Subsidiaarsuse põhimõtte kaitse - Usu- ja kultuurisümbolite kasutamine avalikes kohtades (arutelu)
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on arutelu järgmistel teemadel:
suuliselt vastatav küsimus (B7-0238/2009), mille esitas komisjonile Vaba ja Demokraatliku Euroopa fraktsiooni nimel Mario Borghezio subsidiaarsuse põhimõtte kaitse kohta;
suuliselt vastatav küsimus (B7-0239/2009), mille esitasid komisjonile Antonio Cancian, Mario Mauro, Fiorello Provera, Elisabetta Gardini, Salvatore Iacolino, Crescenzio Rivellini, Sergio Paolo Frances Silvestris, Aldo Patriciello, Paolo Bartolozzi, Cristiana Muscardini, Mara Bizzotto, Barbara Matera, Lara Comi, Antonello Antinoro, Lorenzo Fontana, Roberta Angelilli, Amalia Sartori, Iva Zanicchi, Licia Ronzulli, Giovanni Collino, Marco Scurria, Giancarlo Scotta', Potito Salatto, Pablo Arias Echeverría, Raffaele Baldassarre, Pilar Ayuso, Luis de Grandes Pascual, Pilar del Castillo Vera, Santiago Fisas Ayxela, Carmen Fraga Estévez, Salvador Garriga Polledo, Cristina Gutiérrez-Cortines, Esther Herranz García, Carlos José Iturgaiz Angulo, Veronica Lope Fontagné, Antonio López-Istúriz White, Gabriel Mato Adrover, Jaime Mayor Oreja, Pablo Zalba Bidegain, Salvatore Tatarella, Magdi Cristiano Allam, Mirosław Piotrowski ja Konrad Szymański usu- ja kultuurisümbolite kasutamise kohta avalikes kohtades.
Mario Borghezio
Austatud juhataja, kallid kolleegid! Minu esindatava Vaba ja Demokraatliku Euroopa fraktsiooni seisukoht on kristallselge: selle suuliselt vastatava küsimusega palume komisjonil vaidlustada klassiruumides krutsifiksi kasutamist keelava otsuse rakendamine. Otsuse tegi Euroopa Inimõiguste Kohus Strasbourgis, mis - ma rõhutaksin - ei ole ELi institutsioon.
Meie arvates on see otsus - ma tahan seda täiesti selgelt väljendada - subsidiaarsuse põhimõtte lubamatu rikkumine. See põhimõte on Euroopa Liidu alustala ning inimeste ja liikmesriikide õiguste tagatis. Euroopa Liit, nii nagu me seda kujutleme ja toetame, oleks mõeldamatu, kui puuduks tugi ja alus, mida pakub subsidiaarsuse põhimõte.
Alustan üldise märkusega. Vaadelgem esmalt selle kohtuotsuse sisu: kui kõrvaldatakse keegi ja miski, mis on olnud ammu olemas, ei pea ilmselt keegi seda demokraatia ja vabaduse väljenduseks, nagu mõned on väitnud, vaid pigem mõttepolitsei tegevuseks ja demokraatiavastaseks teoks. Kui kooliseinal ripub krutsifiks ning see kistakse alla, siis ei ole see enam ilmalik sein, vaid tühi sein, mille tühjaksjäänud koht kujutab endast usutunnistuse sümbolit, näidet negatiivsest haridusest, mis on halvim, mida võib ette kujutada, ja mida võib vaadelda kui üht lääne kultuurilise ja vaimse enesetapu märkidest.
Strasbourgi kohtu otsus lähtub usuvabaduse põhimõttest, mis selle loogilist järeldust arvestades läheks nii kaugele sellepärast, et tagada või kehtestada ülemvõim iga kodaniku suhtes, kes peab elama kohtu uskumustele vastavas keskkonnas. Ma ei pea seda usuvabaduseks: see moonutab usuvabaduse tegelikku tähendust, siin on meil tegemist negatiivse õigusega või pigem õigusega olla vaba kohustusest täita usutavasid. Usuvabadusest kõneledes ei tohi olla mitmeti mõistmist, me ei räägi mingil juhul millestki ebamäärasest.
Meil on siin tegemist millegi üsna teistsugusega: krutsifiksi kujutamine ei ole meie kultuuris üksnes usuküsimus, vaid midagi palju tähtsamat, midagi, millel on universaalne väärtus. Risti sümbol, risti sümbolism kannab sõnumit, mis on universaalse ulatusega; peale selle veel rahu ja vennalikkuse sõnumit, nagu meile on õpetanud suur metafüüsik René Guénon, kui nimetada vaid üks nimi. Nende tavakultuuri suurte õpetlaste traditsioonilisest vaatenurgast on see väärtus ülimalt selge. Ent sama selge on see, et selle kohtuotsuse puhul on meil tegemist ebatraditsiooniliste seisukohtade väljendamisega, mis paneb igaüht teistmoodi mõtlema. See on asi, mis satub vastuollu Euroopa Liidu tõelise vaimsusega, ning see tekitab hämmeldust.
Tundub, justkui kavatsetaks juhtida inimesed kaugemale järelejäänud väärtustest ja sümbolitest, mis väljendavad õiglust ja vaimsust. Kui jätta kõrvale ajaloolised faktid ja seose teatava usundiga, on tegemist - ma kordan - universaalse sümboliga. Euroopa Liit peab teisest küljest tagama inimeste õiguse kasutada jätkuvalt sümboleid, alates risti sümbolist.
Euroopal peab olema piisavalt julgust asuda neis põhiküsimustes metaajaloolisele seisukohale ning võtta endale uuesti roll millegi hälli ja keskpunktina, sealhulgas vaimses mõttes. See peab andma Euroopa rahvastele tagasi vabaduse hoida ja austada sügavalt oma identiteedi sümboleid kooskõlas Euroopa Liidu õigusliku ja poliitilise struktuuri olulisima põhimõttega: subsidiaarsuse põhimõttega. Kogu küsimus taandub just sellele aspektile, asjaolule, et subsidiaarsuse põhimõte on aluspõhimõte.
