Udfaldet af folkeafstemningen i Irland (forhandling) 
Formanden
Næste punkt er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om udfaldet af folkeafstemningen i Irland.
Jeg vil gerne byde den svenske statsminister velkommen her i Parlamentet i dag som repræsentant for det svenske formandskab. Det er en fornøjelse at have Dem her, men jeg skal dybt beklage, at der var et problem med formaliteterne.
Det er også dejligt at have kommissionsformand Barroso hos os på et for EU så vigtigt tidspunkt. Mange tak.
De kan jo se, hvor vanskeligt det nogle gange er at følge alle formaliteterne, men vi er en meget demokratisk institution, som De kan se. Det er nødvendigt altid at gøre tingene i den rette rækkefølge. Så er alt i orden, og vi kan blive enige.
Vi fortsætter nu med det vigtigste punkt på eftermiddagens dagsorden. Det er meget vigtigt for os, at De er til stede i Parlamentet, så De kan være med til at drøfte dette vigtige emne.
Fredrik Reinfeldt
Hr. formand! Det er en stor glæde at være her i dag og have lejlighed til at tale til Parlamentet så kort tid efter det positive udfald af folkeafstemningen i Irland. Jeg hylder Brian Cowen og hans kolleger. Alle dem, der har arbejdet med kampagnen, uanset hvilket parti de tilhører, eller hvilken baggrund de har, og som har bidraget til det vellykkede udfald, vil jeg gerne takke for deres indsats. Det var en god beslutning for Irland, det er en god beslutning for Europa.
Jeg tror, at vi kan sige, at Europa har lyttet til kritikken. Jeg ved, at de juridiske garantier, som Rådet har udstedt, var afgørende for kampagnen op til folkeafstemningen. Jeg kan også sige, at de franske og tjekkiske formandskabers indsats har været afgørende for at finde en måde at komme det irske folks bekymringer i møde på. Jeg synes også, vi bør nævne, at det var meget positivt at få et så stort flertal ved folkeafstemningen, et overbevisende flertal på 67,1 % med en høj stemmeprocent på 59 %. Det er alt sammen vældig godt nyt for Europa.
Og det er naturligvis ikke nødvendigt at forklare Parlamentet behovet for at sikre Lissabontraktatens ikrafttræden. Den vil gøre det muligt for os at blive mere demokratiske, mere effektive og mere gennemsigtige. Den vil faktisk forøge EU's indflydelse på den internationale arena og gøre os bedre i stand til at imødegå globale udfordringer, og jeg ved, at De her i Parlamentet også får en vigtigere rolle at spille i den overordnede beslutningsproces. Det hilser jeg velkommen. Derfor er det meget vigtigt at sikre Lissabontraktatens ikrafttræden.
Rådet står sammen i sit ønske om, at traktaten skal træde i kraft inden årets udgang og inden udgangen på det svenske formandskab. Med det antal lande, der har ratificeret den - lige nu er det 24 lande, der har ratificeret den fuldt ud - kan land nr. 25 faktisk blive Polen vurderet ud fra de signaler, vi får fra den polske præsident. I lørdags, efter at resultatet af folkeafstemningen i Irland blev kendt, talte jeg med premierminister Brian Cowen, som sagde, at det ville tage dem et par uger at gennemføre den fulde parlamentariske ratificering, og derfor kan vi også sige, at land nr. 26 vil blive Irland. Derefter mangler vi kun Tjekkiet i at have alle 27 ratificeringer. Til det formål har vi haft møde mellem de tre institutioner her i Bruxelles i dag, nærmere bestemt formandskabet, Kommissionens formand, Jose Manuel Barroso, og Parlamentets formand, Jerzy Buzek. Tjekkiets premierminister, Jan Fischer, deltog også, og vi forsøgte at vurdere situationen. Som De måske ved, har 17 senatorer appelleret til den tjekkiske forfatningsdomstol over Lissabontraktaten for at se, om den overholder den tjekkiske forfatning. Jan Fischer fortalte os, at det er en uafhængig domstol, som nu arbejder hurtigt på at træffe en afgørelse om, hvorvidt den vil behandle sagen. Vi kan ikke sige, præcis hvornår de vil træffe denne beslutning, og derfor afventer vi at høre nærmere. Vi håber, det vil ske inden for en uge eller et par uger. Det er altså budskabet fra Tjekkiet i dag, at en uafhængig domstol måske vil træffe en beslutning om en uges tid, eller måske vil det vare to uger, før vi ved, hvordan de vil gå til værks.
Som formand for Rådet er jeg ansvarlig for, at arbejdet i EU skrider fremad. Jeg føler stærkt, at vi ikke har nogen tid at spilde. Derfor har jeg besluttet, at mens vi venter på afklaring fra Tjekkiet, vil vi for det første fortsætte forberedelserne af Lissabontraktatens ikrafttræden, og for det andet, når der er klarhed om, hvornår Lissabontraktaten vil træde i kraft, vil jeg indlede høringer om udnævnelserne af den nye formand for Det Europæiske Råd og af den høje repræsentant og generalsekretæren for Rådet. Disse forberedelser er ikke kun en sag for formandskabet, det er samtidig en sag for de tre institutioner. Derfor vil jeg sige, at det er meget vigtigt for os at arbejde tæt og konstruktivt sammen med Kommissionen og Parlamentet i denne proces. Jeg vil endnu en gang forny mit tilbud til Parlamentet om at samarbejde om indsatsen for endelig at få sikret Lissabontraktatens ikrafttræden.
Lad os også huske, at det svenske formandskab på trods af disse institutionelle spørgsmål naturligvis - og hele dette efterår - er stærkt påvirket af behovet for at gøre noget ved klimaforandringerne og finanskrisen og bekymringen i Europa om, at vi har brug for en jobskabelsespolitik - en masse vigtige sager, der skal tages hånd om. Det sammenfatter behovet for at gøre noget, for at sikre Lissabontraktatens ikrafttræden, som jeg lige sagde, og for at forblive aktiv som formandskab i forhold til disse for vores vælgere meget vigtige sager.
Formanden
Hr. statsminister! Tak for Deres meget klare budskab om alt det, der foregår efter afstemningen i Irland, og om samarbejde mellem Parlamentet og Rådets formandskab. Vi har netop indledt drøftelser med fru Malmström, et tidligere medlem af Parlamentet, som vi husker ganske godt. Mange tak for Deres forslag og meget tydelige budskab.
José Manuel Barroso
Hr. formand! Det irske folk traf en meget vigtig og historisk beslutning sidste weekend, en meget vigtig beslutning for Irland, en meget vigtig beslutning for Europa. Med rungende flertal anerkendte det irske folk Lissabontraktatens vigtighed, en traktat, der skaber et mere demokratisk og effektivt Europa, en traktat, der giver os den rigtige platform til at levere det moderne, fremgangsrige EU, som vores borgere ønsker.
Traktaten har nu demokratisk tilslutning fra alle 27 medlemsstater. Alle EU's medlemsstater har vedtaget traktaten i deres parlament eller ved en folkeafstemning.
Det er i sandhed en stor præstation. Det viser, hvordan et udvidet Europa kan dele en vision for vores fremtid og en beslutsomhed om at komme videre. Det blev besluttet demokratisk. Det, der er brug for nu, er, at ratificeringsprocedurerne skal afsluttes.
Det glæder mig at se, at Polens præsident Kaczyński meget snart vil underskrive traktaten. Han har altid sagt til mig, at han vil være klar til at gøre det, når irlænderne har stemt ja. Det er virkelig godt nyt.
Vi skal naturligvis afvente afslutningen af processen i Tjekkiet. Vi er nødt til at respektere den forfatningsmæssige procedure der, ligesom vi har gjort det i andre lande, men når den er gennemført, ser jeg ingen grund til, at processen ikke kan afsluttes hurtigt.
Det er vigtigt for Europa som helhed, men det er især vigtigt for Kommissionen. Jeg ser gerne, at den nye Kommission kommer på plads, en Kommission i overensstemmelse med Lissabontraktaten, og jeg ser gerne, at den tiltræder så hurtigt som muligt. En lang periode med en forretningskommission er ikke i nogens interesse. Jeg er klar til at påbegynde dannelsen af den næste Kommission, så snart Rådet er klar til endeligt at afklare det juridiske grundlag, og også til at nominere den høje repræsentant, som vil blive næstformand for Kommissionen.
Jeg sætter pris på set svenske formandskabs store indsats, ikke mindst statsminister Reinfeldts personlige indsats, for at få afsluttet hele dette forløb i en fart. Statsminister Reinfeldts initiativ i dag på mødet med mig og parlamentsformand Buzek og med videokonferencen med premierminister Fischer var særdeles godt og nyttigt.
Jeg ved også, at Parlamentet har arbejdet utrætteligt på at fremme Lissabontraktaten. Parlamentet og Kommissionen har arbejdet hånd i hånd om at forklare, hvorfor det er den rigtige traktat for Europa. Jeg er stolt af Kommissionens rolle i forhold til at give den irske befolkning de informationer, de skulle bruge for at kunne beslutte sig.
Nu, hvor der er en reel sandsynlighed for, at Lissabontraktaten endelig bliver ratificeret og hele processen afsluttet, kan vi koncentrere os om arbejdet på at gennemføre traktaten. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at fremhæve fire områder, hvor vi arbejder hårdt på at sikre, at vi kan få en flyvende start, når traktaten træder i kraft.
Et af de vigtigste og mest indviklede må være nyskabelserne vedrørende EU-udenrigstjenesten. Vi har arbejdet hårdt på at tænke nogle af de praktiske detaljer igennem i forhold til, hvordan vi kan sikre, at EU-udenrigstjenesten bliver en virkelig succes. Dette arbejde vil nu intensiveres, og i samme ånd som de bemærkninger, som det svenske formandskab netop har fremført, vil jeg gerne fastslå Kommissionens beslutsomhed i forhold til at samarbejde med Parlamentet om at nå dette mål.
Jeg ved, at Elmar Brok har gået forrest i dette spørgsmål her i Parlamentet. Jeg forstår, at De vil drøfte emnet på næste plenarmøde. Det er fortrinlig timing, eftersom det vil finde sted kort inden samme spørgsmål skal drøftes i Rådet. Jeg tror, at betænkningen udgør et glimrende grundlag for drøftelser mellem vores institutioner, og jeg hilser den stærke fællesskabsånd velkommen, som præger betænkningen. Det er præcis den ånd, jeg vil følge i forberedelserne til den vigtige nyskabelse, som EU-udenrigstjenesten er.
Et andet punkt er komitologi. Det er et vigtigt aspekt af, hvordan EU fungerer. Lissabontraktaten indfører nye regler, der gør systemet mere rationelt og gennemsigtigt. Vi må fastlægge, præcis hvordan det nye system skal fungere. Men lad mig sige klart og tydeligt, at mange af disse beslutninger er af stor politisk vigtighed og fortjener ordentlig demokratisk kontrol og reelt politisk ejerskab. Så vi er nødt til at bibeholde den stærke rolle, Parlamentet spiller i dag.
Et andet vigtigt demokratisk element er de nye mekanismer, der giver nationale parlamenter direkte indflydelse på subsidiaritet. Vi er nødt til at se disse mekanismer i en bredere sammenhæng i forhold til de glimrende forbindelser med de nationale parlamenter, som Kommissionen og ikke mindst Parlamentet har opbygget gennem de sidste par år.
Sluttelig vil jeg gerne nævne det europæiske borgerinitiativ. Det er en af de mest bemærkelsesværdige nyskabelser på traktatens demokratiske dagsorden, og det er et punkt, som Parlamentet allerede har arbejdet detaljeret på. Margot Wallström har ledet vores arbejde på at udvikle en grønbog om hurtigst muligt at iværksætte en høring med henblik på at give borgerne denne mulighed senest et år efter ikrafttræden.
Da jeg talte til Parlamentet sidste måned, beskrev jeg det, jeg betragtede som de største udfordringer og de store muligheder, som Europa står foran. Med Lissabontraktaten har vi det rette springbræt til at hjælpe os med at realisere disse mål, og jeg er sikker på, at vi ved hjælp af dette konstruktive partnerskab mellem vores institutioner vil gøre det til en succes. Det er Kommissionens tilsagn.
Formanden
Kommissionsformand Barroso! Tak for Deres indlæg og for Deres imødekommenhed i forhold til at samarbejde om gennemførelsen af Lissabontraktaten.
Samarbejdet mellem Parlamentet og Rådet under videokonferencen med Tjekkiets premierminister, Jan Fischer, forløb også fortrinligt, så lad mig endnu en gang takke statsminister Fredrik Reinfeldt for at have arrangeret videokonferencen.
Joseph Daul
Hr. formand, mine damer og herrer! Med det oprigtige og rungende ja sidste fredag sagde irerne ikke kun ja til Lissabontraktaten. De sagde frem for alt ja til Europa som et område med solidaritet og fælles værdier. De udtrykte deres dybe tilknytning til et Europa, der påvirker globaliseringen uden at lide under den, et Europa, der deler sit valg af samfund og sit valg af en social markedsøkonomi med sine partnere.
På PPE's vegne glæder dette afstemningsresultat mig, for det viser, at når man spørger en nation om noget, der virkelig betyder noget, f.eks. princippet om at høre til EU, svarer den på det, man spørger om, og dét med overbevisning.
I fredags svarede vores irske venner på spørgsmålet om, hvorvidt de var for Lissabontraktaten, og hvis ikke, om de var rede til at stille spørgsmålstegn ved deres lands medlemskab af EU. De svarede med et utvetydigt og rungende ja. Det beviser lige præcis én ting, og det er, at Europa betragtes som det, det er, nemlig et beskyttende element, et tillidsskabende område præget af stabilitet, fred og retsstatsprincippet.
Jeg mener, at den irske afstemning vil få stor indflydelse på, hvordan vi opbygger Europa, især i de kommende måneder, eftersom den beviser vores befolkningers dybe tilknytning til de værdier, som Europa repræsenterer. Den irske folkeafstemning er en opmuntring til vores europæiske forehavende, samtidig med at den knytter os sammen. Den opmuntrer os, fordi det er første gang i lang tid, at en europæisk nation så kraftfuldt har udtrykt sin vilje til at deltage i det europæiske eventyr på trods af - eller snarere på grund af - krisen. Den knytter os også sammen, eftersom vi har en forpligtelse til at opfylde det krav om solidaritet, som for en stor dels vedkommende lå bag det irske ja.
Det er præcis - for at vende tilbage til de europæiske institutioner - hvad Lissabontraktaten vil sætte os i stand til at gøre. Traktaten gør det muligt for Europa at være mere effektiv ved at gøre enstemmighed, som ofte er lammende, til en undtagelse, mens flertal bliver normen.
Den vil gøre det muligt at gøre Europa mere genkendelig ved at etablere et stående formandskab for Rådet i stedet for det nuværende skiftende formandskab, og den vil give vores høje repræsentant for udenrigspolitik større betydning. Europa har brug for ét ansigt, både af hensyn til vores medborgere og vores internationale partnere.
Sluttelig vil Lissabontraktaten gøre Europa mere demokratisk ved at lægge langt større vægt på Parlamentet og ved at give de nationale parlamenter og borgerne større indflydelse på europæiske anliggender. I fredags blev irerne den sidste nation, der udtrykte en positiv holdning til Lissabontraktaten. Det har alle de andre lande allerede gjort, enten direkte eller via deres parlamenter, bl.a. i Polen og Tjekkiet.
Derfor opfordrer jeg præsidenterne i disse to lande til straks at underskrive traktaten, så de 27 kan gå videre og indføre den senest i starten af 2010.
Tillad mig særligt at sige til præsident Klaus, at resultatet på 67 % af den irske afstemning bør tilskynde ham til at underskrive traktaten, når den tid kommer. På PPE's vegne opfordrer jeg ham til at opføre sig ansvarligt, hvilket jeg også er sikker på, at han vil.
Tiden er inde til, at Europa lægger de institutionelle spørgsmål væk og koncentrerer sig om det, der virkelig betyder noget for de 500 mio. europæere, nemlig den sociale markedsøkonomi, energi, klimaet og sikkerhed.
Jeg takker hr. Reinfeldt og hr. Barroso for deres forslag. De kan regne med PPE's hjælp til at sikre, at arbejdet skrider hurtigt frem.
Martin Schulz
Hr. formand! Vi drøfter udfaldet af denne folkeafstemning. Der er blevet talt meget om de institutionelle aspekter, og jeg har intet at tilføje til det, statsminister Reinfeldt sagde. Jeg synes, det er godt, at han ikke vil forhaste sig, men har sagt, at vi vil vente, fordi vi ikke er ved mållinjen endnu. Vi mangler stadig de sidste trin i ratifikationsprocessen, før vi kan besvare institutionelle spørgsmål.
Ligesom os andre var De også godt tilfreds, hr. Barroso. Det må have lagt en dæmper på Deres glæde søndag aften, at 55 ud af de 382 stemmer, De fik, stammede fra medlemmer af en gruppe, hvis mål det er at forhindre Lissabontraktatens ikrafttræden. Når De glæder Dem over Lissabon, skal De huske på, at De fik støtte fra folk, der ønsker præcis det modsatte af det, De kæmper for. Tænk over det, og lad os basere Deres flertal på et proeuropæisk flertal her i Parlamentet.
(Tilråb)
Men når vi taler om udfaldet af folkeafstemningen, handler det om noget helt andet. Det handler ikke om de institutionelle lege, der nu skal leges. Det handler ikke om, hvordan flertal her i Parlamentet er sammensat, men om noget meget mere grundlæggende, nemlig hvad vi skal sige til Tjekkiets præsident. EU's 27 medlemsstater har i alt 500 mio. indbyggere. Kina har 1,3 mia. indbyggere. Indien har 1,1 mia. Tilsammen repræsenterer disse to lande en tredjedel af verdens befolkning! Disse lande sidder nu med ved bordet ved møder i G20. Den største af EU's medlemsstater, der er med i G20, repræsenterer kun 82 mio. menneskers økonomiske potentiale.
Vi har to muligheder. Lissabontraktaten handler ikke - som hr. Klaus har påstået - om at gøre EU til en magtfaktor, der arbejder imod medlemsstaterne, men om noget helt andet. Den handler om at gøre EU til en stærk global partner for at styrke de enkelte medlemsstater. Det er Lissabontraktatens udtrykkelige mål. Denne traktat tjener faktisk især EU's små medlemsstaters interesser. Et land med en befolkning på 10 mio. - lad os bruge hr. Barrosos land som eksempel - sammenlignet med Brasilien indtager Portugal ikke længere den position, det havde i det 19. århundrede. Det er tydeligt, at det i det 21. århundrede er Brasilien, der er det stærkeste land. Ligesom alle europæiske stater har Portugal brug for EU, så vi kan være stærke sammen. Hvad angår klimaforandringer, finanskrisen, global sygdomsbekæmpelse, når det handler om at bekæmpe sult i verden, sikre freden, forhindre krige om ressourcer, så vil Europa kun kunne klare sig som en samlet blok, og det vil gå under, hvis det bliver delt op i sine enkelte dele.
Det spørgsmål, vi må stille præsident Klaus, er derfor følgende: Når han skal bedømme det ansvar, han påtager sig, er det da muligt for en enkelt person - som ganske vist benytter sig af sin forfatningsmæssige ret, det kan jeg ikke nægte - at bære dette ansvar alene, når alle de andre regeringer og parlamenter og nu også de 67 % af den irske befolkning, der har sagt ja, har en anden holdning?
Vi må stille hr. Klaus et spørgsmål. Er det gået op for ham, at dette kontinent har nået et afgørende vendepunkt? Med andre ord er tiden inde til at træffe en beslutning om, hvorvidt vi bliver stærke af at stå sammen, eller om det vil svække os alle at køre vores egne løb. Det er det afgørende spørgsmål.
Så ja, det var en god dag for Europa, og den dag, denne traktat bliver endeligt ratificeret, vil være en endnu bedre dag. Hr. Klaus må acceptere sit historiske ansvar og underskrive traktaten.
Guy Verhofstadt
Hr. formand! Sidste fredag var et stort historisk skridt: 67 % af stemmerne. Alle Europas forfatninger kan ændres med to tredjedeles flertal. Jeg tror også, der kræves to tredjedele i Sverige.
Vi må takke Brian Cowen. Jeg sender også en særlig tak til Pat Cox, som gjorde et fantastisk stykke arbejde, og alle irske parlamentsmedlemmer, der er for Lissabontraktaten, fordi de har gennemført en fantastisk kampagne for traktaten. Så jeg er glad. Årsagen er, at vi startede hele dette forehavende i tiden efter Nicetraktaten med en erklæring i Laeken, og det har taget otte år - så jeg lover, at jeg ikke vil starte hele processen forfra, hr. formand.
Med det irske ja har alle Europas borgere, direkte eller indirekte, via en folkeafstemning eller deres parlamenter, sagt ja til Lissabontraktaten. Det er også et signal til de euroskeptikere, der altid siger: "Nej - folket er imod Europa, imod de europæiske institutioner." 67 % af den irske befolkning. Det, vi så i fredags, er et tydeligt signal til euroskeptikerne.
Vi må bede alle om at leve op til deres ansvar, så Lissabontraktaten kan træde i kraft hurtigst muligt. Tiden er inde til endelig at fuldføre processen. Med det irske ja ved vi, at Lissabontraktaten vil træde i kraft, det ved vi, for det var den sidste forhindring. Men vi ved ikke, hvornår den vil træde i kraft, og jeg synes, det er det problem, vi skal diskutere her i eftermiddag. Hvad gør vi i mellemtiden?
Vi ved, at vi er nødt til at vente, til Tjekkiets forfatningsdomstol har talt. Som De sagde i går i Le Monde, må vi i værste fald vente yderligere et par måneder, og jeg tror ikke, at nogen her i Parlamentet kan klare, at EU vil være handlingslammet i de kommende måneder. Vi kan acceptere, at Kommissionen vil tage sig af aktuelle sager, for efter den 31. oktober skulle den tage sig af aktuelle sager. Der skal gøres noget, og det hurtigt. Derfor opfordrer jeg hr. Reinfeldt, formanden for Rådet, til hurtigst muligt at indlede proceduren for nominering af Kommissionen.
For tre uger siden stemte vi for kommissionsformanden med det argument, at vi i lyset af den aktuelle krise ikke kan tillade os at udsætte beslutningen. Det var Deres argument. Så nu gælder samme argument for nomineringen af Kommissionen. Det er ingen grund til at vente. Det er muligt at udnævne en ny Kommission under den nuværende traktat med den nuværende status for den høje repræsentant og derefter, når Lissabontraktaten er ratificeret, kan De let og elegant udnævne en høj repræsentant med et andet mandat og en formand for Rådet. Der er virkelig ingen grund til at vente med Kommissionen.
Det var også kommissionsformandens mål, hvis jeg forstod ham ret, da han talte for et par minutter siden. Jeg frygter, at jeg hører Dem sige: "Nej, jeg venter. Jeg venter, for jeg vil have en komplet pakke, der inkluderer formanden for Rådet." Men det er ikke noget problem, siger jeg. Bare forbered den komplette pakke. Forbered den nu, og beslutningen om formanden for Rådet kan være lige så politisk som Deres beslutning om hr. Barroso første gang. De præsenterede ham som kandidat efter en politisk beslutning, ikke en formel beslutning, for vi bad om at formalisere den efterfølgende. De kan gøre præcis det samme med formanden for Rådet og derefter, når traktaten er ratificeret, kan De formalisere hele pakken. Så ændrer De den høje repræsentants mandat, så han bliver næstformand i Kommissionen. Samtidig kan den politiske beslutning, De træffer nu om formanden for Rådet, udmøntes i praksis, De kan formalisere den til den tid.
Det er den bedste måde at gøre det på, den bedste måde at lægge pres på de lande, der skal underskrive. Formaliser det, for de ved, at vi gerne vil videre. Og så behøver vi ikke vente i uger og måneder. Under alle omstændigheder har De sagt, at der ikke er nogen tid at spilde. Det er jeg enig i. Der er ingen tid at spilde med den aktuelle finanskrise.
Sammensæt Kommissionen nu, hurtigst muligt. Overbevis Deres kolleger i Rådet, og træf Deres beslutning om den høje repræsentant ud fra den nuværende traktat. Vælg en af kandidaterne - jeg har set, at der er kandidater nok - til formand for Rådet, og gå videre med det.
Daniel Cohn-Bendit
Hr. formand, mine damer og herrer! Vi må tage grundigt ved lære af det, der skete i Irland.
Som Guy Verhofstadt sagde, stemte irerne for med 67 % af stemmerne, hvilket er et stort flertal, fordi realiteterne fik dem til at se klart. Først og fremmest krisens realitet, hvilket fik dem til at føle, at de har brug for Europa. Men de følte også, at denne afstemning faktisk indebar - som Joseph Daul rettelig sagde - at de enten sagde ja eller indledte en udmeldelsesproces. Det, man er nødt til at forstå, er, at folkeafstemninger i Europa kun giver mening, hvis de har konsekvenser. Hvis det er en leg, en fiks idé, kan man sige nej, men alt forbliver som før. Så reagerer man efter sit humør.
