års strategi för utvidgningen när det gäller länderna på västra Balkan, Island och Turkiet (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalande om 2009 års strategi för utvidgningen när det gäller länderna på västra Balkan, Island och Turkiet.
Carl Bildt
Herr talman, ärade ledamöter! Detta är en synnerligen viktig debatt om en synnerligen viktig fråga. Ändå skulle jag kunna begränsa mitt inlägg här i dag till att säga att ordförandeskapet till fullo stöder det resolutionsförslag som lagts fram av Gabriele Albertini för utskottet för utrikesfrågor. Det är viktigt att såväl parlamentet och rådet som kommissionen står enade i en fråga av denna dignitet.
Så här i efterhand verkar det som att den kanske viktigaste artikeln av alla i det fördrag som undertecknades på Capitolium i Rom för över femtio år sedan var den som i dag utgör artikel 49 i Lissabonfördraget och som säger att varje europeisk stat som respekterar våra värden och som förbinder sig att främja dem får ansöka om att bli medlem av unionen.
Det är genom denna artikel som 19 av unionens stater har kommit att bli EU-medlemmar och en del av unionens historiska värv. Det är genom denna artikel som vi har lyckats främja fred och välstånd och verka för rättsstatsprincipen och ett representativt styre i större och större delar av detta en gång så konfliktdrabbade område.
Ibland är det nödvändigt att besöka andra delar av världen - någonting som relativt ofta ingår i mina åtaganden - för att inse vilken mycket stor framgång det här faktiskt är.
Under mer än femtio års tid spred vi européer krig och totalitära ideologier till övriga världen. Två världskrig, två totalitära ideologier - strider och umbäranden.
I dag sprider vi i stället uppfattningen om att fredlig försoning, integration över gamla gränser och gemensamma regler och förordningar är vägen till ett mer framgångsrikt styre. Detta, tillsammans med allt gott som har uppnåtts genom artikel 49, gör vår union till en röst att räkna med i världen.
En europeisk union bestående av 6, 9, 12, 15, ja även 25 stater skulle ha tett sig mindre i varje avseende - dess strävan, dess anseende, dess möjligheter, dess åtnjutande av respekt i världen.
I resolutionen hävdas att utvidgningen har, citat, ”visat sig vara ett av EU:s mest framgångsrika politikområden”. Ja, det är det minsta man kan säga.
Alla vet vi att processen inte har varit helt smärtfri. Jag minns hur jag, i ett annat sammanhang, kom till ett tidigare Europaparlament i egenskap av representant för ett land som ansökte om medlemskap och hur jag då möttes av rädslan för att en ytterligare utvidgning av de då tolv medlemsstaterna skulle innebära en risk för urvattning av unionens politiska strävan.
Dels har de nya medlemmarna stött på svårigheter vid genomförandet av EU:s ständigt växande politikområden och regelverk, dels har vi medlemsstater haft problem med att anpassa oss till våra egna framgångar i form av nya medlemmar. Men så här i efterhand är det tydligt att när unionen har genomgått en utvidgning har vi samtidigt fördjupat vårt samarbete.
Under de senaste tjugo åren har antalet medlemsstater mer än fördubblats och vi har i snabb följd antagit fördragen från Maastricht, Amsterdam, Nice och Lissabon. Under de föregående trettio åren lyckades man inte ens genomföra Romfördraget fullt ut.
Jag vill hävda att artikel 49 kommer att vara lika viktig i framtiden som den har varit i det förgångna. EU:s attraktionskraft är fortfarande stark. Under det senaste året har vi fått in nya medlemsansökningar från Montenegro, Albanien och Island, och vi vet ju att vissa andra länder strävar efter att nå en situation där de också kan lämna in en ansökan.
I och med den förra utvidgningen växte unionen med ungefär 100 miljoner nya medborgare och nu är det länderna i sydöstra Europa som står i blickfånget. Detta kan innebära ytterligare nära 100 miljoner medborgare.
Processen kommer varken att gå fort eller smärtfritt. Vi känner väl till de olika utmaningar vi står inför i de olika länderna på västra Balkan, liksom omfattningen av de förändringar som Turkiet måste genomföra.
Vi är alla medvetna om att det i våra respektive länder finns krafter som skulle föredra att helt sonika stänga dörren för dem som knackar på och hoppas att det hela ska rinna ut i sanden - krafter som röstar för ett mindre öppet EU.
Jag tillhör dem som är övertygade om att det vore ett misstag av historiska proportioner, vars konsekvenser skulle komma att förfölja EU och dess medborgare under lång tid framöver.
Att nå fram till den dörr som leder in i vår union kan ibland vara mycket svårt. Vissa länder har ett långt och mödosamt reformarbete framför sig, men om denna dörr skulle stängas skulle andra dörrar öppnas för andra krafter. Dessa skulle då kunna röra sig i riktningar som med tiden skulle påverka oss alla negativt.
Just därför är artikel 49 fortfarande så otroligt viktig. Den står för reform och försoning och den inspirerar och vägleder de regioner i Europa som ännu inte är medlemmar i unionen.
Kommissionsledamot Olli Rehn kommer att gå in mer i detalj på kommissionens bedömning av de berörda ländernas framsteg. Ordförandeskapet delar kommissionens bedömning.
Vår ambition är att fortsätta hjälpa länderna på västra Balkan vidare i anslutningsprocessen och vi är medvetna om att de befinner sig i mycket olika faser av den processen. I sammanhanget emotser vi att det den 19 december beslutas om viseringsfria inresor till EU för medborgare i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, Montenegro och Serbien. Det innebär ett stort och viktigt steg framåt.
I likhet med parlamentet hoppas vi att Albanien och Bosnien och Hercegovina kommer ifatt så att även deras medborgare kan få samma rättigheter snarast möjligt.
De hinder som fanns för Kroatiens del är nu undanröjda och anslutningsprocessen fortlöper, vilket är viktigt för Kroatien och för hela regionen. Kommissionen har lagt fram en mycket positiv rapport om f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och det är min förhoppning att rådet i december ska kunna ge konkreta anvisningar om hur landet går vidare i anslutningsprocessen.
Ansökningarna från Montenegro och Albanien har vidarebefordrats till kommissionen och jag tror att vi kan förvänta oss ett yttrande därifrån inom ungefär ett år.
Vi hoppas att de politiska ledarna i Bosnien och Hercegovina ska kunna ta beslut om de reformer som bedöms nödvändiga för att landet ska komma i fråga för en ansökan om medlemskap. I detta nu samarbetar EU och USA för att få till stånd indirekta samtal.
Serbien har gjort stora framsteg med det unilaterala genomförandet av interimsavtalet, och vi kommer naturligtvis att noggrant granska den kommande rapporten från chefsåklagaren vid internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien angående det landet gör för att samarbeta med domstolen. Det är vår förhoppning att chefsåklagaren ser det som hittills har gjorts som tillfredsställande men det är naturligtvis av yttersta vikt att man också fortsättningsvis gör mer på området.
Jag flyttar blicken mot sydost och vill gratulera till det grundläggande reformarbete som nu genomförs i Turkiet avseende den kurdiska frågan. Framgången med dessa reformer kan föra landet betydligt närmare EU:s normer på flera mycket viktiga områden.
Det finns ytterligare ett antal frågor som jag tror att kommissionsledamoten kommer att ta upp. De pågående samtalen mellan president Christofias och Mehmet Ali Talat om en återförening av Cypern har kanske ingen direkt koppling till det ovan nämnda men är ändå viktiga i sammanhanget. Vi kan bara uppmana dem att fortsätta arbeta för en helhetslösning grundad på en federation med politisk jämlikhet som omfattar båda Cyperns befolkningsgrupper och båda zonerna i enlighet med FN:s säkerhetsråds resolutioner. Vikten av detta kan inte nog betonas.
Antingen rör vi oss mot en ny era av försoning och samarbete i den här delen av Europa och hela östra Medelhavsområdet, eller mot en situation där vi uppenbarligen kommer att ställas inför snabbt växande problem.
Utmaningarna i sydöstra Europa får stor uppmärksamhet men i och med Islands ansökan får vi ytterligare en anledning att vända blicken mot frågor som rör det arktiska området och de nordligaste delarna av Europa. Vår union måste vara mer närvarande och engagerad här i framtiden. Alla betydelsefulla globala aktörer har börjat inse vilken viktig roll området spelar och även Islands ansökan bör ses utifrån ett sådant perspektiv.
Island har en tusenårig demokratisk tradition och är medlem av vår inre marknad genom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Landet har alltså redan kommit en bra bit på vägen mot ett medlemskap, även om vi måste göra en bedömning av den vidare processen när vi väl har fått kommissionens synpunkter.
Detta är vad det svenska ordförandeskapet hittills har lyckats åstadkomma på utvidgningsområdet. Vi har några viktiga veckor kvar och under dessa förväntar jag mig ytterligare framsteg, men jag vill avsluta med att säga att jag inte tror att vi har byggt färdigt vår union ännu. EU måste förbli en öppen union och vi måste fortsätta arbeta för en utvidgningsprocess som medför gott styre, rättsstatsprinciper, försoning, fred och välstånd för större och större delar av Europa.
Detta är naturligtvis oerhört viktigt för dem men vi måste inse att det också är oerhört viktigt för oss, och vi måste också komma ihåg att det även förstärker både vår position på världskartan och vår röst när det gäller att kräva än större respekt i framtiden.
Olli Rehn
Herr talman! Låt mig först tacka ledamöterna i utskottet för utrikesfrågor och dess ordförande Gabriele Albertini för en balanserad och heltäckande resolution. Jag vill också tacka er alla för ett utmärkt samarbete de fem senaste åren. Europaparlamentet har starkt bidragit till utformningen av vår utvidgningspolitik och är en förebild för demokratiskt ansvarstagande. Jag ser fram emot ett fortsatt utmärkt samarbete - oavsett vilken befattning jag själv innehar i framtiden.
EU tar ett efterlängtat steg framåt nästa vecka då Lissabonfördraget träder i kraft. Då börjar en ny era för EU:s utrikespolitik. Indirekt befäster det också EU:s förnyade samförstånd om utvidgningen som baseras på de tre ledorden konsolidering, villkorlighet och kommunikation i kombination med EU:s kapacitet att integrera nya medlemmar. Detta gör att vi kan fortsätta den gradvisa och noggrant genomtänkta anslutningsprocessen.
Precis som förslaget till resolution visar är utvidgningen av EU ett av unionens mest kraftfulla utrikespolitiska verktyg i dag. Detta var också innebörden av Carl Bildts budskap och jag instämmer i det, ett budskap grundat på erfarenheter under såväl det svenska ordförandeskapet som årtiondena innan dess. Det är också riktigt att EU:s trovärdighet som global aktör står och faller med vår förmåga att själva utforma den del av världen vi lever i. Det är här vi har uppnått våra främsta framgångar under de senaste tjugo åren - vi har förändrat den europeiska kontinenten genom att återförena öst och väst och därmed skapat ett starkare EU.
Utvidgningen har varit en avgörande faktor i denna process och i och med den fortsätter sydöstra Europa nu att förändras. Albaniens och Montenegros ansökningar om medlemskap i EU understryker hur stark unionens dragningskraft verkligen är. Med Islands ansökan får dagordningen för utvidgningen en ny politisk och geoekonomisk dimension. Såväl Bosnien och Hercegovina som Serbien överväger att lämna in en ansökan. Med tanke på den ekonomiska krisen skulle samtliga dessa länder enkelt ha kunnat vända ryggen åt EU men i stället vidhåller de sin EU-vänliga inriktning med alla de svåra beslut och djärva reformåtgärder som det innebär. Kroatien närmar sig nu mållinjen efter fyra års intensiva anslutningsförhandlingar. I Zagreb måste man öka reformarbetet, särskilt inom domstolsväsendet, och kampen mot korruption och organiserad brottslighet i syfte att kunna avsluta förhandlingarna. Samarbete med Internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien är fortfarande en förutsättning för medlemskap.
Även i Turkiet ser vi att arbetet går stadigt framåt. Turkiet spelar en avgörande roll för energisäkerheten och för främjandet av en dialog mellan olika kulturer. Ankaras åtagande att normalisera förbindelserna med Armenien är historiskt, liksom det demokratiska beslutet att lösa den kurdiska frågan, men Turkiet har fortfarande en lång väg att gå. Utöver reformerna förväntar vi oss att Turkiet genomför Ankaraprotokollet till fullo och att landet fortsätter arbetet med att normalisera förbindelserna med Cypern.
I f.d. jugoslaviska republiken Makedonien har man uppnått stora framsteg på senare tid och på allvar tagit itu med de viktigaste reformerna. Landet uppfyller i tillräckligt hög grad de politiska kriterier som fastställdes i Köpenhamn. Dessa faktorer ledde till att kommissionen rekommenderade att anslutningsförhandlingar skulle inledas. Jag har fått intrycket av att regeringen i Skopje helt riktigt har tagit vår rekommendation som en uppmaning att en gång för alla lösa namnfrågan med Grekland. Jag är övertygad om att man både i Skopje och Aten kommer att dra nytta av det nya sammanhang, den nya debatt och de nya möjligheter som nu finns.
