Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Rübig
Fru talman! Jag skulle till gårdagens protokoll vilja lägga till en notering om att dr Ganzert - advokaten som kvarhölls i Nicaragua - nu har fått resa ut, och jag tackar er för att ni har gjort allt för att möjliggöra detta.

Talmannen
Tack, herr Rübig.
(Protokollet från föregående sammanträde godkändes.)

Föredragningslista
Talmannen
Jag vill informera er om att talmanskonferensen vid sitt sammanträde i går beslutade att förlänga sammanträdet måndagen den 17 december i Bryssel med en timme.
Plenarsammanträdet kommer alltså att äga rum mellan kl. 15.00 och kl. 19.30.

Di Lello Finuoli
Fru talman! Inom GUE-gruppen är vi emot att förlänga måndagssammanträdet, som endast har till syfte att godkänna antiterroristpaketet. Det paketet presenterades i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter i morse, utan att vi kunde gå vidare till en diskussion på grund av den snålt utmätta tiden, och utan att något betänkande kunde utarbetas. Det är allvarligt att parlamentet skall avge ett yttrande utan att först ha utarbetat ett betänkande i en så viktig fråga. Vi är därför emot att tiden skärs ner så här kraftigt, eftersom det gör det fullständigt omöjligt för oss att lägga fram ett motiverat betänkande i en fråga som är så viktig som denna.

Talmannen
Tack, herr Di Lello. Vi för alltså till protokollet att ni inte instämmer i talmanskonferensens beslut.

Beslut om brådskande förfarande
Talmannen. -
Jag ger genast ordet till Watson, ordförande för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor.
Watson (ELDR), ordförande för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. (EN) Fru talman! I går kväll hänvisades två förfrågningar till mitt utskott i enlighet med artikel 112 i arbetsordningen. Dessa handlar om att åter höra parlamentet om två rambeslut från rådet, ett om kampen mot terrorism, det andra om förslaget till en europeisk arresteringsorder. Vi ombads behandla dessa frågor brådskande. Mitt utskott sammanträdde i morse och kom överens om att föreslå plenum att enas om ett brådskande förfarande för dessa texter såsom framlagda utan betänkande.

Talmannen
Tack, herr Watson. Vi skall alltså agera i enlighet med arbetsordningen, som vanligt.
Vem vill tala mot begäran?

Cohn-Bendit
Fru talman, kära kolleger! Under de sex år som jag suttit i detta parlament, har parlamentet oupphörligen begärt att de europeiska institutionerna skall hysa respekt för parlamentet. I dag begär man återigen att detta parlament inte skall respektera sig självt och vi hörde att de två stora grupperna alldeles nyss, i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, tillsammans med de liberala beslutade att detta parlament inte borde respektera sig självt. Det är ändå otroligt: vi skall rösta om en europeisk arresteringsorder som skall träda i kraft 2004, dvs. om två år, och i dag säger man oss att Europeiska rådet sammanträder i Laeken. Detta europeiska råd kommer att besluta om en text på söndag natt; denna text kommer att granskas av advokater på måndag morgon. Ingen kommer att ha sett texten innan de kommer till Bryssel på måndag eftermiddag. Och detta parlament skall rösta om texten, och kan inte vänta till januari. Kan ni förklara för mig varför vi inte kan rösta i januari om en text som träder i kraft 2004? Det är absurt, det är löjligt, och det visar att detta parlament inte tar sig självt på allvar, och jag ber kollegerna att inte följa sina gruppledare, utan att visa upp en värdighet och säga nej till denna begäran, att ha ett betänkande, rösta i januari och visa att vi är ett parlament som respekterar de parlamentariska reglerna och som inte lyder minsta vink från vem som helst. Tack.
(Applåder)

Talmannen
Vi skall lyssna till en talare till stöd för denna begäran.

Terrón i Cusí
Fru talman! Med mycket mindre häftighet men inte mindre anledning, tror jag, skulle jag vilja be detta parlament att rösta för detta brådskande ärende. Vi har i utskottet för medborgerliga rättigheter arbetat med frågan under ett år. Den 5 september röstade vi för Watsons betänkande. I det bad vi om konkreta förslag från kommissionen om en harmonisering av påföljder för terrorism och för ömsesidigt erkännande av rättsliga avgöranden och domar. Det som, på ett sätt jag inte tycker om, kallas europeiskt mandat för efterspaning och gripande.
Vi har haft passionerade och intressanta debatter i vårt utskott, som det är synd att Cohn-Bendit inte kunnat följa.
(Applåder) Det har pågått ett arbete i detta parlament i fråga om de texter som kommissionen utarbetat under mer än ett år. Vi är alla vuxna, ansvarsfulla ledamöter, vi känner till bakgrunden till texterna, vi är medvetna om den politiska betydelsen de har och vi kan acceptera besväret att anstränga oss lite under dessa dagar så att parlamentet på måndag, innan toppmötet i Laeken, på ett alldeles korrekt och regelmässigt sätt för andra gången uttrycker sin mening.
(Applåder)

Talmannen
Vi har lyssnat på ordföranden för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, en talare emot och en talare för. Jag låter begäran om brådskande förfarande gå till omröstning.
(Parlamentet beslutade om brådskande förfarande.)

Omröstning
Costa Neves
Fru talman! Först av allt vill jag framhålla det faktum att detta är sista gången vi röstar om en budget under ert ordförandeskap. Att framhålla detta faktum är också att erkänna den effektivitet med vilken ni alltid har lett denna typ av omröstningar, ganska komplicerade omröstningar, och säga att när ni håller i den kan budgetomröstningen till och med vara ett trevligt arbete. Därför vill jag tacka så mycket!
(Applåder) För det andra vill jag så här i slutet av budgetförfarandet, vilket alla vet är en lång och komplicerad process, på nytt tacka vissa personer. Först vill jag tacka kollegerna i budgetutskottet och framhålla utskottsordförande Terence Wynns samordning av arbetet. Jag vill också nämna de olika politiska gruppernas samordnare som förutom arbetet i utskottet fungerar som en bro mellan de politiska grupperna och därmed ser till att alla kolleger är engagerade i processen. Ett särskilt ord till Kathalijne Buitenweg, som jag har haft nöjet att arbeta med under budgetförfarandet, eftersom hon var föredragande för de andra institutionerna, och även ett omnämnande av föredragandena av yttranden som har gjort att alla utskott kommit med i arbetet. Jag anser att allt detta arbete är väl förberett. Här vill jag också nämna budgetutskottets sekretariat, som under detta arbete har utfört sitt arbete på ett sätt som gick mycket längre än vad vi kunnat vänta oss av ett vanligt utförande av dess uppgifter. Det har rått en stor hängivenhet.
(Applåder)Slutligen skulle jag vilja framhålla kommissionens och rådets konstruktiva arbete under detta budgetförfarande.
Jag har, av naturliga skäl i en så här lång och komplicerad process, vissa tekniska saker att ta upp, några aspekter som är nödvändiga att förbättra. Om ni går med på det, fru talman, tar jag upp dessa ändringsförslag som har kommit in i sista stund så att omröstningarna därefter kan genomföras så snabbt som möjligt. För det första röstade parlamentet i sin första behandling, när det gäller budgetpost B5-502 för ändringsförslag 885, budgetpost B7-665 för ändringsförslag 886, och budgetpost B7-42 för ändringsförslag 177. Dessa ändringsförslag skall räknas in i omröstningslistan ni har framför er. De första två ändringsförslagen offentliggjordes i en rättelse till protokollen för den 25 oktober 2001. Tyvärr registrerades inte dessa ändringsförslag som antagna vid databehandlingen och därför finns de inte med i dokumenten 10 och 12. Parlamentet bör därför bekräfta den första behandlingen av dessa ändringsförslag trots att de inte finns med i det dokument med omröstningslistan som ni har framför er.
När det gäller ändringsförslag 177 är detta av misstag med i dokument 11 (Ändringsförslag förkastade av budgetutskottet) och inte i dokument 12 (Ändringsförslag antagna av budgetutskottet). För det andra, i ändringsförslag 328 i budgetpost A-1100 skall slutsiffrorna vara 989.119.000, både för åtagandebemyndigandena och betalningsbemyndigandena, och i budgetpost A-950N skall det stå 3,5 miljoner för åtagandebemyndiganden och betalningsbemyndiganden. Jag vill också peka på att parlamentets tjänsteenheter måste se till att resolutionstexten överensstämmer med de budgetändringar vi skall rösta om. Än en gång tack till alla. Tack så mycket, fru talman.
(Applåder)

Talmannen
Tack, herr Costa Neves.
Efter omröstningen om ändringsförslagen

Wynn
Herr talman! Jag har fått veta att de siffror vi precis har röstat om inte är begripliga om vi inte röstar om Wynn-betänkandet som handlar om budgetplanen. Vi måste rösta om det för att säkerställa att vi får siffrorna, så att den omröstning vi just har genomfört blir fullständig.

Talmannen
Med andra ord, herr Wynn, skulle ni vilja att vi gick direkt vidare till omröstningen om ert betänkande och därefter till omröstningen om betänkandet från Costa Neves och Buitenweg. Om det är det ni vill, ser jag inget hinder för det.
Betänkande (A5-0447/2001) av Wynn för budgetutskottet om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om användning av mekanismen för flexibilitet (KOM(2001) 625 - C5-0557/2001 - 2001/2227(ACI))
(Parlamentet antog resolutionen.)  
Betänkande (A5-0400/2001) av Costa Neves och Buitenweg för budgetutskottet om förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2002 såsom ändrat av rådet (samtliga avsnitt) (14341/2001 - C5-0600/2001 - 2324/2000(BUD)) och ändringsskrivelse nr 2/2001 till förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2002 (14340/2001 - C5-0615/2001)
Avsnitt I - Europaparlamentet
Avsnitt II - Rådet
Avsnitt III - Kommissionen
Avsnitt IV - Domstolen
Avsnitt V - Revisionsrätten
Avsnitt VI - Ekonomiska och sociala kommittén
Avsnitt VII - Regionkommittén
Avsnitt VIII (A) - Europeiska ombudsmannen
Avsnitt VIII (B) - Europeiska tillsynsmannen för dataskydd
Angående ändringsförslag 1

Walter
Fru talman! Får jag bara hastigt avbryta framförandet med något som emellertid kan förenkla hela ärendet: Man har träffat en överenskommelse, som ur parlamentets synvinkel vad beträffar output targets för utvecklingspolitiken är mycket bra. Eftersom vi inte behöver skriva in detta ännu en gång i motsvarande resolution, drar vi härmed tillbaka ändringsförslag 1. Vi tror att parlamentet på den punkten har gjort ett mycket bra framsteg inom budgeten. Därför behöver vi inte längre detta ändringsförslag.

Talmannen
Tack, vi noterar det.
(Parlamentet antog resolutionen.)   

Vande Lanotte
. (NL) Fru talman, mina damer och herrar! Ni har avslutat den andra behandlingen av förslaget till budget. Jag konstaterar att det avtal som våra två institutioner nådde fram till under samrådsmötet den 21 november i dag har fått konkret form i och med er omröstning. Jag noterar att det vad indelningen av utgifter beträffar finns vissa åsiktsskillnader. På den punkten förbehåller sig rådet alla sina rättigheter. Rådet kan inte desto mindre instämma med den maximala höjning som framgår som ett resultat av er andra behandling.

Talmannen
Jag tackar rådets företrädare.
Vill kommissionen säga något?
(Efter att ha uppmanat rådets tjänstgörande ordförande Vande Lanotte, kommissionär Schreyer, budgetutskottets ordförande Wynn, och föredragandena Costa Neves och Buitenweg att ansluta sig till henne, undertecknade talmannen budgeten.)

Sturdy
Jag är ledsen att behöva avbryta den här vördade kammaren, men jag tar till orda om en mycket viktig fråga. För några minuter sedan beslutade EG-domstolen i Luxemburg att det franska förbudet mot brittiskt nötkött är olagligt. (Hurrarop) Skulle jag kunna få försäkringar från er, fru talman, om att ni kommer att göra allt ni kan för att säkerställa att fransmännen, som ett resultat av det här domslutet, fullt ut kompenserar de stackars hårt pressade brittiska jordbrukarna?
(Applåder)

Talmannen
Herr Sturdy, jag lovar er att Europaparlamentets talman noterar er begäran mycket ordentligt.
Betänkande (A5-0427/2001) av Colom i Naval för budgetutskottet om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet: Ekonomisk planering 2002-2006 - Budgetplan för rubrik 3 och 4 (SEK(2001)1013 - C5-0410/2001 - 2001/2162(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Förenklat förfarande
om förslaget till rådets beslut om ingående av en överenskommelse i form av en skriftväxling mellan Europeiska gemenskapen och Förenta nationernas hjälporganisation för palestinaflyktingar (UNRWA) rörande ytterligare finansiering för 2001 inom ramen för den gällande UNRWA-konventionen 1999-2001 (KOM(2001) 741 - C5-0663/01 - 2001/0288(CNS)) (Budgetutskottet)
(Parlamentet antog kommissionens förslag.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0453/2001) från utskottet för ekonomi och valutafrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (14562/1/2001 - C5-0639/2001 - 2001/0174(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om gränsöverskridande betalningar i euro (föredragande: Peijs)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd.)Talmannen. Jag skulle vilja betona det utmärkta samarbetet mellan våra institutioner när det gäller det snabba antagandet av denna förordning. Detta är en exemplarisk tillämpning av lagstiftningsförfarandet med medbeslutande, och jag skulle innerligt vilja gratulera alla de som har bidragit till detta resultat.
Förenklat förfarande
om utkastet till rådets förordning om särskilda restriktiva åtgärder mot vissa personer och enheter i syfte att bekämpa internationell terrorism (KOM(2001) 569 - C5-0665/01 - 2001/0228(CNS)) (Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor)
(Parlamentet antog kommissionens förslag med dessa ändringar.)
Förslag till rekommendation (B5-0747/2001) av Brok för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om krisen i Mellanöstern och Europeiska unionens roll i regionen
Före omröstningen om punkt 3

