko politiko kot politiko razvojne pomoči ter trgovinsko politiko v smislu politike Svetovne trgovinske organizacije, da se prepreči zloraba prevladujočega položaja supermarketov v Evropi ter špekuliranje s hrano, ker kmetijstvo ni običajen gospodarski sektor. Nevarnost lakote ter socialne in politične destabilizacije je prevelika, pri čemer vas moram spomniti, da je pravica do hrane temeljna človekova pravica. Kmetijstva ne smemo popolnoma prepustiti tržnemu gospodarstvu ali špekulantom, ki po krizi na področju nepremičnin, energije in rud iščejo varne naložbe.
Potrebujemo orodja za urejanje trga ter trdno in skladno kmetijsko ter živilsko politiko, poleg tega moramo čim prej okrepiti zaloge za primere sile, da se bomo lahko odzvali na takšne izredne razmere. V državah v razvoju moramo prednost dati proizvodnji hrane in poljščin pred neprehransko proizvodnjo, zlasti agrogoriv.
Gunnar Hökmark
(SV) Gospod predsednik, trenutna kriza v sektorju živil predstavlja za človeštvo nevarnost, da se bo na področju odpravljanja revščine nazadovalo za celo desetletje ter da bosta v večjem delu sveta začeli prevladovati nestabilnost in človeška beda.
Menim, da je poleg tega treba poudariti tudi, da v kmetijskem sektorju nismo bili priča enako hitremu razvoju kot v globaliziranem svetovnem gospodarstvu. Srečujemo se s propadom urejenih kmetijskih trgov, pomanjkanjem odprte trgovine in ureditvijo, ki kmetom preprečuje uporabo lastnega zemljišča. Jasno je, da se lahko odločimo za obravnavo številnih resnih težav, s katerimi se trenutno spopadamo, če to želimo. Večja uporaba razpoložljivih območij zemeljske površine je koristna v prizadevanju za ugodnejše razmere.
Več gojenih izdelkov prispeva k biogorivom in tudi k hrani. Vendar imamo obenem tudi možnost, da državam v razvoju omogočimo gospodarski razvoj. Pri tem imamo v Evropi tudi priložnost, da utremo pot večji dinamičnosti in odprtosti kmetijskega sektorja.
Vendar rešitve teh težav niso v večjem upravljanju in številu subvencij, ampak v večji odprtosti za evropske kmete in kmete po vsem svetu, da bodo pridelovali hrano in biogoriva, ki ju svet potrebuje. To so svobodnejše kmetijstvo, svobodnejši kmetje in prosta trgovina.
Če bomo lahko to dosegli, nam bo uspelo doseči tudi napredek pri mednarodnih pogajanjih v Dohi, pogajanjih o prosti trgovini, pri čemer si bomo obenem prizadevali za boljše podnebje in boljši svet.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Gospod predsednik, socialne napetosti v Evropi, človeška katastrofa na drugih celinah ter posledice povišanja cen hrane v Evropi, zlasti v revnih mestnih predelih, so zdaj dosegle tudi srednji razred. Na evropski celini je v Uniji okrog sto milijonov revnih ljudi, na Madžarskem približno trije milijoni ljudi živijo pod pragom revščine; njihov težek položaj še poslabšuje povišanje cen hrane, ki vsebuje sadje, in pomanjkanje mesa. Programi EU, ki že potekajo, kot sta programa za mleko in sadje v šolah, so zato izjemno pomembni. Trenutna kriza kaže, da potrebujemo novo kmetijsko politiko za leto 2013. EU mora pridelati večino svoje hrane, ki mora biti kakovostna, poleg tega mora državam, ki niso v EU, pomagati s svojim znanjem in izkušnjami ter prenosom znanja in razvoja v kmetijski proizvodnji, da se bo ta svetovni problem vedno bolj zaostrujočih razmer lahko rešil. Hvala za vašo pozornost.
José Albino Silva Peneda
(PT) Gospod predsednik, večje povpraševanje v gospodarstvih v razvoju, povišanje cen nafte in spremembe podnebja so dejavniki, ki prispevajo k povišanju cen živil po vsem svetu, vendar ne pojasnijo vsega. Nemirno dogajanje na finančnih trgih prispeva k večjemu številu špekulacij, ki jih spodbujajo donosi skladov surovin. Dokaz za to je povišanje ne le cen živil, ampak tudi cen niklja, srebra in zlata.
Cene živil so se od leta 2005 povišale za 83 %, kar v povezavi z visokim odstotkom prihodka, ki ga najrevnejši porabijo za hrano, pomeni, da se soočamo z najpomembnejšim dejavnikom povečevanja revščine in neenakosti. Še resnejša je možnost, da smo na pragu svetovne tragedije neizmernih razsežnosti, ki lahko povzroči lakoto in smrt milijonov ljudi.