Också från Serbien har man kunnat rapportera goda nyheter. Belgrad har visat sitt engagemang för integration med EU, inte minst genom dess unilaterala genomförande av interimsavtalet, och jag tror att Internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien ser med tillfredsställelse på Serbiens insatser. Jag håller med om det som sägs i resolutionen om att häva blockeringarna för ett avtal. Det är hög tid att låta Serbien ta nästa steg på sin vandring mot EU.
Situationen i Bosnien och Hercegovina innebär andra svåra utmaningar, som delvis beror på dess förflutna som krigsdrabbat land, men jag vill poängtera att det inte finns några genvägar till EU. En bosnisk ansökan om medlemskap i EU kan inte beaktas förrän den höge representantens kansli har stängts. Bosnien och Hercegovina måste också genomföra konstitutionella förändringar för att kunna uppfylla den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Respekten för de mänskliga rättigheterna är en grundläggande princip för EU. För att uppnå detta mål har vi tillsammans med ordförandeskapet och Förenta staterna lagt fram ett reformpaket. För medborgarnas och hela regionens skull hoppas jag att de bosniska ledarna tar sitt ansvar och når en överenskommelse. Både EU och USA är inblandade på högsta nivå eftersom vi vill att Bosnien och Hercegovina ska lyckas, och jag tror att de kan lyckas.
I Kosovo har stabiliteten upprätthållits men är fortfarande bräcklig. Kommissionen har lagt fram en undersökning om hur Kosovos socioekonomiska utveckling kan främjas och förankras i EU. Vi kommer att betrakta kommande viseringslättnader och handelsavtal som en mycket god början så snart man uppfyllt villkoren.
Sammanfattningsvis kan sägas att vi för fem år sedan, när min mandatperiod som kommissionsledamot med ansvar för utvidgningen tog sin början, utformade en ambitiös men, med facit i hand, också realistisk plan. Under utfrågningarna sade jag till parlamentet att målen inför 2009 var att EU skulle bestå av 27 medlemsstater, inklusive Bulgarien och Rumänien, att anslutningsprocessen med Kroatien skulle vara inne i sitt slutskede, att de övriga länderna på västra Balkan skulle ha närmat sig EU genom associeringsavtal, att Turkiet definitivt skulle vara på väg mot EU, att frågan om Kosovos status skulle vara löst och att Cypern skulle vara återförenat. Jag är glad och stolt över att vi har uppnått nästan alla våra mål - det viktiga undantaget är Cypern, där samtal för att hitta lösningar ännu pågår. Tillsammans har vi arbetat mot dessa meningsfulla mål och tillsammans har vi gjort stora framsteg. Även frågan om Cypern kan komma att lösa sig, till gagn för alla dess medborgare och för EU.
Då, för fem år sedan, vågade jag inte förutspå någon framgång på området viseringslättnader, även om jag hoppades på en sådan. Men nu står vi här i dag och om blott en månad går drömmen i uppfyllelse för medborgarna i Serbien, Montenegro och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. Vi hoppas kunna göra detsamma för Albanien och för Bosnien och Hercegovina nästa år när alla villkor är uppfyllda.
Detta är en mycket viktig påminnelse för alla oss som arbetar med sydöstra Europa om vilken dragningskraft drömmen om EU har för miljontals medborgare i vår omedelbara närhet. Låt oss hålla drömmen levande och, när tiden är inne, göra drömmen till verklighet.
Gabriele Albertini
Herr talman, mina damer och herrar! Måndagens omröstning i utskottet för utrikesfrågor gav ytterligare bevis på hur komplex och samtidigt värdefull en utvidgning av EU:s nuvarande geografiska och politiska gränser är.
Tack vare mina medföredragandes arbete, liksom enskilda politiska gruppers insatser, har vi åstadkommit en text som vidareutvecklar originaltexten och i vilken många aspekter som från början endast nämndes i förbifarten nu har finputsats.
Debatterna i utskottet och inom själva grupperna har inte varit fria från meningsskiljaktigheter, ibland hätska sådana, men sådant är vanligt vid en konfrontation över hela linjen där de politiska gruppernas respektive ståndpunkter tänjs ut. Historiska händelser inom varje stat och nationernas nuvarande inbördes relationer gjorde vissa individer avogt inställda till kandidatländernas eller de potentiella kandidatländernas ansökningar.
På mindre än ett år har ytterligare tre länder ansökt om att inleda medlemskapsförhandlingar: Montenegro i december 2008, Albanien i april 2009 och Island i juli 2009. Det är ett tecken på att det europeiska projektet fortfarande har stark dragningskraft och att det anses ha stor betydelse för stabiliteten, särskilt med tanke på sammanbrottet på finansmarknaderna.
Omröstningen i utskottet för utrikesfrågor har resulterat i en text som mer kraftfullt poängterar vikten av att de länder som vill ansluta sig till EU närmar sig en övergång med öppna ögon - de måste vara medvetna om de åtaganden som en anslutningsprocess innebär, och de konsekvenser som den medför.
För ett medlemskap krävs att den sökande respekterar EU:s ramar, inte bara de ekonomiska och politiska utan också de kulturella, sociala och rättsliga ramarna - först då kan slutresultatet överträffa summan av delarna.
Jag hoppas att den text som är föremål för morgondagens omröstning på plenarsammanträdet tar upp alla aspekter på den allmänna strategin för utvidgningen på ett mer balanserat och koncist sätt. Det är naturligtvis fördelaktigt med bidrag i form av särskilda resolutioner om varje enskild stat.
Kristian Vigenin
Herr talman! Strategidokumentet för utvidgningen och den resolution som vi kommer att anta i morgon visar på vårt starka engagemang för utvidgningspolitiken, som visat sig vara ett av EU:s mest framgångsrika politikområden och som gynnat såväl befintliga som nya medlemsstater.
Utvidgningarna har bidragit till ett icke tidigare skådat utvidgande av området med fred, säkerhet och välstånd i Europa och nu förbereder vi ett ytterligare utvidgande av detta område som under kommande år kommer att omfatta västra Balkan, Island och Turkiet.
Gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater i Europaparlamentet fortsätter att vara en av de krafter i parlamentet som är mest positiva till utvidgningen, samtidigt som vi understryker att inga kompromisser kan komma på fråga när det gäller att uppfylla de politiska kriterier som fastställdes i Köpenhamn och alla de viktiga riktmärken utifrån vilka man bedömer kandidaternas beredskap.
Vi hoppas att förhandlingarna med Kroatien kan avslutas så tidigt som möjligt under nästa år. Vi förväntar oss att rådet bekräftar kommissionens förslag om att nästa år inleda förhandlingar med f.d. jugoslaviska republiken Makedonien så att processen också kan påbörjas nästa år. Vi hoppas på förnyade krafttag i förhandlingarna med Turkiet, bland annat genom ett öppnande av kapitlet om energi. Och vi tror på EU:s förmåga att genom att förstärka utvidgningsländernas positiva utveckling se till att processen fortsätter i oförändrad takt. Liberaliseringen av viseringsbestämmelserna är ett utmärkt exempel som visar västra Balkans invånare att de är på väg åt rätt håll.
Jag vill också uttrycka min förhoppning om att ikraftträdandet av Lissabonfördraget ytterligare kommer att öka EU:s kapacitet att integrera nya medlemmar, och därmed slutföra de institutionella reformerna inom unionen.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
I egenskap av ordförande för Gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa har jag vänner, bekanta och kolleger i alla de länder som dagens rapport handlar om.
Jag vill börja med att önska kommissionsledamot Olli Rehn all framgång med det som han har arbetat med under de fem senaste åren och berömma honom för hans insatser. Han förtjänar vårt fulla erkännande. Jag har som sagt vänner och bekanta i alla dessa länder och kan med viss stolthet säga att såvitt jag vet är vi den enda större politiska familjen som har nått en överenskommelse om Kosovos status. Vi uppnådde en enhällig ståndpunkt i frågan redan 2006 och vi har stått fast vid den alltsedan dess. Ni ska dock inte tro att detta var en slump - det krävdes hårt arbete från alla parter.
Ni kan därför föreställa er min stora besvikelse, i första hand över att man inte inkluderat Kosovo i avtalet om viseringslättnader. Det tycks mig som om kosovanerna straffas för att ett antal EU-medlemsstater ännu inte har kunnat förlika sig med det faktum att Kosovo nu är en självständig stat. Jag anser att det är synd och skam. Låt mig också ta upp ett par aspekter på den rådande situationen i Bosnien och Hercegovina. Jag har tyvärr inte lika höga förhoppningar som rådets tjänstgörande ordförande och kommissionsledamoten om att alla problem kommer att gå att lösa, om inte annat så på grund av risken att landets invånare kan få intrycket av att allting plötsligt måste åstadkommas i en rasande fart och detta utan möjlighet till samråd, åtminstone inte med några andra politiska partier än de allra största - det vill säga de partier som ni har kontakt med.
Avslutningsvis vill jag för min grupps räkning poängtera att vi kräver att kandidatländerna respekterar de politiska kriterier som fastställdes i Köpenhamn - inga undantag får någonsin göras, inte för någon. Ni får heller inte tro att vi är omedvetna om EU:s förmåga att ta in nya medlemmar. Det som bekymrar oss är att vissa ledamöter tycks vilja utnyttja begreppet ”förmåga att ta in nya medlemmar” för att skjuta upp anslutningen av nya länder på obestämd tid. Vi är kritiska till detta.
Sammanfattningsvis anser jag att de senaste fem åren har inneburit stora framgångar och jag önskar kommissionsledamoten all lycka i framtiden. Jag är övertygad om att vi kommer att ses här igen, måhända i andra roller, men jag vill ändå tacka er för den tid som varit.
Ulrike Lunacek
Herr talman! Vi i Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen är mycket glada för att denna gemensamma resolution ånyo visar på parlamentets starka engagemang för en utvidgning, och för att utvidgningstakten, som ju diskuterades i utskottet för utrikesfrågor, kommer att upprätthållas.
Detta gäller särskilt sydöstra Europa. Jag hoppas att de väpnade konflikterna och den ofattbara grymheten i denna del av Europa aldrig kommer att upprepas, och jag tror att EU spelar en central roll i detta. Även i detta avseende är det mycket tillfredsställande att det starka engagemanget hålls uppe genom denna resolution.
Som redan har nämnts i dag har framgångar skördats på en mängd områden. Vi har uppnått framsteg när det gäller vissa konflikter i området och i egenskap av föredragande om Kosovo är jag mycket glad över att det spanska ordförandeskapet har meddelat att man under ordförandeskapet kommer att bjuda in Kosovo att delta i konferensen om västra Balkan, en konferens som jag hoppas innebär en möjlighet till framsteg i frågan om Kosovos status.
Föregående talare tog upp ett problem som gäller Kosovo. Jag hade gärna sett att man inkluderat Kosovo i avtalet men vi har i alla fall sett till att en dialog om visering kommer att inledas i syfte att uppnå en liberalisering av viseringsbestämmelserna.
Jag vill kommentera ett av morgondagens ändringsförslag. Det handlar om en av de minoriteter som lever under mycket svåra förhållanden i många delar av sydöstra Europa, liksom i andra delar av Europa, men framför allt i Kosovo: den romska minoriteten. För närvarande planerar man att från medlemsländerna skicka tillbaka runt 12 000 romer, främst barn, till framför allt Kosovo, där vi vet att omänskliga förhållanden väntar dem. Därför vill jag be parlamentets ledamöter att i morgon rösta igenom ändringsförslaget i syfte att, åtminstone under vintern, sluta skicka tillbaka romer till Kosovo och hjälpa Kosovo att förbättra levnadsvillkoren för de romska minoriteterna där liksom i EU.
I dag, på Internationella dagen mot våld mot kvinnor, gläder det mig mycket att vi har fått till stånd ändringsförslag i texten som förtydligar att diskriminering av kvinnor och våld mot kvinnor också är något som både regeringarna i regionen och EU måste kämpa mot.
Och till sist: övriga etniska minoriteter och sexuella minoriteter. Jag anser att det är viktiga steg att ta mot en demokratisering.
Charles Tannock
Herr talman! ECR-gruppen är starkt för EU-utvidgningen. Genom att utsträcka EU-medlemskapets fördelar till de länder som är berättigade enligt artikel 49 hoppas vi få se uppkomsten av det lösare och mer flexibla EU som vi som grupp tror på.
Jag råkar vara ständig föredragande för Montenegro, där det är goda nyheter i fråga om framstegen mot medlemskap och landet har ganska nyligen ansökt. Jag kommer dock ändå snart att besöka landet för att bilda mig en egen uppfattning och få en oberoende bedömning.
Jag välkomnar också att Island snart kan komma att bli kandidat. På Balkan får dock inte Kroatiens bilaterala gränstvist med Slovenien bli ett hinder för EU-anslutningen och jag hoppas att även f.d. jugoslaviska republiken Makedonien snart kommer att inleda förhandlingar.
I fråga om Turkiet återstår många betänkligheter i fråga om de mänskliga rättigheterna, den pågående blockaden mot Armenien, religionsfriheten och landets vägran att släppa in cypriotiska fartyg i turkiska hamnar. Det var också enligt min mening beklagligt att Turkiet till Islamska konferensens toppmöte nyligen i Istanbul inbjöd president Bashir från Sudan, en person som åtalats av Internationella brottmålsdomstolen för ohyggligheterna i Darfur.