Kokkuvõttes võimaldab see teema meil arutleda ja vaielda põhiküsimuse üle, mida tähendab usuvabadus Euroopa jaoks. Seejuures tahaksin öelda, et just Strasbourgi kohtu otsus on see, mis tallab usuvabaduse kui põhiõiguse jalge alla ning millega tahetakse takistada eri rahvastel, näiteks itaallastel, hoidmast klassiruumis risti sümbolit, mis meenutab kahtlemata nende kristlikke juuri.
Antonio Cancian
Lugupeetud juhataja, volinik, head kolleegid! 3. novembril 2009. aastal rahuldas Euroopa Inimõiguste Kohus Itaalia-Soome kodaniku kaebuse, milles nõuti krutsifikside kõrvaldamist klassiruumidest. Samasuguseid vahejuhtumeid on varem esinenud Hispaanias, Saksamaal, Prantsusmaal ja ka Itaalias, kus 1988. aastal otsustas riiginõukogu, et krutsifiks ei ole vaid kristlik sümbol, vaid sellel on ka väärtus, mis ei ole seotud selle usundiga. Itaalia riiginõukogu väitis 2006. aastal uuesti oma arvamust avaldades, et riigi ilmalikkuse põhimõttega ei saa eirata rahva kultuurilist identiteeti ja oma tsivilisatsiooni.
Soovisime oma küsimusega toonitada selle teema kõige ilmalikumat aspekti, rõhutades sealhulgas, et järgmise sammuna võivad Strasbourgi kohtu ette jõuda koguni katoliiklikud sümbolid, mis on osa liikmesriikide ühistraditsioonist, samuti kõikides meie linnades leiduvad kunstilised ja kultuurilised kujutised. Isegi Euroopa Nõukogu jaoks kavandatud Euroopa Liidu lipu idee pärines kujundaja sõnul Maarja-teemalisest ikonograafiast.
Inimõiguste kohtu otsusega soovitatakse kehtestada ülaltpoolt - nii palju siis subsidiaarsusest - ilmalik mudel, millega paljud liikmesriigid ei suuda samastuda või - veelgi hullem - mis üritab meid nihilismini viia. Sel viisil jõuame tühja seinani, mida kolleeg Borghezio just mainis. Otsuses seatakse kahtluse alla meie põhiidentiteet, meie Euroopa väärtused: rahu, armastus ja ühiskonna harmoonia, võrdsus ja vabadus. Seega õõnestatakse otsusega meie vabadust ja võrdseid õigusi.
ELi institutsioonid on vabadusega seotud eesõiguste edendajad. Selliste usuliste ja kultuuriliste sümbolite kujutamine, millega inimesed end samastavad, on mõttevabaduse väljendus - ja homme antakse siin istungisaalis üle Sahharovi auhind - ning demokraatlikele põhimõtetele tuginevad ELi institutsioonid ja rahvusvahelised organisatsioonid peaksid neid ise kaitsma.
Jacques Barrot
Austatud juhataja! Oleksin olnud väga rõõmus, kui oleksin saanud kuulata härra Maurot, ent ta saab sõna pärast mind.
Olen kohustatud pidama kinni mitmest õiguslikust ettekirjutusest. Komisjon järgib väga rangelt mõtte-, südametunnistuse ja usuvabaduse põhimõtet, mis on sätestatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklis 9 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 10. Ent tõepoolest saab komisjon tegutseda vaid ELi õiguse kohaldamise eesmärgil. On selge, et ELis kuuluvad avalikes hoonetes usulisi sümboleid käsitlevad riigi seadused liikmesriikide õigussüsteemi alla.
Liidus tuleb kohaldada subsidiaarsuse põhimõtet. On tõsi, et subsidiaarsuse põhimõte ei kohaldu Euroopa Inimõiguste Kohtu otsuste rakendamisel; see on rahvusvaheline kohus, mis vastutab Euroopa inimõiguste konventsiooni jõustamise eest. On tõsi, et Euroopa Inimõiguste Kohtu otsuste elluviimise eest vastutab Euroopa Nõukogu. Samuti on tõsi, et Euroopa Inimõiguste Kohtu otsuste rakendamine on kohustuslik kõikidele riikidele, kes on Euroopa inimõiguste konventsiooni osalisriigid, ning Itaalial, nii nagu igal teisel asjaosalisel, on konventsiooni artikli 43 kohaselt õigus nõuda asja edasisaatmist suurkojale kolme kuu jooksul alates otsuse kuupäevast. Meile kättesaadava teabe kohaselt, mida oleme lugenud ajakirjandusest, kasutab Itaalia riik oma õigust kaevata suurkojale edasi.
Neid punkte soovisingi selgitada. Ütlen veel kord, et mis puutub Euroopa Liidu õigusse, siis on meil käesoleval juhul tegemist liikmesriikide siseste õigussüsteemidega. Seda arvesse võttes ei saa ma vastata Euroopa Nõukogu ega Euroopa Inimõiguste Kohtu nimel, kes on teinud otsuse, mis, nagu ma aru saan, võib tekitada Euroopa Parlamendis mõningaid küsimusi.
See on tõesti kõik, mida ma saan öelda, ent kavatsen kuulata hoolikalt järgnevaid sõnavõtte.
Mario Mauro
Austatud juhataja, head kolleegid! Tahaksin samuti tänada volinikku tema selgesõnalisuse eest, mis annab selle valdkonna reguleerimise õiguse tulemuslikult taas liikmesriikide kätesse.