Brok
Fru talman! Jag skulle i slutet av denna mening vilja lägga till - och ber om parlamentets stöd för detta:
" begäran om att den palestinska myndigheten skall se till att terroristnätverken upplöses, bl.a. genom att gripa och åtala alla misstänkta personer" .
(Kammaren gav sitt samtycke till att det muntliga ändringsförslaget beaktades.) - Före omröstningen om ändringsförslag 7

Brok
Fru talman! Jag skulle vilja föreslå att man i stället för formuleringen " alla länder i regionen" skriver " Israel och den palestinska myndigheten" .
(Kammaren gav sitt samtycke till att det muntliga ändringsförslaget beaktades.)
(Parlamentet antog rekommendationen.)
Betänkande (A5-0440/2001) av Watts för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 95/21/EG om tillämpning av internationella normer för säkerhet på fartyg, förhindrande av förorening samt boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnar och framförs i medlemsstaternas territorialvatten (hamnstatskontroll) (PE-CONS 3657/2001 - C5-0525/2001 - 2000/0065(COD))
(Parlamentet antog det gemensamma utkastet.)
Betänkande (A5-0441/2001) av Ortuondo Larrea för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 94/57/EG om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfartsadministrationernas verksamhet i förbindelse därmed
(PE-CONS 3656/2001 - C5-0526/2001 - 2000/0066(COD))
(Parlamentet antog det gemensamma utkastet.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0344/2001) från utskottet för regionalpolitik, transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt (10221/1/2001 - C5-0389/2001 - 2000/0067(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om påskyndat införande av bestämmelser om dubbelskrov eller likvärdig konstruktion för oljetankfartyg med enkelskrov och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 2978/94 (föredragande: Hatzidakis)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd.)
Betänkande (A5-0417/2001) av Pérez Royo för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om finansiella säkerhetsordningar (KOM(2001) 168 - C5-0131/2001 - 2001/0086(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Resolutionsförslag (B5-0821/2001) av ledamöterna Poettering, för PPE-DE-gruppen, Barón Crespo för PSE-gruppen, Cox och Malmström för ELDR-gruppen, Lannoye för Verts/ALE-gruppen, Wurtz för GUE/NGL-gruppen, Muscardini för UEN-gruppen och Bonde för EDD-gruppen, om presentationen av kommissionens arbetsprogram för 2002
(Parlamentet antog resolutionen.)

Resolutionsförslag (B5-0813/2001) av ledamöterna Vallelersundi för PPE-DE-gruppen, Terrón i Cusí för PSE-gruppen, Watson för ELDR-gruppen, Buitenweg för Verts/ALE-gruppen och Andrews för UEN-gruppen om rättsligt samarbete med Förenta staterna i kampen mot terrorism- Före omröstningen om punkt 4

Watson
Sedan vi skrev det här betänkandet har vi blivit medvetna om att sista stycket i vår punkt 5 strider mot de bestämmelser vi citerar i skäl A, som hänvisar till det sjätte protokollet i Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna. Jag skulle därför vilja föreslå att vi ersätter den sista meningen i punkt 5 med meningen " utlämning kan inte ske om den anklagade riskerar dödsstraff" . Om vi använder de orden är det i enlighet med det sjätte protokoll som vi citerar i början.
(Kammaren gav sitt samtycke till att det muntliga ändringsförslaget beaktades.)
(Parlamentet antog resolutionen.)
Gemensamt resolutionsförslag om Världshandelsorganisationens möte i Qatar
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)

Resolutionsförslag (B5-0764/2001) av Lannoye m.fl. för Verts/ALE-gruppen om Världshandelsorganisationens möte i Qatar
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)
Resolutionsförslag (B5-0771/2001) av Mauro Nobilia för UEN-gruppen om Världshandelsorganisationens möte i Qatar
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)
Resolutionsförslag (B5-0817/2001) av Ilda Figueiredo för GUE/NGL-gruppen om Världshandelsorganisationens möte i Qatar
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)
Resolutionsförslag (B5-0819/2001) av ledamöterna Suominen och Schwaiger för PPE-DE-gruppen, van den Berg, McNally och Mann för PSE-gruppen, Clegg, Plooij-van Gorsel och De Clercq för ELDR-gruppen, om Världshandelsorganisationens möte i Qatar
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0394/2001) av Lagendijk för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om kommissionens meddelande om konfliktförebyggande (KOM(2001) 211 - C5-0458/2001 - 2001/2182(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0418/2001) av Gahler för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet om EU:s förbindelser med Iran (KOM(2001) 71 - C5-0338/2001 - 2001/2138(COS))
Före omröstningen om punkt 5

Gahler
Fru talman! I stället för uppmaningen till Iran att inta en konstruktiv hållning skulle jag vilja ändra texten så att den lyder:
" Uppmanar alla kuststater att inta en konstruktiv hållning vad gäller gränsdragning ... " .
(DE) Vi har försäkrat för neutrala och sakkunniga betraktare att man i denna gränskonflikt eller inom detta område inte kan tillskriva någon av parterna en speciellt negativ roll, utan att alla bör uppmanas att påskynda en konstruktiv gränsdragning i Kaspiska havet.
(Eftersom tolv ledamöter reste sig beaktades inte det muntliga ändringsförslaget.) (Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0388/2001) av van den Burg för utskottet för ekonomi och valutafrågor om kommissionens meddelande om avskaffande av skattehinder för tillhandahållande av tjänstepensioner över gränserna (KOM(2001) 214 - C5-0533/2001 - 2001/2212(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)

Muscardini
Fru talman! Jag har naturligtvis inte förstått de oerhört viktiga skälen till att man valt denna typ av tidsplan för dagens sammanträde. Men jag begriper faktiskt inte hur vi skall kunna avsluta omröstningen klockan 11 på morgonen och sedan på eftermiddagen, efter kl. 17.00, diskutera ett mycket viktigt betänkande om sociala och ekonomiska problem, med risk för att det inte är så många ledamöter kvar i kammaren. Om det nu är så att det är viktigare att diskutera Berlusconi än Europeiska unionens sociala politik i parlamentet, så säg det. För i så fall vet vi att vårt arbete är fullständigt meningslöst.

Talmannen
Tack, fru Muscardini. Som ni vet har kammaren antagit förslaget till föredragningslista.
RÖSTFÖRKLARINGAR
Betänkande (A5-0400/2000) av Costa Neves och Buitenweg

Fatuzzo
Fru talman! Betänkandet av Costa Neves och Buitenweg gäller Europeiska unionens allmänna budget. Som ni kan se, fru talman, så är minst häften av den publik som just nu kan bevittna hur ledamöterna lämnar kammaren samtidigt som Fatuzzo börjar avge sina röstförklaringar - vilket är en ren slump - äldre och pensionärer. Hur som helst, jag har försökt hitta de poster som skulle kunna gälla eller intressera just de gamla och pensionärerna i unionens budget. Jag var tvungen att ta till den förstoringsfunktion som finns i datorerna och som, vilket ni säkert känner till, gör det möjligt att förstora texten i olika dokument, och jag har letat och letat utan att hittat någonting. Det är därför, fru talman, som jag blev tvungen att rösta emot denna budget från Europaparlamentet. Nästa år, i slutet av 2002, hoppas jag däremot få nöjet att rösta för, eftersom det väl då äntligen finns en rejäl, betydande och tydlig post till förmån för pensionärerna.

Andreasen, Jensen, Riis-Jørgensen och Ole Sørensen
. (DA) Vi har röstat emot ändringsförslag 7 till betänkandet angående förslag till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2002, som lagts fram av Jens-Peter Bonde å Gruppens för demokratiernas och mångfaldens Europa vägnar. Förslaget är i sin nuvarande form fullständigt oanvändbart när det gäller att garantera bättre rutiner vad gäller ledamöternas reseersättningar. Vi anser dessutom att ledamöternas reseersättningar är en fråga som skall behandlas i samband med en reform av ledamotsstadgan.

Caullery
. (FR) Jag tror att det är viktigt att vi, i slutet av detta budgetförfarande för budgetåret 2002, gör vissa kommentarer angående jordbruket, gemenskapens gränsregioner och Europeiska unionens externa åtgärder, för att begränsa oss till det väsentliga.
När det gäller jordbruket kommer ett underutnyttjande av budgeten för år 2001 på flera miljarder euro att visa sig genom en betydande tillbakagång av anslag till medlemsstaterna, samtidigt som en stark dollar i förhållande till euron automatiskt åtminstone kommer att ha fått välmående marknader till följd.
Men om det vore nödvändigt borde kommissionen inte tveka ett ögonblick att, genom en tilläggs- och ändringsbudget eller genom överföringar, förlänga det särskilda programmet för uppköp av nötkött med 6 månader, ett program som inrättades på grund av följderna av galna ko-sjukan, och som slutförs i slutet av året, samtidigt som det föreslås i ändringsskrivelse 2 att den miljard euro som ursprungligen planerats för eventuella ytterligare behov förknippade till BSE skall avskaffas.
Gränsregionerna för sin del, som försågs generöst inom ramen för överenskommelserna från Berlin, kommer att tilldelas 16 miljarder euro på 7 år; och vid toppmötena i Nice och Göteborg bekräftades denna inriktning, vilket gav kommissionen i uppgift att inrätta ytterligare ett program på omkring 191 miljoner euro; budgetutskottet ansåg för sin del att det vore lämpligt att skjuta till 50 miljoner inom ramen för Interreg.
Många av dessa nya behov har inte tydligt visat sig för ett antal av dessa 22 gränsregioner (från Finland till Grekland och Bayern), trots att dessa regioner redan mottar ett betydande finansiellt stöd och kommer att vara de första som drar fördel av utvidgningen.
Jämförelsevis kan man, när man betraktar de summor som står på spel, inte annat än chockeras av frånvaron av stöd, efter stormarnas förstörelse av de franska skogarna, följderna av översvämningarna i Picardie, liksom de omedelbara skadorna som orsakades av oljefartyget Erika. Inför sådana nödsituationer borde man till och med ha inlett omstruktureringar av anslag.
(Inlägget kortades ned i enlighet med artikel 137 i arbetsordningen.)

Wijkman
. (EN) Under budgetdiskussionerna med kommissionen om utgiftskategori 4 uppnåddes en bred överenskommelse om vikten av att förbättra rapporteringssystemet om bistånd, samt om behovet av att utveckla mål och indikatorer för att mäta biståndets inverkan. Vidare har även en överenskommelse uppnåtts om att ha som riktmärke att 35 procent av utgifterna skall anslås till stöd till social infrastruktur.
Det var min avsikt att som föredragande för biståndsbudgeten föreslå ett muntligt ändringsförslag till det ursprungliga ändringsförslaget, som jag lagt fram, som betonar " ... till de sociala sektorerna i ett visst land, återspeglar betalningsmottagarnas önskemål och att en viss grad ... normen. Framsteg på vägen mot riktmärket kommer att övervakas genom det gemensamma systemet för information inom RELEX" .
På grund av procedurregler och tidsbrist blev det emellertid omöjligt att lägga fram det här muntliga ändringsförslaget. Avsikten var emellertid att betona att riktmärket skall ses i ett sammanhang inte bara när det gäller givarnas totala utgifter, utan även mottagarländernas önskningar skall beaktas.
Betänkande (A5-0447/2001) av Wynn

Colom i Naval
. (ES) I det interinstitutionella avtalet från 1999, som jag var föredragande för, skapades flexibilitetsinstrumentet, en light ändring i budgetplanen som är mindre besvärande för rådet. Under de två föregående budgetåren forcerade vi nämnda mekanism något, då vi tillämpade den för att ta oss an behoven i Kosovo och Serbien då rådet vägrade stå vid sitt ord och gå med på den ändring av budgetplanen som framkom av dess uttalande den 6 maj 1999.
I år hade kommissionen lagt fram ett förslag för att använda flexibilitetsinstrumentet. Det var för första gången i enlighet med både avtalets text och syfte. Men inte heller denna gång har det gått och ansvaret för det ankommer på parlamentet.
Det handlade om att finansiera 197 miljoner euro av de 281 som omstruktureringen av den flotta som fiskade i marockanskt vatten kommer att kosta. En flotta och en industri som ger sysselsättning i några av de mest eftersatta regionerna i det nuvarande EU: Galicien, Andalusien, Algarve. Alla ligger i mål 1-område!
Samma eftermiddag som överenskommelsen den 21 november sonderade rådet och kommissionen lösningar som inte innebär minskning för någon, men det verkar som om det för vissa inte var tillräckligt att erhålla resurser som var svåra att rättfärdiga, utan att det skulle ske på bekostnad av de andra. Resultatet är att mål 1-områden i Spanien och Portugal själva skall betala 40 procent av omstruktureringen av flottan genom ändringen av programplaneringen för Fonden för fiskets utveckling (FFU).
Min kollega Barbara Dührkop kommer att fortsätta denna röstförklaring.

Dührkop Dührkop
. (ES) Jag fortsätter den röstförklaring min kollega Joan Colom påbörjade.
Men det fanns en, som Stoiber, i en så framgångsrik region som Bayern, som ansåg att det var valtekniskt bra för honom att sätta ett pris som han kunde visa i en tidningsrubrik: ett program, utan rättslig grund dessutom, för gränsöverskridande samarbete med kandidatländerna, som finansieras med en del av de pengar som avsatts för omstruktureringen av fisket. Demagogin är smittsam och andra följde hans exempel. Omstruktureringsprogrammet blev taget som gisslan, trots att det redan fanns anslag för gränsöverskridande samarbete, åtminstone i budgetposterna B5-3003, B5-510, B2-141, B3-1010, B3-1021 eller B3-306.
Jag vill uppmärksamma att vi tycker att det är bra att man försöker förbereda dessa regioner och att de alltid haft vårt stöd. Det vi inte kan vara nöjda med är att det görs på bekostnad av de regioner som drabbats av en oväntad omstrukturering. Och även om resolutionen bekräftar att man 1999 inte förutsåg att utvidgningen kunde få konsekvenser för gemenskapens gränsregioner, är det inte sant. I Tyskland t.ex. kommer gränsområdena att få gemenskapsstöd som överstiger 10,5 miljarder euro.
Sällan har vi sett ett så tarvligt och nationalistiskt spektakel i detta hus. Det liknar en stereotyp av rådet.
Vi röstar för, men utan entusiasm. Vi röstar för eftersom vi inte vill offra dessa fattiga regioner på den iberiska halvöns kust, men vi gör det också i solidaritet med dessa regioner och med dem som gränsar till kandidatländerna, för en solidaritet som vi verkligen saknat i denna förhandling.
Betänkande (A5-0453/2001) av Peijs.