Mednarodni denarni sklad je svaril pred takšnimi razmerami v svoji izjavi, da lahko, če bodo cene živil ostale tako visoke, umre več kot 100 milijonov ljudi, večinoma v Afriki. Zato je nujno usklajeno mednarodno posredovanje, da se pospeši pomoč za tiste, ki jo najbolj potrebujejo, saj gre za milijone življenj. Vendar to ni dovolj. Oblikovati je treba mehanizme za urejanje mednarodne trgovine in učinkovit nadzor finančnega trga, da se preprečijo špekulacije, ki koristijo le manjšini, medtem ko ceno za to plačuje več sto milijonov revnih in nemočnih ljudi. Evropska unija je obvezana, da vodi ta proces na svetovni ravni, ker se bo le tako lahko doseglo, da cilj odpravljanja revščine in spodbujanja miru po vsem svetu ne bo več utopija.
Riitta Myller
(FI) Gospod predsednik, menim, da se revni ljudje v državah v razvoju ne bi počutili bolje, če bi tržnim silam dovolili večji obseg delovanja na neurejenih živilskih trgih, kot je bilo tukaj predlagano. Svetovni kapitalizem se bliža moralni krizi, če meni, da so krizo v sektorju živil povzročili borzni špekulanti.
Tukaj se je govorilo o biogorivih in o tem, kako s proizvodnjo hrane tekmujejo za zemljišče. Povedano je bilo, da ta tekmovalnost vsaj do zdaj ni bila zelo močna. Vendar je treba to težavo natančno analizirati, čeprav ne smemo prehitro sklepati.
Potrebujemo goriva, ki se pridobivajo iz obnovljivih virov, vendar ne na način, ki proizvodnji živil odvzema prostor. Nekatere države in raziskovalni inštituti namenjajo velike vsote denarja za raziskave druge in tretje generacije biogoriv. Ta goriva ne tekmujejo s proizvodnjo hrane. Ocenjuje se, da bo nova generacija goriv na trgu že čez nekaj let. Nobenega razloga ni, da bi se raziskave na tem področju preprečile, zato moramo oblikovati jasna trajnostna merila za biogoriva ter drugo in tretjo generacijo biogoriv proizvajati na trajnosten način.
Anna Záborská
(SK) Pri reševanju težav, s kakršnimi se soočamo danes, moramo pomisliti tudi, kaj jih je sploh povzročilo. Demografska kriza, trgovina z ljudmi, globalno segrevanje, rak ali terorizem se niso pojavili slučajno in čez noč, enako velja tudi za težavo višanja cen živil.
Hkrati pri obravnavi višanja cen živil in posledic za prebivalstvo večkrat težimo k iskanju rešitev za nastale razmere, namesto da bi poiskali vzroke. Vendar lahko poslabšanje krize dejansko preprečimo le, če poiščemo vzrok zanjo. Ko obravnavamo višanje cen živil in krizo glede hrane v nekaterih delih sveta, moramo upoštevati tudi vprašanja kakovosti in količine hrane, ki je eden od temeljnih vidikov življenja vsakega človeka, družine ali naroda na tem planetu.
Kako naj se mlad človek telesno, intelektualno in duhovno razvije, če nima omogočene potrebne prehrane? Kako naj mati in oče skrbita za družino, če jima primanjkuje hrane? Ne smemo pozabiti, da so najbogatejše države tiste, ki so pogosto brez pomisleka izkoriščale bogastvo revnih držav brez vsakega nadomestila. Niso spoštovale ekološkega ravnovesja in danes smo priča posledicam, ki jih zaradi njihovih dejanj trpijo najrevnejši prebivalci.
Mogoče nam ni treba pogledati predaleč. Pogledati moramo svoje institucije, ki vsak dan vržejo stran veliko hrane zaradi notranjih ureditev, medtem ko v bližini živijo ljudje, ki trpijo zaradi lakote. Lačni ljudje so običajno povsod po svetu slabi partnerji.
James Nicholson
Gospod predsednik, pred nami je še en izziv: zagotoviti lastno oskrbo s hrano. Bili smo priča precejšnjemu povišanju cen živil, ki bodo ostale visoke še precej časa. Oskrba poceni hrane je izginila. Vedno sem bil prepričan, da poceni hrana nikoli ni obstajala, vendar ko se žita iz oskrbe s hrano preusmerijo v proizvodnjo energije, se spremeni ravnovesje. To, kar lahko vidimo zdaj, je negativni učinek tega.
Vsi poznamo razlog za to, vendar bodo največje posledice trpele države, ki si to najtežje privoščijo. Nobene potrebe ni več po prahi in naša moralna dolžnost je, da spodbudimo naše kmete k večji proizvodnji, s čimer se bo zagotovilo, da cene ne bodo popolnoma ušle izpod nadzora in bo veliko regij na svetu varnih pred lakoto.