Ukraina är visserligen ett land som inte direkt berörs av denna debatt men jag hoppas att EU oberoende av resultatet av det nära förestående presidentvalet i landet fortsätter att erbjuda Ukraina möjligheten att till sist bli EU-medlem, om detta är vad majoriteten av befolkningen i landet önskar. Samma sak bör gälla för Moldavien och en dag för Vitryssland, om det blir ett demokratiskt land.
Nikolaos Chountis
Herr talman, herr kommissionsledamot, herr rådsordförande! För att börja med frågan om utvidgningsstrategin vill jag säga följande: Att döma av de hittillsvarande utvidgningarna och av hur vi närmar oss nya kandidatländer anser jag att EU:s politik inte alltid är till gagn för att lösa arbetstagarnas ekonomiska och sociala problem eller problemen i de samhällen som har gått med eller kommer att göra det. I en rad fall är det ekonomiska stödet eller biståndet i andra former otillräckligt eller går åt fel håll, vilket leder till att regionala och sociala olikheter befästs eller utökas.
Jag vill ta upp fallet Turkiet. Påtryckningar måste utövas för att få Turkiet att hålla sina löften och infria sina åtaganden, särskilt Ankaraprotokollet om erkännande av Cypern, vars rättigheter enligt folkrätten Turkiet kränker. Jag vill påminna kammaren om att det fortfarande är problem med demokratiska rättigheter och fackliga friheter i Turkiet, vilket var märkbart vid åtalet och rättegången nyligen mot turkiska fackföreningsmedlemmar i Izmir.
Jag vill också nämna Kosovo. Här måste tillvägagångssättet överensstämma med resolution 1244/99 från FN:s säkerhetsråd. Det finns fortfarande problem, bland annat med serbernas ställning i Kosovo, som lever i ett tillstånd av isolering, och underlåtenheten att följa överenskommelserna om att flyktingar ska få återvända.
Slutligen f.d. jugoslaviska republiken Makedonien: namnfrågan måste lösas inom FN och inom ramen för ett bilateralt avtal som fastställer de geografiska gränserna. Herr kommissionsledamot och herr rådsordförande! Jag vill fråga er vad ni anser att det senaste initiativet av den nyvalda grekiska premiärministern om ett möte med Albaniens och f.d. jugoslaviska republiken Makedoniens premiärministrar?
Nikolaos Salavrakos
Herr talman! Artikel 49 i Romfördraget är enligt min mening inte en romantisk vädjan till medlemsstaterna att delta i utvidgningen av ett enat Europa. Det är en realistisk ambition om att så många europeiska länder som möjligt ska anta EU:s principer. Först då har vi grundförutsättningarna för konsolidering, villkorlighet och kommunikation.
I morgon kommer rådet att granska Gabriele Albertinis resolutionsförslag där han uttryckligen säger att även om Turkiet har gjort vissa framsteg när det gäller att uppfylla de politiska Köpenhamnskriterierna återstår fortfarande en hel del att göra, såväl när det gäller de mänskliga rättigheterna, yttrandefriheten och religionsfriheten som när det gäller Turkiets politik i allmänhet inom rättsväsendet osv.
Det står dock klart att Turkiet på senaste tiden har försökt att påtvinga Mellanöstern och Kaukasus sin vilja på ett sätt som strider mot EU:s normala principer. Ett annat exempel är Turkiets beteende i Iranfrågan, som strider helt mot EU:s utrikespolitik och Turkiets åtaganden enligt Ankaraprotokollet. Det finns fortfarande åtta kapitel som behöver gås igenom med Turkiet, och eftersom det är så anser jag att Turkiet ännu inte är redo att få ett startdatum för förhandlingarna.
När det gäller f.d. jugoslaviska republiken Makedonien har jag två saker att säga: Vi har märkt att de senaste åtgärderna och uttalandena från dess premiärminister orsakar problem i grannländerna och vi önskar att detta beteende ska tonas ned.
Barry Madlener
(NL) Herman Van Rompuy hade naturligtvis helt rätt när han 2004 gjorde följande uttalande: ”Turkiet är inte en del av Europa och kommer aldrig att bli det.”
I sitt uttalande betonade Herman Van Rompuy EU:s grundläggande värden som Turkiet enligt hans mening skulle undergräva. Herman Van Rompuy har således framfört principiella invändningar mot Turkiets medlemskap. Och vi i det nederländska frihetspartiet håller helt med honom. Självklart kan han inte nu ta tillbaka ett så principiellt uttalande, inte ens i syfte att säkra den eftertraktade rollen som EU:s ordförande. Turkiet har till och med visat förakt för demokrati och yttrandefrihet genom att kalla ledaren för mitt parti, Geert Wilders, en demokratiskt vald företrädare för folket, för fascist och rasist. Vilken upprörande och grundlös jämförelse! Vi bör inte förvägras möjligheten att kritisera islam. Men Turkiet visar sitt rätta ansikte här.
Olli Rehn! Jag har följande fråga till dig: Vad är din reaktion på denna upprörande inställning från Turkiets sida? Det finns självklart bara ett möjligt svar: att omedelbart avbryta alla förhandlingar med Turkiet. Låt oss vara ärliga mot turkarna. Vara ärlig mot turkarna så som Angela Merkel och Nicolas Sarkozy har varit och som deras gode vän Herman van Rompuy också har varit. Avbryt alla förhandlingar med Turkiet och andra muslimska länder.
(Talaren accepterade att besvara en fråga i enlighet med blåkortsförfarandet i artikel 149.8.)
William
(EN) Ni verkar vara mycket imponerad av vad Herman Van Rompuy har att säga. Tror ni inte att de flesta människor skulle bli mer imponerade av att endast 3 procent av Turkiets landmassa överhuvudtaget ligger på den europeiska kontinenten och att förslaget att Turkiet ska bli full medlem av EU är helt befängd av geografiska skäl?
Barry Madlener
(EN) Tja, jag hörde inte någon riktig fråga, men naturligtvis är vi överens om att det finns många skäl att säga nej till Turkiet. Jag nämnde bara några få men detta är ytterligare en god anledning att säga nej, så tack för det.
Elmar Brok
(DE) Herr talman, herr Bildt, herr kommissionsledamot! Detta är troligen den största debatten om utvidgningen som vi kommer att ha med er, herr Rehn. Jag vill tacka er för de många goda diskussioner som vi har haft med er sedan 2004.
Jag vill göra ett par kommentarer. Det är nu på tiden att snabbt lösa de svårigheter som skapas för Kroatien och vars upphov ligger utanför landet så att vi under nästa år snabbt kan gå till ett beslut med Kroatien, slutföra förhandlingarna och ratificera anslutningsfördraget. Dessa bilaterala frågor som berör en rad andra länder, bland annat f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och Grekland, måste snabbt lösas. Samma sak gäller även de åtgärder som ständigt vidtas mot Serbien, som enligt min mening är ett oerhört viktigt land för stabiliteten i regionen.
Det måste göras klart att varje land ska bedömas efter sin egen förmåga och att det löfte som utställdes i Thessaloniki, särskilts om länderna på västra Balkan, kommer att hållas. Varje land måste bedömas efter sina egna meriter och takten i processen måste anpassas därefter.
Det är dock också viktigt att förklara att Köpenhamnskriterierna gäller. Jag beklagar att socialdemokraterna, De gröna och andra vägrar att nämna Köpenhamnskriterierna i utskottet. Jag hoppas att den saken kommer att granskas i plenum. Vi skulle ge helt fel budskap till kandidatländerna på samma sätt som om vi hade låtit bli att nämna EU:s absorptionskapacitet.
Det europeiska perspektivet måste vara korrekt för att de interna reformprocesserna ska komma i gång. Det är dock också viktigt att de nödvändiga villkoren uppfylls så att inte falska förhoppningar väcks.
Därför måste vi också i fråga om Köpenhamnskriterierna se till att i Turkiets fall de politiska villkoren om yttrandefrihet, demokrati, rättsstatsprincipen och religionsfrihet är anslutningskrav och att det inte kommer på fråga att kompromissa på det området.
Adrian Severin
(EN) Herr talman! Den kanske viktigaste lärdomen av den föregående utvidgningen är att vi har fört in länder, marknader, institutioner och industriella tillgångar i unionen men glömt kvar människors förtroende. Jag anser att vi måste undvika att göra om samma erfarenhet i framtiden.
Vi måste också förbereda inte bara anslutningsländerna utan även nuvarande medlemsstater. Den välbekanta utvidgningströttheten är mer ett tecken på bristande förberedelser i de nuvarande länderna - i de gamla medlemsstaterna, som inte är förberedda på att leva tillsammans med de nya medlemsstaterna - än på att de nya medlemsstaterna skulle vara svårsmälta.
Vidare anser jag att vi när vi pratar om kandidatländerna bör undvika all villkorlighet som inte är kopplad direkt till deras förmåga att samverka med oss från rättslig, institutionell, politisk och kulturell synpunkt och konkurera med oss på den inre marknaden i bredaste bemärkelse av det begreppet. Vi bör inte införa villkor som inte är kopplade till dessa kriterier. Vi bör komma ihåg att utvidgningen handlar om en bättre framtid, inte om ett bättre förflutet. Vi tänker för mycket på det förgångna.
För det tredje bör verkligen varje land komma in på sina egna meriter. Men vi bör också utvärdera deras förmåga att genom sin anslutning bidra till ett bättre läge i regionen, till större stabilitet och ökad integration regionalt.
Att hantera förväntningarna är också oerhört viktigt och jag anser att vi i framtiden kanske bör vara lite mer uppfinningsrika när det gäller att försöka tillåta något slags gradvis integration av ett land för vilket full integration inte förutses på kort sikt.
Min sista punkt är att jag anser att vi måste komma tillbaka till den problematiska frågan om vår identitet, vår kulturella och geopolitiska identitet för att veta exakt var gränserna för vår utvidgning går.
Ivo Vajgl
(SL) Vi är på väg att anta en resolution här i dag som emotses med stort intresse och mycket förväntningar i många länder i sydöstra Europa.
I resolutionen talas i mycket annorlunda ordalag än de som användes i sydöstra Europa så nyligen som för endast ett par år sedan. Det är faktiskt dessa ord som varit drivkraften för och angett inriktningen på vår debatt i dag. Jag anser att det viktiga är att vi stöder samtliga berörda länders utsikter om EU-medlemskap, så som framgår av uttalanden dels från rådsordföranden Carl Bildt och kommissionsledamoten Olli Rehn, dels från Gabriele Albertini, ordföranden för utskottet för utrikesfrågor som har sett till att vi kan anta en så innehållsrik och saklig resolution. Här vill jag särskilt framhålla Turkiet.
Det är först när vi erbjuder alla de berörda länderna i regionen utsikter om utvidgning och integration som vissa problem i regionen, t.ex. trender som pekar på fortsatt uppdelning av vissa av staterna i f.d. Jugoslavien, gränsfrågor och sporadiska incidenter som gäller religiös eller liknande intolerans, blir en aning mindre farliga för den vidare regionen.
Vi kan därför dra slutsatsen att planen att bringa fred och framsteg till det som en gång var en instabil del av Europa ska fortsätta.
Hélène Flautre
(FR) Herr talman! Jag instämmer i att EU:s utvidgningspolitik är ett av dess mest fruktbara och övertygande politikområden, och det gör min grupp också.
Herr Rehn! Det är därför som jag är lite oroad för er framtid, eftersom jag inte är helt säker på att ni ska kunna hitta ett mer attraktivt ansvarsområde i den kommande kommissionen än utvidgningen.
Det är absolut häpnadsväckande att se vilka förändringar mot demokratibyggande som utsikterna om medlemskap kan frambringa i ett land som Turkiet. Ja, självklart finns det fortfarande många saker kvar att åstadkomma: rättsväsendets oberoende, arméns roll, yttrandefriheten och kurdfrågan i alla dess aspekter måste verkligen lösas en gång för alla.
Jag anser dock att det är viktigt att betona att EU:s utvidgningsstrategi inte bara är till nytta för de länder som genomgår anslutningsprocessen. Det är till vår fördel och till fördel för våra europeiska beslutsfattare också.
Det är oansvarigt att förringa försöken att förändra ett land som Turkiet genom att tillåta att tvivel kvarstår om förhandlingsprocessens resultat. Ja, förhandlingsprocessen kommer att utmynna i att Turkiet går med och det måste vi säga tydligt.
Ryszard Antoni Legutko
(PL) Herr talman! EU:s utvidgning är inte enbart av intresse för de länder som går med i EU eller som strävar efter att göra det, utan också i vårt eget intresse. Anledningen till detta är att det ökar integrationen och säkerheten. Det är därför med glädje som vi konstaterar de framsteg som görs i fråga om länderna på västra Balkan och Turkiet, samt att Island har lämnat in en medlemskapsansökan. Det finns något som kallas utvidgningströtthet men låt oss komma ihåg att varje demokratiskt land i Europa som uppfyller mycket noggrant fastställda kriterier får ansöka om medlemskap i Europeiska unionen. Vi får inte glömma dessa kriterier men vi får inte heller stänga dörren för kandidatländer. Låt oss inte heller stänga dörren för våra partnerländer i öster. Vi bör erbjuda Ukraina en klar möjlighet till medlemskap.