Berthu
. (FR) Under denna sista sammanträdesperiod i Europaparlamentet för år 2001, som också är den sista före införandet av euromynten och eurosedlarna, måste man konstatera att Europaparlamentet inte har anordnat något högtidligt möte, eller ens någon debatt, för att hälsa välkommen det som, för alla de federalister som är i majoritet här, i princip utgör det största europeiska " integrationsprojektet" .
Varför denna tystnad, som förresten har varat i flera sammanträdesperioder, och som enbart har störts av dem som förespråkar suveränitet? Svaret är enkelt: den slutliga etappen för den gemensamma valutan - det vill säga det fysiska utbytet av mynten och sedlarna från och med den 1 januari 2002 - är grundad på två stora bluffar.
För det första är den gemensamma valutan fullständigt onödig ur teknisk synvinkel, och tjänar inget annat till än att tillfredsställa extremismen hos vissa federalister, som absolut vill ha enhetliga valutatecken inom hela Europa. I praktiken skulle vi mycket väl ha kunnat stanna kvar i den nuvarande situationen: en euro för internationell användning, som är överordnad de nationella valutorna. Man kommer alltså att rubba människors vanor, göra deras liv svårare under de kommande månaderna, utan tvekan ytterligare minska det förtroende som knyter dem till deras nationella institutioner, och allt detta utan någon verklig nytta, förutom tillfredsställandet av den federalistiska lidelsen.
Den andra bluffen är att allmänheten aldrig har upplysts på ett korrekt sätt, och att den till och med har manipulerats. Vid Maastrichtavtalet, liksom under de därpå följande åren, har allmänheten aldrig exakt insett hur långt avtalet sträckte sig, nämligen till försvinnandet av francen. Efteråt gjordes allt för att få det att verka som om allmänheten anslöt sig till projektet, vilket inte var sant. I dag är insikten plågsam: 52 procent av fransmännen anser att den gemensamma valutan har flera nackdelar än fördelar, jämfört med 33 procent som tycker tvärtom (le Figaro, 11 december); 62 procent skulle vilja fortsätta att använda francen, jämfört med 32 procent som tycker tvärtom (Wall Street Journal, 11 december). Procentantal i samma storlek återfinns inom hela Europa.
Bedrägeriet är så omfattande att man nästa år, när människors ögon kommer att ha öppnats, inte bara kommer att behöva se över euron, utan också överväga allvarliga reformer av de europeiska institutionerna för att sådana manipulationer inte skall att inträffa igen.
Resolutionsförslag (B5-0747/2001)

Sacrédeus
. Utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik biföll enhälligt mitt ändringsförslag 22 om en ny punkt 9 i resolutionen med följande lydelse: " Uppmanar parterna att försäkra sig om att staten har monopol på våldsutövandet och att inga parallella militära strukturer kan fortsätta sin verksamhet" .
För att fred - någon gång - skall kunna uppnås mellan israeler och palestinier, mellan staten Israel och den Palestinska myndigheten, är det grundläggande att våldsmonopolet utövas av statsmakten och att inte paramilitära, islamiska terroristgrupper - som Islamiska jihad, Hamas och Hizbollah - tillåts vara beväpnade och utöva terroristattacker mot civila som nu sker med stor regelbundenhet.
I plenum har förkastades tyvärr mitt ändringsförslag. Däremot har de tankegångar jag presenterat tagits med i punkt 3.3 resolutionen i kompromisskravet om " en begäran om att den Palestinska myndigheten se till att terroristnätverken upplöses, bl. a. genom att gripa och åtala alla misstänkta personer" .
Denna begäran betraktar jag som en framgång i sig och som en mycket tydlig skrivning i samma anda och med samma inriktning som mitt ursprungliga ändringsförslag.

Souchet
Den omröstning som just har slutförts utgör ett nytt och exemplariskt exempel på Europaparlamentets ofta förlamade uppförande. Hur kan vår kammare egentligen på en och samma gång med stor majoritet anta ett förslag i vilket den uppvisar sin " fasta beslutsamhet att gemensamt kämpa mot terrorismen" sida vid sida med USA, och samtidigt neka en stor majoritet att begära att den palestinska myndigheten fördömer terrorismen.
Jag är faktiskt förbluffad över att nära 320 ledamöter röstade emot ändringsförslag 6, i vilket man föreslog något som dock tycks vara uppenbart, det vill säga att det stöd som vi ger den palestinska myndigheten och dess institutioner måste åtföljas av ett beslutsamt fördömande av samma myndighets våldshandlingar, och av inrättandet av effektiva åtgärder för att sätta stopp för terroristattentaten.
Vad vinner man genom att på detta sätt använda sig av ett tvetydigt språk? Genom att vi avstår från en balanserad politik äventyrar vi vår diplomatiska trovärdighet och odlar en partisk bild av unionen. Vill vi att nästa europeiska delegation skall avvisas i Israel, liksom den som leddes av det belgiska ordförandeskapet? Varför skulle vi ge ett så tvetydigt budskap till terroristerna, som om det fanns goda och ondskefulla terrorister?
Vårt fördömande av terrorismen måste vara globalt och inte medge några undantag. Detta skulle bara göra oss mer tillfreds när det gäller att bekräfta vår önskan att få se det palestinska folket förfoga över en fullständig stat med alla dess kännetecken, som skulle vara helt och hållet självständig. Alla folk vill förfoga över en verklig stat som skall vara ett uttryck för deras suveränitet, och det palestinska folket har rätt till detta liksom andra folk. Men vi hjälper inte ledarna för den palestinska myndigheten att uppföra sig med det ansvar som passar sig för statliga myndigheter genom att tillämpa eftergivenhet gentemot terrorismen.
Betänkande (A5-0440/2001) av Watts.

Fatuzzo
Fru talman! Förlikningskommittén har beskrivit boende- och arbetsvillkoren ombord på de fartyg som angör gemenskapens hamnar för oss. Jag röstade för, fru talman, för jag minns mycket väl hur det var att leva ombord när jag som ung arbetade på passagerarfartyg som gick mellan New York och Bahamas. Vissa sjömän har det bra ombord, när deras skift är slut: befälet på bryggan och på däck äter till exempel i restaurangen med passagerarna, de dricker whisky i passagerarnas bar, de dansar med passagerarna. Men sedan finns det också kockar, skeppsgossar och matroser som dessvärre bor i pyttesmå hytter på fyra gånger fyra meter och som inte lever ett lika bekvämt liv ombord. Jag hoppas verkligen att min röst för detta betänkande skall bli till nytta och att vi verkligen på allvar börjar intressera oss för boende- och arbetsförhållandena ombord på våra fartyg, men för alla sjömän, inte bara för vissa.

Titley
. (EN) Fru talman! Jag välkomnar varmt det här betänkandet av min kollega i socialistgruppen, Mark Watts, som kommer att göra det möjligt för EU:s medlemsstater att tillämpa internationella normer för säkerhet på fartyg, förhindrande av förorening samt boende- och arbetsförhållanden ombord. Med det här betänkandet blir det möjligt att påverka en rad frågor på ett positivt sätt: Det kan förbättra livet för de människor som arbetar ombord på fartyg och vidare är det i linje med EU:s försök att ta på sig en pionjärroll för att skydda miljön. Kravet på " svarta lådor" som registrerar uppgifter om resan, är ett viktigt och konkret sätt att säkerställa att alla de fartyg som anlöper EU:s hamnar följer gemensamma normer.
Betänkande (A5-0441/2001) av Ortuondo Larrea.

Fatuzzo
Fru talman! Ortuondo Larreas betänkande befäster förlikningskommitténs utkast till direktiv om gemensamma regler och standarder för inspektioner och tillsyn av fartyg som anlöper Europeiska gemenskapens hamnar. Jag röstade för betänkandet, men jag skulle helst se, fru talman, att inspektionerna ombord på fartygen utfördes av inspektörer från Europeiska unionen och inte av inspektörer från respektive nationalstater. Vi känner väl till att de olika nationalstaterna inte vill se några kontroller av hur de europeiska direktiven tillämpas. I samband med ett förlikningsförfarande motsatte sig till exempel samtliga unionens femton medlemsstater att det infördes kontroller av hur miljödirektiven tillämpas.

Sanders-ten Holte
. (NL) Det gläder mig att man i förlikningen äntligen kunnat enas om de tre viktigaste åtgärderna i Erika 1-paketet. Under lång tid har man debatterat och förhandlat, nu är det dags att tillämpa och genomföra lagstiftningen!
Vad betänkandet om klassificeringssällskapen beträffar så var frågan om ersättningsansvar den viktigaste även för liberalerna. I den första och andra behandlingen yrkade vi på ett tak för klassificeringssällskapens ersättningsansvar eftersom dessa organisationer endast utgör en del av kedjan av ersättningsansvariga. Ett obegränsat ersättningsansvar är enligt vårt synsätt endast berättigat när det är fråga om grov försumlighet. Vidare sörjer ett tak för att den tämligen slutna klassificeringsmarknaden på långt sikt blir mer öppen och att ett mer balanserat spelfält uppstår. För närvarande kan nya klassificeringssällskap knappast konkurrera med den befintliga (nationella) organisationen under en regim med obegränsat ersättningsansvar.
För att inte underminera Erika 1-paketet och för att hålla fast vid fördelarna med Watts betänkande (voyage data recorders i fartyg), har liberalerna i den tredje behandlingen med viss motvilja accepterat att det står medlemsstaterna fritt att i förhandlingar med klassificeringssällskap nå avtal om ett högre, obegränsat ersättningsansvar. Dock måste följderna av detta utvärderas av Europeiska kommissionen.
Liberalerna gläder sig åt att extra garantier nu har innefattats i förordningen som förekommer att en intressekonflikt uppstår mellan ett klassificeringssällskap och ägaren till ett fartyg som kontrolleras. Sällskapet måste nu vara fullständigt oberoende, vilket också är logiskt.
Betänkande (A5-0344/2001) av Hatzidakis.

Fatuzzo
Fru talman! I Hatzidakis betänkande handlar det åter om fartyg, och även det betänkandet gäller förlikningskommitténs slutsatser, denna gång om dubbelskrov på tankfartyg. Jag röstade för, eftersom jag anser att det är viktigt att vi har kommit fram till denna överenskommelse. Tankfartyg med dubbelskrov seglar på alla världens hav och erbjuder därmed bättre säkerhet mot föroreningar. Men det skulle också glädja mig om vi kunde få till stånd en bättre säkerhet även för sjömännen, som inte har det så lätt ombord på fartygen, och framför allt om man kunde förbättra den elektroniska navigationsutrustningen. Vi borde med alla till buds stående medel försöka undvika katastrofer till sjöss innan vi inför dubbelskrov på fartygen eller åtminstone innan vi fattar beslut om att fördubbla skroven. Dessutom är det billigare att förbättra den elektroniska navigationsutrustningen än att fördubbla skroven.
Betänkande (A5-0417/2001) av Pérez Royo.

Berès
. (FR) Betänkandet från min kollega Fernando Pérez Royo om finansiella säkerhetsordningar är viktigt för att harmonisera rättsordningen för finansiella instrument i Europa. Liksom min kollega förespråkar jag verkligen harmoniseringen av dessa marknader, och detta inom en rimlig tid. Pérez Royos arbete går i denna riktning.
Även om detta betänkande i det stora hela motsvarar min uppfattning av de framtida europeiska finansiella marknaderna, har de franska socialisterna inte följt föredraganden på tre punkter.
I artikel 2.4 utvidgas tillämpningsområdet för direktivet till samtliga ekonomiska aktörer och ordningen för de prioriterade fordringsägarna ändras följaktligen vid konkurser som äventyrar möjligheterna till sanering av företag genom att innehavet av tillgångarna överförs till de långivande bankerna, och tillgångarna skulle på detta sätt undantas från de prioriterade fordringsägarna (anställda, sociala och skattemässiga organ).
I artikel 6 föreskrivs användningen för förmånstagaren av garantin med finansiella instrument som ges i enlighet med hypotekssystemet, vilket orsakar svårigheter som är förknippade med äganderätten och spårbarheten av värdepapper, och vilket alltså äventyrar öppenheten hos de europeiska finansiella marknaderna.
I artikel 10.2, såsom den ändrats genom ändringsförslag 17, avskaffas slutligen de detaljerade kriterierna för lokalisering, och därmed fördöms alla trovärdiga försök till öppenhet hos våra finansiella marknader och man föregriper arbetet med den internationella konventionen för civilrätt i Haag.
Omröstningen i kammaren som bekräftade föredragandens val att utvidga direktivets tillämpningsområde gjorde att de franska socialisterna röstade emot texten i sin helhet.
Resolutionsförslag (B5-0821/2001)

Berthu
. (FR) De stora grupperna i denna kammare har precis ingivit och röstat om en resolution, vilket var förvånande vad dem beträffar, som fördömer kommissionen för att den inte lade fram sitt lagstiftningsprogram för 2002 i tid, och på ett tillräckligt detaljerat sätt. Vi kan uppenbarligen inte annat än ansluta oss till denna åtgärd, men vi kan inte heller låta bli att fråga oss varifrån denna allmänt utbredda ilska gentemot Romano Prodi kommer. Allt sker som om majoriteten i detta parlament försökte göra sig kvitt honom.
Varför? Har han till slut börjat väcka missnöje på grund av uttalanden som ibland inte är tillräckligt federalistiska? Förebrår man honom att han inte med tillräcklig kraft vill motsätta sig rådet, som under den senaste tiden tycks mer förbittrad än vanligt när det gäller kommissionens gamla " integrationism" , och dess försvar av en " gemenskapsmetod" som tillintetgjorts genom Europas utveckling, och särskilt genom utvidgningen?
Man bör också nämna en annan förklaring, som snarare skulle oroa oss: övergången till införandet av euromynten och eurosedlarna den 1 januari 2002 ser inte bra ut, och det verkar som om den riskerar att uppfattas negativt av medborgarna. Det är mycket möjligt att de federalistiska politiker som befolkar denna kammare börjar hålla sitt avstånd till en institution som de förbereder sig att anklaga i morgon för att den inte har förberett övergången tillräckligt väl. Kommissionen skulle utgöra en perfekt syndabock för dessa politikers synder, vilket för övrigt till stor del skulle vara berättigat.