Ponovno moramo preučiti pregled stanja, da zagotovimo ustrezen odziv na spremenjene razmere. Za kmete in njihove družine bo to imelo grenko sladek priokus. Več let so se jim posmehovali zaradi t.i. jezer mleka in gor masla. Kje so zdaj? Ni jih več. Kot nam je zgodaj popoldne povedal gospod Daul, smo v Evropi s hrano preskrbljeni le še za 27 dni.
Da, menim, da moramo preučiti položaj v zvezi s standardi za gensko spremenjene organizme. Temu se ne moremo več izogibati. Zaradi pretiranega urejanja se odstranjujemo s trga. Za naše kmete smo določili tako stroge omejitve, da jih je veliko preprosto obupalo. Proizvodnja se mora povečati ali pa se bo zgodila katastrofa. Naše kmete moramo spodbuditi k proizvodnji dodatne hrane. To ni bilo načrtovano, niti tega ni nihče predvidel, čeprav si nekateri na vso moč prizadevajo, da nam bi dokazali nasprotno. Resnica je, da nas je to doletelo. Zdaj moramo ukrepati.
Albert Deß
(DE) Gospod predsednik, gospod komisar, gospe in gospodje, pravljice se običajno začnejo z besedami "pred davnimi časi". Tudi jaz želim tako začeti svoj govor. Pred davnimi časi je bila svetovna trgovinska organizacija, ki se je imenovala STO ter si je prizadevala ustvariti svetovno ravnovesje med ponudbo in povpraševanjem prek popolnoma proste trgovine. Prebivalcem najrevnejših držav je obljubila znatno povečanje blaginje, ljudem v bogatih državah pa poceni hrano z liberalizacijo trgovine. To je pravljica, resničnost pa je nekoliko drugačna.
Svetovna prosta trgovina v kmetijstvu ni primerna za trajnostni boj proti globalni lakoti in revščini. Svetovna banka in STO se morata zavedati tega. Prosta trgovina v kmetijstvu po vsem svetu koristi le zelo majhnemu številu kmetijskih konglomeratov, ki iz najrevnejših držav izvažajo hrano, ne da bi pri tem upoštevali razmere na področju hrane v tej državi. Proti revščini se ne da učinkovito boriti s svetovno kmetijsko trgovino. Prebivalci revnih regij si ne morejo več privoščiti hrane po visokih kmetijskih cenah, kmetje v visoko razvitih regijah pa ne morejo več proizvajati hrane po nizkih kmetijskih cenah, ker jim to ne prinaša dobička. Oboje trči eno ob drugo. Močno dvomim, da gospod Zoellick iz Svetovne banke, gospod Lamy iz STO in - na žalost moram reči - kolega iz moje skupine, gospod Hökmark razumejo te povezave. Zato se v bližnji prihodnosti ne bo veliko spremenilo.
Glede cen kmetijskih proizvodov v Evropi naj povem, da sem leta 1961 za kilogram žita dobil 26 centov. Pred dvema letoma pa 8 centov. Cene kmetijskih proizvodov torej ne morejo biti vzrok za visoke cene živil.
Mihael Brejc
(SL) Jaz mislim, da je potrebna temeljita prenova kmetijske politike, ko gre za razne kvote, kontingente, omejitve in za različne spodbude za nepridelavo hrane. Zanima me tudi, koliko neobdelane zemlje, rodovitne zemlje je še v Evropi. Zelo podpiram to, kar je rekel gospod Nicholson, spodbuditi kmetijsko proizvodnjo v Evropski uniji in razmisliti o spodbudah, ki bi ustavile zmanjšanje kmetijskega sektorja. Mladi ljudje odhajajo, kdo bo ostal na zemlji?
Zaradi pomanjkanja hrane ne bi smeli na široko odpreti vrat gensko spremenjenim prehrambenim proizvodom. Mislim tudi, da je potrebna revizija naših pričakovanj glede biogoriv. Mislim tudi, da je na notranjem trgu treba pogledati, kako to da visoke cene vedno prinašajo najvišje dobičke megamarketom. Skratka pričakujem, da bo Evropska komisija pripravila takojšnje ukrepe in seveda tudi strategijo za nove razmere.
Neil Parish
Gospod predsednik, za trenutne razmere smo krivi sami, ker je bila cena živil predolgo prenizka: bila je pod stroški proizvodnje. Pred tremi leti je bila cena za žito 90 EUR na tono, kar je bilo pod stroški proizvodnje. Zdaj je okrog 270 EUR na tono in njegova proizvodnja je donosna.
