
Billingham
Fru ordförande! Jag tar till orda för att försöka få ert stöd och faktiskt stöd från parlamentets ordförande för bistånd till de förödande översvämningar och effekterna av dessa översvämningar i min valkrets under påskhelgen. Ungefär tvåtusen hem drabbades och hundratals familjer bor nu i tillfälliga bostäder. För att göra saker ännu värre: I Norhampton, enbart, var det område som drabbades underpriviligierat, där folk har mycket låg försäkringstäckning. Jag vet att ni känner till de här översvämningarna, de drabbade hela Midlands. Jag har redan skrivit till kommissionen för att söka stöd och jag söker även ert stöd för katastrofbistånd för denna mycket tragiska situation, där det inte bara var materiella förluster utan där också tragiskt nog liv gick förlorade. Jag söker således ert stöd denna förmiddag i denna mycket allvarliga fråga.

Ordföranden
Jag tackar er, fru Billingham. Jag beklagar verkligen den här katastrofen, och jag skall självklart notera ert uttalande mycket noggrant. Jag skall vidarebefordra detta till ordföranden, och nödvändiga åtgärder kommer att vidtas. Ni kan räkna med mig.

Perry
Fru ordförande! Jag tar till orda om en ordningsfråga som jag hänvisade till denna kammare i september förra året efter prinsessan Diana av Wales tragiska död. Jag sade att detta reste frågan om ett möjligt intrång från pressens sida i enskildas privatliv. I det skedet, som följd av ett yrkande från Pauline Green, föreslog man att ärendet skulle hänvisas till utskottet. Jag tog upp frågan igen tidigare i år; det är en fråga som såvitt jag vet inte har hänvisats till något utskott i denna kammare, trots att det var kammarens beslut, som jag säger, i september förra året. Jag undrar om ni kan ge oss någon information i det här skedet huruvida det finns någon avsikt att uppfylla kammarens önskan och hänskjuta detta till utskottet, eller om det är någon som försöker att tysta ned det?

Ordföranden
På ett generellt plan, herr Perry, kan jag säga er att vår avsikt verkligen är att respektera parlamentets vilja. Det är uppenbart. Vad har då hänt, när det gäller just den fråga ni tar upp? Just nu kan jag inte ge er någon information, men vi skall undersöka hur långt man har kommit, så att parlamentets vilja i den här frågan får en konkret uppföljning, och det skall jag se till.

Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Collins, Gerard
Fru ordförande! Mitt namn finns inte med på närvarolistan från i går, och det är mitt eget fel. Jag var närvarande i kammaren och deltog i debatten om Nordirland. Jag skulle uppskatta om mitt namn skulle kunna läggas till bland dem som var närvarande.

Ordföranden
Självklart, herr Collins, detta är fel. Vi noterade att ni var där, så det skall rättas till.

Rübig
Fru ordförande! Jag vill gärna börja när resultaten i samband med uttalandet om kriminaliteten i Bryssel står att finna i protokollet. Enligt protokollet sade Schulz att vi enbart koncentrerar oss på skydd av medarbetarna inom de europeiska institutionerna. Jag skulle emellertid vilja betona att det naturligtvis i lika stor utsträckning handlar om skyddet av alla medborgare i Bryssel.
(Applåder)

Ordföranden
Absolut, herr Rübig. Om det gjordes ett uttalande och detta inte har noterats i protokollet, skall vi se till att så sker.
(Protokollet justerades.)

Tjänster som bygger på eller utgörs av villkorad tillgång
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0136/98) av Anastassopoulos för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om rättsligt skydd för tjänster som bygger på eller utgörs av villkorad tillgång (KOM(97)0356 - C4-0475/97-97/0198(COD)).

Anastassopoulos
Fru ordförande! Jag ser ingen representant för kommissionen här i salen just nu och jag är inte benägen att fortsätta debatten om det inte finns någon kommissionsledamot som följer den. Jag skulle vilja lägga in en begäran om att avbryta kanske under en eller två minuter så att kommissionsledamoten hinner komma, för det är inte möjligt att diskutera utan kommissionsledamotens närvaro.

Ordföranden
Herr Anastassopoulos, jag har märkt att kommissionen inte är närvarande. Jag hade svagheten att tro att kommissionen skulle komma när vi behandlade ordningsfrågorna. Så blev det inte. Jag är verkligen ledsen över det, och inte särskilt nöjd. De måste ha haft problem med flyget. Kommunikationer är inte det lättaste överallt ...
(Martens: " Kommissionen är i Bryssel" ) Det var ett skämt, herr Martens.
Anastassopoulos lade fram en begäran, som jag personligen godkänner, om det inte finns några invändningar. Vi kommer att avbryta sammanträdet under några minuter, i väntan på att den berörda kommissionären skall anlända. Och då, så snart som möjligt hoppas jag, återupptar vi sammanträdet.
(Sammanträdet avbröts kl. 9.10. och återupptogs kl. 9.15.)
Ordföranden
Mina kära kolleger, vi kan återuppta vårt sammanträde. Kommissionär Monti blev försenad på grund av att kommissionens personal strejkar. Herr kommissionär, självklart ursäktar vi er. Eftersom vi känner till er punktlighet och er tillgänglighet i förhållande till Europaparlamentet, var vi inte särskilt oroliga, vi trodde att ni hade goda skäl till att vara försenad.
Jag ger ordet till föredraganden, Anastassopoulos.

Anastassopoulos
Fru ordförande! Det har gått nästan ett år sedan Europaparlamentet gav grönt ljus till kommissionen att vidta åtgärder för att bekämpa piratverksamheten och de krypterade tjänsterna på den inre marknaden.
Ett tidigare betänkande från er föredragande har redan lett till en resolution den 13 maj 1997. Svaret från Europeiska kommissionen kom omedelbart. Den tillkännagav med det förslag till direktiv som vi behandlar tillsammans med betänkandet i dag, ett initiativ för att uttrycka de observationer och slutsatser som har sammanställts i grönboken. Detta förslag från kommissionen är värt att välkomna:
För det första eftersom det visar i vilken utsträckning Europeiska kommissionen förstår behovet av att problemet med piratverksamheten och avkodarna behandlas så snabbt som möjligt så att inte den utbredning som man redan kan skönja fortsätter på andra audiovisuella områden som t.ex. handeln med ljud- och videokassetter, -för det andra för att kommissionen utökade tillämpningsområdet för förslaget till direktiv på ett sådant sätt att det skulle täcka alla informationssamhällets tjänster och på så sätt skapade en lämplig rättslig ram för ett lagligt skydd av varje tjänst som bygger på villkorad tillgång.Den tillfredsställelse som vi uttrycker över de observationer som vi refererade till måste dock tyvärr bromsas på den här punkten, eftersom de andra punkterna i förslaget visar en försiktighet, en tvekan och en blygsamhet som vi inte kan förstå. Kommissionens förslag är alltså alldeles för vagt för att stå emot tidens gång på ett område där utvecklingen mäts i ljusår och där piratindustrin ständigt visar sin flexibilitet och sin anpassningsförmåga. Och låt den inte komma med invändningar om att en självbegränsning av förbindelserna med olagliga eller illojala verksamheter som har handeln som enda syfte, och som vi försöker bekämpa, representerar det enda genomförbara sättet. Vi kan inte i något fall acceptera att Europeiska kommissionen blockeras av gränser som bygger på en minsta gemensam nämnare, på grund av bristande vilja från någon eventuell representant för medlemsstaterna.
Man har likväl tagit till andra, enligt min bedömning, lika ruttna argument för att rättfärdiga kommissionens svaghet att acceptera konkreta ändringar i sitt förslag, att den så att säga annars skulle riskera att upplösa den inre marknaden, att den skulle skada aktörerna inom den akademiska forskningen och konsumenterna, att den skulle kränka yttrandefriheten. Ingenting är en större osanning, fru ordförande. Att man tolererar olagligheten har inte med den inre marknaden att göra och konsumenterna gagnas inte av piratverksamheten. Det är tvärtom för dem som det innebär en extrakostnad. Vad gäller skyddandet av yttrandefriheten är det omöjligt för mig att inte säga till dessa tillfälliga, utstuderade anhängare: " Undvik att förolämpa mig" . Er föredragande har under nästan 30 år såsom advokat kämpat för denna frihet. Men aldrig har man förbundit den med missbruk.
Slutsatserna är tydliga: Förslaget till direktiv måste förstärkas och med denna bedömning drog man samma slutsatser i både utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt och i de yttrande utskotten för ekonomi, valutafrågor och industripolitik samt kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media med ståndpunkter och analyser som är värda applåder. Efter en särskilt detaljerad granskning, drog man slutsatsen att det kriterium som karakteriserar den olagliga verksamheten måste breddas, för att innefatta begreppet om en direkt eller indirekt ekonomisk fördel och för att på detta sätt täcka även de statliga TV-stationerna. Och med våra 25 ändringsförslag drar vi upp nya gränser för det rättsliga skyddet och sanktionsnivån.
Det problem som har uppkommit sedan 1995 är redan stort. När det på Internet under bara fem månader publicerades mer än en miljon reklamannonser för pirattillverkning, och när de organisationer som tillhandahåller krypterade tjänster berövades mer än 240 miljoner ecu per år, vem kan då bestrida att piratverksamheten blomstrar? Och fallet med DVB i Nederländerna är typiskt, där drabbades man av pirattillverkning av apparater som härstammade från Turkiet, som inte ingår i gemenskapen, och som annonserades ut via Internet och distribuerades i Förenade kungariket som ingår i gemenskapen. Behovet av en harmonisering av reglerna för rättsligt skydd på europeisk nivå visar sig efter dessa observationer vara uppenbart, fru ordförande. Det måste, enligt vår åsikt, ske med en högsta gemensamma nämnare. Ändringsförslagen i det nya betänkandet som jag har äran att i dag presentera för parlamentet gynnar denna inställning. Pirattillverkningen måste bekämpas och med detta i sikte skall parlamentet tveklöst ge sig in i striden.

Wolf
Fru ordförande, kära kolleger! Frågan om conditional access - villkorad tillgång - är en central skärningspunkt för hela området informationssamhällets tjänster. Frågan är egentligen: Under vilka omständigheter skall conditional access införas? Det handlar alltså om att definiera villkoren för villkorad tillgång, och därmed uppstår en rad principfrågor.
För det första måste förhållandet mellan allmänt och privat tillägnande definieras, eftersom det naturligtvis inte får förekomma att någon tillskansar sig Shakespeare och sedan kräver avgifter för all framtid när Shakespeare skall uppföras. I själva verket är innehållet i vår kultur alltid individuella prestationer, men de är samtidigt också alltid gemensamma prestationer. Här måste vi hitta lämpliga sätt att skilja mellan detta.
För det andra handlar det om förhållandet mellan de informationsrika och de informationsfattiga. Vi får under inga omständigheter tillåta att tillämpandet av conditional access leder till att betydande delar av vår kultur, av vår offentlighet, bara blir tillgänglig för en priviligierad minoritet som kan betala för den. I slutändan handlar det om en segmenteringseffekt av offentligheten, som faktiskt kan göra intrång på yttrandefriheten. Här måste vi ställa upp lämpliga villkor, så att privat tillägnande också faktiskt kan införas där det är nödvändigt och meningsfullt, och att rättigheterna också utnyttjas. Det bör påpekas att vi alltid kommer att diskutera konvergensproblemet, och det skulle säkert vara ett sådant sammanhang. Men i grund och botten har vi här ett första tillfälle att tala om konvergensproblemet även vid denna skärningspunkt.
Jag har även beklagat den regulativa minimalism som kommissionen har visat, i stället för att utnyttja denna skärningspunkt på ett offensivt sätt. Två punkter har vi lagt märke till särskilt. För det första: Frågan om upplösningen av nationella gränser och tekniska räckvidder, som i realiteten leder till allehanda absurditeter, som inte har motverkats i tillfredsställande utsträckning. Om man till exempel som engelskspråkig har en avkodare för Sky Channel i Belgien, är man då strukturellt illegal? Det är ju orimligt!
För det andra finns det en farlig tendens att de som utnyttjar rättigheterna sätter sig i deras ställe som innehar rättigheterna och upphovsmännens ställe, och i viss mån ogiltigförklarar dessa rättigheter. Det måste finnas garantier för att även upphovsmännen och de som innehar rättigheterna skyddas. Det är enligt min uppfattning ett absolut villkor. Om vi talar om villkorad tillgång, talar vi om de krav, som vi vill ställa på den privata industrin för införandet av den villkorade tillgången. I princip anser jag att vi bör gå till väga på det här sättet.

Whitehead
Fru ordförande! Även jag skulle vilja gratulera föredraganden och hans kolleger i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt som har uppmärksammat det här problemet för oss i dag.
Det är vår åsikt, i kulturutskottet, att vi här i själva verket behandIar frågor som har med leveransen att göra, och inte frågor som har med innehållet att göra. Det finns en del oro vad gäller innehållet och jag skall tala om det inom kort. Men i grund och botten så tittar vi i dag på skyddet av vissa tjänster från perspektivet leverans av signalen till den enskilde konsumenten. Det är av den anledningen som vi inte kan rösta för den senare delen av ändringsförslag nr 20, trots alla verkliga bekymmer om frågan om copyright. Det finns en befogad oro, men vi behöver ett copyrightdirektiv för att ta itu med den och vi behöver det akut för att kunna löpa parallellt med den fråga vi diskuterar i dag.
Vi är alla överens om att problemet med piratverksamheten är betydande och det växer för var dag som går. När allt kommer omkring har innehållet betydelse i det här direktivet, eftersom finansieringen av innehållet, bestämmelserna i programmen för det ökade antalet digitala tjänster för många som sänder radio och TV i huvudsak är beroende av betald villkorad tillgång. Om man låter piratverksamheten blomstra kommer de inkomsterna att minska. Om inkomsterna minskas kommer färre tjänster att bli tillgängliga för allmänheten i stort.
Icke desto mindre vill vi säkerställa att när vi tar itu med frågan om piratverksamheten, så beskriver vi exakt vilka de åtgärder är som vi förespråkar. Vi är inte för restriktioner för medborgarna och drakoniska straff för det blotta oavsiktliga innehavet av ett smartkort som givits ut av andra anledningar, kanske i ett annat land. Vi är för att man skall ägna sig åt de som med avsikt tillverkar dessa instrument för att tjäna pengar. Det är därför vi stöder ordalydelsen i ändringsförslag nr 22.
Min sista anmärkning är att i allt det här måste vi ta hänsyn till området med public service utsändningar och fria utsändningar. Ingenting i det här direktivet borde få tvinga dem som sänder radio och TV till kryptering och andra skyddsåtgärder som inte är nödvändiga för det syfte de tjänar. Detta är poängen med ändringsförslag nr 25 och med många av ingresserna som jag tror har adresserats på ett korrekt sätt av alla de tre utskotten som har tittat på frågan. Jag yrkar verkligen om parlamentets bifall för det här direktivet.

Medina Ortega
Fru ordförande! Jag anser att ordet piratverksamhet har använts alltför mycket denna förmiddag. Föredraganden, Anastassopoulos, är grek, och vet att piraten var den sjöman som satte eld på fartyg från andra länder, med andra människor, och orsakade dödsfall, och att detta var enormt allvarliga händelser. Man talar just nu alldeles för lätt om piratverksamhet. Här har vi ingen piratverksamhet, vi behandlar ju skydd för vissa ekonomiska intressen. De ekonomiska intressena behöver skydd. Men framför dessa ekonomiska intressen, finns andra rättigheter som också behöver skyddas, exempelvis rätten till information, rätten till privatliv, rätten till integritet. Jag säger detta eftersom det verkar som om det har funnits en frestelse, åtminstone i diskussionerna i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, att skydda krypterade meddelanden som om de vore en grundläggande rättighet. Men det finns andra grundläggande rättigheter. Här ger vi bara ett visst skydd för målet att denna verksamhet skall få utvecklas och att producenterna skall få ersättning. Det är bara en enkel ekonomisk fråga. Jag anser i denna fråga, att förslaget från kommissionen är bra och balanserat eftersom det, å ena sidan skyddar dessa ekonomiska intressen och, å andra sidan, inte begränsar rättigheterna.
Jag vill gratulera föredraganden för hans förståelse i diskussionerna av detta ämne, för jag anser till slut, att de tjugotal ändringsförslag som har godkänts är rimliga och balanserade. Men från det Europeiska socialdemokratiska partiets grupp har vi invändningar mot den andra delen av ändringsförslag 20 och andra delen av ändringsförslag 22. Vad gäller andra delen av ändringsförslag 20, har Whitehead redan tagit upp svårigheterna som detta skydd av innehållet innebär vilket, kort sagt, kan leda till att man rättfärdigar ett skydd som går längre än bara till skyddet för den ekonomiska ersättningen. För det andra, invänder vi mot andra delen av ändringsförslag 22 som lyder: " enkom i syfte att ge obehörig tillgång till en skyddad tjänst" , vilket försvagar skyddet eftersom det inte inrymmer motivet för en utrustning vars syfte att användas. Det vill säga, bortsett från den andra delen i ändringsförslag 20, konkret orden " eller dess innehåll" , och bortsett från andra delen i ändringsförslag 22 - " enkom i syfte att ge obehörig tillgång till en skyddad tjänst" - är det Europeiska socialdemokratiska partiets grupp överens om ändringsförslagen och, givetvis, är vi för att godkänna Anastassopoulos betänkande i dess nuvarande utformning, och vi gratulerar också kommissionen för balansen i det förslag som lagts fram för oss.

Palacio Vallelersundi
Fru ordförande! Jag måste börja med att säga - och det är ingen retorik - att det är en stor ära för mig att få ordet som första talare för Europeiska folkpartiets grupp efter en föredragande som tillhör vår grupp. Det är en ära för att föredraganden skriver in sig i den bästa traditionen bland de Europaparlamentariker som slåss för sina idéer, sina idéer att skydda medborgarnas intressen med all sin energi och utan att spara på krafterna och samtidigt med en ihärdighet att komma fram till slutsatserna genom dialog.
Fru ordförande, vi befinner oss här - och föredraganden uttryckte det mycket väl - inför ett förslag från kommissionen som vi i parlamentet anser svarar mot en resolution från denna kammare. Därför måste vi ge föredraganden rätt när han säger att kommissionen inte har utfört allt arbete som kammaren begärt, det vill säga, att sätta stopp för de problem som finns inom icke avgiftsbelagda krypterade radio- och TV-tjänster och möjligen, i viss mån, stärka upphovsrätten.
Med detta sagt, fru ordförande, och nu talar jag för mig själv - eftersom Europeiska folkpartiets grupp kommer att rösta i enlighet med den voteringslista som föredraganden lagt fram - skall jag uttrycka några tvivel. Fru ordförande, problemet med några av ändringsförslagen som föredraganden har lagt fram, och som utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har godkänt, men som undertecknad ledamot var oense med, har en mycket enkel orsak. För närvarande förespråkar vi i Europa att " lagstifta mindre för att lagstifta bättre" . Det finns en förklaring i Amsterdamfördraget som tvingar oss att göra lagstiftningen klar, koncis och inriktad på ett konkret problem. Kommissionens förslag förenade dessa villkor. Det är sant att man i förslagets titel borde ha angivit att det avser " krypterade avgiftsbelagda tjänster" . Denna referens till avgiftsbeläggningen borde ha tagits upp i stycke 5 och 12 i ingressen, i artikel 1 och på andra ställen, för att det klart skulle framgå vilket problem som tas upp. Till förmån för den klarhet som vi kämpar för, borde också en hänvisning ha gjorts, i dessa stycken i ingressen, till att det finns andra stora problemområden, så som icke avgiftsbelagda tjänster, vilka man skulle behöva närma sig med andra normativa instrument.
Det finns därefter några ändringsförslag, bland de godkända, som inte kommer att harmonisera lagstiftningen eller lösa existerande problem utan, om de blir till slutlig text, skulle skapa ännu större problem. Jag skall inte nämna det som redan har sagts om " enkom i syfte att" , men oinspelade band är inte förbjudna och vi har ingen anledning att tycka att en utrustning vars syfte är av allmän karaktär, men som också kan användas i illegala syften, skall förbjudas.
I en annan tankeordning brukar vi på spanska säga att den som gapar över mycket, mister ofta hela stycket. Och genom att inkludera begrepp som de om direkta eller indirekta ekonomiska vinster, genom att ta med begrepp som de om innehåll, skapar vi oreglerade marginaler som, om de tolkas i de högsta domstolsinstanserna i var och en av medlemsstaterna, kan ge upphov till, om möjligt, ännu större distansering i den fråga vi försöker harmonisera.
Jag hoppas således, fru ordförande, att vi, utmed den lagstiftande vägen, utan tvivel kommer fram till en bra lösning som förenar de villkor, som föredraganden lagt fram, i andra lagstiftande instrument.

Thors
Fru ordförande, herr kommissionär! Utgångspunkten är viktig i detta direktiv, nämligen att vi skall försöka ge ett rättmätigt skydd för de ekonomiska värden som är förknippade med intellektuell verksamhet. Det är detta som det skall gälla och inte att hindra tillgången till information, vilket också en av våra kolleger sade.
Vi skall erkänna att skydd för tjänster också skapar ett intresse att utveckla högtstående produkter. Den liberala ståndpunkten är att privata tjänster principiellt skall ha samma skydd som offentliga inom denna sektor. Vi skall inte uppleva det som upplevs på vissa håll, nämligen att man är beredd att tillgripa repressiva åtgärder om public service-licensen inte är betald, men däremot inte för att skydda privat TV-verksamhet. Med rätta har utskottet och föredraganden uppmärksammat yttrandefrihetsaspekterna, vilket är viktigt.
Jag hoppas att detta direktiv verkligen hjälper till att skapa en inre marknad för produkter som behövs för informationssamhället. Vi har problem med att det inte är en fungerade marknad i dag, t.ex. när det gäller kryptering för att skydda privata intressen.
Det är viktigt att vi skapar regler som inte utgör hinder för framtiden. Den ändring som vi föreslår i ändringsförslag 22 är just för att vi skall få en sådan utveckling. Därför kommer min grupp att stödja detta. Men som även någon i PSE-gruppen sade tidigare, kan vi inte stödja ändringsförslag 20, eftersom det skulle skapa förvirring och inte tydliggöra direktivet.

Oddy
Herr ordförande! Jag skulle vilja tacka föredraganden och mina kolleger i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt och också föredraganden av yttranden till det här mycket komplicerade direktivet. I synnerhet skulle jag vilja tacka Phillip Whitehead som jag arbetat mycket nära med i den här frågan. Detta är en viktig fråga för Europas medborgare eftersom TV är ett sådant populärt tidsfördriv.
Direktivet erkänner att ny teknologi kommer in i industrin och att den kommer att röra sig mot digital teknologi. Det skapar skydd för de smartkort som ger tillgång till betal-TV. Förslaget är avsett att skydda dem som tillhandahåller den här tjänsten. Jag har fått mycket post om det här förslaget, och reaktionerna på det har varit mycket blandade. I grund och botten behöver vi en balans mellan skydd och tillgång för tjänsten för konsumenterna. Föredraganden har strävat efter att uppnå detta.
En del av de särskilda frågorna av vikt som rests i brev från olika avsändare - individer såväl som företag - har varit att själva innehavet av smartkort inte borde vara olagligt, och det håller jag med om. Det har också varit oro för medborgerliga fri- och rättighetsaspekten av det här direktivet, och en del som har skrivit har ansett att förslaget är drakoniskt. Jag hoppas kommissionen har fått liknande brev. Det är viktigt att vanliga medborgares röster hörs i den här kammaren och av kommissionen.
En annan källa till oro - och jag har inte fått något tillfredsställande svar från kommissionen, så kanske kommissionär Monti skulle kunna ta upp det i sitt svar - är varför direktivet bara handlar om betal-TV. En del public service tjänster betalas och, följaktligen, kommer det att bli problem med rättstvister om vilka tjänster som står till förfogande för betalning och vilka som inte gör det. För den goda lagstiftningsarbetets skulle borde vi undvika onödiga rättstvister.
Sammanfattningsvis så stöder jag förslaget och ändringsförslagen på en bred bas, trots att jag är lite orolig för en del särskilda aspekter.

Pex
Fru ordförande! Jag vill betyga föredraganden min respekt och min tacksamhet för hans mycket fina betänkande. Det finns dock en punkt som jag vill uppmärksamma och det är skyddet av artisters och upphovsmäns rättigheter. De behöver ett starkt rättsligt skydd. Det har de också rätt till. Därför ger jag hela ändringsförslag 20 mitt kraftiga stöd. Piratverksamhet måste bekämpas med kraft. Därför räcker det inte med att bara förbjuda instrument som är specialframställda för att göra obehörig tillgång möjlig. Ibland går det också att med lagliga och skenbart oskadliga program göra intrång på upphovsrätten och även det måste bekämpas. Ändringsförslag 22 inskränker dock det skyddet till utrustning med som enda syfte att ge obehörig tillgång. Det ändringsförslaget bör därför också förkastas och särskilt orden " enkom i syfte" . Den europeiska kulturvärlden bör inte bara skyddas i särskilda direktiv om upphovsrätt, hur viktiga de än är, utan alltid, och alltså även i detta direktiv.
Därför ber jag kammaren att stödja ändringsförslag 20 i sin helhet och rösta mot ändringsförslag 22. Än en gång, mina lyckönskningar till föredraganden och får jag be kommissionär Bangemann och kommissionär Monti, som är närvarande här, att i den politik de för ta hänsyn till den kulturella dimensionen i sin politik. Det är viktigt. Det avgör Europas kulturella mångfald och det är Europas styrka. Det måste de ta hänsyn till i sin politik.