Muscardini
. (IT) I slutsatserna till sitt meddelande framhåller kommissionen att samtidigt som den " håller på med en fullständig genomgång av hur den verkar politiskt, ekonomiskt och administrativt ... växer oron för att Europa skall fjärma sig från de europeiska medborgarnas omedelbara intressen" .
Jag tror inte det rör sig enbart om oro. Att medborgarna inte är särskilt intresserade av denna radikala revidering av kommissionens arbetsmetoder tycker jag är ett hälsotecken. Det skulle verkligen vara oroande om de intresserade sig för frågor som inte ens vi ledamöter känner någon särskild entusiasm inför, eftersom vi inte har märkt så mycket av denna så kallade radikala reformiver. Vi märker i stället, vilket också medborgarna har noterat, att Europeiska unionen allt mer fjärmar sig från människors vardagsproblem och att den verkar alltmer avlägsen. Kanske kan införandet av euron bidra till att Europa uppfattas som något som är gemensamt för flera folk när vi väl har kommit igenom de första svårigheterna att förstå dess värde jämfört med den gamla valutan. Men förmodligen kvarstår, framför allt bland de äldre, känslan av att ha blivit frånlurade den gamla valutan, en valuta som försvann utan att någon frågade dem om deras uppfattning.
Känslan av främlingskap är reell och den blir allt vanligare bland befolkningen. I de avgörande ögonblicken i vårt gemensamma liv visar sig detta främlingskap indirekt, i de åsikter som framförs av den ena eller andra regeringen. Det är visserligen legitima åsikter, men åsikter som knappast bevisar förekomsten av en gemensam helhetssyn, en helhetssyn som alltid företrätts symboliskt av kommissionen som brukade vara tongivande genom sina konkreta uttalanden och förslag. När vi nu ställs inför problem i samband med utrikespolitiska frågor så verkar Europa emellertid inte existera, bland annat på grund av att det inte är kommissionen som företräder utrikespolitiken. Och inte blir den tydligare genom " herr GUSP" . Till och med " utvidgningen" , vars betydelse och omfattning alltid framhålls, uppfattas tvärtom av medborgarna som en försvagning av Europa, snarare än en förstärkning.
Om jag inte delar entusiasmen inför de " styrelseformer" som formuleras i meddelandet, så är det inte på grund av att jag anser att de frågor som behandlas och de löften som ges inte skulle gå i rätt riktning, eller att lagstiftningsförslagen skulle vara kvantitativt otillfredsställande. Som redan framhållits är kvaliteten inte beroende av antalet. Det måste också påpekas att en alltför detaljerad reglering ger en förvriden bild av Europeiska unionen och får den att framstå som det byråkratiska vidunder som är så fruktat av näringslivet och av medborgarna. Nej! Det föreslagna arbetsprogrammet måste vara ett politiskt dokument och inte en förteckning över administrativa åtgärder. Det måste ange skälen till vissa förseningar och de faktiska hinder som har gjort att det inte gått att uppnå vissa mål. Det måste ange vissa prioriterade mål, genom vilka enhetsprocessen kan föras vidare. Om Europa " skall spela en fullständig och verksam roll vid internationell krishantering och krislösning" beror också på kommissionens vilja, och inte bara på möjligheten att globalt utöva sin funktion som förslagsställare. Och snarare än i förmågan att odla reglementsenliga ärtor så visar sig den europeiska identiteten i utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiken. Det är detta som kommissionen bör koncentrera sig på om den inte allt mer, även under 2002, vill krympas till en rent byråkratisk-administrativ enhet.
Resolutionsförslag (B5-0813/2001)

De Rossa
. (EN) Generellt sett samtycker jag (även om jag har vissa reservationer i fråga om en del av språket) med resolutionen som den har lagts fram. Jag anser att Europeiska unionen bör samarbeta på internationell nivå för att bekämpa terrorism, organiserad brottslighet och enskilda kriminella, vilka alla använder sig av skillnaderna i rättsliga system för att undvika att ställas inför rätta.
Min huvudsakliga reservation i fråga om den här resolutionen är dock frånvaron av hänvisningar till den internationella brottsmålsdomstolen, initierad av Romkonventionen. När den här domstolen har inrättats kommer det att blir möjligt att ställa enskilda misstänka för brott inför rätta, även för brott mot krigets lagar. Den här domstolen, som USA:s regering motsätter sig, skulle garantera en rättvis rättegång och skulle på ett opartiskt sätt gälla för alla. Under de rådande omständigheterna behövs den här domstolen mer än någonsin tidigare.
Betänkande (A5-0394/2001) av Lagendijk

Fatuzzo
Fru talman! Hur härligt skulle det inte vara om vi lyckades hitta en lösning för att förebygga konflikter! Jag röstade för detta dokument, fru talman, men jag är övertygad om att vi skulle kunna undvika dessa konflikter - som egendomligt nog till 99 procent gäller fattiga länder i världen, till och med mycket fattiga länder - om vi bara lyckades göra dessa länder en aning mindre fattiga. Jag tycker med andra ord att Europeiska unionen bör fortsätta sina insatser till stöd för ekonomierna i tredje världen och de fattiga länderna, för jag är övertygad om att det är bara genom att förbättra livskvaliteten för de människor som i vår värld lever i fattigdom - eller till och med i den värsta fattigdom man över huvud taget kan föreställa sig - som vi lyckas undvika alla typer av konflikter.
Betänkande (A5-0418/2001) av Gahler

Fatuzzo
Gahlers betänkande, fru talman, gäller förbindelserna mellan EU och den islamiska republiken Iran. Jag hade förmånen att ha ett kommunalråd från Pensionärspartiet som var född i Iran och som hade bott i Iran under trettio år, och som samtidigt var iransk och italiensk medborgare. Han förklarade situationen i Iran ordentligt för mig och jag är mycket glad över att landet försöker återvända till den demokrati som shahen, även om han var en kejsare, hade infört i landet. Jag vill därför uppmuntra till att man fortsätter på den inslagna vägen och förverkligar det parlamentariska utbytet mellan Iran och Europeiska unionen och framför allt vill jag föreslå er, fru talman, att bjuda in president Khatami att tala inför vår församling här i Strasbourg.

Titley
Jag välkomnar ansatserna för att förbättra förbindelserna med Iran. Men vi måste alltid ta hänsyn till det faktum att de mänskliga rättigheterna i Iran om något håller på att försämras och inte förbättras. Iran fortsätter att finansiera terroristgrupper som verkar i Mellanöstern, exempelvis Hizbollah. Iran finansierar särskilt terroristgrupper som fortfarande håller ett antal israeliska soldater som gisslan, vilka officiellt anges vara saknade i strid. Om Iran menar allvar med att utveckla bättre förbindelser med väst borde landet sätta press på dessa grupper att släppa dessa soldater.
Jag skulle i synnerhet vilja rikta parlamentets uppmärksamhet på fallet Ron Arad, en israelisk officer i flygvapnet som 1986 tillfångatogs av en shiitisk milisgrupp i Libanon. Han såldes sedan 1987 till en annan grupp som finansierades och drevs av Iran. Ingen har sett honom sedan 1987. Hans dotter var liten när han togs som gisslan. Skulle det inte vara ett lämpligt budskap nu i juletid om hon nu äntligen skulle kunna få träffa sin far som försvann för 15 år sedan? Iran måste hjälpa dessa soldater att bli frisläppta om landet menar allvar med att utveckla fredliga förbindelser med resten av världen.
Betänkande (A5-0388/2001) av Van den Burg

Fatuzzo
Fru talman! Van den Burgs betänkande gäller regelverket för beskattning av pensioner i andra pelaren, dvs. tjänstepensionerna. Vi vet att EET-systemet tillämpas, dvs. man beskattar antingen pensionerna eller räntan på det utnyttjade kapitalet, på det som utbetalas som tjänstepension, eller man betalar skatt på pensionen. Pensionärspartiet föreslår genom mig att man tillämpar FFF-systemet, dvs.: frånvaro av skatter när man betalar in bidragen till pensionerna, frånvaro av skatter när kapitalet som har byggts upp på det viset utnyttjas och frånvaro av skatter när tjänstepensioner betalas ut. Om vi verkligen vill förbättra och förstärka möjligheterna att spara genom pensionerna - tjänstepensioner, företagens pensioner och frivilliga pensioner - så måste medlemsstaterna sluta beskatta dem. När vi som unga tänker på vår framtid, så måste vi tänka på att vi blir gamla och att ingen kommer att försörja oss, om inte vi själva gör det genom våra pensioner.

Lulling
. (FR) Tjänstepensionerna kommer att bli allt viktigare för att pensionerna skall garantera säkerheten, hållbarheten och effektiviteten hos det sociala skyddet, liksom en skälig levnadsnivå för pensionärer. Det är mycket brådskande att inrätta en verklig inre marknad för pensionsfonder, och för att göra detta måste man föreskriva ett skattemässigt tillvägagångssätt med vilket man, oberoende av en ansluten persons eller en pensionärs hemviststat, kommer att undvika att inbetalningarna och pensionsutbetalningarna underställs dubbelbeskattning, samt avskräcka från skatteflykt för pensionstagare i syfte att undkomma beskattning.
Jag röstade inte för betänkandet från utskottet för ekonomi och valutafrågor om meddelandet från kommissionen om avskaffande av skattehinder för tillhandahållande av tjänstepensioner över gränserna, eftersom de tillvägagångssätt som förespråkas i detta betänkande går emot det syfte som eftersträvas.
De förslag som finns i det betänkande som lagts fram för oss kommer nämligen att leda till en kostsam byråkrati som är förknippad med ett utbyte av upplysningar och med skatteuppbörden mellan medlemsstaterna, och utgör ingalunda en praktisk och effektiv lösning för att avskaffa skattehindren för tillhandahållandet av tjänstepensioner över gränserna.
I stället för att inleda en samrådsprocess för att inrätta den av de för närvarande gällande skattemodellerna i medlemsstaterna som är den mest effektiva och den minst byråkratiska, i syfte att undvika dubbelbeskattning av inbetalningar och pensionsutbetalningar, förespråkar man i betänkandet redan nu EET-systemet, trots att det är uppenbart att skattesystemet EET, som omfattar en beskattning vid anslutning till planen och tillbakadragandet av pensioner vid utträdandet, skulle garantera en enhetlig skattemässig behandling, oberoende av den anslutna personens eller pensionärens hemviststat, och skulle göra det möjligt att garantera skatteunderlaget i det land som medger skattemässiga fördelar när det gäller inrättandet av tjänstepensionsplanen, och göra frågan om fördelningen av skatteinkomsterna överflödig.
(Inlägget kortades ned i enlighet med artikel 137 i arbetsordningen.)

Homosexuellas rättigheter vid EU:s institutioner
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är muntlig fråga (B5-0533/01) till kommissionen från 33 ledamöter om homosexuellas rättigheter vid EU:s institutioner.

Lund
Herr talman! Ni lovade i samband med ert tillträde, kommissionär Kinnock, att kommissionen skulle bli världens bästa förvaltning. Jag litar på att ni är rätt person för att klara denna uppgift. Frågan om att ge de anställda lika rättigheter oavsett sexuell läggning är ett viktigt steg på vägen. Under de senaste tolv åren har det skett en mycket positiv utveckling av de homosexuellas möjligheter att få tillerkänt sig samma rättigheter som de heterosexuella. Mitt eget land, Danmark, införde 1989 som första land i världen en lagstiftning om registrerat partnerskap, motsvarande äktenskap, för homosexuella och flera länder följde efter. Jag kan nämna Holland, Norge, Sverige, Tyskland och Finland. Andra länder inom EU har antagit en lagstiftning som inte innebär en riktigt lika hög grad av likställighet med äktenskap.
Även inom EU:s regi går utvecklingen nu i rätt riktning. Låt mig nämna fyra väsentliga punkter. Icke-diskrimineringen av minoriteter har nu inskrivits i målen för det europeiska samarbetet. Med förankring i artikel 13 i fördraget har man konkret angripit särbehandlingen på arbetsmarknaden på grund av sexuell läggning. I stadgan om de grundläggande friheterna fastslås uttryckligen att man inte får diskriminera någon på grund av deras sexuella läggning. Slutligen har parlamentet flera gånger rekommenderat att par av samma kön skall garanteras samma rättigheter som par av olika kön, samt att medlemsländerna skall godkänna registrerat partnerskap. Utvecklingen har varit mycket positiv under senare år.
Nu är tiden inne för EU:s egna institutioner att leva upp till samma standarder. Jag välkomnar därför ert utspel. Ni har, herr Kinnock, möjligheten att påverka i rätt riktning. Efter utspelet kan homosexuella få fullständiga rättigheter, om det finns en partnerskapslagstiftning i deras hemland. Jag har ett par frågor i detta sammanhang. Då likheten mellan olika medlemsländers partnerskapslagstiftning och äktenskapslagstiftning varierar, vill jag gärna be er ange vilka länders medborgare som kommer att få fullständiga rättigheter. Var kommer kommissionen att dra gränsen? Dessutom förutser kommissionen att heterosexuella sammanboende skall kunna få vissa rättigheter, exempelvis sjukförsäkring för sin partner. Detta är ett framsteg, men jag skulle vilja fråga om avtalet även omfattar homosexuella sammanboende i samtliga medlemsländer? Kan exempelvis engelska och italienska homosexuella som är sammanboende uppnå dessa begränsade rättigheter? Slutligen en fråga beträffande tidsplanen. När räknar ni med att dessa nya regler för personalen kan träda i kraft inom EU:s institutioner? Många kommissionärer har under tidens lopp lovat guld och gröna skogar inom detta område, men ingenting har hänt. Ni har dock verkligen sett till att det händer någonting och för det vill jag ge er mitt erkännande. Jag hoppas att ni kan ge ett positivt svar på den fråga vi har ställt till er här i dag.