Nisem črnogled, kakor veliko današnjih govornikov, ker se bodo živila, če bo trg plačeval pravo ceno zanje, proizvajala. Zato moramo temu trgu omogočiti prosto delovanje. Evropa lahko proizvaja živila: kmetje v Evropi so si vedno močno želeli proizvajati hrano, vendar so jim 20 let govorili, da je na svetu preveč hrane in se mora zato njena proizvodnja zmanjšati. Zato moramo uporabiti biotehnologijo, ki nam bo pomagala povečati proizvodnjo živil, zmanjšati moramo birokracijo in hkrati pomagati najrevnejšim na svetu, da prebrodijo to kratkoročno krizo, ki je dejansko le kratkoročna. V državi, kot je Zimbabve v Afriki, je pomembno tudi odgovorno vodenje države: če državo nadzoruje norec, njeni prebivalci ne bodo nikoli siti.
Bogdan Golik
(PL) Gospod predsednik, to je ena najpomembnejših razprav v političnem in gospodarskem smislu v tem parlamentu, kar potrjuje prisotnost sodelujočih v njej. V tej razpravi se ne obravnavajo le višje cene živil, ampak tudi smrti zaradi lakote. Današnji glasovi v tej dvorani in zaskrbljujoče analize dajejo jasno sporočilo. Cena žita se je samo lani povišala za 130 %, cena soje za 87 % in cena riža za 74 % - to so dejstva. V zadnjih 30 letih smo cene znižali, vendar so dogodki v zadnjem letu izigrali vse opozorilne znake.
Dejstva so naslednja: po vsem svetu primanjkuje hrane, lakota obstaja - 850 milijonov ljudi bo stradalo. V več državah so se pojavili nemiri, ki se bodo le poslabšali. Tropski gozdovi se masovno sečejo, tudi amazonski deževni gozd - z drugimi besedami, želja po biogorivih je večja od želje po zmanjšanju lakote po svetu. V naslednjih nekaj letih bo po svetu primanjkovalo 200 milijonov ton žita. Svetovna inflacija se bo povečala, pomanjkanje vode bo stalno, potrošniki v Evropi pa bodo porabili 30-40 % več denarja kot leto prej.
Kaj naj storimo? Nujno moramo prenoviti skupno kmetijsko politiko, ker zaradi revščine trpi tudi na milijone kmetov v Evropi, poleg tega moramo ob prvi priložnosti sklicati mednarodno konferenco, na kateri se bodo sprejele določene odločitve in sklepi iz te razprave in v zvezi s to težavo.
Robert Sturdy
Gospod predsednik, v tem parlamentu sedim od leta 1994 in moram reči, da še nikoli nisem slišal toliko hinavskih izjav od ljudi.
Kot je dejal Jim Nicholson, so nam pred leti očitali preveliko proizvodnjo živil. Zdaj nam očitajo, ker so živila dosegla ceno, ki je verjetno realna in upravičena.
Toda kaj lahko storimo glede tega? No, gospod komisar, nekaj pa lahko storite, in to jutri, če želite. Najprej lahko ustavite protidampinško zakonodajo zlasti o fosfatih in kalijevemu karbonatu ter dušiku, ki prihaja v Evropsko unijo in po vsem svetu.
Gospod Mandelson je uvedel to zakonodajo, ki povzroča veliko težav, ker se za proizvodnjo hrane potrebujejo tri stvari: sonce, voda ter tudi dušik, fosfat in kalijev karbonat. Države tretjega sveta ne morejo proizvajati hrane, če teh stvari ne morejo dobiti po razumni ceni, in trenutno pa se je cena povišala z okrog 80 GBP na tono na okrog 500 GBP na tono. Če boste storili nekaj glede tega, boste pomagali preostalemu svetu.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Gospod predsednik, že več let v Evropski uniji in STO govorimo o liberalizaciji trgovine, ki naj bi se razumela kot olajšanje trgovanja, vendar dejansko omejujemo kmetijsko proizvodnjo. V Evropi in ne samo v Evropi že nekaj časa sistematično omejujemo proizvodnjo.
Svetovno povišanje cen živil je povzročila rast proizvodnih stroškov, stroškov energije in goriva ter stroškov gnojil in dela. Vendar ne pozabimo, da je pred malo več kot letom dni cena za sodček nafte znašala 70 USD, donosnost kmetijske proizvodnje je bila drugačna, prav tako tudi donosnost biogoriv, medtem ko danes sodček nafte stane 115 USD. Vendar biogoriva niso vzrok za krizo. Biogoriva predstavljajo le 2 % kmetijske proizvodnje, zato so h krizi le delno prispevala.
Danes ugotavljam veliko zaskrbljenost, da ne rečem strah, celo v tem parlamentu, vendar nenadni in nepremišljeni ukrepi ne bodo pomagali. Potrebujemo stabilno kmetijsko politiko, vendar moramo poleg kmetijstva stabilizirati tudi finančne trge. Pomanjkljivo spremljanje finančnih trgov spodbuja špekulacije in pojav nevarnih razmer, najprej na hipotekarnem trgu in nato na trgu živilskih izdelkov. Stabilizirajmo finančne trge.