Berger
Fru ordförande! Jag hör till de, det måste medges, få ledamöter i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt som har röstat nej i utskottet till flera av vår föredragandes ändringsförslag, och sedan också röstat nej till det ändrade direktivet. Jag vill göra klart att detta inte gällde alla ändringsförslagen. Alla ändringsförslag som går ut på att inte bara skydda de tjänster som det finns begränsad tillgång till av kommersiella skäl, utan även dem som begränsas av säkerhets- och integritetsskäl för den överförda informationen, kan jag till fullo stödja.
Däremot tror jag, att den rätt att väcka skadeståndstalan för upphovsmannen som föreslås i detta betänkande av systematiska skäl inte bör behandlas i detta direktiv, utan i det direktiv om upphovsrätt som just behandlas i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, och där bör det behandlas tillsammans med materiellt rättsliga aspekter. Annars får vi ett hav av föreskrifter som är föga upphovsvänliga, i de mest olikartade direktiv.
Mitt största problem vad gäller innehållet är dock det mer eller mindre tydligt formulerade kravet på medlemsländerna att kriminalisera även privat ägande av smartkort och liknande medel. Vi skapar här ett nytt snokande i privata angelägenheter, och jag tror också att det på det hela taget tas för lite hänsyn till rätten till fri tillgång till information.

Monti
Fru ordförande, kära ledamöter! Låt mig först av allt be om ursäkt för förseningen i morse, som berodde på de speciella svårigheter som präglat dagen. Jag är väldigt ledsen för detta och tackar ordföranden för hennes förståelse.
Jag vill tacka föredragandena för de olika utskotten och framför allt föredraganden för utskottet för rättsliga frågor, vice ordföranden Anastassopoulos, för det komplexa och mycket grundliga arbete de har lagt ned på detta förslag, som är viktigt och svårt. Avsikten med förslaget är att skydda dem som sänder TV-program och leverantörerna av nya tjänster i informationssamhället från pirater, dvs. produktion och distribution av anordningar som gör det möjligt att gratis ta emot tjänster som normalt erbjuds mot betalning. Man bör komma ihåg att starten av betal-TV också blev startskottet för en blomstrande kommersiell piratindustri, som, genom att ställa piratanordningar till konsumenternas förfogande, har lett till avsevärda avbräck för tjänsteleverantörerna och hindrat utvecklingen av denna framväxande sektor. Vissa medlemsstater har reagerat genom att inrätta ett rättsligt skydd mot piratverksamheten, medan andra, av olika skäl, inte har gjort detta. De nationella lagar som antagits på senare tid är extremt olika. Det finns följaktligen inget likvärdigt skydd och unionen blir på så sätt en tillflyktsort för piraterna och erbjuder olika möjligheter att undfly det rättsliga skydd som garanteras i vissa medlemsstater. Förslaget till direktiv försöker lösa detta problem genom att införa harmoniserade regler inom ramen för den inre marknaden.
Jag gläder mig åt att betänkandet från utskottet för rättsliga frågor och de ändringar som föreslagits i allmänhet är positiva till kommissionens förslag och man skall inte glömma att detta är svaret på upprepade uppmaningar från parlamentet, senast framförda i det nyligen presenterade betänkandet från Anastassopoulos om kommissionens grönbok från 1996.
Det gläder mig också att Anastassopoulos betänkande, i likhet med betänkandena från utskottet för kultur, innehåller ett antal ändringsförslag som kan hjälpa till att ytterligare klarlägga eller förstärka kommissionens förslag. Jag tänker framför allt på ändringsförslagen 1, 2, 3, 4, 6, 7, 8, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 19, 23, 24 och 25 som kommissionen kommer att uppta i sin helhet, om inte bokstavligen, så åtminstone vad gäller andemeningen.
Det finns emellertid också vissa ändringsförslag som kommissionen efter noggrann undersökning och med hänsyn till yttranden från olika berörda parter, inte kan uppta. Detta gäller, till exempel, ändringsförslag nr 20, som avser att utsträcka tillämpningen av det rättsliga skyddet till de tjänster som utnyttjar system för villkorad tillgång av andra skäl än att garantera en adekvat betalning. Denna typ av ändringsförslag går utöver förslagets syfte som är att lösa problemet med piratverksamhet, dvs. önskemålet från vissa brukare att till en låg kostnad eller ingen kostnad alls, erhålla tjänster som normalt skulle kräva betalning och piratindustrins intresse av att tillfredsställa detta behov genom att ställa olagliga anordningar till brukarnas förfogande.
Dessa ändringsförslag har i stället en tendens att utöka skyddet till att även omfatta de tjänster som utnyttjar system för villkorad tillgång av andra skäl än att garantera betalning, som till exempel att respektera de avtal som slutits mellan tjänsteleverantörerna och de som levererar innehållet, i syfte att undvika att det blir möjligt att ta emot en tjänst i andra länder än de för vilka rättigheterna har begärts. Detta går utöver förslagets tillämpningsområde och kan inte accepteras inom ramen för det nuvarande förslaget.
Låt mig emellertid i detta sammanhang, fru ordförande, bäste föredragande, understryka att jag personligen är övertygad om behovet av att fördjupa analysen av denna fråga och jag tror att det skulle vara bra att därför inleda en undersökning för att få större klarhet i frågan om kompatibiliteten för detta med gemenskapsrätten och de eventuella instrument som står till vårt förfogande för att erbjuda en lämplig lösning som tar vederbörlig hänsyn till alla berörda parters intressen.
Ett annat ändringsförslag som kommissionen inte kan uppta är nr 22, eftersom det skulle begränsa definitionen av olagliga pirater och riskerar att erbjuda kryphål och att avsevärt försvaga det rättsliga skyddet.
Kommissionen kan inte uppta vissa andra ändringsförslag som, enligt vår åsikt, inte är tillräckligt tydliga och som skulle kunna leda till förvirring eller felaktiga tolkningar. Detta gäller ändringsförslagen nr 5, 9, 11, 18, 21 och delar av 23. Men jag vill ändå understryka att, trots det faktum att vissa ändringsförslag inte kan upptas av kommissionen, så är samsynen bland institutionerna när det gäller målen i kampen mot piratverksamheten och om nödvändigheten av att reagera snabbt, omfattande och mycket uppmuntrande. Jag är övertygad om att det konstruktiva samarbetet mellan parlamentet, kommissionen och rådet kommer att göra det möjligt att uppnå målen och jag hoppas att alla tänkbara ansträngningar skall göras i det avseendet.
Ett ord bara, fru ordförande, om den fråga som togs upp av Pex, för att försäkra honom att kommissionen har tagit den största hänsyn till den kulturella dimensionen, värdet av den kulturella mångfalden i Europa. Denna inställning visar sig framför allt i det faktum att vi accepterar samtliga ändringsförslag från kulturutskottet. När det slutligen gäller den fråga som togs upp av Oddy, så har jag redan delvis förklarat att kommissionens förslag garanterar skydd bara för de tjänster som utnyttjar villkorad tillgång för att garantera betalning, eftersom det bara är i dessa fall som det finns ett legitimt intresse och ett verkligt behov av skydd.
Låt mig tillägga att den intellektuella äganderätten inte skadas eftersom ett rent mottagande, utan återgivande eller återutsändning, inte kan utgöra ett brott mot den intellektuella äganderätten. När tjänsten inte betalas kan dessutom inte den som tillhandahåller tjänsten lida någon direkt ekonomisk förlust som ett resultat av den icke auktoriserade tillgången.
Detta är en fråga som förtjänar ytterligare behandling men, med tanke på den begränsade tid som står till mitt förfogande, slutar jag här.

Anastassopoulos
Fru ordförande! Jag skulle särskilt vilja tacka kommissionsledamoten och alla de kolleger som har deltagit i den svåra debatten om en mycket svår fråga som har sysselsatt oss i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt - ni känner själv till det eftersom ni arbetar i detta utskott - i flera månader, med många uppfattningar som har ställts mot varandra, från många olika sidor där man till och med fram till nu har insisterat på sina egna åsikter.
Jag skulle vilja betona två punkter efter kommissionär Montis inlägg. Det existerar fortfarande en grundläggande meningsskiljaktighet mellan oss just beträffande de gränser inom vilka det rättsliga skyddet måste vidgas eller inte. Och denna meningsskiljaktighet uttrycktes också i kommissionsledamotens inlägg och hans oenighet vad gäller det grundläggande ändringsförslaget nr 20 eller åtminstone, som jag hörde honom säga, en del av detta ändringsförslag, där kanske denna oenighet begränsas något. Men jag noterar kommissionärens goda avsikt att tillkännage att han är villig, tillsammans med sina kolleger i Europeiska kommissionen, att starta en utredning, just för att se om man i framtiden vidare kan täcka den gräns som själva kommissionen satte upp och som naturligtvis parlamentet kräver att få kunna undersöka. Efter detta uttalande av kommissionär Monti kommer jag inte att ha några problem med att låta betänkandet gå till omröstning, men om detta inte hade varit fallet, skulle jag ha haft problem och kanske tvingats be parlamentet att vidarebefordra betänkandet till utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt. Sedan får vi se efter den andra behandlingen hur vi skall kunna lösa problemet med oenigheten.
Jag lägger naturligtvis märke till att kommissionen har godkänt 16-17 ändringsförslag - det är en punkt jag inte kan blunda för - och naturligtvis tycker jag, fru ordförande, att ansträngningen som vi alla har gjort syftar just till att det skall finnas en syntes som gynnar en nödvändig balans. Vi har alltid för avsikt att försöka att finna den lösningen när det gäller alla slags rättigheter och jag betonar att från min sida - jag har sagt detta upprepade gånger - är min intention den att även statliga TV-bolag skall täckas, eftersom jag av många anledningar lägger stor vikt vid de statliga TV-stationerna.
Med dessa påpekanden skulle jag vilja tacka er, fru ordförande, därför att vi nu har en fullständig bild av denna mycket svåra fråga som kommer upp till omröstning i eftermiddag.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.00.

Naturgas
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A4-0140/98) för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas (C4-0103/98-00/0385(COD)) (föredragande: Desama).

Desama
Fru ordförande! Den omröstning som kommer att följa på dagens debatt avslutar i realiteten ett ärende som inleddes för sex år sedan nu, nämligen den inre marknaden för energi, med dess två delar elektricitet och gas. I det avseendet skulle jag vilja framhålla Europaparlamentets kontinuitet, eftersom en och samma föredragande från Europaparlamentet har ägnat sig åt detta ärende under de här sex åren, och att vi, under samma tid, har förbrukat tre kommissionärer och många fler ordförandeskap i rådet.
När detta väl är sagt, hur skall vi bedöma gasdirektivet med det förslag till gemensam ståndpunkt som överlämnas till oss i dag? Först och främst måste man medge att vi här kan finna, liksom i " elektricitetsärendet" , det viktigaste av det som Europaparlamentet röstade igenom vid första behandlingen redan i november 1993. Jag kommer varken att göra en förteckning över eller en uppräkning av det, jag skall i stället uppehålla mig vid några avgörande punkter som verkligen strukturerar det framtida direktivet. I första hand, naturligtvis, det nya begreppet för ett förhandlat tillträde till systemet. Det var Europaparlamentet som lanserade den idén. Den finns med i direktivet, och vi gläder oss åt det.
Den andra viktiga beståndsdelen är viljan till en gradvis avreglering av marknaderna, för att man skall kunna ta hänsyn till de stora skillnaderna i systemens utformning; den återfinner vi i det här direktivet.
Den tredje beståndsdelen är genomförandet av subsidiaritetsprincipen, som är nödvändig - inte för att skydda nationella intressen - utan för att tillnärmningen av organisationen och systemen skall få tillräcklig tid, eftersom dessa är såpass olika inom Europeiska unionen.
Den fjärde beståndsdelen slutligen: uppdraget att tillhandahålla allmännyttiga tjänster. Jag anser att vi i direktivet om energi, både när det gäller elektricitet och gas, troligen har kommit fram till den bästa lösningen i fråga om att skydda uppdragen att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, de är i alla fall mycket bättre lösningar än de som vi tillsammans kom fram till för telekommunikationer. Vi gläder oss alltså åt det.
I den kompromiss som har uppnåtts i dag kan vi också ta fasta på två positiva beståndsdelar, för vilka jag skulle vilja gratulera både kommissionen och de ordförandeskap som har framhärdat för dem, det nederländska, det luxemburgska och det brittiska ordförandeskapet. Dessa två kompromisser är viktiga element för naturgasens säkerhet och försörjning i Europeiska unionen, främst kompromissen om lagring och användning av installationerna, och även, framför allt, kompromissen om tillämpningen av take or pay -kontrakt, dvs. kontrakt på längre tid, som garanterar en säker försörjning för Europeiska unionen, som i hög grad är beroende av andra för gasleveranser.
Även om vi till 80 eller till 85 procent finner oss till rätta i det här direktivet, kvarstår det ett litet utrymme som vi inte finner oss till rätta med, men när allt kommer omkring, som Alfred Musset sade: " Glädjen är desto mer intensiv som den inte är fullständig" . Den skulle vara total och fullständig om vi i dag hade kommit fram till vem som skall få sköta distributionen och hur samgenereringen skall utformas. Det är inte förvånande att ett antal av våra kolleger har ingivit ändringsförslag om den här punkten. Detta är ett starkt krav från Europaparlamentet, som man utan tvekan måste tillmötesgå när direktivet om några år skall granskas på nytt, men tiderna kommer att ha förändrats, och sinnelagen kommer utan tvivel att vara mer mogna vid den tidpunkten.
När det gäller ändringsförslagen som ingavs på nytt vid andra behandlingen, finns det i princip tre stycken, eftersom två av dem är identiska. Det första avser fristen inom vilken vi uppmanar kommissionen att lägga fram en bedömning av ärendets utveckling. Vi har velat påminna kommissionen om det här kravet, men jag är helt beredd att uppmana mina kolleger att rösta mot de här ändringsförslagen om kommissionär Papoutsis ger oss nödvändiga garantier i det avseendet.
För det andra, vem som skall få sköta distributionen. Vi har redan försvarat den aspekten för elektricitetdirektivet, men i dag - även om jag som föredragande i grunden delar den viljan - är jag benägen att rekommendera er att rösta mot det ändringsförslaget, eftersom också det skulle leda till att kompromissens jämvikt ifrågasätts, och därmed hindra både rättssäkerheten och det nödvändiga sambandet med elekricitetdirektivet. Det är av samma skäl som jag kommer att motsätta mig ändringsförslaget om samgenerering, som ändå har ingivits av min grupp, för också där har det varit svårt att nå fram till en kompromiss. Att ifrågasätta den skulle innebära att ifrågasätta hela direktivet, därför kommer jag utan tvekan att uppmana till att man röstar mot alla ändringsförslag.

McNally
Herr ordförande! Först och främst de allra hjärtligaste gratulationer till Claude Deasama för att ha klarat av denna ofullbordade fråga för oss under hela tidsperioden. Naturligtvis har han den socialdemokratiska gruppens stöd. Det är alldeles uppenbart. Vi kommer att förfäkta ändringsförslagen om samgenerering och jag kommer att förklara varför om en liten stund. Förseningen är mycket lång, och under den här perioden på flera år har många saker hänt. Exempelvis Förenade kungarikets erfarenheter av snabb avreglering av marknaden i det landet visade att det finns fördelar med att göra det med progressivt, göra det långsammare, Erfarenheten i Förenade kungariket var så snabb att den stora förlusten av arbetstillfällen och de svårigheter som var förenade med bolagiseringen kom över en alltför kort period. Det kommer inte att hända med det här direktivet.
Icke desto mindre kommer erfarenheten med gasdirektivet, såväl som med elektricitetsdirektivet, att bli en snabbare avreglering än vad direktivet faktiskt begär. På sätt och vis har de sex åren gjort det en smula anakronistiskt, och de kommer att ske en utveckling som inte förutses i direktivet. Det andra som har hänt under de här sex åren är utvecklingen av miljöhänsyn, i synnerhet som de uttrycks i de överenskommelser som gjordes i Kyoto där samgenerering spelar en viktig roll, som en av resolutionerna. Det är därför som vi lägger fram vårt ändringsförslag. Majoriteten av den socialdemokratiska gruppen anser inte att artikel 18.2 är lämplig. Vi tror faktiskt att den direkt motsäger kommissionens meddelande om samgenerering Vi kommer därför att ge folk möjlighet att när vi röstar göra det klart att de stöder samgenerering. Icke desto mindre vill vi, i likhet med alla andra, få igenom direktivet snabbt. Vi vill inte stå i vägen.

Mombaur
Fru ordförande! Efter många om och men under tre mandatperioder omorganiserar vi i dag den sista stora ekonomiska sektorn inom unionen. Medlemsstaterna har pålagt unionen att föra samman sina marknader till en inre marknad, och genomföra fördragets friheter på alla områden, alltså handels- och etableringsfrihet. Naturgasbranschen torde vara det sista området, där dessa båda mål ännu inte är helt genomförda. Direktivet utgör därmed den sista byggstenen för den inre marknaden. Jag vill påminna om att den samhällsekonomiska insikten lär oss någonting: Där monopol härskar är det lättare att begå fel, eftersom kostnaderna måste betalas av den infångade kunden. Konkurrens däremot gör att felen upptäcks, eftersom de gör att företag som fattar felaktiga beslut går tillbaka i konkurrensen. Dessutom pressar konkurrensen priserna och motiverar företagen att erbjuda de bästa lösningarna.
När uppstår då konkurrens? Det är när köparen kan välja mellan olika typer av samma produkt hos olika leverantörer. Detta åstadkommer direktivet, eftersom det leder till frihet för leverantören och därmed valfrihet för köparen. På produktionsplanet har ett annat direktiv redan åstadkommit detta. Naturgasdirektivet åstadkommer detta än mer på området för transport och fördelning, och det sker stegvis i och med att det upphäver rättsliga monopol och gör att det faktiska ledningsmonopolet kan kringgås, eftersom man kan bygga sidoledningar, och det finns en rätt till fri utbyggnad av parallell infrastruktur. Därmed är det också tydligt och viktigt, att de faktiska monopolen därigenom upphävs, att ledningarna kan användas av tredje part genom att de öppnas för alla, och att ägaren får ett tillräckligt egendomsskydd, som innebär att han får bidrag som täcker hans kostnader, och som också innebär att de långsiktiga leveransfördragen också får ett tillräckligt skydd. Detta har många medlemsländer lagt stort värde på - det finns enligt min mening till och med överdrivet mycket skydd i direktivet. Det finns också ett skydd för de medlemsländer som lägger extra stort värde på möjligheterna att pålägga företagarna public service obligations .
Rådet har efter tre års diskussion enhälligt bestämt sig för en ytterst konstfull kompromiss, en mycket balanserad, känslig kompromiss. Vi har - jag talar för min grupp i utskottet och här i plenum - beslutat att godkänna och stödja denna kompromiss, för det är så vi bygger vårt Europa, steg för steg. Vad hade kunnat vara bättre? Enligt min personliga uppfattning har distributörerna inte behandlats tillräckligt väl - det anser emellertid inte hela min grupp - och det hade kunnat vara ännu bättre på området kraftvärmekoppling. Men vi erkänner att de föreslagna bestämmelserna gör rättvisa åt viktiga intressen i medlemsländerna.
Herr kommissionär, mina damer och herrar, hur skall vi nu gå vidare? För det första förväntar vi oss klara budskap från kommissionen för regelbundna rapporter i god tid, så att ytterligare steg kan tas. För det andra förväntar vi oss en rapport till parlamentet, när stater använder undantagsbestämmelserna för kraftvärmekopplingen, så att parlamentet kan diskutera detta. Parlamentet vill gärna följa detta. För det tredje förväntar vi oss en rapport från kommissionen om harmonieringsbehovet i miljö- och skattesektorn så snart som möjligt. För det fjärde vill jag göra klart att vi med detta direktiv passerar en nivå, som de reformerade stater i Central- och Östeuropa som vill bli medlemmar kommer att hålla, och att de redan nu måste förbereda sig på detta. För det femte vill jag uttrycka min förhoppning om att de reformerade företag som arbetar bättre inom naturgasmarknaden genom denna reform också kommer att kunna vara med och slåss på världsmarknaden, där de hittills är otillräckligt representerade, som jag ser det.
Jag vill tacka kommissionären, jag vill tacka hela kommissionen, och jag vill tacka alla ledamöter - och främst vår kollega Desama - som under alla dessa år har engagerat sig i detta direktiv.

Malerba
Herr ordförande, kära kolleger! Jag tar till orda för att meddela att vår grupp, Union för Europa, är positiv vad gäller direktivet om marknaden för naturgas och till Desamas betänkande. Detta positiva ställningstagande är resultatet av en avstämning med de andra politiska grupperna i Europaparlamentet och även av överläggningar i vår egen grupp. Jag hade föredragit att direktivet varit ambitiösare, att det skulle ge mer utrymme åt decentraliserad produktion, att det skulle införa ett mer ambitiöst konkurrenselement för framför allt de små och medelstora företagen och distrikten. Vi har emellertid med tillfredsställelse åhört de löften som kommissionen har avgivit i diskussionerna inom vårt utskott för forskning och energi och den faktor som återstår och som vi är osäkra på är behandlingen av kraftvärmeverken, där direktivet fortfarande verkar motsägelsefullt och lämnar fältet fritt när det gäller ingångströsklarna.
Trots att jag har lyssnat på argumenten från de olika berörda parterna och analysen från föredraganden tycker jag, avslutningsvis, att man bör koncentrera sig på det goda i stället för det bästa - vilket vi för övrigt också gjorde när det gällde elektricitetsdirektivet - och att man snarast bör inleda en reglering av gasmarknaden som är bra, snarare än att kämpa med rådet, kanske i åratal, för att uppnå en som är bättre.
Å andra sidan, det ändringsförslag som presenterades av kollega Pompidou och som upptogs av Desamas betänkande, och som kräver en utvärdering av resultaten av detta direktiv inom ett visst antal år, erbjuder Europaparlamentet en säker väg för att uppnå våra mål.
Låt mig avslutningsvis gratulera Desama och kommissionen till ett utmärkt arbete.

Plooij-van Gorsel
Herr ordförande, kolleger, herr kommissionär! Min politiska grupp, Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp, är mycket glad över att gasdirektivet kommit till. Äntligen får vi en inre marknad för gas med tillhörande marknadsfunktion och naturlig konkurrens. Det betyder marknadsenliga och alltså lägre priser för europeiska företag och på sikt även för konsumenterna. Jag gratulerar naturligtvis Claude Desama till hans resultat. Även om marknadsöppningen ännu är mycket begränsad kan min politiska grupp finna sig till rätta i rådets gemensamma ståndpunkt. Vi stöder Desama utom på två punkter som min grupp lämnat in ändringsförslag om. Det är ju ändå vår uppgift att se till att det kommer till stånd en bra lagstiftning i Europa.
Medlemsstaterna i Europeiska unionen blir allt mer beroende av gas för sin energiförsörjning, som källa till värmeoch elektricitetsalstring. Även om gas är en relativt ren form av energi frigörs naturligtvis koldioxid vid förbränningen. Med hänsyn till de avtal som träffades i Kyoto avseende minskningen av koldioxid så gäller det alltså nu att använda vår gas så effektivt som möjligt. En teknik som bidrar till det är värmekraft, cogeneration . Värmekraftverk har en lönsamhet på 80 till 90 procent och det är nästan dubbelt så mycket som ett vanligt gaseldat kraftverk. Värmekraft bör därför också främjas och måste dra nytta av en liberaliserad marknad.
I rådets ståndpunkt är det dock endast de stora värmekraftverken som alltid får rätt till fria inköp av gas. I praktiken byggs det dock allt fler små värmekraftverk, till exempel för ett företag som på så sätt alstrar sin egen elektricitet och använder värmen i en industriell process.
I Nederländerna används värmekraft och även koldioxid från ett värmekraftverk för trädgårdsodling, en helt sluten krets som är energisnål och miljövänlig. Hade vi inte kommit överens med rådet om att energisnåla tekniker bör främjas? Min politiska grupp anser därför också att alla gaseldade värmekraftverk har rätt till fria inköp av gas. Vi är mot artikel 18, punkt 2 och kommer tillsammans med socialdemokraterna att stödja ändringsförslagen om det.
Mitt andra ändringsförslag gäller distributionsföretagens ställning på gasmarknaden. Distributionsföretag kan på lokal nivå stimulera initiativ som till exempel byggnad av värmekraftverk. Därför är det också viktigt att de företagen kan betraktas som fullvärdiga marknadsparter av medlemsstaterna och fritt få köpa sin gas. Det är bara en god marknadsfunktion på lika villkor som ser till att energin används på ett så effektivt sätt som möjligt. Om vi vill efterleva avtalen från Kyoto är det ett nödvändigt villkor. Vår grupp kommer att principiellt framhärda även i det avseendet.
Herr ordförande! Att rådet inte är så noga med att minska användningen av fossila bränslen och alltså minska koldioxidutsläppen framgår än en gång av budgeten för Altener-programmet som vi skall debattera härnäst. Min grupp ansluter sig helt till föredraganden Bloch von Blottnitz åsikt att budgeten är så låg att alla rådets uttalanden om större insatser för klimatskydd nästan verkar skrattretande.