Det är en sak till. Ordet solidaritet används väldigt ofta i EU. Det är ett ord som lockar andra europeiska länder till vår gemenskap och som samtidigt förpliktar oss att fortsätta utvidgningen av EU. Tyvärr visar EU i många fall inte solidaritet i sina inre förbindelser. Ett uppenbart exempel är den planerade norra gasledningen, som är direkt avsedd att drabba transitländerna och särskilt Polen samtidigt som South Stream är Moskvas svar på planerna för energidiversifiering i samband med Nabuccoledningen. Det är mycket oroande att se hur vissa länder så lättvindigt har låtit sig manipuleras av Ryssland. Det är därför som förverkligandet av bilaterala intressen mellan enskilda EU-medlemsstater och Ryssland leder till interna konflikter och försvagar vår position - EU:s position. Detta strider mot solidaritetsprincipen. Utvidgning är förnuftigt men ord och handling måste stämma överens.
Charalampos Angourakis
(EL) Herr talman! Lissabonfördraget skapar ett ännu mer negativt regelverk för folken i EU:s medlemsstater och utvidgningsländerna. Tyvärr befinner sig folken på Balkan i en drastisk situation till följd av Natokriget, kapitalistiska omstruktureringar, avtal med EU, utländska militärbaser i området, kapitalistkrisen och konkurrensen mellan energistormakter. Anslutningen av dessa länder tjänar storindustrins intressen och imperialistiska planer, som även inbegriper att dra upp nya gränser för länderna i området. Anslutningen av f.d. jugoslaviska republiken Makedonien till Nato och EU kommer att skärpa maktkampen, samtidigt som landet fortfarande inte återvunnit sin suveränitet. Turkiet utnyttjar sitt geostrategiska läge och framhärdar med sin ockupation av en stor del av Cypern, gör anspråk på Egeiska havet och håller tusentals fackföreningsmedlemmar, kurder, journalister och andra fängslade. På Island har myten om ekonomiska mirakel avslöjats och påtryckningar hörs om att landet bör hoppa på det europeiska imperialisttåget. Det grekiska kommunistpartiet är emot EU-utvidgningen därför att det är EU-motståndare och emot att Grekland gick med och stannat kvar. Vi kämpar tillsammans med Europas folk för fred och social rättvisa mot imperialistiska unioner.
Fiorello Provera
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! EU-utvidgningen må vara en möjlighet eller ett problem, men än så länge är den en stor utmaning.
Möjligheten representeras av att de nya medlemsstaterna kan ge påtagliga bidrag till utformningen av EU:s politik. För att göra det räcker det inte att uppfylla Köpenhamnskriterierna och endast bekräfta dem formellt. Det är viktigt att öka kunskapen om EU bland medborgarna i kandidatländerna genom en förtroendeskapande kampanj som engagerar politiker, intellektuella och medierna.
EU får inte längre ses som enbart en stor reservoar av ekonomiska resurser för att lösa ekonomiska, sociala och infrastrukturella problem utan som en institution som var och en måste ge ett eget bidrag till för att fastställa en politik som bygger på gemensamma värden.
Stödet för utvidgningen är lågt i medlemsstaterna, särskilt i vissa stater. Vill vi blunda för detta förhållande eller ska vi göra våra landsmän delaktiga och fråga vad de anser? Jag anser att en folkomröstning är den bästa vägen framåt eftersom det är den mest direkta formen av demokrati och det skulle föra EU närmare medborgarna och ge dem valfrihet.
Philip Claeys
(NL) Vi måste sluta att hålla den här föreställningen när det gäller Turkiets anslutning. Vi måste sluta att dölja och förringa problemen. Vi måste alla vara tillräckligt modiga att möta verkligheten. Vi har redan bedrivit anslutningsförhandlingar med Turkiet i fem år och vad är resultatet? Turkiet för en utrikespolitik som blir allt mer antieuropeisk och antivästerländsk. Under premiärminister Erdogans och president Güls ledarskap har Turkiet blivit alltmer muslimskt. Turkiet vägrar fortfarande att erkänna samtliga nuvarande EU-medlemsstater och att infria de skyldigheter som landet måste uppfylla enligt tullunionens regelverk. Turkiet fortsätter ännu sin ockupation av en del av en EU-medlemsstats territorium. och jag har inte ens nämnt de strukturella och kvarstående problemen med Turkiets bristande respekt för yttrandefriheten.
Alldeles nyss sade Carl Bildt att han avvisar tanken på ett stängt Europa. Så vitt jag vet är ingen av er här för tanken på ett stängt Europa, men vi har vissa ledamöter här, och jag är en av dem, som är för ett europeiskt Europa. För att citera Herman Van Rompuy, nominerad ordförande för Europeiska rådet: Turkiet är inte en del av Europa och kommer aldrig att bli det!
Cristian Dan Preda
(RO) Vi talar om utvidgning när det gäller länderna på västra Balkan, Island och Turkiet, vilket är tre mycket olika fall. För det första har vi länderna på västra Balkan som långt ifrån uppfyller de ekonomiska och politiska kriterier som EU förväntar sig. I dessa länder stöder emellertid den allmänna opinionen och de politiska ledarna integration och de är oerhört optimistiska om anslutningen.
Vårt andra fall är Island, ett land som uppfyller många av de ekonomiska och politiska kriterierna, men där den allmänna opinionen och ledarna är mycket oeniga om målet att gå med i EU. Det som endast för närvarande ser ut att förena länderna på västra Balkan och Island är att den djupa ekonomiska krisen ger dem modet att gå med.
Slutligen har vi dock Turkiet, vars EU-förväntningar inte är kopplade till någon form av ekonomisk konjunkturcykel. Det är ett av de länder som har den mest dynamiska ekonomiska aktiviteten och där en stor diskussion pågår. Nyligen gav 45 procent av turkarna sitt stöd till detta mål.
Jag vill att vi ska göra åtskillnad mellan dessa tre situationer eftersom länderna på västra Balkan, Island och Turkiet utgör tre olika scenarier ur integrationsperspektiv. Det är också en god idé att inte hantera de olika fallen enligt en bilateral politisk logik.
Enligt min mening får skillnaderna mellan medlemsstaterna och de eventuella kandidatländerna inte användas av medlemsstaterna eller tredjeländer som skäl för att blockera en väg till europeisk integration. Jag anser att varje lands egna meriter och allmänhetens samtycke är de enda riktmärkena för att bestämma vägen mot europeisk integration.
Maria Eleni Koppa
(EL) Fru talman! Trots invändningar från vissa har utvidgningspolitiken fört med sig stabilitet, fred och välstånd till Europa. I dag är vi kallade att fortsätta förhandlingarna med kandidatländerna: länderna på västra Balkan, Island och Turkiet. Integrationen av länderna på västra Balkan är utan tvekan den största utmaningen. Deras integration kommer att sätta punkt för en period av sammandrabbningar som började 1990 och som kommer att undanröja det som kommer att utvecklas till ett svart hål i hjärtat av Europa. Kroatien kommer att vara redo för integration om ett par månader och de övriga länderna gör stora framsteg. För Serbien i synnerhet behöver vi alla erkänna hur långt landet har kommit och stödja dess framsteg genom att uppmuntra landet att röra sig i riktning mot EU. Det finns naturligtvis kvarstående frågor. Kosovos olösta status, den svåra situationen i Bosnien och Hercegovina och tvisten om namnet på den f.d. jugoslaviska republiken Makedonien är öppna sår i området. När det gäller Grekland försöker den nya regeringen hitta en lösning som avgör tvisten. Efter 17 års spänningar måste tid ges att långt om länge hitta en lösning som är acceptabel för båda sidor. Allmänt sett har man visat prov på god grannsämja, vilket antingen vi vill det eller inte är förutsättningar för integration. Så låt oss alla arbeta på dem.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Fru talman! Herr Bildt! Ert anförande var bra, klart och koncist. De saker som ni sade om att EU är en geopolitisk stabiliseringsfaktor och att utvidgningspolitiken är ett medel är samtliga riktiga.
Jag anser dock att det inte är intellektuellt eller politiskt tillfredsställande att bete sig som om målkonflikterna mellan den allt större unionen och den allt slutnare unionen inte fanns. Detta är en fråga som vi inte har gett ett definitivt svar på. Ni har rätt när ni säger att ett större EU har mer inflytande men det är också mer komplext, vilket har konsekvenser för vår handlingsförmåga. Därför måste vi ha en ny dialog om utvidgningen, så som Adrian Severin från socialdemokraterna föreslog, vilket omfattar en gradvis integration och nya former av medlemskap för att kunna förlika dessa båda legitima mål.
Vi behöver institutionella reformer. Exempelvis kan jag inte förklara för folk i Tyskland varför jag stöder Thessaloniki och varför de jugoslaviska efterträdarstaterna en dag kommer att ha fler kommissionsledamöter än alla grundarstaterna tillsammans. Det är inte rätt. Vi måste vara ärliga om vår utvidgningspolitik så att vi återigen har våra medborgares stöd för detta viktiga politikområde.
Peter van Dalen
(NL) Enligt en Eurobarometerundersökning har EU-medborgarna tydligt sagt sin mening om Turkiets anslutning: 28 procent är för och 59 procent emot. Dessa siffror talar för sig själva och inga politiker kan eller bör förneka dem. Om vi förnekar dem ökar vi avståndet ännu mer mellan medborgare och politiker.
Turkiet är inte geografiskt en del av Europa, och inte heller är det en del av den europeiska historien, vars religiösa, kulturella och politiska landskap har definierats av kristendomen, renässansen, upplysningen och den demokratiska nationalstaten. Å andra sidan skulle någon form av privilegierat partnerskap förena det bästa av de båda världarna. Förutom många ekonomiska fördelar skulle ett partnerskap leda till ett mer avslappnat förhållande mellan EU och Turkiet och befria oss från den ständiga påfrestningen av anslutningen. Därför är det dags att fatta ett klart beslut: låt oss sätta stopp för anslutningsförhandlingarna och inleda förhandlingar om ett privilegierat partnerskap. Låt detta bli vår utvidgningsstrategi för 2010.
Helmut Scholz
(DE) Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot! Jag och kollegerna i min grupp har alltid sett utvidgning som en av EU:s viktigaste projekt och har alltid stött det. Trots all vår berättigade kritik av vissa aspekter av utvidgningen har det varit ett av de mest framgångsrika kapitlen i EU:s externa utveckling och den representerar en komplex och långsiktig uppgift både för kandidatländerna och EU. Detta har redan diskuterats i dag i plenum.
Vi måste fråga oss själva om fortsatta utvidgningsprocesser är det rätta för oss. I fråga om sydöstra Europa i synnerhet med dess långa historia av sammanbrott av stater och imperier är det rätt och riktigt att folken i dessa länder, som ingår i en orolig region, har erbjudits möjlighet att bli medlemmar av EU. Det faktum att vissa politiker i EU-medlemsstaterna har tagit avstånd från detta löfte under förevändningen att uppgiften att stärka EU:s identitet och institutioner har företräde framför ytterligare EU-anslutningar har inte bara ökat kandidatländernas misstroende, utan också hämmat den demokratiska opinionsbildningen och reformprocesserna i regionen.
Bastiaan Belder
(NL) Jag har fortfarande ett tydligt minne av hur kommissionsledamot Olli Rehn vid ett av våra möten nyligen sade att om man är kommissionsledamot med ansvar för utvidgningen måste man vara optimist.
Jag måste medge att enligt min mening beskriver de orden honom själv mycket väl men jag anser inte att rollen som optimist passar honom. Min personliga uppfattning är att i politiken, och det gäller även EU-politiken, bör optimism komma på andra plats efter realism. Jag finner det direkt chockerande att parlamentet har gått med på en så rosenskimrande uppläggning. Varför har det varit nödvändigt att tona ned den tydliga signalen till Turkiet och Bosnien och Hercegovina i den första versionen av Albertinibetänkandet? Varför var vi tvungna att betyga vår respekt för Turkiet? Varför gjorde vi desperata försök att hitta ett positivt inledande budskap för Bosnien och Hercegovina?
Är parlamentet inte fullt medvetet om att vi är skyldiga att företräda folken i EU:s medlemsstater? Informationskampanjer kommer inte att vara till någon hjälp för att åstadkomma en utvidgningsprocess som stöds av folket. Det uppnår vi bara genom att ärligt och realistiskt bedöma i vilken utsträckning dessa länder har uppfyllt Köpenhamnskriterierna.
Franz Obermayr
(DE) Fru talman! Det är oroande hur uppenbart EU:s demokratiska underskott är när det gäller Turkiets anslutning. Majoriteten av EU:s befolkning är klart emot att Turkiet går med i EU. Skönmålningarna till trots så utspelas utvärderingen och förhandlingen över medborgarnas huvuden.
Det är oärligt att bete sig som om vi inte var på väg mot ett fullt medlemskap. Som anslutningskandidat får Turkiet redan 2,26 miljarder euro under perioden 2007-2010. Detta betalas av de länder som är nettobidragsgivare och vars medborgare inte vill att Turkiet ska gå med.
Detta handlar uppenbart helt om USA:s intressen. Det skulle bli möjligt att lösa mängder med icke-europeiska konflikter efter Turkiets anslutning. Trots Turkiets medverkan i Eurovisionsschlagerfestivalen är jag av samma åsikt som den högt respekterade tidigare tyska presidenten Theodor Heuss, som gav en klar definition av Europa. Europa, sade han, är byggt på tre berg: på Akropolis för grekisk humanism, på kapitoleum i Rom för idén om den europeiska staten och på Golgata för den kristna västvärlden.