Pean ütlema, et olen kõigist enam veendunud, et meie institutsioonid peaksid olema ilmalikud. Sama veendunud olen ma selles, et usk ei ole ühegi poliitilise probleemi lahendus. Samal ajal ei saa me lahendada poliitilisi küsimusi ususõda pidades.
Just seetõttu selgitan oma seisukohta ühe paradoksi kaudu. Mis juhtuks, kui me kohaldaksime Euroopa Inimõiguste Kohtu otsust, see tähendab, kui me kohaldaksime samal ajal seda loogikat, mis kohustab meid kõrvaldama krutsifiksid Itaalia klaasiruumidest, kõikides kohtades, kus risti kujutatakse, tuues põhjenduseks üldsuse huvi? Mida tuleks siis teha Rootsi lipuga, mida tuleks teha Soome lipuga ja Slovaki lipuga ja Malta lipuga ja Taani lipuga ja Kreeka lipuga ning Ühendkuningriigi lipuga, millel on lausa kolm risti?
Kallid kolleegid, põhjus, miks nendel lippudel riste kujutatakse, ei erine põhjusest, miks Itaalia klassiruumide seinal ripuvad krutsifiksid, ning see ei ole mitte niivõrd usuline põhjus, vaid on pigem seotud kultuuri ja traditsioonidega. Seepärast jätkem igal eraldiseisval juhul liikmesriikide otsustada, kas lahendus on sobiv - kooskõlas nende rahva tundlikkusega, nende usuvabadusega ning institutsioonide ilmaliku laadiga.
See on kõik, mida me palume, ja me teeme seda eelkõige seetõttu, et see ei ole abstraktne õiguspõhimõte, mida tuleb toetada, vaid iga inimese isiklik tõde ja igavikulisuse iha.
Juan Fernando López Aguilar
Austatud juhataja! Juristina ja Euroopa Parlamendi liikmena olen kindel, et paljud meie arutelu jälgivad kodanikud tunnevad nagu minagi, et arutelul puudub kese. Sellepärast üritame mõnda asja selgitada.
Esiteks, me räägime Euroopa Inimõiguste Kohtu otsusest. See kohus ei ole Euroopa Liidu institutsioon, vaid pigem kohus - ta on küll Euroopa Liidu kontsentrilise ringi osa, aga eraldiseisev -, mis järgib õigusriigi põhimõtteid, esindusdemokraatiat ja inimõigusi.
Teiseks, me räägime kohtuotsusest. Mitte ükski Euroopa Parlamendi resolutsioon ei saa tunnistada kehtetuks ega muuta kohtu tehtud otsust.
Kolmandaks austab Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus kõrgelt usuvabadust ja sellega kaasnevat tingimust, milleks on usuline mitmekesisus. Usuvabadus on osa meie põhiseaduslikest tavadest ja liikmesriikide põhiseaduslikust õigusest ning see on ka Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga kaitstud põhiõigus.
Otsuses põhjendatakse kindlale õiguslikule alusele toetudes usuvabaduse kaitset. Selles ei eitata seda sugugi. Veel enam, selle on teinud ühehäälselt auväärne kohus, kes on avaldanud inimõiguste kultuuri kujunemisele mõju peaaegu kuuskümmend aastat.
Ent lõppkokkuvõttes - ning see on oluline - peame meeles pidama, et mitte ükski Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus ei tähenda, et mõne Euroopa inimõiguste kaitse konventsiooniga ühinenud liikmesriigi õigusnorme peab muutma, sest otsus tunnistab teataval juhul teatavat õigust vastuseks rikkumisele.
Just sellele tuginedes teevad liikmesriigid ise asjakohaseid otsuseid õigusnormide või poliitika muudatuste kohta, mille aluseks võib olla Euroopa Inimõiguste Kohtu doktriin, ent mitte mingil juhul pole nad kohustatud ega sunnitud seda tegema ühegi Euroopa Inimõiguste Kohtu otsuse alusel.
Seetõttu ei ole ühelgi liikmesriigil põhjust muret tunda. Mitte ükski neist ei pea muutma oma õigusnorme ega avalikku poliitikat Euroopa Inimõiguste Kohtu mis tahes otsuse tagajärjel. Seetõttu ei ole ei Itaalial ega ühelgi muul riigil vajadust võtta selle otsuse põhjal vastu mingeid üldeeskirju.
Seejuures on lisaks tõstatatud subsidiaarsuse teema. Peame ütlema, et subsidiaarsus on Euroopa õiguse norm, mis käesoleval juhul ei kohaldu, sest selle mõistel ja kohaldamisel ei ole midagi pistmist käesoleva juhtumiga.
Arvan isegi, et võiksime tugineda sellele Euroopa õiguse normile, mis lubab hääletamise edasi lükata, kui on kahtlusi hääletamise asjakohasuse suhtes, sest sellel ei ole midagi pistmist Euroopa Parlamenti puudutavate teemadega. Minu arvates on meil käesoleval juhul tegemist just sellise juhtumiga.
Seepärast arvan, et kuigi see arutelu on õiguspärane, puudub sellel kindlasti kese ning see ei nõua viivitamatut arvamuse avaldamist, veel vähem protesti või sellise otsuse kehtetuks tunnistamist, mille on teinud kohus, kes ei ole Euroopa Liidu institutsioon.
Sophia in 't Veld
fraktsiooni ALDE nimel. - Austatud juhataja! Tänase arutelu mõnevõrra eksitav pealkiri sisaldab sõna "subsidiaarsus”. Nii nagu mina mõistan, tähendab subsidiaarsus otsuste tegemist kodanikule kõige lähemal tasandil, ning see tasand on kodaniku ehk üksikisiku tasand. Teie kinnitate oma resolutsioonides, et rahvusriigi õigused on üksikisiku õiguste suhtes ülimuslikud. Meie ülesanne siin Euroopa Parlamendis on kaitsta kodanike õigusi, mitte riikide õigusi.