Elmalan
Herr ordförande! Trots frånvaron av en gemensam energipolitik avlöser direktiven varandra för att anpassa energimarknaden efter frihandelns och konkurrensens principer. Efter elektriciteten är det, som man säger, gasmarknaden som avregleras.
Visserligen uppnåddes ett kompromissavtal mellan olika regeringar den 8 december 1997, en kompromiss som energiutskottet inte har velat ifrågasätta med ändringsförslag, eftersom man bedömer rådets avtal som balanserat och rimligt. Jag skulle i min tur vilja gratulera Desama till hans arbete. Avregleringen är emellertid gradvis och mindre omfattande än vad kommissionen ursprungligen föreslog. De långsiktiga försörjningskontrakten skyddas och bestämmelserna om skyldigheterna att erbjuda allmännyttiga tjänster erkänns, särskilt för distributionen.
Men även om marknadens avreglering är gradvis och kontrollerad, är den inte mindre verklig för det, och den kommer att tynga den här sektorns utveckling. Industrierna kommer att dra fördel av sänkta priser, tack vare konkurrensen mellan deras leverantörer, men hushållen kommer att drabbas av en prishöjning, som en kompensation. Detta är för övrigt, det måste jag säga, vad ordföranden för Eurogaz erkände vid ett hörande inför energiutskottet. Marknaden kommer att utöva ett tryck på principerna för och uppdraget att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, vilka riskerar att successivt monteras ned under konkurrensens angrepp. På så sätt har den franska regeringen, t.o.m. innan det definitiva antagandet av direktivet, ifrågasatt monopolet för Gaz de France, genom att avreglera marknaden i kommuner som just nu inte betjänas. På grund av strävan efter en snabb avkastning på investeringen riskerar dessutom avregleringen att gynna elproduktion med hjälp av naturgas, till nackdel för andra energikällor, som t.ex. kärnkraft.
Av alla dessa skäl motsätter sig majoriteten av vår grupp, i synnerhet de franska ledamöterna, direktivet som avreglerar gasmarknaden. Då vi inte har en gemensam energipolitik finns det enligt vår uppfattning inget som berättigar avregleringen av energimarknaden, vare sig elektricites- eller gassektorn. Vår ståndpunkt stöder sig både på artikel 90.2 i fördraget, som ger varje stat möjlighet att organisera sina allmännyttiga tjänster i avvikelse med konkurrensreglerna, och på subsidiaritetsprincipen, som bör göra det möjligt att ta hänsyn till det specifika med energin, som inte är en vara som andra och därför inte bör utsättas för fri konkurrens.

Holm
Herr ordförande! Jag vill tacka Desama som har skrivit detta utförliga betänkande, inte med många ord, utan kort och koncist, vilket förenklar för oss.
Denna liberalisering av naturgasmarknaden har ju en del fördelar, men den har också nackdelar. Desama har tagit upp vissa av de kritiska punkterna. Jag skulle dock gärna vilja lägga till att man gärna skulle vilja se att de decentraliserade produktionerna gynnas mycket mer än vad som sägs i detta direktiv. Det finns dessutom ett problem med de kriterier som finns för att man skall komma in på marknaden, t.ex. tröskeln på 25 miljoner m3 för industrikunder. Vad gäller detta måste vi försöka åstadkomma någon förbättring längre fram.
Naturgas är i många fall bättre än både kärnkraft och kolkraft, men det är trots allt inte det bästa ur miljösynpunkt. Därför måste vi jobba ännu mer med de förnybara energikällorna - just för att leva upp till målsättningen som antogs under Kyotokonferensen. För detta kräver vi mycket mer resurser.

Sainjon
Herr ordförande! Jag gläder mig åt den här kompromissen, som jag skulle vilja beteckna som flexibel. Den gör det möjligt för varje stat i unionen att gå längre mot att inrätta en inre marknad för naturgas, samtidigt som det möjliggör en kontrollerad avreglering vilken erkänner skyldigheten att erbjuda allmännyttiga tjänster som en nödvändighet.
Kompromissen tar hänsyn till olika kommentarer från samtliga aktörer i det här ärendet sedan 1993. Parlamentet har i stor utsträckning bidragit till det här slutresultatet, och jag tror inte, vilket en del ledamöter skulle önska, att man till varje pris skall gå mot en förlikning. Det förfarandet utgör en sista utväg, som visserligen någon gång kan visa parlamentets betydelse och beslutsamhet, men ett vapen är bara verkligt avskräckande om man använder sig av det med sparsamhet. Men när det nu gäller gasdossién kan vi säga att vi har uppnått en tillfredsställande jämvikt vid andra behandlingen. Det är till exempel ytterst viktigt att medlemsstaterna bestämmer sig för vilka kunder som är berättigade. Liksom elektricitetdirektivet lämnar det framtida gasdirektivet det problemet till subsidiaritetens område.
Det också mycket viktigt att det här avtalet är, som jag sade, flexibelt, dvs. att medlemsstaterna kan gå i sin egen takt när det gäller avregleringen av deras respektive marknader, eftersom vissa vill gå mycket fortare fram än andra. Man måste alltså ta hänsyn till strukturskillnader i konsumtionen, från ett land till ett annat, och följaktligen tycker jag att den nivå på en minimal avreglering som avtalet fastställer verkar acceptabel.
Gruppen Europeiska radikala alliansen tackar Desama och godkänner följaktligen hans betänkande, som kommer att ge upphov till ett direktiv som gör det möjligt att fastställa klara spelregler för en sektor som är ack så strategisk; för om Europa på kort sikt kommer att ha ett överskott på utbud, med ökad konkurrens mellan traditionella leverantörer, låt oss inte glömma att nya resurser kommer att behövas kring 2005, och att unionens beroende av yttre gaskällor kommer att öka.

Linkohr
Herr ordförande! Även jag skulle vilja tacka Claude Desama så hjärtligt. I anslutning till det som har sagts här tidigare skulle man också kunna tillägga: Rådsordförandena kommer och går, men föredraganden Claude Desama består. Åtminstone har han arbetat mycket länge med de här frågorna, och därmed har han skrivit in sitt namn i den europeiska politikens historiebok. Vårt egentliga problem, som vi har här, är artikel 18.2. Det är vår avsikt, att kraftvärmekopplingen skall ha möjlighet att köpa gas så billigt som möjligt, det vill säga att ha tillåtelse att vara kund överallt, i alla länder.
Nu finns den invändningen, som säger: Ja, det ifrågasätter rådets kompromiss. De har ägnat mycket möda åt den. Varför skall vi då ytterligare förlänga förfarandet genom en medling? Tyvärr, men jag kan inte acceptera detta argument. Om man accepterar detta argument, då skulle man kunna säga att alla rådets förslag i princip är förnuftiga, och vi skulle kunna göra det relativt lätt för oss. Om vi överför detta till de nationella parlamenten betyder det, att när regeringen lägger fram ett lagförslag, då har de säkert tänkt igenom detta, alltså måste parlamentet rösta ja. Det kan jag inte helt och hållet gå med på, även om jag medger att förfarandet därmed naturligtvis förlängs. Det finns emellertid utifrån detta ännu en andra punkt. Samtidigt som vi diskuterade detta naturgasdirektiv lade kommissionen fram ett dokument, ett intressant meddelande om kraftvärmekopplingen. Även vi, parlamentet, kommer att kräva - föredragande är Estevan Bolea - att kraftvärmekopplingen fördubblas eller tredubblas i sin roll inom den Europeiska unionen.
Det parlamentet gör här är en motsägelse. Å ena sidan kräver det en fördubbling eller tredubbling av kraftvärmekopplingens roll, å andra sidan är vi rädda för att skriva in i vårt direktiv, att de får köpa sin naturgas var helst de vill. Om vi som parlament uppträder så, då förlorar vi i trovärdighet, och det är det värsta som kan hända i politiken, och därför får vi för närvarande ett avsevärt straff i våra medlemsstater. Därför ber jag er att stödja socialisternas förslag, och så får vi se sedan, vad vi får ut av det. Vi har ju att göra med förnuftiga människor!
(Applåder)

Matikainen-Kallström
Herr ordförande! Efter en debatt som pågått i nästan tio år håller naturgasmarknaden på att öppnas. Jag vill tacka Desama för hans arbete för den här saken. Direktivförslaget är bra, men en brist vill jag ändå lyfta fram. Man skall nämligen lägga märke till att värme- och elproduktion som sammanfogats i gasdirektivet ställs i ett sämre läge än de övriga energiproduktionsformerna. Elproducenterna får transportera gas i nätet oavsett anläggningens storlek, men för en kombinerad el- och värmeproducent gäller att medlemsländerna kan bestämma minimistorleken på anläggningen som har rätt till gastransport. Jag tycker inte att detta är rätt. Den kombinerade värme- och elproduktionen är säkert ett av de bästa sätten att uppnå de mål som sattes i Kyoto, ty den här produktionsformen minskar växthusutsläpp genom att höja anläggningarnas totala verkningsgrad. Dessutom är det enligt min mening mycket viktigt att uppfölja direktivets verkställighet i medlemsländerna och att kommissionen också rapporterar erfarenheterna till Europaparlamentet och rådet.

Ephremidis
Herr ordförande! Kanske är det så att detta framkallar en viss oenighet, men jag är tvungen att säga att jag är mot direktivet, mot rekommendationen och naturligtvis kan jag inte gratulera Desama. Detta på grund av att både direktivet och rekommendationen rör sig inom ramen för en privatisering, en yttersta avreglering, den fria konkurrensen på den skamlösa inre marknaden. Direktivet går i riktning mot en gradvis uteslutning av den offentliga sektorn medan den å andra sidan uppmuntrar, främjar den privata monopoliseringen av naturgasen genom bilden av ett väletablerat företag, antingen vertikalt eller horisontellt. Och då det är horisontellt kan företag som sysslar med andra områden t.ex. elektricitet, träda in på naturgasområdet och vi får gigantiska monopolistiska företagsgrupper som förtrycker samhället genom att behålla greppet om denna betydelsefulla produkt som energiproduktionen kallas och som står i relation till och har betydelse för utvecklingen, för erbjudandet av sociala tjänster, för miljöskyddet. Och det privata monopolet, herr ordförande, är inkompatibelt med dessa tre egenskaper därför att det endast eftersträvar att vara vinstinbringande och ingenting annat. Det kommer alltså att förtrycka den sociala helheten som på grund av beskattningen kommer att tvingas att betala för infrastrukturerna för dessa företag, för säkerheten och skyddet. Av dessa anledningar röstar vi emot.

Papoutsis
Herr ordförande, mina damer och herrar! Som ni alla vet är förslaget om den inre marknaden för naturgas mycket viktigt. Den progressiva avregleringen av denna marknad, som har en årlig arbetsomsättning på över 100 miljarder ecu, står organisatoriskt i förbindelse med vårt mål beträffande en ökning av konkurrenskraften för den europeiska ekonomin men även med en minskning av arbetslösheten.
Herr ordförande! Jag skulle först och främst vilja tacka Europaparlamentet för beslutet att accelerera takten för undersökningen av den gemensamma ståndpunkten om naturgasen, för att i tid möjliggöra en presentation av en andra behandling i energirådet som skall hållas den 11 maj. Den gemensamma ståndpunkten om den inre marknaden för naturgas som tas upp till andra behandling i Europaparlamentet är frukten av intensiva överläggningar. Under dessa förhandlingar lyckades vi lägga grunden till den nya konkurrenskraftiga marknaden för elektricitet samt motsvarande marknad för naturgas som utgör de grundläggande axlarna för den inre energimarknaden. Jag skulle alltså vilja tacka Desama för hans utmärkta arbete under alla dessa år.
Det är sant att landskapet på den inre energimarknaden har förändrats radikalt. Utfärdandet av elektricitetsdirektivet visade medlemsstaternas, industrins och konsumenternas beslutsamhet, men även marknadskrafternas beslutsamhet beträffande öppnandet av energisektorn för konkurrensen. I verkligheten, och som det framgår av den rapporter som nyligen lades fram av kommissionen till Europaparlamentet och rådet, väljer medlemsstaterna det öppnande som är snabbast och som har störst räckvidd i samband med vad direktivet kräver beträffande elektricitetsmarknaden. Detta faktum rättfärdigar våra val under utfärdandet av elektricitetsdirektivet.
Jag tror att det ligger i industrins intressen och även i konsumenternas, att så fort som möjligt låta direktivet om naturgas träda i kraft. Att inte tillåta någon försening beträffande elektricitetsmarknaden. Öppnandet av naturgasmarknaden för konkurrens får inte försenas. Den gemensamma ståndpunkten om naturgasdirektivet som antogs enhälligt av rådet den 12 februari är viktig och speglar andan i det allmänna avtalet mellan medlemsstaterna. Det innehåller ett stort antal gemensamma regler som måste tillämpas av medlemsstaterna, dock i enlighet med deras specificitet.
I enlighet med Europeiska kommissionens och parlamentets intentioner utformar det föreliggande direktivet en gemensam ram för hela Europa, men låter övriga förordningar regleras av subsidiaritetsprincipen. Speciellt förutses existensen av en lägsta konkurrensnivå på naturgasmarknaden. Direktivet garanterar också genast att ett stort antal konsumerande industrier samt alla elproducenter skall ha friheten att välja sin egen gasförsörjning. Denna möjlighet till valfrihet innefattar också de företag som kombinerar produktionen av el och värme och följaktligen anpassar sig fullständigt till den prioritering som ges till denna sektor. Endast under mycket speciella och särskilda förhållanden kan en medlemsstat fastställa övre gränser, vilka i vilket fall som helst måste meddelas till kommissionen och följaktligen kontrolleras noggrant av denna med avseende på det verkliga motivet i förhållande till en eventuell obalans på den nationella elmarknaden.
Det finns redan tecken på att många medlemsstater inte kommer att begränsa sig till de grundläggande kraven i direktivet utan kommer att ytterligare öppna sin marknader för konkurrensen. Enligt dessa tecken kommer resultaten av avregleringen att bli större än vad man hade kunnat förvänta sig.
Direktivet förutser också ett skydd för åtagandena om tillhandahållandet av offentliga tjänster som medlemsstaterna måste kräva av marknadens naturgasföretag för det allmännas ekonomiska intressen. Och vi får inte glömma att avregleringen av marknaden inte betyder privatisering. En avreglering av marknaden betyder att de statliga offentliga företagen och även de privata företagen måste fungera inom ramen för den inre marknaden och respektera principerna för en sund konkurrens. Dessa åtaganden skall regleras av medlemsstaterna inom ramen för gemenskapsramen och fortsättningsvis skall de informera kommissionen som i sin tur utför kontrollen som grundar sig på förordningarna i gemenskapslagstiftningen. Denna mekanism gör det möjligt för medlemsstaterna att skapa jämvikt mellan konkurrensen och de offentliga tjänsterna då denna anses tjäna de allmänna offentliga intressena.
Vad beträffar lagringen anser vi att denna inte kan utgöra en del av ett naturligt monopol, eftersom det redan är en handelsåtgärd och på grund av detta anser inte kommissionen att det finns anledning att skapa speciella förordningar utanför de som redan ingår i förslaget.
Vad beträffar den viktiga frågan om avtal av typen take or pay, är jag mycket nöjd med det enhälliga och breda stöd denna lösning erhöll. Denna lösning ger kommissionen möjlighet att utföra en effektiv kontroll, grundad på tydliga och objektiva kriterier. Jag är fast besluten att etablera en framgångsrik metod för ett samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna i denna fråga. Kommissionen och medlemsstaterna uppmanas nu att spela en mycket viktig roll för att föra sakerna i denna riktning. Den gemensamma ståndpunkten inbegriper ett stort antal ändringsförslag som presenterades under den första behandlingen i parlamentet och som kommissionen redan har tagit hänsyn till i det ändrade förslaget. Jag måste säga att dessa har bidragit till klarläggandet av en rad viktiga punkter samt också till den allmänna balansen i texten. Jag uppskattar särskilt arbetet som har gjorts i parlamentets utskott för forskning, teknologisk utveckling och energi under den andra behandlingen. Jag skulle även vilja påpeka att den i allmänna drag har erkänt balansen i strukturen och värdet i den gemensamma ståndpunkten.
Vad gäller ändringsförslaget om en presentation av ett betänkande efter tre års tillämpning av direktivet skulle jag vilja säga att det i Europeiska kommissionen finns en vilja att acceptera detta ändringsförslag om parlamentet anser att det i praktiken är nödvändigt. Jag skulle vilja förtydliga att kommissionen har för avsikt att presentera rapporter för Europaparlamentet och rådet vid varje tillfälle som den anser det vara ändamålsenligt och ofrånkomligt på grund av utvecklingen. Det skulle särskilt utgöra ett bra tillfälle för en regelbunden undersökning av tillämpningsmöjligheterna i medlemsstaterna av de speciella förordningarna om en samproduktionen av elektricitet och värme. Och jag vill betona att kommissionen nyligen har sammanställt sin första rapport om uppföljningen av elektricitetsdirektivet, trots att det inte förutsågs i själva direktivet. Det vi gör för elektriciteten är något som naturligtvis också kommer att göras för naturgasen, vilket jag bekräftar här.
Dessa rapporter är livsnödvändiga för förberedelsen av nästa stadium i utvecklingen av den inre energimarknaden. Och jag skulle vilja tillägga att denna tillnärmning fullständigt delas av ordförandeskapet. Det är tydligt att det för parlamentets del handlar om att fatta beslut om en sådan ändring är nödvändig efter det som har sagts tidigare. Hursomhelst anser jag det absolut nödvändigt att en nära uppföljning av tillämpningen av direktivet om naturgas sker från kommissionens sida, i nära samarbete med medlemsstaterna. Detta är för övrigt det enda sättet för att undvika feltolkningar av de olika förordningarna i direktivet och för att garantera ett fullständigt, lägligt och effektivt genomförande av detta viktiga initiativ. I fallet med elektricitetsdirektivet följer vi med framgång upp denna tillnärmning. Detta har accepterats och har fått ett varmt mottagande av alla medlemsstater.
Vad gäller övriga ändringsförslag som har lagts fram är kommissionen inte villig att acceptera dem. Vi kan inte acceptera de två ändringsförslag som föreslås i samband med samproduktionen eftersom valen beträffande samproduktionen, som jag tidigare har förklarat, redan har gjorts, förutom under de mycket konkreta förutsättningar som alltid måste meddelas kommissionen.
Beträffande det ändringsförslag som föreslås avseende distributionen berör det en av de mest känsliga frågorna som diskuterades inom ramen för en global kompromiss. Distributörerna är redan utvalda med avseende på försörjningen av de egna utvalda kunderna, antingen det handlar om industrier eller elproducenter. Denna valfrihet ingår i subsidiaritetsprincipen och berör i verkligheten kompromisslösningen, särskilt vad gäller troliga åtaganden för offentliga tjänster. Kommissionen kan av dessa anledningar inte acceptera ändringsförslaget.
Herr ordförande, mina damer och herrar! Kommissionen anser att det är av avgörande betydelse att ett godkännande av föreliggande direktiv sker så snabbt som möjligt, att det stöds av såväl konsumenter som av industrin. Dagens debatt visade tydligt att denna inställning delas av Europaparlamentet.
Jag skulle vilja avsluta med att ännu en gång uttrycka min tacksamhet gentemot föredraganden Desama, alla ledamöterna i utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi och alla parlamentsledamöter som har begärt ordet i debatten i parlamentet. Jag vill uppriktigt tacka dem för deras konstruktiva debatt om det mycket viktiga förfarande som avslutas i dag.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Papoutsis.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.00.

Programmet Altener II
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A4-0143/98) för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av rådets beslut om ett flerårigt program för främjande av förnybara energikällor i gemenskapen (Altener II) (C4-0032/98-97/0106(SYN)) - (föredragande: Bloch von Blottnitz).

Bloch von Blottnitz
Herr ordförande! Programmet Altener II är ett typiskt exempel på hur krav och verklighet kan gå isär kilometervis i politiken. Jag vill bara påminna om de beslut som fattades i Berlin, Rio och Kyoto. Vi har förpliktat oss att minska utsläppet av skadliga ämnen och koldioxid. Här sades det att det är en av de viktigaste uppgifterna vi har för den närmsta tiden. Rådet själv säger i sitt ställningstagande om Altener II att vi år 2000 kommer att ha en ökning av koldioxidutsläppen med 3 procent, inte en minskning. Det säger vidare - och det måste jag betrakta som cyniskt - att Altener II är ett viktigt bidrag till ökad användning av miljövänliga, förnybara energikällor, och bör utgöra en huvudbeståndsdel av gemenskapsstrategin för minskning av koldioxidutsläppen.
Jag måste säga, att det är närapå oförskämt, när jag ser att bara 22 miljoner ecu har avsatts till detta! Jag vet inte om det är lönt, 11 miljoner ecu om året! Rådet går till och med ännu längre, när det inskränker våra budgetbefogenheter ytterligare, inte de jure , för det kan det inte, men de facto , och försöker tala om för oss hur mycket av budgeten vi har att anpassa oss efter nästa år. Detta går inte, och det kan vi under inga omständigheter låta oss övertalas till! 11 miljoner ecu i år, och nästa år får vi se vad det blir. Vad som emellertid är grädden på moset i dessa oförskämdheter är det faktum att rådet inte har satt temat på föredragningslistan för energiministerrådets möte nu den 11 maj. Detta skulle betyda att vi över huvud taget inte har några pengar i år, att vi över huvud taget inte har något program Altener II, och alltså att vi fortsätter att inte göra något för förnybara energikällor. Jag vill bara påminna om den hemska katastrof med Save, Joule och Thermie, som också uppstod på grund av penningbrist. Vi vet alla att vi är beroende av importen av råvaror. Nu kommer naturligtvis atomvännerna och säger, ja, ja, atom. Då kan jag säga till er att det är rena rama struntpratet, då behöver vi uran, det måste vi också importera, så att det nu står fullkomligt klart!
Dessutom skapar det arbetstillfällen. Det är en chans för exporten för det kommande årtusendet. Det är miljövänligt. Det minskar utsläppet av koldioxid. Rådet säger det, vi vet det, men vi har inga pengar till det! Jag skulle bara vilja att vi för en gångs skull - bara i fyra år - fick så mycket pengar för detta program som vi slänger ut på kärnindustrin under ett år, som till exempel på fusionen. Där spenderar vi lätt 250 miljoner ecu, och någon gång, år 2050 så kanske ... Men det som är nödvändigt, det som skapar arbetstillfällen, och som är bra för miljön, som ger fantastisk innovationskraft, där gör vi ingenting alls! Då måste jag fråga mig, var är jag egentligen, vad är det för spel vi spelar? Är det en komedi? Det är ingen komedi, det är en tragedi. Jag skulle vilja påpeka ännu en gång, att det dessutom sägs i programmet, att hushållsavfall skall räknas som förnybar energi. Då måste jag naturligtvis fråga, vad skall det här betyda? Hushållsavfall! Snälla ni, det är inte någon förnybar energi. Det är naturligtvis helt klart, att somliga industrier har ett betydande intresse här, nämligen avfallsförbränningsanläggningarna. De är ändå redan i händerna på de stora energiförsörjningsföretagen, eftersom de skulle kunna åstadkomma så stora bakslag för atomavfallshanteringen, och de kunde stapla upp miljarder av skattepengarna, som avfallsförbränningsanläggningarna skulle kunna lägga vantarna på. Nu skall vi alltså subventionera dem ytterligare och räkna hushållsavfall som förnybar energi. Vi skulle behöva veta allt, använda alla pengar vi har på fotovoltaik, väte och geotermik, för att vi skulle kunna komma till några resultat.
Det skulle dessutom vara absolut nödvändigt, att vi fick förfoga över fasta inmatningsbestämmelser, annars kan vi nämligen hoppa över det. Det måste slutligen tas med i beräkningen hur miljövänliga de är. Det betyder att jag måste beskatta andra energikällor. I slutänden förstatligas nämligen miljö- och sjukdomskostnaderna. Förvisso privatiseras vinsten. Fint, det har jag ingenting emot, men vi måste göra en rättvis uppdelning här. Det har vi inte gjort, och inget land vill ha någon beskattning. Det förträngs helt enkelt. Det fortsätter att fuskas precis som tidigare, och sedan håller vi enorma internationella konferenser, som i Kyoto sist, där vi säger, visst, vi förpliktar oss till att reducera koldioxidutsläppen med 10 procent. Då säger rådet, nåja, vi får en ökning på 3 procent, men Altener får 11 miljoner, och egentligen hellre ingenting; och medan vi bråkar stryker vi snabbt frågan från föredragningslistan för rådets sammanträde den 11 maj 1998. När det sedan blir riktigt otrevligt, då säger man plötsligt, nå, men då låter vi subsidiaritetsprincipen styra! Då dras den fram. Varje land får sköta sig själv.
När jag ser mig omkring i de olika länderna, då kan jag se att ingen gör något. Man säger, jag står ju tyvärr inom den inre marknaden, jag står mitt i konkurrensen osv. och då kan jag inte tillåta mig det. Förhoppningsvis gör vi nu äntligen allvar av saken, och utrustar detta program på ett förnuftigt sätt. Kommissionen föreslog 30 miljoner ecu. Det tyckte jag också var för lite, men i jämförelse med det som rådet nu föreslår är det ju en gigantisk summa. Jag vill därför be parlamentet att rösta ja till de ändringsförslag som utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi har föreslagit, vilka för övrigt parlamentet beslutade redan vid den första behandlingen. Med dessa var slutligen också kommissionen införstådd, även om den gjorde några diplomatiska ändringar. Jag är mer för klarspråk, så att det inte finns något utrymme för undanflykter. Om det inte skulle bli så, vill jag tala om en sak för er: priset för vårt slarviga beteende, att vi inte gör något, är så högt i hälso- och miljösektorn, att vi över huvud taget inte kommer att kunna betala under det närmaste årtusendet. När allt kommer omkring har vi ju faktiskt ett visst ansvar för de kommande generationerna!
(Applåder)