Doris Pack
(DE) Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Att EU ska utvidgas till att omfatta länderna på västra Balkan har varit avgjort sedan Thessaloniki. Att godkänna dessa länder så snart de har uppfyllt villkoren är inte en barmhärtighetshandling, som många påstår, utan helt enkelt nödvändigt med hänsyn till deras geografiska läge mitt i EU.
Vår stabilitet är beroende av deras stabilitet så som vi tyvärr upptäckte under 1990-talet. Alla länderna måste självklart uppfylla Köpenhamnskriterierna och eftersom dessa länder tidigare var fiender måste de också delta i regionala samarbetsprogram. Detta gäller också de länder som är grannar till anslutningskandidaterna. Jag förväntar mig att Slovenien och Grekland ska hjälpa anslutningskandidaterna att uppnå sina mål snabbt och lätt.
Tyvärr är Bosnien och Hercegovina i en mycket svår situation och jag tror inte att jag kan täcka det på en och en halv minut trots att jag är föredragande för regionen. Jag ska inte ens försöka. Carl Bildt och Olli Rehn! Jag önskar endast att förhandlingarna där ska ske närmare folket och inte dikteras utifrån.
Alla länderna i regionen har olika avstånd att tillryggalägga och vi måste hjälpa dem att lösa sina problem. Alexander Lambsdorff! Tanken att anslutningskandidaterna kommer att få fler kommissionsledamöter än grundarländerna är ett ganska patetiskt argument. Det är faktiskt inget argument alls. Det är ett knockout-argument. Problemet kan lösas men folken i dessa länder ska inte uteslutas bara därför att ni inte vill lösa problemet.
Zoran Thaler
(SL) Jag vill gratulera både kommissionsledamoten Rehn och rådsordföranden Bildt för deras konstruktiva och positiva inledningskommentarer.
Som föredragande för f.d. jugoslaviska republiken Makedonien är jag särskilt nöjd över att konstatera att det landet har gjort framsteg sedan 2009 och att kommissionen har rekommenderat att rådet fastställer ett datum för inledandet av förhandlingarna. Vi konstaterar också att premiärministrarna Papandreou och Gruevski har börjat kommunicera direkt med varandra.
Jag vill uppmana Carl Bildt och Olli Rehn, och regeringarna i alla medlemsstater som har intresse för frågan, att lyfta sina telefonlurar och kontakta premiärminister Papandreou och premiärminister Gruevski inför toppmötet i december för att visa dem er solidaritet och uppmuntra deras beslutsamma försök att hitta en lösning på tvisten som har pågått i 20 år.
Detta är det enda sättet på vilket Grekland som sedan länge är EU-medlem kan fullgöra sina ambitioner och infria de skyldigheter landet har mot denna region.
Jelko Kacin
(SL) Serbien har gjort framsteg under de senaste månaderna och genom att uppfylla sina kriterier för viseringsliberalisering har det visat både sig självt och EU att landet klarar att uppnå mer och prestera bättre än vad man hittills har gjort. Det förtjänar erkännande för dessa framsteg.
Serbien har en dold potential som landet behöver förverkliga på sin väg mot EU-medlemskap och landet måste göra det i sitt eget intresse och i sina grannars intresse, för regionen i dess helhet och för EU. Med hänsyn till dess storlek och strategiska läge kan det bli en drivande kraft som för regionen närmare samman. Det är dags att landet blir medvetet om den rollen och att det gjorde mer för utvidgningen än det gjort tidigare.
Ledarskapet i Belgrad måste systematiskt ägna sig åt politisk och ekonomisk reform och samarbeta med alla sina grannar. Fullt samarbete med Haagdomstolen är inte tillräckligt eftersom det måste leda till ett framgångsrikt slut. Serbien måste förbättra sin politiska kultur eftersom dess prestationer hittills i det avseendet kan förhindra anslutningsprocessen. Landet behöver öppenhet och behöver aktivt bygga på ett brett samförstånd i samhället så snart som möjligt och ta sig förbi splittringen mellan den regerande koalitionen och oppositionen om viktiga EU-frågor. Två viktiga förutsättningar för snabbare framsteg är dock fria och oberoende medier och ett slut på manipulationen av medierna.
Geoffrey Van Orden
(EN) Fru talman! Allt jag ber om är mer uppriktighet i våra förehavanden med Turkiet och en korrekt och rättvis tolkning av händelser, särskilt i samband med Cypern där en förvrängd version av den senaste historien tyvärr har blivit accepterad sanning.
Det finns en verklig möjlighet från och med nu fram till presidentvalet i den norra delen av Cypern i april. Den möjligheten bör gripas och detta är en uppgift för alla sidor. Vi får aldrig glömma att turkcyprioterna samtyckte till FN-planen om återförening i april 2004. Den avvisades av den södra delen. Vi bör också komma ihåg EU:s löfte i maj 2004 om att avbryta isoleringen av norra Cypern, ett löfte som aldrig infriades. EU har en moralisk skyldighet här. Jag är rädd att om vi fortsätter att behandla de turkiska intressena på detta sätt riskerar vi att förlora en viktig allierad i ett strategiskt område av stor betydelse och uppmuntra alla felaktiga tendenser i Turkiet självt.
Naturligtvis är många av oss djupt oroade över migreringsproblemet när det gäller våra egna nationer. Detta är en aspekt av våra förhandlingar med Turkiet som måste behandlas på ett uttryckligt och bestämt sätt.
Om jag hade tid skulle jag också hänvisa till Kroatien och andra länder i sydöstra Europa som omedelbart behöver ta itu med korruption, organiserad brottslighet, och kränkningar av vissa privata äganderätter före anslutningen när det gäller Kroatien. Annars kan kandidaturen inte tryggt fortsätta.
William
(EN) Fru talman! De länder som föreslås för EU-medlemskap är relativt fattiga. Deras Europadröm, för att citera kommissionsledamoten, är att de ska få bidrag. Det är det som det handlar om. Rika länder, t.ex. Norge och Schweiz, vill helt enkelt inte gå med i EU. Ett talande exempel är Island, som när det var ett rikt land inte hade något intresse av att gå med i EU. Nu när det tyvärr är bankrutt står den isländska regeringen i kö för att gå med. San Andreasförkastningen i EU går mellan de sju medlemsstater som är stora nettobidragsgivare och de övriga.
Situationen är instabil och ohållbar. Ni tror att ni utvidgar EU-imperiet genom denna dåligt genomtänkta politik. I själva verket driver ni EU mot ekonomiskt kaos i framtiden.
Francisco José Millán Mon
(ES) Fru talman! Utvidgningsprocessen har varit en dundersuccé. Den senaste utvidgningen har gjort det möjligt för oss att gå samman med dessa länder i Central- och Östeuropa som så orättvist förvägrades frihet och välstånd efter andra världskriget. För närvarande är utvidgningen inriktad på länderna på västra Balkan, Turkiet och Island.
Jag stöder de tankar som vi har fastställt som vägledande principer för utvidgningsprocessen de senaste åren. Jag menar konsolidering, villkorlighet och kommunikation. Det vill säga att vi ska fullgöra våra skyldigheter men inte ge förhastade löften om framtida utvidgningar.
För det andra är framstegen i de olika anslutningsprocesserna beroende av att villkoren strikt uppfylls. Kandidatländerna måste göra beslutsamma insatser för att genomföra de nödvändiga reformerna. För det tredje måste vi alla anstränga oss att kommunicera med medborgarna. I den resolution som vi röstar om i morgon framhålls vikten av kommunikation.
I detta sammanhang vill jag upprepa ett bredare förslag som jag framfört vid tidigare tillfällen, nämligen att unga européers kunskap om EU bör förbättras genom att EU-frågor görs till ett obligatoriskt ämne i kursplanen för gymnasieskolan.
En annan relevant tanke i resolutionen är integrationskapaciteten. Utvidgningen kräver att nuvarande EU-medlemmar vidtar vissa åtgärder. När det t.ex. gäller finanser kräver utvidgningen att det finns tillräckligt med medel så att viktiga gemenskapspolitiska åtgärder som den gemensamma jordbrukspolitiken eller sammanhållningspolitiken inte äventyras.
Jag är på väg att runda av. Jag vill påpeka att Kosovo som vi alla vet är ett specialfall. Tyvärr finns det dock avsnitt i resolutionen där detta inte görs klart.
Pier Antonio Panzeri
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag anser att den resolution som vi diskuterar i dag i parlamentet är verkligt positiv.
För att dröja vid en del av den anser jag att frågan om EU-utvidgning till västra Balkan är och måste vara en av grundbultarna i EU:s verksamhet under de kommande månaderna.
Jag vill berömma det svenska ordförandeskapet och framför allt kommissionsledamoten Olli Rehn för deras arbete. Trots detta måste vi känna oss mer delaktiga i utvidgningsprocessen.
Vissa länder måste utan tvekan trappa upp sina åtgärder på det rättsliga området när det gäller kampen mot brottslighet och reformer. Vi får dock inte förlora ur sikte det politiska målet som är att befästa demokratin i dessa länder och få dem att följa den europeiska vägen när det gäller ekonomi, sociala frågor och infrastruktur.
Jag tänker till exempel på länder som Kosovo - och här instämmer jag med det ändringsförslag som Ulrike Lunacek lagt fram om romerfrågan - eftersom detta är ett land vi inte kan åsidosätta bara därför att fem europeiska länder ännu inte har erkänt dess oberoende.
Sammanfattningsvis behöver vi en smula mod och en framåtsyftande politik som klarar att möta den utmaning som utvidgningen innebär för oss alla.
Jorgo Chatzimarkakis
(DE) Fru talman, herr rådsordförande! Jag talar i egenskap av ordförande för delegationen till f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och jag kommer att koncentrera mig på det landet. Jag vill framföra mitt varma tack till Olli Rehn för hans mod. Hans rapport och det gröna ljuset för det landet är ett djärvt steg framåt som har gett drivkraft. Samtidigt som val har hållits i Grekland och vi har en ny regering i Aten, vilket ger oss ett läge och en tidsfrist då vi kan åstadkomma något. Jag vill dock be mina kolleger om att reagera lugnt. Ett möte hålls på fredag mellan Papandreou och premiärminister Gruevski och om vi spänner hanen för högt kan vi öka trycket så att allting faller ihop och det vill vi inte riskera.
Vi måste uppmuntra alla sidor att fortsätta i vänskap utmed den väg vi redan har slagit in på. Jag vill tacka föredraganden Zoran Thaler för att ha beskrivit vägen så korrekt. Jag vill också önska min vän Olli Rehn en framgångsrik framtid i kommissionen.
(Talaren accepterade att besvara en fråga i enlighet med blåkortsförfarandet i artikel 149.8.)
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Fru talman! Jag har en fråga till Jorgo Chatzimarkakis, om han tillåter att jag ställer den. Doris Pack tycks inte ha hört mig när jag sade att vi håller fast vid Thessaloniki. Jag vill upprepa detta här.
Jag vill fråga Jorgo Chatzimarkakis vad han anser vara de mest överhängande åtgärderna som f.d. jugoslaviska republiken Makedonien måste vidta för att göra framsteg i tvisten om namnet och se till att de just inledda förhandlingarna blir så framgångsrika som möjligt.
Jorgo Chatzimarkakis
(DE) Fru talman! Tack så mycket för frågan. Jag anser att båda sidor behöver ömsa skinn och det är klart att båda sidor är redo att ta ett steg framåt. Vi förväntar oss nu en varaktig lösning. Därför förväntar jag mig att namnfrågan ska lösas klart och definitivt under loppet av en fem minuters diskussion. Den är inte något problem.
Namnets tillämpning, den s.k. räckvidden, är den viktigaste frågan och båda sidor behöver uppenbarligen tid på sig för att lösa den. Jag vill se en varaktig lösning eftersom alternativet är en kortsiktig lösning, vilket skulle leda till katastrof. Därför måste vi alla ge båda sidor vänlig uppmuntran att hitta en långsiktig lösning med bred räckvidd och brett tillämpningsområde.
Mario Borghezio
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Vi måste begrunda uttalandet att utvidgningen kommer att bli en stabilitetsfaktor mycket noga.
Låt oss tänka tillbaka på vad premiärminister Erdogan sade för ett par dagar sedan. Han sade att han inte kunde dra jämnt med premiärminister Netanyahu utan kände sig mycket bättre till mods med Omar Al-Bashir som om jag inte tar fel är den sudanesiska president som är under utredning eftersom han anklagas för brott mot mänskligheten.
Apropå ämnet grannar, om Turkiet går med i Europa, skulle vi ha Iran, Irak och Syrien som våra grannar. Det tycker jag inte verkar vara ett idealiskt grannskap. Det vore mycket bättre om Turkiet anknöts till EU genom ett privilegierat partnerskap. En något oroande utveckling med avståndstagande från det västerländska i Turkiet har nått ett mycket framskjutet stadium inför våra ögon. Vi behöver bara tänka på åtgärderna som påverkar det gemensamma samhällslivet, så som separata simbassänger för män och kvinnor, begränsningar av oppositionens frihet, vilket faktiskt sträcker sig ända till att utkräva böter på 3 miljoner euro för oppositionens sändningar i radio och tv osv.