Jeg mener, at debatten om Europa skal fortsætte. Vi er nødt til at nå frem til en europæisk afstemning, hvor alle europæere stemmer ud fra et kvalificeret flertal, og dem, der siger nej, må sige, om de respekterer afstemningen og forbliver medlem, eller om de er ude. Hvis englænderne tror, at denne bemærkning er rettet mod dem, så tager de ikke fejl, for vi er nødt til én gang for alle at forhindre, at Europa kan udsættes for afpresning. Et demokratisk rum kan ikke acceptere afpresning, og hvis det ikke lykkes os at løse problemet, tror jeg ikke, det europæiske demokratiske rum kan fungere.
Den anden ting, vi er nødt til at forstå fuldt ud, er den situation, vi befinder os i. Guy Verhofstadt sagde et par ting om dette emne, men det, der skræmmer mig, er, at der har været en offentlig debat for hr. Barroso. Vi vandt ikke, vi tabte, sådan er livet, men der var en reel offentlig debat. Derefter var der en konfrontation, og flertallet vandt.
De skal ikke altid pege fingre ad andre, hr. Schulz. Hvis alle socialdemokraterne havde stemt sammen med os mod hr. Barroso, ville der ikke have været et flertal. Det skal også nævnes. Man kan ikke bare sige det ene eller det andet. Sådan er livet, sådan er det. Jo, det er rigtigt, hr. Schulz. De kan lide at bebrejde andre, men en gang imellem må socialdemokraterne tage ansvaret for deres nederlag, ellers vinder vi aldrig.
Nu vil jeg gerne sige noget om processen, og her er jeg uenig med Dem, hr. Reinfeldt. Vi vil få en formand for Rådet. Jeg ønsker ikke, at det bliver et statskup. Pludselig, i sidste minut, vil De foreslå en eller anden, og inden for en uge er beslutningen taget. Jeg synes, at Europa har ret til en offentlig debat, at alle staterne skulle have ret til at give deres holdning til Deres forslag til kende. Uanset om det bliver hr. Blair, hr. Balkenende, hr. Juncker eller hr. Verhofstadt, synes jeg, at vi har krav på en offentlig debat. Det bør ikke være regeringerne, der vælger præsidenten for Europa bag lukkede døre i sidste minut.
Grunden til, at jeg siger det her, er, at alle ved, at den offentlige mening ikke er for hr. Blair i dag, alle ved, at det er uretfærdigt, at Jean-Claude Juncker ikke har en chance, bare fordi fru Merkel og hr. Sarkozy er imod ham. Det er ikke en offentlig, demokratisk debat. Vi er nødt til at lægge det hele åbent frem, og så kan De træffe beslutningen. Det samme gælder den høje repræsentant. Læg Deres forslag åbent frem.
Der er en ting, jeg vil sige til Dem. Hr. Barroso har ret, og hr. Verhofstadt har ret i dette tilfælde. De fik os til at vælge hr. Barroso ved at sige, at det hastede, og nu får De en handlingslammet Kommission, som bare bliver siddende, indtil der kan træffes en beslutning. Det hele afhænger af tjekkerne.
Men der er noget andet, der skal tages med i overvejelserne. Vi foreslog at forlænge hele Kommissionen, også hr. Barroso, netop for at den skulle kunne forestå forhandlingerne om København på fuld tid. Jeg finder det uacceptabelt ikke at iværksætte kommissionsproceduren med det samme ved at fremlægge navnene. Hr. Verhofstadt kom med et godt forslag. Hvis tjekkerne ikke fortæller, hvor de står, så får tjekkerne ingen kommissær, for i henhold til Nicetraktaten skal antallet af kommissærer reduceres. Hvis tjekkerne fortæller, hvor de står, sker tingene inden for rammerne af Lissabontraktaten, og de får en kommissær. Alting må lægges åbent frem.
Afslutningsvis vil jeg blot sige en enkelt ting. Vi bør fortsætte debatten efter Lissabontraktaten. Lissabontraktaten er ikke enden på historien. Konstitutionaliseringen af Europa kan ikke stoppe med Lissabontraktaten. Hvis vi ikke har modet til at fortsætte denne debat, når Lissabontraktaten er trådt i kraft, tror jeg, at vi vil gå glip af et vigtigt rendezvous med historien, Europas rendezvous.
Timothy Kirkhope
Hr. formand! Jeg tilbragte de fleste af mine tidlige politiske år med at kæmpe mod farlige personer som hr. Cohn-Bendit. For et øjeblik siden blev jeg helt forskrækket over, at jeg faktisk var enig i et par af de ting, han sagde, og det eneste, der reddede mig, var, at jeg igen kunne være fuldstændig uenig med hans afsluttende bemærkninger. Jeg vil gerne være meget konsekvent i min holdning, når jeg taler som leder af de britiske konservative i Parlamentet. For dem af os, som støtter princippet om, at nationalstaterne slutter sig sammen om et frit samarbejde i Europa, burde Lissabontraktatens fremskridt måske ikke være noget, vi fejrer i dag.
EU's tragedie er, at det ifølge oplysninger fra Eurostat i for manges øjne er blevet et elitært projekt, der presser sin ideologi ned over hovedet på en stadig skeptisk offentlighed. Når man taber en folkeafstemning, udskriver man en til for at få det resultat, man vil have. Hvis ordet "forfatning" viser sig at være upopulært og uacceptabelt, får det en ny indpakning, så tidligere forkastelser kan ignoreres. Hvis den lovede folkeafstemning ser ud til ikke at kunne vindes, aflyser man den uden at vise tegn på skam eller forlegenhed. I Det Forenede Kongerige lovede alle politiske partier, herunder den siddende regering, det britiske folk, at de ville blive hørt om Europas fremtid. Socialdemokraterne og De Liberale brød deres løfter. Sådanne politiske numre kan måske skaffe fordele på kort sigt, men vi bør beklage, at Europas befolkninger ikke ligefrem får styrket deres tiltro til politikere med den slags kyniske manøvrer.
Vi i ECR ønsker et Europa, der bygger på et sikkert grundlag i form af folkelig opbakning og den demokratiske legitimitet, som dets nationalstaters institutioner giver det. Men Lissabontraktaten er efter vores mening stadig et skridt i den forkerte retning. Ved at åbne døren for en overnational udenrigs- og sikkerhedspolitik, ved at give de europæiske institutioner mere magt og afskaffe nationale vetoer på politikområder, der er afgørende for vores stater, tager traktaten et dramatisk skridt i retning af den superstat, som mange frygter. Europas befolkninger ønsker ikke et EU med stadig større centralisering, et EU, der styrker sine beføjelser på medlemsstaternes bekostning, et EU uden berøring med deres daglige bekymringer. Til gengæld ønsker de et mangfoldigt EU, et EU, hvor de forskellige kulturer og livsstile forenes, hvor der kan opnås merværdi. De ønsker et reformeret EU, et mere ansvarligt, gennemsigtigt, demokratisk EU, som giver dem noget for pengene på de områder, hvor det har fået overdraget ansvaret, et EU, der er tættere på og mere relevant for folket.
Derfor har Lissabontraktaten været en forspildt lejlighed. Jeg sad i konventet efter Laekenerklæringen, som jeg støttede helhjertet, et konvent, der udarbejdede teksten til den oprindelige forfatning. Jeg kender udmærket detaljerne, de gode såvel som de dårlige punkter. De britiske konservative har været konsekvente. Vi mener, at traktaten, som den er endt med at se ud, ikke vil medføre fremskridt i folkets interesse. Og vi i ECR vil fortsat kæmpe for vores vision for EU, en vision i tråd med Europas befolkningers håb og ønsker. Vi vil fortsat argumentere for et EU, der kan opfylde fremtidens formål, ikke fortidens, og for et EU, der hviler solidt på sine befolkningers støtte, ikke kun på en elites prioriteter. Det bør vi alle tænke over.
Lothar Bisky
Hr. formand, mine damer og herrer! Min gruppe har altid slået til lyd for obligatoriske folkeafstemninger om reformtraktaten i hele Europa. Vælgerne i Irland var de eneste, som havde lejlighed til at træffe beslutning direkte for halvandet år siden. Hvis vi ønsker, at folket skal bestemme, så må vi acceptere resultatet, selv om vi ikke kan lide det.
Regeringen i Irland gik imod det demokratiske princip og gennemførte en anden folkeafstemning, til dels som følge af pres fra andre medlemsstater. Nu har de fået det resultat, de ønskede. Vi på venstrefløjen overholder det demokratiske princip, men vi er fortsat bekymrede over EU's politiske orientering. Antallet af nejstemmer i Irland tyder på, at vi ikke er de eneste, der nærer disse bekymringer.
Vores tre vigtigste kritikpunkter er for det første, at den tidligere politik med liberalisering af de finansielle markeder, skattekonkurrence, adskillelse af finanspolitikken og den økonomiske politik og nedbrydning af socialstaten bidrog til den økonomiske og finansielle krise. Som et resultat har denne politik ført til øget fattigdom og ulighed i Europa. Ud over hensigtserklæringer er der indtil videre sket meget lidt med hensyn til regulering af finansmarkederne. Tværtimod forventer de store banker endnu en gang store overskud, mens arbejdsløshedstallene stiger. Lissabontraktaten vil videreføre denne markedsøkonomiske politik med fri konkurrence. Det er noget, vi ikke kan støtte.
Vi opfordrer i stedet til en grundlæggende anderledes strategi for håndtering af de sociale udfordringer. Vores mål er at indføre en klausul om socialt fremskridt med mindstelønninger, der skal gælde i hele EU - lige løn for lige arbejde på samme sted. Vi må bekæmpe løndumping.
Vores andet kritikpunkt er, at opfordringen til medlemsstaterne til gradvist at forbedre deres militære kapacitet er uforenelig med venstrefløjens mål, da den er en befæstelse af et europæisk våbenagentur i europæisk primær ret. Vi vil ikke støtte globale militære missioner for at fremme vores egne interesser. Vi ønsker ikke denne form for traktat. Vi ønsker en traktat med nedrustning og ikke oprustning. Det er paradoksalt, at man af denne grund bliver kaldt modstander af Europa. Enhver i Europa, der går ind for oprustning, betegnes som en ven af Europa, men enhver, der går ind for nedrustning, betegnes som en fjende af Europa. Det er politisk absurd!
Folkeafstemningen i Irland har fundet sted, og selv om den ikke gav helt det resultat, vi kunne have ønsket, vil vi på venstrefløjen fortsat arbejde for at få indført et mere direkte demokrati i Europa.
Nigel Farage
Hr. formand! Det er alt sammen såre enkelt, ikke? Vi har haft en afstemning mod traktaten i Irland og en afstemning for traktaten i Irland, så hvis vi har nogen form for sportsånd, så burde vi sige bedst ud af tre. Men forskellen er, at en tredje folkeafstemning skulle være en fri og retfærdig folkeafstemning. For det, der skete i Irland, var helt sikkert ingen af delene. Jeg håber, alle er stolte af sig selv, for det man har gjort, er, at man har taget den mindste dreng på legepladsen, trængt ham op i et hjørne og gennembanket ham. Dette er en sejr for bøllerne. Det er en sejr for de store penge og en sejr for bureaukraterne. Det hele var en parodi!
(Tilråb)
Nå, så De respekterer denne afstemning? De respekterede ikke den foregående, gjorde De? Europa-Kommissionen betalte millioner af pund af skatteydernes penge - nå ja, pund eller euro, det er egentlig ligegyldigt, men dog ikke i vores tilfælde, fordi vi heldigvis stadig har pundet! - den betalte millioner. Noget i retning af en faktor mellem 10:1 og 20:1 var forskellen mellem ja-sidens og nej-sidens udgifter. Folkeafstemningskommissionen i Irland gjorde ikke sit arbejde, den fortalte ikke det irske folk, at Lissabonforfatningstraktaten naturligvis har stor indvirkning på deres egen forfatning, og måske værst af alt ændrede radio- og tv-kommissionen i Irland reglerne, så der ikke var ens dækning af ja-siden og nej-siden. Det hele var en skandale. Men det, de førte kampagne på, det alle førte kampagne på, var "stem ja for job". Det var det, det hele handlede om. Jotak, seneste nyt: Aer Lingus har i dag foretaget afskedigelser, og Intel, dem, der investerede 400 000 EUR i ja-kampagnen, har i dag afskediget 300 mennesker. 1 550 job er forsvundet siden i lørdags. De eneste job, ja-afstemningen bevarede, var den politiske klasses job.
Jeg går ud fra, at det hele er forbi. Jeg går ud fra, at Irlands uafhængighed vil være en meget kort periode i Historien. Jeg tror ikke, at præsident Klaus vil være i stand til at stå fast. Jeg håber, han gør det. Han er en fin og modig mand. Men det ser ud til, at bureaukratiet har vundet over nationalt demokrati. I historisk henseende, tror jeg, at Storbritannien nu står helt alene, måske som tilbage i 1940, men...
(Blandede reaktioner)
... der er en reel debat, der er en reel debat her. Hvad er idéen med at få en konservativ premierminister, hvis Tony Blair bliver overlord? Hvad er idéen med en udenrigsminister, hvis vi har en EU-udenrigsminister med sin egen diplomatiske tjeneste? Hvad er idéen med noget af det? Efter min mening starter den reelle debat med denne irske folkeafstemning. Der er ingen hykleri mere: Hvis man ønsker nationalt demokrati, kan man ikke forblive medlem af EU, og vi vil slå til lyd for, at Storbritannien forlader det, og forlader det snarest muligt.
Andrew Henry William Brons
(EN) Hr. formand! I går spurgte jeg kommissær Wallström, næstformand i Kommissionen, om Lissabontraktaten grundlæggende var den samme som den forfatningstraktat, den trådte i stedet for. Hun sagde, at ændringerne, var de ændringer, som den britiske regering havde krævet, og at de omfattede ændringer af navne og symboler. Hun brugte ikke ordet "kun", men det kunne hun have gjort.
Forfatningstraktaten er allerede blevet forkastet af vælgerne i Frankrig og Nederlandene, og Det Forenede Kongerige skulle afholde sin folkeafstemning. Det ville helt sikkert have resulteret i et nej. Det er indlysende, at udskiftningen af forfatningstraktaten med den europæiske reformtraktat blev gennemført på anmodning fra den britiske regering for at give den mulighed for at løbe fra sit løfte om at afholde en folkeafstemning.
Substansen ville forblive den samme, men navne og symboler ville blive ændret som en del af en fuldstændig uhæderlig påstand om, at traktaterne var forskellige, og en folkeafstemning ikke ville være nødvendig. Hvordan vover nogen at kalde dette snyderi og denne uhæderlighed for nogen form for demokrati?
Fredrik Reinfeldt
Hr. formand! For det første vil jeg gerne takke gruppernes ledere for deres kommentarer. Jeg kan se, at mange af dem ønsker at se hurtige fremskridt i denne proces, og det kan jeg godt forstå.
Jeg tror, vi skal gøre os klart, at vi bevæger os ind på mere eller mindre ukendt territorium. Hvis man ser på retsgrundlaget var det faktisk planen, at Lissabontraktaten allerede skulle være trådt i kraft fra 1. januar i år. Vi forsøger nu at handle fleksibelt i en ny situation, der skyldes situationen i Irland, men også i andre lande.
Det gælder ofte i svenske debatter, at man, når man slår noget fast, henviser til demokrati. Det er godt. Det er også, hvad jeg forsøger at opnå her. Hvis en ny traktat skal træde i kraft, står det klart, at den skal ratificeres af 27 medlemsstater. Det er, hvad vi skal opnå, og det er grunden til, at jeg præciserer, at vi nu har nået 24. Der er tre lande, som endnu ikke har ratificeret den, og vi kommer sikkert til at vente længst på Den Tjekkiske Republik.
Når det 27. land har ratificeret traktaten, vil vi gå videre. Irland har ikke ratificeret. Parlamentet skal ratificere, før processen er fuldført. Man kan sige, at dette er nemt, men man skal være grundig, så man ved aldrig. Når alle 27 lande har ratificeret, er pakken klar, og vi vil gå over til Lissabontraktaten.
Når vi gør det, er det også meget vigtigt at sige, at alle de traktater, vi har drøftet, er blevet vedtaget ved at finde en balance mellem forskellige synspunkter, og det står helt klart her, at jeg og de øvrige tilstedeværende her, må følge disse traktater. Det sker tit, at man gør noget andet, som ikke er i overensstemmelse med traktaterne. Det er det, vi forsøger at opnå her med det svenske formandskab.
Det er grunden til, at jeg kan fortælle, at vi vil forsøge at handle hurtigt i en situation, der i øjeblikket rent faktisk ligger i hænderne på forfatningsdomstolen i Prag, Den Tjekkiske Republik. Når den har afgjort, om den vil tage denne klage op eller ej, vil det svenske formandskab tage det næste skridt i processen. Det er demokrati i funktion, for vi følger traktaterne nøje, og reaktionerne fra disse forskellige lande.
Mit budskab til Parlamentet er, at vi med dette klare flertal må have gennemført Lissabontraktaten hurtigst muligt, fordi vi mener, at dette vil føre til et Europa, der fungerer bedre, men jeg vil gøre det grundigt. Jeg vil følge traktaterne, og også respektere den omstændighed, at alle 27 medlemsstater skal ratificere, før vi kan gå videre.
Mange tak for Deres bemærkninger og tak for Deres støtte.
José Manuel Barroso
Hr. formand! Jeg vil blot fremsætte nogle bemærkninger til de bemærkninger, som gruppelederne har fremsat, og jeg vil takke alle for deres bidrag. Disse institutionelle spørgsmål om overgang mellem to traktater er meget vanskelige set ud fra et juridisk og politisk synspunkt, og de kræver klogskab fra alle institutionernes side. Vi ønsker naturligvis den nye traktat godkendt så hurtigt som muligt. Flertallet af parlamentsmedlemmerne ønsker det, alle regeringerne ønsker det, og Kommissionen ønsker det helt klart.
Sagen er, som statsministeren netop har påpeget, at traktaten ikke vil blive godkendt, inden udløbet af denne Kommissions mandat. Kommissionens mandat udløber med udgangen af denne måned, så vi vil uundgåeligt få en periode, hvor Kommisionen er en "forretnings"Kommission. Derfor tror jeg, at Parlamentet traf den rigtige beslutning for nogen tid siden, da det allerede traf beslutning om Kommissionens formand, for det giver formanden for Kommissionen myndighed, politisk myndighed, til at repræsentere Kommissionen i meget vigtige internationale forpligtelser. Det var en klog beslutning, Europa-Parlamentet traf.
Det vigtige er nu at se på, hvordan vi håndterer denne overgang. Vi har drøftet dette i Kommissionen i dag, og vi i kollegiet mener, at vi, hvis det er muligt, allerede bør bringe den nye Kommission ind under Lissabontraktaten. Dette er vores holdning, for dette er den traktat, vi ønsker. Dette er den traktat, som giver Parlamentet flere rettigheder med hensyn til sammensætning af selve Kommissionen. F.eks. vil den højtstående repræsentant være næstformand i Kommissionen, og Parlamentet skal således stemme om den højtstående repræsentant. Det vil ikke ske, hvis vi anvender Nicetraktaten, og vi mener derfor, at vi, hvis det er muligt, bør bringe den nye Kommission ind under bestemmelserne i Lissabontraktaten. Men det er naturligvis et spørgsmål om klogskab og også om timing. Vi har tidligere, nemlig den første Kommission, jeg deltog i, også startet med at forlænge den foregående Kommission med tre uger.
Så spørgsmålet er nu, hvor lang tid det tager? Og det er grunden til, at jeg meget hurtigt erklærede - og statsminister Reinfeldt ved, hvad jeg tænker på - at en ting er at vente nogle uger, noget andet er at vente uden at vide, hvor længe. Det er et spørgsmål om bedømmelse, politisk bedømmelse, og jeg håber, at Det Europæiske Råd vil træffe den rigtige beslutning baseret på den information, vi får fra vores tjekkiske partnere. Det er det spørgsmål, der skal løses på Det Europæiske Råds møde i slutningen af denne måned.
Vi ønsker helt klart ikke - og jeg tror ikke, det er i nogens interesse - at have en Kommission, der ikke har fuld retlig kompetence. Det er ikke i Kommissionens interesse, og jeg er sikker på, at det heller ikke er i Europa-Parlamentets interesse. Derfor har jeg sagt, at jeg er parat. Jeg er parat til at påbegynde sammensætningen af den nye Kommission, så snart vi har juridisk klarhed over situationen, og Det Europæiske Råd begynder processen. Med henblik herpå er det nødvendigt, at Rådet træffer nogle beslutninger. Det Europæiske Råd skal fremsætte forslag til en højtstående repræsentant, fordi den højtstående repræsentant ifølge Lissabontraktaten skal godkendes af Kommissionens formand som næstformand i Kommissionen.
Med hensyn til nogle af bemærkningerne vil jeg understrege nogle punkter og berolige nogle af medlemmerne af Parlamentet. Nogle af Dem har sagt, at der vil være en "Formand for Europa". Jeg beklager. Der vil ikke være en "Formand for Europa". Hvis Lissabontraktaten gennemføres, vil der være en formand for Det Europæiske Råd. Det er noget andet. Der er en formand for Parlamentet, der er en formand for Kommissionen, og der vil være en formand for Det Europæiske Råd. Det er vigtigt at understrege dette punkt, fordi jeg tror, at der nogle gange er idéer om visse dérives institutionnelles, og jeg vil ikke acceptere, og Europa-Kommissionen vil ikke acceptere tanken om, at formanden for Det Europæiske Råd er formand for Europa, for det står ikke i traktaterne.
(Bifald)
Det står ikke i traktaterne, og vi må respektere traktaterne. Vi må respektere institutionerne. Der er en formand for Europa-Parlamentet, der er en formand for Kommissionen. Hvis Lissabontraktaten gennemføres, vil der være en formand for Det Europæiske Råd.
Det er meget vigtigt at forstå, at alle vores beslutninger skal træffes inden for rammerne af de nuværende traktater. Det er grunden til, at jeg nu mener, at vi bør gå videre, så snart tjekkerne har undersøgt deres situation. Det er grunden til, at jeg mener, at vi bør arbejde på de punkter, jeg nævnte før, lige fra borgerinitiativet til eksterne tjenester, med tanke på samarbejde mellem alle institutionerne, så vi, når beslutningerne træffes formelt, beslutsomt kan gennemføre alt det, Lissabontraktaten medfører, og jeg mener, at det er mere ansvarlighed, mere demokrati og større effektivitet for vores Union.
Gay Mitchell
(EN) Hr. formand! Som den første irer, der taler under disse forhandlinger, vil jeg gerne takke kollegerne for deres venlige bemærkninger om de irske vælgere. Jeg har også noteret de mennesker, der indtil videre er blevet takket. Jeg vil gerne påpege, at to mennesker, som spillede en stor rolle i denne kampagne for ja-siden og satte deres landes interesse over deres egne partipolitiske interesser - hr. Enda Kenny, leder af Fine Gael, og hr. Eamon Gilmore, leder af Labour Party - ikke er blevet takket. De gjorde uselvisk mere end nogen andre for at sikre, at kampagnen blev gennemført, og jeg vil gerne havde dette anerkendt i protokollen her i dag.
Processen i forbindelse med Lissabontraktaten i Irland viser, at når vi gør en indsats for at få folk med os, så er de også parate til at reagere på lederskab. Det europæiske projekt er fortsat det bedste håb for Europas befolkning og befolkningerne andre steder om en fredelig og fremgangsrig fremtid. Vi kan ikke antage, at folk sætter pris på dens fordele. Vi må være så åbne og så rummelige som muligt, samtidig med at vi forklarer fordelene for dem. Udvidelse har ikke sløvet projektet. Det har tværtimod sat os i stand til at lade andre få del i dets fordele. Der er i sandhed enhed i mangfoldighed.
Nogle mennesker i Irland var usikre på indholdet af traktaten. Andre var bekymrede over, at abort påtvinges en medlemsstat, over neutralitet, over tab af en kommissær og over muligheden for, at landet ville miste kontrollen med sin egen direkte beskatningspolitik. Det irske parlament påviste via et særligt udvalg de bekymringer, folk havde efter den første folkeafstemning, og regeringen fik garantier om disse spørgsmål fra vores partnere, og helt afgørende ændringen i forbindelse med den fremtidige sammensætning af Kommissionen.
Det var demokrati i funktion på alle planer. Grunden til, at det irske parlament havde ret og pligt til at gøre, som det gjorde, er, at Irlands suveræne folk gav dem denne ret og pligt. På grundlag af den høje stemmeprocent og det overvældende "ja" står det klart, at folkets demokratiske vilje blev tjent.