Rothe
Herr ordförande, kära kolleger, herr kommissionär! Jag kan till stor del ansluta mig till föredragandens klart formulerade ord. Programmet Altener är det enda programmet som vi har i Europeiska unionen, som står till förfogande uteslutande för att främja förnybara energikällor. Fram till år 2010 skall andelen förnybara energikällor av den totala energikonsumtionen fördubblas. Det föreslår Europakommissionen i sin vitbok om förnybara energikällor. De vet att de slår in öppna dörrar i Europaparlamentet med detta krav, eftersom vi krävde redan i Mombaurs betänkande och i mitt betänkande om grönboken, att det måste komma till stånd en avsevärd ökning - på minst 15 procent - av de förnybara energikällorna, eftersom vi är övertygade om att Europeiska unionen måste göra avsevärt mycket mer ur ett klimatpolitiskt perspektiv och ur ett miljöpolitiskt perspektiv, ur importbehovssynpunkt, med tanke på det regionerna, med tanke på extra arbetsplatser.
Jag vet också att det inte bara eller ens i huvudsak är en fråga om ett europeiskt stödprogram, om detta eftersträvade mål kommer att uppnås. Politiska beslut, som leder till verkligt rättvisa konkurrensvillkor genom en rättvis tillgång till nätet, som leder till en internalisering av kostnaderna för olika typer av energiutvinning genom europeiska energiskatter, är grundförutsättningar. En politisk strategi, som leder till en omstrukturering av energipolitiken, måste omfatta i stort sett all gemenskapspolitik, och den måste utformas i samordning mellan medlemsländerna inom Europeiska unionen. Ändå kommer det att vara av utomordentligt stor betydelse att underlätta energiutvinning av förnybara energikällor genom finansiellt stöd, genom konkreta bidrag i form av användning av ny teknologi, om en verklig genomslagskraft på marknaden skall kunna uppnås.
Kommissionen har föreslagit en genomslagskampanj i sin vitbok. En miljon tak och fasader, fotovoltaik, 10 000 MW vind, 10 000 MW biomassa. Till detta behövs 4 miljarder ecu. Jag vet att de flesta av medlemsländerna måste bidra till detta. Men jag vet också att de 22 miljoner, som har tilldelats för två år bara är en droppe i havet, och kanske inte ens det. Därför måste det stå klart att det måste finnas tillräckligt med budgetspelrum åtminstone för nästa år för att vi skall kunna göra förbättringar. För det andra, herr kommissionär, ni kan vara säker på att ni kommer att höra från oss, när det handlar om uppföljningen av Altener II i energiprogrammet förväntar vi oss en avsevärd ökning även där. För det tredje, och där ansluter jag mig till föredragandens synpunkt fullt och fast, det är absolut nödvändigt att rådet verkligen fattar ett beslut den 11 maj, så att åtgärderna kan börja redan i år.

Estevan Bolea
Herr ordförande, ärade ledamöter! Det Europeiska folkpartiets grupp kommer också att stödja alla Bloch von Blottnitz ändringsförslag, vilka i sin tur har godkänts i utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi. Jag måste säga, herr kommissionär och fru Bloch von Blottnitz, att de flesta av dem bara är välmenande önskningar och en akademisk övning som liknar det omöjliga, för det är inte bara så att det fattas pengar - för det är sant att det inte finns några - utan även att det kommissionen presenterar som det vi brukar säga varje dag i energiutskottet - för vi talar om förnybara energikällor varje dag - bara är välvilliga önskningar mycket långt ifrån verkligheten.
Kanske behöver vi i något fall, herr kommissionär, inte enbart pengar utan också politiska beslut. Om ni analyserar de aktuella produktionssiffrorna för förnybara energikällor i Europeiska unionen, skall ni se att vi ligger på 6 procent. Spanien ligger på 8 procent för att landet har gjort en kraftig ansträngning. Men av dessa 6 procent är 90 procent konventionell vattenkraft, vilket gör att vi endast har 0, 4 procent av andra förnybara energikällor, fru Bloch von Blottnitz. Ni försöker använda biomassa hemma hos er och vet hur svårt det är. Jag anser att medlemsstaterna skall fatta politiska beslut för att stärka vattenkraften - vilket å andra sidan de flesta grupper motsätter sig, vilka inte vill ha dammar - eftersom det är den renaste energi vi har, den är verkligen förnybar och det är den enda som gör det möjligt att lagra elektricitet. De övriga kan inte lagra elektricitet.
I ramprogrammet för investeringar och utveckling kommer vi att lägga tonvikt på forskningen om förnybar energi, vilket jag anser är första steget. Och inom denna, givetvis, på forskningen om energi från solceller. Jag tror att framtiden för förnybar energi ligger i solenergin, men inte ännu, den är fortfarande mycket dyr. Hur skall vi kunna stödja de förnybara energikällorna? Det är uppenbart, ur ekonomisk synvinkel, att det måste ske via investeringar eftersom alla dessa energikällor är i drift ett fåtal timmar. Vindenergin är mycket intressant, men är inte i drift mer än 1 500-2 000 timmar om året och ibland är den i drift under natten, när vi inte behöver elektriciteten. Därför bör vi stödja den genom investeringar.
Jag anser också att subsidiariteten är viktig, fru Rothe och fru Bloch von Blottnitz, därför att alla medlemsstater måste göra maximala ansträngningar om de tror på förnybara energikällor. Om inte, är det bara tomma ord. I vilket fall som helst, herr kommissionär, stöder vi Altener-programmet, vi anser att det har beviljats för lite medel, vi anser att Generaldirektorat XVII har beviljat alla program för litet pengar, men jag skall säga er en sak: Kanske är det inte bara pengar ni behöver, vad ni behöver är ett större mod och tapperhet i era politiska beslut och mer konkretion och tydlighet inför medlemsstaterna. Därför att, till detta kommer att vi har en liberaliserad elmarknad som fungerar mycket bra, en gasmarknad som inte kommer att avregleras eftersom, förutom Förenade kungariket, Nederländerna och Danmark i liten grad, är det ingen som producerar gas. Vi har också en mycket speciell avreglerad transportsektor. Därför var detta direktiv mycket lättare än det om elektriciteten, och det är definitivt så att allas ansträngningar är för små.

Hyland
Herr ordförande! Den fortsatta debatten om förnybara energikällor understryker än en gång vikten av ett samordnat och integrerat tillvägagångssätt för alla EU: s utvecklingprogram. Den alternativa energipolitikens betydelse är brett accepterad i den här kammaren. I den utsträckning energi är baserad på förnybara energikällor, är det av avgörande betydelse i användningen av våra markresurser, och därför erbjuder möjligheter för jordbrukare och för skapande av sysselsättning på landsbygden, skulle jag vilja uppmana rådet och kommissionen att samordna sina ansträngningar i formulerandet av en långsiktig politik med jordbruksutvecklingen och att göra detta - och detta är viktigt - inom ramen för Agenda 2000.
Enligt min åsikt är EU: s politik alltför fragmentiserad och det finns med all säkerhet inte tillräckligt mycket uppskattning för vikten av att utveckla den fulla potentialen hos våra europeiska landresurser. Den oundvikliga reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken framhäver vikten av att framställa grödor som inte är avsedda för konsumtion. Alternativa energiprogram baserade på förnybara resurser erbjuder ett lönsamt alternativ för våra jordbrukare och för invånare på landsbygden och för utvecklingsprogram på landsbygden. Som jag redan har sagt har vi prioriterat vikten av utveckling på landsbygden. Vi har identifierat den europeiska modellen för jordbruket baserad på bibehållandet av det maximala antalet jordbruksfamiljer på Europas ägor. Detta är brett accepterat och stött i den här kammaren.
Om vi emellertid är seriösa när det gäller att uppnå våra syften under båda rubrikerna måste vi samordna energipolitiken med jordbrukets utveckling och med sysselsättning i jordbruksområden. Tekniken för produktion av alternativa energikällor baserade på jordbruksgrödor är klart etablerad. Tekniken finns. Nu behöver vi ett samordnat tillvägagångssätt och en vilja på EU- och nationell nivå att anpassa politiken och skapa den ekonomiska miljön för den hållbara utvecklingen av alternativ energi i nära samband med och baserad på utvecklingen av våra markresurser och av jordbruket och med den centrala frågan om att bibehålla det maximala antalet jordbrukare på Europas ägor och det maximala antalet människor anställda på Europas landsbygd. Om vi är seriösa måste vi alltså anta det här samordnade tillvägagångssättet och jag vädjar till kommissionen och rådet att de skall arbeta närmare tillsammans vad gäller den slutgiltiga framställningen av europeisk och nationell politik inom ramen för Agenda 2000.

Alavanos
Herr ordförande! Jag vill också ge uttryck för vår grupps enighet med Bloch von Blottnitz betänkande, vår belåtenhet över samarbetet med kommissionen, med kommissionär Papoutsis men också för vårt stora missnöje och våra protester mot rådets hållning.
Jag tycker att rådets hållning avseende de 11 miljonerna ecu per år väsentligen ställer programmet Altener utanför verkligheten och utanför all praktisk betydelse. Detta är något som vi såsom parlament måste kämpa emot och ta upp, särskilt under budgetförfarandet. Det är mycket viktigt att sätta stopp för dessa motsägelser. Vi ser t.ex. att det finns enorma möjligheter för att framhäva miljövänligare former av energi, som t.ex. vindkraftverken i Kykladerna, på öarna i Egeiska havet. Och trots de små steg som har gjorts är uppvärderingen av dem mycket mindre än vad den skulle ha kunnat vara och jag skulle vilja ställa följande fråga till kommissionär Papoutsis: Vad skulle man kunna göra här, inom ramarna naturligtvis för de besvärliga finansieringsmöjligheter som existerar?

Holm
Herr ordförande! Jag vill tacka föredraganden Bloch von Blottnitz för hennes betänkande. Det är utan tvekan så att Altener-programmet måste fortsätta, eftersom det är det enda programmet i EU inom vilket man faktiskt enbart sysslar med förnybara energikällor, men också med tanke på alla de pengar som EU ger till andra energikällor. Då är väl det minsta man kan begära att de förnybara energikällorna också får pengar. Det är då skrattretande att rådet bara kan gå med på 11 miljoner ecu per år.
Men vad har hänt med alla fina ord från rådet, bland annat från Kyotokonferensen? Vad betyder dessa ord? Ingenting i realiteten! Hur skall målet att sänka koldioxidutsläppen egentligen uppnås? Hur har rådet tänkt sig detta? Skall rådet börja trolla eller skall man börja tricksa med utsläppssiffrorna? Någon annan förklaring verkar ju knappast finnas!
De 30 miljoner ecu som kommissionen föreslår är lågt även det, men det är ändå acceptabelt. Rådets siffror är emellertid totalt oacceptabla. Man kan inte ge mindre pengar till de förnybara energikällorna under dessa premisser när utsläppen av koldioxid hela tiden ökar. Om utsläppen skulle minska kraftigt, då skulle man kanske kunna tala om att stabilisera programmet, men inte i detta fall.
Det är också så att ändringsförslagen, framför allt ändringsförslag 3, är viktiga. Smutsar man ned i naturen, skall man också betala för det. Har man däremot en bra miljöpolitik, skall man också betala mindre. Det är då viktigt att de olika siffrorna för att uppskatta utsläppskostnaderna också beräknas på olika sätt. Det som är billigt skall också vara bra för miljön, och det som är dåligt skall vara dyrt för företagen.

Weber
Herr ordförande! Tillåt mig att ge er ett konkret exempel. Hos mig, i kommunen, bakom mitt hus, planerar man att bygga ett vindkraftverk, och en privat byggherre är beredd att investera 150 till 200 miljoner belgiska franc i den här vindkraftparken. Lustigt nog kommer oppositionen mot det här projektet från en kulturell förening, som är mån om landskapets skönhet och som oroar sig för att det slott som ligger i närheten skall ta skada av det visuella intrycket av vindkraftverken på platån i bakgrunden.
I det sammanhanget är projektet Altener II mycket lämpligt för att göra en konsekvensstudie, vilken gör det möjligt att bevisa, med hjälp av datorsimulering, att man inte ser vindkraftverken från slottet, och att de alltså inte har några visuella konsekvenser. Självklart bekymrar jag mig mer för ljudet, och det är bl.a. för detta som Altener-projektet skall ge oss medel för att finansiera konsekvensstudier.
Om man uppskattar att en konsekvensstudie för ett projekt kostar 1, 5 miljoner belgiska franc, kan man säga att de 22 miljoner ecu som rådet ger oss räcker exakt för att göra 500 projekt i hela Europeiska unionen. Jag anser att detta belopp är löjeväckande, och det är därför som min grupp kommer att rösta mot ändringsförslagen som lades fram av von Blottniz, som jag för övrigt vill tacka för ett utmärkt arbete.

Pinel
Herr ordförande! Jag skulle främst vilja säga, liksom föredraganden, att avfallsförbränning inte har något att göra i en ärende om förnybara energikällor; det finns inget samband. Det skulle vara ett vackert exempel på cynism om man behöll avfallsförbränningen i det här betänkandet, eftersom det då skulle vara fråga om en verklig förskingring av medel till förmån för de stora bolagen, som högaktningsfullt struntar i förnybara energikällor.
I övrigt är det nu några år sedan en del " försök" , jag sätter ordet inom citationstecken, " försök" har lanserats inom området för förnybara energikällor, lite varstans i västvärlden. Man pratar alltså med oss om försök sedan flera år, och medlemsstaterna ger motvilligt allmosor för att missleda den allmänna opinionen. Jag anser att man har gjort tillräckligt många försök och inte tillräckligt många storskaliga insatser. Med undantag av vattenkraftcentralerna fortsätter förnybara energikällor att bara vara en pryl i syfte att underhålla folket.
Man skulle kunna tro att denna oförmåga hos länderna att föra en aktiv politik för utveckling av förnybara energikällor - en oförmåga som bl.a. förklaras av energilobbyisternas stora ekonomiska intressen - skulle få Europeiska unionen att kompensera för sina brister, att ha ett tillvägagångssätt som är mer anpassat till det allmänna intresset, att se längre än vad alla dessa handelsintressen gör. Men nej, vi står kvar här med fromma önskningar, vackra fraser, uttalanden utan följder. Bara några månader efter Kyotokonferensen - som redan försiktigt har pekat ut den väg som skall följas för att bevara planetens jämvikt - skulle det alltså vara logiskt om Europeiska unionen gav förnybara energikällor en viss prioritet, eftersom de bevarar miljön och innebär en verklig potential vad gäller sysselsättning och teknisk utveckling. Vad blir det således av den prioritet som unionen borde skylta med? 22 miljoner ecu, detsamma som två gånger ingenting, inte ens en allmosa.
Jag skäms verkligen när det gäller det här betänkandet. Jag skäms, eftersom Bloch von Blottniz arbete verkar anmärkningsvärt, och jag tackar henne för det. Det här dokumentet beskriver väl vad som står på spel, och det är oavgjort så att totalanslaget inte kan motsvara detta. För att det här arbetet inte skall ha gjorts förgäves, kommer jag självklart att anpassa mig efter föredragandens rekommendationer, men jag förblir övertygad om att vi kommer att förbli länge än i denna energins stenålder, särskilt så länge vi inte kommer att ha internaliserat de konventionella energiformernas indirekta kostnader. Eftersom kalkylerna har förfalskats kommer snedvridningar i konkurrensen att finnas kvar, och då gör man inga framsteg. Jag önskar alltså verkligen, för en så snar framtid som möjligt, ett nytt skattesystem, där man vid sidan av ekonomiska kriterier äntligen tar hänsyn till sociala och miljömässiga parametrar, deras strikt matematiska aspekter.
Vi kommer att rösta för Bloch von Blottniz ändringsförslag.

McNally
Herr ordförande! Det är sällan vi hör ett ämne debatteras i den här kammaren som för samman så många grupper med entusiasm. Det ämnet är förnybara energikällor. Förnybara energikällor gör det möjligt för oss att hålla våra löften, de löften som gjordes i Kyoto. Det skapar arbeten, det passas in i vår prioritering att skapa arbetstillfällen.
Jag stöder helhjärtat Bloch von Blottnitzs betänkande; förutom att jag inte håller med henne om utelämnandet av hushållsavfall, och jag kommer att rösta emot det. Kolleger, om ni vill att Europa skall spela en roll för människorna i era valkretsar, välj frågor som intresserar dem. Förnybara energikällor intresserar Europas medborgare. Vi har ett flerfaldigt angreppssätt, vi spenderar miljoner och åter miljoner på forskning om förnybara energikällor. Samtidigt behöver vi skapa det rättsliga ramverket genom tillgång till ledningsnätet vilket tillåter det att lyckas och vi behöver ett program som Altener. Altener främjar förnybar energi i varje enskild medlemsstat i Europeiska gemenskapen. Från det utmärkta arbete som utförs av South Midlands Renewable Energy Centre, det enda i Förenade kungariket, vet jag att om vi går ut med budskapet om att förnybara energikällor hjälper miljön och skapar arbetstillfällen, så får vi stöd från allmänheten. Kamrater och kolleger i detta parlamentet, vi behöver allmänhetens stöd för Europeiska unionen.
Vi måste titta på de omständigheter som råder i varje relevant geografisk del av den här unionen, från Lappland till de grekiska öarna och, vi behöver de förnybara energikällor som är lämpliga för varje del av Europeiska unionen.
Den minister som representerar det brittiska ordförandeskapet, John Battle, är en av entusiasterna för förnybara energikällor, och han har personligen försäkrat mig om att han inte kommer att tillåta Altener II att glida undan till det är för sent att genomföra. Han kommer att göra allt som står i sin makt för att se till att något som är av intresse för alla européer går igenom ett lämpligt råd. Jag anser att budgeten i det preliminära budgetförslaget har förbättrats mycket. Det är ett uppmuntrande tecken.
Det verkar för mig som att när Europeiska unionen började så tittade den på kol och den tittade på kärnkraft; den energi som man nu skall titta på är förnybar energi, och jag är därför glad över att Altener II programmet kommer att få stöd från varje grupp i det här parlamentet.

Matikainen-Kallström
Herr ordförande! Kommissionens målsättning, som strävar efter att höja de förnybara energikällornas andel i hela EU: s energiförbrukning till 15 procent fram till år 2000, stöder Kyotomålen och även parlamentet måste ställa sig bakom den. För Finlands del har detta mål redan överskridits rejält. Genom att fortsätta med utvecklingen av marknaderna och utbildnings- och rådgivningsverksamheten med hjälp av Altener-programmet, befrämjar vi användningen av de förnybara energikällorna inom hela unionen.
Olika länder befinner sig redan på grund av sitt geografiska läge i olika situationer. Enligt de föreslagna landsvisa kvoterna skulle en ytterligare sänkning av utsläppen i Finland kosta mer än i de övriga EU-länderna för varje minskat ton koldioxid. Vi har redan vidtagit alla de enklare arrangemangen för att minska utsläppen såsom fjärrvärmeinstallation, användning av träbränsle, kombinerad värme- och elproduktion och genomfört energisparprogrammen. Det är endast de verkligen dyra alternativen och medlen som återstår. Högteknologin används i vårt land snart sagt inom alla områden. Våra bostäder, som är byggda för det kalla klimatet, läcker exempelvis inte värme som bostäderna i många andra medlemsländer.

Papoutsis
Herr ordförande, mina damer och herrar! Jag vill först och främst tacka föredraganden Bloch von Blottnitz för det arbete hon har genomfört avseende programmet Altener II.
Tidigare refererade jag till de ändringsförslag som parlamentet föreslog i andra behandlingen, nu skulle jag vilja referera till vissa mer allmänna utvecklingar. Säkert kommer ni ihåg att under sammanträdet i parlamentet i november 1997, då jag presenterade programmet Altener II för er, hade jag gjort ett utkast angående ramen inom vilken programmet integreras, men också angående de ambitioner vi hade att förstärka vår politik. Bara fem månader senare har jag glädjen att kunna referera till den positiva utveckling som följde. Jag hade då meddelat er min avsikt att så snart som möjligt föreslå för Europeiska kommissionen att den skulle godkänna vitboken om förnybara energikällor och ramprogrammet för energin. Dessa två viktiga förslag antogs också enhälligt av kommissionen och diskuteras nu av institutionerna.
Vad gäller vitboken om förnybara energikällor förutser man antagandet av en resolution från Energiministerrådet den 11 maj, som kommer att stödja våra förslag. Detta är ett viktigt faktum eftersom programmet Altener II utgör ett konkret medel för tillämpningen av en gemenskapsstrategi, men också för handlingsplanen som beskrivs i vitboken.
Tillåt mig att på denna punkt referera till två speciella frågor som ställdes av vissa av de ärade ledamöterna i dag. Först av allt måste jag säga att jag helt och hållet delar Alavanos åsikt om att vi måste ge ett ännu större stöd till vindkraften.
(Ordföranden avbröt talaren.)

Ordföranden
Ärade ledamöter! Jag insisterar återigen, även om jag förstår skälen till att det råder en viss oro i kammaren, för debatten är försenad på grund av saker som ligger helt utanför vår makt, jag insisterar återigen på att ledamöterna under några minuter avhåller sig från privata samtal och bidrar med ett minimum av respekt för talarna, vare sig det är ledamöter eller kommissionären, så att det går att lyssna på dem med all värdighet.