Kinnock
. (EN) Ett av de förslag som kommissionen lägger fram i sina reformförslag kommer att utvidga tillgången till vissa familjeförmåner och sociala förmåner till de tjänstemän inom Europeiska unionen som för närvarande förnekas detta, eftersom de inte kan eller vill ingå ett konventionellt, rättsligt bindande äktenskap enligt medlemsstaternas lagar. Jag är mycket tacksam mot Lund och de 32 övriga ledamöterna för att ha initierat denna debatt som gör det möjligt för mig att rapportera till parlamentet om kommissionens avsikter och förslag.
Enligt de aktuella tjänsteföreskrifterna är det bara par som är gifta som har rätt till sociala förmåner och familjeförmåner. Samtidigt som detta uppenbarligen oftast syftar på äktenskap mellan två heterosexuella personer syftar det även på homosexuella om homosexuella äktenskap är rättsligt erkända i en medlemsstat. Som parlamentet vet är för närvarande Nederländerna den enda medlemsstaten i Europeiska unionen där det finns rättsliga bestämmelser för äktenskap mellan två personer av samma kön.
Som kommissionen ser det är det klokt att ta tillfället i akt vid de aktuella omfattande reformerna att se över tjänsteföreskrifterna för att återspegla den omfattande sociala förändring som har inträffat sedan 1968 då föreskrifterna fastställdes i sin nuvarande form. Kommissionen föreslår därför att det skall säkerställas att personal som inte har möjlighet att gifta sig enligt rådande nationell lagstiftning inte skall diskrimineras, och att de som av personliga skäl väljer att inte gifta sig skall bli bättre behandlade. För att uppnå detta försöker kommissionen ge fullständiga lagstadgade rättigheter och samma förmåner till all EU-personal som lever i partnerskap av stabil karaktär.
Jag skulle vilja be parlamentet notera att samtidigt som vi erkänner att inte alla medlemsstaters rättsliga system för ett sådant erkännande ger lika rätt och status, så erkänner kommissionen alla befintliga nationella system som har bestämmelser för stabila partnerskap. Vad oss anbelangar kommer det stabila partnerskap som skall erkännas att omfatta homosexuella partnerskap, vilka kommer att betraktas på samma sätt som heterosexuella partnerskap och vara föremål för följande villkor: För det första måste paret tillhandahålla ett rättsligt dokument från en medlemsstat i EU som erkänner deras status som icke äktenskapliga partner. För det andra får ingen partner vara gift eller leva i ett annat icke äktenskapligt partnerskap. För det tredje får det inte finnas något blodsband i första eller andra led mellan partnerna. För det fjärde får inte paret ha tillgång till rättsligt bindande äktenskap i medlemsstaten.
Människor i erkänt stabila relationer som uppfyller de här kraven kommer att vara berättigade till de familjerelaterade förmåner som enligt de nuvarande tjänsteföreskrifterna bara är tillgängliga för heterosexuella gifta par och för homosexuella tjänstemän av nederländsk nationalitet. Detta kommer att omfatta hushållstillägg, sjukförsäkring och en årlig reseersättning. Som parlamentet vet kan, i motsats till homosexuella par i alla andra medlemsstater än i Nederländerna, heterosexuella sammanboende gifta sig om de så vill. Kommissionen bortser dock inte från det faktum att många människor i det moderna samhället vill ha stabila partnerskap men inte gifta sig. Vi tillstår följaktligen att många partner som inte har gift sig har familjeförpliktelser. Vi anser därför att de som är registrerade skall omfattas av bestämmelser som exempelvis kommer att göra det möjligt för en partner att delta i Europeiska unionens sjukförsäkringsprogram för tjänstemän och som gör det möjligt för en tjänsteman att åtnjuta speciella ledighetsbestämmelser när exempelvis partnern är allvarligt sjuk. Det system som planeras för tjänstemän inom Europeiska unionens institutioner är till stora delar en kopia av det system som för närvarande tillämpas inom OECD.
För att få tillgång till vissa grundläggande sociala rättigheter enligt tjänsteföreskrifterna måste icke gifta heterosexuella partner, såsom angivits, ha skriftliga bevis på att deras partnerskap är erkänt i en medlemsstat, de får inte vara gifta eller leva i ett icke äktenskapligt partnerskap med någon annan, och de får inte ha blodsband med sin partner. Utöver de här två kategorierna av partnerskap, där partnerna har valt att bli officiellt registrerade, finns det även ett begränsat antal partnerskap som inte erkänns av någon medlemsstat, eftersom de som berörs har valt att inte få det rättsliga erkännande som står öppet för dem. I sådana fall föreslår kommissionen att det befintliga rent administrativa erkännandet av vissa partnerskap skall finnas kvar. Detta skulle emellertid vara av mindre betydelse och de rättigheter det resulterar i skulle vara begränsade. Partner skulle exempelvis fortsätta att få tillgång till språkkurser i mån av plats.
I sitt reformpaket från den 30 oktober godkände kommissionen de principer som beskrivits tidigare. Vi beslutade oss även för att intensifiera diskussionerna med de övriga EU-institutionerna och med övriga internationella offentliga organisationer för att ytterligare utveckla dessa förslag. Slutligen förbehöll vi oss rätten att komma med ytterligare förslag efter slutresultatet av de interinstitutionella diskussioner som formellt kommer att inledas någon av de första månaderna nästa år. Frågan om ett erkänt partnerskap kommer att diskuteras vid nästa möte med de administrativa cheferna för alla EU:s institutioner. En arbetsgrupp kommer sedan att vidareutveckla kommissionens förslag och beakta den ytterligare information om situationen i andra internationella organisationer som för närvarande håller på att samlas in. Vi vill naturligtvis använda oss av god praxis när så är möjligt och få de lagstiftande församlingarnas gillande, inklusive det här parlamentets.
I slutet av den här processen kommer vi att lägga fram våra förslag till ändringar av tjänsteföreskrifterna till rådet och till det här parlamentet. Vi hoppas att kunna göra detta under våren 2002. Datumet för genomförande av dessa nya arrangemang, och även mycket annat, kommer därför att i mycket hög grad bero på hur snabbt de behandlas av parlamentet och av rådet. När det gäller rådet finns det inget som tyder på att medlemsstaterna kommer att ha några problem med det här angreppssättet, i synnerhet som det fullt ut erkänner medlemsstaternas behörighet att reglera äktenskapslagstiftningen. Kommissionen inför inte ett separat system för institutionerna - det kan den ju inte. Detta utesluter naturligtvis inte möjligheten att kritiska frågor kan komma att ställas av medlemsstaterna i rådet. Vi måste helt enkelt vänta och se vilka åsikter som faktiskt uttrycks.
Slutligen några ord om kostnaderna. Av uppenbara skäl känner vi ännu inte till det exakta antalet erkända partnerskap bland institutionernas personal eller antalet berörda. Vi kan emellertid göra en rimlig bedömning, och på grundval av den förutsäga att de ovan nämnda åtgärdernas följder för budgeten kommer att bli blygsamma. 250 fullständigt erkända partnerskap och 250 partnerskap med begränsade lagstadgade förmåner skulle exempelvis skapa årliga kostnader på mindre än 3 miljoner euro.
När de väl genomförts kommer de åtgärder som vi föreslår att medföra att vissa grundläggande medborgerliga rättigheter erkänns och respekteras. De kommer att främja en upplyst inställning och kommer att förbättra stämningen och levnadsvillkoren för många av de högt uppskattade anställda inom Europeiska unionens olika institutioner. Jag hoppas att det här parlamentet kommer att stödja dessa rimliga sociala innovationer och jag ser fram emot ytterligare konstruktiva diskussioner.
(Applåder)

Harbour
Herr talman! Jag skulle vilja tacka herr Kinnock för hans karaktäristiska kompletta föredrag och diskussion i ämnet, och även för det mycket omfattande material han förser oss med när det gäller frågan om reformer av tjänsteföreskrifterna. Vi kommer att få en chans att återvända till det här ämnet, som han säger, när vi får det detaljerade förslaget till tjänsteföreskrifter. De frågor som tog upp täcktes mycket kortfattat i det betänkande jag skrev för parlamentet år 2000, där vi angav att vi efterlyste ett tillvägagångssätt där bästa praxis används. Den sammanfattning kommissionären gav oss visar tydligt på den mängd arbete som har utförts i fråga om detta. Med tanke på att det är en mycket känslig fråga och att medlemsstaterna säkerligen kommer att titta mycket noggrant på den, kommer det slags balans han har uppnått att i hög grad vara den rätta.
Det är mycket viktigt att vi tittar på det här i det breda perspektivet att erkänna stabila partnerskap som han beskrev det i sitt diskussionsdokument från november 2000. Det är verkligen det vi diskuterar här. Vi talar inte om något särskilt slags partnerskap - det vore i sig diskriminering - utan om att erkänna stabila partnerskap.
En av de saker som jag särskilt vill ta upp med honom är frågan om barn i partnerskap. Det har inträffat några omskrivna fall nyligen i Förenade kungariket som gäller den brittiska militärmakten. En soldat som tragiskt omkom när han var i tjänst hade ett stabilt partnerskap och ett barn i det partnerskapet, men omfattades faktiskt inte som situationen i Förenade kungariket ser ut. Det är en viktig fråga.
Den andra frågan som jag vill ta upp handlar om pensionsbestämmelser och om personalens rätt och förmåga att bestämma till vem deras pension skall betalas ut och hur flexibla de kan vara när det gäller att fatta det beslutet eller att bestämma till vem betalningen och förmånerna skall ställas i händelse av deras död.

Cashman
Herr talman! Jag skulle vilja tacka kommissionär Kinnock för hans detaljerade svar. Jag skulle vilja ge honom ytterligare uppmuntran. Han har helt och hållet rätt i att vi skall se till den bästa praxis som finns tillgänglig. Vi i det här parlamentet måste påminna oss själva om att vi inte kan vara selektiva när det gäller att tillämpa den här principen. Vi ser till utvidgningen och uppmuntrar god praxis, men här i våra institutioner fortsätter vi att diskriminera. Men jag välkomnar tecknen på förändring.
Jag hoppas att dessa kommer att få kammarens fullständiga stöd och att vi kommer att sluta med det här ' ping pong' -spelet som vi spelar med vanliga män och kvinnors mänskliga rättigheter och medborgerliga rättigheter. För det är precis vad lesbiska kvinnor och homosexuella män är. De är vanliga kvinnor och män som har gjorts ovanliga på grund av samhällets intresse för deras sexliv.
Låt mig också göra en personlig kommentar om att i min egen medlemsstat kan min partner sedan 18 år tillbaka omöjligen ärva min pension. Detta är diskriminering. Vi måste sluta med det både inom och utom institutionerna.
Slutligen skulle jag vilja ta upp en mycket viktig fråga, nämligen EU:s medlemsstaters erkännande av ett rättsligt dokument. Ett sådant dokument finns förvisso inte i Förenade kungariket. Jag ser fram emot kommissionär Kinnocks svar.

De Roo
Tack, herr talman. Exakt vad man menar med lika rättigheter för homosexuella vid EU:s institutioner tycks vara en fråga som förblir obesvarad. Ändå vill kammaren föregå med gott exempel bland de europeiska institutionerna, och i det sammanhanget särbehandlas ingen medarbetare på grund av sin sexuella läggning.
Europaparlamentet har redan två gånger uttalat att samma arbetsvillkor måste gälla för personer av samma kön som lever i ett långvarigt förhållande som för gifta par. Och ändå är bestämmelserna med avseende på detta ännu så länge otillräckliga.
Min grupp kan inte undandra sig intrycket av att det inom institutionernas hierarkier, även här i kammaren, fortfarande läggs hinder i vägen för att förverkliga lika arbetsvillkor för homosexuella män och kvinnor. Således ser vi med stor förväntan fram emot den friska vind som kommer med omorganisationen som nu når sin slutfas och som kommer att göra rent i gamla gömmor även på det här området.
Min grupp gläder sig åt att de ansvariga avdelningarna inom kommissionen direkt efter att den nederländska lagen om äktenskap mellan homosexuella trädde i kraft erkände detta äktenskap vad avdelningens tjänstemän beträffar. Medlemsstater som tar emot nederländska tjänstemän som i enlighet med nederländsk lag gift sig med en partner av samma kön, får naturligtvis inte lägga några hinder i vägen för uppehållstillstånd. Inte heller för medborgare från tredjeländer. Min kollega Buitenweg har ställt frågor om detta. Er kommission skulle försäkra sig om att inga sådana hinder skapades. Fram till i dag har svaret uteblivit. Har ni, herr kommissionär, möjlighet att svara på den här frågan i dag?

Eriksson
Herr talman! Jag vill tacka kommissionär Kinnock för hans väldigt detaljerade redogörelse. Herr Kinnock, jag försökte verkligen hänga med i svängarna här! Om jag förstår saken rätt är det så att homosexuella som inte är svenska, finländska eller holländska medborgare och som söker tjänst inom EU:s institutioner, och som Cashman säger har partner som man saknar dokumentation för, så erkänns inte denna partner av dessa institutioner. Då kan partnern möjligtvis någon gång få gå på en språkkurs.
Mot bakgrund av detta så tycker inte jag, till skillnad från vissa andra här, att vi har kommit särskilt långt. Jag förstår, herr Kinnock, att det är mycket, mycket svårt att göra framsteg på detta område eftersom vi har en mängd underliga fördomar kring personer av samma kön som älskar varandra på samma sätt som heterosexuella.
Jag kan inte heller riktigt förstå varför EU:s institutioner i det här fallet skulle behandla anställda på nationell basis. Skall man fullfölja det resonemanget så skulle det innebära att man också skulle kunna lönesätta människor som är anställda inom EU:s institutioner på nationell basis, men det gör man inte.
Jag förstår, herr Kinnock, att situationen är mycket svår med de fördomar som existerar, men jag kan inte hålla med om att det går speciellt fort fram på detta område.