Hr. formand, jeg støtter det, De sagde om bekymringerne blandt nogle af vores befolkninger. Lad mig nu rejse et spørgsmål, som jeg føler skal rejses. Nogle mennesker i Irland og andre steder mener, at EU er ved at blive et koldt sted for kristendommen i særdeleshed og religion generelt. Jeg må sige, at jeg personligt har oplevet manglende respekt fra mennesker her, som ser sig selv som retfærdige og liberale, men som er alt andet end det, når det gælder om at forsøge at se tingene fra religiøse menneskers synspunkt. Jeg respekterer dem, som ikke har nogen religiøs tro, men jeg forventer absolut, at de gengælder denne respekt. Det er det, hele EU-projektet handler om. Jeg vil gerne gentage det. Enhed i mangfoldighed. Den anden irske folkeafstemning viser, hvad vi kan opnå, når vi er virkelig rummelige. Jeg siger dette til dem, der er i stand til at lytte, og til eftertiden.
Lad os sørge for at fuldføre ratificeringen og så opfylde de løfter, som Lissabontraktaten indeholder, om mere demokrati og åbenhed, en sammenhængende rolle i verden, med anvendelse af de samme principper om tolerance og rummelighed i vores kontakter med andre regioner i verden, særlig de fattigste dele, som vi skal anvende internt.
Proinsias De Rossa
(EN) Hr. formand! Da vi sidst drøftede dette emne, forudsagde jeg, at de irske vælgere ville forkaste det politiske cirkus med Gerry Adams, Nigel Farage og Joe Higgins. Jeg er glad for at kunne konstatere, at jeg havde ret.
Man må dog sige, at Nigel Farages svulstighed bidrog til den irske nations munterhed et stykke tid, men hans foragt for det irske demokrati sivede ud af alle porrer i hans krop her i dag. Hans forsøg på at få de irske vælgere til at få Storbritannien til at forlade EU viste efter min mening hans dårlige forståelse af Storbritanniens og Irlands fælles historie.
Vigtigere endnu har de irske vælgere med overvældende flertal erklæret, at vores fremtid er sammen med Europa, at Europa er godt for Irland, og at Irland kan yde et positivt bidrag til udviklingen af Unionen. Jeg håber, at alle medlemsstaterne vil have ratificeret trakaten inden længe, og at de institutionelle, demokratiske og sociale reformer kan gennemføres uden yderligere forsinkelser. Verden har brug for en mere effektiv Union for at sikre, at vi mere energisk kan forfølge målene om bæredygtig udvikling - økonomisk, miljømæssigt og socialt.
Jeg vil gerne gøre det klart over for Kommissionens formand, hr. Barroso, og formanden for Rådet, at Europas befolkninger kræver handling fra Unionens side. De skal ikke længere overbevises om, at vi har brug for globale såvel som interne løsninger på de problemer, vi står over for. De ønsker handling, som rent faktisk begynder at håndtere disse kriser. De ønsker håndgribelig handling, ikke retorisk.
Jeg håber, vi får en Kommission, som er effektiv, som er i stand til navnlig at ryste den døde økonomiske ideologi af sig, som har bragt os på randen af katastrofe i Europa, og rent faktisk i hele resten af verden. Vi må realisere det mål, vi fastsatte i Lissabontraktaten: En social markedsøkonomi, som vil medføre job, som vil medføre velstand, og som vil medføre en anstændig levestandard for alle vores befolkninger.
Pat the Cope Gallagher
(EN) Hr. formand! I sidste uge afgav det irske folk med en sejr på 619 000 stemmer en rungende tillidserklæring til EU's projekt. Jeg vil gerne takke de øvrige 26 regeringer i Europa og de politiske grupper i Parlamentet, som har arbejdet meget tæt sammen med den irske regering i de seneste 15 måneder, så de bekymringer, som det irske folk havde givet udtryk for i Lissabontraktaten I, blev taget op på en detaljeret måde.
Dette var en sejr for det irske folk, ikke nødvendigvis for regeringen eller for de politiske partier. Det irske folk gav på overvældende vis udtryk for, at Irlands plads er i hjertet af EU.
- (GA) De politiske partier, der gik ind for traktaten, arbejdede mere sammen denne gang end ved den foregående folkeafstemning.
Medborgergrupper som f.eks. Ireland for Europe og We Belong spillede en central rolle ved at vise offentligheden, at det ikke blot var det politiske system, der ønskede, at befolkningen i Irland skulle stemme ja ved denne folkeafstemning. Grupper af landmænd gik kraftigt ind for traktaten, og de var meget aktive i denne kampagne.
Det var en stor ændring i forhold til den foregående folkeafstemning, og den var tydelig.
- (EN) De juridisk bindende garantier til Irland på politikområder som beskatning, neutralitet og socioetiske spørgsmål fjernede det irske folks nøglebekymringer. Jeg håber, at traktaten nu vil blive ratificeret inden længe, og jeg er glad for at høre nyheder fra formanden om hans land.
Men jeg vil gerne sige, at de bemærkninger, som hr. Farage fremsatte her i eftermiddag fra UKIP-partiet, var fornærmende over for det irske folk, og vi vil ikke acceptere det. Det irske folk er en intelligent, kræsen vælgerskare, og de kender forskellen mellem den foregående traktat og denne traktat, at protokollerne har juridisk bindende virkning. Hr. Farage og hans kolleger, vil sikkert være glade for at høre, at deres indgriben i traktaten betød omkring 3-4 % ekstra til "ja"siden. Så megen respekt har det irske folk for ham og hans gruppe.
Ulrike Lunacek
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Også jeg var meget glad og lettet lørdag, da det irske folk stemte "ja" med to tredjedeles flertal og dermed helt klart ikke længere tror på de fejlagtige udtalelser og skrækhistorier om f.eks. en mindsteløn på 1,84 EUR, og at de sagde "ja" til dette fælles Europa.
Endelig er der mulighed for at arbejde sammen på det udenrigspolitiske område for at opnå en bedre forebyggelse af konflikter, større beskyttelse af menneskerettigheder og mere demokrati i alle dele af verden, med andre ord at opnå en stærkere fornemmelse for det globale ansvar, EU har. Men hvis dette rent faktisk skal blive en realitet - og flere har allerede sagt dette - har vi brug for støtte fra alle de europæiske stats- og regeringsledere for at overtale præsident Klaus til at underskrive traktaten. Og jeg mener dem alle. Jeg var chokeret over at høre her til morgen, at en regeringsleder, nemlig den østrigske kansler Werner Faymann, i et interview havde sagt, at han, hvis præsident Klaus ikke underskriver traktaten, ser en mulighed for Østrig til også at gennemføre en ny folkeafstemning. Det viser en manglende ansvarlighed over for den europæiske politik. I denne forbindelse vil jeg anmode formanden for Rådet om at gøre det klart over for den østrigske regeringsleder, at vi må påtage os et fælles europæisk ansvar. Jeg vil også bede de socialdemokratiske medlemmer om at gøre dette klart.
Det er nødvendigt, at alle, som går ind for dette fælles Europa, gør det klart, at præsident Klaus også skal underskrive traktaten, og at vi ikke har brug for noget, der underminerer processen henimod gennemførelse af Lissabontraktaten. Så lad os ikke have nogen "Spompanadln", som vi siger i Østrig, men andre ord lad os ikke overilet tage noget op, blot fordi det kunne være populært hos befolkningen. Jeg finder det meget uansvarligt i forbindelse med den europæiske politik, og jeg håber, at den østrigske regeringsleder vil trække sin udtalelse herom tilbage.
Jan Zahradil
(CS) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg agter ikke at blande mig i Irlands indre anliggender, og jeg anerkender de irske politikeres ret til at gennemføre så mange afstemninger om denne traktat, som de finder nødvendigt, og jeg respekterer naturligvis også resultatet af denne folkeafstemning, nøjagtigt som jeg respekterede resultatet af folkeafstemningen sidste år, som gav det modsatte resultat. Jeg ved ikke, hvilket resultat der har størst værdi eller størst gyldighed, og måske kan de irske kolleger vejlede mig herom, men en ting, som jeg kan bedømme, er , hvordan det ser ud ude fra, og hvordan hele atmosfæren omkring ratificering af Lissabontraktaten ser ud ude fra, og desværre må jeg sige, at billedet er skræmmende. Jeg levede de første 26 år af mit liv under et styre, som ikke tillod frie valg, hvor det ikke var muligt at gennemføre frie valg, og hvor der kun kunne være et muligt valgresultat. Jeg er meget bange for, at det eneste mulige eller tænkelige resultat med hensyn til ratificeringen af Lissabontraktaten var og er "ja" hos mange af kollegerne her i Parlamentet og andre steder i EU, og de vil ikke acceptere eller tillade noget andet resultat.
Jeg undrer mig også over, hvorfor der er så stor opstandelse og så meget politisk pres i forbindelse med Lissabontraktaten, da EU ikke ville falde fra hinanden eller kollapse uden den, men når alt kommer til alt fortsætte med at fungere på grundlag af eksisterende aftaler. I denne forbindelse vil jeg gerne sige, at vi oplever et fuldkomment eksempel på realpolitik eller magtpolitik, som har meget lidt at gøre med et mere demokratisk Europa eller et EU, der er mere åbent og fungerer bedre, og har meget at gøre med de nye magtforhold i EU. Jeg siger dette uden bitterhed, fordi jeg har været i politik længe nok til at vide, hvad realpolitik er, men lad os i det mindste ikke lyve for os selv.
Hvem vil drage fordel af Lissabontraktaten? Det vil Europa-Kommissionen, så jeg er ikke overrasket over, at Kommissionen bakker op i stor stil. Det vil Europa-Parlamentet, så jeg er ikke overrasket over, at mange her i Parlamentet bakker op om traktaten. Det vil også mange af de magtfulde lande i EU og føderalister i alle grupperinger, uanset om det er Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, De Europæiske Socialdemokrater eller Det Europæiske Liberale Parti. Min største frygt er dog, at en fremgangsmåde som denne, der er et udtryk for princippet om, at "målet helliger midlet", vil give bagslag for os alle, og at vi vil opleve en modreaktion i de kommende år, og at presset for at godkende Lissabontraktaten vil fremkalde en modreaktion i form af støtte til de virkelige antieuropæere, til ekstremister, xenofober og antieuropæiske kræfter, og at dette vil være en pyrrhussejr.
Zoltán Balczó
(HU) Hr. formand! Jeg vil gerne stille min kollega et kort spørgsmål, der lyder som følger. Mener De, at den omstændighed, at den irske regering kan gennemføre en folkeafstemning så mange gange, den ønsker, er en del af den demokratiske proces? Hvad mener De så om nyheden om, at den østrigske regeringsleder overvejer at gennemføre en folkeafstemning om dette emne nu for første gang? Accepterer De også dette som et tegn på demokrati, eller ville De kalde det magtmisbrug, som taleren før Dem kaldte det? Vil De venligst besvare dette?
Jan Zahradil
(CS) Hr. formand! Jeg kom ikke her for at bedømme den irske regerings, den østrigske regerings eller nogen anden regerings handlinger. Det har jeg ikke gjort, jeg gør det ikke, og jeg vil ikke gøre det under nogen omstændigheder.
Bairbre de Brún
(GA) Hr. formand! Befolkningen i Irland har talt. Jeg accepterer dette. Dem, der siger, at denne afstemning var et "ja" til Europa, hævder, at sidste års afstemning var et "nej" til Europa. Det var det ikke. Irlands støtte til Europa stod ikke på spil sidste år eller i år.
Europa-Kommissionen besluttede at bruge mange ressourcer på en propagandakampagne om fordelene ved EU umiddelbart forud for folkeafstemningen. Dette gav næring til den opfattelse, at afstemningen var et "ja" eller "nej" til Europa frem for et "ja" eller "nej" til Lissabontraktaten. Jeg finder dette beklageligt.
Alle her i lokalet står nu over for den klare, hårde udfordring, der står foran os, nemlig at anerkende, at mange af de bekymringer, der kom til udtryk under kampagnen op til folkeafstemningen, stadig skal tages op. Folk er især bekymrede over lønningerne, over arbejdstagernes rettigheder og over offentlige tjenesteydelser samt over ikkemilitariseringen og de mindre landes stemme.
Denne gang fik det irske folk at vide, at hvis det stemte "nej" igen, ville Irland stå alene, isoleret under den økonomiske krise.
Dem, der støttede traktaten som en traktat for job og for investering, bør nu levere job og genopretning.
De løfter, der blev afgivet, bør ikke glemmes, så snart det resultat, som den irske regering og EU's ledere ønskede, er opnået.
Morten Messerschmidt
(DA) Hr. formand! Hvis der er én ting, man kan udlægge af den afstemning, der har fundet sted i Irland, så er det, at har man en tilstrækkelig ubalance i fordelingen mellem ja- og nej-siden, har man en tilstrækkelig ubalance i mediernes dækning af sagen, og spørger man tilstrækkeligt mange gange, så kan det godt lade sig gøre at få et ja. Men hvis en af disse forudsætninger brister, så får man ikke europæerne til at afgive mere suverænitet til disse institutioner, som vi befinder os i. Det er den virkelighed, som vi alle sammen må forholde os til.
En anden del af virkeligheden - som i hvert fald for dem, der støtter traktaten, må være en meget ubehagelig del af virkeligheden - det er den måde, som er den eneste måde, hvorpå denne traktat kan realiseres, nemlig i en stemning af frygt. En stemning af frygt for, at man internt i Storbritannien får en ny situation, som gør, at man må spørge den britiske befolkning. Det må være meget ubehageligt alene at kunne realisere sine visioner i en stemning af frygt for, at endnu et lands befolkning skal blive spurgt - at demokratiet endnu en gang skal få lov til at tale.
Vi hørte tidligere i dag formanden for Parlamentet sige, at man vil respektere nej-siden. Men det er helt ærligt meget svært at få øje respekten for nej-siden. Vi har fået at vide, at symbolerne ville blive fjernet fra traktaten - alligevel er hele huset her plastret til med flag. Vi har fået at vide, at hymnen ville blive taget ud af traktaten - alligevel fejrede man det nye Parlament ved at afspille Beethovens 9. symfoni. Der er ikke meget tillid tilbage til de garantier, som man har givet de irske vælgere eller os skeptikere. Vi ville gerne have tillid, men den kan ligge på et meget lille sted.
Proinsias De Rossa
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne appellere til dem, som ikke bryder sig om resultatet af den irske folkeafstemning, om at holde op med at sætte spørgsmålstegn ved de demokratiske processer i Irland. Irland er et demokratisk land. Det er en uafhængig demokratisk stat. Den irske republiks parlament traf en beslutning om at afholde en folkeafstemning. Den folkeafstemning er blevet afholdt. 95 % af de valgte repræsentanter i det irske parlament støttede den. Så De kan kritisere EU, men De har ingen ret til at sætte spørgsmålstegn ved demokratiet i mit land.
Formanden
I henhold til "blå kort"proceduren kan De stille et spørgsmål, ikke fremsætte en erklæring. Formuleringen er meget stram, og det er meget vigtigt, at denne procedure respekteres.
Morten Messerschmidt
(DA) Hr. formand! For mig at se betyder demokrati, at man stiller et spørgsmål. Man får et svar. Demokrati er ikke, at man bliver ved med at spørge, indtil man får det svar, som man på forhånd havde forventet. Hvis ikke medlemmerne at dette Parlament, og hvis ikke medlemmerne af Kommissionen og Rådet var så bange for befolkningen, hvorfor er det så kun i ét land, at det ikke er lykkedes at forhindre afholdelsen af en folkeafstemning? Det lykkedes regeringerne og EU's institutioner at forhindre afholdelsen af folkeafstemninger i de andre 26 lande. Det er ikke demokrati.
Francisco Sosa Wagner
(ES) Hr. formand! Dette parlament er fantasiens højborg, drømmenes højborg.
Med sin meget stærke stemme har befolkningen i Irland givet os lyst og styrke til at skabe fortsat fremgang og til at opbygge et stærkt og frem for alt føderalt Europa.
Kun derved fortjener vi betegnelsen legitime arvinger til Europas fædre, hvis indsats er grunden til, at vi alle er her i dag.
Othmar Karas
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Flertallet er glad og lettet. Jeg forventer, at mindretallet accepterer resultatet.
Flertallet af de 27 lande i Europa-Parlamentet har gentagne gange sagt "ja" til den fortsatte udvikling af EU. Vi kan se et demokratisk flertal og et blokerende mindretal. Dette "ja" fra det demokratiske flertal var fornuftens "ja", et "ja" til et mere demokratisk, mere åbent EU, som er tættere på borgerne, positive proeuropæiske tænkeres og aktørers "ja", et "ja" til styrkelse af EU's stilling i verden og et vigtigt skridt i den rigtige retning.
Vi har fortsat lang vej igen, for vi har brug for en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik for at kunne optræde som en global aktør. Vi må fortsat fremme demokrati f.eks. ved at åbne mulighed for en europæisk folkeafstemning, en ensartet europæisk ret til at stemme og mange andre ting. Der er meget arbejde, der skal udføres nu, og vi må ikke spilde tiden. Jeg forventer, at Kommissionen vil fremme reformen af dossieret og indlede forhandlinger med medlemsstaterne om medlemmerne af Kommissionen. Jeg forventer, at Rådet vil skabe klarhed om dets holdning til dette resultat. Jeg forventer, at vi i Parlamentet forbedrer vores kommunikation og dialog med borgerne, og at vi yder bedre information til dem.
Vi har helt klart set, at jo bedre informationen, kommunikationen og dialogen er, desto større er flertallet. Politikere, som ikke mener, at de er stand til dette, befinder sig på det forkerte sted, og det samme gør politikere, som gemmer sig bag folkeafstemninger, fordi de ikke ønsker at nærme sig borgerne selv og påtage sig noget ansvar. Jo mere debatten fokuserede på Europa, desto større var flertallet. Vi siger "nej" til nationalisering af den europæiske politik og "nej" til nationale folkeafstemninger om europæiske spørgsmål, undtagen om ens eget lands tiltræden.
Hannes Swoboda
(DE) Hr. formand! Hr. Zahradil spurgte, hvem der vil drage fordel af traktaten. Han tror, det er os parlamentarikere. Det er måske tilfældet, og det er ikke så dårligt, hvis parlamenterne i et parlamentarisk demokrati - det handler naturligvis ikke blot om Europa-Parlamentet, men også om de nationale parlamenter - drager nogen fordel. Det er dog rent faktisk borgerne, som vil drage fordel, hvis vi er i stand til at repræsentere deres interesser på en stærkere og bedre måde.
Hr. Schulz har allerede påpeget, at vi lever i en verden i forandring, en verden, hvor Kina er stærkt, Indien vokser i styrke, Brasilien vokser i styrke, og USA er så stærkt som nogensinde.
Hvis vi ser på Washington i dag, ser vi, at selv den nye administration spørger, hvad Europa har at sige om forskellige spørgsmål, fra Afghanistan til andre spørgsmål. Har vi en klar erklæring og et klart sprog i denne henseende? Hvis ikke, vil vi ikke blive taget seriøst.
Rusland forsøger altid at spille EU-medlemsstaterne ud mod hinanden, fordi det naturligvis er mere tilfredsstillende for vores partnere. Til alle, som i dag bekæmper denne traktat i den fejlagtige tro, at det er en traktat, der styrker EU, vil jeg gerne sige følgende. Dem, der bekæmper denne traktat, styrker rent faktisk vores såkaldte partnere, eller om De vil, vores modstandere.
Det er allerede blevet sagt, at vi stadig har nogle få institutionelle spørgsmål, der skal løses, særlig i tilknytning til Tjenesten for EU's Optræden Udadtil. Lad os dog ikke forsøge at gennemføre yderligere institutionelle drøftelser nu. Vores borgere ønsker et klart og uafhængigt svar. De ønsker, at vi skal tale med styrke om spørgsmål i tilknytning til klimabeskyttelse, sikkerhedsspørgsmål, finansiel regulering. I hvert enkelt tilfælde kan vi vise, at Lissabontraktaten medfører forbedringer. Vores argumenter skal dog have substans, så folk ikke føler, at EU kun bekymrer sig om sig selv, men kan se, at det bekymrer sig om dets borgeres interesser.
Franz Obermayr
(DE) Hr. formand! Jeg havde også et spørgsmål til hr. Karas, som jeg måske kan stille. Jeg vil rette mit spørgsmål direkte til hr. Swoboda - da fru Lunacek allerede har kritiseret vores kansler, hr. Faymann, og hans partifæller. Hvordan forholder han sig som socialdemokrat til forslaget fra hans nationale partileder og forbundskansler om at gennemføre en folkeafstemning i Østrig?
Hannes Swoboda
(DE) Hr. formand! Jeg mener ikke, at vi bør føre en intern østrigsk debat her, men en ting står helt klart, og det er, at der heller ikke vil komme nogen folkeafstemning om Lissabontraktaten i Østrig. Det står helt klart. Lissabontraktaten er blevet ratificeret og skal træde i kraft snarest muligt. Det er min - og vores - mening.
Formanden
Tak for Deres besvarelse af spørgsmålet, men jeg vil læse forretningsordenen op, for vi må kende den.
"Formanden kan give ordet til medlemmer, der ved at række et blåt kort op angiver, at de ønsker at stille et spørgsmål af højst ½ minuts varighed" - kun et spørgsmål - "til et andet medlem under den pågældendes indlæg", og ikke senere "såfremt taleren er indforstået, og formanden finder, at dette ikke vil forstyrre forhandlingen."
Hvis det blå kort rækkes op for ofte, vil jeg ikke give Dem ordet, fordi det vil forstyrre forhandlingen. Det skal De være klar over.
Ræk kortet op i god tid og kun for at stille spørgsmål, der varer højst et halvt minut. Svar må ikke overstige et minut. Dette er reglerne, og vi må overholde dem nøje.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Hr. formand! En ting er ikke blevet nævnt rigtigt her i dag, og det er, at den positive folkeafstemning i Irland ikke var den første positive folkeafstemning i tilknytning til forfatningsprocessen, som hr. Verhofstadt nævnte. Vi havde positive folkeafstemninger i Luxembourg og Spanien. Dette var derfor på ingen måde den første.
Det er altid sjovt at lytte til hr. Farage. I dag var det dog ikke sjovt. Euroskeptikerne er sandelig dårlige tabere. Chokket fra et to tredjedeles flertal gør virkelig ondt. I dag var det for en gangs skyld ikke underholdende at lytte til ham. Det var også interessant at se, hvordan hr. Kirkhope vred sig i sædet, fordi toryerne er så tæt på dette mærkelige parti i deres syn på europæisk politik. Jeg håber virkelig, at det vil ændre sig på et tidspunkt.
Vi har set, at der er demokratisk støtte i Irland til den europæiske integrationsproces. Er der nok demokrati i Europa? Er demokratiet i Europa perfekt? På ingen måde, men det var en god dag for demokratiet i Europa.
Nu er der nogen, der klager over, at der blev lagt pres på Irland. Hr. de Rossa sagde helt klart, at det var en suveræn beslutning truffet af Irland at afholde en ny folkeafstemning. Lad os huske, hvordan EU forsøgte at boycotte Østrig, da Jörg Haider kom til magten. Det fungerede simpelthen ikke. Vi kan ikke lægge pres på medlemsstaterne. De har en suveræn ret til at træffe beslutning om disse spørgsmål.
Andre klager over, at Irland kun sagde "ja" på grund af krisen. Irland oplevede europæisk solidaritet under krisen. Det er en positiv ting! Vi forventer også europæisk solidaritet, hvis boliger i Bulgarien eller Ungarn står kolde, fordi Rusland og Ukraine skændes om gassen igen. Europæisk solidaritet er en god ting. Når dette er resultatet, mener jeg, det er en rigtig god ting.
Traktaten åbner nye muligheder. Der er en række politikområder involveret her - budgetpolitik, politik på det juridiske område, i relation til indre anliggender - men det vigtigste for mig er udenrigspolitikken. Selv om hr. Swoboda sagde, at vi ikke skulle føre en institutionel debat, må vi gennemføre en seriøs debat om Tjenesten for EU's Optræden Udadtil. Vi må tale med en stemme. Dette Parlament - og jeg vil gerne gøre dette klart over for både Kommissionen og Rådet - ønsker en stærk højtstående repræsentant og en effektiv Tjeneste for EU's Optræden Udadtil. Vi ønsker en Tjeneste for EU's Optræden Udadtil med et bredt fundament, vi ønsker, at den skal være tæt på Kommissionen, og vi ønsker, at den skal have adgang til alle tjenestegrene, herunder Rådets sekretariats tjenestegrene. Det vil være lakmusprøven - herunder også under Kommissionens høringer. Det vil også være lakmusprøven for den fremtidige europæiske udenrigspolitik i det 21. århundrede for at sikre, at vi fortsat kan tale med en stemme.