Papoutsis
Tack, herr ordförande. Jag sade alltså att jag helt och hållet delar Alavanos åsikt om att vi måste ge ett ännu större stöd till vindkraften, särskilt i regioner där förhållandena är goda, som i Kykladerna som man refererade till, men även i andra regioner i Europa. Jag bekräftar att vi kommer att försöka att gå i denna riktning, i samarbete med medlemsstaterna. Och vid det här tillfället vill jag betona att kommissionen föreslog att Regionkommitténs befogenheter efter år 2000 och senare, skall innefatta åtgärder gällande förnybara energikällor. Och jag hoppas att Europaparlamentet kommer att stödja detta förslag.
Nu till frågan som Rothe och Pinel ställde om avfallet. Inom ramen för Altener-programmet och i enlighet med gemenskapens avfallspolitik prioriterar man huvudsakligen en ekologisk hantering av den organiska delen av avfallet, som t.ex. biomassa.
Kära ledamöter, jag måste säga att jag är särskild nöjd med att såväl rådet som parlamentet var för kommissionens förslag angående Altener II och praktiskt taget utan ändringar godkände alla de åtgärder som förutses inom ramen för detta program. Jag bekräftar på detta sätt betydelsen av Altener II och behovet av ett omedelbart godkännande från rådets sida den 11 maj, så att en tillämpning kan ske direkt 1998.
Jag skulle också vilja betona något som jag refererade till under första behandling: innehållet i vissa ändringsförslag integreras, enligt kommissionens åsikt, bättre inom ramen för gemenskapsstrategin för förnybara energikällor än inom ramen för Altener.
Mer konkret vad gäller de ändringsförslag som föreslagits, accepterar kommissionen, principiellt, ändringsförslag 1, 2, 6, 7 och 9. Likväl anser kommissionen vad gäller ändringsförslag 1 och 2, i enlighet med den ståndpunkt som den formulerade under första behandlingen, att det är mer adekvat att integrera de grundläggande principer som infördes i motsvarande ändringsförslag 20 och 19.
Vad gäller ändringsförslag 7 och 9 täcks de redan av andra punkter i förslaget om Altener II. Innehållet i ändringsförslag 6 har en bättre inställning och täcks i förslaget om vitboken om förnybara energikällor.
Beträffande ändringsförslag 3 anser kommissionen att det är för tidigt att referera till den indirekta kostnaden och att den innefattas i fakturorna. Denna möjlighet måste analyseras och det skulle vara möjligt att introducera den i ett eventuellt lagstiftningsförslag som kommer att presenteras senare.
Ändringsförslagen 5 och 8 avser den summa som skrivs in i budgeten. I detta avseende har kommissionen i Energiministerrådets slutsatser i december 1997 fört in ett uttalande med vilket man motsätter sig innefattandet av någon som helst summa som avser budgeten i texten som gäller beslutet. För övrigt anser kommissionen att budgeten som antagits av rådet för de två åren är otillräcklig. Följaktligen anser vi också att den budget som antogs av ansvarig budgetmyndighet för 1998 är otillräcklig. Följaktligen kan Europeiska kommissionen acceptera ändringsförslag 5. Tvärtom kan den inte acceptera ändringsförslag 8. Kommissionen kan inte heller acceptera ändringsförslag 10 med avseende på kommittéförfarandet.
Herr ordförande! Kommissionen gör alla ansträngningar för att så mycket och så troget som möjligt kunna införliva parlamentets förslag i den rättsliga texten i förslaget som vi har framför oss och skall besluta om.
Jag skulle alltså ännu en gång vilja tacka er och er föredragande Bloch von Blottnitz samt ledamöterna i parlamentets utskott för forskning, teknologisk utveckling och energi för deras stöd i denna ansträngning.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Papoutsis.
Jag ber, å kammarens vägnar, om ursäkt för det sätt debatten ägde rum på.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl 11.00.

Luftförorening genom avgaser från motorfordon
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A4-0126/98) för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd om rådets gemensamma ståndpunkt av den 23 mars 1998 inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om åtgärder mot luftförorening genom avgaser från motorfordon och om ändring av direktiv 70/220/EEG, avseende lätta lastfordon (C4-0177/98-96/0164B(COD)) (föredragande: Lange).

Lange
Herr ordförande, kära kolleger! I februari fattade vi ett beslut om Auto-Oil-programmet om luftkvaliteten i Europa. Det fattades en liten byggsten. Denna byggsten var lättviktstrafikfordonen. Det är de fordon som utgör kvarterstrafiken i städerna, postbuden, grönsakshandlarna, kvarterstrafiken för leverantörerna. Därför måste vi så fort som möjligt här tillfoga en byggsten just för dessa fordon, så att luftkvaliteten i Europas städer förbättras.
Detta förfarande i den andra behandlingen är ett mönsterexempel på hur parlamentet kan arbeta snabbt och enkelt. Vi fick den gemensamma ståndpunkten den 2 april och är redan - i slutet av april - färdiga med den och kan i dag fatta ett beslut. Så snabbt och effektivt kan alltså parlamentet arbeta. Därför vill jag inte hålla något långt tal nu, utan fortsätta i samma anda och kort och koncist rekommendera ledamöterna att följa miljöutskottets förslag, så att industrin har utrymme för planering, och luftkvaliteten i Europas städer kan bli bättre.

Bangemann
Herr ordförande! Jag vill tacka detta parlament för att det så snabbt har kommit fram till ett resultat i detta förfarande. Jag vill också tacka herr Lange, och jag vill be om förståelse för, eftersom vi kan ta med detta ärende i överenskommelsen, att kommissionen inte kan acceptera ändringsförslag, som utgår från Auto-Oil-programmet II, och detta gäller i synnerhet ändringsförslag 5 och de andra ändringsförslagen som hör ihop med detta. Detta betyder emellertid inte att vi inte kommer att fortsätta att arbeta tillsammans med parlamentet på ett mycket öppet och positivt sätt. Denna kommentar har visserligen inte många hört, men det är inte heller nödvändigt, eftersom vi är kända för det.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Bangemann.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.00.

Omröstning
Amadeo
Herr ordförande, kära kolleger! Jag föreslår vårt parlament att man solidariserar sig med de personer som arbetar i Europaparlamentet och som i detta ögonblick befinner sig i ett permanent sammanträde för att försvara den offentliga europeiska verksamhetens oberoende gentemot nationalisering och politisering.

Banotti
Herr ordförande! För att det inte skall råda några tvetydigheter kommer min grupp att rösta mot alla ändringsförslag. Vi beslutade det här procedurmässigt. Vi välkomnade en gemensam text som, tyvärr, Nicholson kände att han inte kunde skriva under. Vår ståndpunkt är att stödja den här texten i oförändrat skick. Detta skall inte tolkas som att vi inte håller med om innehållet i en del av ändringsförslagen, men vi är nöjda med att avtalet från långfredagen innehöll ett starkt engagemang för skrotning av vapen. Därför kommer min grupp att rösta för kompromisstexten som debatterades i går.

Cox
Herr ordförande! Jag tar till orda om samma fråga. Frågan om skrotning av vapen på Nordirland är en mycket ömtålig och mycket känslig fråga. Jag vill göra det klart att den liberala gruppens ståndpunkt är att vi skall rösta för den gemensamma resolutionen och inte rösta för några ändringsförslag. Jag skulle vilja säga till Nicholson och de människor han representerar att vi gör detta eftersom vi anser att man tar itu med den känsliga frågan om skrotning av vapen på ett omfattande sätt inom ramarna för avtalet. Av den anledningen vill vi inte plocka ut enskilda punkter från den omfattande texten. Därför stöder vi det som finns i avtalet, men kommer inte att rösta för ändringsförslagen till den gemensamma resolutionen.

Ordföranden
Kolleger, vi kan inte börja diskutera på nytt nu. Detta kommer att ske när tiden är inne för röstförklaringarna. Och om jag går med på en diskussion nu försätter jag mig i en svår situation. Andra kolleger har bett att få ordet. Jag kan inte ge ordet till alla, jag ger det till två och sedan kommer jag att avsluta den här debatten.

Collins, Gerard
Herr ordförande! Vad gäller ändringsförslagen stöder jag naturligtvis huvudinriktningen i de ändringsförslag som handlar om en aktiv skrotning av alla de vapen som terrorister på båda sidor har. Jag skulle emellertid vilja upplysa om att det är mycket oklokt att selektivt betona en fråga som redan täcks på ett mycket omfattande sätt i avtalet. Därför kan vi inte stödja några individuella ändringsförslag i det här skedet. Vad gäller de ändringsförslag som använder termen " Republiken Irland" , skulle jag vilja påminna kollegerna om att det officiella namnet på mitt land är Irland.

Nicholson
Herr ordförande! Jag lade inte fram de här ändringsförslagen den här förmiddagen för att skapa problem för kammaren. Men jag måste säga till Banotti, Cox och Collins att det inte är nog att bara ge sitt muntliga stöd till dem. Jag säger till den här kammaren i dag att den har chansen att säga till alla terrorister i Nordirland: Skrota era vapen! Rösta för mitt ändringsförslag. Det är därför jag har lagt fram det.

Green
Herr ordförande! Jag hoppas att ni kommer att vägra ta emot röstförklaringar från de här människorna. De har gjort dem i förväg.
(Applåder)

Ordföranden
Fru Green, ni har helt rätt. Jag sade det, men ser ni att också Hume begär ordet nu. Jag befinner mig i en mycket svår situation eftersom den här dansen har börjat och jag är inte rättvis gentemot de andra sidorna. Jag skall ge ordet till Hume. Jag kan inte göra skillnad mellan de politiska grupperna.

Hume
Herr ordförande! Bara så att allt blir rätt. Nicholson tog upp en mycket allvarlig fråga - skrotning av vapen hos våldsamma organisationer. Vi håller alla med om detta. Jag vill dock poängtera att när vi röstar om avtalet och den gemensamma resolutionen så är det det som avtalet säger som vi röstar om: " Alla deltagare i avtalet bekräftar därför sitt engagemang för den totala avrustningen av alla paramilitära organisationer" : Det är det kammaren röstar om.
(Applåder)
(Parlamentet antog resolutionen.)

Falconer
Herr ordförande! I enlighet med presidiets instruktioner bad jag om ordet innan omröstningen. Ni borde ha ropat upp mig innan den omröstningen. Min närvaro måste noteras vid det här tillfället för den här omröstningen.

Ordföranden
Herr Falconer, jag är glad över att ni alltid påminner oss om presidiets instruktioner, kanske är det någon som har glömt dem!

de Gaulle
Herr ordförande! Jag kommer inte att ta del av den här omröstningen, med hänsyn till det politiska bedrägeri som införandet av den gemensamma valutan utgör.
Om punkt 11

von Wogau
Herr ordförande! Jag skulle vilja föreslå följande muntliga ändring, och det gäller det sista ordet i den tyska texten, nämligen att ersätta " fördjupa" med " fortsätta" .
Om punkt 16

von Wogau
Herr ordförande! Beträffande punkt 16: Denna punkt är viktig, men det som sägs här står inte i centrum för detta betänkande. För att uppnå största möjliga majoritet här i parlamentet är jag beredd att stryka denna punkt, och jag vill be de kolleger som har några problem med detta att antingen rösta nej till det eller lägga ned sin röst.

Ordföranden
Herr von Wogau, eftersom ni är föredragande och punkt 16 är er egen, har ni rätt att dra tillbaka den. Vi behöver inte rösta om att dra tillbaka den.
Om punkt 26

von Wogau
Herr ordförande! Jag föreslår som föredragande att man ersätter orden " kommer att" i andra meningen med " kan" , alltså will med may .
Om ändringsförslag 7

Dell'Alba
Herr ordförande! Vi har accepterat vissa andra muntliga ändringsförslag och därför, med er tillåtelse och kammarens tillåtelse, men framför allt efter yttrande från föredraganden, skulle jag vilja föreslå ett muntligt tillägg eftersom ändringsförslaget är dåligt formulerat rent juridiskt. Det rör sig om en liten teknisk ändring som jag skulle vilja läsa upp, om det går bra: " Uppmana Europeiska rådet att respektera sina åtaganden och föreslå en enda kandidat till posten som ordförande för Europeiska centralbanken vid sitt nästa toppmöte den 2 maj 1998" .
Jag vill gärna höra föredragandens åsikt om detta.

von Wogau
Herr ordförande! Vi har i ekonomiutskottet talat om ändringsförslaget i dess ursprungliga form och kom då fram till att man inte kunde rösta för det, eftersom det innehåller två rena sakfel och var formulerat på ett sådant sätt att vi inte kunde gå med på det. I den formulering som det nu föreligger i, återspeglar det en mycket vanligt förekommande åsikt i detta parlament. Jag har frågat de olika grupperna i utskottet. Alla ansåg att innehållet, som det ser ut i dag, överensstämmer med detta parlaments åsikt. Därför skulle jag vilja rekommendera att vi röstar ja till kollega Dell'Albas ändringsförslag i dess ändrade form.
Om punkt 43

von Wogau
Herr ordförande! Beträffande punkt 43 skulle jag vilja säga följande: Vi hade redan enats i utskottet om innehållet i kompromissändringsförslaget, men eftersom formuleringen inte stämde helt och hållet, har vi enats om följande. Punkt 12, som vi redan har röstat om, säger precis det som måste uttalas här, och därför skulle jag som er föredragande vilja föreslå att vi röstar nej till punkt 43, och de som har några problem med det vill jag uttryckligen be att de åtminstone lägger ned sin röst.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Desama
Herr ordförande! Eftersom vi sannerligen inte var många vid debatten alldeles nyss - och jag ber mina kolleger att lyssna noga, eftersom det är ett viktigt ögonblick - skulle jag vilja presentera vad jag som föredragande anser om de olika ändringsförslagen. Det är faktiskt så att vår omröstning i dag avslutar ett förfarande som inleddes för sex år sedan.
Vi kommer att rösta om fyra ändringsförslag. Jag skall först uttala mig om de tre första. Herr ordförande, jag ber er att ge mig ordet för det sista ändringsförslaget som, paradoxalt nog, har nummer 1. När det gäller ändringsförslagen 2, 3 och 4, skulle jag som föredragande vilja säga att jag motsätter mig dessa ändringsförslag. Jag önskar alltså att kammaren inte röstar för dem, med risk för att eventuellt sprida förvirring inom min egen grupp, eftersom jag också motsätter mig ett ändringsförslag från min egen grupp, nämligen ändringsförslag 2 från McNally.
Skälen till att jag motsätter mig dessa ändringsförslag är uppenbara. De rör inte innehållet, och det brittiska ordförandeskapet, som har arbetat mycket för den här kompromissen, kommissionen, som, om kommissionären så önskar, kan bekräfta det, och jag själv, vi är av uppfattningen att det efter sex års arbete inte är möjligt att nå fram till - om de frågor som åsyftas av dessa ändringsförslag - en bättre kompromiss än den som vi nu har lyckats uppnå. Att sända oss inför förlikning för de här ändringsförslagens skull, det är verkligen att skapa stora blockeringssvårigheter för ett direktiv som det i dag brådskar att genomföra. Alla aktörer på energiområdet kräver det. Därför ber jag er, mina vänner, vilken ståndpunkt ni än har beträffande innehållet, att ge prov på politiskt förnuft och avslå ändringsförslagen.

Plooij-van Gorsel
Herr ordförande! För att göra förvirringen på vänstersidan ännu större så är alltså ändringsförslagen 2 och 4, ett från socialdemokraterna och en från liberalerna, identiska. Socialdemokraterna tänker alltså rösta för den första och mot den andra. Det tror jag kommer att skapa förvirring bland väljarna eftersom det är en individuell omröstning.
Om ändringsförslag 1

Desama
Herr ordförande! Forskningsutskottet röstade för det här ändringsförslaget som lades fram av Pompidou, för att uppmuntra kommissionen till att förtydliga sina ståndpunkter i den här frågan, dvs. för att ge parlamentet garantier om att kommissionen verkligen, mycket snabbt, kommer att lägga fram en rapport om hur tillämpningen av direktivet framskrider. I det här ändringsförslaget har vi föreskrivit en frist på tre år till kommissionen.
Papoutsis reagerade nyss på det här ändringsförslaget, och sade att kommissionen kunde acceptera det, men att de frister som kommissionen själv har fastställt i själva verket är ännu kortare än de som ändringsförslaget föreskriver. Följaktligen tror jag, om mina kolleger i PPE-gruppen så tillåter, att man inte behöver vara en bättre katolik än påven själv, och därför ber jag er om att avslå ändringsförslaget från energiutskottet.

Papoutsis
Herr ordförande, mina damer och herrar! Efter avslutningen av omröstningen om Desamas betänkande vill jag tacka parlamentet, men särskilt föredraganden Desama. Med dagens omröstning togs ett stort steg för genomförandet av den inre marknaden.
Ur politisk synpunkt är dagen av stor betydelse eftersom vi efter sex år av förhandlingar, med direktivet om den inre marknaden för naturgas och även direktivet om den inre marknaden för elektricitet, om mindre än två år, under perioden för föreliggande lagstiftningsperiod, har givit en ny dimension till den inre marknaden, en marknad som representerar 250 miljarder ecu årligen, eller om några dagar, 250 miljarder euro, en marknad som kommer att få viktiga, välgörande konsekvenser för industrin, för sysselsättningen och för de europeiska medborgarna.
Av denna anledning, herr ordförande, mina damer och herrar, vill jag återigen tacka Europaparlamentet för dess särskilt viktiga och särskilt kreativa medverkan i denna stora ansträngning.

Mombaur
Herr ordförande! Med denna omröstning går en debatt i graven, som har diskuterats under tre mandatperioder. Jag vill å min grupps vägnar tacka föredraganden, kollega Desama, för hans utomordentliga engagemang, och för de framgångar som hela parlamentet har uppnått.
(Applåder)

Ordföranden
Även om det inte förutses av arbetsordningen, herr Mombaur, är det omöjligt att inte ta hänsyn till meningsyttringar som är så vänliga som er.
(Ordföranden förklarade den gemensamma ståndpunkten för godkänd.) Andrabehandlingsrekommendation (A4-0143/98) av Bloch von Blottnitz för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om rådets gemensamma ståndpunkt (C4-0032/98-97/0106(SYN)) inför antagandet av rådets beslut om ett flerårigt program för främjande av förnybara energikällor i gemenskapen (Altener II)
(Ordföranden förklarade den gemensamma ståndpunkten för godkänd efter dessa ändringar.)
De Luca
Jag vill få taget till protokollet att jag från och med nu är närvarande och att jag inte deltar i omröstningen.

Pirker
Herr ordförande! Jag har begärt ordet före denna omröstning av en mycket enkel anledning. Det finns uppenbarligen en felaktig översättning på flera språk, och denna felaktiga översättning av ändringsförslag 29 kan alltså leda till ett helt annat omröstningsresultat. Det handlar här om en åtgärd mot arbetslöshet bland ungdomar. Många ungdomar är kvalificerade för fel arbete, nämligen sådana arbeten som det inte finns någon efterfrågan på. Därför lyder förslaget här att kommissionen skulle tala om vilka yrken det finns en efterfrågan på, genom en kvalitativ yrkesbehovsanalys. Denna analys skall sedan ställas till förfogande för medlemsländerna, och medlemsländerna beslutar om de skall ta till sig denna information och ändra läroplanerna eller ej. Det vill säga, det handlar om en tjänst, och medlemsländerna avgör själva på frivillig basis om de vill göra en ändring eller ej. I flera översättningar står det som ett bindande förslag, vilket kan leda till en förfalskning av omröstningsresultatet. Därför ber jag er att upprepa omröstningen om ändringsförslag 29.

Ordföranden
Herr Pirker, vi kommer att använda tyskan som grund för versionerna på de andra språken. Var inte det minsta orolig. Vi har röstat om ert ändringsförslag. Jag gav er inte ordet direkt, men vi försöker att hålla en hög takt vid omröstningarna, eftersom vi annars kommer att hålla på mycket sent och jag kan inte fördröja den här rytmen genom att hela tiden ge ordet till kollegerna.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Ordföranden
Vi avslutar nu detta ärende. Jag kan naturligtvis inte gratulera föredraganden!

Medina Ortega
Herr ordförande! Jag begärde ordet för att, då ordföranden i detta fall inte kan gratulera föredraganden, vill jag göra det i den socialdemokratiska gruppens namn.
(Applåder)

Ordföranden
Den spanska vänligheten är alltid närvarande och i Medina Ortegas fall även den socialdemokratiska vänligheten som jag tackar för.

Thors
Herr ordförande! Vi skulle vilja undvika problem som de som Medina Ortega tog upp om inte föredraganden satt ordförande när vi behandlade hans betänkande.

Ordföranden
Fru Thors, som ni vet är detta en vanligt förekommande praxis och då betänkandena inte förorsakar några problem har aldrig ens den minsta fråga uppkommit.
Betänkande (A4-0134/98) av Ettl för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om förslag till rådets direktiv (KOM(97)0486 - C4-0661/97-97/0265(CNS)) om bibehållandet av kompletterande pensionsrättigheter för anställda och egenföretagare som flyttar inom Europeiska unionen
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Soltwedel-Schäfer
Herr ordförande! Jag är ledsen, men jag kan inte se lika tydligt som ni att gruppen de Gröna verkligen med klar majoritet har röstat nej till ändringsförslagen 3, 4 och 5.
Ärligt talat kan jag inte heller föreställa mig det, för rådet och kommissionen var införstådda med det i går under frågestunden för temat. Det var innehållet i denna frågestund. Det har bekräftats. Det finns redan arbetsgrupper inom textilindustrins miljöområde.

Ordföranden
Fru Soltwedel-Schäfer, som ni vet har parlamentet, i sin vishet, rätt att besluta vilken ståndpunkt den skall inta, utan att ta hänsyn till rådets ståndpunkt eller till kommissionens ståndpunkt eller den ståndpunkt som många av oss intar. Detta sker hela tiden, det som har betydelse är vad parlamentet bedömer och jag tror inte att det behövs några kommentarer. Parlamentet fattar beslut. Det förkastade de två ändringsförslagen och godkände det följande.
(Parlamentet godkände resolutionen.)

Ullmann
Gruppen de Gröna är överens med kommissionen och majoriteten av parlamentet om att vidareutvecklingen av marknadens elektroniska tjänster å ena sidan - betal-TV, pay-per-veiw, betalradio, online-tillgång till databaser - och dagens rättsliga fragmentarisering av denna marknad genom nationell lagstiftning å andra sidan, gör att en reglering på gemenskapsnivå är oundviklig.
Föreliggande direktiv uppnår detta mål såtillvida att det åstadkommer tillräckligt omfattande och flexibla ramar på gemenskapsnivå, genom att det kombinerar olika definitioner av skyddade tjänster för användning av bestämmelser för den inre marknaden, och ett uteslutande av alla otillåtna tekniker för åtkomst.
Vi delar ekonomiutskottets och kulturutskottets åsikt om att trots bestämmelser som finns på annat håll så måste även detta direktiv innehålla bestämmelser som skyddar upphovsrätten mot exploatering, säkrar en tillgång till offentlig information som är oberoende av marknadsintressen, och ger möjlighet att skydda den privata sfären genom olika kodtekniker.
Vi håller också med dem som avböjer varje form av inskränkning av artikel 1c och e.
Resolution om Nordirland
Malone
Herr ordförande! Jag välkomnar verkligen den här möjligheten att tala. I går var det på grund av tidsbrist inte möjligt att tala för alla oss som ville. Jag anser att det var mycket passande att John Hume, som har spelat en så viktig roll i att få fredsprocessen dit där den är i dag, var vår huvudtalare. Jag vill dock tillbakavisa den kritik av den socialdemokratiska gruppen i går och återigen i dag.
Det står mycket klart för mig att avtalet om Nordirland måste accepteras i sin helhet, det går inte att plocka russinen ur kakan. Jag är glad över att det överväldigande delen av de som röstade här på förmiddagen var för den gemensamma resolutionen som drogs upp och godkändes av representanter från alla de större politiska grupperna.
Jag var i går glad över att se rådet och kommissionen här för att fortsätta med det stöd som de alltid givit till fredsprocessen i Nordirland. Vår roll i att stödja Nordirland har blivit en stor framgång. Det ekonomiska stödet som har givits, till exempel till partnerskapen, var första gången som vi såg republikaner och regeringstrogna sitta ned tillsammans och arbeta på gräsrotsnivå. Tillkännagivandet om fortsatt ekonomiskt stöd från Europeiska unionen är precis vad Nordirland behöver vid den här kritiska tidpunkten.
Jag är också glad över att vår grupp initierade förslaget att ha debatten här i går eftersom det är viktigt att parlamentets åsikter uttryckts klart och tydligt och att vår fortsatta goda vilja ses av allmänheten. Jag vill också ge min hyllning till den roll som Women's Coalition hade i slutförandet av den här processen. Jag hoppas att deras röst i Nordirland kommer att fortsätta att höras och stärkas.

Ordföranden
Jag tillät er att överskrida er talartid eftersom jag i förmiddags gav en del av era kolleger chansen att tala. Sedan befann jag mig i en besvärlig situation när kammaren, och det med rätta, krävde att det inte skulle bli någon debatt. Å andra sidan hade jag redan givit ordet till en eller två stycken, och jag kände mig lite ängslig inför er begäran. Jag gav er således lite extra tid för att kompensera er.

Nicholson
Herr ordförande! Jag skulle i dag vilja klargöra varför jag röstar mot den här resolutionen. Jag hoppas att Malone kan stanna kvar i kammaren för att höra varför, för det vore kanske bra för henne. Det var eftersom den socialdemokratiska gruppen inte var beredd att inbegripa skrotandet av vapen. Fru Malone, låt mig tala om för er att jag inte plockar russinen ur kakan. Kan jag vidare tala om för er att det här avtalet aldrig skulle ha kommit på plats om det inte hade varit för min partiledares mod och beslutsamhet i allt detta.
Kan jag få tala om för er och den socialdemokratiska gruppen att jag i den här kammaren talar för den största unionistgruppen i Nordirland. Om den socialdemokratiska gruppen vill reducera vad vi känner, vill reducera vad vi känner och vill reducera vad vi verkligen känner innerst inne, så får ni göra det. Men ni gör detta till ett pris, och till ett mycket högt pris. Er kamrat, ministern visade oss här i går att hon inte ens kunde vara balanserad i sitt inlägg i den här kammaren.
Fru Malone, låt mig göra klart för kammaren i dag att jag vill att alla terroristgrupper skall lägga ned vapen. Jag vill att de skall ge upp dem. Jag vet att de inte kommer att ge upp dem alla, men att de åtminstone borde ge in indikation om hur mycket de kommer att ge upp. Jag skulle vilja säga, tyvärr, att den här kammaren sände fel meddelande till unionistfolket som jag representerar i Nordirland. Jag kommer att vara tvungen att till min partiledare föra tillbaka ett meddelande som inte är bra. Vackra ord är inte nog, vi behöver åtgärder; om ni vill ha samtycke; om ni vill ha konsensus, så måste ni arbeta för det. Jag såg inga försök att skapa konsensus i den socialdemokratiska gruppen här i kammaren. Jag har inget emot någon annan grupp i de här förhandlingarna, det var bara den socialdemokratiska gruppen.