Teiseks, kui me leiame - nagu te väidate - et see ei ole Euroopa Liidu asi, siis tahaksin teada, miks kuuluvad need küsimused Kopenhaageni kriteeriumide alla ning miks me nõuame kandidaatriikidelt, et nad austaksid kiriku ja riigi lahusust, kui me ei saa nõuda seda oma enda liikmesriikidelt.
Kolmandaks, head kolleegid, kui te ütlete, et Euroopa Parlament ei ole pädev neil teemadel rääkima, siis imestan, kuidas me oleme pädevad arutama kurkide kuju, aga mitte oma kodanike põhiõigusi.
Kui rääkida Euroopa inimõiguste konventsioonist ja sellest kohtuotsusest, siis praegu on meil möödas kaks nädalat Lissaboni lepingu jõustumisest, mille kohaselt peab EL ühinema inimõiguste konventsiooniga. Kas see ei tekitaks segadust, kui keelduksime me samal ajal tunnistamast Strasbourgi kohtu autoriteeti? Me ei saa seda oma kodanikele öelda.
Teiseks arvan - ja seda ütles enne ka härra López -, et poliitikute asi pole sekkuda kohtu otsustesse. Las kohtunikud teevad oma tööd. Meil võib olla oma arvamus, meile võib see otsus meeldida või mitte, aga me ei peaks sekkuma nende töösse. Minu fraktsioon ALDE - Euroopa liberaalid - võitleb sellise Euroopa nimel, mis seisab kõikide kodanike eest. ALDE usub mitmekesisesse Euroopasse, kus igaühel on õigus oma südametunnistusele, oma usule ja isegi usu puudumisele.
Teen nüüd kokkuvõtte. Riigid - mitte kohtud, vaid riigid - peavad tagama keskkonna, kus kõik kodanikud saaksid vabalt elada vastavalt oma südametunnistusele. Riik peaks neid kaitsma ja ma arvan, et olukord on väga tõsine, kui kodanikud tunnevad vajadust pöörduda kohtusse, et end riigi eest kaitsta. Kallid kolleegid, lükake PPE ja ECRi resolutsioonid tagasi.
Mirosław Piotrowski
Austatud juhataja! Kui võtta arvesse ajaloolist fakti, et Euroopa Liidu asutajad olid kristlikud demokraadid Konrad Adenauer, Alcide De Gasperi, Robert Schuman ja Jean Monnet, kes tuginesid oma loodavas liidus kristlikele väärtustele ja sümbolitele, siis tuletan teile meelde, et Euroopa Liidus kasutusele võetud lipp, mis kujutab sinisel taustal kaheteistkümnest kuldsest tähest ringi ja mis ripub teie selja taga, austatud juhataja, viitab kaheteistkümnele tähele püha neitsi Maarja pea kohal - see on Johannese ilmutusraamatu 12. peatükk.
Pool sajandit hiljem võiksime küsida, kas Euroopa Liidu asutajate filosoofia on endiselt põhjendatud. Kui võtta arvesse Euroopa Inimõiguste Kohtu skandaalset otsust, millega nõuti ristide eemaldamist Itaalia koolist, tuleks kindlalt öelda, et mitte ükski kohtunike kogu, kelle on nimetanud ametisse poliitikud, isegi mitte Euroopa Nõukogu, ei saa nõuda sellise risti kõrvaldamist, millel on universaalne ja religioosne tähtsus. See otsus tallab jalge alla usuvabaduse ja Euroopa kultuuripärandi.
Sellega seoses tahaksin küsida volinikult järgmist: kas te ei arva, et rünnak kristlike sümbolite vastu on ka Euroopa Liidu aluse hävitamine? Kas te ei võiks komisjoni nimel algatada arutelu kristlike sümbolite rolli ja tähtsuse üle Euroopa Liidus?
Manfred Weber
(DE) Austatud juhataja! Olen tänulik võimaluse eest seda arutelu pidada. Kolleeg López Aguilar viitas asjaolule, et tema kui juristi arvates ei ole me vastutustundlikud. Mina ei räägi kui jurist, vaid kui poliitik. See Strasbourgi kohtunike otsus mõjutab miljoneid inimesi Euroopas. Seepärast on hea, et me seda siin arutame.
Kiriku ja riigi vaheline suhe on olnud Euroopas alati vaidlusküsimus ning see on viinud veriste konfliktideni. On õige ja asjakohane, et Euroopa Liit on suutnud eraldada riigi religioonist. See on hea. Ent meil on Euroopas väga palju erinevaid mudeleid. Prantsusmaa on selgelt mittereligioosne riik, samal ajal Suurbritannias on riigipea ehk kuninganna ka kiriku juht. Meil on erinevad kiriku ja riigi suhete arendamise mudelid. Seetõttu usun, et on hea, kui kutsume üles lähtuma selles valdkonnas subsidiaarsusest ja kui iga riik saab teha oma otsused ise.
Tahaksin selle teemaga isegi ühe sammu edasi astuda. Ma ei taha rääkida subsidiaarsusest, vaid ühest alusküsimusest. Minu arvates on Euroopa solidaarsuse, subsidiaarsuse ja vabadusega seonduvad väärtused mõeldamatud, kui need ei tugine kristlusele ja juudi-kristlikule arusaamale religioonist. Miks me ei kohta selliseid väärtusi Hiinas või Lähis-Idas? Seepärast, et need põhinevad meie kultuuril ja meie usunditel. Seda võib öelda, ilma et kedagi sunnitaks sama usku järgima. Oleme uhked oma usuvabaduse üle.