Janez Lenarčič
predsedujoči Svetu. - (SL) Spoštovani poslanec Dillen je dejal, da v zadevi, kot je ta situacija na področju trga hrane, ne smemo samo blažiti samo simptomov, temveč moramo zdraviti bolezen. Da lahko to storimo, moramo postaviti pravo diagnozo. In mislim, da je bila ta razprava izredno koristna in bo tudi v pomoč Svetu pri postavljanju prave diagnoze in iskanju odgovorov in zdravil.
Torej, kateri so ti vzroki, ki so privedli do stanja na svetovnem trgu hrane in do povišanj, dramatičnih povišanj cen hrane? Predvsem gre za večje povpraševanje. Omenjeno je bilo, da je prebivalstvo na svetu naraslo. Omenjeno je tudi bilo, da precejšen del tega prebivalstva zaradi boljšega standarda bolje je. In mislim, da nihče nima pravice zahtevati od njih, naj se vrnejo na prejšnje revnejše prehrambene vzorce.
Kaj je torej odgovor na povečano povpraševanje? Povečana ponudba. Tu naj omenim, da je Svet že sprejel določene ukrepe. Omenil sem že v uvodnem nastopu, začasno ukinitev obveznosti prahe. Z njo smo dosegli, da evropski kmetje uporabijo lahko dodatnih 10 odstotkov kmetijske zemlje za proizvodnjo. Koliko to pomeni, je razvidno tudi v primerjavi s tistim, kar je povedal gospod Daul, koliko odstotkov je ta trenutek Evropi namenjeno biogorivom. O tem nekoliko kasneje.
Povečali smo tudi kvote za mleko za 2 odstotka. To so samo nekateri od ukrepov, ki jih je Svet že sprejel za povečanje ponudbe. Poleg povečanja ponudbe v sami Evropski uniji je seveda potrebno ukrepati tudi za povečanje proizvodnje hrane v drugih delih sveta, še posebej v državah v razvoju.
Drugi razlog, drugi izmed razlogov je tudi dražja proizvodnja, med drugim tudi zaradi višjih cen energije. Tu je treba iskati odgovore v smeri intenzivnejših raziskav, racionalizacije, novih tehnologij, inovacij v kmetijski proizvodnji.
Eden od razlogov so prav gotovo tudi podnebne spremembe. Dolgotrajna suša v eni od največjih svetovnih proizvajalk žit in riža je sklestila pridelke in prispevek te države k svetovni ponudbi. Tukaj išče Evropska unija odgovore, išče jih v smeri, ki jo je nakazal podnebno-energetski sveženj, o katerem pogajanja potekajo in za katerega si je predsedstvo zadalo trden cilj, da napreduje v smeri doseganja dogovora do konca tega leta.
Še beseda o biogorivih. Prav gotovo neka povezava je, vendar ni takšna, da bi lahko trdili, da gre za enega od glavnih razlogov za stanje na trgu hrane. Kljub temu Svet z vso resnostjo obravnava tudi ta vidik. Na pobudo slovenskega predsedstva je bila zato nedavno ustanovljena ad hoc delovna skupina, katere glavna naloga je oblikovanje trajnostnih kriterijev za proizvodnjo biogoriv. Gre za kriterije, s katerimi bi dosegli, da proizvodnja biogoriv ne bo izpodrinila proizvodnje hrane, da bo upoštevala socialne vidike in učinke proizvodnje biogoriv in da bo zagotavljala ohranjanje biološke raznovrstnosti. Torej to je samo nekaj besed o postopanju Sveta, o pristopu Sveta do tega resnega problema.
Naj dodam pa še nekaj. Najhujša kombinacija je visokih cen hrane in revščine. To je kombinacija, ki je smrtonosna, to je kombinacija, ki vodi do nemirov v številnih državah v razvoju, to je kombinacija, ki vodi do lakote. Glede na to, da bomo verjetno še nekaj časa soočeni z visokimi cenami hrane, moramo storiti več za odpravljanje revščine in slovensko predsedstvo si bo prizadeval v to smer. Kot eno od pomembnih tem za naslednje zasedanje Evropskega sveta vidimo razvojne cilje tisočletja. Napredek Evrope proti uresničevanju teh ciljev je nekoliko zastal, želimo dati nov zagon Evropski uniji pri doseganju teh ciljev in to, kot sem rekel, vidimo kot eno od pomembnih tem za junijsko zasedanje Evropskega sveta.
Še enkrat hvala za to razpravo. Ponavljam, prepričan sem da bo Svetu omogočila postaviti pravo diagnozo in iskanje pravih zdravil.
Louis Michel
komisar. - (FR) Gospod predsednik, gospe in gospodje, ker imam na voljo malo časa, bom odgovoril zelo na kratko. Vendar bi najprej navedel nekaj kritik.
Seveda se strinjam z nekaterimi izraženimi razmišljanji in točkami, vendar ne z vsemi, zato se bom poskušal osredotočiti na dejavnike, ki jih je treba pojasniti.