Jag anser att vi fortfarande måste begrunda ett faktum: här i parlamentet finns det kanske en majoritet för Turkiets anslutning men majoriteten av den turkiska befolkningen är emot. Vi insisterar på att utsträcka våra gränser till Turkiet trots att turkarna själva inte vill det.
Italiens president har sagt att pakter måste respekteras. Jag instämmer, men vi måste betänka att turkar är turkar.
Georgios Koumoutsakos
(EL) Fru talman! Med det betänkande som vi debatterar i dag vill man ge ett positivt budskap om EU-utsikter och till sist EU-anslutning för länderna på västra Balkan, Turkiet och Island. Jag anser att alla här i kammaren, eller åtminstone de flesta av oss, instämmer i detta positiva budskap. Samtidigt måste vi dock göra klart att det behövs framsteg innan anslutning kan bli av. Det är inte en rosenbeströdd väg. Det är därför en fråga om EU:s trovärdighet att se till att de uppställda kriterierna och förutsättningarna uppfylls genom handlingar och inte bara med goda avsikter. Med andra ord krävs det full anpassning för full integration.
I det sammanhanget är god grannsämja mycket viktigt. Vi får inte sticka huvudet i sanden. De allvarliga och olösta problemen i grannsämjan mellan kandidatländer och medlemsstater påverkar framstegen mot anslutning för dem som vill bli medlemmar av familjen. Slovenien och Kroatien är exempel som bekräftar detta. Därför måste den olösta frågan om namnet på f.d. jugoslaviska republiken Makedonien lösas innan anslutningsförhandlingarna inleds, inte efter. Anledningen är enkel. Om landet ges ett startdatum för förhandlingar utan att frågan har lösts, kommer dess regering inte längre ha ett starkt incitament att inta en konstruktiv ståndpunkt för att till sist kunna uppnå en ömsesidigt acceptabel lösning med Grekland.
När det gäller Turkiet är normaliseringen av förbindelserna med Cypern och ett avbrytande av överflygningarna över grekiskt territorium av dess militärflyg två viktiga faktorer för att påskynda framstegen mot anslutning. Det är med detta i tankarna som vi kommer att ta ställning i omröstningen i morgon.
Richard Howitt
(EN) Fru talman! Dagens debatt och resolution ger det nya Europaparlamentet möjlighet att återigen uttala sig för en fortsatt utvidgning av EU, konstatera den positiva utvecklingen i så gott som alla fall i kandidatländerna, och påminna oss själva om att liberaliseringen av handeln, stödjandet av stabiliteten, förbättringen av kontrollen av våra gränser och de utökade möjligheterna till resor och fritt utbyte för våra befolkningar stärker - och inte försvagar - vår Europeiska union.
Europeiska konservativa upprepar i dag att de är för en utvidgning men att de samtidigt utesluter frågan från grunddokumentet för deras nya grupp, vars officiella talesman som talade i denna debatt upprepade sitt motstånd mot Turkiet, vilket placerar dem i exakt samma grupp som den yttersta högern så som vi redan har hört i eftermiddag.
Jag vill dock varmt tacka kommissionsledamoten Olli Rehn, vars goda humör avspeglades i hans senaste kommentar att i framtiden ska generaldirektoratet för utvidgning inte befinna sig på lika stort avstånd från rådet respektive kommissionen mitt på rue de la Loi.
Jag uppskattar hans goda humör och hans goda omdöme. Jag hoppas att det han lämnar efter sig kommer att vara anslutning för alla nuvarande EU-kandidatländer.
Pat the Cope Gallagher
(GA) Fru talman! Det har alltid funnits ett starkt band mellan Island och EU och som ordförande för delegationen för förbindelser med Schweiz, Island, Norge och Europeiska ekonomiska samarbetsområdet var jag glad över att välkomna Islands parlamentariska delegation i förra veckan. Jag hoppas att den gemensamma parlamentarikerkommittén kommer att inrättas snart och att den isländska regeringen deltar i nära samtal med kommissionen efter beslutet av EU:s utrikesministrar i juli. Jag är säker på att de europeiska ledarna kommer att ge grönt ljus så att förhandlingarna kan börja mellan EU och Island vid toppmötet nästa vår. Eftersom Island är medlem av Europeiska ekonomiska samarbetsområdet har det redan tjugotvå av de kapitel som behöver fullgöras. Mycket arbete har redan utförts. Jag är övertygad om att de övriga kapitlen kommer att hanteras på ett positivt och målinriktat sätt i en vänskaplig anda.
Krzysztof Lisek
(PL) Fru talman! Som polack men samtidigt medborgare i EU sedan fem år nu, vill jag uttrycka min tillfredsställelse över att vi nu talar här i så lysande sällskap av bland annat de personer som har varit starkt engagerade i utvidgningsprocessen som Olli Rehn och Carl Bildt. Vi talar om en fortsatt utvidgning av Europeiska unionen och vi gör det trots de som säger att EU nu har nått den övre gränsen för sina möjligheter till territoriell utveckling. De enda goda nyheter som jag har för motståndarna till fortsatt utvidgning är att det inte kommer att bli någon utvidgning alls av EU under 2009.
Jag vill inte att vi ska titta närmare på processen för EU-utvidgning enbart utifrån juridiska klausuler. Jag vill också se på den som en historisk process. Historien lär oss trots allt att till exempel Balkan var upphov till många konflikter under 1900-talet. Det var konflikter som spreds till hela kontinenten, som första världskriget, och konflikter som kriget under 1990-talet som även påverkade andra länder, även om det enbart var på grund av att många miljoner människor migrerade. Att släppa in Balkanstaterna i Europeiska unionen skulle därför enligt min mening vara EU:s viktigaste bidrag någonsin till stabilisering och fred på vår kontinent.
Om jag får lov att säga en sak till om det som Carl Bildt sade om öppna dörrar, vill jag be er att inte glömma att det fortfarande finns andra länder, som inte nämns i dagens dokument, som drömmer om EU-medlemskap.
Emine Bozkurt
(NL) För det först beklagar jag att vi just nu inte kan måla en rosenröd bild av det politiska läget i Bosnien och Hercegovina.
Reformprocessen i det landet är fortfarande förlamad av de politiska krafterna där. De två enheterna har inte kunnat utveckla en gemensam vision, vilket har lett till att framstegen ute på fältet har hejdats.
Ännu en gång vill jag betona vikten av att bygga det hållbara konstitutionella regelverk som krävs för att landet och dess institutioner ska fungera mer effektivt. Jag uppmanar därför de politiska ledarna för båda enheter att arbeta med den utgångspunkten.
Vidare vill jag framhålla att jag är glad att höra att Turkiet är så angeläget för min kollega Barry Madleners parti, det nederländska frihetspartiet. Det är just tack vare Turkiets förhandlingar med EU som landet har gjort så stora framsteg. Jag väntade mig därför att frihetspartiet skulle visa större stöd för förhandlingsprocessen.
Slutligen vill jag påpeka att anslutningsprocessen bör vara resultatinriktad och att den bör vägledas inte av anslutningsdatumet utan av de uppnådda resultaten. Först när kandidatländerna har uppfyllt de fastställda kraven och därigenom kvalificerat sig för fullfjädrat medlemskap kan det bli tal om anslutning.
Arnaud Danjean
(FR) Fru talman, herr kommissionsledamot, herr minister! Ni påpekade helt riktigt att antagandet av Lissabonfördraget skulle göra det möjligt för oss att gå in i en ny era av utvidgningspolitik och vi måste ge oss in i denna nya process med realism och sunt förnuft: detta är resolutionens kärna.
En ny process innebär dock inte att satsa allt vi har. Det skulle vara det säkraste sättet att skapa missförstånd, till och med misstankar, och det skulle vara det bästa sättet att skapa falska uppfattningar bland kandidatländerna och uppmuntra dem att ta sin tillflykt till retorisk och kosmetisk politik i stället för till politik som syftar till mer grundliga reformer. Vi måste vara försiktiga med steg, villkor och värden som vi inte kan dagtinga om, särskilt samarbetet med internationella brottmålsdomstolen.
Samtidigt måste det återigen bekräftas i klarast möjliga ordalag att västra Balkan, alla länder på västra Balkan, även Kosovo, verkligen hör hemma i EU. Och vi måste uppmuntra dem att fortsätta och öka sitt arbete. Det finns ingen motsägelse mellan att dels göra kraven klara, dels visa fullt stöd för att utvidgningsprocessen ska inbegripa västra Balkan. Precis som det inte finns någon motsägelse mellan att följa principen om att döma var och en efter deras egna meriter och att vara tvungen att ta viktiga initiativ för alla länder i regionen, så som viseringslättnader.
Slutligen vill jag säga ett par ord om Turkiet. Innan vi spekulerar om något mycket hypotetiskt framtida resultat för Turkiets anslutningsprocess vill jag helt enkelt säga att kommissionen för andra året i rad har konstaterat att inga framsteg gjorts i fråga om Ankaraprotokollet och att detta förhindrade att några nya förhandlingskapitel öppnades.
Hannes Swoboda
(DE) Fru talman! Jag missade början på debatten eftersom jag som föredragande för Kroatien var tvungen att rapportera till den gemensamma parlamentarikerkommittén EU-Kroatien.
Jag vill ta tillfället i akt att tacka Carl Bildt och Olli Rehn för deras hjälp med att få till stånd åtminstone en temporär lösning på gränstvisten mellan Slovenien och Kroatien. Det är ett gott exempel på hur samarbete mellan rådet, kommissionen och parlamentet kan hjälpa länderna att lösa sina problem. Jag har också gett ett bidrag till tryggandet av att fördraget ratificerats så gott som enhälligt, åtminstone i Kroatien.
Det är dock Bosnien och Hercegovina som jag är mest bekymrad över. Jag var nyligen i Banja Luka och Sarajevo. Det är sant att Milorad Dodik under vårt möte gjorde vissa kompromisser och erbjöd vissa ändringar som han kan godta. Jag vill dock ta upp den tanke som Doris Pack just nämnde. Hur kan vi få kontakt med befolkningens bredare lager? Det finns mycket intresse där för att råda bot på bristen på talan och de motsägelser som karaktäriserar mycket av politiken längst upp. Vi måste på något sätt lyckas tala med folket direkt eftersom det, trots vad Earl of Dartmouth ännu en gång sade, finns många människor i regionen som inte är intresserade av EU:s pengar, utan vill sluta vara en region av hat och krig och bli en union av fred och förståelse. Det är detta som EU handlar om. Ni vill inte förstå och ni kommer aldrig att förstå det. Människor i Sarajevo och Banja Luka vet dock vad EU är och det är de som behöver vår hjälp.
Bernd Posselt
(DE) Fru talman! Vi måste få in Kroatien i Europeiska unionen nästa år eller åtminstone slutföra anslutningsförhandlingarna och påbörja ratificeringsprocessen. I 20 år har Kroatien varit på väg mot EU-anslutning och mot frihet. Artificiella hinder har lagts i dess väg och jag är tacksam för att det svenska ordförandeskapet har hjälpt till att undanröja dem.
Kroatien har nu ratificerat avtalet med Slovenien med två tredjedelars majoritet och vi måste göra allt vad vi kan för att se till att Slovenien också uppfyller sina skyldigheter mot EU. Måldatumet 2010 är också viktigt eftersom detta är en fråga om EU:s egen trovärdighet.
När det gäller Makedonien hoppas jag att det svenska ordförandeskapet kommer att lyckas få i gång anslutningsförhandlingar i början på nästa år, så att vi till sist kan lösa bilaterala problem som även finns i detta fall. Jag hoppas att vi kan ändra texten i betänkandet som ganska ensidigt lägger för många skyldigheter på Makedonien och inte tillräckligt på dess grannar. Alla måste göra sin del, inklusive de i EU.
Enligt min mening är det viktigt för oss att ta med Kosovo fullt ut i Thessalonikiprocessen och det här är viktiga passager i Albertinibetänkandet. Landet behöver också ett europeiskt perspektiv. Jag vill uppmana alla medlemsstater som inte redan har gjort det att erkänna Kosovo, så att vi inte längre har några rättsliga eller tekniska problem och så att Kosovo kan delta fullt ut i integrationsprocessen.
(Talaren accepterade att besvara en fråga i enlighet med blåkortsförfarandet i artikel 149.8.)
Nikolaos Salavrakos
(EL) Fru talman! Jag märkte att Bernd Posselt, precis som andra ledamöter, använder termen Makedonien för den f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. Det är just termen Makedonien som orsakar spänningar mellan Grekland, som är EU-medlem, och detta kandidatland. Jag skulle vara mycket tacksam om mina ledamotskolleger rekommenderades att använda det verkliga namnet om landet.
Bernd Posselt
(DE) Fru talman! Jag vill svara kortfattat genom att citera min uppskattade kollega Daniel Cohn-Bendit från gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen som en gång i den här kammaren sade: ”Makedonien är Makedonien är Makedonien.” Jag är av precis samma mening. Att mobba ett grannland är aldrig särskilt konstruktivt.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Fru talman! Det finns bara ett Makedonien och det är grekiskt. Därför måste de här dumheterna upphöra. När vi talar här i kammaren måste vi använda de termer som alla har godkänt och den f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, kandidatlandet har godkänts som den f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, inte som Makedonien.