Banotti
Herr talman! Jag skulle vilja tacka kommissionär Kinnock för hans mycket tydliga svar på den muntliga frågan. Min fråga följer direkt på Erikssons. Det är tydligt att homosexuella par i många medlemsstater inte har några rättigheter och att det finns stora orättvisor inom medlemsstaterna. Det enda ljuset i slutet av tunneln när det gäller mitt eget land, Irland, är att vår kommission för lagreformer i går meddelande - och jag misstänker att de såg att något var i görningen från kommissionären - att de skulle göra detta till en del av sitt forskningsprogram för nästa år. Förhoppningsvis kommer detta att resultera i den rättvisa som stabila par klart och tydligt har rätt till, vare sig de är homosexuella eller heterosexuella.
Det har förekommit fall då människor, på grund av bristen på rättigheter för homosexuella par, har vräkts från kommunala bostadsbolag när partnern, i vars namn lägenheten stod, har dött. Vi kan också se att en enorm arvsskatt har uppstått för partner som har köpt hus tillsammans. När den ena partnern dör får den andra en väldig skatteräkning, vilket mycket ofta resulterar i att den personen måste sälja det som i ordets verkligaste bemärkelse var ett familjehem.
Jag vet att ni kommer att ta upp en del av de missförhållanden som råder i fråga om detta men, som Eriksson så korrekt sade, så finns de i ett betydande antal medlemsstater och det skulle skapa allvarliga problem i fråga om diskriminering när vi skall genomföra förändringarna. Jag önskar er all framgång och jag är extremt glad över att vi har fått en möjlighet att ta upp frågan i det här parlamentet, eftersom det finns ett omfattande stöd för den.

Fraisse
Det är inte så vanligt, herr kommissionär, att vi får höra goda nyheter och jag tackar er för det, det är verkligen mycket viktigt för oss att ni har detta svar som både är precist och positivt. Så varför, och varför också, när vi befinner oss vid en historisk brytpunkt där det inte längre bara gäller att kämpa mot diskrimineringen av homosexuella, utan att övergå till bekräftandet av homosexuellas rättigheter. Och i denna balansgång mellan kampen emot och kampen för, anser jag att ni ger oss mycket positiva svar och att vi måste fortsätta att gå i denna riktning.
Varför fäster jag så stor vikt vid detta? För att jag tror att vi i denna fråga har lagt märke till att vissa privata företag slutligen hade löst problemet snabbare än offentliga institutioner. Om de offentliga institutionerna kan föregå med gott exempel vet man hur viktigt det vore. Jag minns mycket väl att det i Frankrike blev mycket väsen när SNCF (franska statliga järnvägen) beslutade att bevilja " familjepris" för homosexuella. Ni har inte haft någon sådan möjlighet i Storbritannien tror jag, men i Frankrike har vi haft det, och det är de franska järnvägarnas goda exempel som jag skulle vilja lyfta fram i dag, eftersom det gör det möjligt att symbolisera något som Europeiska kommissionen kan göra i dag. Därför går saker och ting i rätt riktning, och detta är mycket viktigt.
Jag skulle dock vilja lägga till att detta inte betyder att kampen mot diskriminering har försvunnit, och jag vill att kommissionen också skall vara mottaglig för denna kamp. Särskilt när jag ser att det finns ett europeiskt centrum för övervakning av rasism och främlingsfientlighet. Varför skulle man inte kunna utvidga detta till att omfatta annan diskriminering som faller under artikel 13? Vi får inte glömma att det finns kandidatländer för anslutningen, länder som berörs av utvidgningen - ni ser min blick - som fortfarande bestraffar homosexualitet. Vi måste därför vara mycket vaksamma, det gäller " kampen emot" . Jag vet att detta inte riktigt var den fråga som ställdes till er, men jag uppfattar det ändå som viktigt, om vi skall göra framsteg när det gäller homosexuellas sociala rättigheter inom de europeiska institutionerna, att vi kan visa upp en konsekvens med alla de europeiska institutionernas nuvarande politiska linjer.

Kinnock
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja inleda med de förslag Fraisse tog upp. Hon har absolut rätt i att vi befinner oss vid ett vägskäl. Under lång tid har det funnits omfattande bevis på detta. Banottis tal här på förmiddagen är vidare bevis på att till och med i länder där det har funnits ett djupt rotat motstånd mot att förändra sociala och rättsliga konventioner rör man sig i riktning mot logik, rationalitet och medborgerliga rättigheter. Saker och ting börjar röra på sig, men alla här är otåliga och vill att utvecklingen skall vara mer positiv och gå mycket snabbare.
Den intressanta fråga som Fraisse tog upp om franska järnvägens, SNCF:s, verksamhet tillåter att jag betonar den åtskillnad vi tyvärr fortfarande måste göra mellan de europeiska institutionernas karaktär, status och makt som arbetsgivarorganisationer. SNCF är ett exempel på ett offentligt företag med eget reglemente och betydande intern självständighet. Företaget kan därför fatta sina egna beslut när det gäller hur homosexuella par behandlas. Samma sak skulle gälla för ett privat företag som, i det här avseendet, bokstavligt talat skapar sina egna lagar. Olyckligtvis innebär det att ett företag kan uppvisa en avsevärd grad av diskriminering, men det kan också uppvisa en hög grad av upplysning.
Vi befinner oss inte i någon av de här kategorierna. Vi befinner oss inte i kategorin medlemsstat som har antagit en lag som behandlar homosexuella förhållanden positivt. Följaktligen står vi inför en begränsning eftersom vi är en offentlig institution. Parlamentet, rådet, kommissionen, EG-domstolen, revisionsrätten - hela uppbådet av Europeiska unionens institutioner - har ett reglemente som inte tillåter oss att utöva det oberoende som är grunden till många av de argument som så korrekt lagts fram nu på förmiddagen. Jag inkluderar de argument som Eriksson lade fram och som jag hyser stor sympati för.
Jag skulle mycket snabbt vilja besvara de övriga frågorna och börjar med Lund. Jag skulle vilja upprepa min tidigare poäng. När väl ett partnerskap erkänts i enligt med en medlemsstats bestämmelser för att erkänna partnerskap kommer vi att ge alla lika rättigheter, oberoende av den förmånsnivå som tillämpas enligt nationell lagstiftning i det nationella sammanhanget. När väl bollen satts i rullning kommer att vi att bevilja den bästa behandling som står i vår makt.
För det andra, tidtabellen. Vi kommer att lägga fram ett förslag till det här parlamentet och rådet under våren nästa år, tillsammans med de övriga förändringarna av tjänsteföreskrifterna. Det kommer sedan att vara upp till er lagstiftare och lagstiftarna i rådet att besluta hur snabbt övergången skall ske och - hoppas jag - om ett tidigt datum för genomförandet av den här och andra nödvändiga förändringar.
Jag skulle också vilja ta upp en fråga som är kopplad till det material som folk i parlamentet kanske vill få tillgång till. Rådet gav uttryck för en positiv inställning till vårt åtagande att genomföra en undersökning av alla de arrangemang som finns i alla 15 medlemsländer. Vi fick svar från 13 av medlemsstaterna, så det är en ganska omfattande, om än informell, undersökning. Om ledamöterna vill få tillgång till den informationen kommer generaldirektoratet för personal och administration att med nöje besvara förfrågningar om detta. Den information vi har samlat in visar att det finns en mängd olika system. Men - och det är goda nyheter - som jag sade tidigare sker en gradvis, men definitiv avgjord omsvängning.
Harbours fråga om barn i stabila partnerskap är mycket viktig. Det enda svaret jag kan ge är att om en medlemsstat medger att barn som är födda inom ett stabilt partnerskap är berättigade till olika förmåner kommer vi att erkänna det fullt ut. Olyckligtvis kan vi vid den här tidpunkten inte gå längre än det åtagandet på grund av begränsningar i våra lagliga rättigheter.
När Cashman ber oss att använda bästa praxis vet han att han slår in öppna dörrar. Men det är medlemsstaterna som avgör praxisen, och vi måste försöka uppmana dem att anta bästa praxis inbördes. Vi kommer med nöje att överväga alla förslag om att stabila partnerskap kvalificerar sig om hemländerna godkänner dem eller om det land man arbetar i gör det. Vi har inte den andra halvan av förslaget framför oss för närvarande, men vi kommer med nöje att beakta ett sådant förslag och undersöka om det är möjligt att genomföra. Om det är möjligt att genomföra praxis i de europeiska institutionerna på grundval av bästa praxis i det land en EU-tjänsteman är anställd, så kommer vi att införa den förändringen som skulle kunna utvidga vissa rättigheter som registrerade par har, vare sig de är heterosexuella eller homosexuella.
Jag skulle till de Roo vilja säga att institutionernas hierarki inte lägger några hinder i vägen för tjänstemän som är lesbiska eller homosexuella. Så är inte fallet. Det är medlemsstaterna som måste avgöra hur vi skall behandla heterosexuella och lesbiska i förhållanden. När det gäller arbetstagarnas rättigheter, rätt till bedömning och befordran, rätten till chefstillsättning, finns det inga hinder och ingen hierarki har uttryckt någon direkt eller indirekt önskan att skapa ett sådant hinder. Vi kommer inte att skapa några hinder, men vi kan inte garantera att de kulturella eller rättsliga hämningar som finns kan brytas ned automatiskt. Vi har inte makten att göra detta inom kommissionen, jag önskar på många sätt att vi hade den, men jag skulle missleda parlamentet om jag antydde att vi har, eller troligen kommer få, den sortens massiva kraft att förändra.
Slutligen, för att klargöra en fråga som Eriksson tog upp, de hänvisningar som jag gjorde till mycket begränsade rättigheter, såsom rätten att gå på språkkurs, handlar bara om de människor som har rätt att gifta sig, eller rätt att registrera partnerskap, men som av någon anledning väljer att inte utnyttja den rättigheten. Den tillgång folk har till de olika formella sociala möjligheter som nu finns enligt tjänsteföreskrifterna kommer helt enkelt att fortsätta finnas i de fallen.
Våra åtgärder, vilket hon vara vänlig nog att tillstå, har inget med fördomar att göra. Vår avsikt är att försöka besegra fördomar eftersom de är irrationella och ofta har brutala följder. Det vi inte kan besegra är inte fördomarna, utan de lagar som finns och som medlemsstaterna utövar med suverän makt. Inte förrän vi kan säkerställa förändringar av de här lagarna - och detta sker gradvis - kan vi ta de påtagliga ytterligare steg som vi försöker ta inom ramen för den här reformen och som de ärade ledamöterna har varit vänliga nog att medge.

Talmannen
Tack, kommissionär Kinnock.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Bekvämlighetsflagg inom fiskerisektorn
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0405/2001) av McKenna för fiskeriutskottet om bekvämlighetsflagg inom fiskerisektorn (2000/2302(INI)).

McKenna
Det här betänkandet handlar om en allvarlig fråga, och det är fiske under bekvämlighetsflagg. Fartyg som fiskar under bekvämlighetsflagg struntar i alla regler, lägger beslag på de bästa fiskeplatserna och lämnar dem ödelagda. I dag, i en tid då fiskeflottorna fortsätter att öka medan de fordom så rika fiskeresurserna håller på att utarmas, används bekvämlighetsflagg allt oftare för att undgå åtgärder som de berörda länderna eller fiskeorganisationerna vidtar i syfte att förvalta fisket och skydda bestånden. Piratfiske kan ses som en oönskad konsekvens av att stater nu äntligen försöker att förbättra sin förvaltning av fisket.
De miljömässiga konsekvenserna av piratfisket är nästan omöjliga att värdera då fångstupplysningar per definition inte existerar eller i bästa fall är opålitliga. Vi vet att konsekvenserna är allvarliga, även om de inte är dokumenterade, eftersom piratflottor främst går efter värdefulla arter som tonfisk, räkor, tandnoting osv. Det finns också sociala problem med dem. Fartygsägarna utnyttjar de bristande kontrollerna för att tumma på kraven på säkerhetsträning, betala minimilöner samt försämra levnadsstandarden och arbetsvillkoren. De kräver långa arbetspass utan tillräcklig vila och de tillhandahåller absolut otillräcklig läkarvård. De är ansvariga för många andra försummelser.
Fisket är i dag en global industri. EU:s fiskeflottor seglar på alla världens hav, tillsammans med flottor från andra, fjärran kustländer. Marknaderna är också globala. En tredjedel av den samlade fiskproduktionen såldes på den internationella marknaden 1998, och var värd över 50 000 miljoner dollar. Kapital utgör den kanske mest globala av alla handelsvaror. EU har investerat i fisket i många länder. En gemensam, internationell insats mot fiske under bekvämlighetsflagg är mot denna bakgrund nödvändig. En sådan insats bör rikta in sig på länder som tillhandahåller bekvämlighetsflagg eller vars medborgare arbetar ombord på fiskefartygen, hamnar där fartygen provianterar eller landar sin fångst, marknader där fångsten säljs eller ursprunget på det kapital som finansierar denna destruktiva verksamhet.
Eftersom EU både har en av de största fiskeflottorna och en av de största marknaderna för fisk kan EU spela en särskilt viktig roll när det gäller fiske under bekvämlighetsflagg. En del har kanske till och med fått FFU-pengar att överföra till de länderna och jag är nöjd att kommissionen nu har föreslagit förordningar för att förhindra att offentliga medel överförs till länder med bekvämlighetsflagg. Jag skulle vilja uppmana rådet att anta dem den här veckan.
Däremot bör jag nämna Japan och Taiwan, som har uppmärksammat den omfattande utflaggningen av långrevsfartyg till länder som erbjuder bekvämlighetsflagg, och vidtagit åtgärder för att ändra på detta. Dessa går ut på att återföra eller skrota ett stort antal långrevsfartyg för tonfiske. Åtminstone 62 bekvämlighetsflaggade fartyg av japanskt ursprung kommer att skrotas inom år 2002. Ytterligare 67 bekvämlighetsflaggade fartyg av taiwanesiskt ursprung kommer att återföras för att ersätta äldre fartyg så att den samlade flottkapaciteten förblir oförändrad. Enligt förväntningar innebär detta en halvering av den bekvämlighetsflaggade långrevsflottan. Programmen i fråga finansieras av såväl regeringen som industrin i respektive land. Kontrasten mot EU:s sätt att hantera frågan kunde inte vara större. Jag anser att dessa åtgärder skall ges högt beröm och att det är den metod även vi skall gå vidare med.
Spanien föreslår en lag för att förteckna vissa länder som erbjuder bekvämlighetsflagg, och det välkomnar vi.
När det gäller marknadsstatens ansvar är EU en stor marknad och därför måste unionen förbättra sina kontrollåtgärder. Exempelvis vill man för närvarande säkerställa att fisken fångas i enlighet med de regler de regionala fiskeorganisationer som EU tillhör har. Detta måste utvidgas för att säkerställa att fisk fångas i enlighet med alla regionala organisationers regler. De måste också bli olagligt för EU:s medborgare eller företag att handla med fisk som fångats av bekvämlighetsflaggade fartyg. Detta krävs i FAO:s åtgärdsplan mot olagligt, oreglerat och oregistrerat fiske. Vi bör också gå i den riktningen.
Den kampanj som måste föras mot piratfisket är global och mångfacetterad. Alla länder som på något sätt är inblandade i fiskeindustrin - såsom att fånga fisken, äga eller bemanna fartyg, tillhandahålla hamnar eller köpa slutprodukten - måste delta.
EU har som en av de viktigaste regionerna ur alla dessa synvinklar klart och tydligt ett särskilt ansvar. Jag kan bara hoppas att kommissionen och det spanska ordförandeskapet tillsammans kommer att börja ta itu med den här mycket viktiga frågan under de kommande månaderna. Det ligger i alla EU:s fiskeindustriers intresse att detta görs.