Crowley
Jag skulle vilja uttrycka mitt fulla stöd för avtalet som uppnåddes av de irländska och brittiska regeringarna och det politiska partierna i Nordirland på långfredagen. Det engagemang som de två regeringarna, och i synnerhet premiärminister Bertie Ahern och Förenade kungarikets premiärminister, visat är ett uttryck för den djupa längtan efter en rättvis och varaktig fred för alla människor som majoriteten av människor på de irländska och brittiska öarna vill ha.
Tiden tillåter mig inte att gå igenom listan över alla som deltagit i processen, men det vore en försummelse från mina sida att inte påminna om det enorma modet och visionen hos den förre irländske premiärministern Albert Reynolds och premiärminister John Major. Framgången för de aktuella förhandlingarna kan spåras tillbaka till Downing Street-deklarationen från 1993 som satte parametrarna med gemensamt samarbete, ömsesidig respekt, jämlikhet och reform av ojämlikheter som var inneboende i systemen.
Det Hume-Adams-dokument som fått utstå så mycket kritik var avgörande för att få nationalistpartierna till förhandlingsbordet. Inbegripandet av representanter för regeringstrogna paramilitära grupper hjälper till att försäkra att alla traditioner omfattas.
Stödet från Europeiska unionens institutioner, både ekonomiskt och moraliskt, har varit en livsviktig ingrediens i processen. Europa förlorade aldrig hoppet om att det irländska folket skulle nå en uppgörelse som avspeglar de olika traditionerna, samtidigt som vi bygger på gemensamma mål och idéer.
Den 22 maj kommer den irländska ön att rösta i en dubbel folkomröstning om avtalet och de föreslagna ändringarna i den irländska konstitutionen, brittisk konstitutionell lagstiftning och upprättandet av nord-syd organ. Min önskan är ett dundrande stöd för avtalet, opportunity comes to pass but not to pause.
Jag skulle vilja avsluta med två citat, först av Abraham Lincoln;
" Låt oss utan uppsåt att skada någon; med människokärlek mot alla; med fasthet i rätten, som Gud ger oss att se i rätten att avsluta vårt arbete; "
Slutligen de ofta citerade raderna från poeten William Butler Yeats, i the Lake Isle of Innisfree:
" och jag skall finna frid där, för friden kommer sakta fallande, fallande från morgonens flor dit där syrsorna spelar."

Hyland
Jag skulle vilja inleda mina kommentarer med att säga att jag välkomnar det irländska fredsavtal som uppnåddes vid flerpartsamtalen i Belfast på långfredagen.
Jag skulle i synnerhet vilja hylla de politiska partier som hade modet och övertygelsen att delta i de här överläggningarna och till att ha sett till att ett balanserat och jämlikt avtal säkrades.
Det här avtalet är en balanserad och förnuftig uppgörelse som erkänner de olika värdena och kulturerna på den irländska ön.
Motståndare till avtalet kan inte komma med några framsteg för att främja fred och försoning på den irländska ön.
Det här avtalet måste ges en chans att lyckas, och ett rungande JA på båda sidor av den irländska gränsen skulle vara ett förnuftigt steg i rätt riktning i det här avseendet.
Jag välkomnar den roll som Europeiska unionen spelat och det stöd den givit genom att hjälpa till i freds och försoningsprocessen, och jag hoppas att detta kommer att fortsätta i den nära framtiden.
Betänkande: von Wogau (A4-0130/98)
Berthu
Herr ordförande! Vid omröstningen om von Wogaus betänkande, om konvergensvillkoren för införandet av den gemensamma valutan, har gruppen Nationernas Europa velat göra ett test, för att verkligen visa den djupa klyfta som åtskiljer Europaparlamentets och de nationella parlamentens begrepp om kontrollen av valutaunionen.
Vi ingav två ändringsförslag, som ord för ord återgav de krav som den franska nationalförsamlingen ställde upp i sin resolution av den 22 april i år: Å ena sidan ett krav på att ordföranden i den framtida centralbanken regelbundet skall komma och redogöra för bankens mål och verksamhet inför nationalförsamlingens behöriga organ; å andra sidan önskan om att en interparlamentarisk eurokommitté inrättas, med representanter för Europaparlamentet och de nationella parlamenten, som har uppdraget att regelbundet och offentligt företa höranden av ansvariga i ECB om den framtida penningpolitikens riktlinjer.
Testet visar sig vara helt övertygande. Europaparlamentet har just enhälligt avslagit dessa två förslag, och har t.o.m. antagit ett motsatt förslag genom att rösta igenom följande text, jag citerar: " Europaparlamentet har som enda direktvalda EU-institution en formell roll som diskussionspartner till Europeiska centralbanken." Och Europaparlamentets text fortsätter genom att fastställa en extremt lättviktig kontroll av centralbanken, en kontroll som inte bör ifrågasätta dennes oberoende. Detta är kammarens ord.
Följaktligen är de nationella parlamentens roll helt borttagen från det här uttalandet. Vi var väl medvetna om, det vill jag starkt betona, att om våra ändringsförslag hade antagits, så hade de i grunden inte förändrat valutaunionens antidemokratiska karaktär, men avslaget gör bara läxan tydligare, en läxa som den franska nationalförsamlingen bör komma ihåg: Europaparlamentet kommer aldrig att acceptera att den minsta verkliga makt ges till unionens nationella parlament, egentligen vill det att dessa underordnas helt och hållet, liksom nationerna de är ett uttryck för. Men samtidigt kommer Europaparlamentets kontroll aldrig att få samma legitimitet som de nationella parlamenten, för den står alltför långt ifrån medborgarna. Europeiska unionen är utformad på ett sådant sätt att den mest legitima parlamentariska kontrollen samtidigt är den mest omöjliga. Vi förutspår mycket hårda tider för demokratin, om systemet verkligen sätts i gång med den nuvarande utformningen.

Ordföranden
Herr Berthu, jag är säkerligen inte van vid kommentarer, men jag måste säga att ni verkligen använder en mycket " kassandrisk" ton.

Ripa di Meana
Herr ordförande! Jag röstade emot betänkandet eftersom det innebär en bekräftelse av eurofanatismen, en linje som envetet har som enda mål den gemensamma valutan, utan att man samtidigt försöker utforma en gemensam ekonomisk politik. Betänkandet accepterar dessutom, när det gäller den framtida Europeiska centralbanken, en hegemonisk roll, en status som onåbar, utan någon som helst demokratisk kontroll. Genom att finna sig i detta bekräftar dessvärre majoriteten att man accepterar en underordnad roll för Europaparlamentet.

Ahlqvist, Theorin och Wibe
Vi har i dag röstat nej till detta betänkande. Det har vi gjort främst av följande skäl:
EMU kommer inte bara att leda till en gemensam penningpolitik. Steget vidare till en gemensam finans- och skattepolitik kommer att bli tvunget att ta vare sig man vill eller inte, annars riskerar valutaunionen att bryta samman på grund av problem med externa chocker, liten rörlighet bland arbetskraften m.m.-Att överlåta beslutanderätten över penning-, finans- och skattepolitik till oavsättliga bankdirektörer i Frankfurt som inte kan avkrävas politiskt ansvar är att utarma demokratin.-Ett ökat federalt styre av EU: s medlemsstater kommer att innebära att politiska beslut fattas allt längre från medborgarna. Demokratin kommer ytterligare att utarmas i Europa.-EMU är ett ekonomiskt riskprojekt. I bästa fall blir de positiva effekterna marginella, i sämsta fall kommer konsekvenserna att bli allvarliga. Skulle den gemensamma valutan komma i kris, så vet vi av erfarenhet att det är de svaga grupperna i samhället som får betala.-EMU-projektet är inte politiskt förankrat bland medborgarna i många av EU: s medlemsstater. Demokratin är för viktig för att manipuleras. Ett politiskt projekt av detta slag måste ha stöd av ett folkflertal för att genomföras. Om de politiskt valda representanterna framhärdar och genomför ett riskprojekt som inte har folkets stöd, skadas förtroendet för demokratin allvarligt.
Bébéar
Sedan i går har vi gått in i en historisk vecka. Ekonomiska och monetära unionen, som vi började arbeta på för många år sedan, inleds nu konkret, eftersom vi just har valt ut den första gruppen länder som skall delta.
Vi har under de månader och år som gått kunnat undersöka fördelar och nackdelar inom praktiskt taget alla områden. Det finns emellertid en fråga som jag skulle vilja gå tillbaka till nu, för fjorton dagar sen var den föremål för många debatter.
Den förestående övergången till euron oroar många ekonomiska och politiska aktörer i regionerna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet. Ämnet diskuterades i vitt och brett vid det senaste möte som EU-AVS gemensamma församling höll.
En av de huvudsakliga farhågorna är omfördelningen av inflytande i de här områdena, till nackdel för Europa och till fördel för en fluktuerande dollar. Man fruktar också sociala, etniska och politiska spänningar som skulle kunna uppstå, särskilt i Centralafrika, inom en mer eller mindre snar framtid.
Vår anslutning till den gemensamma valutan skall inte få oss att glömma våra yttre ekonomiska partner. Ett bättre införlivande av Afrika och områdena i Västindien och Stilla Havet i världsekonomin bör förbli en av våra främsta prioriteringar.
Valutasamarbetet bör bevaras i sin nuvarande form, vilket medför en verklig förankring till euron. Denna princip, som fastställs av Maastricht- och Amsterdamfördragen, verkar inte vara möjlig att ifrågasätta. Men vi måste vara vaksamma, med tanke på fördragens rättsliga tvetydigheter. Också här har parlamentet en viktig politisk roll för den internationella jämvikten och för utvecklingen i tredje land.
Jag röstar för von Wogaus betänkande i alla dess aspekter. Det skall dock inte få oss att glömma att den framtida eurozonen kan bidra till en förstärkning av våra partners ekonomier och erbjuda oss en bättre tillgång till världsmarknaden.

Cardona, Rosado Fernandes, Girão Pereira
För många, till vilka vi räknar oss själva, utgör detta betänkande den sista politiska ståndpunkten, på botten - och inte på djupet - som Europaparlamentet skall inta om den gemensamma valutan, innan den godkänns formellt. Naturligtvis kan andra ståndpunkter tas senare, men ingenting kommer att bli som fram till nu. Därför ger vi detta betänkande en politisk betydelse som är ganska överlägsen det tidigare, och som är strängt övervägt genom allt som står i det.
Vi har hela tiden uttryckt våra reservationer gentemot " Euron, nu" , framför allt vad gäller det val som unionen påtagit sig, att först eftersträva en nominell konvergens mellan medlemsstaterna, när vi först hade föredragit en reell konvergens. Man har sagt, och det sägs fortfarande, att denna kommer att följa, som i dess släptåg, liksom man har sagt och fortfarande säger att den gemensamma valutan kommer att vara universalmedlet för de olika problem som EU står inför, med arbetslöshetsproblemet i topp. Realistiskt sett håller vi inte med!
Betänkandet som vi behandlar är inte ett dåligt betänkande i sig: det utgår ifrån verkliga konstateranden, emellertid lägger det till värdeomdömen, som enligt vår mening är onödiga; det rättfärdigar det politiska kriteriet för att två länder till skall kunna gå med i eurons frontlinje, och inför ett begrepp om flexibilitet vad gäller uppfyllandet av fördragets kriterier, vilket bara vi noterar med tillfredsställelse, och det försäkrar övergången från medlemsstaternas suveränitet till gemenskapssfären, just nu med begrepp som monetär politik, vilket vi betraktar som en intellektuell och politisk ärlighet och som många och under lång tid inte kunde eller ville ta på sig.
Att rösta för detta betänkande skulle vara att säga att vi hela tiden varit överens om den väg vi har vandrat sedan inledningen, för att acceptera den gemensamma valutan, vilket inte är sant: Att rösta emot betänkandet skulle, å andra sidan, vara att ifrågasätta de demokratiska spelreglerna, att inte erkänna de ansträngningar som så många har utfört, och särskilt de respektive medlemsstaterna, det skulle, kort sagt, vara att inte tillåta nyttan av tvivel. Vi avstår, således, och utan några som helst intentioner, i framtiden om att kunna dra tillbaka indelningen politiker-anhängare från de svårigheter som det, enligt vår mening, är förutsägbart att vi kommer att möta på grund av euron. Saken är givetvis mycket mer allvarlig... Det är därför vår nedlagda röst i sig själv inrymmer en supplementär röst; måtte vi ha fel!

Kirsten Jensen och Sindal
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat för betänkandet av Karl von Wogau om införandet av den gemensamma valutan. Betänkandets slutsats är att elva medlemsstater: Belgien, Tyskland, Spanien, Frankrike, Irland, Italien, Luxemburg, Holland, Österrike, Portugal och Finland uppfyller de erforderliga förutsättningarna för att kunna delta i EMU: s tredje etapp, och att dessa länder bör vara med från början den 1 januari 1999. Kommissionens rapport " Euro 1999" bekräftar att de elva ovannämnda medlemsländerna uppfyller de nödvändiga förutsättningarna för att delta i EMU: s tredje etapp. De danska socialdemokraterna anser att dessa elva länder kan delta i EMU: s tredje etapp, och vill inte hindra att dessa länder inleder ett närmare samarbete med varandra. Denna ståndpunkt överensstämmer med regeringens.
Dessutom gläder vi oss över följande grundläggande ståndpunkter:
Nödvändigheten av demokratisk kontroll av Europeiska centralbanken. Det är viktigt att säkerställa öppenhet inom EU: s institutioner.-Livslång vidareutbildning med utgångspunkt i ett förstärkt utbildningssystem är viktigt för kampen mot arbetslösheten.-Betänkandets vädjan till rådet om att genomföra de förbindelser om en aktiv sysselsättningspolitik, vilka beslöts vid det extraordinära toppmötet i Luxemburg.De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet stöder inte de delar av betänkandet som handlar om samordningen av skattesystem och -satser. Vi understryker att Danmarks fyra undantag, bland annat undantaget om EMU: s tredje etapp inte påverkas.

Lindqvist (ELDR), Eriksson och Sjöstedt (GUE/NGL), Gahrton, Holm, Lindholm och Schörling (V)
EMU är ett centralistiskt högriskprojekt med svag folklig förankring. EMU prioriterar prisstabilitet och låg inflation. EU är inget optimalt valutaområde, och de olika medlemsländernas ekonomier är alltför olika för att genomföra en gemensam valuta. Risken är stor att EMU med sin ensidiga inriktning på inflationsbekämpning leder till ökad arbetslöshet. Skillnaderna mellan tillväxtregioner och avfolkningsbygder kan komma att förstärkas med ökade regionala obalanser som följd.
EMU leder till en stark centralisering och avdemokratisering av ekonomi-, penning- och valutapolitiken som i sin förlängning kan komma att omfatta också skatte- och finanspolitiken. Detta framgår också av betänkandet som talar om " en förstärkt samordning av skattesystem och skattesatser" .
EMU handlar om ekonomi, men är i hög grad ett politiskt projekt mot ökad överstatlighet och centralisering. EMU ökar de federala inslagen i EU i riktning mot en statsbildning - EU-staten.
EMU och den nya valutan, euron, skall styras av Europeiska centralbanken, ECB. ECB får större oberoende och makt än någon annan bank i världen. ECB: s ledamöter, som väljs på åtta år och inte kan avsättas, får ett oerhört inflytande över valuta-, ränte- och övrig ekonomisk politik som direkt påverkar människor, regioner och nationer. Den demokratiska kontrollen är svag.
Kommissionen har lagt fram en rekommendation om att införa den gemensamma valutan i elva medlemsstater den 1 januari 1999. Det är dessa staters val. Sveriges riksdag har beslutat att inte delta i EMU: s etapp från den 1 januari 1999. Detta är ett klokt beslut. EMU är behäftad med samma ekonomiska och demokratiska brister, oavsett hur många länder som är medlemmar i valutaunionen. Mot bakgrund av ovanstående har vi röstat nej till betänkandet.

Lienemann
Jag är positiv till en gemensam valuta. Jag röstade ja till Maastricht. Jag säger nej till övergången till euron, under nuvarande förutsättningar, och till betänkandet av von Wogau, eftersom de demokratiska och sociala minimivillkoren inte är uppfyllda, och eftersom den övergripande jämvikt som lades fram i Maastricht inte har behållits.
Övergången till euron anordnar inte, i dess nuvarande form, en överföring av nationalstaternas suveränitet till demokratiska europeiska insitutioner, utan ett rätt och slätt övergivande av folkens suveränitet. Valutamakten överförs helt och hållet till ECB, som kommer att bli den mest självständiga banken i världen. ECB får sina befogenheter av ett fördrag. Den amerikanska federala banken och Bundesbank får dem av lagar, vilket gör det möjligt för parlament och regeringar att lätt ändra dem, något som garanterar att dessa kommer att bli hörda vid allvarliga problem. Så är inte fallet med ECB. Den har alltså fria händer.Frånvaron av en europeisk ekonomisk regering förvärrar situationen, för ECB kommer inte att ställas gentemot någon legitim makt som inkarnerar EU: s intresse, och kommer alltså inte att behöva " verkställa regeringens politik" , vilket är det som i dag föreskrivs för Bundesbank. För övrigt nämner betänkandet av von Wogau inte ens Eurorådet, som förhoppningsvis gradvis skulle kunna bli denna nödvändiga ekonomiska regering.
Vi anförtror alltså vår penningpolitiska framtid till en institution utan demokratisk kontroll och motmakt, redan detta är oacceptabelt. Men situationen förvärras med stabilitetspakten, som ristar in avgörande kriterier för en makroekonomisk politik i sten, en politik som för lång tid förser våra ekonomier med ett tungt ok. Vi skulle kunna tävla om att diskutera om det välgrundade (jag skulle snarare säga det illa grundade) i de fastställda nivåerna, och riskerna som de medför såväl för vårt sociala skydd som för lönerna eller för den offentliga verksamhetens framtid. Det är en del av en normal debatt som existerar i en demokrati. Men det mest allvarliga ligger i att de här parametrarna, de makroekonomiska val som är så viktiga för sysselsättningen och vår vardag, inte längre kommer att göras av regeringar eller av en europeisk regering, i förhållande till rådande omständigheter, och till önskningar som folken uttrycker vid allmänna val. De kommer att vara okränkbara, avgjorda en gång för alla, och kommer t.o.m. att påtvingas på ett ytterst strängt sätt, eftersom stränga sanktioner föreskrivs för länder som överträder lagen.
Hädanefter kommer penningpolitiska och makroekonomiska val inte längre att vara ett resultat av politiska beslutsförfaranden. Vi kommer att betala dyrt för att på det här sättet förneka demokratiska erövringar, som svårligen erhölls av de som i det förgångna behövde ställa det allmänna intressets krav och folkens suveräna val gentemot penningen och makten. Dessutom ingick EMU i ett mycket bredare sammanhang när Maastrichtfördraget röstades igenom. Samtidigt som den gemensamma valutan skulle utformas, skulle Europas politiska union ta ett nytt steg, och regeringskonferensen skulle arbeta för avgörande institutionella framsteg - men Amsterdam nedkom med en mus. EMU går fram i forcerad takt, det politiska Europa står och stampar, och man skisserar fortfarande på det sociala Europa.
Den planerade jämvikten mellan det monetära/ekonomiska och det sociala har inte uppnåtts. Redan då hemsöktes man av den svåra frågan med arbetslöshet och tillväxt. Jacques Delors presenterade en vitbok för tillväxt och sysselsättning, där han framför allt förutsåg en stimulans med hjälp av ett program för offentliga arbeten, som ännu inte har sett dagens ljus. Han förespråkade en utveckling av skattesystem och skatter som gjorde förhållandet mellan arbete och kapital jämbördigt, eftersom det sistnämnda alltid har uppvärderats, belönats, gynnats, till nackdel för löntagare och produktiva aktörer...
Kort sagt, varken den interna stimulansen eller ett mer rättvist skattesystem har gjort det möjligt att väsentligt minska arbetslösheten. När alla länders ekonomiska politik ingår i stabilitetspakten, då det är omöjligt att spela på valutavärdet, kan man t.o.m. frukta att det bara finns en parameter kvar för att påverka konkurrenskraften: nämligen lönekostnaderna, och de kommer att reduceras - vilket redan alltför ofta sker.
Samma dumpningtendenser framträder på skattesidan, något medför stora risker för det sociala skyddet och den offentliga verksamheten. Här avtecknar sig en idé om harmonisering vid horisonten. För det sociala, försvaret av löntagarna och de svagaste, planeras ingen betydelsefull konkret konvergens. Det sociala Europa är frånvarande för de som det är till för, som i Vilvoorde, och, tyvärr, kan läran om konkurrens till varje pris generera arbetslöshet och social tillbakagång. Detta kan inte fortgå längre.
Alltså, när det gäller den politiska och sociala frågan har löftena från Maastricht inte hållits. Euron måste införas, men för att lyckas med det, måste man säga nej till stabilitetspakten och så snabbt som möjligt realisera ett nytt fördrag som inrättar en europeisk ekonomisk regering som stärker EU: s demokratiska institutioner och sammanhållning, genom att sociala konvergenskriterier inrättas, med en harmonisering på hög nivå.
I dag försvagar EMU det politiska och sociala Europa; jämvikten måste återupprättas för att dessa tre pelare i det europeiska bygget skall kunna förverkligas tillsammans.

Lukas
Ledamöterna Raschhofer, Hager, Linser och Lukas blandade ihop ändringsförslag 11 och artikel 11 på grund av den dåliga översättningen. Vi ville rösta ja till ändringsförslag 11. Vi röstade nej av misstag.
Vidare vill Raschhofer och Lukas rösta ja till artikel 12.

Pinel
Med Ekonomiska och monetära unionens födelse upplever vi ett dystert historiskt ögonblick, av ovanlig betydelse. EMU ger dödsstöten åt suveräniteten, friheten och våra nationers oberoende. Men vi äger inte den suveräniteten, vi är bara dess förvaltare: vi erhöll den av våra fäder och vår skyldighet är att överföra den intakt till våra barn.
Förutom att CFA-francen försvinner, ger EMU dödsstöten åt samarbetspolitiken mellan Frankrike och Afrika, och det finns starka skäl till att frukta att denna förlust inte kommer att täckas av det federalistiska Europa. Den ger dödsstöten åt flera decenniers förbindelser, som i bland har varit klumpiga, men som äger en stor rikedom och en stor mänsklig värme.
Som Dominique Souchet betonar: Eftersom francens död också är ett ödesdigert slag mot CFA-francen, är den därmed ett ödesdigert slag mot hela det fransktalande Afrika. Genom att acceptera EMU tar den franska regeringen och presidenten på sig, i historiens ögon, det graverande ansvaret för övergivandet av det fransktalande Afrika.
Den gemensamma valutans Europa är ett egoistiskt handelseuropa, som försummar och föraktar Afrika, samtidigt som Frankrikes och Europas skyldighet är att hjälpa den svarta kontinenten att utvecklas och på så sätt göra det möjligt för den att erbjuda sina barn något att leva av.
Detta penningens Europa, som föraktar nationerna och människorna, det är inte vårt Europa.

Rovsing
Betänkandet av von Wogau uppmanar parlamentet att bifalla kommissionens rekommendation om att den tredje etappen skall inledas den 1 januari 1999 med elva medlemsstater. De senaste årens ekonomiska utveckling i Europa har visat att det är möjligt för de europeiska länderna att stabilisera sina ekonomier. Räntenivån är låg, inflationen låg och stabil, och arbetslöshetsnivån är på väg nedåt i många europeiska länder. Denna stabilisering kommer på sikt att visa sig vara viktig för välfärden, och därmed freden i Europa. Med en gemensam valuta och en europeisk centralbank kommer grundvalen för ytterligare ekonomiska framsteg att vara säkrad. Transaktionskostnaderna för företag kommer nämligen att sjunka och prisnivån blir lättare att överblicka. Allt detta är till stor fördel både för företag och konsumenter i Europa. Jag ansluter mig till det avsnitt i betänkandet som säger att ländernas stora skuldkvoter även i fortsättningen skall sänkas, och jag ger betänkandet mitt fulla stöd.