Andrey Kovatchev
(BG) Först av allt vill jag tacka Gabriele Albertini för hans arbete med detta svåra betänkande om strategin för att främja framsteg för många länder som befinner sig i olika faser av sina förberedelser för att uppfylla kriterierna för EU-medlemskapet. Jag förstår och stöder Gabriele Albertinis önskan att ge största möjliga klarhet och tummen upp för att EU ska utvidgas till länderna på västra Balkan, Island och Turkiet. De flesta av de framlagda ändringsförslagen tyder dock på att detta är ett komplicerat ämne. När Lissabonfördraget träder i kraft den 1 december måste vi analysera och öka vår unions integrationskapacitet. Jag vill föreslå kommissionen att den genomför en sådan analys av EU:s integrationskapacitet eftersom EU utan stöd från våra medborgare riskerar att bli ett tomt skal.
Jag stöder också åsikten att en medlemsstat inte får ställa villkor som inte går att uppfylla för ett kandidatland. Alla bilaterala problem måste lösas i en anda av europeisk förståelse, gemensamma värden, historia och kultur. På denna punkt vill jag uppmana till gemensam åminnelse av historiska händelser och hjältar från Balkanhalvön.
Kyriakos Mavronikolas
(EL) Fru talman! Jag vill uttala mig angående Turkiets intressen, som enligt min mening behandlas på ett sätt som är till nackdel för Cyperns intressen. Jag vill uttrycka mitt missnöje med att frågor som berör Cypern ofta nedprioriteras. Frågor där Turkiet borde fördömas används i dag till att stärka Turkiets position när det gäller EU-anslutning. Redan 2006 åtog sig Turkiet att erkänna Cypern, tillämpa Ankaraprotokollet och hjälpa till att lösa Cypernfrågan. Turkiet har inte gjort något. Tvärtom används dagens samtal till att ge Turkiet fördelar, vilket kulminerade i arbetet för att öppna energikapitlet, vilket naturligtvis anses vara till fördel för EU självt. Ni måste dock förstå att Cypern som är en liten stat behöver se till sina egna intressen och begära sanktioner mot Turkiet, varav en naturligtvis är att förhindra att kapitel öppnas.
Franziska Keller
(EN) Fru talman! För det första föredrar min grupp, De gröna, att inte bestämma något datum för Kroatiens anslutning. Vi anser att erfarenheten visar att det inte har varit en bra idé i det förflutna, huruvida Kroatien ska gå med så snart som kriterierna är uppfyllda.
Elmar Brok! Köpenhamnskriterierna gäller naturligtvis. De finns här. Vi behöver inte nämna dem gång på gång. Vi håller fast vid de överenskommelser som EU har gjort om anslutningen och Köpenhamnskriterierna. Anslutningsprocessens syfte är just själva anslutningen.
När vi diskuterar Turkiet får vi inte glömma de häpnadsväckande framsteg som också har gjorts i Turkiet på områden som vi för ett par år sedan inte trodde var möjligt. Detta är den klara framgången för anslutningsprocessen som vi inte får glömma.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Fru talman, herr kommissionsledamot! Får jag lov att tacka er för ert engagerade arbete för EU:s utvidgning. EU har haft ett starkt inflytande i länderna på västra Balkan under de två senaste åren av demokratisk förändring och ekonomisk avreglering. Viseringsundantaget för vissa länder på västra Balkan och inledningen av anslutningsförhandlingarna för den f.d. jugoslaviska republiken Makedonien markerar framsteg som EU-medborgarna kommer att ha nytta av både i form av rättsligt och polisiärt samarbete med EU och från ekonomisk synpunkt.
Under den rådande ekonomiska krisen erbjuder EU:s utvidgningsprocess en lösning som kan sätta fart på EU:s ekonomi. Vi får dock inte glömma de negativa konsekvenserna av de orättvisa fördelar som EU erbjuder till olika länder på västra Balkan. Kommissionen måste också noga överväga att inbegripa Moldavien i gruppen av länder på västra Balkan, eftersom stödet till grannländerna för att genomföra nödvändiga reformer måste fortsätta på ett rättvist sätt. Moldavien är en potentiell kandidat, som är beredd att anpassa sig till EU som ett led i den politiska och ekonomiska integrationsprocessen.
Corina Creţu
(RO) Europeiska unionen har nu en konstitution - Lissabonfördraget - en ordförande och en hög representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik. Vi kan därför se den nya utvidgningsprocessen för länderna på västra Balkan och Island, men framför allt Turkiet, i ett annat perspektiv.
Jag är medveten om att det är många i EU som tvekar att binda sig för en ny utvidgningsprocess, men erfarenheten från exempelvis Rumänien och Bulgarien, visar att anslutningen till EU har varit det mest effektiva instrumentet att förändra saker till det bättre i våra länder.
Vi behöver naturligtvis kasta ett mycket kritiskt öga på processerna i alla de länder som önskar ansluta sig till EU. Vi måste framför allt inrikta oss på de demokratiska politiska systemens sunda natur och funktionsduglighet. Vi har dock adekvata instrument för att övervaka att anslutningsvillkoren iakttas. Att erbjuda dessa länder klara utsikter om anslutning skulle vara en stabiliserande faktor och fungera som en katalysator för kandidatländernas inre framsteg.
György Schöpflin
(EN) Fru talman! Jag är mycket tacksam för möjligheten att delge er ett par tankar. Utvidgningen har med rätta kallats en av EU:s mest framgångsrika politiska insatser. Många av oss har sagt detta i debatten. Och tanken att EU:s centrala värden - demokrati, mänskliga rättigheter, solidaritet - bör genomsyra alla stater i Europa har varit och kommer att vara centralt för EU:s identitet.
Det EU som existerar i dag byggdes på förslaget att Europas stater genom integration gradvis skulle acceptera en fredlig lösning på konflikter, men den processen kom inte till stånd utan ansträngningar. De anslutande staterna måste genomgå en grundlig omvandling för att uppfylla kraven för EU-medlemskap. Processen är frivillig, vilket bör framhållas. Ingen stat tvingas att gå med, men för att gå med i EU måste vissa villkor uppfyllas.
Just därför att uppfyllandet av villkoren kräver en stor insats måste anslutningsstaterna uppmuntras att göra det som krävs och inte bara det. De skyldigheter som följer av EU-medlemskapet måste överföras från papper till verklighet. Utan genomförande förblir processen tom.
Detta är Albertiniresolutionens budskap till länder som funderar på att ansöka om EU-medlemskap. EU är redo att ta emot staterna på västra Balkan och Turkiet som fullvärdiga medlemmar, men det är deras egen sak att uppfylla de villkor som EU har fastställt.
Carl Bildt
Fru talman! Jag ska försöka fatta mig kort.
För det första, om det är tillbörligt för ordförandeskapet, ansluter jag mig till de ledamöter som har lovordat kommissionsledamoten Olli Rehn för det arbete han har utfört under de gångna fem åren. Mycket har uppnåtts. Det kanske är tur för er efterträdare att det fortfarande finns saker kvar att göra, men mycket har åstadkommits.
Jag vill också uttrycka vår uppskattning för det mycket breda stöd för utvidgningspolitiken som har framförts under hela debatten av alla företrädare för de främsta politiska grupperna här. Det är enligt min mening en stor tillgång.
(Inpass av William (The Earl of) Dartmouth: ”Lyssnade ni inte till debatten?”)
Jag lyssnade till debatten. Ni tillhör inte någon av de stora grupperna. Jag beklagar det.
Adrian Severin var en av dem som nämnde att detta är en process som vi också måste förankra hos människorna genom att vinna deras förtroende. Jag håller med om det men vi bör också inse att det krävs beslutsamt politiskt ledarskap av var och en av oss. Om vi ser tillbaka på vår unions historia är det lätt att se att mycket lite i den europeiska integrationens historia har skett på grund av att någon plötslig underström av den allmänna opinionen har krävt det.
Nästan allting har varit resultatet av visionärt, framsynt, ofta svårt och krävande politiskt ledarskap, men därefter har vi också vunnit våra medborgares stöd för det som vi gör.
Jag nämnde att jag var statsminister i mitt land när vi gick med i EU. Vi utkämpade en mycket hård folkomröstningskampanj. Vi vann med knapp marginal. Vi hade en allmän opinion som var emot EU under ganska lång tid. Om man tittar på opinionsundersökningarna är vi nu ett av de mer EU-positiva länderna i Europa. Det krävdes politiskt ledarskap för att uppnå det. Det är inget som sker av sig självt.
Låt mig också säga att när vi ser till de svårare områdena i Europa är den försoningen inte enkel. Det kräver mycket av det ledarskapet och försoningen har ännu inte helt uppnåtts i samtliga delar av Europa.
Länderna på västra Balkan togs med rätta upp av en rad talare. Låt mig försäkra er om att vi är medvetna om Kosovoproblemen och om behovet av att gå vidare med dem och att även ta hänsyn till en del av de problem som vi har i vår egen union.
Bosnien och Hercegovina nämndes av flera personer, bland annat av Doris Pack och Hannes Swoboda, och låt mig bara göra ett par anmärkningar där. Jag har ägnat fyra hela dagar i år åt samtal med den politiska ledningen i Bosnien och försökt att få dem att gå vidare och försökt ta upp farorna med att halka efter när resten av regionen går vidare. Jag har troligen gjort för mycket, för när allt kommer omkring måste de som Doris Pack sade göra detta på egen hand. Det är deras land, inte vårt, men det är också vår plikt att tala om att om de inte gör det kommer resten av regionen gå vidare och det kommer inte att vara bra för deras land. Detta är det vi har försökt göra och som vi i viss utsträckning fortfarande försöker göra.
Vår utvidgningsprocess är som alla har påpekat resultatbaserad. Den kräver reformer. Den kräver försoning. Och det gäller alla och envar. Så var det en gång i tiden för Sverige och vi klarade det. Det gäller för alla och envar.
När det gäller den herre som ville kasta sig in i debatten märkte jag att det fanns ett antal personer - huvudsakligen - från den yttersta höger där uppe som hade invändningar i fråga om Turkiet, för att uttrycka sig milt. Om jag förstod argumentet rätt var det att Turkiet är för stort, för komplicerat och för muslimskt.
Om ni läser artikel 49 i fördraget, och det är den vi måste grunda vår politik på, finns det inga undantag för stora länder och artikeln innehåller inga religiösa villkor.
(Applåder från mitten och vänster)
Detta är alltså det som vi måste följa. Jag lyssnade till rörande ord om det kristna arvet och det finns en hel del sanning i det. Alla katoliker och ortodoxt kristna eller protestanter och anglikaner kan tolka detta på mycket olika sätt, men jag vill varna för att definiera bort det judiska arvet från Europa. De är inte kristna men de är genom alla problemen i vår historia också en del av vårt Europa i det förflutna, i dag och i framtiden.
Jag vill också hävda att det också skulle vara ett misstag att definiera medborgare av muslimsk trosinriktning - i våra nuvarande medlemsstater, i Bosnien, någon annanstans eller i Turkiet - och utesluta dem från tillämpningen av artikel 49 i fördraget. Jag anser att det vore ett misstag.
(Applåder från mitten och vänster)
Jag lyssnade med intresse på Maria Eleni Koppa som företräder Grekland och hennes kommentarer om både svårigheterna på västra Balkan och försoningen med Turkiet och jag har noterat de steg och uttalanden som premiärminister Papandreou nyligen har gjort.
Får jag till sist ta upp en av mina favoritfrågor. Någon nämnde så som ibland sker under debatten frågan om absorptionskapacitet - att vi helt enkelt inte kan absorbera för många länder. Jag tycker inte om det ordet. Jag ser det inte som att vår union ”absorberar” nationer. Jag tror inte att vi har absorberat Storbritannien. Och jag vet inte om Frankrike vill bli absorberat. Och jag hoppas att Sverige aldrig kommer att bli absorberat.
Jag ser det som att vår union berikar våra länder när vi går med och jag har ännu inte sett en utvidgning som har gjort vår union svagare. Varenda utvidgning, även om den har varit svår, har gjort vår union starkare, gjort den rikare och gjort den mer ambitiös och jag hör inte till dem som anser att historien har kommit till ett slut. Artikel 49 gäller.
Slutligen sade en av herrarna att det även finns andra länder som vi inte har debatterat. Det stämmer. Artikel 49 gäller för varje europeiskt land, även dem som ännu inte har nämnts i debatten i dag.
Olli Rehn
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Jag vill tacka för en mycket livlig och saklig debatt om EU-utvidgningen och vår strategi - nu, nästa år och i den närmaste framtiden. Debatten har varit i linje med de bästa demokratiska traditionerna i detta parlament och jag är tacksam för det breda allmänna stödet för vår omsorgsfullt genomförda utvidgningspolitik.
Ni har med rätta understrukit vikten av samtidiga och parallella åtaganden och villkorlighet i EU-utvidgningen. Jag instämmer och jag vill framhålla hur viktigt det är att vara både rättvis och bestämd på en och samma gång.
Vi måste vara rättvisa och respektera de åtaganden som vi har gjort mot de länder som omfattas av vår konsoliderade utvidgningsagenda i sydöstra Europa, dvs. länderna på västra Balkan samt Turkiet. Samtidigt kan vi vara lika bestämda som vi är rättvisa, och vi behöver tillämpa strikt villkorlighet när vi har att göra med dessa kandidatländer och potentiella kandidater.