Hélène Flautre
(FR) Hr. formand! Der vil ske noget meget enkelt med vores Europa-Parlament med ratificeringen af Lissabontraktaten. Vi vil få yderligere 18 medlemmer fra 12 af EU's medlemsstater.
Vi har været forsigtige, fordi Europa-Parlamentet i marts sidste år anmodede alle medlemsstaterne om at foregribe dette resultat ved at tilkendegive, at valgene den 7. juni ville udgøre det demokratiske grundlag for udpegning af disse ekstra 18 medlemmer af Europa-Parlamentet.
Nogle medlemsstater gjorde det, f.eks. Spanien og rådsformandens land. Andre lande, der ellers tilkendegiver, at de, ligesom jeg, er meget tilfredse med resultatet af den irske folkeafstemning og er ivrige efter at få gennemført Lissabontraktaten, har stadig ikke gjort deres pligt og tilkendegivet, hvilken udpegningsmetode der vil blive anvendt.
Kan vi regne med, at rådsformanden på Det Europæiske Råds møde den 29.-30. oktober vil anmode hver enkelt medlemsstat om at tilkendegive udpegningsmetoden for disse ekstra medlemmer af Europa-Parlamentet i henhold til Lissabontraktaten?
Noget andet, der virkelig chokerer mig, er, at alle taler om de store ambitioner i Lissabontraktaten, men den pålægger os kun en forpligtelse i forbindelse med en meget enkel ting, nemlig ligestilling mellem mænd og kvinder. Dette er et bindende mål i charteret om grundlæggende rettigheder under Lissabontraktaten. Jeg forstår, at der kun er fremsat forslag om mænd til de to nye poster, der skal udfyldes, nemlig den højtstående repræsentant og næstformand for Kommissionen og formanden for Rådet.
Rådsformandens land, Sverige, er ret eksemplarisk med hensyn til dette spørgsmål. Jeg forventer, at De tager dette yderst seriøst. Det er ikke muligt for os kun at have mænd på de fire mest ansvarsfulde poster i Europa. Det er ikke Lissabontraktaten værdig, det er ikke Europa værdigt. Jeg regner med, at rådsformanden vil sikre, at ligestilling mellem mænd og kvinder også respekteres på dette niveau.
Peter van Dalen
(NL) Hr. formand! Som den hollandske fodboldlegende Johan Cruyff engang sagde, er der ulemper ved alle fordele. Fordelen ved Lissabontraktaten er den, at den giver medlemsstaterne betydelig mere at skulle have sagt samt større indflydelse for de nationale parlamenter. Ulempen er, at den rykker magtcentrum mere mod Europa. Det er en ulempe, som man specielt ikke må undervurdere her i Europa-Parlamentet. I de seneste 30 år har vi trods alt set magten i Europa stige omvendt proportionalt med borgernes stemmeprocent ved valgene til Europa-Parlamentet. Overførslen af mere magt til Bruxelles er gået hånd i hånd med en lavere valgdeltagelse ved de europæiske valg. Hvis Lissabontraktaten træder i kraft, må Europa lære følgende lektie: Lad EU handle pragmatisk, og lad det gentagne gange bevise sin merværdi. Først da kan vi atter vinde de europæiske vælgeres støtte.
Joe Higgins
(EN) Hr. formand! Jeg er modstander af Lissabontraktaten set fra venstrefløjens og Socialdemokraternes synspunkt, og jeg afviser interventionen fra fremmedhadere og højreorienterede kræfter. Det, der skete ved folkeafstemningen i Irland, var ikke en sejr for demokratiet. En stor koalition - det politiske system, storkapitalen, størstedelen af den kapitalistiske presse og Kommissionen - truede den irske befolkning med, at hvis den stemte nej, ville den blive økonomisk isoleret, den ville blive straffet af EU, og der ville blive en kapital- og investeringsflugt, hvorimod et ja ville resultere i job, investeringer og opsving. Alle sammen usandheder.
Den irske regerings tvetungethed kom til udtryk gennem det faktum, at den bad ledelsen hos Aer Lingus om at udskyde bekendtgørelsen af en hensynsløs nedskæring på 700 job hos Aer Lingus til i dag, dvs. efter folkeafstemningen. Kommissionen intervenerede bestandigt og blandede sig i processen. De tre formænd er ikke til stede, men jeg vil gerne have deres repræsentanter til at bede dem om en reaktion på følgende skandale. Transportkommissæren hr. Tajani brugte en hel dag på at rejse rundt i Irland i et jetfly fra Ryanair sammen med det multinationale selskabs administrerende direktør for at anbefale et ja. Han repræsenterer transportmyndigheden, der formodes at beskytte forbrugere og arbejdstagere. Han kompromitterer sig selv håbløst ved at rejse rundt med den administrerende direktør for et af de største transportselskaber. Hvad har De at sige til det?
Endelig er der spekulationer om, hvorvidt hr. Blair bliver den nye formand for EU-Rådet. Lad os tale rent ud af posen. Hr. Blair er krigsforbryder. Han kan under ingen omstændigheder -
(Formanden opfordrede taleren til at afslutte sit indlæg, da han havde overskredet taletiden)
Jeg blev afbrudt uden grund, hr. formand. De er i forsædet, ikke det ærede medlem her.
Jeg ønskede at pointere, at hr. Blair ikke skal udnævnes til EU-præsident.
(Formanden fratog taleren ordet)
Formanden
Jeg kan se et blåt kort. Jeg vil gerne pointere over for det medlem, der hæver kortet, at hver gang man hæver et blåt kort, forhindrer man et medlem fra talerlisten i at tale. På Præsidiets møde vil jeg forsøge at ændre denne bestemmelse, fordi vi ikke kan forhindre en situation, hvor medlemmer, hvis navne er på talerlisten, forhindres i at tale, fordi andre medlemmer bryder ind med spørgsmål, hvilket i øjeblikket er en legitim praksis.
Nessa Childers
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne spørge hr. Higgins, hvad der kunne have fået ham til at støtte traktaten.
Joe Higgins
(EN) Hr. formand! Lissabontraktaten sikrer en intensivering af den neoliberale dagsorden, der har ført til en økonomisk katastrofe over hele Europa med 21 mio. arbejdsløse, en intensivering af militariseringen og våbenindustrien samt øget pres for privatisering. I den forstand er der intet i traktaten, som en erklæret socialdemokrat kan støtte.
Vi vil støtte ægte initiativer, der gavner arbejdstagernes rettigheder i Europa, men hvordan skal vi kunne støtte, at Lissabontraktaten og chartret om grundlæggende rettigheder faktisk selv institutionaliserer Domstolens domme, hvormed de støtter udnyttelsen af vandrende arbejdstagere gennem entreprenørers forsyning af virksomheder på tværs af grænserne?
Timo Soini
(FI) Hr. formand! I min barndom og ungdom var jeg nabo til et kommunistisk diktatur, Sovjetunionen, og frygten var altid til stede. Det lille land Finland lå lige der. Ikke desto mindre klarede vi den. Vi var uafhængige. Nu er jeg helt paf over, at man kun tillader ét slutfacit i EU. Man kan sige sin mening, man kan være uenig, og selv euroskepsis er tilladt, men slutresultatet skal være det samme.
Hvis man vinder på ureglementeret vis, har man allerede tabt. Hvis jeg skulle komme med en fodboldreference, ville jeg nævne Diego Maradonas mål med hånden. Hvem husker kampen mellem Argentina og England og slutresultatet? Den blev vundet på ureglementeret vis, ikke sandt? Se, hvor Maradona er nu, han der vandt på ureglementeret vis.
Endelig vil jeg sige til Sverige, der har EU-formandskabet, at De fortsat respekterer beslutningen fra det svenske folk, der stemte imod euroen. De overvejede ikke sagen efter et år eller to eller tilmed fem år. I dette tilfælde var det imidlertid blot et år senere. Det er EU-demokrati, og en dag vil det få løn som forskyldt.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Hr. formand! Jeg har også boet i et lille land, og det gør jeg stadig. Jeg vil gerne spørge hr. Soini, om han ikke er enig i, at dette er et tilfælde, hvor Irland viste sin store styrke som et lille land, da det praktisk talt tvang hele Europa i knæ. Denne gang søgte Irland, der er et lille land ligesom Finland, efter en længere debat beskyttelse i EU, og det ønsker at være med til at styrke EU. Handler EU og Lissabontraktaten ikke om beskyttelsen af små lande?
Timo Soini
(FI) Hr. formand! Dette er en dårlig aftale for de små lande. Den vil svække Irlands, Danmarks og Finlands stemme i Ministerrådet. De store lande vil få større magt.
Jeg elsker Irland. Jeg har været der 20 gange. Jeg blev katolik i Irland. Det handler ikke om det. Jeg er blot ked af at se et så massivt stemmeskred. Først var der 53 % imod og 47 % for. Denne gang var der 67 % for og 33 % imod. Hvad skete der, og hvorfor? Jeg påstår, at det var frygt. Jeg ønsker Irland og det irske folk al mulig held og lykke, og Gud velsigne dem.
(Liisa Jaakonsaari kommenterede uden at bruge mikrofonen)
Csanád Szegedi
(HU) Hr. formand, mine damer og herrer! Allerførst vil jeg takke den irske befolkning og i særdeleshed hver eneste af de 600 000 modige irere, der forkastede den diktatoriske Lissabontraktat og deltog i kampen for demokrati i Europa. Enhver, der er tilfreds med resultatet af denne gentagne folkeafstemning, vil også være tilfreds med demokratiets død og globalismens diktatur. Europæiske politikere bør ikke støtte globalismens diktatur, men beskæftige sig med de virkelige spørgsmål: hvordan man udrydder arbejdsløshed, standser masseindvandring og får de diskriminerende og umenneskelige Beneš-dekreter og den slovakiske sproglov ophævet. Jeg vil også opfordre alle kolleger til at støtte forhåbningerne om selvstyre for den største stemmeretsfratagede minoritet i Europa, nemlig de ungarere, der bor uden for Ungarns grænser. Jobbiks repræsentanter kan kun støtte et EU, der er baseret på nationale traditioner. Mange tak.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Hr. formand! Vi er henrykte over, at folkeafstemningen i Irland har bekræftet en eklatant sejr for tilhængerne af Lissabontraktaten. Vi må lykønske og takke dem, der har advokeret for et ja i Irland.
Denne afstemning repræsenterer de irske borgeres beslutning om at fortsætte EU's udviklingproces. De har gjort det muligt for os i fremtiden at opleve en tid, hvor EU taler med en stærk røst i enhver drøftelse med vigtige globale magter. Denne røst taler på vegne af 27 eller flere medlemsstater.
Emnet om en ny basistraktat blev først diskuteret i 2002. Sidste fredag markerede enden på processen om vedtagelse af en ny traktat. Jeg mener, at det markerede afslutningen på processen, fordi de europæiske borgere har udtrykt deres mening enten direkte eller indirekte. Polen bekendtgjorde, at den straks vil ratificere traktaten. Der er kun én person tilbage, der mener, at ratifikationen af denne traktat skal blokeres, skønt den er ratificeret af parlamentet i det land, han leder. Jeg håber, at præsidenten vil tage hensyn til ønskerne hos borgerne i alle 27 medlemsstater inklusive Tjekkiet og underskrive ratifikationen af traktaten.
Den kommende implementering af traktaten vil medføre nye forpligtelser for Europa-Parlamentet. Parlamentet skal træffe de relevante forberedelser for hurtigst muligt at kunne leve op til disse forpligtelser uden at skabe forsinkelser i lovgivningsproceduren. Vi har et bestemt eksempel på det i dag, idet de to rapporter om Solidaritetsfonden er fjernet fra dagsordenen i forbindelse med jordskælvet i Italien. Selv dagens problem med de blå kort er endnu et eksempel herpå.
Jeg håber, at administrationen i det mindste vil ofre dette aspekt samme opmærksomhed, som de har ofret statutten for medlemmerne.
Formanden
Jeg vil gerne endnu en gang forklare Dem, at formanden ifølge forretningsordenen "kan give ordet til nogen". "Kan give ordet til" betyder, at han kan beslutte at give eller ikke at give ordet til et medlem. Denne formand foretrækker at give ordet til medlemmer på talerlisten snarere end til de medlemmer, der tager taletid fra andre medlemmer, der er på talerlisten i henhold til den taletid, der er tildelt den enkelte politiske gruppe. For det andet siger forretningsordenen, at det blå kort skal hæves under indlægget fra det medlem, man ønsker at stille et spørgsmål, og ikke bagefter.
Ramón Jáuregui Atondo
(ES) Hr. formand! Først og fremmest vil jeg gerne sige, at jeg er forskrækket over denne forhandling, da det, der burde være en festdag for Europa, udvikler sig til en forhandling, hvor vi sætter spørgsmålstegn ved måden, hvorpå Parlamentets formand hilste resultaterne velkommen.
Der har været mere end 10 indlæg, der åbenlyst har kritiseret ikke kun Europa - hvilket kunne være berettiget - men også det demokratiske resultat af folkeafstemningen i Irland.
Efter min mening er tiden inde til at sige her i mødesalen, at her hvor EU-borgernes suverænitet har hjemme, går ni ud af 10 af de borgere, der repræsenteres her, ind for Europa, og at de tilgrundliggende anskuelser hos de største demokratiske partier i Europa går ind for Europa. Jeg vil også gerne pointere, at Lissabontraktaten er en forudsætning for at skabe mere Europa og gøre Europa stærkere og mere forenet, men at det alene desværre ikke er tilstrækkeligt.
Jeg vil gerne fortælle Dem, at mens EU's grundlæggere for 60 år siden sandsynligvis mente, at Europa var nødt til at konstruere et fælles område med fred efter krigens tragedie, har Europa i dag en anden retfærdiggørelse, efter at nogen har forsøgt at påtvinge andre europæere visse politiske idéer eller hegemonier. I dag har vi verdens lederskab foran os, og enten er vi der, eller også er vi der ikke. Forhandlingen har en efterklang af Shakespeare: at være eller ikke være for Europa.
For nogle få dage siden havde jeg lejlighed til at tale med folk, der var i Pittsburgh, og efter deres opfattelse skeler verden ikke til Europa, men til Asien. Europa skal være stærk og forenet for at være reelt til stede ved bordet hos verdens lederskab. Hvis ikke vi er der, tæller vi ikke noget, og vi har ingen indflydelse. Derfor er Lissabon en vej, som vi er nødt til at følge.
Andrew Duff
(EN) Hr. formand! Vi bør helt ærligt takke hr. Farage for hans bidrag til den irske kampagne. Hans særegne stil med postkolonial chauvinisme var bestemt medvirkende til at få flere irske republikanere til at gå ind for traktaten.
Endnu mere underligt er imidlertid Det Konservative Partis totale fravær fra denne kampagne. I stedet gemte det sig bag skørterne hos Declan Ganley og præsident Klaus. Det er et faktum, at Det Konservative Parti står helt alene som et muligt regeringsparti, der fortsat er modstander af dette store kvalitative fremskridt i den europæiske integration.
Overvej euroskeptikernes absurditet, for modstand mod Lissabontraktaten er ensbetydende med en fastholdelse af den nuværende Nicetraktat og det nuværende temmelig klodsede og uigennemsigtige EU, der ikke formår at tilgodese offentlighedens krav og de globale udfordringer. Storbritannien fortjener meget mere end Det Konservative Parti, og Europa fortjener bestemt mere.
Reinhard Bütikofer
(DE) Hr. formand! I lighed med mange af dagens øvrige talere er jeg tilfreds med det irske ja, og jeg vil gerne lykønske alle, der kæmpede herfor, og specielt de irske Grønne i Comhaontas Glas. Hvis det er sandt, at det er en festdag, er det imidlertid under alle omstændigheder en hårdt vundet festdag. Det ville være forkert af os fulde af selvtilfredshed blot at vende tilbage til de sædvanlige rutinemæssige institutionelle processer, som om der ikke var sket det helt store.
I sin første redegørelse om emnet nævnte Europa-Parlamentets formand, at vi også bør lytte opmærksomt til nej-stemmerne. Hertil vil jeg tilføje, at vi også skal lytte til de næppe hørbare stemmer fra de personer, der under det europæiske valg i juni fandt det unødvendigt at deltage i valget og medvirke til at støtte processen. Hermed mener jeg, at vi skal tage hensyn til det faktum, at en engageret vej fremad kun kan blive vellykket, hvis vi gør en mere seriøs indsats end hidtil for at involvere borgerne.
Vi har bestemt tabt tid. Vi har tabt år. Europa er sakket agterud, internationalt set. Det behøver vi blot at se på G20-møderne for at se. Europa bliver imidlertid kun mere dynamisk, hvis der er et større engagement fra borgernes side. Jeg synes ikke, at der på grund af præsidentens nedbrydende holdning skal lægges pres på det tjekkiske folk i form af en bekendtgørelse om, at de ikke vil få en kommissær, hvis der er nogen som helst tvivl.
Der er imidlertid noget, som er endnu vigtigere, nemlig at det ville være en alvorlig fejl at vælge Tony Blair eller enhver anden mulig kandidat til embedet som Rådets formand bag lukkede døre. I stedet skal det diskuteres åbent med Europas befolkning. Jeg foreslår, at vi afholder en høring i Parlamentet af alle kandidaterne til dette embede.
(Formanden fratog taleren ordet)
Ashley Fox
(EN) Hr. formand! Jeg blev valgt som repræsentant for det sydvestlige England og Gibraltar i juni, og under valgkampen blev jeg trist af mødet med de mange mennesker, der ikke længere støtter Storbritanniens EU-medlemskab. Det gjorde mig trist, fordi EU efter min mening har kæmpet for det gode i verden. Det har fremmet fred og forsoning blandt Europas befolkninger. Det vil det forhåbentlig fortsat gøre. Det indre marked fremmer handel og velstand. Verdensledende virksomheder som f.eks. Airbus i min valgkreds har vist, hvad vi kan opnå, når vi forener vores industrielle ressourcer.
Da jeg var studerende, boede jeg i Frankrig i 12 måneder, og jeg blev frankofil. Jeg vil gerne have Storbritannien til at have varme og venlige forbindelser med alle vores europæiske naboer. Det bekymrer mig, at den aktuelle march frem imod en politisk union uden støtte fra alle Europas befolkninger truer med at underminere det gode arbejde, som EU har gjort. Jeg respekterer det faktum, at det irske folk nu har stemt for Lissabontraktaten, skønt jeg finder det skammeligt, at de blev presset til en anden folkeafstemning af lande, der end ikke havde afholdt én folkeafstemning. Gordon Browns opførsel er særlig forkastelig. Hans arv til Storbritannien bliver ikke kun et fallitbo, men han nægter også den britiske befolkning en afstemning om denne seneste magtoverførsel fra Westminster til Bruxelles. Hans brud på løftet om at afholde en folkeafstemning truer med at underminere den britiske støtte til EU, og det beklager jeg dybt. Jeg kan ikke forstå, hvorfor tilhængerne af en politisk union synes fast besluttet på at bygge denne struktur på det værst tænkelige fundament. Forstår de ikke, at en politisk union uden folkelig opbakning sandsynligvis vil ende i en fiasko?
Jiří Maštálka
(CS) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg ser mange udtryk for tilfredshed og tilmed glæde her i mødesalen over resultatet af den gentagne irske folkeafstemning. Skønt ratifikationsprocessen for Lissabontraktaten endnu ikke er fuldbyrdet, vil jeg gerne foreslå, at vi indstiller vores tilfredshed og glæde, indtil Europas borgere f.eks. har bekræftet ved fremtidige valg til Europa-Parlamentet, at Lissabontraktaten først og fremmest var til deres fordel, at den har forbedret sociale forhold, reduceret farlige væbnede konflikter og ydet et væsentligt bidrag til et moderne demokratisk Europa. Jeg indrømmer, at resultatet af den gentagne irske folkeafstemning ikke overraskede mig. Vi var alle vidne til de europæiske organisationers udtalte interesse, der grænsede til tvang af Irland, og som blev støttet med tilsvarende finansieringsniveauer.
Jeg var engageret føderalist selv i perioden, hvor tjekker og slovakker delte den samme stat. Jeg er og vedbliver at være føderalist i ordets bedste betydning. Det bekymrer mig imidlertid - og jeg er ikke den eneste - at EU-borgerne ikke fik lov til træffe afgørelse om et så vigtigt dokument ved en folkeafstemning i alle landene. Jeg finder det forkert at presse et dokument igennem, der gør det muligt at give finansielle institutioner en stærkere rolle uden hensyntagen til det sociale Europa. Efter min mening skaber den gentagne folkeafstemning i Irland en farlig præcedens for hele Det Europæiske Fællesskab. Tiden bliver dommer, og efter min mening vil den vise resultatet af den anden irske folkeafstemning som en pyrrhussejr. Jeg vil anmode om, at Tjekkiets forfatningsmæssige ordninger respekteres, og at der ikke lægges pres på de tjekkiske myndigheder og i særdeleshed ikke på præsidenten ved beslutningen ...
(Formanden fratog taleren ordet)
Formanden
Jeg beklager, mine damer og herrer, men ligesom elevatorerne er i uorden, er også den knap, som formanden skal bruge for at afbryde en taler, der har overskredet sin taletid og stjæler tid fra kollegerne på talerlisten, i uorden. Hold venligst op med at tale, når jeg beder Dem herom, for ellers vil halvdelen af talerne på talerlisten til denne ekstremt vigtige forhandling ikke komme til at tale, da vi i formandssædet ikke har en knap til at afbryde mikrofonen, hvilket efter min mening er en yderst uheldig situation.
Fiorello Provera
(IT) Hr. formand! Jeg vil forsøge at holde mig inden for taletiden. Lega Nord, det parti jeg repræsenterer, stemte for traktaten i det irske parlament, og jeg var ordfører. Med hensyn til folkeafstemningen var vi meget ærbødige over for Irlands modstand mod traktaten, og vi er ligeså ærbødige over for det faktum, at hele 67 % nu har stemt for traktaten. Folkets vilje udtrykt gennem en folkeafstemning er direkte og utvetydig.
Jeg glædede mig over indlægget fra Europa-Parlamentets formand, da han i morges sagde, at vi også skal lytte til motiverne hos dem, der stemte nej og først og fremmest spørge os selv, hvorfor et stort antal ikke engang stemte. Efter min mening er det en intelligent og indsigtsfuld overvejelse, da det europæiske demokrati er baseret på beslutninger i det høje, men på politisk oplysning og væksten i den politiske oplysning blandt de europæiske folk.
Efter min mening ønsker de europæiske folk øget demokrati ...
(Formanden fratog taleren ordet)
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand! I alle de seneste års forhandlinger om Lissabontraktaten har selv tilhængerne sagt, at traktaten ikke er så god, som den kunne være, at den har mange mangler, og at den faktisk ikke er et særlig vellykket kompromis.
Nu er disse tilhængere lykkelige, fordi traktaten er tæt på at blive gennemført, og det er rimeligt nok. Men når vi nu hører disse tilhængere sige, at flertallet har givet deres mening til kende på demokratisk vis, og at mindretallet er nødt til at acceptere det, så har de ret, men jeg ville også have forventet at høre denne udtalelse efter den første afstemning i Irland. Én ting er imidlertid sikker: Vi ved ikke, om denne traktat bliver gavnlig for EU, eller om - som jeg tror - den bliver katastrofal. Jeg tror, at den vil resultere i en centraliseret superstat.
Én ting er imidlertid klar: at Europa kun bliver et godt Europa, hvis det er demokratisk. Et demokrati, hvor der afholdes afstemninger, indtil det etablerede samfundssystem får de ønskede resultater, er ikke et demokrati. Jeg håber derfor, at vi nu ikke forsøger at lægge pres på den tjekkiske præsident for at færdiggøre arbejdet hurtigst muligt.
(Formanden fratog taleren ordet)
Elmar Brok
(DE) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. næstformand i Kommissionen! Jeg er meget ked af, at de personer, der under den første folkeafstemning spredte løgne under den irske kampagne, nu må indrømme, at parlamenterne i 26 lande har ratificeret traktaten, at Irland har ratificeret traktaten ved en folkeafstemning, og at alle forfatningsdomstolenes beslutninger vedrørende Lissabontraktaten hidtil har været positive. De kan ikke komme uden om dette faktum.
For det andet er Lissabontraktaten sammenlignet med Nicetraktaten en parlamenternes og borgernes traktat og derfor en traktat for mere demokrati.
For det tredje vil jeg gerne takke de irske medlemmer, det irske folk samt oppositionslederen Enda Kenny, der bør medtages på førnævnte liste.
Endelig vil jeg gerne sige, at jeg er overbevist om, at ratifikationsprocessen vil fortsætte, da alle parlamenter har ratificeret den. Jeg kan ikke tro, at den tjekkiske præsident hellere vil tilslutte sig brevbårne anmodninger fra oppositionslederen i et land, der allerede har ratificeret traktaten, end synspunkterne fra sit eget parlament og sin egen forfatningsdomstol. Det ville svare til, at en fransk oppositionsleder skrev til den britiske dronning for at bede hende om ikke at underskrive en lov vedtaget af underhuset.