Meil on usuvabadus selles mõttes, et mul on võimalik otsustada olla ateist. See on vastuvõetav ja õiguspärane ning me oleme selle nimel võidelnud. Ent kehtib ka õigus järgida usku. Minu kodupiirkonnas, kus elab rohkem kui miljon inimest, on üle 80% katoliiklased. Täpselt nii, nagu ateistid paluvad teistel endasse sallivalt suhtuda, paluvad katoliiklased, kes moodustavad rohkem kui 80% rahvastikust, et mitteusklikud oleksid sallivad nende usundi vastu. Nad soovivad, et nad saaksid oma usku avalikult näidata, seda väljendada ja kasutada kristlikke sümboleid, mida aktsepteerib selle enamusühiskonna vähemus. See on õiguspärane ka usuvabadust arvestades.
Igaüks, kes kutsub üles sallivusele, peab samuti näitama üles sallivust nende vastu, kes on ristiusku.
Joanna Senyszyn
(PL) Austatud juhataja! Euroopa Inimõiguste Kohus on õigesti otsustanud, et risti riputamine klassiruumi seinale rikub õpilaste usuvabadust ja vanemate õigust kasvatada lapsi oma veendumuste järgi. Kohtunikud tegid ühehäälse otsuse, et rist koolis rikub Euroopa inimõiguste konventsiooni.
See otsus on lihtne, selge ja kõigile arusaadav. Seepärast on see tekitanud sellist raevu ja vastuseisu kirikuringkondade ja parempoolsete poliitikute seas. Nad teesklevad, et nad ei mõista, ning nõuavad komisjonilt selgitusi ja Euroopa Parlamendilt ametliku seisukoha vastuvõtmist. See on ebaseaduslik. ELi institutsioonidel ei ole volitusi seda või tegelikult ühtki muud otsust hinnata. Ärgem unustagem, et esineb võimu kolmepoolne lahusus ning et kohus on Euroopa Nõukogu, mitte Euroopa Liidu organ.
Ma vastan küsimuse esitajatele, kuna neil on selles suhtes kahtlusi: otsus ristide kohta ei riku subsidiaarsuse põhimõtet. Vastupidi - see aitab hoopis järgida seadust nendel Euroopa riikidel, kes on unustanud, et nende põhiseaduses on säte kui mitte kiriku ja riigi lahususe kohta, siis vähemalt maailmavaate neutraalsuse kohta. Kohtu otsus aitab riikide ametiasutustel ja kirikule alluvatel kohtutel mõista kodanike põhiõigusi, mida rikutakse, kui ühiskonnaelu seotakse kirikuga. Kiriklike riikide kodanikud ei saa kaitsta oma õigusi oma riigi kohtus. See on hea, et nad saavad pöörduda inimõiguste kohtusse ja seada õigluse jalule.
Otsusega austatakse liikmesriikide rahvuslikku identiteeti ja seda tuleks täita. See ei puuduta keeldu kasutada ususümboleid avalikus kohas, vaid väga väikeses avaliku ruumi osas - riigikoolides. Keegi ei palu eemaldada riste kirikutest, väljakutelt või lippudelt, nagu üks kolleeg mõtlematult ütles.
Sellega ei sekkuta kiriku ja riigi suhetesse, vaid üksnes kaitstakse kodanikke, kelle õigusi rikutakse. Ka minu riigis piirab aina süvenev kirikumeelsuse pealesurumine poolakate põhiõigusi. Ma ei kujutaks ette, et Euroopa Parlament ja komisjon takistaksid mu poolakatest kaasmaalastel nõudmast oma põhjendatud õigusi Strasbourgi kohtu ees. Komisjoni ja Euroopa Parlamendi kriitiline seisukoht selle otsuse suhtes oleks lubamatu sekkumine ja teeks meid pealegi naerualuseks. Pean teid selle eest hoiatama.
Carlo Casini
(IT) Austatud juhataja, kallid kolleegid! Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus pole ärritanud mitte ainult usklikke, vaid igaüht, kes on sajandeid näinud krutsifiksis lootuse ja solidaarsuse märki, midagi, mis pakub tröösti ja pääsu hirmust ja valust.
Me loodame, et suurkoda muudab otsust, sest see on selgelt mõistusevastane. Kas peaksime kaotama Punase Risti nime? Kas peaksime kõrvaldama tohutud krutsifiksid mägede tipus, mis kõrguvad üle linnade ja orgude? Kas Inglismaa kuningannal keelatakse ära olla anglikaani kiriku pea, nagu juba märgiti?
Igatahes tekitab see kohtuasi ühiskondlikust ja poliitilisest seisukohast väga olulise mõttevahetuse: kas inimõigused on vaid üksikisikute kui sotsiaalsest keskkonnast isoleeritud osapoolte õigused või on teatud tüüpi jumalakartlikkuse väljendamise õigus ka rahvastel? Kas traditsioonid, ajalugu, haritus ja kunst ei loe midagi, kui juba sajandeid on need iseloomustanud inimeste identiteeti?
Lisaks puudutab küsimus õigustatult ka suhet subsidiaarsuse ja inimõiguste vahel. Pean ütlema, et kui jätta kõrvale teatud universaalsed ja vääramatud aluspõhimõtted, saab inimõigusi tõlgendada erinevalt ning nad võivad omavahel isegi vastuollu sattuda. Miks peaks riigilt võetama võimalus lahendada neid konflikte oma seaduste kaudu ning tõlgendada ja rakendada inimõigusi kooskõlas oma rahva eetiliste tõekspidamistega? Teema on seega ulatuslikum kui krutsifikside küsimus.
Mõnel teisel juhul on see Euroopa kohus seoses õigusega elule kinnitanud riikide ainuõigust otsustada kõige vastuolulisemate küsimuste üle, nagu abordi- ja eutanaasiaküsimuste reguleerimine. Nüüd nõuab Lissaboni leping, et ühineksime Euroopa inimõiguste konventsiooniga ning austaksime seega Euroopa Liiduna ka Euroopa Inimõiguste Kohtu otsuseid.