Souchet
Initiativbetänkandet som läggs fram av von Wogau har uppenbarligen ingen annan ambition än att vara ett inställsamt troget eko till kommissionens ståndpunkt, och det uppmanar oss till att lugnt spela, om möjligt med glädje, en roll som registreringskammare, till tonerna av: " Låt oss glädja oss åt att vi snart får se en och samma valuta cirkulera från Irland till Egeiska havet..."
Man försäkrar oss om att euron kommer att vara stabil, stark, sysselsättningskapande och att den kommer att stärka prisstabiliteten ytterligare. Man badar i en eufori, på beställning. Alla verkliga problem som övergången till euron skapar undviks omsorgsfullt. Det enda som betyder något är att " Europeiska centralbanken kan erhålla valutapolitisk suveränitet (sic) från och med den 1 januari 1999" och att " bestämmelserna i stabilitets- och tillväxtpakten omedelbart tillämpas" .
Bland glömda problem finns bl.a. en privilegierad förbindelse i fråga om utveckling: den som förbinder Frankrike med länderna i franc-området.
Franc-området utgör en viktig utvecklingsfaktor, bl.a. för att den gynnar, inom ett valutapolitiskt stabilt område, europeiska direkta investeringar, och för att den främjar de afrikanska ländernas tillgång till de europeiska kapitalmarknaderna.
Hur kommer eurochocken att ta sig uttryck för franc-områdets framtid? Det är en allvarlig fråga som bör diskuteras på grundval av seriösa och noggranna ekonomiska och finansiella studier, föregående och obligatoriska, och inte utifrån prinicippetitioner av ideologisk karaktär.
Var finns dessa studier? Eftersom jag konstaterade att det inte existerar några sådana, begärde jag att den punkten skall läggas till betänkandet Rocard, och parlamentet följde mig. Det är märkligt att det fram till nu bara är IMF som har uppmärksammat, bland andra saker, ett visst antal risker som övergången till euron utsätter berörda afrikanska länders konkurrenskraft för.
Den officiella doktrinen är att franc-området, ett resultat av ett budgetärt och inte ett valutapolitiskt avtal, inte kommer att påverkas av övergången till euron. Är det så säkert? Hur kommer franc-området att kunna förbli ett franc-område, samtidigt som den franska francen, den nationella valuta som tjänar som referens, kommer att ha försvunnit? Hur kommer förvaltningen av CFA-francens likvärdighet med euron att genomföras? Man säger oss att franc-området, som regleras av den franska budgeten, inte kommer att bli ett euroområde. Men hur bevara en bilateral ram, då Frankrike självt kommer att ha övergått till en multilateral ram?
Vissa av Frankrikes partner, som t.ex. Tyskland, föreslår att behörigheten för dessa valutapolitiska avtal skall överföras till europeisk nivå. Efter att ha ifrågasatt den analysen verkar det som om den franska regeringen - åtminstone av vad jag kan döma av Strauss-Kahns uttalanden, den 25 mars inför utrikesutskottet i den franska nationalförsamlingen - erkänner sig tvingad att acceptera en uppdelning av den här förvaltningen; Frankrike skulle behålla den löpande förvaltningen av avtalen, men ett yttrande från dess europeiska partner skulle bli nödvändigt om det skulle bli fråga om en ändring av CFA-francens likvärdighet eller om nya medlemmar skulle träda in i området.
Vilken garanti om stabilitet skulle denna samförvaltning av franc-området ge de afrikanska länderna? Riskerar inte den att utmynna i, när den dagen kommer, allvarliga tvister inom Eurorådet, som kommer att ta sig uttryck i stora osäkerheter om växelkurserna i franc-områdets länder, om de närmare bestämmelserna för hur de skall fastställas, ja t.o.m. om själva områdets beständighet, ifall det skulle falla en av valutaunionens elva medlemmar in, att betrakta området som en instabilitetsfaktor som kan inverka på förvaltningen av den gemensamma valutan, även om penningmängden i fråga är relativt obetydlig? Här finns det ett element av osäkerhet och problem, som riskerar att väga tungt på partnerländernas ekonomiska och sociala framtid, som fram tills nu har räknat med en nära gemensam utveckling med Frankrike och Europa.

Spiers
Jag kan inte stödja von Wogaus betänkande. Det välkomnar införandet av en enda europeisk valuta. Jag tror inte att valutorna hos elva olika ekonomier kan förenas utan antingen konjunkturnedgång och arbetslöshet i de mindre konkurrenskraftiga länder eller en kraftig ökning av Europeiska unionens politiska och ekonomiska makt. Den här trenden mot politisk union är naturligtvis anledningen till att många människor stöder den gemensamma valutan, men jag tror inte att en kraftig tillväxt av Europeiska unionens makt och budget har allmänhetens samtycke. Inte heller tror jag att makt någonsin kan kontrolleras på ett lämpligt, demokratiskt sätt i ett område som är så stort och heterogent som det som förutses.
Rapporten från Europeiska monetära institutet hävdar att de elva utvalda ekonomierna är verkligt konvergenta. Det har faktiskt rått ett imponerande mått av konvergens, men beslutet att starta EMU med elva länder är klart och tydligt politiskt, inte tekniskt eller objektivt. Ingen kan tvivla på att Sverige, om landet hade velat vara med, hade släppts in. Om Italien hade tillkännagjort att de inte ville gå med, är det inte troligt att man hade sagt till dem att Maastrichtfördragets villkor lagligen gör deras medlemskap nödvändigt.
Projektet med den gemensamma valutan har drivits av politik och är avsett att sluta med en politisk union. Jag anser inte att det ändamålet är eftersträvansvärt. Inte heller kan jag rättfärdiga de plågor som resan kommer att förorsaka.

Torres Marques
Jag röstade för betänkandet om införande av den gemensamma valutan och gratulerar till de framgångar som noterats i medlemsstaterna angående konvergensen inför tredje etappen av EMU, vilken har lett till låga inflationsnivåer, låga räntenivåer på de långa räntorna, minskade fluktuationer i växelkurserna och en tydlig konsolidering av de statliga budgetarna.
Speciellt vill jag gratulera till det faktum att mitt land, beroende på en lyckad ekonomisk politik från den portugisisk regeringen, uppfyller alla nödvändiga konvergenskriterier för att delta i den tredje etappen av EMU den första januari 1999. Detta har uppnåtts utan att öka skattetrycket, med en ökad tillväxt av investeringar, såväl privata som offentliga, beroende framför allt på stödet från gemenskapsfonderna och med en betydande ökning av de sociala utgifterna i statsbudgeten.
Jag gratulerar den PSE-gruppen för att vi har lyckats få bort begäran om en omedelbar tillämpning av stabilitetsoch tillväxtpakten ur betänkandet, eftersom detta skulle kunna tolkas av de europeiska medborgarna som ett negativt tecken för euron.

Virrankoski och Väyrynen
EMU är ett centralistiskt högriskprojekt med svag folklig förankring. EMU prioriterar prisstabilitet och låg inflation. EU är inget optimalt valutaområde, och de olika medlemsländernas ekonomier är alltför olika för att genomföra en gemensam valuta. Risken är stor att EMU med sin ensidiga inriktning på inflationsbekämpning leder till ökad arbetslöshet. Skillnaderna mellan tillväxtregioner och avfolkningsbygder kan komma att förstärkas med ökade regionala obalanser som följd.
EMU leder till en stark centralisering och avdemokratisering av ekonomi-, penning- och valutapolitiken som i sin förlängning kan komma att omfatta också skatte- och finanspolitiken. Detta framgår också av betänkandet som talar om " en förstärkt samordning av skattesystem och skattesatser" .
EMU handlar om ekonomi, men är i hög grad ett politiskt projekt mot ökad överstatlighet och centralisering. EMU ökar de federala inslagen i EU i riktning mot en statsbildning - EU-staten.
EMU och den nya valutan, euron, skall styras av Europeiska centralbanken, ECB. ECB får större oberoende och makt än någon annan bank i världen. ECB: s ledamöter, som väljs på åtta år och inte kan avsättas, får ett oerhört inflytande över valuta-, ränte- och övrig ekonomisk politik som direkt påverkar människor, regioner och nationer. Den demokratiska kontrollen är svag.
Betänkande: Desama (A4-0140/98)
Bernardini
I dag skall vi uttala oss om rådets gemensamma ståndpunkt om de gemensamma reglerna för den inre marknaden för naturgas. Genom vår röst kommer vi att stödja samtliga bestämmelser som syftar till att inrätta den inre marknaden för energi.
Genom att hämta inspiration från elektricitetsdirektivet bör gasmarknaden respektera samma allmänna principer (tillträde till systemet, subsidiaritet, ömsesidighet...)
Tillåt mig, samtidigt som jag lyckönskar föredraganden, vår kollega Claude Desama, att insistera på en viktig idé: den gradvisa och kontrollerade avregleringen av marknaden. Vi kan inte acceptera att man från en dag till en annan öppnar upp en såpass känslig marknad för konkurrens, och det är i konsumentintressets namn. Det är inte så att vi är negativa till avregleringen av den här marknaden. Vi vill bara att aktörerna skall få en anpassningsperiod. Vi vill undvika en " anarkistisk" situation, som ifrågasätter principerna för allmännyttiga distributionstjänster.
För oss handlar det inte om att försvara monopolen, utan om att försvara medborgarens intresse av sin rätt att få tillgång till allmännyttiga tjänster, och särskilt till de offentliga lagar som styr dem.
Slutligen tänker jag också på personalen i de här stora företagen, som jag vill hedra, och jag önskar kunna lugna dem inför deras farhågor för en avreglering av marknaden.
Rådets gemensamma ståndpunkt representerar en bra kompromiss; vi måste hålla oss till den och inte ge efter för en " allomfattande liberalism" .

Kirsten Jensen och Sindal
De danska socialdemokraterna har i dag röstat för betänkandet av Claude Desama. Detta har vi gjort utifrån åsikten att ett samlat direktiv för marknaden för naturgas är önskvärt. Det avtal som nu finns är ett kompromissavtal mellan medlemsländerna och vi betraktar det som det bästa möjliga avtal som kunde uppnås, med beaktande av de stora skiljaktigheter som rådde. Vidare har Europaparlamentet haft stort inflytande på det nuvarande förslaget från kommissionen. Det är en brist i kommissionens förslag att man inte föreslog någon tidsram för en översyn av användningen av direktivet. Det är därför utmärkt att man nu har lagt fram ett ändringsförslag om att kommissionen tre år efter att direktivet antogs nu skall genomföra en översyn.

Lindqvist
Stor återhållsamhet bör ske med utbyggnaden av naturgasen om de mer miljövänliga, uthålliga och förnybara energikällorna såsom bioenergi, biogas, vind- och solkraft skall kunna växa sig starka.
Andrabehandlingsrekommendation: Bloch von Blottnitz (A4-0143/98)
des Places
Altener II-programmet kompletterar ramprogrammet för forskning och utveckling, som inrättades av kommissionen och som, genom Joule och Thermie, möjliggör en finansiering av forsknings- och utvecklingsåtgärder (Joule), demonstrationsåtgärder (Thermie) och åtgärder för teknikspridning (följdåtgärder).
Altener II-programmet ligger alltså i ledet efter de åtgärder som förs inom ramen för ramprogrammet, och dess syfte är att underlätta för åtgärderna att tränga in på marknaden, genom att öka användarnas förtroende för tekniken för förnybara energikällor. Programmet är alltså inte till för alla förnybara energikällor, utan framför allt för den teknik som har nått en tillräcklig mognad, så att användningen av dem har ett värde på marknaden.
I februari i år, vid omröstningen av Hautalas betänkande om bränslekvalitet, röstade vår grupp för inrättandet av miljönormer som medför användning av biobränslen. Altener II-progremmet bör alltså omfatta biobränslen bland förnybara energikällor, och vi gläder oss åt det här initiativet från kommissionen.
Men vad beträffar konsekvensen, ställer vi oss många frågor. Inom ramen för Agenda 2000 har man inte föreskrivit någon specifik åtgärd som möjliggör en utveckling av biobränslen. Nej tvärtom, i sin reform av den gemensamma organisationen av marknaden för de " stora odlingsformerna" föreslår kommissionen en obligatorisk trädeskvot på 0 procent, och att bidragen till oljeväxterna skall anpassas efter spannmålsbidragen, under förevändning av både Blair House-avtalen som begränsar den industriella trädan, och av en möjlig framtida vinst på oljeväxtproduktionens avkastning, självklart genom att använda genetiskt modifierade fröer. På den här punkten begär vi alltså att kommissionen planerar specifika åtgärder som möjliggör en användning av jordbruksprodukter för andra ändamål än livsmedel, och mer särskilt för förnybara energikällor.
Vad gäller kommissionens konsekvens, ställer vi oss undrande när vi ser att den angriper en medlemsstat (i det här fallet Frankrike), eftersom Frankrike medger delvis uppmuntrande skatteavdrag, för att gynna användningen av biobränslen, och därmed bättre bränslen i miljöhänseende.
Sammanfattningsvis, i det här ärendet liksom i många andra, kräver vi att kommissionen skall vara konsekvent. En del åtgärder som dess olika generaldirektorat genomför står i motsats till andra, och de upphäver därmed varandra. I det här precisa fallet planerar kommissionen en utveckling av ett program som skall underlätta för förnybara energikällor, samtidigt som den hindrar medlemsstaterna från att vidta skattemässiga åtgärder för att gynna användningen av förnybara energikällor, och samtidigt som den eliminerar alla ansträngningar som europeiska jordbrukare har gjort för att skapa och investera på ett område som utnyttjar jordbruksprodukter till bränsle.
Betänkande: Castagnetti (A4-0135/98)
Bernardini
Vi kan bara glädja oss åt kommissionens förslag om innehållet i systemen och bestämmelserna för medlemsstaternas utbildning genom lärlingskap. Detta är ett annat sätt att tänka i kampen mot arbetslösheten, som särskilt drabbar ungdomar.
Jag sluter helt och hållet upp kring initiativet om en europeisk bana till utbildning, som gör det möjligt för ungdomar att genomgå en varvad utbildning i andra medlemsstater. Det här försöket - som med Erasmus-programmet har kunnat visa vad det duger till på universitetsnivå - bör vila på ett nära samarbete mellan lärosätet (eller utbildningsorganisationen) och " mottagarparten" .
Föredraganden hänvisade med all rätt till inrättandet av ett " lärlingskapets Erasmus" , inom ramen för Leonardo-programmet. Låt oss alltså ge det medel så att det kan bli verklighet, låt oss utan dröjsmål sätta i gång pilotprojekt. Miljoner ungdomar är fortfarande intresserade av en lärlingstid. Vi måste öppna upp den europeiska horisonten för dem, och möjliggöra ett utbyte rikt på erfarenheter.
Låt oss till sist inte glömma att ringa in de som framför allt berörs, jag talar om de små och medelstora företagen. Eftersom de är företag som skapar arbetstillfällen, bör de integreras och ta full del av de här europeiska banorna till utbildning.

Darras
Jag gläder mig åt det här betänkandet som bemöter Europeiska kommissionens initaitiv, vars ändamål är att främja den gränsöverskridande rörligheten inom området för utbildning och yrkesutbildning. När dessutom Europeiska rådet i Luxemburg förpliktade sig att främja sysselsättning och bättre utbildning för ungdomar, kan vi inte annat än ställa oss positiva till förslaget.
Samtidigt kan jag inte, i egenskap av ledamot i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, och media, upprepa föredragande Kerrs, uttalanden. Vi måste förse oss med medel för att föra vår politik, i annat fall väcker vi förhoppningar som inte kommer att infrias. Vi måste föreskriva starka, finansiella, rättsliga och sociala följdåtgärder, för att lärlingars - nödvändiga - rörlighet skall bli verklighet.
Det är därför som jag stöder det här betänkandet, genom att förtydliga att rörligheten går hand i hand med:
en definition av en ställning för lärlingar (som omfattar deras rättigheter och skyldigheter), -en samordning mellan kommissionen, medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter när det gäller information till allmänheten, -att nödvändiga medel ställs till förfogande (budgetära, rättsliga och praktik för personerna i utbildning), -en uppföljning av utbildningen.- Betänkande: Monfils (A4-0083/98)
Lindqvist
Inga hållbara skäl har anförts för att överge det väl fungerande mellanstatliga projektet om evenemanget " Europeiskt kulturhuvudstadsår" . Inget talar heller för att en placering inom ramen för gemenskapens verksamhet med enhetliga kulturprogram, gemensam finansiering etc. skulle vara en bättre uppläggning. Breddningen till att välja städer i hela Europa är däremot positiv.

Papakyriazis
" Evenemanget Europeisk kulturhuvudstad tillkom på initiativ av Melina Mercouri och lanserades genom beslut av ministerrådet 1985. Det har som mål att bidra till de europeiska folkens närmande" .
Så börjar betänkandet av Monfils som för övrigt refererar till förordet i Europeiska kommissionens dokument.
På förslag av Melina Mercouri blev Aten 1985 Europas första kulturhuvudstad och sedan, 1997, blev det Thessaloniki (först i institutionens " andra runda" ).
Jag tror att Melina Mercouris initiativ och vision rättfärdigades genom den succé och den genklang som institutionen fick och som har utmärkt sig genom att bli en symbol för upplevelsen av kulturen i Europeiska unionen.
Betänkandet av Monfils som vi diskuterar i dag och även Europeiska kommissionens ursprungliga förslag syftar till ett vidare stärkande och stöd av institutionen " Europas kulturhuvudstad" .
Med denna uppfattning röstar jag gärna för betänkandet, övertygad om att en ännu starkare och mer effektiv europeisk kulturpolitik slutligen kommer att utformas.
Betänkande: Anastassopoulos (A4-0136/98)
Kirsten Jensen och Sindal
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet röstar för betänkandet av Anastassopoulos. Enligt vår mening är dock flera av parlamentets ändringsförslag oklara både i sin formulering och i relation till sina förväntade konsekvenser. Vi är i synnerhet betänksamma rörande de ändringsförslag som kan tolkas så att man vill kriminalisera vidarebefordran av information som underlättar obehörig tillgång till informationstjänster - även om det inte sker i kommersiellt syfte. En sådan tankegång kan vi inte ansluta oss till. Vi tvivlar också på nödvändigheten av en mycket restriktiv reglering på gemenskapsnivå inom detta område. Många av de problemställningar som berörs löses redan i dag på utmärkt sätt i medlemsstaterna.
Betänkande: Ettl (A4-0134/98)
Kirsten Jensen och Sindal
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat för ett direktivförslag, som skall göra det lättare för arbetstagare och egenföretagare att flytta inom EU. Det blir lättare och mer överskådligt att flytta till utlandet om man kan behålla sin tilläggspension i hemlandet. Med detta direktivförslag kommer man att kunna behålla sina pensionsrättigheter på ett ställe, nämligen i hemlandet, och man kommer också att kunna få sin tilläggspension utbetald även om man uppehåller sig i utlandet.
Vi är, liksom LO, betänksamma inför att utländska arbetare kan komma att pressa ned lönerna i värdmedlemslandet. Tilläggspensioner är en del av lönen, och om utstationerade arbetstagare inte har samma arbets- och anställningsvillkor som arbetstagarna i hemlandet, kan de komma att pressa ned lönerna. Problemet är emellertid att principen om att man skall betala in till sin gamla pension utgör hela grunden för direktivet. Vi röstar därför för direktivförslaget. Vi hoppas också att man i rådet hittar en lösning på problemet. Det kan eventuellt göras genom att arbetsmarknadens parter måste erkänna de bidrag som inbetalas i ursprungslandet som motsvarande de bidrag som inbetalas i värdmedlemslandet.

Theonas
Det förslag till direktiv som är uppe för behandling integreras i åtgärderna som tillkännages i kommissionens grönbok om kompletterande pensioner i EU. Förslaget integreras i de mer allmänna inriktningarna för en förstärkning av de privata tilläggsförsäkringssystemen i ett försök att få arbetstagarna att acceptera nedskärningarna av prestationerna och åtstramningen av villkoren för pensionsrättigheter från de statliga försäkringssystemen och det syftar till att behandla ett mycket allvarligt problem som de migrerande arbetstagarna står inför när de ser sina rättigheter till tilläggspensioner gå förlorade eller begränsas väsentligt och att anpassa den institutionella gemenskapsramen till den rådande verkligheten.
Det förslag till direktiv som vi behandlar koncentrerar sig på frågan om lika behandling av migrerande arbetstagare och garantin för rättigheterna som de har förvärvat i det fall de flyttar till en annan stat. Det tar emellertid inte upp problemet med de långa intervall av väntan som krävs för grundläggande pensionsrättigheter eller problemet med den dubbla beskattningen vid överföring av förvärvade pensionsrättigheter till en annan stat. Med hänsyn till detta är det nödvändigt att återuppta kompletterande lagstiftande initiativ och i denna riktning stöder vi de relativa ändringsförslagen.
Vi tycker att de förvärvade pensionsrättigheterna för en person som är försäkrad i ett tilläggspensionssystem måste bevaras vid flyttning till en annan medlemsstat, i samma utsträckning som skulle ske om den inträdde i ursprungslandet där man har bevarat pensionsrättigheterna. Vi anser att garantin för utbetalning av prestationerna i vistelselandet är viktig och att speciella regleringar för de som är avdelade arbete i utlandet förutses.
Betänkandet påpekar mycket riktigt vissa otillräckligheter i det föreslagna direktivet och vi är överens med vissa av de ändringsförslag som föreslås. Vi anser att arbetstagarnas rättigheter måste garanteras fullt ut, även vid flyttning till ett annat land och vi stöder varje åtgärd som vidtas i denna riktning.

Titley
Jag stöder det här betänkandet i dag eftersom pensionsrättigheterna för många av våra medborgare inte är skyddade på lämpligt sätt när de följer EU: s ideal och flyttar till ett annat medlemsland. Det är alltså upp till oss som har något att säga till om på EU-nivå att få detta rätt.
Det är dags att pensionsrättigheterna för människor som betalar in till tilläggspensionsprogram att skyddaspå rätt sätt när de flyttar. Detta skydd borde inkludera både arbetstagare och egenföretagare. Den kniviga frågan om hur man skall beskatta dessa bidrag och fördelar, samtidigt som man undviker dubbelbeskattning, måste behandlas på europeisk nivå för att säkerställa att det blir rättvist både för den offentliga kassan och för den hårt arbetande medborgaren.
Sådana internationella arbetstagare med tilläggspensioner gör faktiskt två av de saker som tidigare generationer av politiska ledare har uppmuntrat dem till - " sätta sig på cykeln och leta arbete" och inte lita på att staten skall stå för alla deras pensionsbehov. De borde inte längre straffas för att de följer råden från dem som de valde att bilda regering i så många år, inte minst i mitt eget land.
Betänkande: Gasòliba i Böhm (A4-0133/98)
Berthu
Betänkandet av Gasoliba i Böhm konstaterar en ekonomisk återhämtning i Europa, och menar att Ekonomiska och monetära unionen kommer att kunna förstärka den genom att skapa villkor för ett stabilt område.
Vår uppfattning är mycket mer nyanserad: Om det verkligen existerar en återhämtning i Europa i dag, som tursamt nog påskyndats av att kapital dragits tillbaka från Sydostasien, så finns det tvärtom en stor risk att det valutapolitiska enandet, och den superstat som kommer att följa tätt därpå, begränsar tillväxten. Dessutom tror jag inte att EMU kommer att ge den europeiska ekonomin en stabil ram: Genom att genomföra det valutapolitiska enandet utan att villkoren för det är uppfyllda, upprättar man ett område för europeisk instabilitet för flera decennier framöver.
Ett annat element som inte gynnar tillväxten: Europeiska centralbanken kommer säkerligen att fastställa korta räntor som är högre än i dag, för att bygga upp sin trovärdighet, framför allt om eurozonen omfattar elva mycket heterogena länder.
Till sist kommer det valutapolitiska enandet att kräva skattehöjningar, som aldrig gynnar tillväxten. De senaste årens minskade offentliga underskott har till stor del uppnåtts genom obligatoriska skattehöjningar, som har uppgått till en rekordnivå på 42, 4 procent av de europeiska ländernas BNP under 1996. Men det är inte det värsta. Det valutapolitiska enandet kommer strukturellt att mana till nya skatter. Man kan hitta ett nytt bevis för det i Gasoliba i Böhms resolution som har röstats igenom av Europaparlamentet, som " instämmer med kraft i kommissionens uppfattning att det finns ett utökat behov av strukturell anpassning, med hjälp av en aktiv och utvidgad användning av de europeiska strukturfonderna, efter att EMU genomförts " . På så sätt är Europaparlamentet, precis som alla andra europeiska institutioner och regeringarna för övrigt, övertygade om att det valutapolitiska enandet - genom att man eliminerar möjligheten att anpassa ekonomierna med hjälp av de interna växelkursernas flexibilitet - kräver en utökad europeisk budget som skall ta ansvar för en finansiell omfördelning mellan länder, som en kompensation.
Man kommer alltså att ersätta valutamarknadens spontana justeringar med mycket kostsamma byråkratiska justeringar. Man kommer att undanröja osäkerheten om de interna växelkurserna, genom att i övrigt framkalla negativa bieffekter i hela ekonomin. De positiva effekterna av ett valutapolitiskt enande, i form av förenklingar, kommer alltså att upphävas, och det slutliga resultatet kommer inte att gynna tillväxten.