En sidste ting. Jeg vil bede fru Malmström om at respektere de synspunkter, vi luftede i går i udvalgene vedrørende tjenesten for EU's optræden udadtil. De papirer, jeg har indtil videre ...
(Formanden fratog taleren ordet)
Libor Rouček
(CS) Hr. formand, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne lykønske irerne, dvs. det irske folk, med den vellykkede folkeafstemning om Lissabontraktaten. Det klare irske ja er godt nyt for Irland og hele Europa. Efter den historiske udvidelse har EU brug for et nyt og stærkere forfatningsgrundlag. Kun på denne måde bliver Europa i en tid med global økonomisk krise og global konkurrence fra alle verdenshjørner i stand til at overvinde udfordringerne og faldgruberne ved det 21. århundrede. Tjekkerne har også sagt ja til Lissabontraktaten. Begge kamre i det tjekkiske parlament har støttet Lissabontraktaten med et klart forfatningsmæssigt flertal.
Den tjekkiske offentlighed tilslutter sig Lissabontraktaten, på samme måde som et stort flertal af dem stemte for et EU-medlemskab ved folkeafstemningen i 2003. Tjekkerne er udmærket klar over, at en nation på 10 mio. mennesker ligesom Europa som helhed betragtet kun kan opnå frihed, uafhængighed, sikkerhed og økonomisk velstand gennem et demokratisk, stærkt og effektivt EU. Tjekkiet er et parlamentarisk demokrati. Dets formands autoritet afhænger af parlamentets vilje. Den tjekkiske præsident er hverken en enevældig hersker eller en enestående repræsentant som i det tidligere Sovjetunionens politiske system.
Jeg vil derfor opfordre Václav Klaus til at respektere det tjekkiske folks vilje og efter den tjekkiske forfatningsdomstols afklaring af situationen straks at underskrive Lissabontraktaten. Efter min mening vil udflugter og hindringer ikke bringe nogen ære og værdighed til den tjekkiske præsidents rolle og position.
Olle Schmidt
(SV) Hr. formand, hr. minister, hr. kommissær! For langt størstedelen af proeuropæerne var det irske resultat godt nyt. Som mange har sagt, får vi nu et mere demokratisk og åbent EU. Det irske folk har nu spillet deres rolle med hensyn til at føre EU ud af en forfatningsmæssig krise. Nu er det op til resten af os.
Efter min mening var adskillige punkter til EU's fordel denne gang. Man er ikke i en stærk position, hvis man er alene, når storme raser i verden. Det kan vi nok alle blive enige om. Tvivlen omkring traktaten er elimineret, men jeg mener også, at der var en gammelt historisk diskussion involveret her. Irland ønsker ikke at blive associeret med britisk euroskepsis. Dublin er ikke London!
Nogle folk har sagt, at en folkeafstemning kun kan afholdes én gang. Det svarer til at sige, at valg kun kan afholdes én gang. For de fleste af os her i mødesalen er det en god ting, at folk - og måske tilmed nogle af de tilstedeværende medlemmer - kan skifte mening, hvis omstændighederne ændres. Derfor har vi demokrati, og derfor stemmer vi flere gange.
Nu er det Polens og Tjekkiets tur til at ratificere traktaten. Polen skulle ikke blive et problem. Det kan blive vanskeligere med hr. Klaus i Prag, da han virker stædig. Han var meget alvorlig om ikke bidende, da han udtrykte sin mistillid til Lissabontraktaten her i mødesalen i foråret.
Vi ved, at det er et meget følsomt emne i Det Forenede Kongerige. Hvis der er en regeringsændring i London næste forår - og det er der en stor chance for - og hvis den tjekkiske proces tager længere tid, eller de ønsker en folkeafstemning, er der en risiko for, at EU vil få nye problemer med ratificeringen af denne traktat.
Det var min hensigt at tale til den svenske statsminister, men han er ikke til stede. Han har et godt forhold til David Cameron. Forhåbentlig vil han udnytte dette forhold til at sikre en bedre EU-debat, ikke kun i Europa, men også i Det Forenede Kongerige. Vi har brug for en stærk...
(Formanden fratog taleren ordet)
Mirosław Piotrowski
(PL) Hr. formand! Den dobbelte folkeafstemning om Lissabontraktaten i Irland har dannet en farlig præcedens. Der var tegn på, at hvis Irland ikke accepterede dokumentet, ville man skulle fortsætte afstemningen, indtil man fik det krævede resultat. Under kampagnen anvendte man alle former for pres, fra begunstigelser i form af f.eks. garantier for, at EU ikke vil blande sig i intern lovgivning om etik, religion og økonomi, over trusler om f.eks. tab af deres kommissær til afpresning om, at Irland vil blive marginaliseret og smidt ud af EU-strukturer.
Alle disse foranstaltninger kombineret med frygten som følge af krisen førte til det bekendte resultat. Under anvendelse af enorme finansielle midler lovede mange EU-agitatorer tilmed job til gengæld for en accept af traktaten, og man koncentrerede sig ikke om kernepunkterne. Politiske kommentatorer har gjort opmærksom på de udemokratiske metoder og arrogancen hos EU's politiske elite. I lyset af den anvendte dobbeltmoral vil jeg anmode om en tredje folkeafstemning i Irland og om muligheden for en fornyet afstemning om dette dokument i EU-medlemsstaternes nationale parlamenter.
Gerard Batten
(EN) Hr. formand! En tidligere taler beskyldte min kollega hr. Farage for ikke at respektere det irske demokrati. Det kan jeg forsikre Dem om, at han gør. Han respekterer imidlertid ikke den uretfærdige og forudindtagede måde, som folkeafstemningskampagnen blev gennemført på. Han og vores parti respekterer demokratiet i så høj en grad, at vi gerne ser folkeafstemninger i de 26 lande, der hidtil er blevet nægtet dem.
En anden taler sagde, at det ikke var den første ja-afstemning, og at der også havde været ja-afstemninger i Luxembourg og Spanien, men disse folkeafstemninger var da om forfatningen og ikke om Lissabontraktaten? Vi hører, at Lissabontraktaten er forskellig fra forfatningen, så hvad er der tale om? Har vi haft den samme folkeafstemning i seks lande, eller har vi haft folkeafstemninger om forfatningen i fire lande og folkeafstemninger om Lissabontraktaten i to lande? Hvis det første er tilfældet, er stillingen uafgjort 3-3. Hvis det andet er tilfældet, er der uafgjorte stillinger på henholdsvis 2-2 og 1-1. Det kan næppe kaldes et rungende ja til Lissabontraktaten.
(Formanden fratog taleren ordet)
Martin Ehrenhauser
(DE) Hr. formand! Det er en skændsel for demokratiet, at de etablerede politikere nægter deres borgere retten til en folkeafstemning i deres egne medlemsstater, samtidig med at de forlanger to folkeafstemninger i Irland. Det er også en skændsel, at disse politikere forlanger, at vi accepterer resultatet af den anden folkeafstemning, når de rent faktisk ikke accepterede resultatet af den første.
Uanset om denne Lissabonreformtraktat træder i kraft eller ej, har vi brug for en ny grundtraktat. Denne nye grundtraktat skal omfatte en ægte magtadskillelse, en ægte uafhængig domstol til sager vedrørende subsidiaritet, total gennemsigtighed og økonomi og vigtigst af alt bindende folkeafstemninger. På denne måde kan vi fortsat undgå Europa-fælden, og det er noget, vi gøre vores yderste for.
Mario Mauro
(IT) Hr. formand! Der er ingen tvivl: Ja-stemmens sejr ved den irske folkeafstemning om Lissabontraktaten er et utrolig positivt skridt for en genoplivning af EU og for de afgørende politiske og institutionelle reformer, der er fastsat i traktaten. Jeg er meget tilfreds med de irske borgere, der på ansvarlig vis stemte ja og dermed undgik den helt store lammelse af det europæiske projekt. Forhåbentlig kan præsident Klaus og præsident Kaczyński også overbevises herom, da Irlands ratifikation via folkeafstemningen forhåbentlig vil være med til at fremme bestræbelserne på at sikre traktatens ikrafttrædelse den 1. januar 2010.
Det irske ja viser imidlertid, at et forenet Europa er det eneste politisk troværdige projekt, der kan give fordele for landene samt først og fremmest for borgerne. I dag er der imidlertid ingen politiker i Irland eller i nogen af de øvrige medlemsstater, der vil kunne foreslå en udviklingsstrategi for deres land, hvis det forlod EU eller måske deltog i EU på en mere begrænset måde.
Nu er vi nødt til at handle omgående og med større mod fra Kommissionens side gennem dristige initiativer på forskellige fronter - f.eks. større mod til at udstede eurobonds, større mod til fælles forvaltning af indvandringsspørgsmål og større mod til håndtering af energianliggender. Vi må imidlertid først og fremmest tage hensyn til de alvorlige fejl, der er begået i de seneste år. Tilbagegangen for det politiske projekt, vi kalder for EU, kan tilskrives én bestemt faktor. Den startede, da vi insisterede på, at dette projekt ikke længere skulle følge befolkningens, men bureaukraternes ønsker.
Når jeg siger "større mod", tænker jeg derfor først og fremmest på større mod i Kommissionens lederskab, så vi kan nå de mål, vi har sat os selv.
Wojciech Michał Olejniczak
(PL) Hr. formand! Det irske folk har sagt ja til EU. Nu er tiden inde til at fjerne de to største hindringer i Europa, som irerne faktisk allerede har miskrediteret. Til præsidenterne i Polen og Tjekkiet vil jeg sige, at der er udvist rigelig foragt for europæerne! Lad os ikke spilde tiden, når vi har så lidt af den og så meget at gøre. Jeg vil gerne opfordre Polens premierminister, hr. Tusk, til at vedtage EU's charter om de grundlæggende rettigheder i vores land af indlysende årsager.
Hidtil har vi politikere sagt, at vi ikke har de fornødne instrumenter og den fornødne lovgivning til at handle. Nu har vi en stor opgave for os her i mødesalen. Vi får meget snart rådighed over en ny traktat, og vi skal have EU på sporet for at få en fælles og hurtig afsked med krisen, så vi kan handle på vegne af borgerne og for en styrkelse af EU's position i verden. Vi skal kæmpe imod ulige lønninger og for lige adgang til uddannelse, kultur og sundhedspleje. En ny lovgivning vil hjælpe os med at bevare diversiteten i EU, men vi skal skabe større lighed, hvilket EU-borgerne i høj grad mangler i dag. Vi bør endvidere have som målsætning at bevise over for alle Lissabontraktatens modstandere, at vi også kan arbejde for dem, og at deres nej var og er en stærkt motiverende faktor for vores arbejde.
Jeg er 35 år gammel og forventer større dynamik i det, vi gør. Jeg forventer, at vi kommunikerer hurtigere med Kommissionen og Det Europæiske Råd om proceduremæssige og personlige anliggender såvel som om vigtige emner. Vi vil præsentere store europæiske projekter. Jeg stiller også formanden for Europa-Parlamentet, Formandskonferencen og formænd for politiske grupper følgende spørgsmål: På hvilket stadium er vores forberedelser? Vil vi være klar til at implementere Lissabontraktaten, og i givet fald hvornår?
Riikka Manner
(FI) Hr. formand, mine damer og herrer! Resultatet af den irske folkeafstemning var tydeligt, og det var et udmærket signal for både Europa og Irland. Irerne skal lykønskes med resultatet af mange forskellige årsager. Personligt er jeg imidlertid særlig tilfreds med, at den irske folkeafstemning atter fik EU og dets fremtid i overskrifterne. Der er behov for en ægte debat, fordi forsøgene på at skabe ægte visioner om EU's fremtid har været temmelig ynkværdige i de seneste år.
Man skal også huske, at Lissabontraktaten er en kompromisløsning vedrørende det tidligere udkast til en EU-forfatning. Hvis irerne havde forkastet traktaten denne gang, havde vi været nødt til alvorligt at overveje og diskutere, hvilken retning vi bevæger os i her i EU. Vi havde også været nødt til at overveje, om vi i de seneste år måske har bevæget os fremad lidt for hurtigt og med for få begrænsninger.
Efter min mening viser de under ratifikationsprocessen opståede problemer blot, at EU opfattes som en fjern og svært kontrollerbar størrelse. For at løse dette problem håber jeg personligt, at debatten om EU's fremtid ikke standser her, men at den fortsat vil være gennemsigtig med reformtraktaten.
Vi skal skabe et forenet Europa, og vi kan heller ikke ignorere årsagerne til den oprindelige forkastelse af traktaten. Efter min mening er Lissabontraktaten og dens gennemførelse i denne forstand den helt rigtige vej og et stort skridt i retning af en mere demokratisk og solidarisk union. For at følge denne vej må vi imidlertid fortsat have en åben dialog.
Jeg er også glad for, at Lissabontraktaten vil være med til at fremme samarbejdet mellem de nationale parlamenter og Bruxelles. Tiden er nu inde til at flytte opmærksomheden fra Irland til Tjekkiet. Forhåbentlig skal Europa ikke længere holde vejret. Det er vigtigt, at Lissabontraktaten hurtigt bliver en realitet, og at vi ...
(Formanden fratog taleren ordet)
James Nicholson
(EN) Hr. formand! Beslutningen er truffet. Selv om jeg beklager, at den første beslutning ikke blev respekteret, bliver vi nødt til at vente og se, hvilke omkostninger der vil være forbundet med denne beslutning. Nu er beslutningen overladt til andre, og jeg håber, at de får albuerum til at træffe beslutningen. Jeg håber blot, at den store andel ja-sigere i Republikken Irland ikke vil fortryde det på lang sigt. Jeg vil ikke bruge mere tid på at tale om det.
Der påhviler nu dem, der så stærkt ønsker sig en endnu mere centraliseret beslutningsproces her i Bruxelles, en meget tung byrde og et meget stort ansvar. Jeg opfordrer dem indtrængende til ikke at lægge så stor afstand til befolkningen, at befolkningen ingen idé har om, hvor de er på vej hen, eller hvilken skæbne der i sidste ende venter dem. Jeg er ikke antieuropæisk, men det, som jeg ønsker, er et Europa, der er tilfreds med sig selv, og som giver dem, der er uenige, ret til at fremlægge alternative synspunkter, og det får vi ikke længere altid ret til her i Parlamentet.
Philip Claeys
(NL) Hr. formand! Enhver form for eufori vedrørende den anden folkeafstemning i Irland er fuldstændig malplaceret. Ja-lejrens sejr var en stjålen sejr, da den oprindelige folkeafstemning var helt og aldeles lovlig og i overensstemmelse med reglerne. Hovedparten af dem, der stemte nej i 2008, følte forståeligt nok, at det officielle Europa aldrig ville tage deres dom til efterretning, hvis det ikke passede ind i EU's kram. Mange vælgere blev derfor hjemme. Demokratiet i EU går kun én vej. Valgkampen var ikke retfærdig. Ja-lejrens dominans i medierne blev yderligere bakket op af Kommissionens 16 siders afhandling i alle søndagsaviserne. Herved blev skatteborgernes penge anvendt ulovligt, og det sidste ord er endnu ikke sagt i den sag. Vælgerne blev udsat for en skræmmekampagne. Den økonomiske krise blev brugt som løftestang til at tvinge folk til at stemme ja. Jeg forudser, at denne form for lusket propaganda før eller senere vil ramme Kommissionen som en boomerang.
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Hr. formand, mine damer og herrer! Hvis man forestillede sig, at vi i aften, når denne maratonforhandling afsluttes, går ud og møder 27 andre parlamentsmedlemmer nedenunder og sammen med dem enstemmigt skal beslutte, hvilken restaurant vi skal tage på. Hvis vi forhandler os frem til en løsning på dette problem, skal vi også forestille os, at vi alle 27 mennesker skal vælge samme ret på menukortet, og at vi alle 27 også skal beslutte, om vi skal have vin eller ej.
Denne metafor, der benyttes af en, som er på slankekur, illustrerer med al ønskelig tydelighed EU's aktuelle situation og det, som Lissabontraktaten medfører, og som er det vigtigste af alt, nemlig fjernelsen af kravet om enstemmighed.
Hvis alle vi, der har taget ordet, ønsker, at EU skal fungere hensigtsmæssigt, være effektivt og medføre merværdi for befolkningen, er det første, der skal gøres, at erstatte kravet om enstemmighed med et krav om overkvalificeret flertal. Det er det væsentligste resultat af Lissabontraktaten.
Hvis man er modstander af Lissabontraktaten, betyder det, at man ikke ønsker, at EU skal fungere hensigtsmæssigt eller spille en vigtig rolle i verden.
Jeg forstår ikke, og jeg ærgrer mig over, at nogle parlamentmedlemmer, der ved frie valg er valgt ind i Parlamentet, kan have mere tillid til Ministerrådet end til Parlamentet. Desuden er disse personer mennesker, der aldrig vil komme til at sidde i Ministerrådet. Hvorfor mener de, at deres interesser bedre varetages af Ministerrådet end af Parlamentet, hvor de er indvalgt, og hvor de kan stemme?
En anden ting, jeg ikke forstår, er, hvorfor et vist medlem sagde, at det, som de ønsker, er at melde deres land ud af EU, hvilket er et legitimt synspunkt. Hvis dette er tilfældet, er det nødvendigt være tilhænger af Lissabontraktaten, fordi Lissabontraktaten for første gang indeholder en bestemmelse om udtræden. Det er sandt, at det er nødvendigt at have modet og ambitionen til at sige til befokningen, at det er nødvendigt at træde ud af EU. Det er også en af de andre ting, jeg gerne vil se.
For lige at ridse hovedlinjerne op mener jeg, at vi med resultatet af den irske folkeafstemning afslutter processen.
Til Libor Rouček og Elmar Brok, der er bekymret over den tjekkiske præsidents holdning, vil jeg sige, at jeg ikke er i tvivl. Jeg er ikke i tvivl, da en person, der afviste at underskrive det, som var blevet vedtaget af de kamre, der valgte ham, en person, der afviste at underskrive traktaten, ville kunne sidestilles med en dronning, der afviser at underskrive en lov, som er vedtaget af parlamentet. Det kan ikke lade sig gøre. Jeg er også sikker på, at en, der er så patriotisk som Vaclav Klaus, ikke ønsker at se sit land kastet ud i en national forfatningskrise.
Jeg mener derfor, at tiden er kommet til at forene kræfterne og til at indse, at verden ikke venter på os europæere, og at vi europæere enten skal forene kræfterne og forholde os konstruktivt til de problemer, som vores borgere har for øjeblikket, eller alternativt blive vidner til, at Europa som magtfaktor vil forsvinde fra landkortet.
Dette er, hvad jeg mener, at vi skal gøre nu, i forening, som europæere og som parlament.
Glenis Willmott
(EN) Hr. formand! For det første vil jeg lykønske kollegerne fra Irland med det fantastiske resultat. Det er velkendt, at Uafhængighedspartiet og Det Konservative Parti i Det Forenede Kongerige har arbejdet for et nej i den irske folkeafstemning. Uafhængighedspartiet har sagt til os, at vi ikke skal blande os i interne anliggender, men hvis der var nogen, der blandede sig i den irske folkeafstemning, var det dem selv. Ingen tvivl om det. Jeg vil gerne takke Nigel Farage. Efter min mening ydede han en fantastisk indsats, for jeg har forstået, at hans indblanding faktisk hjalp ja-sigerne. Det er vist det, der kaldes en utilsigtet konsekvens, men vi er taknemmelige for hans indsats.
Det Konservative Parti derimod er fuldstændig slået ud af kurs. De er splittet i EU-spørgsmålet, og denne splittelse overskygger deres konference, der finder sted i denne uge i Manchester. David Camerons holdning til Lissabontraktaten er aldeles uholdbar. Han bliver ved med at love, at han, hvis han vinder parlamentsvalget, vil afholde en folkeafstemning, hvis traktaten ikke er blevet ratificeret af 27 medlemsstater. I bedste fald kan han beskyldes for at fjumre rundt. I værste fald tror jeg, at han kan blive beskyldt for at være alt andet end ærlig over for Det Forenede Kongeriges befolkning, for jeg ved ikke, hvordan han vil holde sit løfte.
Og lige nu, hvor store emner såsom klimaændringer, håndteringen af finanskrisen og håndteringen af den stigende arbejdsløshed nødvendiggør et øget og ikke et forringet samarbejde, har Det Konservative Parti besluttet, at Det Forenede Kongerige skal isolere sig selv og marginalisere sig i EU. De vil hellere have, at vi kigger på, end at vi får indflydelse.
I denne uge har vi lagt øre til deres planer, nemlig deres planer om, hvordan de vil foretage nedskæringer i den offentlige service og forhøje pensionsalderen, og at de vil hjælpe de rige ved at sænke arveafgiften. Endnu en gang er de rygende uenige om deres holdning til EU. De foregiver at have ændret sig, men det har de tydeligvis ikke. Nej, de er de samme, gamle konservative, der stadig hjælper de få rige på bekostning af mange, og som stadig sætter deres ideologi højere end befolkningens interesser.
Irerne har klokkeklart stemt for et mere demokratisk, effektivt og dynamisk EU, og EU er nu bedre til at tage sig af de virkelige udfordringer, vi står over for i dag. De britiske konservative skal nu melde klart ud og fortælle os, om de har til hensigt at sætte Det Forenede Kongeriges befolknings fremtid i EU over styr med alle de alvorlige konsekvenser, som dette måtte medføre for beskæftigelsen og velfærden. Så kom nu frem, David Cameron, og vær ærlig, og fortæl os sandheden.
Ryszard Czarnecki
(PL) Hr. formand, Cecilia Malmström, Margot Wallström! I stedet for at bruge fine ord, og ja, jeg har indtryk af, at der er gået inflation i fine ord her i Parlamentet, er det vigtigt at tænke over, hvorfor irerne stemte ja, når de stemte nej sidste år.
Efter min mening forenkler de, der siger, at det var krisen, der skubbede irerne i armene på Lissabontraktaten, sagen en hel del. Det virker som om, at hovedårsagen til, at irerne støttede op om traktaten, er det, som de i mellemtiden sikrede sig i EU. Irland har garanteret sig selv og alle medlemsstaterne deres egen, nationale kommissær. Det skal Irland have tak for.
EU har også lovet ikke at ville blande sig i de irske skatteforhold, og dette takket være den irske regering. Lad os håbe, at dette viser sig at være det endelige dødsstød til Tysklands og Frankrigs planer om at standardisere skatterne i EU.
Endelig har EU lovet ikke at ville blande sig i den irske lovgivning om moralske og sociale normer, herunder beskyttelsen af det ufødte barn. Den irske regering og Irland som helhed lykønskes med deres effektive forhandlingsteknik.
Det er i øvrigt morsomt at være vidne til jublen over resultatet af den irske folkeafstemning. I mange tilfælde er det faktisk de selvsamme mennesker, der jubler, som var modstandere af at afholde folkeafstemning i deres egne medlemsstater.
Diane Dodds
(EN) Hr. formand! Som jeg tidligere har sagt, er jeg tilhænger af et Europa bestående af samarbejdende nationer. Jeg har hele tiden været imod den føderalistiske tankegang i Lissabontraktaten og overførelsen af beføjelser fra nationalstaterne. Resultatet af den anden folkeafstemning i Irland om Lissabontraktaten ændrer intet for Det Forenede Kongerige. Et dokument, der var til skade for de britiske nationalinteresser den 2. oktober 2009, vil være lige så skadeligt den 2. oktober 2010. Ratificeringen i Polen vil ikke ændre det, ratificeringen i Tjekkiet vil ikke ændre det, datoen for parlamentsvalget i Det Forenede Kongerige vil ikke ændre det, og jeg ønsker derfor at benytte lejligheden til at opfordre til, at Det Forenede Kongeriges befolkning får en folkeafstemning, ligesom hver eneste EU-medlemsstat burde få en afstemning om Lissabontraktatens fuldstændige og endelige ordlyd.
Paulo Rangel
(PT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg ønsker at udtrykke vores glæde over resultatet af den irske folkeafstemning - ikke blot på vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater), da mange medlemmer allerede har gjort dette, men især på vegne af de portugisiske medlemmer af PPE-Gruppen.
Efter min mening vil dette uden tvivl styrke EU's udviklings- og vækstpotentiale og slå takten an til en ny fase. Vi ønsker naturligvis at lykønske alle dem, der bidrog til Lissabontraktaten, herunder især Kommissionen og den kommissær, der er til stede her i dag, og naturligvis også det portugisiske EU-formandskab, som spillede en meget væsentlig rolle i denne forbindelse. Jeg vil derfor også nævne, at den portugisiske befolkning på trods af alle disse vanskeligheder og vores utålmodige venten på Tjekkiets holdning vil blive meget glad for at se navnet på vores hovedstad forbundet med et afgørende skridt i EU's udvikling. Jeg vil også gerne sige, at vi også vil kunne regne med et andet flag, der også til enhver tid vil være de portugisiske medlemmer af PPE-Gruppens flag, nemlig de nationale parlamenters flag.