Seepärast peaksime mõtlema sellele uuele ja erinevale suunale, mida kohus praegu järgib. See oleks tõsine probleem, kui riigiülene võim, eriti kui seda esindab piiratud arv inimesi ja see ei väljenda rahva demokraatlikku tahet, muutuks repressiivseks ja alandavaks, inimeste tunnete ja südame suhtes tundetuks ning seega täielikult vabaduse vastaseks. Seepärast loodan, et Euroopa Rahvapartei (kristlike demokraatide) fraktsiooni esitatud resolutsioon võetakse vastu suure arvu parlamendiliikmete häältega.
Miroslav Mikolášik
(SK) Euroopa, tema eri riikide ja seega ka ELi ajalugu on tihedalt seotud kristliku pärandiga, meeldib see teile või mitte. Järelikult sisaldavad isegi paljude riikide põhiseadused viidet kristlikele tavadele. Isegi Euroopa Liidu lepingu preambul on saanud muu hulgas inspiratsiooni Euroopa religioossest pärandist, millest on arenenud edasi universaalsed väärtused.
Põhiõigused on ELis praegu tagatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga ja Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga, aga eelkõige tulenevad need liikmesriikide ühistest põhiseaduslikest traditsioonidest, mis on sajandite jooksul välja kujunenud. Seepärast usun, et EL peab täielikult austama riikide ajalugu, kultuuri ja traditsioone ning keelduma resoluutselt karistamast liikmesriike, kes kaitsevad oma õigust järgida enda erilist ülesehitust ja meelelaadi, sealhulgas kristlikku pärandit ja kristlikke sümboleid. Kokkuvõtteks tahaksin lisada vaid seda, et ei harta ega Euroopa konventsioon ei laienda liidu volitusi.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Austatud juhataja! Tahaksin alustuseks paluda luba kasutada kellegi teise sõnu. Krutsifiks ei ole sunduse märk. See on sümbol, mis esindab häid väärtusi, mis on osa meie ajaloost, kultuurist ja ühiskonnast, mis ulatub rohkem kui 2000 aasta tagusesse aega. Me ei saa teeselda inimõiguste kaitsmist, eitades nende tõelisi alusväärtusi.
Demokraatia toimib vabaduse ja austuse kaudu, hõlbustades õiguste kasutamist, aga mitte sunduse või piirangute kaudu. Muidugi peavad kõik Euroopa institutsioonid, organisatsioonid ja kohtud austama ja tunnustama subsidiaarsuse põhimõtet, eelkõige vabadust, olgu see siis arvamusvabadus või usuvabadus.
Liikmesriikide õigust kujutada religioosseid sümboleid avalikes kohtades kui sümboleid, mis esindavad traditsioone ja nende rahva identiteeti, ei tohiks ega saa rikkuda. Vabadus on meie ühiskonna oluline osa ja alustala, millele on rajatud vabadusel, turvalisusel ja õiglusel tuginev ühine ala. Kui seda piirataks või tsenseeritaks, siis kukuks Euroopa Liidu vundament kokku.
Georgios Papanikolaou
(EL) Austatud juhataja! Ka mina leian, et kohus eksib, kui otsustab, et krutsifiks kooli ruumides on samaväärne sellega, et ei asutata teiste inimeste usuvabadust. Teema, mida täna arutame, on pigem sotsiaalne kui juriidiline. Ilmselgelt peame pidama kinni subsidiaarsuse põhimõttest. Usuliste sümbolite kasutamine ei ole märk usulisest diskrimineerimisest ega sundimisest. Selle taga on iga riigi traditsioonid ja ajalugu ning sageli riigi põhiseadus, nii nagu see on minu koduriigi Kreeka puhul.
Kreekas on meil koolides religioossed ikoonid. Nad ei ole seal selleks, et õpilastele mingit kindlat usundit peale suruda, vaid seepärast, et see moodustab osa meie traditsioonist ning on otseselt seotud meie ühiskonna väärtuste ja struktuuridega ning neli sajandit kestnud tagakiusamise ja usulise rõhumisega Ottomani impeeriumi poolt.
Anna Záborská
(SK) Tahaksin lühidalt peatuda kolmel punktil. Täna õhtul, aasta lõpu lähenedes ja jõulude eel, teisipäeva hilisõhtul, peaaegu kuuskümmend aastat pärast Euroopa Liidu asutamist vaidleme endiselt ühe Euroopa lõimumise alustala üle. Me vaidleme subsidiaarsuse põhimõtte üle.
Teiseks on kolleeg Borghezio küsimus seotud Strasbourgis asuva Euroopa kohtu otsusega selle kohta, et ristide olemasolu Itaalia koolides rikub Euroopa inimõiguste kaitse konventsiooni. See otsus on mitmes riigis hirmu tekitanud. Slovakkia parlament võttis eelmisel nädalal vastu resolutsiooni, milles ta märkis, et see otsus on vastuolus Euroopa kultuuripärandi ja kristliku ajalooga.
Lõpetuseks pean ütlema, et ma ei tundnud end väga hästi selle ühisresolutsiooni projekti lugemisel, mida me neljapäeval hääletame. Olen pettunud, et meil napib julgust lisada subsidiaarsust käsitlevale resolutsioonile need Lissaboni lepingu punktid, mis on otse seotud vastu võetud programmiga.
Magdi Cristiano Allam
(IT) Austatud juhataja, head kolleegid! Kui arvestada, et vaevalt on keegi siin selleks, et kõnelda krutsifikside teemal, arvestades, et krutsifikside üle arutamisel peame tuginema subsidiaarsusele, siis on ainus loogiline järeldus see, et me leiame end Euroopast, kellel on häbi oma ajalootõe pärast, mis on seotud juudi-kristlike juurte ja kristlusega ja mis on Euroopa ühine keel, nagu ütles Goethe.