Prvič, popolnoma se strinjam, da Evropska unija ne more sama vpeljati učinkovitih rešitev, to je precej jasno in tudi zelo razsvetljujoče. Jasno je, da morajo te rešitve vpeljati vse glavne zainteresirane strani, in menim, da ta proces že poteka.
Vendar poudarjam, da je to, kar sem danes slišal tukaj, odlično za demokracijo in kontradiktorno razpravo. Vendar sem bil še vedno priča sprejemanju nekoliko površnih ideoloških stališč - v enem primeru izredno radikalnega. To spoštujem in nimam popolnoma nobenih predsodkov glede te teme, vendar menim, da ena stvar gotovo ni rešitev krize glede hrane, in sicer kratkovidna in omejena ideološka retorika. Menim, da nam ne bo prinesla rešitve, ker je problem večplasten in večstranski. Kot je dejal minister, obstaja veliko odgovorov na veliko vzrokov. Vzrok ni samo en.
Na primer, poglejmo biogoriva, Evropska komisija vedno poudarja, da je ključno zagotoviti, da imajo naložbe v razvoj biogoriv oprijemljiv vpliv na revščino, zlasti na podeželju. Nikoli nismo priporočali ali dejali, naj se surovine za biogoriva pridelujejo povsod. Surovine za biogoriva lahko pridelujemo le tam, kjer je dokazana možnost prekomerne proizvodnje. V državah, ki niso samozadostne, je gojenje biogoriv seveda izjemno nevarno in se popolnoma odsvetuje. Zato rešitve niso tako preproste.
Želim povedati še nekaj drugega, in sicer, da v bistvu ne razumem. Poslušam poslance, ki po mojem mnenju še vedno verjamejo v učinkovitost, čast in vrednote Evrope ter so na nek način ponosni, da so Evropejci. Poslušam jih, kako se nenehno pritožujejo in opravičujejo. V bistvu naj bi bila za vse to kriva Evropa. S tem se ne strinjam. Nekdo je dejal, da Evropa držav v razvoju ni marala ali jim ni pomagala.
Evropa danes nakaže 56 % svetovne pomoči. S pomočjo v obliki hrane Evropa danes financira proizvodnjo na lokalnih trgih in svojega kmetijskega presežka ne pošilja državam v razvoju. Prav tako je čas, da nehamo govoriti neumnosti o politični odgovornosti Evrope. Osebno sem ponosen na dosežke Evrope v zadnjih 50 letih, zlasti v zvezi z državami v razvoju, čeprav tega ne bo rekel nihče.
Biogoriva: na to vprašanje sem že odgovoril. Jasno je, da je treba reformirati STO, da moramo v zvezi s STO storiti več. Vendar, če ne bi bilo STO, kje bi bili? Kaj bi se zgodilo s svetovno revščino? STO je prva mednarodna organizacija, ki je poskušala v svetovno trgovino ponovno vpeljati nekatera etična načela. Na to vas opozarjam, ker se zelo hitro zgodi, da se skupaj s slabimi stvarmi znebimo tudi dobrih. To je ideološki predsodek, ki se ga želim znebiti. Moramo biti razumni.
Gensko spremenjeni organizmi: o tej temi seveda govorim z osebnega vidika, ker se enostranska vpletenost v to vprašanje obravnava negativno. Osebno ne spadam med ljudi, ki mislijo, da je to vprašanje že rešeno. Enostavno izjaviti, da so gensko spremenjeni organizmi slaba stvar, je ideološki predsodek. To je neke vrste znanstvenost, improvizirana znanstvenost. Menim, da ni nič narobe, če se še naprej izvajajo raziskave o tem, kako zagotoviti samozadostnost pri hrani, zlasti v revnih državah. Z intelektualnega stališča je to razumno. Če bi ravnali drugače, to ne bi bilo racionalno, ne bi bilo nepristransko. Menim, da je to treba povedati.
Ne bom se vrnil k vaši temi, gospod Hutchinson, vašemu stalnemu ponavljanju o sporazumih o gospodarskem partnerstvu, ker vas resnično preveč občudujem in spoštujem. Če želite, da izrazim svojo podporo sporazumom o gospodarskem partnerstvu za oblikovanje regionalnih trgov, potem je to zato, ker menim, da so verjetno za reševanje vprašanja varnosti oskrbe s hrano ti sporazumi del rešitve, ker države v razvoju, dokler so regionalni trgi gospodarsko združeni, ne bodo mogle imeti koristi od globalizacije. To je moj odgovor. S tem se ne moremo strinjati; dejansko menim, da se nikoli ne bomo sporazumeli o tej temi, čeprav mislim, da je vseeno pomembno, da vas opozorim na svoje stališče.