Jeg tror, at Lissabontraktaten er et afgørende skridt mod inddragelsen af de nationale parlamenter i det europæiske demokrati. Jeg mener derfor, at dette aspekt, der er det væsentligste aspekt af demokratiet, nemlig repræsentation og ikke, som vi nogle gange har hørt her i Parlamentet, folkeafstemninger, er det, der er af afgørende betydning og nødvendigt i demokratier, altså repræsentation og ikke direkte afstemninger. Lissabontraktaten er også et stort skridt i retning af at øge inddragelsen af de nationale, repræsentative demokratier i den europæiske proces. Vi glæder os derfor meget over den irske befolknings beslutning.
Stéphane Le Foll
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg kommer så afgjort til at gentage ting, der allerede er blevet sagt, og jeg glæder mig under alle omstændigheder over resultatet af den irske afstemning om Lissabontraktaten.
Jeg ønsker blot at gøre de medlemmer, der stadig er til stede, opmærksom på årsagerne til vores ændrede holdning, eftersom vi er tilfredse med et ja, hvor vi for et år siden ønskede et nej. Hvad har ændret sig? Ordlyden? Meget lidt. Baggrunden? En hel del. Det er baggrunden, der tæller. Vi kan drøfte institutionelle spørgsmål her, men det, som borgerne venter på, er politiske svar fra EU.
Sådan skal vi efter min mening analysere denne dobbelte afstemning. Der er ikke blot tale om én, men derimod to afstemninger. Først den, der gav et nej, og dernæst den, der gav et ja. Irerne sagde, at de havde brug for EU under krisen, og dette skal tillægges en virkelig stor betydning, da Irland bad EU om beskyttelse, og det er vigtigt.
Jeg vil nu gentage det, som adskillige medlemmer har sagt, nemlig at det er nødvendigt, at vi handler hurtigt nu. Vi sætter derfor vores lid til det svenske formandskab og til Kommissionen. Hvis vi skal imødekomme irernes anmodning, skal vi komme med konkrete svar.
Først den økonomiske krise: Er EU i stand til at stimulere væksten på europæisk plan? Dernæst den sociale krise: Kan EU have en beskæftigelsespolitik? Disse spørgsmål udgør efter min mening kernen i debatten. Jeg er også tilfreds med en anden ting, som Lissabontraktaten har bibragt, og det er tildelingen af øgede beføjelser til Parlamentet. Jeg tror, at Parlamentet vil komme til at spille en afgørende rolle i den politiske debat, og at denne rolle vil være at vise, at der er forskellige muligheder, og at drøfte disse muligheder.
Hvis denne debat imidlertid skal være demokratisk, og hvis EU skal kunne komme med svar, er det nødvendigt, at vi hurtigt udpeger en Kommission og sikrer, at Tjekkiet hurtigst muligt foretager en ratificering, således at EU kan komme tilbage på vækstens og håbets spor.
Simon Busuttil
(MT) Hr. formand! Jeg glæder mig også over resultatet af den irske folkeafstemning. Jeg vil komme med en enkelt bemærkning. De, der i vores hjemlande følger disse forhandlinger, vil sandsynligvis fundere over, hvordan dette resultat vil komme til at påvirke dem. Jeg vil nu give et par konkrete eksempler på, hvordan dette resultat vil påvirke disse borgere. Eksemplerne vil jeg tage fra mit område, altså retlige og indre anliggender.
Menneskerettighedschartret er et, vi burde være stolte over, ikke blot som borgere i vores respektive hjemlande, men også som borgere i EU. Vores borgerrettigheder styrkes med denne traktat. Dette sker inden for områder såsom beskyttelse af personlige oplysninger. Sikkerheden og trygheden styrkes ligeledes, da EU takket være traktaten agter at intensivere kampen mod terror og kriminalitet. Vores juridiske rettigheder vil blive forbedret, f.eks. i retssager vedrørende internationale adoptioner eller i sager om underhold, der har internationale aspekter. Desuden vil vores interesser inden for det særlig følsomme område, som indvandringsområdet er, blive konsolideret, når det drejer sig om den brede solidaritet.
Dette betyder, at traktaten helt konkret vil få indflydelse på borgerne. Men hvordan? Fordi regeringerne vil overføre flere beføjelser til Parlamentet, og da Parlamentet vil sørge for at forvalte disse beføjelser ansvarligt, men entusiastisk, og til borgernes fordel. I hele denne proces skal vi som borgernes repræsentanter til enhver tid stå på deres side.
Adrian Severin
(EN) Hr. formand! Det overvældende irske ja skyldtes ikke kun en bedre forståelse af Lissabontraktaten, men også en forståelse af, at helhjertet respekt skal være gensidig og medfølende. Vores irske medborgere indså også, at det europæiske tog ikke venter til tid og evighed på dem, der ikke overholder deres aftale med historien.
I Tjekkiet er sagen anderledes. Tjekkerne viste på passende vis deres støtte til et mere politisk og socialt, mere effektivt og mere demokratisk EU. Regeringen støttede også ratificeringen af traktaten, og parlamentet ratificerede traktaten. Det er derfor ikke os, der skal vise tjekkerne respekt, men derimod den tjekkiske præsident, der skal udvise respekt for sit land og sit parlament.
For os er det vigtigt at sondre korrekt mellem det, der er korrekt, og det, der er misbrug, og fortsætte på en måde, der viser og beviser, at den korrekte fremgangsmåde stopper lige nøjagtig der, hvor misbruget starter. Det er ikke acceptabelt for os at være gidsler hos personer, der obstruerer en proces. Vi bør anerkende, at Lissabontraktaten er blevet behørigt ratificeret af alle medlemsstaterne, og med udgangspunkt heri tage fat på at oprette institutionerne. Parlamentet bør fuldt ud inddrages i denne proces.
Carlo Casini
(IT) Hr. formand! Jeg har fået at vide, at jeg har tre minutters taletid, men jeg vil forsøge at klare mig med to minutter. Jeg ønsker at tilslutte mig de mange medlemmer, der udtrykker deres tilfredshed. Efter min mening er det nu på tide at gennemføre Lissabontraktaten, så snart ratificeringerne har fundet sted, og det håber vi sker i den nærmeste fremtid.
Det udvalg, som jeg er formand for, har gjort alt, hvad det kunne, i et godt stykke tid, men det er frem for alt vigtigt, at Parlamentet er bevidst om sit nye ansvar, nemlig at det for alt i verden ikke må tillade et reelt tab af nogen aspekter af sine lovgivningsmæssige funktioner i et bredt perspektiv.
Jeg ønsker imidlertid at fremhæve en problemstilling, som jeg ikke mener, er blevet taget op endnu, og det er, at der var mange grunde til, at irerne tidligere forkastede traktaten. En af disse var den frygt, som nogle af vælgerne havde, for at det europæiske retssystem kunne krænke visse af Irlands grundlæggende værdier, for så vidt angår retten til liv og familiebegrebet.
Denne frygt blev mindsket med de erklæringer, som blev vedtaget på Det Europæiske Råds møde i december 2008 og juni 2009. Efter min mening er dette af stor betydning for ikke blot Irland, men hele Europa. Det blev faktisk præciseret, at Fællesskabets regelsæt ikke vedrører det område, som omfatter retten til liv, og familiebegrebet. Denne præcisering finder ikke kun anvendelse på Irland, men på alle medlemsstaterne. Der var faktisk ikke noget behov for en præcisering heraf, da Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i flere afgørelser vedrørende Frankrig, Det Forenede Kongerige og Polen allerede havde konkluderet, at beslutninger inden for de områder, der vedrører livet, værdien af liv, respekten for liv og familien, overlades til medlemsstaterne i overensstemmelse med deres historie, tradition og kultur.
Fordelen ved Irlands øje for detaljen var, at dette punkt blev formelt præciseret, og at denne præcisering som tidligere nævnt nu finder anvendelse på hele EU. Jeg synes, at dette er godt, og at det retfærdiggør afholdelsen af begge de to folkeafstemninger. Vi er naturligvis fuldstændig klar over, at den europæiske kultur er summen af kulturerne i alle de europæiske lande, og vi ønsker alle, at Europa ikke blot skal være et økonomisk område, men ligeledes frem for alt et værdifællesskab. Jeg mener derfor, at det vil være passende, at vi over for Irland udtrykker vores tilfredshed og vores taknemmelighed for alt, som Irland giver Europa i kraft af sin historie og sine idealer.
Europa havde brug for Irland, hvilket ikke blot var teknisk begrundet i Irlands mekanismer og organisationsstruktur, men også som følge af Irlands bidrag til det, som vi alle søger, nemlig kernen i Europa.
Edite Estrela
(PT) Hr. formand! Det irske ja er godt nyt for Europa og for mig personligt som portugiser og helhjertet europæer. Fornuften og forstanden har sejret over demagogien og manipulationen. Den irske befolkning har tydeligt erklæret, at de tror på det europæiske projekt. Ja-resultatet betyder, at den største hindring for Lissabontraktatens ikrafttræden er ryddet af vejen.
Nu har præsident Vaclav Klaus ikke længere nogen undskyldning og skal respektere demokratiet og det parlament, der valgte ham, og som allerede har godkendt Lissabontraktaten. Lissabontraktaten markerer begyndelsen på en ny æra. EU vil kunne træffe beslutninger mere handlekraftigt og vil være mere effektiv i sine udenrigsanliggender. EU vil blive mere demokratisk og mere gennemsigtigt, tættere på befolkningen og mindre afhængig af regeringerne. Med den nye traktat vil EU være bedre klædt på til at bekæmpe klimaændringerne og håndtere globaliseringsudfordringerne.
Mairead McGuinness
(EN) Hr. formand! Forhandlingerne har været langvarige, men ikke særlig dramatiske. Kan De forestille Dem, hvordan det ville have set ud, hvis det var blevet et nej? Parlamentet ville have været fyldt til randen, og følelserne ville have bølget gennem salen. Jeg synes, at det forhold, at det blev et ja, og at vi nu er faldet helt til ro her i EU, taler for sig selv. Selvfølgelig glæder jeg mig sammen med mine irske kolleger her i Parlamentet over resultatet af folkeafstemningen. Jeg har arbejdet meget hårdt for dette ja, og jeg vil sige, at den irske befolkning formåede at skubbe de nationale problemer og andre indenlandske spørgsmål til side for at rette blikket mod det europæiske spørgsmål og Lissabontraktaten og se på fortiden og på vores forhold til EU. Det blev et rungende ja til EU, og det er et fantastisk resultat.
På den anden side har kommissær Wallström, som var så venlig at komme til Irland ved flere lejligheder, sandsynligvis fået fornemmelsen af en stærk understrøm, der, tror jeg, findes i alle medlemsstaterne, og som består af mennesker, der ikke har noget indtryk af, hvad EU handler om. Jeg tror, at vi alle kan bebrejdes dette. Jeg synes ikke, at vi taler nok om projektet, om EU, om solidaritet, om, hvad det virkelig betyder. Vi taler mere om, hvad vi kan få, eller hvad vi giver, og om, hvad der er i vejen med et direktiv, eller hvad der er problemet med en forordning. I vores politik skal vi måske derfor se lidt mere overordnet på nogle af disse spørgsmål, for når man når til det tidspunkt, hvor der skal afholdes en folkeafstemning, som vi gjorde, skal man ud at forklare mennesker på gaden, i butikker og på skoler, hvad EU er, hvordan EU fungerer, hvad jeg laver, hvad Kommissionen laver, og det er en virkelig god øvelse. Det er virkelig en meget lærerig øvelse at stå ansigt til ansigt med vælgerne og snakke om EU. Irerne har en større viden nu, end de havde sidste gang, fordi vi har fået et så godt forhold til dem.
Jeg opfordrer derfor kraftigt alle her i Parlamentet til at bruge flere kræfter på dette i de respektive hjemlande og til at undlade at kritisere EU, når det ikke er relevant. Man skal selvfølgelig ikke holde sig tilbage med kritik, når det er nødvendigt, og til Nigel Farage og andre, der som ham er bekymret over, at irerne er blevet tromlet ned, vil jeg blot sige, at vi ikke sådan er til at tromle ned. Det var ikke tilfældet. Det vil aldrig blive tilfældet. Til kommissæren vil jeg sige, at hvis jeg ikke er til stede, når forhandlingerne afsluttes i dag, er det ikke, fordi jeg ikke har respekt for Dem eller for formanden eller for formandskabet, men fordi jeg har andre aftaler. Under alle omstændigheder vil jeg sige tak for støtten i det sidste lange stykke tid.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Hr. formand, mine damer og herrer! Som parlamentsmedlem fra Ungarn, der var den første medlemsstat, som ratificerede Lissabontraktaten, glæder jeg mig over resultatet af den irske folkeafstemning. Jeg ville dog meget gerne have, at vi prøvede at skue længere end til ratificeringsprocessen og drøftede, hvordan vi bør gennemføre Lissabontraktaten, der er et kæmpestort skridt mod en politisk union og dannelsen af et værdifællesskab. Traktaten vil i høj grad øge de sociale rettigheder og beskytte disse i kraft af, at chartret om grundlæggende rettigheder gøres juridisk bindende. Den sproglige og kulturelle mangfoldighed vil med traktaten også blive en europæisk norm. Lissabontraktaten har imidlertid også en særdeles vigtig ny bestemmelse.
For første gang i EU's historie nævnes mindretalsrettigheder. De nationale og etniske mindretal samt indvandrermindretallet udgør 15 % af EU's befolkning. Nu kan vi endelig begynde at oprette en EU-struktur til beskyttelse af mindretallene.
Lena Barbara Kolarska-Bobińska
(PL) Hr. formand! Vedtagelsen af Lissabontraktaten sætter punktum for den historiske proces, som omfattede den store udvidelse af EU med ti nye medlemsstater. Denne proces blev indledt i 1990'erne og afsluttes med en aftale om institutionelle ændringer, som indebærer en tilpasning af EU til den nye virkelighed.
Vedtagelsen af traktaten er startskuddet til en ny etape og en mulighed for EU for at tage et skridt fremad. De institutioner, som vi vil kunne oprette, er kun en mulighed, og det er op til os selv at finde ud af, hvordan vi vil forvalte denne chance. Det er også et godt tidspunkt at vise de borgere, der er skeptiske over for det europæiske projekt, at EU lever, ændrer sig og frem for alt, at EU udvikler løsninger på befolkningens problemer. Det synes derfor at være vigtigst at foreslå en ny politik som svar på de udfordringer, der ligger foran os. Der er imidlertid fare for, at vi i stedet for at koncentrere os om dette drukner i drøftelser om formelle og personlige spørgsmål, såsom hvem der skal udpeges til hvilken stilling. På dette tidspunkt må vi ikke åbne op for national egoisme, der kan blive intensiveret i krisetider, og som kan underminere den chance, som EU har lige nu og her. Vi skal først og fremmest overbevise borgerne om, at EU ikke blot ligger i spidsen med hensyn til stillinger og et for omfattende bureaukrati, men at EU også er identisk med nye og mere effektive metoder til løsning af borgernes problemer.
Alan Kelly
Hr. formand! Jeg står her i dag som et stolt, irsk parlamentsmedlem. Det kostede offentlige repræsentanter, atleter, erhvervsgrupper, landbrugere og fagforeningsfolk blod, sved og tårer at sikre et historisk ja. Jeg er også stolt over, at jeg, da jeg sidste fredag befandt mig på min hjemegn, Tipperary, blev vidne til den jordskredssejr, som afspejlede det, jeg altid har troet, nemlig at Irland er en stor tilhænger af Europa, og at vi fuldt ud agter at spille denne rolle fremover.
Nu ved jeg med sikkerhed, at de nisser i Uafhængighedspartiet, der deltog i parlamentsmøderne sidste år efter den sidste folkeafstemning, er forsvundet. Mange af de medlemmer, der er til stede her i dag, vil blive glade for at få at vide, at jeg er af den faste overbevisning, at den irske befolkning har sendt dem endegyldigt ud i kulden, så de ikke viser sig her igen. Resultatet af afstemningen om Lissabontraktaten var sandhedens sejr over de forbandede løgne og myter, der nogle gange blev fremført af ekstremisterne på nej-siden, som forsøgte at udnytte befolkningens velbegrundede tvivl. Disse ekstremister mødte deres overmand i fredags.
Dette var imidlertid en lærestreg. Alle vi, der støtter en progressiv politik og et progressivt Europa, skal i fællesskab give borgerne et større incitament til at beskæftige sig med vores europæiske institutioner. Vi må aldrig tage dem for givet.
Damien Abad
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Ved at godkende Lissabontraktaten med et meget stort flertal har den irske befolkning tydeligvis valgt at placere sig selv i hjertet af Europa. Som det yngste af de franske parlamentsmedlemmer glæder jeg mig over dette valg, der gør det muligt for os endelig at rette vores opmærksomhed mod borgernes konkrete problemer.
Jeg har imidlertid to bemærkninger. For det første må man ikke se bort fra, at det i bund og grund var krisen, der gjorde irerne til stærke tilhængere af EU, og at dette irske ja derfor afspejler et virkeligt behov for Europa, for et politisk Europa, der beskytter og fremsætter forslag, et behov for et Europa, der er i stand til at håndtere krisen, og som sikrer, at dets borgere indrømmes den sikkerhed, som de efterspørger.
For det andet bør vi opfatte den første irske folkeafstemning som en lærestreg. Hver gang vi vil give Europa et skub fremad, kan vi ikke lade os nøje med fremgangsmåder, der er uhensigtsmæssige i et EU med 27 medlemsstater. Den gældende ordning gør det i sidste ende nogle gange mere attraktivt for en medlemsstat at sige nej til en traktat end at sige ja. Denne fordel, der er forbundet med at sige nej, bør tilskynde os til at udvikle en rigtig fremgangsmåde på fællesskabsplan, der hindrer en national dominans i debatterne.
I dag er den europæiske dynamik igen på vej tilbage, og vi parlamentsmedlemmer er endelig kommet dertil, hvor vi skal behandle emner, der er så følsomme som krisen i mejerisektoren eller sågar sidste vinters gaskrise. Jeg henleder kort Parlamentets opmærksomhed på det, der vil være den eneste årsag til bekymring på fællesskabsbudgettet for 2010, nemlig finansieringen af den anden fase i den europæiske genopretningsplan, som beløber sig til 2 mia. EUR. Jeg hører til blandt dem, der synes, at vi skal sikre, at denne plan ikke alene finansieres med landbrugsbevillinger, da dette ville være et forkert signal at sende til landbrugerne i denne krise, og da det ligeledes ville bringe fremtiden for vores fødevaresikkerhed og vores jord i fare.
Afslutningsvis vil jeg igen sende en tak til vores irske venner sammen med mine varmeste og hjerteligste lykønskninger med deres tydelige europæiske valg. Jeg opfordrer nu vores polske og tjekkiske venner til at iværksætte tiltag, der sikrer, at Europa har de redskaber, som er nødvendige for, at EU kan håndtere globaliseringsudfordringerne i de kommende tiår.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Hr. formand! Jeg beder om ordet for en kort bemærkning, da jeg har tre budskaber.
I lighed med mange af de tidligere talere glæder jeg mig først og fremmest over det overbevisende ja, som blev resultatet af den irske folkeafstemning.
For det andet ønsker jeg i min egenskab af formand for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender at understrege betydningen af sandsynligheden for, at Lissabontraktaten træder i kraft, ved at fremhæve legitimiteten af det projekt, der omhandler europæisk integration, da dette omhandler statsborgerskab, rettigheder, frihedsrettigheder og vores evne til i fællesskab at bekæmpe organiseret kriminalitet og terror og inden for rammerne af Schengentraktaten at håndtere følsomme emner såsom asyl, indvandring, udlændingestatus og kontrol af EU's ydre grænser effektivt.
For det tredje ønsker jeg dog i lighed med tidligere talere at påpege, at historien ikke ender her. Dette skyldes ikke kun, at Den Tjekkiske Republik stadig mangler at ratificere traktaten, men at vi skal tage ved lære af de vanskeligheder, vi er stødt på i forbindelse med, at vi har forsøgt at opnå en ratificering af Lissabontraktaten. Dette har ikke været nogen nem opgave. Debatten har kørt i ti år, og dette vil gøre os meget mere krævende, ikke blot i forhold til os selv, men også i forbindelse med fremtidige udvidelser, hvor vi vil stille krav om loyalitet, samarbejde og ansvarsbevidsthed fra alle, der undertegner de nye regler, som vil være gældende fra det tidspunkt, hvor Lissabontraktaten træder i kraft.
Anne Delvaux
(FR) Hr. formand! Her få dage efter den positive folkeafstemning i Irland, føler jeg virkelig, at vi kan sige, at vi er mere europæiske i dag, end vi var tidligere. Forsigtigt glæder jeg mig virkelig over dette. Desværre er vi stadig i høj grad afhængige af forfatningsdomstolens afgørelse samt af den tjekkiske præsidents gode vilje.
Vi skal nu sende et tydeligt signal om ansvarlighed til dem, der har nøglen til fremtiden for denne afgørende traktat for EU, for vores institutioner og for de 500 mio. europæere, vi repræsenterer. Vi kan ikke længere holdes som gidsler af et par personer, hvis eneste mål er at modarbejde de almene europæiske interesser. Hvis det er lovligt, at nogle ikke ønsker yderligere europæisk integration, hvis det er lovligt at give udtryk for sine betænkeligheder, så er det også lovligt at lade dem, der ønsker yderligere europæisk integration, fortsætte.
Generelt ligner processerne i forbindelse med ratifikationen af EU-traktater alt for ofte Pyrrhus-sejre. Skal vi altid tvinges til at lægge pres på en måde, der sikrer, at en traktat og dens institutionelle reformer træder i kraft?
Vi skal lære af denne kaotiske ratifikationsproces og tydeligvis også af denne forpligtelse til at føre forhandlinger om tilrettelæggelsen af den anden folkeafstemning i Irland, som om det var almindelig kutyme at få en befolkning, der har truffet en suveræn afgørelse, til at stemme igen, og som om det var almindelig kutyme at anvende enigheden om en traktat som forhandlingsobjekt. Den institutionelle samhørighed og balance i det europæiske projekt er på spil.
Ratifikationen af en traktat er et mindstekrav, for så vidt angår loyalitet og samhørighed, fra det øjeblik man vælger, at ens land skal tiltræde EU. Vi ønskede at sende et stærkt budskab til borgerne ved at sikre, at traktaten blev ratificeret inden parlamentsvalget i juni 2009? Gad vide, hvad borgerne i dag mener om Lissabontraktaten og desuden om vores interne samhørighed og legitimitet?
Zoran Thaler
(SL) Hr. formand! Irernes utvetydige ja til Lissabontraktaten er et vigtigt skridt i retning af et forenet Europa og et lille nederlag for euroskeptikerne.
Af denne årsag er denne beslutning af endnu større betydning, da den blev truffet af vælgerne, der afgav deres stemme ved en folkeafstemning, og da den blev truffet af et land, der havde fået et år til at overveje, hvorvidt det oprindelige nej virkelig ville være til fordel for Irland.
Som det er tilfældet med Tjekkiet, vil søgelyset nu blive rettet mod Det Forenede Kongeriges troværdighed, da oppositionens leder i denne medlemsstat, David Cameron, har lovet at afholde en folkeafstemning om traktaten, hvis han vinder valget i 2010. Han har afgivet dette løfte uden hensyntagen til, at begge kamre i Det Forenede Kongeriges parlament medio 2008 ratificerede Lissabontraktaten.
Hvilken troværdighed vil blive tillagt Det Forenede Kongeriges beslutninger og internationale forpligtelser, når denne medlemsstat, der allerede har ratificeret traktaten, nu truer med at ophæve sine beslutninger og opsige sine forpligtelser to år efter, at den har vedtaget dem?
Enikő Győri
(HU) Hr. formand, mine damer og herrer! Da næsten 84 % af den ungarske befolkning i foråret 2003 stemte for at lade vores land tiltræde EU, følte den, at den vendte tilbage, hvor den hørte hjemme, nemlig i den forenede familie af europæiske folkeslag, som den var udelukket fra under det kommunistiske diktatur, der varede i mere end 40 år. Ungarerne anså derfor EU for ikke blot at være en ramme for økonomisk samarbejde baseret på forordninger, men ligeledes et værdibaseret fællesskab. Vi er lykkelige over, at Irland har godkendt Lissabontraktaten, da vores værdier hermed får den plads, der tilkommer dem, i den grundlæggende traktat, og disse værdier omfatter så afgjort også en anerkendelse af mindretalsrettigheder.