De fungerar endast tillsammans - parallellt och unisont - och det är verkligen det bästa receptet för att driva på reformer och demokratisk och ekonomisk omvandling i sydöstra Europa. Det är också det bästa receptet för att förankra stabilitet i länderna på västra Balkan och att driva på reformer som förbättrar de grundliga friheterna i Turkiet.
Jag anser att Hélène Flautre har rätt i att det per definition inte kan finnas ett mer attraktivt ansvarsområde än utvidgningen. Jag är dock en sansad person - tro det eller ej - och jag tror att det finns gränser för hur mycket attraktion och fascination man klarar av. Och så som Carl Bildt begärde måste en del arbete också lämnas till min efterträdare, till nästa kommission och till detta parlament.
Hur som helst har det varit ett nöje att arbeta tillsammans med er. Tillsammans har vi gjort skillnad. Låt oss erinra oss om att EU-utvidgningen har bidragit stort till att Europa i dag är enat och fritt. Låt oss bevara det så och låt oss slutföra vårt arbete i sydöstra Europa.
(Applåder)
Talmannen
Jag har mottagit ett resolutionsförslag, framlagt i enlighet med artikel 110.2 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag, den 26 november 2009.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Elena Băsescu  
Jag tycker att det är oerhört viktigt att Europaparlamentet är delaktigt i utvärderingen av utvidgningsprocessen. Denna process har varit en stor framgång för Europeiska unionen, och skänkt den fred och stabilitet. Mot den bakgrunden måste vi hålla i minnet att länderna i västra Balkan är en del av Europa, geografiskt, kulturellt och historiskt sett. Bland de potentiella kandidatländer som nämns i resolutionen vill jag framhålla Serbien, som har gjort framgångsrika insatser och påtagliga framsteg. Landet har gått vidare och ensidigt genomfört det interimsavtal om handel som undertecknades med EU. Därigenom visar Serbien att landet är beslutet att närma sig Europeiska unionen, trots de politiska och ekonomiska problem det har. Europaparlamentet måste uppmuntra Serbien att fortsätta sin resa mot EU. I det här läget måste vi be rådet och kommissionen att visa öppenhet och fortsätta förhandlingarna med landet på ett konstruktivt sätt. Jag anser inte att Serbiens fortsatta integration med Europeiska unionen ska vara avhängig av erkännandet av Kosovos självständighet.
Takis Hatzigeorgiou  
Motståndet mot Turkiet är en mycket viktig fråga som kommer att diskuteras vid toppmötet med Europeiska rådet i december, inom ramen för utvidgningen. Vi är för full integration, eftersom detta mål måste vara en drivkraft för reformer och politiska förändringar i viktiga frågor. Vi vill påpeka att Turkiet ännu inte har uppfyllt sina avtalsmässiga skyldigheter gentemot EU och alla medlemsstaterna. Landet måste omedelbart börja fullgöra sina åtaganden, annars kommer det inte att klara utvärderingen i december helskinnat. De åtaganden som kommer att utvärderas framgår, liksom tidtabellen, av slutsatserna från december 2006. Några exempel är tillämpningen av tilläggsprotokollet, förbättrade bilaterala förbindelser med och erkännande av Republiken Cypern och en konstruktiv inställning till förfarandet för att lösa Cypernfrågan. Det är absurt att Turkiet samtidigt som det strävar efter integration och en tillsynsroll i området fortsätter att bryta mot internationell rätt och de principer som EU bygger på genom att hålla ockupationsstyrkor i en medlemsstat. Slutligen kan inte energikapitlet öppnas så länge Turkiet hindrar Republiken Cypern att utöva sina suveräna rättigheter i dess exklusiva ekonomiska zon.
Cãtãlin Sorin Ivan  
EU kan liknas vid en byggnad under uppförande, och därför skulle ett stopp för utvidgningen strida mot själva den princip som unionen bygger på. I artikel 49 i EU-fördraget står det: ”Varje europeisk stat ... får ansöka om att bli medlem av unionen.” Det är just därför som den del av vår verksamhet som utgörs av utvidgningsstrategin för västra Balkan, Turkiet och Island uppmärksammas alltmer. Jag tycker att det är helt rätt att det sker. Kroatien, Turkiet och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien har status som kandidatstater, efter att på ett ansvarsfullt sätt ha slagit in på integrationens väg. Island, Montenegro och Albanien har ansökt om medlemskap och de två förstnämnda länderna granskas för närvarande av kommissionen. Visst finns det fortfarande problem kvar att lösa, som till exempel när det gäller korruption, brottslighet och pressfrihet. Införandet av viseringsfrihet i Serbien, Montenegro och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien från och med den 19 december kommer att påskynda denna process betydligt. Jag vill dock också framhålla det faktum att när vi talar om utvidgning måste vi också titta på Republiken Moldavien, som för närvarande genomgår en kritisk politisk period i sina försök att slå in på vägen mot demokrati och EU-medlemskap. Med detta i åtanke måste vi stödja förverkligandet av målen för den europeiska strategin för Republiken Moldavien för perioden 2007-2013 så att de resultat som båda sidor önskar kan uppnås.
Tunne Kelam  
skriftlig. - (EN) Jag vill göra tre påpekanden: för det första är jag glad att utrikesminister Carl Bildt framhöll det allra viktigaste budskapet i Albertiniresolutionen - att EU förblir starkt engagerat i utvidgningspolitiken och ser den som en av de mest framgångsrika politiska åtgärderna från EU:s sida. Detta beror väldigt mycket på kommissionsledamot Olli Rehns utmärkta arbete. Det andra viktiga budskapet är att rättsstatsprincipen betraktas som en avgörande princip för demokratiska framsteg och ett av huvudvillkoren för nya anslutningar. Vi bör också vara tydliga om Köpenhamnskriteriernas betydelse. Det tredje påpekandet: jag tycker verkligen att Europeiska rådet i december bör besluta att inleda anslutningsförhandlingar med f.d. jugoslaviska republiken Makedonien i enlighet med kommissionens rekommendation.
Petru Constantin Luhan  
Island är redan sedan länge en aktiv partner i den större europeiska integrationsprocessen. Island samarbetar nära med EU:s medlemsstater eftersom landet är en av grundarna till Nato och är medlem i Europarådet, Efta, OSSE och Schengensamarbetet. Det har också uppskattats att Island redan har infört cirka 60 procent av gemenskapens omfattande regelverk. Från den synpunkten sett är Islands ansökan om medlemskap i EU ett logiskt steg.
Jag anser att Island alltid har haft en europeisk hållning, och det isländska medlemskapet är till nytta för båda sidor. Vi drar redan lärdomar av Islands erfarenheter av hållbar hantering av fiskeresurser, användningen av jordvärme och åtgärder mot klimatförändringar. Island har visat att landet är beslutet att gå med i unionen genom att översända svaren på kommissionens enkät i god tid innan tidsfristen löpte ut. Jag ser fram emot den utvärdering som ska göras vid toppmötet i mitten av december. Om alla villkoren är uppfyllda och principen om egna meriter följs hoppas jag att Islands anslutning kan kopplas samman med Kroatiens.
Andreas Mölzer  
Det behövs en differentierad inställning till utvidgningsstrategin. Island är ett europeiskt land som är redo för EU-medlemskap, men Balkanländerna är långt ifrån redo, med undantag av Kroatien. Det är svårt att ta itu med olösta problem efter anslutningen, då förblir de olösta i åratal. Därför får det absolut inte finnas några tvivel om att Balkanländerna är redo för anslutning, och löner och sociala förhållanden där måste ligga i linje med genomsnittet i Europa. I åratal har rapporterna om Turkiets framsteg bestått av en enda lång lista med problem. Om Turkiet hade varit en bil skulle den för länge sedan ha fått körförbud. Det är sant att landet inte är en del av Europa vare sig geografiskt eller i religiösa eller kulturella termer. Detta framgår klart av dess ihållande motstånd mot mänskliga rättigheter och yttrandefrihet, som planen för kurderna inte kan dölja, och av Cypernfrågan. Men EU kanske också vill göra avsteg från sina normer för mänskliga rättigheter? Dess hyllningar till Benešdekreten kan inte förklaras på något annat sätt. Turkiet anser sig vara de turkiska folkens högsta makt. Följden är att EU:s problem bara skulle öka efter Turkiets anslutning, vilket dess handlingar upprepade gånger har klargjort. De positiva aspekterna, såsom en förbättrad energisäkerhet, kan också uppnås genom ett privilegierat partnerskap. Det är hög tid att vi börjar tala ärligt och tydligt.
Csaba Sándor Tabajdi  
skriftlig. - (HU) Som parlamentsledamot från Ungern, ett land som gränsar till västra Balkanregionen, stöder jag helhjärtat ländernas i västra Balkan ambitioner att gå med i EU. Ett viktigt steg i denna riktning var det initiativ som Europeiska kommissionen genomförde när man avskaffade viseringskravet för Serbien, Makedonien och Montenegro från och med den 1 januari 2010. Europaparlamentets förslag, som skulle innebära att viseringskravet avskaffas redan den 19 december, skulle dock ha en symbolisk betydelse och ge praktiska fördelar.
Europeiska unionen skulle knappast kunna erbjuda de ungrare som bor i Vojvodina i Serbien och har många kopplingar till Ungern en bättre julklapp än viseringsfria resor. Det skulle gagna familjer och vänner som bor på ömse sidor om gränsen. Jag är säker på att medlemsstaterna kommer att godkänna detta beslut redan den här månaden.
Viseringsfriheten är ett positivt svar på ländernas i västra Balkan genuina strävanden mot europeisk integration. Serbien har gjort särskilt betydande framsteg den senaste tiden. Också i den rapport som kommissionen nyligen utfärdade står det att premiärminister Mirko Cvetkoviaes nya regering har lyckats ta upp kampen mot korruptionen, för att inte nämna de oerhört viktiga framsteg som har gjorts i fråga om minoriteters rättigheter. Det serbiska parlamentet har antagit en lag om nationalråd. Efter uppmuntrande inledande diskussioner kommer ett beslut om Vojvodinas status att framläggas för det serbiska parlamentet i nästa vecka. Vid sidan av den positiva utvecklingen på många områden måste fortsatta insatser göras för att fullständigt utrota etniskt baserade våldsbrott och de ständigt ökande fallen av misshandel av ungrare från Vojvodina.
Jarosław Leszek Wałęsa  
Jag vill tacka Gabriele Albertini för resolutionen om Europeiska kommissionens utvidgningsstrategi. Självfallet håller jag med om att kandidatländerna måste fortsätta med sina reformer. De bör koncentrera sig på att trygga rättsstatsprincipen och likabehandling av etniska minoriteter, liksom på att bekämpa korruption och organiserad brottslighet. Utvärderingen av den politiska situationen i Turkiet, inklusive av reformer som har planerats eller genomförts, är en upprepning av kommissionens utvärdering i den återkommande rapporten. Det är uppenbart att det har gjorts framsteg i fråga om att uppfylla de politiska Köpenhamnskriterierna, men tyvärr återstår det mycket att göra i fråga om medborgerlig frihet i vid mening. Men det viktigaste av allt är att bilaterala tvister löses genom medverkan av parterna. De här frågorna bör inte i sig utgöra några hinder på vägen mot anslutning, men EU bör sträva efter att lösa dem före anslutningen. Europaparlamentet bör vara en objektiv observatör, eftersom vi vill att förhandlingarna ska sluta i en överenskommelse som underlättar Turkiets anslutning till EU. Som medborgare i Polen, ett land som gick med i Europeiska unionen 2004, vet jag att utvidgningsstrategin är ett av de mest effektiva områdena inom EU-politiken. Det är avgörande att hålla fast vid gjorda åtaganden, och det gäller också Europeiska unionen. Målet för anslutningsförhandlingarna är fullt medlemskap, och därför bör också ett grundläggande krav för att de ska nå detta mål vara att hårda men tydliga villkor uppfylls. Det gäller alla länder, också Turkiet.
Dominique Vlasto  
skriftlig. - (FR) Vår resolution om framtida utvidgningar måste återspegla det rådande opinionsläget i Europa. Vi måste undvika att upprepa tidigare misstag och bygga Europa tillsammans med dess invånare. De beslut som ska fattas innebär mängder av åtaganden och måste förberedas och förklaras ordentligt, så att större delen av EU-medborgarna kan stödja dem. Vårt parlament, som företräder dessa medborgare, måste vara särskilt vaksamt i fråga om detta.
Att jäkta skulle vara det sämsta vi kan göra och det skulle föra oss tillbaka till institutionell instabilitet, trots att Europeiska unionen just håller på att lämna den bakom sig i och med att Lissabonfördraget träder i kraft. I dag måste vi testa den nya institutionella mekanism som Lissabonfördraget ger, bygga ett politiskt Europa och befästa den politik som våra medborgare vill ha när det gäller sysselsättning, ekonomisk återhämtning, bekämpning av klimatförändringar, tryggad energiförsörjning och ett gemensamt försvar.
Vi bör inte förändra våra prioriteringar, utan snarare öka konsekvensen och effektiviteten i gemenskapens politik innan vi börjar sträva efter flera utvidgningar av EU. Slutligen är jag fortfarande emot Turkiets anslutning till Europeiska unionen och fortsätter att hoppas på ett privilegierat partnerskap med landet inom Medelhavsunionen.