Danes sem slišal ljudi govoriti o kapitalističnem barbarstvu. Ne razumem, kaj natančno to je. Zame je kapitalizem gospodarski mehanizem, gospodarski aparat, ki je, dokler se ne dokaže nasprotno, pokazal več prednosti kot kateri koli sistem. Seveda, kot sem že večkrat povedal, nisem privrženec kapitalizma. Kapitalizma ne obožujem, predstavlja le sredstvo za dosego cilja.
Sicer pa pogosto rad razlikujem med kapitalizmom in liberalizmom. Moji prijatelji socialisti to dvoje očitno radi združujejo, vendar ta pojma nista enaka. Celo jaz moram to priznati. Dobro, torej je kapitalizem le sredstvo in nič več, kot to. Strinjam se, da tržno gospodarstvo in kapitalizem ne moreta biti neoporečna brez vlade, ki določa pravila, ki jih uveljavlja ter ustvarjeno bogastvo ustrezno in pošteno razdeljuje, vendar prosim, naj nas ne zanese v ideološko poenostavljanje, ker se v tem primeru trenutna kriza ne bo nikoli končala. To je treba povedati.
To je večinoma vse, kar sem želel povedati o tej temi. Vendar ta tema še ni končana. Obe strani dvorane sta podali tehtne in pomembne argumente. Kot je dejal minister, moramo to razpravo nadaljevati, vendar se zdaj soočam z izrednim stanjem. Svetovnemu programu za hrano moramo pomagati pri iskanju načinov za preprečitev neizbežne katastrofe v zvezi s hrano. Druga srednjeročna prednostna naloga je državam v razvoju, ki niso samozadostne, ponuditi obsežno pomoč, da bodo lahko proizvajale več hrane. Vendar, ko poslušam izjave vseh teh ljudi, da želijo uvesti zakone in predpise, se sprašujem, ali moramo tržno gospodarstvo res okrepiti.
Kljub temu naj vas spomnim, da je naše kmetijstvo eden od redkih gospodarskih sektorjev, ki se obsežno ureja, rekel bi, da gre celo za improviziran državni nadzor. Državni nadzor je lahko, če ni improviziran, celo koristen, improviziran nadzor s prekinitvami pa je lahko nevaren. Če ta politika v kmetijskem sektorju ni bila dovolj prepričljiva, se moramo morda vprašati, kakor je bilo že rečeno, ali ni to zato, ker se je namesto naravne globalizacije izvajal preveč improviziran državni nadzor.
Globalizacije ne podpiram, pravim le, da obstaja in je ne moremo omejevati. Da, pravila lahko uvedemo prek STO, prek Združenih narodov, prek mnogo mednarodnih organizacij, vendar ne moremo reči, da lahko čez noč postavimo zakonske ureditve za vse in se znebimo vseh sistemskih zlorab s predpisi, za izdajo katerih niste pooblaščeni; dejansko ne vem, kako se to lahko izpelje.
Tudi jaz želim biti pragmatičen. Odpravili bomo vse omejitve, kar smo že storili, da se v državah v razvoju poveča proizvodnja; to se mi zdi edina prava rešitev za obravnavo tega pojava, do česar pa, moram priznati, sem bil sprva kritičen. Resnično sem želel povečati ozaveščenost, ker se bo v primeru neukrepanja zgodila humanitarna katastrofa, prehranski cunami, skupaj s spori in resnično neobvladljivimi razmerami.
Zahvaljujem se za to razpravo. Mislim, da se bomo k tej temi še vrnili. Razprava je bila izjemno uspešna in zanimiva. Zapomnil si bom najboljše argumente obeh strani, s katerimi bom poskušal zagovarjati cilj, ki je navsezadnje še vedno skupni cilj.
(Ploskanje.)
Predsednik
Ta razprava je končana.
Glasovanje bo potekalo na zasedanju v Strasbourgu maja 2008.
Pisne izjave (člen 142)
v pisni obliki. - (PL) Moja država, Poljska, ki jo zastopam v forumu Evropskega parlamenta, bi bila lahko velika proizvajalka kmetijskih proizvodov in to veliko bolj zdravih od živil, ki se trenutno proizvajajo na zahodu. Zaradi napak, ki smo jih naredili pri pogajanjih o pristopu v EU, smo morali zaradi omejitev, ki so nam bile določene, znatno zmanjšati poljsko kmetijsko proizvodnjo. Takšna politika umetnega omejevanja proizvodnje živil ima zdaj resne posledice za celotno Evropo. Zaradi povišanja cen živil in hkrati hitro rastoče inflacije zaradi cen energije najbolj trpijo upokojenci. Območje revščine v Evropi zaskrbljujoče raste in zajema vedno več ljudi, zlasti družine z veliko otroci, ki se zdaj s težavami prebijajo iz meseca v mesec.