Derfor var jeg den første til at bede om ordet, da Csanád Szegedi fremkom med sine bemærkninger. Jeg ville gerne have spurgt ham ad, om han havde læst Lissabontraktaten, da han sandsynligvis ville have været bekendt med bestemmelsen om mindretal, som jeg lige har nævnt, hvis han havde læst den. Den ungarske befolkning har tillid til, at EU vil begynde at lytte mere til mindretalsrelaterede problemer, når traktaten træder i kraft, således at foranstaltninger i lighed med den slovakiske sproglov én gang for alle vil blive anset for at være uacceptable. Dette betyder, at alle ikke blot skal overholde lovens bogstav, men at de ligeledes skal respektere EU's holdning. Alle EU-borgere har med andre ord samme ansvar for at sikre, at mindretal frit kan benytte deres modersmål uden begrænsninger, og at de føler sig hjemme i deres fødeland.
Jeg er af den faste overbevisning, at Lissabontraktaten også i vid udstrækning vil hjælpe os med at få EU's institutioner til bedre at forstå, at vi også skal beskytte vores værdier i EU, og at vi skal iværksætte tiltag med det samme, hvis de krænkes. Jeg gør medlemmerne af Den Socialdemokratiske Gruppe, Den Liberale Gruppe og løsgængerne opmærksom på, at dobbeltmoral simpelthen ikke er acceptabelt. Vi henviser med andre ord til disse værdier, hvis vores interesser tilsiger os dette, men vi glemmer dem, hvis det passer bedre ind i vores kram. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) ønsker ikke at se sådan et Europa.
Ivari Padar
(ET) Hr. formand! Jeg var i Irland i sidste uge for at støtte mine venner i det irske Arbejderparti. Jeg er glad for Irlands rungende ja, da det er en meget vigtig beslutning for både Irland og EU. Som landbruger er jeg især glad for, at de irske landbrugere denne gang støttede kampagnen op til folkeafstemningen lige fra begyndelsen. Dette var en rigtig god beslutning, da Parlamentet i forbindelse med traktatens ikrafttræden vil få lige så mange beføjelser som Rådet i landbrugsspørgsmål, herunder i den fælles beslutningsprocedure i forbindelse med den fælles landbrugspolitik, hvilket bestemt er en god nyhed for de europæiske landbrugere.
Seán Kelly
(GA) Hr. formand! Som nyvalgt medlem vil jeg gerne sige, at jeg er stolt over det positive resultat, som den irske befolkning foranledigede i folkeafstemningen om Lissabontraktaten sidste fredag. Jeg er også stolt over de energiske forhandlinger, der finder sted her i dag.
(EN) Hr. formand! Folk har spurgt, hvorfor Irland skiftede mening. Der var måske fire hovedfaktorer, der bidrog hertil. Den første, tror jeg, var, at vi fik en kommissær. For det andet var der garantierne. For det tredje havde vi en ordentlig debat, og folk blev ordentligt informeret denne gang, ikke som sidste gang. Den økonomiske krise var også en faktor, men den vigtigste grund var, at jakampagnen denne gang var mobiliseret, hvilket ikke var tilfældet sidste gang. Civile grupper og politikere fandt sammen, og for første gang i mands minde så de politiske partier - de traditionelle politiske partier - bort fra deres meningsforskelle og førte kampagne for Irlands bedste. Det irske folk reagerede.
Nejkampagnen var også velorganiseret, og alle blev hørt, herunder også Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti (UKIP), som sørgede for. at deres dokument - Sandheden om traktaten: stop EU-bulldozeren - blev omdelt i hele Irland. Det irske folk besluttede i sidste ende, at de langt foretrak EU-toget frem for UKIP-bulldozeren.
Sidste weekend var en sejr for kommunikationen. Man hører ofte tale om et kommunikationsunderskud. Dette var en sejr for kommunikationen, og hvis vi fortsætter på samme måde, vil vi bringe Europa tættere på befolkningerne.
Nu påhviler det den tjekkiske præsident at undertegne aftalen, således at den kan træde i kraft, for hvis han ikke gør det, ville det efter min mening være det værste udtryk for diktatur i verdens historie og en fuldstændig fornægtelse af demokratiet.
Mange tak for Deres støtte, og vi ser frem til at være positive europæere fra Irland langt ud i fremtiden.
Jo Leinen
(DE) Hr. formand! Efter otte år og mange drøftelser og forhandlinger er der nu en virkelig chance for, at denne reformtraktat kan træde i kraft, også takket være det store arbejde, som mange medlemmer har lagt i dette spørgsmål under hele forløbet, først i konventet og senere på regeringskonferencerne.
Jeg mener, at Parlamentet har spillet en konstruktiv rolle i forbindelse med denne reformtraktat. Hvis forfatningsdomstolen i Prag i Den Tjekkiske Republik kommer med en positiv afgørelse, mener jeg, at der ikke længere vil være retlige grunde til, at præsident Klaus kan blokere EU.
Vi hører jo så naturligvis, at der er en ny trussel i form af problemer fra Det Forenede Kongerige. Men hvis den britiske regering skulle gå med til en folkeafstemning, så ville den ikke komme til at dreje sig om Lissabontraktaten, men om, om den britiske befolkning er for EU, eller om de ønsker at træde ud af Europa. Det er det, det bør dreje sig om og ikke en traktat, der er blevet ratificeret. Det ville være helt uacceptabelt. Efter min opfattelse bør vi drage en lære af dette, nemlig at vores borgere har brug for mere information. Jeg håber derfor, at vi i den nye Kommission også får en kommissær for kommunikation og information og måske endog en kommissær for europæisk borgerskab. Det ville være løsningen på disse kontroverser om europæisk politik.
Jarosław Leszek Wałęsa
(PL) Hr. formand! Takket være Lissabontraktaten kan Europa tage udfordringer op, som går langt ud over medlemsstaternes interne problemer. Vil Europa være parat til at gøre det? Det er det stadig svært at sige. Det er helt sikkert, at meget i dette spørgsmål vil afhænge af Europas borgere.
Imidlertid er det ikke kun et spørgsmål om traktaten. Europa skal også vise vilje til at handle og indtage sin plads på verdensscenen. Europa skal udvise ansvarsfølelse over for verden, for stabiliteten og udviklingen i verden. EU's egen sikkerhed og udvikling afhænger af dette. Vi skal modsætte os det almindelige billede af Europa som et sikkert, velstående og demokratisk land, der hylder menneskerettighederne, men som er optaget af sine egne indre anliggender og har vendt verden ryggen.
Lissabontraktaten tvinger os til bedre at forstå de udfordringer, vi står over for. Efter det irske ja hviler Europas øjne nu på Polen og Den Tjekkiske Republik. Jeg nærer ikke den ringeste tvivl om, at Lissabontraktaten snart vil træde i kraft. Men mens vi venter på præsident Kaczyńskis og præsident Klaus' undertegnelse, lad os da se på reformforhandlingernes forløb, og lad os drage konklusioner af det, der skete. Vi skal forberede os til fremtiden. Vi skal forberede os til flere reformer, for den smukke konstruktion - EU - som vi er i færd med at opbygge, er en idé, som endnu ikke er færdigudviklet. Til slut vil jeg gerne sige endnu en ting - tak til Irland.
Paolo De Castro
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Den 2. oktober var en stor dag for Europa takket være irerne, som sagde ja til Lissabontraktaten. Ikrafttrædelsen af den fælles beslutningsprocedure vil være en sand demokratisk revolution især for den fælles landbrugspolitik. Parlamentet vil omsider have de samme beslutningsbeføjelser som Rådet (landbrug) takket være irerne og de nationale parlamenters positive afstemninger, herunder også det tjekkiske parlament.
Enhver form for forsinkelse ville skabe problemer for landmændene i alle medlemsstater. For landbrugssektoren gennemlever en af de mest ømtålelige og vanskelige perioder i årevis med et fald i priserne på de fleste produkter, ikke kun mejeriprodukter, som vi har set det de seneste år.
Mens vi venter på traktatens formelle ikrafttræden, forventer vi, at Rådet og Kommissionen fra nu af seriøst inddrager Parlamentets beslutninger i deres overvejelser - Parlamentet er jo demokratisk valgt af alle de europæiske borgere - og at de også gør det, når det gælder landbrugsspørgsmål, og de kan begynde med foranstaltninger til at rette op på krisen i mejerisektoren.
Petru Constantin Luhan
(RO) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er også glad for, at irerne endelig har godkendt Lissabontraktaten, da jeg mener, at dette dokument er vigtigt for den europæiske integration.
Vi har brug for en ny traktat, der giver EU moderne instrumenter og forbedrer arbejdsmetoderne, således at vi effektivt kan tage den moderne verdens udfordringer op. Denne traktat er i første række et fremskridt i den forstand, at den gør EU's beslutningsproces mere demokratisk, og det er os i Europa-Parlamentet, som vil være de første til at nyde godt af den positive meningsudveksling, denne traktat giver mulighed for.
Udvidelsen af den fælles beslutningsprocedure vil stille Europa-Parlamentet lige med Rådet, hvad angår lovgivningsbeføjelserne for 95 % af fællesskabslovgivningens vedkommende. F.eks. i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, som jeg er medlem af, vil vi se en udvidelse af den fælles beslutningsprocedure fra 40 til 80 sagsområder, hvilket vil øge EU-lovgivningens demokratiske legitimitet.
Jeg tror, at det nye retsgrundlag vil være med til at fremskynde den økonomiske udviklingsproces og tilpasse medlemsstaternes retssystemer. Det er også min faste overbevisning, at denne foranstaltning vil gøre det lettere for os at opfylde en af EU's hovedmålsætninger, nemlig at skabe økonomisk, social og territorial sammenhørighed.
Jeg afventer ratifikationsprocessen med stor interesse, og jeg er ivrig efter, at vi kommer i gang med gennemførelsen.
José Manuel Fernandes
(PT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg glæder mig over det rungende ja fra den irske befolkning i søndags i folkeafstemningen om Lissabontraktaten. Jeg håber, at den besværlige ratifikationsproces af traktaten endelig er ovre.
Jeg er sikker på, at traktaten også vil blive ratificeret af Den Tjekkiske Republik. Det ville være helt uforståeligt og uacceptabelt, hvis Europas fremtid skulle blive bremset eller blokeret på grund af en personlig mening, som totalt ignorerer og er i modstrid med et flertal i det relevante parlament. Vi ønsker alle, at den institutionelle hårdknude, vi har levet med i de sidste 10 år, nu endelig løses.
Jeg siger derfor tak til den irske befolkning, da den vilje, den har udtrykt, giver os håb om et stærkere og mere velstående Europa, som er mere forenet og udvidet, samtidig med at den giver alle de europæiske institutioner pligt til at handle i overensstemmelse med denne vilje.
Jeg håber, at vi alle vil vise os værdige til dette Europa, som får en mere og mere fremtrædende stilling, som er mere sammenhængende, og som arbejder for de demokratiske værdier, de sociale og grundlæggende rettigheder og økonomisk vækst i verden, samtidig med at man fremmer miljøbeskyttelsen.
Mário David
(PT) Hr. formand, fru minister, mine damer og herrer! Jeg vil gerne sige et par ord og udtrykke glæde over det historiske og vidtrækkende resultat af folkeafstemningen i Irland og for at understrege den afgørende rolle, som Fine Gael og dets leder, Irlands næste premierminister, Enda Kenny, spillede i styringen af dette forløb. Det fremgik klart hele vejen igennem, at EU skal bringes tættere på borgerne. Det er borgerne, og dvs. os alle, der først og fremmest nyder godt af EU's arbejde. Det er afgørende, at alle ved, hvilken indvirkning Europa har på vores dagligdag, og hvilke fordele det giver os.
Europa er vores hjem. Det, der er godt for Europa, er godt for den enkelte medlemsstat, og det er godt for deres borgere. Det er helt klart rigtigt, når det drejer sig om Lissabontraktaten. Denne traktat tydeliggør, at folk både kan være stolte og tro nationale borgere og samtidig helhjertet støtte det europæiske projekt. EU er nået til afslutningen på en alt for lang forhandling om sin organisations- og funktionsmåde og vil nu efter at have fået nye og mere effektive instrumenter kunne fokusere stærkere på Europas virkelige problemer, dvs. konkurrencedygtighed, vækst og beskæftigelse.
Jeg skal slutte med et forslag til fremtidens generationer. I lyset af den manglende information vedrørende EU's værdier, beføjelser, målsætninger og funktionsmåde bør Parlamentet foreslå, at der ved slutningen af den obligatoriske skolegang i de enkelte medlemsstater indføres obligatorisk undervisning i europæiske anliggender. Unge europæere vil således objektivt og realistisk kunne lære om vores principper, hvem vi er, hvad vi gør, og hvad vores mål er.
Hvis de lærer det i en ung alder, vil de livet igennem være klar over de muligheder og den store nytte, der ligger i den europæiske identitet, der er blevet skabt ved hjælp af dette enestående projekt, der handler om frivilligt at dele suverænitet på europæisk plan.
David Casa
(MT) Hr. formand! Ja, dette er i sandhed et historisk øjeblik, ikke kun fordi irerne med stort flertal har stemt for Lissabontraktaten, men også fordi Polen i dag har erklæret, at de vil ratificere traktaten.
Denne traktat har været længe undervejs. Jeg har kun været her i fem år, men der er medlemmer af Parlamentet, der har arbejdet for dette historiske øjeblik i mange år. En af dem er min kollega, hr. Méndez de Vigo. Dette betydningsfulde øjeblik vil nu lægge et større ansvar på vores skuldre. Det gælder os politikere, men det gælder også Den Tjekkiske Republiks præsident. Hans personlige mening tæller naturligvis, men man kan ikke tage et land og heller ikke hele EU som gidsel i sin egen personlige menings navn.
Vi politikere har et stort ansvar. Vi skal løse problemerne, og vi er kun ansvarlige over for borgerne i EU, fordi det jo i sidste ende er dem, vi repræsenterer. Europa står over for svære udfordringer som f.eks. finanskrisen, klimaændringer, indvandringsproblemer og skabelse af flere arbejdspladser i Europa. Derfor kan den tjekkiske præsidents mening ikke afholde Europa fra at arbejde på at få gennemført de standarder, vi har fastlagt. Jeg er enig med den forrige taler i, at det er nødvendigt at udnævne Kommissionen. Vi har en formand, og derfor kan jeg ikke se, hvorfor vi skal vente på en afgørelse fra Den Tjekkiske Republiks forfatningsdomstol, før man kan sammensætte en Kommission. Der er meget arbejde, der skal gøres, og Kommissionen skal i gang med det samme for at sikre, at arbejdet blive gennemført.
Iuliu Winkler
(HU) Hr. formand! Jeg vil tilslutte mig dem, der har udtrykt glæde over de irske vælgeres beslutning om at stemme ja til Lissabontraktaten. Vi kan nu med optimisme se frem til en afslutning på ratifikationsprocessen. Men dette er kun et første skridt på en vej, hvor der efter min opfattelse er tre mål, der skal nås. Vi skal uddybe de nye medlemsstaters integration, vi skal afvikle de hindringer, som har ført til et Europa i to hastigheder, og vi skal fortsætte EU's udvidelse mod Balkan.
Lissabontraktaten bygger på europæisk solidaritet, og jeg håber, at denne solidaritet vil fungere i praksis og ikke kun vedblive at være en hensigtserklæring fra de europæiske institutioners forskellige fora. Derudover mener jeg, at solidaritet er den eneste mulige løsning på de udfordringer, vi står over for, og at et stærkt EU vil sætte os i stand til at fremstå som vigtige aktører på verdensscenen.
Vores rejse har indtil nu været lang og anstrengende. Vi kan ikke tillade, at den europæiske integrations fundament svækkes. Jeg er fuldt og fast overbevist om, at virkeligheden vil overbevise euroskeptikerne om, at vi er stærkere, når vi står sammen, for slet ikke at tale om, at intet ville være vundet ved at vende tilbage til den geopolitiske situation, vi havde ved begyndelsen af det 20. århundrede.
Diogo Feio
(PT) Hr. formand, fru minister, fru kommissær! Efter fredagens resultat håber jeg, at Europa kan komme videre efter krisen om traktaterne, og at vi vil have stabile institutioner, der passer til en organisation med 27 medlemsstater, og som er anderledes end den, der byggede på Nicetraktaten.
En traktat er ikke kunstværk, et juridisk værk, som kun skal beundres. Den skal være nyttig, og den skal være effektiv. Det er naturligvis vigtigt set ud fra et politisk synspunkt at drøfte, hvem der skal være formand for Rådet, men det er vigtigere at få afsluttet ratifikationsprocessen, således at traktaten kan træde i kraft, ikke mindst fordi vi med det irske resultat har set, at det er klart, at Europa ikke kan bygges mod befolkningernes vilje. Enten det sker gennem repræsentation eller gennem folkeafstemninger, er denne samling reel.
Det er ligeledes vigtigt at understrege, at en nejstemme er lige så demokratisk som en jastemme. Nogle mennesker synes at være forvirrede, hvad det angår. Jeg håber, at vi efter ratifikationen i Irland, Den Tjekkiske Republik og Polen vil stå i en situation, hvor der kan etableres en de facto-solidaritet mellem medlemsstaterne. Jeg håber også, at vi vil få en situation, hvor dette store skridt kan tages i henhold til mønstret for Schumans Europa, dvs. et Europa, der bygges op ved hjælp af små skridt, dag for dag, og ved - hvilket er afgørende - at fremme de europæiske idealer.
Csaba Sógor
(HU) Hr. formand! Det positive resultat af den irske folkeafstemning er en sejr for hele den europæiske idé. Hvad er årsagen hertil? En af grundene er, at irerne fik en garanti. Det vil med andre ord sige, at flertallet tog hensyn til mindretallets ønsker. Et virkeligt demokrati handler ikke kun om, at flertallet vinder en afstemning, men også om at tage hensyn til mindretallet. Det er der også brug for til at beskytte Europas mindretal.
En anden grund til det positive resultat er, at de folk, der var for traktaten, kørte en bedre kampagne end sidste gang, da folkeafstemningen førte til et nej. EU er en union, som hellere siger ja end nej. Sidst, men ikke mindst spillede den økonomiske krise også en rolle i det positive valgresultat. Den samme skæbne, som blev Island til del, et land, som ikke er medlem af EU, ville også have ramt Irland. En krise understreger, at vi står stærkere, når vi er samlet, og at samarbejde og solidaritet er bedre end et spændt indbyrdes forhold.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Hr. formand! Den nye irske afstemning, hvor man godkendte Lissabontraktaten, er godt nyt. Men der er i det mindste to aspekter, som maner til forsigtighed. Det første er, at traktaten endnu ikke er blevet undertegnet af præsident Klaus, som vi har forbitret med vores reaktion på hans åbne skepsis og antieuropæiske indstilling, da han talte i Parlamentet i foråret. Jeg ville ønske, vi havde været lidt klogere.
Det andet aspekt, der giver anledning til forsigtighed, er de store forventninger, vi skaber, om et nyt skub i integrationen, herunder udvidelse, når Lissabontraktaten er trådt i kraft. Sandheden er, at hvis det går langsommere, skyldes det ikke, at vi ikke har Lissabontraktaten, som kun tjener som alibi, men det skyldes den nuværende krises negative konsekvenser, som fremmer en gennationalisering af visse fællesskabspolitikker, og som også giver de centrifugale tendenser i EU ny drivkraft. Det er spørgsmål, der skal tackles særskilt og ordentligt, hvis vi ønsker, at Lissabontraktaten skal fungere, som vi forventer.
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Hr. formand! En af de konklusioner, som man efter min opfattelse kan drage af denne forhandling, er, at man opnår større deltagelse og større opbakning om det europæiske projekt, når man forklarer, hvordan det forholder sig, når man drøfter spørgsmålene med folk, når vi ser kommunikation, og når man afviser løgne.
Jeg vil derfor som mange andre talere tillade mig at komme med et positivt bidrag og bede Kommissionen overveje, om man, når den nye Kommission skal sammensættes, da ikke skulle lægge pligterne under kommissæren for menneskerettigheder ind i en bredere portefølje som f.eks. under kommissæren for borgerskab og herunder også medtage kommunikation, som er helt afgørende for, at vi kan kommunikere ordentligt, forklare ordentligt og starte en ægte dialog om det europæiske projekt.
John Bufton
(EN) Hr. formand! Resultatet af folkeafstemningen om Lissabontraktaten sidste weekend i Irland er et levende bevis på, at dette Parlament ikke er demokratisk, ærligt eller ansvarligt. Men hvem her bryder sig i realiteten om det? Jo, det gør jeg. Det faktum, at man tvang irerne til at stemme to gange, beviser, at EU er blevet et diktatur. Hvis resultatet af afstemningen ikke bliver, som EU-diktatorerne ønsker det, så stemmer de bare igen og igen, indtil de opnår det ønskede resultat.
Det er ikke retfærdigt, og efter min opfattelse er det moralsk forkert. Lissabonfanatikerne her i Parlamentet vil nu sætte fuld damp på for at skabe en europæisk superstat med 500 mio. mennesker. Uretfærdigheden består i, at befolkningen i mit land, Det Forenede Kongerige, fik lovet en folkeafstemning, men ikke fik den. Ironien ligger i, at vi under Lissabontraktaten vil få en fuldtidspræsident. Det bliver sandsynligvis Tony Blair. EU's præsident vil være statschef.
Man kan ikke have to statschefer, og da EU har forrang for nationale organer, vil EU-præsidenten - måske Tony Blair - få forrang for vores dronning. Befolkningen i mit land vil ikke acceptere, at en ikke valgt fiasko eller nogen som helst anden får forrang for vores dronning. Gud bevare vores dronning!
Corneliu Vadim Tudor
(RO) Hr. formand! Som De ved oplever Rumænien for øjeblikket en politisk krise uden fortilfælde ud over den økonomiske og sociale krise. Man er i øjeblikket i færd med at forberede en større valgsvindel. Jeg henviser her til det rumænske præsidentvalg, der skal finde sted den 22. november. Der har været lavet svindel med alle rumænske valg, men ikke i den utrolige størrelsesorden, som nu planlægges.
Jeg retter ikke min beskyldning mod nogen bestemt, men der er blevet oprettet mekanismer, der er blevet finpudset til at gennemføre en sådan svindel, og det er helt skandaløst. Det omfatter falske opinionsundersøgelser, valgturisme, ekstra lister, ugyldige stemmer fra folk, der faktisk stemte, og gyldige stemmer fra døde mennesker, anvendelse af enorme summer og mængder af forbrugsgoder til bestikkelse af fattige mennesker, bestikkelse af skolebørn for at overbevise forældrene, computersvindel og mange andre ulovlige handlinger. Jeg vil bede Dem om at hjælpe med til at redde Rumænien. Jeg udsender et SOS på vegne af den rumænske befolkning.
EU's institutioner, herunder især Europa-Parlamentet, har en moralsk forpligtelse til at hjælpe med til, at en medlemsstat forbliver civiliseret. De må ikke tillade, at Balkan-mafiaen ødelægger EU's fornemme projekt. Jeg ringer med denne alarmklokke, fordi de europæiske institutioner er den rumænske befolknings sidste håb.
Zoltán Balczó
(HU) Hr. formand! Fortalerne for Lissabontraktaten fejrer ikke blot en sejr, men en sejr for selve demokratiet, og det gør de under påskud af den aktuelle jastemme i en påtvunget folkeafstemning. Det faktiske resultat er imidlertid 3-1 for traktatens modstandere. Vi bør ikke glemme, at befolkningerne i både Holland og Frankrig sagde nej til forfatningstraktaten, som indeholdt de helt samme bestemmelser. Man kom så med den kreative, men kyniske idé, at hvis Europas befolkninger ikke accepterer denne forfatning, så kalder vi den en reformtraktat, og de politiske ledere vil stemme for den i de forskellige parlamenter. Desværre var den ungarske regering den første til at gøre det.
Jeg ved godt, at mange mennesker mener, at Lissabontraktaten er vejen til lykken for Europas befolkninger, men det giver dem stadig ikke det nødvendige retsgrundlag til at sige, at dette er, hvad Europas befolkninger ønsker.
Cristian Dan Preda
(RO) Hr. formand! Jeg ønsker blot ordet for at minde Vadim Tudor om, at det spørgsmål, vi drøfter for øjeblikket, er folkeafstemningen i Irland, og at de helt ukorrekte påstande, han har fremsat, ikke har noget med dette emne at gøre. Samtidig vil jeg gerne sige, at jeg er glad for den sejr, den proeuropæiske lejr vandt i Irland.