Varela Suanzes-Carpegna
. (ES) Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag tror att det till att börja med är nödvändigt att erkänna parlamentets fiskeriutskotts träffsäkerhet då det bestämde sig för att utarbeta ett initiativbetänkande i denna fråga. Jag tror att vi, vår institution, Europaparlamentet, därmed tog ett rätt stort steg in på vägen att rensa upp i en komplicerad, men avgörande, fråga för det framtida fisket i världen och för fiskeresurserna.
Jag tror för det andra att det också var en fullträff att det var vår kollega McKenna som gjorde det, som jag i så många fiskefrågor inte är överens med, däremot i denna. Det har antagits enhälligt av vårt utskott, trots frågans svårighet och dessutom utan ett enda ändringsförslag i kammaren. Mina gratulationer således till fiskeriutskottet och vår föredragande.
Det är dock mycket kvar att göra, men Europaparlamentet satsar i detta betänkande på att kritisera och lagligen beivra bekvämlighetsflaggade fartyg i fisket och i saluföring. Någon medlemsstat i unionen, som min egen - Spanien - har, som föredraganden nämnt i sitt betänkande, tagit initiativ till en innovativ och mycket modig lagstiftning inom detta område. Det är som redan nämnts, inte alls är lätt.
Från fiskeriutskottet kommer vi att följa målen och förslagen i detta betänkande mycket nära för att stävja det allvarliga problem som det illegala fisket utgör. Genom att bekämpa det, och någon gång utrota det, kommer vi att ha tagit ett jättesteg för att uppnå ett världsomfattande hållbart fiske. Det sägs i vissa regionala fiskeorganisationer, som i fallet med den Internationella kommissionen för bevarandet av tonfiskbeståndet i Atlanten (ICCAT) att 50 procent av fångsten av arter som svärdfisk härrör från illegalt fiske av bekvämlighetsflaggade fartyg. Denna procentdel av fisket som är utom kontroll skulle, om den kontrollerades, resultera i en odiskutabel förbättring av fiskbestånden, och således en tydlig vinst för de legitima fiskare, som har så stort behov av dessa fångster och som arbetar på ett fullständigt kontrollerat och således ansvarsfullt sätt.
Saluföringen av denna fisk, landningen i Europeiska unionens hamnar, vilket nämnts här, är nyckelfrågor i denna process. Att definiera vilka som är bekvämlighetsflaggade likaså, och att klart lokalisera de länder som tillåter dem, som tolererar dem.
Alla dessa frågor finns i betänkandet. Ännu en gång vill jag lyckönska vår föredragande McKenna och bara säga att jag anser att Europaparlamentet i dag tar ett mycket viktigt steg mot ett ansvarsfullt fiske i världen. Jag är glad att kommissionären är här och nu återstår det bara för mig att be kommissionären, när vi alla gratulerat varandra, att man från kommissionen stöder förslagen i detta betänkande, eftersom jag anser att det är ett mycket positivt steg, och att kommissionen i logikens namn skall beakta det faktum att vi antagit det enhälligt i fiskeriutskottet. Jag hoppas att så också blir fallet denna eftermiddag vid omröstningen om McKennas betänkande.

Miguélez Ramos
Herr talman! Jag vill också i min grupps namn, den socialdemokratiska, lyckönska McKenna för detta utomordentliga betänkande som har gjort det möjligt för oss att gå på djupet i ett förfarande, dvs. fisket under bekvämlighetsflagg, som i synnerhet skadar yrkesmännen i branschen och den bild de ger av sig själva.
Den socialdemokratiska gruppen håller fullständigt med om slutsatserna i detta betänkande, särskilt med dem som visar den dåliga behandling arbetstagarna på dessa fartyg utsätts för, när det gäller arbetsvillkor, löner och säkerhet ombord.
Vi anser att det är nödvändigt att uppmuntra de regeringar som ännu inte gjort det att skriva på Förenta nationernas avtal om fiskbestånd, som inriktas direkt mot detta slag av fiske. Kontrollförordningen skall tillämpas strikt av medlemsstaterna och kommissionen så att inte landning tillåts i hamnar av dessa slag av fångster.
Vi håller också fullständigt med föredraganden när hon i sitt betänkande uppmanar kommissionen att införa effektiva gemenskapsbestämmelser om handels- och tullärenden som stänger marknaderna i samtliga medlemsstater för olagliga fiskeprodukter. Vi anser att man måste kämpa effektivt mot detta slag av fiske i hamnarna och i saluföringen av de produkter som erhålls. Vi tror att man måste anta så många åtgärder som möjligt för att utrota det illegala fisket.

Van Dam
Herr talman, herr kommissionär! Om jag skulle fråga er vilket ord som inte hör hemma i den följande raden, piratverksamhet, tjuvfiske, otrygg och fiske, så skulle ni onekligen svara att fiske är det ord som inte hör dit. Med rätta, att kringgå bestämmelser, plundra havet på dess tillgångar och behandla fartygens besättning illa hör inte fisket till. Tyvärr existerar detta fiske i form av fiskefartyg med bekvämlighetsflagg. Jag instämmer helt med föredraganden McKennas ståndpunkt och vill lägga till följande. Vi måste involvera de länder som tillhandahåller bekvämlighetsflagg i ansträngningarna för att få slut på den här typen av verksamhet. Skulle de här länderna endast svara med att stryka fartygen ur sina register utan att skärpa kontrollen så måste vi överväga ekonomiska åtgärder mot dessa länder. De fiskeavtal som Europeiska unionen har slutit med tredjeländer skulle också kunna spela en roll. Länder som i sina hamnar tillåter fiskefartyg med bekvämlighetsflagg samt de transportfartyg och kyltransportfartyg som de är beroende av bör vi utesluta från fiskeavtal med Europeiska unionen.

Langenhagen
Herr talman, herr kommissionär! Piratflotta, vem tänker då inte också omedelbart på äventyrsfilmer från Hollywood, vilka omges av ett lika heroiskt som romantiskt skimmer, eller också på spännande litteratur från ungdomen. Bakgrunden till mina tankar om pirater nu när jag talar till er här har emellertid inget förklarat skimmer över sig och inspirerar helt visst inte till romantiskt svärmeri. Desto mer handlar det om destruktiv fiskeverksamhet och så kallad bekvämlighetsflagg, även känd för sin billighet.
Vi får alltså inte föreställa oss dessa moderna pirater med verksamhet över hela världen som gamla kämpar med träben och ögonlapp, desto mer handlar det om fiskekuttrar med hög kapacitet, vilkas ägare många gånger härstammar från EU:s medlemsstater. Vari ligger nu den skada som härstammar från dessa fartyg och bekvämlighetsflaggen? Vi har just i detta parlament också alltid bemödat oss mycket om att utforma fiskeverksamheten på ett hållbart sätt och att sörja för minimibestämmelser i fråga om arbetsförhållanden. Den mycket allvarliga situationen när det gäller fiskbestånden liksom det svåra ekonomiska läget visar oss att mycket fortfarande återstår att göra, och inom ramen för diskussionen om grönboken ägnar vi oss åt denna problematik.
Regler och planer för hur det hela skall skötas måste emellertid följas, och detta kan bara garanteras genom fungerande kontroller och verksamma sanktioner även av politiskt slag. Här ligger den stora frestelsen med bekvämlighetsflagg för fartygsägarna, ty de stater som generöst tar upp dem i sina register är inte direkt kända för kontroller och ansvar. Följderna för fisken och för människan är katastrofala. Regionala planer ignoreras, och bestånden som ändå är hotade blir hänsynslöst utfiskade, överenskommelser till skydd för arbetstagarna beaktas helt enkelt inte.
Men jag vill inte klaga längre, för det är uppenbart hur det ligger till. Därför kräver jag: Vi måste fortsätta att påverka länderna med bekvämlighetsflagg och påminna dem om deras internationella förpliktelser. Även vi i Europa kan och måste handla. De hamnstatskontroller som redan beslutats inom ramen för Erika I-paketet måste också gälla för dem som sysslar med piratverksamhet och slutligen måste vi stänga våra marknader för fångsterna från dessa flottor.

Fischler
Herr talman, värderade parlamentsledamöter, mina damer och herrar! Jag skulle till att börja med uttryckligen vilja tacka er, fru McKenna, i er egenskap av föredragande, men också fiskeriutskottet och Varela som ordförande, för att ni har tagit upp denna så viktiga problematik.
Liksom Europaparlamentet så är också kommissionen verkligen ytterst bekymrad över detta internationella piratfiske och vad som sker under så kallad bekvämlighetsflagg. Det måste stå klart: Den som fiskar under bekvämlighetsflagg, den håller sig inte till sjörätten och dess beslut och inte heller till de regionala fiskerorganisationernas beslut. Därigenom tillintetgörs alla våra ansträngningar för en hållbar förvaltning av bestånden. Dessutom är det inte bara ojust mot de ärliga yrkesfiskarna utan uttryckligen illojal konkurrens, och detta kan faktiskt, som McKenna sade, leda till sociala problem.
Kommissionen har hittills inte varit overksam. Således har vi föreslagit en ändring i FFU-förordningen för att förhindra att fartyg överförs till stater med bekvämlighetsflagg. Detta förslag ligger visserligen fortfarande hos rådet för beslut.
Med utgångspunkt i FAO:s internationella åtgärdsplan för att bekämpa piratfiske har vi också för avsikt att inom ramen för reformen rörande den gemensamma fiskeripolitiken utarbeta en för hela gemenskapen gemensam handlingsplan mot dessa verksamheter. Vad handlar det då om? För det första: Vi behöver en definition som begreppsmässigt klargör den faktiska bindningen mellan fartyg och flaggstat och en förankring av denna definition i folkrätten.
För det andra: Vi måste sammanställa en katalog över staternas plikter i fråga om tillsyn och kontroll av de fartyg som ligger i deras hamnar för att också undvika så kallade bekvämlighetshamnar.
Vi måste generellt förstärka förordningen om fiskerikontroll.
Låt mig nu kort säga något om några av era konkreta krav. Vad punkt 6 beträffar, så finns det i och för sig redan ett flottregister på gemenskapsplanet. Därför är enligt vår uppfattning denna punkt inte nödvändig. I fråga om punkt 9 delar jag helt och fullt ert önskemål. I samband med att nya medlemsstater antas är det en förutsättning att dessa införlivar gemenskapens rättsförhållanden med den nationella rättsordningen. Även när det gäller punkt 15, 19 och 22 är vi av samma uppfattning. Som ni vet håller vi just på med att utarbeta förslagen till reform av den gemensamma fiskeripolitiken, och vi kommer att lägga fram dem för parlamentet så snart vi har fått er uppfattning om grönboken. Vi kommer naturligtvis också att på vederbörligt sätt beakta de förslag om kontrollpolitiken som ni lämnar i detta sammanhang.
När det gäller punkt 16 är vi överens med er rörande principen att det är nödvändigt att förfoga över en lista över de länder som tillhandahåller bekvämlighetsflagg. Slutligen har vi redan delvis hörsammat era krav rörande detta i så motto att vi har föreslagit en anpassning av FFU-reglerna.
Ert krav i punkt 17 finns delvis redan med som en del i kontrollförordningen. Medlemsstaterna måste genomföra denna registrering vid import för att säkerställa att den totala fångstmängden inte överskrider vad som tillåts av de regionala fiskeriorganisationerna.
Beträffande punkt 18 är det, som redan sagts, nödvändigt att formulera en rättslig definition på stater med bekvämlighetsflagg.
När det gäller punkt 21 slutligen, har kommissionen redan presenterat ett förslag för medlemsstaterna om att frånkänna länderna Belize, Honduras och Ekvatorialguinea deras GSP-status, eftersom de har kränkt den internationella konventionen till skydd för fiskbestånden.
Ni ser alltså att även vi har ett äkta engagemang i denna fråga. Låt mig avslutningsvis än en gång fastslå att de riktlinjer som ni har lagt fram verkligen är till stor nytta för oss och att de ger oss goda impulser för reformen av den gemensamma fiskeripolitiken.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Fiskeavtal EG/Islamiska republiken Mauretanien
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0426/2001) av Gallagher för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om ingående av protokollet om fastställande för perioden 1 augusti 2001-31 juli 2006 av de fiskemöjligheter och den ekonomiska ersättning som föreskrivs i avtalet om samarbete om havsfiske mellan Europeiska gemenskapen och Islamiska republiken Mauretanien (KOM(2001) 590 - C5-0555/2001 - 2001/0246(CNS)).