Euroopa Parlamendis kasutame 23 ametlikku keelt, mis näitab, et Euroopat ühendab ei miski muu kui kristlus. Tahaksin esitada härra Barrot'le küsimuse: miks pärast seda, kui Šveitsis toimunud rahvahääletusel öeldi "ei” minarettidele, kogunesid Euroopa Komisjon, Euroopa Liit, ÜRO, Araabia Liiga ja Islami Konverentsi Organisatsioon kokku, et mõista hukka selle rahvahääletuse tulemused - ehkki Šveits ei ole isegi Euroopa Liidu liige -, aga täna asute neutraalsele seisukohale küsimuses, mis puudutab meie juuri, identiteeti ja hinge?
Csaba Sógor
(HU) Lubage mul kui protestantlikul vaimulikul, kelle tavade järgi on kõige olulisem sümbol kaheksanurkne täht, mitte rist, öelda paar sõna selles arutelus. Ma olen tegelikult pärit valimisringkonnast, kus 99% valijaskonnast on katoliiklased. Minu neli last käivad koolis koos katoliiklikest peredest pärit lastega. Rist meid ei häiri. Tahaksin teha siinkohal vormiliselt - kui tohib - vahet krutsifiksil ja ristil. Me peame teadma, et isegi kui see ei häiri mind isiklikult, leidub inimesi, keda häirib rist või krutsifiks, sest rist või krutsifiks meenutab neile inkvisitsiooni.
Minu arvates on see sobiv riikides, kus on välja kujunenud selline tava, sest katoliiklike traditsioonide tõttu hoitakse koolides ja eelkõige usukoolides riste. Ent Euroopa Parlament ei peaks käsitlema neid küsimusi, vaid pigem vaesust, majanduskriisi ja seda, kuidas Ida-Euroopa järele jõuab. Meie arutelu ei ole tulemusrikas. Me peame uurima, kes see isik oli, kes protestis selles Itaalia koolis, ja miks ta seda tegi. Oleksime pidanud seda siin vaatlema kui ühekordset juhtumit, selle asemel et arutada küsimuse üle, mis on juba möödanik.
Tahan muidugi veel kord rõhutada, et mul ei ole midagi risti vastu, sest ka mina näen iga päev risti, mis ei häiri mind. Me peame looma Itaalias ja Rumeenias õiged elamistingimused, nii et see ei muutuks arutelu teemaks.
Diane Dodds
Austatud juhataja! Viimastel aastatel oleme olnud tunnistajaks jätkuvale kampaaniale, mille käigus püütakse suruda maha usulise väljendumise vabadust. Kristlikke õdesid on karistatud selle eest, et nad üritasid palvetada koos patsientidega, ning alles täna kaotas Ühendkuningriigi apellatsioonikohtus usulise diskrimineerimise kaitseks algatatud kohtuasja kristlik perekonnaseisuametnik Lillian Ladele, kellel kästi kas registreerida samasooliste kooselusid või lasta end vallandada.
Võrdõiguslikkuse seadustes on kristlased jäetud kaitseta - need toimivad hoopis vastupidi. Võrdõiguslikkuse seaduse eelnõu muudatus, millega sooviti kaitsta kirikute usulist vabadust, hääletati alamkojas kaks nädalat tagasi maha keset süüdistusi Euroopa Komisjoni sekkumise pärast. Komisjon väitis oma põhjendatud arvamuses, et Ühendkuningriik peab kitsendama usulise vabaduse tagatisi oma tööseadustes. Ma ütlen: häbi komisjonile! Tuleb tunnistada, et inimestel on oma usk ja õigus seda usku väljendada. Kristlasi tuleks seadusega kaitsta, mitte karistada.
Jacques Barrot
Austatud juhataja! Riik, mida ma kõige paremini tunnen, on kogenud karme vastuolusid kõnealustel teemadel, ning ma tahaksin väga lihtsalt, aga isiklikul tasandil väljendada soovi, et Euroopa Parlamendi poliitika säilitaks vastastikuse sallivuse ja austuse.
Tegelikult on perekondi, kes soovivad järgida kristlikku traditsiooni, ja perekondi, kes võivad selle traditsiooni kahtluse alla seada. See usuline ja kultuuriline mitmekesisus on meie olemasolu alus, Euroopa olemasolu alus. Usun, et peame sellise teemaga tegeledes jääma väga mõistlikuks. Võtan endale vabaduse seda öelda lihtsalt seetõttu, et olen ise talunud riigis, millega olen kõige lähemalt tuttav, äärmuslikku suhtumist mõlemalt poolt.
Pealegi olen jurist ning ütlen päris ausalt, et ma ei saa aru, kuidas saab seda arutelu siin pidada, kui seda oleks pidanud kõigepealt tegema Euroopa Nõukogu assamblees ja meie riikide parlamentides. Just seal peaks minu arvates see arutelu aset leidma. Seejuures oleme kohustatud - mina olen komisjoni nimel kohustatud - ütlema, et komisjon peab kindlasti väga täpselt kinni usuvabaduse austamise põhimõttest ning on ilmselgelt sunnitud reageerima igasuguse teatavasse usku kuuluvate isikute diskrimineerimise vastu.