Cecilia Malmström
Hr. formand! Jeg kan se, at debatten fra den irske folkeafstemning stadig lever i bedste velgående i Parlamentet, og der kan siges en masse om demokrati. Er det demokratisk at lade den irske befolkning stemme igen? Ja, det er det. Det er meget demokratisk. Hvis man lytter til folk og spørger dem om, hvorfor de stemte nej, finder man ud af, hvad grundene var. Dernæst præciserer man disse ting ved at give den irske befolkning retlige garantier om beskatning, om neutralitet, om visse etiske spørgsmål, og også ved at sikre, at alle medlemsstater, herunder Irland, vil få en kommissær, når den nye traktat træder i kraft. Efter at disse ting var blevet præciseret, fik man en ny folkeafstemning. Et flertal på to tredjedele af befolkningen svarede ja, og stemmedeltagelsen var større end sidste gang. Det er demokratisk, og jeg mener, at vi burde glædes over dette og sige tak til det irske folk.
Jeg kan også se, at der her foregår en intern britisk debat, som det ville være fristende at gå ind i, men som jeg ikke vil berøre. Jeg vil blot sige, at uanset hvem der måtte sidde i Downing Street næste år, har briterne brug for Europa, og Europa har brug for briterne.
Jeg fornemmer ligeledes en vis frustration over tidsplanen. Det kan jeg godt forstå, og jeg føler det samme, men jeg vil blot forsikre Parlamentet om, at vi vil gå videre så hurtigt som muligt. Vi har garantier eller løfter om, at den polske præsident vil underskrive i løbet af få dage. Tidsplanen er stadig lidt uklar i Prag. Jeg tager dertil i aften, hvis jeg når flyet, og jeg skal mødes med en masse mennesker i morgen for at danne mig et klarere billede af de forskellige scenarier, de forskellige tidsplaner, vi kan forvente. Vi har brug for et par dage til at forstå og vurdere situationen i forfatningsdomstolen. Traktaten befinder sig hos forfatningsdomstolen, og så længe den er der, kan præsidenten ikke skrive under. Jeg er ret optimistisk. Jeg tror, den vil være parat om kort tid, men vi er nødt til vente nogle dage, før situationen er klar.
Men naturligvis arbejder formandskabet i mellemtiden. Der er en masse arbejdsgrupper, som arbejder med forberedelsen af traktatens gennemførelse. Der foregår drøftelser med Europa-Parlamentet og med Kommissionen for at sørge for, at alt det nødvendige er gjort og på plads, således at traktaten hurtigt kan træde i kraft.
Fru Flautre stillede mig et spørgsmål om de ekstra medlemmer af Parlamentet. Det er et spørgsmål, der skal behandles, så snart traktaten er trådt i kraft, og jeg kan forsikre hende om, hvis hun lytter nu, at vi gør alt, hvad vi kan, for at sikre, at beslutningen kan træffes så hurtigt som muligt. Jeg vil gerne takke Parlamentet for at have givet disse medlemmer observatørstatus, mens vi afventer formaliteterne efter traktatens godkendelse. Hun nævnte også mange mænd, hvis navne er blevet omtalt i forbindelse med topposter, men det drejer sig om mænd, der er blevet nævnt i medierne, i pressen. Rådet har endnu ikke stillet officielle kandidater. Men det kommer. Men alle de navne, der tales om, er nævnt i medierne. Jeg ville være meget glad for, at en af disse topposter gik til en kvinde. Jeg kan ikke garantere, at vi vil få held med os her, for formandskabet skal lytte til alle hovedstæderne og finde kandidater, om hvem der kan opnås enighed blandt alle de 27 medlemsstater, men jeg ville være meget glad for en kvindelig kandidat, for det ville gøre Europa meget mere repræsentativt, end det er tilfældet i dag.
Jeg fornemmer også, at der er stærke følelser i Parlamentet for, at Europa skal komme videre og blive en stærkere og større aktør i verden, og for at vi skal udvise beslutsomhed med hensyn til økonomien, bekæmpelse af arbejdsløsheden, globaliseringens udfordringer og klimaspørgsmålet. Det er nødvendigt. Lissabontraktaten er et vigtigt redskab i vores arbejde, men vi skal også komme videre, uanset hvilken traktat vi har. Vi skal fremvise konkrete resultater og levere varen. Først når vi gør det, når vi lever op til det, borgerne forventer af os - og det gælder Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet - vil vi vinde legitimitet og borgernes tillid. Jeg kan forsikre Dem om, at formandskabet gør, hvad det kan for at komme videre i arbejdet med alle disse spørgsmål med hjælp fra Europa-Parlamentet. Mange tak for en interessant forhandling.
Margot Wallström
Hr. formand! Det har været en interessant forhandling, som jeg tror i et vist omfang er en gentagelse af de diskussioner, der har fundet sted i Irland og andre steder.
Jeg vil gerne begynde med nogle fakta. Det er medlemsstaternes regeringer, som træffer beslutning om ratifikationsmetoden. EU-institutionerne kan ikke på nogen måde tvinge en medlemsstat til at vælge mellem en folkeafstemning eller en parlamentsratifikation. Det er det efter min mening meget vigtigt at understrege. Det er interessant, at alle dem, der taler så stærkt for en uafhængig national stat, samtidig er dem, der ønsker at påtvinge alle medlemsstater en folkeafstemning. Det finder jeg lidt mærkeligt.
Irland besluttede at afholde en ny folkeafstemning. Lad os være ærlige. Dette medfører altid en politisk risiko, men det var den irske regering, som besluttede, at de var villige til at påtage sig den. Hvorfor traf de denne beslutning?
Det er for øvrigt ikke usædvanligt at gentage en folkeafstemning. Det er tidligere blevet gjort i hjemlige spørgsmål, og i visse medlemsstater kan man ligeledes vende tilbage til hjemlige spørgsmål flere gange, så lad os være intellektuelt ærlige omkring hele denne procedure.
Jeg tror, at de irske medlemmer af Parlamentet har gives os en rigtig analyse. Hr. Kelly, Mary MacDonald, hr. De Rossa gav os en forklaring på, hvorfor den irske befolkning havde ændret mening, og hvorfor de stemte ja, og vi har efter min mening fået gode svar.
Jeg synes, at mange medlemmer af Parlamentet har en mærkværdig måde at opfatte demokrati på, som om demokrati var statisk og absolut. De foretrækker måske at glemme, at det drejer sig om en diskussion om reform. Det er en proces, som startede i Laeken for mange år siden, og forskellige demokratiske organer har i årenes løb været involveret i drøftelser om, hvordan man i fællesskab kunne træffe afgørelser på en mere moderne, demokratisk og effektiv måde. Medlemsstaterne og deres ledere har naturligvis brugt megen tid og energi på denne procedure, og derfor er situationen ikke statisk, den kan ikke sammenlignes med en fodboldkamp. Jeg beklager, men man kan ikke tælle mål, som man gør det i en fodboldkamp, for vi skal også lytte til hinanden.
Og det gjorde man. Man lyttede til den irske befolknings bekymringer, og det gjorde de selv i Irland. Hvorfor skal vi forklare, hvordan det forholder sig? Irerne selv, deres nationale parlament, drøftede i et underudvalg grundene til, at man havde stemt nej - for det overraskede også mange her. De så derfor på grundene hertil.
Jeg var der selv. Jeg var på modemessen i Dublin. Jeg var på fiskemarkedet i Cork. Jeg var til et offentligt møde i Donegal, og det, mange mennesker først og fremmest sagde, var, at de ikke havde læst hele traktaten, at det var en meget kompleks juridisk tekst, og at det var vanskeligt at forstå, hvad det helt nøjagtigt drejer sig om.
Nogle sagde, at de var bange for, at det, der stod på plakaterne, kunne være sandt, f.eks. at EU vil fastsætte en minimumsløn på 1,48 EUR. Kan det virkelig være sandt? Eller er det rigtigt, at EU vil indføre værnepligt til en europæisk hær og sende meget unge mennesker til Afghanistan i en europæisk hær. Kan det være rigtigt? Hvad er det for udtalelser? Skal jeg tro på dem? Irerne havde mange ængstelser og mange reelle bekymringer, men først og fremmest manglede de information, og de havde behov for, at man tog deres bekymringer alvorligt.
Og det gjorde man. Civilsamfundet deltog også, som hr. Kelly forklarede så godt. Jeg skammer mig ikke over, at vi udarbejde et resume af Lissabontraktaten til borgerne, som dernæst blev offentliggjort i de store aviser - og, vil jeg gerne tilføje, ingen bestred det - således at borgerne selv kunne læse et resume af traktaten på et forståeligt sprog, og således at de selv kunne bedømme, hvad der står i traktaten, hvad der er sandt eller usandt.
De retlige garantier hjalp også, fordi det derved blev præciseret, at de ikke behøvede at bekymre sig om neutralitet eller abort eller andre ting. Det blev altså præciseret, og de fik retlige garantier, og de fik en kommissær, og jeg takker Irland, for det betyder, at vi vil få en svensk kommissær, en tysk kommissær, en græsk kommissær osv. Vi kan også takke irerne for, at de har fået det afklaret.
Vi diskuterer naturligvis ikke disse ting i et politisk tomrum. Virkeligheden har også indflydelse på, hvordan vi opfatter disse spørgsmål, og det er der ikke noget galt i, men jeg tror, at vi, når vi analyserer resultatet af en folkeafstemning, også omhyggeligt skal se på frygtfaktorerne på begge sider, for frygt er en stærk følelse og kan misbruges. Derfor skal den efterfølgende debat i Irland også beskæftige sig med spørgsmålet om, hvordan man kan undgå at bruge eller misbruge en frygtfaktor. Men virkeligheden viste, at den irske befolkning tror på, at de har en plads i Europa, og at det vil være til gavn for dem fuldt ud at være med i Europa og ikke blive spurgt om, hvorvidt det er rigtigt eller ej.
Jeg håber også, at Kommissionen fortsat kan spille sin rolle i forbindelse med at levere faktuelle, objektive oplysninger, men debatten vil fortsætte, for vi skal huske på, at det positive aspekt ved en folkeafstemning er, at man skal inddrage borgerne. Man skal levere de nødvendige oplysninger, der skal være debat og diskussion. Det negative aspekt er, at en folkeafstemning også splitter en befolkning. Man er nødt til at sige ja eller nej, og det kan også blive siddende længe i irernes bevidsthed. Vi har en pligt, en demokratisk forpligtelse, til også at tage nejsidens bekymringer alvorligt, til at fortsætte debatten og sikre, at EU-spørgsmål bliver en del af den normale politiske debat og fra nu af også i civilsamfundet i Irland og i resten af Europa. En af grundene til, at vi ikke havde større valgdeltagelse, var, at EU-spørgsmål ikke er en del af den daglige politiske debat i alle medlemsstater.
Det skal vi gøre, og jeg håber, at vi nu også får en kommissær med ansvar for både borgerskab og kommunikation, og jeg håber, at det bliver under den nye Lissabontraktat.
Formanden
Tak til kommissæren og også tak til alle dem, der deltog i denne meget vigtige forhandling om resultatet af den irske folkeafstemning.
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Elena Oana Antonescu  
Den irske afstemning er en endegyldig afstemning for Europa. Når Lissabontraktaten træder i kraft, vil Europa komme ud af det dødvande, det har befundet sig i i årevis.
Der er blevet sagt meget om Europas mangel på demokrati og om kløften mellem EU og dets borgere. Nogle medlemmer taler også om de europæiske institutioners manglende evne til at tackle de mange forskellige realiteter i et Europa, der består af 27 medlemmer, og hvor mange af de lande, der først for nylig er kommet med, har forskellige udviklingsniveauer og forskellige økonomier.
Fællesskabets institutionelle struktur er utilstrækkelig, der er behov for at øge EU's legitimitet i borgernes øjne, og der bør etableres særlige instrumenter, der vil sætte EU i stand til at påtage sig et globalt ansvar i et vanskeligt økonomisk klima, hvilket alt sammen berettiger medlemsstaternes stærke ønske om at arbejde for et mere demokratisk Europa.
Når traktaten træder i kraft, vil det bane vejen for en reform af EU og give den den nødvendige institutionelle handlekraft. Men der er behov for politisk vilje til at tackle disse udfordringer. Derfor er en vellykket gennemførelse af Lissabontraktaten helt afgørende.
Sebastian Valentin Bodu  
EU nærmer sig hurtigt det tidspunkt, hvor man skal gennemføre den vigtigste reform i Unionens historie, nemlig gennemførelsen af Lissabontraktaten. Irland sagde ja til traktaten 16 måneder efter et rungende nej, der skabte stor bekymring i alle Europas regeringer.
EU venter nu på, at Polens præsident, som han har lovet det, hurtigt ratificerer traktaten, og at forfatningsdomstolen i Den Tjekkiske Republik gør, hvad den tjekkiske præsident nægter at gøre. Det vil gøre EU mere fleksibel og sætte EU i stand til at handle hurtigere, men det er ikke det hele. Traktaten vil også genoplive bestræbelserne i de stater, der ønsker at blive medlemmer af Fællesskabet. Landene på Vestbalkan har med begejstring hilst den irske ratifikation af traktaten velkommen.
EU vil have en stærkere global stemme, når institutionerne er blevet etableret og reformeret. EU vil så ikke længere kun være et fællesmarked, men også en magt i internationale anliggender. EU får sin styrke fra de 27 medlemsstater, hvis antal kunne stige i en ikke alt for fjern fremtid. Vi håber, at traktaten vil træde i kraft i 2010. Det kunne også blive året for EU's fornyelse, et EU som har haft held til at forny sig i hele sin historie.
Maria Da Graça Carvalho  
Resultatet af folkeafstemningen om Lissabontraktaten i Irland er et vigtigt skridt i den europæiske integration og i styrkelsen af Europas rolle. Lissabontraktaten sætter EU i stand til at øge sin rolle på forskellige områder som f.eks. energi, klimaændringer, videnskab og samarbejde med udviklingslandene.
Lissabontraktaten stipulerer, at bekæmpelsen af klimaændringer er en specifik målsætning under EU's miljøpolitik, og det anerkendes, at EU har en førende international rolle at spille i bekæmpelsen af klimaændringerne.
For første gang vil der blive medtaget et kapitel om energi, hvor målsætningen for EU's politik er at opnå energisikkerhed, at fremme energieffektivitet og at udvikle vedvarende energikilder.
Lissabontraktaten lægger fundamentet for etableringen af det europæiske forskningsrum og styrker derved den europæiske indsats på et område, som er afgørende for den økonomiske vækst og beskæftigelsen.
Lissabontraktaten indfører for første gang et særligt retsgrundlag for humanitær bistand og erklærer, at nedbringelse og udryddelse af fattigdommen i udviklingslandene er det vigtigste mål for EU's udviklingspolitik.
João Ferreira  
skriftlig. - (PT) Resultatet af den anden folkeafstemning om Lissabontraktaten i Irland ændrer ikke den antidemokratiske karakter af en proces, der lige fra begyndelsen har ignoreret folkets vilje. Vi vil ikke tillade, at nej'et fra den franske og nederlandske befolkning til forfatningstraktaten eller det bedrag, som dens omskrivning til Lissabontraktaten udgør, går i glemmebogen.
Tilsidesættelsen af den irske befolknings nej i den første folkeafstemning og den uacceptable afpresning og indoktrinering, der fulgte efter, og som kulminerede i en enorm kampagne, der omfattede skamløs brug af ressourcer tilhørende både den irske stat og EU, vil gå over i historien. Hverken ratificeringsprocessen eller indholdet af denne traktat legitimerer fortsættelsen af de politikker, der ligger til grund for den alvorlige økonomiske og sociale krise, vi oplever i EU, navnlig i Portugal, og som denne traktat vil forværre.
Fra vores side vil vi fortsat med uændret beslutsomhed bekæmpe nyliberalisme, føderalisme og militarisme i EU. Vi vil fortsat med overbevisning kæmpe for et andet Europa - et Europa for arbejderne og folket - og mod de fornyede trusler mod sociale rettigheder og arbejdsmarkedsrettigheder, demokrati, suverænitet, fred og samarbejde, som vi nu står overfor.
Bruno Gollnisch  
skriftlig. - (FR) Hvem er det, vi griner ad? Den ganske foragtelige tilfredshed, der i dag udvises over det ja, som er blevet trukket ud af irerne efter måneders chikane, skyldkampagner, løgne og halve sandheder, er en skændsel mod demokratiet og en fornærmelse mod befolkningens vilje. Ved en domstol er en tilståelse, der opnås under pres, værdiløs: Det bør være det samme for disse opstyltede ratificeringer, hvor der kun er ét muligt svar, som vi er parate til at fremtvinge ved at få borgerne til at stemme igen og igen indtil bevidstløshed, hvis vi ikke helt forbigår dem ved at gå den parlamentariske vej. I dag er Václav Klaus, Tjekkiets præsident, den eneste, der forsøger at gøre modstand mod denne frihedsødelæggende tekst, som Lissabontraktaten er. Alle patrioter i Europa, alle, som afviser den europæiske superstat, alle, der mener, at befolkningerne har ret til selv at afgøre deres fremtid, skal i dag vise deres støtte til ham og hjælpe ham med at modstå det pres, han udsættes for, og som han i endnu højere grad vil blive udsat for i den nærmeste fremtid.
Lívia Járóka  
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at udtrykke min glæde over resultatet af den irske folkeafstemning, som baner vejen for Lissabontraktatens ikrafttrædelse, så vi kan skabe et EU, der styrker demokratiet og solidariteten. Jeg vil gerne pointere, at traktaten på den ene side giver de nationale parlamenter større indflydelse, og at den på den anden side er baseret på Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, hvorved dette charter, der omhandler menneske- og minoritetsrettigheder, opretholdes og konsolideres. Dette er særlig vigtigt for Ungarn, da chartrets forbud mod forskelsbehandling af personer, der tilhører et nationalt mindretal, er en særdeles vigtig gestus over for de ungarer, der bor uden for Ungarn, og de mindretal, der bor i Ungarn. Under den aktuelle globale økonomiske nedgang er det vigtigt, at vi anerkender, at et effektivt europæisk samarbejde kan sætte mellemstore lande, som f.eks. Irland og Ungarn, i stand til at komme ud af krisen.
Rareş-Lucian Niculescu  
Når Lissabontraktaten træder i kraft, vil den i høj grad forenkle lovgivningsprocedurerne. Det væsentligste fremskridt i denne henseende vil være stigningen i antallet af områder, hvor beslutninger vedtages ved kvalificeret flertal i Rådet (og ikke enstemmigt), samt stigningen i antallet af områder, hvor Parlamentet spiller rollen som medlovgiver sammen med Rådet. Disse nye tiltag vil i høj grad forenkle beslutningsproceduren på EU-plan, navnlig på områder som strukturfondene og Samhørighedsfonden, som er særdeles vigtige for Rumænien, der har brug for disse penge til at fortsætte landets udvikling. Det glæder mig også, at Parlamentet vil få yderligere beføjelser, f.eks. med hensyn til landbrugsmidler, et område, der er hårdt ramt af den økonomiske krise, som vi aktuelt oplever, og som samtidig er et område, der har behov for specifikke foranstaltninger, som kan sikre hurtige resultater med henblik på at forbedre landbrugernes vilkår og sikre vores borgeres fødevaresikkerhed.
Joanna Senyszyn  
Præsident Lech Kaczyński har trods et offentligt løfte herom stadig ikke undertegnet Lissabontraktaten. Denne forsinkelse har nu varet i mere end halvandet år. Dette er ubegrundet, forkasteligt og endda ulovligt.
Den 1. april 2008 blev præsidenten pålagt at ratificere Lissabontraktaten af det polske parlament. I henhold til Polens forfatning er præsidenten forpligtet til at underskrive traktaten. Det er ikke et spørgsmål om hans velvilje eller ønske - det er en forpligtelse. Når han ikke opfylder denne forpligtelse, bryder han loven. Ved at gøre sin underskrivelse af traktaten afhængig af en beslutning, der træffes af befolkningen i et andet land, har præsident Kaczyński tildelt Polen rollen som et land, der ikke kan træffe en suveræn beslutning, og har krænket den polske befolknings patriotiske følelser. I Irland var vinderne dem, der støtter et stærkt og forenet EU. I Polen står præsidenten i vejen for en sejr, og han har nu næsten ingen støtte i samfundet.
Har han tøvet af personlige årsager, af frygt for at miste ubøjelige antieuropæiske vælgere, herunder vælgere, der er tilknyttet Radio Maryja? Hvis det er tilfældet, er det på høje tid, at der iværksættes en rigsretssag. I henhold til Polens forfatning er der to muligheder. Et statstribunal eller anvendelse af artikel 131, stk. 2, afsnit 4, i Polens forfatning, hvor nationalforsamlingen erklærer, at præsidenten af helbredsårsager permanent er uden af stand til at udøve sine beføjelser. Den polske befolkning ønsker ikke at hindre EU's udvikling. Tværtimod ønsker den at iværksætte gavnlige ændringer i Europa. Præsident Kaczyński har ikke ret til at blande sig i dette.
Czesław Adam Siekierski  
Selv om EU og dets institutioner fungerer effektivt i det daglige uden Lissabontraktaten, vil der blive skabt et billede af et Fællesskab, som ikke er i stand til at nå frem til og træffe vigtige beslutninger, hvis den ikke vedtages. Lissabontraktaten indfører nye afstemningsprincipper, hvor et lands stemmeindflydelse hænger tydeligt sammen med antallet af indbyggere i landet. Sammenlignet med det nuværende afstemningssystem under Nicetraktaten er systemet bedre for store lande, herunder Tyskland, mens mellemstore lande, f.eks. Polen, står som tabere. Antallet af stemmer, der var tildelt Polen under Nicetraktaten, var særdeles fordelagtigt. Der er skabt en vis frygt med hensyn til fordelingen af beføjelser som følge af etableringen af en ny institution - formanden for Det Europæiske Råd, også kaldet formanden for EU. Vi skal huske, at vi allerede har formanden for Kommissionen og formanden for Parlamentet. Der er også lederen af det land, som har formandskabet for EU, og desuden afventer vi udnævnelsen af en højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Bortset fra indførelsen af positionen som højtstående repræsentant, også kaldet EU's udenrigsminister, styrker Lissabontraktaten EU's eksterne politik ved at etablere et fælles diplomati. Det er desuden blevet muligt at forlade EU, der er skabt det europæiske borgerinitiativ, og traktaten omhandler behovet for at etablere en EU-energipolitik, som er meget vigtig for Europas fremtid. Vi afventer forhåbningsfuldt de endelige ratificeringer af traktaten.
Silvia-Adriana Ţicău
skriftlig. - (RO) Med Lissabontraktaten kan de nationale parlamenter sætte Europarelaterede emner på dagsordenen for den nationale debat. Praktisk talt alle lovgivningsforslag fra Kommissionen skal gennemgås af de nationale parlamenter med henblik på at kontrollere, at subsidiaritetsprincippet overholdes. Hvis en tredjedel af de nationale parlamenter meddeler Kommissionen, at dette princip ikke overholdes, er Kommissionen forpligtet til at revidere det pågældende forslag. Hvis halvdelen af de nationale parlamenter mener, at subsidiaritetsprincippet er overtrådt, er Parlamentet og Rådet forpligtede til at fremlægge en udtalelse om, hvorvidt dette princip er blevet overholdt eller overtrådt. Når en europæisk retsakt er blevet vedtaget, kan de nationale parlamenter anmode EF-Domstolen om at ophæve den inden for to måneder efter dens offentliggørelse. Varigheden af lovgivningsprocessen på europæisk plan betyder, at inddragelsen af Europarelaterede emner på dagsordenen for de nationale debatter vil give medlemsstaterne mulighed for i rette tid at modtage oplysninger om og retningslinjer for udviklingen og for at udforme deres egne samtidig med EU. Lissabontraktaten bekræfter, at EU's økonomi er en social markedsøkonomi, og tilfører EU nye beføjelser på områder, som f.eks. klimaændringer og energipolitik. Disse beføjelser vil være af særlig betydning, navnlig i forhold til EU's energiafhængighed af tredjelande.
Rafał Kazimierz Trzaskowski  
skriftlig. - (EN) Et irsk ja til Lissabontraktaten er godt nyt for Europa. Der er ingen tvivl om, at traktaten vil være gavnlig for EU, idet den forenkler beslutningsprocessen og skaber et bedre grundlag for EU's effektivitet. I modsætning til det, som traktatens modstandere siger, skaber den ikke en større revolution. Aldrig tidligere har så meget dog været afhængig af gennemførelsesprocessen. Djævelen ligger i detaljen. Med fornyelserne i traktaten kan den f.eks. forøge EU's synlighed på den internationale scene. Meget afhænger dog af de endelige ordninger, som vil afgøre karakteren af de nye instrumenter, f.eks. Tjenesten for EU's Optræden Udadtil. Det er derfor afgørende, at Parlamentet påtager sig sin egentlige rolle i processen med så vidt muligt at skabe de nye institutionelle rammer, der er omhandlet i Lissabontraktaten. Det vil gøre processen mere gennemsigtig, øge dens legitimitet og i sidste ende efter min mening forbedre slutresultatet.