V novih državah članicah, vključno s Poljsko, je veliko zemljišč, ki se do zdaj niso nikoli upravljala. Z njihovo uporabo bi lahko na primer v industriji začeli proizvajati biogoriva, ki znatno vplivajo na trenutno višanje cen živil. Za dosego tega morajo uradniki Evropske komisije radikalno spremeniti svoj pristop k temu problemu ter izvesti takojšnje ukrepe za izkoriščanje proizvodnega potenciala novih držav članic.
Ilda Figueiredo  
v pisni obliki. - (PT) Vzroki za višanje cen živilskih izdelkov v Evropski uniji in državah v razvoju so različni, vendar ne smemo spregledati prispevka skupne kmetijske politike in preusmeritve kmetijstva k proizvodnji biogoriv.
To poudarjajo številni organi. Znanstveni odbor EGP je na primer izrazil mnenje, da mora EU opustiti 10-odstotni cilj za porabo biogoriv do leta 2020. Celo predsednik svetovne banke je govoril o državah, ki se soočajo s pomanjkanjem hrane, ter proizvajalce surovin za biogorivo pozval, naj začasno prenehajo z gojenjem. Celo Organizacija ZN za prehrano in kmetijstvo je že izdala opozorilo zaradi nemirov glede hrane. Zaradi pomanjkanja hrane je v različnih afriških in azijskih državah prišlo do protestov in resne socialne napetosti. Jean Ziegler, posebni poročevalec ZN o pravici do hrane, je dejal, da je obsežna proizvodnja biogoriv zločin proti človeštvu zaradi vpliva, ki jih ima na svetovne cene živil.
Zato je še bolj presenetljivo, da je Evropska komisija potrdila, da bo vztrajala pri 10-odstotnem cilju porabe goriva, proizvedenega iz biomase ali rastlinskih olj, v cestnem prometu.
Silvia-Adriana Ţicău  
v pisni obliki. - (RO) Po podatkih Eurostata so se leta 2007 realne cene kmetijskih proizvodov v Uniji povišale za 5 % v primerjavi z letom 2006, največje povišanje pa se je zabeležilo v Romuniji, in sicer 15,8 %.
V Evropi se je cena za mleko in piščančje meso zvišala za 7,8 %; med kmetijskimi proizvodi pa so se najbolj povišale cene žitaric (45,4 %) in krmnih rastlin (11,5 %). Tudi pri tem je največje povišanje zabeležila Romunija, in sicer 29,2 %.
Lani se je proizvodna cena kmetijskih proizvodov v Evropi povišala za 4,6 %, medtem ko so se proizvodni stroški povišali za 5,3 %, pri čemer se je raven subvencij zmanjšala za 3,1 %. V novih državah članicah so stroški kmetijskih proizvajalcev dramatično narasli, subvencije pa so bile zelo nizke. Najbolj se je prihodek na kmeta znižal v Bolgariji (-18,6 %) in Romuniji (-16,1 %). Nizka vrednost, neplačevanje kmetijskih subvencij in težek dostop do kmetijskih posojil so onemogočili izvajanje kmetijskih tehnologij, zaradi česar je bila proizvodnja na hektar zelo majhna.
Konkurenca za uporabo kmetijskega zemljišča prav tako prispeva k povišanju cen živil; leta 2007 se je območje, namenjeno pridelovanju surovin za biogorivo, povečalo za 13,6 % v primerjavi z letom 2006 ter za 31,5 % v primerjavi z obdobjem 2002-2006.
Iuliu Winkler  
v pisni obliki. - (RO) Zadnji dogodki na svetovnih trgih kmetijskih proizvodov so povzročili razmere, s katerimi se je pripravljeno ukvarjati le malo vlad. Znatno povišanje cen, zlasti osnovnih žitaric, je nevarno, ker lahko povzroči stradanje milijonov ljudi.
Vlade in evropske institucije bi se morale odzvati na te spremenjene razmere.
Nova raven kmetijskih cen predstavlja nove možnosti za proizvajalce, vključno za proizvajalce iz držav članic EU. V Romuniji 40 % prebivalcev živi na podeželju, med katerimi je veliko kmetijskih proizvajalcev.
Nove razmere na trgih kmetijskih proizvodov so zanje priložnost, da izboljšajo svoje gospodarske rezultate in s tem dvignejo svoj življenjski standard.
Na žalost se kmetijski sektor zelo počasi odziva na spremembe cen na svetovnih trgih. Mali proizvajalci se ukvarjajo z zapleteno birokracijo in so pri pogajanjih o kupnih pogodbah v slabšem položaju v primerjavi z velikimi verigami distributerjev z vodilnimi položaji na trgu.
EU mora podpreti male kmetijske proizvajalce, da se jim omogoči višji prihodek od dela. Malim kmetijskim proizvajalcem je treba olajšati dostop na trg, za svetovne distributerje pa je treba določiti pregledne predpise, ki bi preprečevali protikonkurenčne politike.