Fourçans
Betänkandet av vår kollega Gasoliba i Böhm är i sin helhet tillfredsställande. Den ansluter till kommissionens vision om de ekonomiska resultat som har uppnåtts i hela Europeiska unionen. Tillväxten är på återgång, räntorna och inflationen ligger på en historiskt låg nivå. Generellt sett har de flesta länderna i Europeiska unionen lyckats med att uppfylla kriterierna som fastställdes av Maastrichtfördraget. Alla dessa indikatorer kan få oss att hoppas på en långsiktig ekonomisk återhämtning.
Samtidigt, som föredraganden betonar, får vi inte uppvisa en salig optimism och dränka oss i fina siffror. För fakta finns där: arbetslösheten är fortfarande hög i många av unionens länder. Och även om vi numera förfogar över grunderna som kommer att hjälpa oss lösa arbetslöshetsproblemet och stödja tillväxten på lång sikt, är de inte tillräckliga. Det finns anledning att erinra om att det finns viktiga element som hindrar oss från att föra vårt företag i hamn. Investeringarna är fortfarande på en svag nivå, lönebikostnaderna alltför höga, och alltför rigida och tungrodda administrativa formaliteter hindrar företagen från att fungera och handla på ett effektivt sätt, man kan också nämna att arbetskraften fortfarande inte har anpassats efter de tekniska omvälvningarna. I kraft av det här konstaterandet behöver vi fortfarande fullfölja viktiga reformer. Dessa bör avse de områden som nämns här ovan, men också skattesystemet, genom en gemensam grund för skattesamordning mellan staterna i euroområdet, och en minskning av de avgifter som tynger lönerna, särskilt för de lägst utbildade arbetstagarna.
Jag vill till sist välkomna betänkandets skepsis när det gäller en sänkning av arbetstiden, som skulle bli obligatorisk i Europeiska unionen, och som till råga på allt skulle gå emot subsidiaritetsprincipen. Men jag skall gå längre. Att införa en sådan åtgärd på statlig nivå är också en dålig idé. Låt arbetsmarknadens parter förhandla inom varje företag, där man förfogar över nödvändig information för att fatta ett beslut. Tyvärr tror jag inte att ledarna i mitt land har för avsikt att göra det.
Till sist, för att avsluta, vill jag i likhet med föredraganden tillägga, att det finns all anledning att vara försiktig innan man utropar en seger. Om det nu finns en återhämtning betyder det inte att den är varaktig. Vissa chocker kan påverka våra ekonomier, som t.ex. en stark fluktuation i dollarvärdet, eller ännu inte uppskattade effekter av krisen i Sydostasien. Det är för övrigt av den anledningen som det skulle vara bra om kommissionen levererade en studie som ser längre än till de två närmaste åren.

Kirsten Jensen och Sindal
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat för betänkandet av Carles-Alfred Gasòliba i Böhm om tillväxt och sysselsättning i en stabilitetsorienterad EMU. Betänkandet konstaterar att den mycket snabba minskningen av det offentliga underskottet i många av EU: s medlemsstater inför starten av EMU: s tredje etapp har haft olyckliga konsekvenser för sysselsättningen inom EU. Därför är det viktigt att EU: s medlemsländer intensifierar strävandena att bekämpa arbetslösheten, liksom Danmark har gjort det.
De danska socialdemokraterna anser att arbetslöshet är ett av de värsta problemen i EU i dag och gläder sig över följande grundläggande ståndpunkter:
Man bör intensifiera kampen mot arbetslösheten med hänvisning till toppmötet i Luxemburg.-Ökad rörlighet mellan olika verksamheter och sektorer.-Man bör genomföra benchmarking som ett led i att utveckla övervakningen av arbetsmarknaden.-Drastiska sänkningar av lönerna för icke yrkesutbildad arbetskraft är ingen framkomlig väg för att skapa sysselsättning. Det skapar bara ny fattigdom och kan hota den sociala samhörigheten i Europa.-Det finns behov av att samordna EU-ländernas minimibeskattning av förvärvsinkomst, varigenom man undviker att länderna tar arbetstillfällen från varandra genom skattedumpning.De danska socialdemokraterna stöder inte en gemensam sänkning av skattesatserna, och delar inte betänkandets tro på att en sänkning av momsen skulle få någon nämnvärd effekt på sysselsättningen.

Lienemann
Jag röstar mot Gasoliba i Böhms betänkande om meddelandet till rådet och Europaparlamentet " Tillväxt och sysselsättning i ett stabilitetsinriktat EMU: Ekonomisk-politiska överväganden inför de allmänna riktlinjerna för 1998" , främst för att jag tycker att diagnosen om Europas nuvarande svårigheter är otillräcklig. Här saknas två nyckelfaktorer. I första hand: om arbetslösheten är ett mycket stort problem, är den ökade fattigdomen, osäkerheten och ökade skillnader också fruktansvärda, för det finns länder där den officiella arbetslöshetssiffran är låg, men där antalet fattiga arbetstagare och utslagna ökar avsevärt.
Att förneka denna realitet innebär att man accepterar en " amerikansk" modell, som inte har något att göra med den europeiska sociala modellen, och att man låter ett ifrågasättande av arbetstagarnas rättigheter och sociala normer få fotfäste, samt en lönesänkning som motiveras av konkurrenskraftens krav.
Det andra är den otillräckliga inhemska efterfrågan och allmänna konsumtionen, som begränsar vår tillväxtförmåga.
Sedan ger betänkandet prov på ren tro, utan någon som helst bestyrkt argumentation, enligt vilken våra problem med tillväxt och sysselsättning ipso-facto skulle lösas av det faktum att medlemsstaterna uppfyller konvergenskriterierna och håller sig till den penningpolitiska ortodoxin.
Man måste konstatera att vad gäller sysselsättningen, så har arbetslösheten, som nått en kritisk gräns, inte gått tillbaka i en betydelsefull eller större omfattning - och man måste också räkna med samtliga som söker arbete och de som söker ett annat, för att de inte kan sörja för sina behov.
En tillväxt på 2-3 procent är inte tillräcklig, och i varje fall otillräcklig för att få arbetslösheten att gå tillbaka, den arbetslöshet som betänkandet och kommissionen tydligen med lätthet kan finna sig i. I den takt som man hittills har gått fram, hur länge måste man vänta för att närma sig full sysselsättning? Av betänkandet att döma... aldrig.
Men Europa skulle kunna agera för att mer kraftfullt stödja tillväxt och sysselsättning, åtminstone i tre riktningar:
1.Genom att ta upp idén i vitboken som presenterades av kommissionen och Jacques Delors, på sin tid, nämligen förverkligandet av europeiska offentliga arbeten för att påskynda vår modernisering samt verkställandet av stora transport- och telekommunikationsnät.2.Genom att inrätta en europeisk beskattning på kapitalflöden och en harmonisering på hög nivå av kapital och arv, och genom att sänka momsen, i synnerhet för grundläggande förnödenheter, samt inom sektorer som skapar arbetstillfällen, t.ex. multimedia.3.Genom att agera för en kraftig sänkning av arbetstiden i Europa, (ur den synvinkeln är formuleringarna i betänkandet av Gasòliba helt oacceptabla), för en stimulans av lönerna i Europa och mera generellt, för att steg för steg föra fram idén om en social konvergens, som skulle harmonisera våra sociala normer på hög nivå.4.Genom att stimulera forskning och uppfinningar, och utveckling av ny teknik, och mer allmänt den skapande och kreativa andan inom alla områden, bl.a. kulturen.Man tvingas konstatera att inget av dessa förslag har tagits med av utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, eller av parlamentet. Jag kommer alltså att rösta emot detta mycket " enkelspåriga" betänkande.

Lindqvist
Betänkandet innefattar flera bra förslag för att öka sysselsättningen, t.ex. minskad beskattning på arbete, investeringar för att öka den inhemska efterfrågan samt avbyråkratisering. EMU är inte rätt väg för uthållig tillväxt, god miljö och regional balans. Skatteväxling, förkortad arbetstid, investeringar i framtidssektorer som miljö och ny teknik måste ske inom ramen för en ekonomi med ökad regional och lokal mångfald samt minskad centralisering.

Theonas
Ännu en gång vägrar kommissionen att dra lärdom av konsekvenserna av den politik som EU och medlemsstaterna för. Tvärtom kräver den en skärpning av åtstramningspolitiken och budgetbegränsningarna genom en ännu kraftigare minskning av den allmänna konsumtionen, på " bekostnad" av de allmänna pensionerna, utgifterna för sjukvården och arbetslöshetsersättningen.
Det blir mer och mer uppenbart att inte bara den monetära politiken utan i stor utsträckning även den ekonomiska politiken passerar över till EU, medan de nationella regeringarna förvandlas till enkla förvaltare och till de som verkställer Bryssels kvävande riktlinjer.
Kommissionen har till och med nått den punkt där den lägger över ansvaret för utvecklingen av sysselsättningen på fackföreningsorganisationerna och sporrar dem till " pragmatiska kollektivavtal" , för annars blir de ansvariga för ökningen av arbetslösheten och migrationsvågen! På det mest provocerande sätt används den sociala dialogen som trojansk häst för en omvälvning av arbetsförhållandena och socialförsäkringssystemet.
I kommissionens rapport fattas den minsta referens till arbetstagarnas levnadsnivå och till konsekvenserna av åtstramningspolitiken, ett konkret initiativ för ett återupptagande av produktiva investeringar utöver de kända teorierna om konkurrenskraft och avkastning av de investeringar som inte existerar. Kommissionen gör inte ens någon ansträngning för att ställa sig frågan varför, och trots att kapitalet står inför fördelaktiga förhållanden - vilket kommissionen konstaterar och som visas genom en ökning av exporten, en ökning av vinsten, en minskning av skattekoefficienten på företagen och tillgångarna, en arbetskostnad per enhet producerad vara mindre än den från 1970 - företar den inga produktiva investeringar.
Rapporten från Europaparlamentets utskott för ekonomi, valutafrågor och industripolitik rör sig i samma riktning. Det accepterar kommissionens inriktningar och hela logiken med EMU, kräver en ökning av hastigheten för förstörelsen av arbetsförhållandena och det allmänna försäkringssystemet. Övriga påpekanden, även om flera är korrekta, är otillräckliga, med tanke på att, till exempel, ingen kan anse att en otillräcklig inre efterfrågan och en privat konsumtion innebär en avtagande produktutveckling och fortsättningsvis kräva nya nedskärningar av utgifterna, fortsatt bromsning av lönerna, minskning av de icke lönerelaterade arbetskostnaderna och garanti till varje pris för en " hög lönsamhet av investeringarna" , det vill säga höga vinster. Det är inte en tillfällighet att socialisterna och kristdemokraterna bär ansvaret för att ändringsförslagen, som vi hade lagt fram till utskottet, avslogs.
Vi röstar mot Gasòliba i Böhms betänkande därför att det ingår i den logik som fram till i dag har lett till att problemet med arbetslösheten, fattigdomen och marginaliseringen har fått explosionsartade dimensioner och att detta har skett på bekostnad av varje begrepp om utveckling och verklig konvergens.
Dagen innan man fattar beslutet om de länder som skall delta i eurozonen från och med den 1 januari 1999 och EU: s övergång till en ny etapp i fullbordandet, vill vi betona att den enda lösningen för att ta itu med de mycket allvarliga problem som den europeiska ekonomin och arbetstagarna i alla medlemsstater står inför är att överge logiken med den nominella konvergensen och stabiliseringen och att främja en annan, alternativ logik för utvecklingen som stärker inkomsten för arbetstagarna, som garanterar och breddar deras erövringar och värderar de möjligheter som den teknologiska utvecklingen erbjuder, som främjar de produktiva investeringarna, som hindrar det stora kapitalets missbruk och som öppnar vägen för bredare förändringar som skall främja visionerna om ett annat Europa. Ett segrande Europa för framsteg och socialt välstånd. Starten av den tredje etappen av EMU och tillämpningen av en ännu stramare inkomstpolitik inom ramarna för stabilitetspakten kommer att göra behovet av en sådan utgång ännu tydligare för folken. Vi vill gå i täten för en sådan inriktning och ge ett övertygande stöd till deras kamp på nationell nivå och gemenskapsnivå.
Resolution om textil- och beklädnadsindustrin (B4-0438/98)
Cellai
Det är oroande att man inom textil- och beklädnadsbranschen har " bränt" gott och väl 600 000 arbetsplatser under mindre än 5 år genom en massiv och pågående uppsägningsprocess.
Förhoppningsvis kommer rådet att ange en ny gemensam strategi för anpassning av denna sektor, på tröskeln till en ny avreglering på global nivå. Spridningen och överföringen av teknik, och användningen av informationsteknik, kan utan tvekan hjälpa branschen ur den kris den har hamnat i. Men detta räcker inte!
Det är mycket viktigt att revitalisera branschen och att hejda det sönderfall som den har drabbats av, eftersom det finns vissa branscher som snabbt anpassar sig till ekonomiska förändringar och andra som förblir stillastående på ett frustrerande vis.
Kommissionens handlingsplan är viktig och välkommen, men den utgör ingen riktig strategi eftersom den saknar konkreta förslag som kan tillämpas på specifika fall och, vilket är ännu allvarligare, den saknar adekvat finansiering. Detta är ännu mer nedslående med tanke på att textil- och beklädnadsindustrin är en ryggrad, vital för utvecklingen i stora delar av EU som redan befinner sig i ekonomiska svårigheter.
Det gäller att utarbeta en ny strategi inom textilbranschen som skulle kunna leda till förverkligandet av en av grundprinciperna i hela EU-konstruktionen: den om den ekonomiska och sociala sammanhållningen i de regioner där denna bransch har starka rötter.

Ewing
De skotska högländerna och öarna har många områden som är starkt beroende av textilindustrin: Harris Tweed, Johnstone Mills i Elgin, Brora Mills och Shetland Knitwear. En del av deras produkter drabbas negativt av importen och en del av de exporterande länderna lyder inte internatinella konventioner vad gäller sociala och sysselsättningsvillkor.
Vi stöder handlingsplanen och ett europeiskt övervakningscentrum för textilier.

Torres Marques
Jag röstade för resolutionen om textil- och beklädnadsindustrin eftersom jag, i egenskap av ledamot från ett land där denna industri har en stor ekonomisk betydelse, anser att kommissionen bör förbättra sin handlingsplan för denna sektor, med tanke på att det handlar om en av de två mest betydelsefulla industribranscherna i EU, med 2, 25 miljoner arbetstillfällen, som sysselsätter framför allt den kvinnliga arbetskraften, i totalt 120 000 företag.
När kommissionen förändrar sin handlingsplan, bör den beakta beroendet till textil- och beklädnadsindustrin i många av EU: s regioner, varav många är bland de minst utvecklade regionerna eller med en nergången industri, och i behov av att förbättra de disponibla finansiella ramarna för att öka konkurrenskraften i dessa regioner och inom sektorn.

Theonas
Den handlingsplan som kommissionen presenterat angående textil- och beklädnadsindustrin integreras i den allmänna strategin för en ökning av konkurrenskraften genom en minskning av den icke lönerelaterade arbetskostnaden, förändringar i arbetsförhållandena, ett ytterligare främjande av " flexibiliteten" .
Det fattas frågeställningar beträffande det faktum att det handlar om en traditionell bransch med strategisk betydelse för vissa länder i EU. Beträffande det faktum att över 600 000 arbetstillfällen har gått förlorade de senaste åren, att man påpekar behovet av flexibla och konjunkturrelaterade former av sysselsättning, att vi globalt har en allvarlig minskning av produktionen, att de regioner som är direkt beroende av branschen befinner sig i en situation av nedgång. Beträffande det faktum att det handlar om en bransch med stor migration inom ramarna för en allt större efterfrågan vad gäller höga vinster från det stora kapitalets sida.
Vi befarar att kommissionens inställning påverkar diskussionerna i rådet i negativ riktning och följaktligen att arbetstagarna och de många små och medelstora företagen inom branschen inte gynnas av EU: s strukturplan. Till och med vad gäller de specialiserade programmen förutser de nya förslagen angående strukturfonden inom ramen för Agenda 2000 ett avskaffandet av Retex-programmet.
EU har ett tungt ansvar för den av USA inspirerade avregleringen av världsmarknaden för textil- och beklädnadsindustrins produkter och integrationen av den Gatts regelverk. Den ser inte till att på en rent grundläggande nivå garantera europeiska produkter mot den olagliga konkurrensen i de länder som utövar social dumpning. Den kommer nu i efterhand och talar hycklande om skyddsbehov, när den berömda sociala klausulen inte integreras i WTO: s avtal och det naturligtvis inte heller finns någon garanti i den motsägelsefulla och icke förbindande Singapore-deklarationen.
EU är skyldig att ta itu med problemet med migrerande företag som i Grekland har fått stora dimensioner och som av arbetsgivarna används som hot för att arbetstagarna skall acceptera att kollektivavtal inte tillämpas och att arbetsförhållandena är av medeltida karaktär. Detta fenomen har också fått andra dimensioner om vi tar hänsyn till branschens starkt regionala karaktär och till att nedskärningarna, förutom de problem som skapas för det ekonomiska och sociala nätet i hela regioner, ökar klyftan mellan mindre utvecklade ekonomier (som den grekiska) och de mer utvecklade länderna inom EU.
EU har ett stort ansvar även för den politik som förs beträffande en av de viktigaste råvarorna som används i branschen, bomullen. I stället för att stödja denna underskottssektor bidrar den till en ökning av investeringarna i textil- och beklädnadsindustrin med regleringar som tillämpas inom ramarna för den gemensamma jordbrukspolitiken - minskning av produktionen, utvidgning av gränserna för medansvar - och främjar de facto migrationen eller placeringen av initialinvesteringarna i tredje land som producerar billiga råvaror.
Europaparlamentets gemensamma resolution begränsar, trots att den innehåller flera intressanta förslag, särskilt vad gäller finansieringen av branschen, tillämpningen av internationella arbetsavtal och vidtagandet av åtgärder mot social dumpning, betydligt horisonten och undviker att lyfta fram de stora problemen på området, migrationen som ger den europeiska textil- och beklädnadsindustrin dödsstöten, den allmänna krisen och åtgärderna som krävs för att ta itu med den.
De globala problemen inom branschen kan inte lösas utan en allmän revidering av " konkurrenspolitiken" , utan även av EU: s industri- och handelspolitik. Endast en radikalt annorlunda politik som tar itu med frågan om konkurrensen utifrån en vinkel som ger stöd till produktionen och investeringarna, till en modernisering av underställda produktionsenheter, som främjar en full och stabil sysselsättning, som vidtar åtgärder mot en handels- och social dumpning kommer att kunna leda till en utveckling av branschen och en ökning av sysselsättningen.
Betänkande: Pimenta (A4-0125/98)
Souchet
I de senaste Gatt-avtalen, som födde fram WTO, saknas två mycket viktiga beståndsdelar: miljöklausulen och socialklausulen.
När det gäller miljöklausulen, som bör vara global, och på en och samma gång beröra såväl miljöskydd, konsumentskydd som bioetiska aspekter, har en del blygsamma framsteg gjorts, med bl.a. inrättandet av kommittén för handel och miljö.
Frågan om förhållandet mellan handelsverksamhet och respekt för miljön började man ta upp i slutet av 80-talet, bl.a. i samband med att man utvecklade bestämmelser för att skydda havslevande däggdjur, som faller offer för de stora drivgarnsnät på tiotals kilometer som används i Stilla havet och Indiska oceanen. Inför det här problemet har Europeiska unionen anpassat sig efter den norm som har fastställts av FN, som begränsar längden på drivgarnsnäten till 2, 5 km. Vetenskapliga studier har visat att europeiska fiskare har fångat in ytterst få delfiner sedan denna begränsning började tillämpas (en begränsning som inte tillämpas i Östersjön, där fiskenät med en längd på 21 kommissionen fortfarande tillåts). På den här punkten är det särskilt beklagansvärt att kommissionen har beslutat att gå längre än den internationella bestämmelsen, genom att försöka avskaffa användningen av drivgarnsnät helt och hållet i Atlanten och Medelhavet, för det här förslaget stöder sig inte på några vetenskapliga överväganden, utan är i själva verket ett resultat av politisk kohandel. För att få den blockerade minoriteten att ändra sig, har kommissionen accepterat att fiskenät på 21 km fortfarande får användas i Östersjön, men utan vetenskapligt fastställda motiv: Detta är just ett exempel på hur man inte får göra. Miljöskyddsåtgärder måste alltid ha seriösa vetenskapliga stöd, annars förlorar man all trovärdighet.
1986, samtidigt som man förde in jordbruksprodukterna i den globaliserade handelns riskfyllda cykel, utan att erkänna dessa produkters specifika karaktär, fanns inte frågan om förhållandet mellan handel och miljö med i det mandat som gavs till förhandlarna i Punta del Este. Det lades bara till i sista stund, under slutfasen i förhandlingen om Marrakechavtalet, och kommittén för handel och miljö inrättades inte förrän strax innan Ministerkonferensen i Singapore i december 1996. Alltsedan Marrakech anstränger sig Förenta staterna metodiskt för att så långt det är möjligt begränsa att man inom ramen för WTO tar hänsyn till miljö och konsumentskydd. Deras mycket restriktiva attityd under Kyotokonferensen om klimatförändringar illustrerar mycket tydligt den viljan. De ärenden som just nu behandlas inom ramen för WTO, som t.ex. frågan om bananer och användningen av hormoner i nötköttsproduktion, visar att försiktighetsprincipen och principen om hållbar produktion helt och hållet åsidosätts av amerikanska påtryckargrupper.
Försiktighetsprincipen sätts bl.a. helt åt sidan i punkt 123 i beslutet om hormoner från WTO: s appellationsorgan. Det tydliggör: " Vi anser dock att det är onödigt, och förmodligen oförsiktigt, att appellationsorganet i detta fall tar ställning i denna viktiga men abstrakta fråga. Vi noterar att panelen i sig inte kom fram till någon definitiv slutsats i fråga om försiktighetsprincipens ställning inom den internationella rätten och att denna princip, åtminstone utanför den internationella miljölagstiftningen, fortfarande inte har fått någon officiell formulering."
När det gäller bioetiken stöder den internationella lagstiftningen patentering av gener från människor och djur, samtidigt som produkter som härrör från naturen, inklusive djur från lantbruk, behandlas som " likartade produkter" , oavsett produktionsmetod (högintensiv uppfödning, miljöförstöring, etc...) Följaktligen skyddar WTO: s internationella lagstiftning användningen och spridningen av genmodifierade organismer, samtidigt som den ser till att det inte finns några icke-tariffära tullhinder för kött som har " blåsts upp" med hjälp av syntetiska hormoner, eller vars produktionsprocess varken tar hänsyn till miljön, konsumentskyddet eller djurens välbefinnande.
Europeiska kommissionen utarbetar regelmässigt, under påtryckningar av miljölobbyister, mycket sofistikerade direktiv om vattenkvalitet, djurs välbefinnande och transporter av levande djur, samtidigt som det undertecknar - fullständigt inkonsekvent - frihandelsavtal som " glömmer" att föreskriva restriktiva klausuler, så att importerade produkter åläggs samma produktionsvillkor som det europeiska jordbruket. För att ta ett exempel: För att bygga upp ett svinhus i Frankrike är det nödvändigt att göra konsekvensstudier och erhålla lämpliga bemyndiganden, en administration som kräver flera års väntan. Den administrativa processen för att inrätta ett svinhus i Förenta staterna tar bara tre dagar, och miljöhinder existerar knappast.
Vi har just blivit hänvisade en ny lagstiftning om välbefinnandet för värphöns, som inför skyldigheten att fördubbla utrymmet per höna, vilket paradoxalt nog medför en ökning av hönornas dödlighet, på grund av kannibalism (enligt studie från CNEVA) och som ökar produktionskostnaderna med 40 procent. Samtidigt underkastas vi en globalisering av handeln, en nedmontering av gemenskapspreferensen och en hårdnande konkurrens från producenter i tredje land, som självklart inte kommer att behöva respektera den här typen av normer.
Sammanfattningsvis leder kommissionens lagstiftning till att den europeiska produktionen bestraffas, eftersom den samtidigt avskaffar principen om en gemenskapspreferens. Samtidigt som Europeiska unionen vill utveckla ett " socialt" avsnitt, har vi inte sett kommissionen begära att WTO skall erkänna den sociala klausulen. I fallet med bananer t.ex., föredrar kommissionen att rasera den europeiska produktionen (särskilt i Martinique och Guadeloupe), starkt reducera Lomékonventionen med AVS-länderna och gynna införandet av en " banan-dollar" , genom att helt enkelt glömma bort att bananer från tredje land, som importeras av Europeiska unionen, inte respekterar miljöklausuler och sociala klausuler som kommissionen ålägger våra producenter.

Ordföranden
Jag förklarar omröstningen för avslutad.

Avbrytande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session för avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 13.05.)