Lisaks ei saa komisjon tegutseda väljaspool aluslepingutega sätestatud õigusraamistikku. Veel enam, ta ei saa aluslepingute täitmise järelevalve eest vastutavana sekkuda küsimustesse, mis puudutavad mõnda liikmesriiki, kui need küsimused ei ole seotud Euroopa Liidu õigusega. Ma lihtsalt olen kohustatud seda ütlema. Komisjon saab vaid võtta teadmiseks eri seisukohad, mida siin Euroopa Parlamendis on väljendatud, aga ta ei saa avaldada arvamust küsimuses, mis ei kuulu Euroopa õiguse alla. Ütlen veel kord, et need teemad kuuluvad liikmesriikide enda õigussüsteemi alla. Seda võin öelda omalt poolt kui jurist.
Sellegipoolest arvan, et see arutelu on kasulik ning loomulikult on see olnud huvitav, ehkki ma üksnes julgustaksin kõiki arutelul osalenuid jääma vajalikul määral proportsionaalseks ja lubama Euroopa Nõukogul ja omakorda Euroopa Nõukogu Parlamentaarsel Assambleel pidada tulutoovat arutelu selle üle, kuidas Euroopa inimõiguste deklaratsiooni saab tõlgendada. Ütlen päris ausalt, et asutamislepingute järelevalve eest vastutajatena ei saa me sekkuda arutellu, mis puudutab peamiselt Euroopa Nõukogu ja Euroopa Inimõiguste Kohut.
Vabandan, et ei saanud teile täna õhtul paremat vastust anda, ent pean ausameelselt ja kooskõlas seadustega nii vastama. Usun siiralt, et me räägime probleemidest, millega tullakse praegu liidus toime iga liikmesriigi sisese õigussüsteemi raames.
Juhataja
Mulle on kodukorra artikli 115 lõike 5 alusel esitatud kuus resolutsiooni ettepanekut.
Arutelu on lõppenud.
Hääletus toimub neljapäeval, 17. detsembril 2009.
Kirjalikud avaldused (kodukorra artikkel 149)
Herbert Dorfmann  
See Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus on agressiivse ilmalikkuse väljendus ning annab õiguse neile, kes soovivad, et avalikkus oleks usuvaba. Seda tehes jätavad nad tähelepanuta asjaolu, et meie maailmajagu ei saa eksisteerida ilma kristluseta. Kristlus iseloomustab Euroopat, tema rahvast, kultuuri ja kunsti ning tema mõtteviisi sellisel määral, et kui kõik kristluse jäljed kõrvaldataks, kaotaks see maailmajagu oma identiteedi. Siin ei ole kindlasti tegemist usuvabaduse kahtluse alla seadmisega. Kiriku ja riigi lahusus on meie demokraatia ülim hüve ning minu arvates võiksime kanda hoolt, et mõlemad täidavad oma ülesandeid üksteist vastastikku austades. Küsimus ongi aga just austuses. Kristlik kirik ei tohi nõuda, et kõik tema usku järgiks, aga tal on õigus nõuda, et kõik teda austaks.
Martin Kastler  
Lugupeetud juhataja, kallid kolleegid! Mida usuvabadus tegelikult tähendab? Vastus on lihtne: see on vabadus usku järgida. Usuvabadus ei ole vabadus usust, vaid vabadus valida uskumine. Usuvabadus ei tekita usuvaba ühiskonda, vaid annab pigem inimestele õiguse oma usku ühiskonnas avalikult praktiseerida. Krutsifiks klassiruumis ei sunni kedagi uskuma või mitte uskuma. Seepärast ei riku see usuvabadust. Samuti pole ma kuulnud midagi sellest, et kellelgi võiks olla õigus mitte sattuda vastamisi ususümbolitega. Kui see oleks nii, siis keelustaksime sellega tegelikult kohe kõik ristid hauakividel ja kõik kirikutornide tipud. Euroopa Inimõiguste Kohtu krutsifiksiotsus ei ole seega vaid rünnak subsidiaarsuse põhimõttele, vaid rikub ka usuvabaduse õigust kui sellist. Meie, Euroopa Parlament, ei saa ega tohi seda otsust aktsepteerida. Euroopa Inimõiguste Kohus peaks mõistma õigust, mitte hakkama ideoloogiliste ja kristlusevastaste huvide mängukanniks. Vastasel korral peame tõsiselt kaaluma, kas sellel kohtul on tegelikult üldse mingit mõtet.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska  
Minu arvates ei ole selle kohtu otsusel midagi pistmist usuvabaduse kaitsmisega. Risti olemasolu klassiruumis ei avalda iseenesest survet isiku maailmavaatele ega riku vanemate õigust kasvatada oma lapsi enda veendumuste kohaselt; samamoodi ei riku seda õigust selliste riiete kandmine, mis kinnitavad teatava usundi pooldamist. Vastastikune mõistmine ja avatus teiste suhtes on ühise ja ühendatud Euroopa alus, nii nagu ka riikide vahelised kultuurierinevused ning Euroopa Liidu moodustavate rahvaste juured ja tavad. Pole saladus, et meie Euroopa identiteedi allikad tulenevad otseselt kristlikust traditsioonist. Seepärast on rist eurooplaste tuntava enamuse jaoks ususümbol ning samal ajal nende väärtusi esindav sümbol. Ma ei kujuta ette, et vastastikune dialoog, mida me iga päev üksteisega peame, peaks olema vaba väärtustest, mida me tähtsaks peame. Samuti ei kujuta ma ette, et usuvabaduse nimel peaksime olema sunnitud eitama seda, mis on meie jaoks tähtis ja püha sümbol, olenemata sellest, kas see on rist, Taaveti täht või poolkuu. Nii nagu ei ole kellelgi õigust sundida teisi järgima teatavat usku või väärtussüsteemi, ei ole kellelgi ka õigust sundida vabaduse nimel teisi kõrvaldama sümboleid, mis on olulised kogu inimkonnale. Oma otsusega ei toeta Euroopa Inimõiguste Kohus tegelikult usuvabadust, vaid diskrimineerib kõiki neid, kelle elus on ususümbolitel väga suur tähendus.