Gallagher
Herr talman! Fiskeriprotokollet med republiken Mauretanien är av avgörande betydelse för EU:s fiske. Det tidigare protokollet löpte ut den 31 juli 2001. Det nya protokollet paraferades mellan de båda parterna den 31 juli 2001, för en period på fem år, för att för perioden 1 augusti 2001-31 juli 2006 fastställa tekniska och ekonomiska villkor för de fiskeaktiviteter som gemenskapens fiskefartyg bedriver i Islamiska republiken Mauretaniens vatten. Den provisoriska tillämpningen av det här protokollet kommer att vara beroende av att den första utbetalningen görs före den 31 december 2001. Det är därför av avgörande betydelse att parlamentet ställer sig positivt till förslaget i eftermiddag.
Det är intressant att notera att 1995, efter Marockos beslut att säga upp fiskeavtalet som hade slutits i maj 1992 för en period på fyra år, och då det är sannolikt att liknande problem uppstår då ett nytt avtal skall förhandlas fram med Marocko inledde kommissionen förhandlingar med tredjeländer så att fartyg som inte kunde fiska utanför Marockos kust, eftersom fiskemöjligheterna gått förlorade, vid behov kunde flyttas till annan ort. Som ett resultat av detta antogs ett tillägg till 1993-1996 års protokoll med Mauretanien. Syftet var att kompensera för att gemenskapens fiskeflotta i Marocko genom att låta 18 spanska fartyg förflyttas till de mauretanska vattnen, ett geografiskt område som ligger nära det område där de tidigare fiskade.
Nästan likadana omständigheter, det vill säga att det senaste avtalet med Marocko som gick ut i slutet av 1999 inte kunde förnyas, har i sin tur lett till att det är nödvändigt att söka efter bättre fiskemöjligheter någon annanstans för att kompensera för en del av problemen till följd av att fartygen inte har tillgång till de marockanska vattnen.
Det protokoll som parlamentet skall rösta om i dag återspeglar det här behovet. I detta medges ökade möjligheter för EU:s fartyg, samtidigt som kraftigt förbättrad ekonomisk kompensation ges till Mauretanien - och jag kommer att ta upp det senare.
Det här nya protokollet med Mauretanien är nu unionens viktigaste protokoll med tredje land. Protokollet erbjuder fiskerättigheter som fördelats enligt olika arter eller fartygskategorier till Frankrike, Italien, Portugal och Spanien. Om licensansökningarna från dessa medlemsstater inte uttömmer de fiskemöjligheter som fastställs genom protokollet, får kommissionen beakta de licensansökningar som inkommer från övriga medlemsstater.
I tabellen i mitt betänkande jämförs de fiskemöjligheter som erbjuds i det protokoll som ses över med möjligheterna i tidigare avtal. I den här tabellen kan ni konstatera att trots att det skett en allmän ökning jämfört med tidigare protokoll har vissa bestånd minskats. Antalet fiskefartyg kommer att öka med 30 procent till 55 fartyg, jämfört med i medeltal 42 fartyg i det tidigare protokollet. Enligt kommissionen möjliggjordes åtgärden av att fiskemöjligheterna ökat till följd av att vissa Fjärran Östern-fartyg som brukade fånga vissa specifika arter har lämnat dessa fiskevatten.
Antalet tonfiskfartyg kommer att öka med 17 procent från 57 till 67. Tonnaget för fartyg som fiskar svart kummel kommer att förbli det samma, med andra ord 8 500 bruttoregisterton (BRT). För de fartyg som fiskar andra skaldjur än languster (räkor och krabbor) kommer tonnaget att öka med 9 procent från 5 500 BRT till 6 000 BRT. Emellertid är det viktigt att notera att antalet fartyg som fiskar efter pelagiska arter har minskat från 22 till 15. Den totala ekonomiska ersättningen från gemenskapen kommer att bli 430 miljoner euro, som fördelas på 86 miljoner euro per år för den tid som protokollet tillämpas. De 86 miljoner euro per år omfattar 82 miljoner euro i ekonomisk ersättning och 4 miljoner euro till de ekonomiska stöd för att finansiera de olika typerna av fiskerelaterat stöd som avses i artikel 5 i protokollet. Mauretaniens regering har exklusiv behörighet att bestämma hur den totala ekonomiska ersättningen skall användas.
Eftersom fiskeavtalet med Marocko inte förnyades är det uppenbart att det nya protokollet med Mauretanien spelar en avgörande roll. Det måste dock betonas att det viktigaste i fiskeavtalet inte är fiskemöjligheterna eller kostnaderna.
Med tanke på gemenskapens fiskeripolitik och socioekonomiska aspekter är det verkligt intressanta i avtalet de möjligheter som det erbjuder människorna i de områden i Spanien och Portugal som är beroende av fiske, såsom Andalusien, Kanarieöarna, Galicien och södra Portugal. Dessa områden var mycket beroende av Marockoavtalet och måste därför så snart som möjligt erbjudas verkliga alternativ.

Cunha
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger. Denna debatt om Europeiska unionens fiskeavtal med Mauretanien, tillsammans med omröstningen i går om fiskeavtalen med Kap Verde och Guinea-Bissau, är ett bra tillfälle för en politisk diskussion om de internationella fiskeavtalen.
Jag vill göra tre korta anmärkningar i denna fråga. Den första gäller avtalens ekonomiska och sociala betydelse för Europeiska unionen. Som bekant står dessa fiskeavtal med tredje land för 25 procent av gemenskapens fiskeförsörjning och betyder nära 50 000 arbetstillfällen. Det är också bevisat, vilket gjordes i Efremers studie, att de är mycket fördelaktiga för den europeiska ekonomin. Den andra gäller avtalens betydelse för utvecklingsländernas ekonomi: Europeiska unionen kan naturligtvis inte på ett förmyndaraktigt och överlägset sätt införa budgetposter där ersättning skall tillämpas, men undan för undan och på diplomatisk väg, har vi närmat oss en situation där delar av dessa ekonomiska ersättningar tillämpas i fiskesektorn och i viktiga verksamheter. För det tredje är det uppenbart att dessa fiskeavtal har ömsesidiga fördelar för båda parter, Europeiska unionen och tredje land.
Slutligen skulle jag vilja nämna Gallaghers betänkande, eftersom fiskeavtalet med Mauretanien nu är det viktigaste avtal som har ingåtts. Genom att avtalet med Marocko inte förnyats får nu avtalet med Mauretanien, vilket föredraganden sade, en särskild betydelse för Portugal och Spanien, men även för Italien och Frankrike, länder som också fiskar i dessa vatten.
Som bekant har fiskeriutskottet antagit ett ändringsförslag som föreslår att kvoterna skall fördelas mellan länderna, om de som avtalet är avsett för inte utnyttjar det. Jag vill säga att min grupp är överens om denna princip eftersom det från och med nu givetvis kommer att tillämpas på alla fiskeavtal och inte bara på avtal med AVS-länderna. Slutligen vill jag framföra mitt tack till Gallagher för det utmärkta arbete han har gjort genom detta betänkande.

Miguélez Ramos
Herr talman! Jag skulle vilja säga att de förbindelser som Europeiska unionen har med Mauretanien i fiskefrågor är långvariga. De är från 1987 och det är uppenbart att detta avtal, då fiskeavtalet med Marocko försvann - " vi dödade det gemensamt och det dog av sig själv" - för närvarande är det mest betydande i fångstmängd och i budgetanslag av alla de som Europeiska unionen tecknar. Det är som tidigare talare sagt ett så kallat sydavtal, ett avtal där skeppsredarna bidrar till de ekonomiska kostnaderna genom att betala licenser. Som ni vet betalar skeppsredarna inget i nordavtalen.
Och det är sant som föredraganden säger i sitt betänkande, att fyra stater i syd (Spanien, Italien, Portugal och Frankrike) kommer att vara de som drar nytta av detta nya protokoll på fem år, även om det också är sant att om inte fiskemöjligheterna uttöms, som föredraganden säger, kan andra europeiska länder utnyttja dessa, vilket också sker i sydavtalen, men inte i nordavtalen.
Jag vill som vanligt inför denna kammare och mina kolleger, inte bara dem i fiskeriutskottet, framhäva vikten av fiskeavtalen med tredjeland, vikten av att fortsätta att teckna dem och att teckna nya avtal. Vikten såväl för dessa tredjeländer som för befolkningarna i de europeiska regioner som i hög grad är beroende av fisket, som min region - Galicien - och jag framhäver åter att detta avtal ger ömsesidig vinning.

McKenna
Herr talman! Jag skulle vilja läsa upp ett utdrag ur en rapport från april 2001 från Vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen. Kommissionens tjänstemän har försäkrat mig om att förhandlingar om fiskeavtal med tredje land är grundade på information som den här kommittén tillhandahåller. När det gäller den allra senaste bedömningen av bläckfiskbestånden i Mauretanien sägs det i rapporten att " ... den bedömning som genomfördes 1998 vittnar om att beståndet var överutnyttjat ... " och sedan sägs fortsättningsvis att " ... 1998 års arbetsgrupp i Nouadhibou rekommenderade en minskning med 25 procent i den fiskeansträngning som gjordes i fisket efter bläckfisk ... " . Det här är långt ifrån ett vetenskapligt godkännande av att öka det europeiska fisket efter bläckfisk, även om vissa andra flottor har minskat sina ansträngningar.
Kommissionen anger att en mer aktuell bedömning har gjorts av spanska forskare. Trots upprepade uppmaningar har emellertid kommissionens tjänstemän hittills inte lyckats tillhandahålla en kopia av det här dokumentet. Jag anser att det finns en viktig princip här i fråga om tillgång till information.
Parlamentet, som är budgetmyndighet, blir frustrerat i sina försök att få relevant vetenskaplig information om detta viktiga avtal med tredje land. Jag kan inte förstå hur kommissionen kan föredra en studie av anonyma författare och ignorera information som kommer från dess egen huvudansvariga kommitté. Parlamentet har rätt att få veta.
Den ytterligare punkt jag vill ta upp handlar om den bestämmelse som verkar finnas till för att underlätta för the Atlantic Dawn. Jag är nyfiken. Jag gratulerar kommissionen till att ha vidtagit rättsliga åtgärder mot the Atlantic Dawn, men jag skulle nu vilja höra om det senaste i det här fallet från kommissionen.

Farage
Det här avtalet är moraliskt bankrutt. Det är ytterligare ett exempel på att EU tar pengar från fattiga människor i rika länder och ger dem till rika människor i fattiga länder. Mutan på 86 miljoner euro per år tas från många pensionärer och många av dem som är lågavlönade. Pengarna ges direkt till Mauretaniens styrande elit, som skiljer sig etniskt från den stora massan av vanligt folk. Mycket lite pengar sipprar ned till de vanliga människorna som hör till de fattigaste i världen i en av världens fattigaste regioner. Vidare förstörs fiskbestånd och den infrastruktur som finns. Värst av allt är emellertid att hundratals lokala fiskare dödas varje år och, om den utmärkta dokumentär om avtalet med Mauretanien som visades på Channel 4 kan vara till någon ledning, förstörs en del avsiktligt av trålare som ägnar sig åt olagligt fiske vilket möjliggörs av ett medvetet slapphänt, illa utrustat system för övervakning och genomförande.
Så ser verkligheten ut. Trots alla vackra ord i kommissionens dokument skapar det här avtalet en katastrof både för människor och miljö. Den kommer att fortsätta - och varför? För att tillfredsställa den till överväldigande delen spanska fiskeindustrins omättliga begär, som ingen vågar motsätta sig av rädsla för repressalier i ministerrådet. En röst för det här betänkandet är i själva verket en röst för att stödja mord och det skapar de förhållanden i vilka terrorismen frodas.
Den här mycket allvarliga fråga måste undersökas och därför utmanar jag parlamentet att stödja mig i kravet på en tillfällig undersökningskommitté vars dokument kommer att bli klart till nästa sammanträdesperiod i Strasbourg. Om, som vi säger, vi bryr oss om de fattiga och förtryckta, om vi tror på rätten till liv, då borde parlamentet stödja mig i försöken att sprida ljus över den här vanhedrande situationen.

Varela Suanzes-Carpegna
Herr talman, kära kolleger, herr kommissionär! Lyckligtvis är den uppfattning vi nyss hört i absolut minoritet i denna kammare, vilket jag tror att vi alla kan vara tacksamma för.
Jag vill börja med att gratulera vår föredragande, Gallagher, för den snabbhet och effektivitet med vilka han utfört sitt arbete. Han förstod mycket väl att det handlade om ett brådskande betänkande, med tanke på situationen för den flotta som drabbats av att fiskeavtalet med Marocko inte förnyades. En del av nämnda flotta kan nu falla under avtalet med Mauretanien, vilket kommer att mildra den svåra situation som uppstått. Europaparlamentet ger på så sätt på rekordtid sin ståndpunkt i Gallaghers betänkande om detta avtal, som är nödvändigt för Europeiska unionen.
Jag vill också lyckönska kommissionen - det är inte mer än rätt att göra det - för att ha uppnått detta avtal, som bryter den förtrollning som uppstått på grund av att förhandlingarna med Marocko misslyckades.
För det andra vill jag, eftersom det förekommit falsk och illvillig information om detta avtal, visa att avtalet med Mauretanien är mycket fördelaktigt och att det är det för båda parter. Jag insisterar på det: för båda parter, och det är därför man kommit fram till det.
Jag vill också medge att ingen som Europeiska unionen, på världsnivå, bättre försvarar utvecklingssamarbetet eller bevarandet av bestånden. Därför kan varken de privata avtalen eller de offentliga avtalen med olika stater i Europeiska unionen, särskilt asiatiska stater, tillnärmelsevis jämföras med den kontroll och stränghet som Europeiska unionen tillämpar i dessa internationella avtal.
Herr kommissionär! Jag vill också ta tillfället i akt att kritisera den nyligen inträffade bordningen av ett fartyg, fartyget Lameiro Uno, som på väg till mauretanska fiskevatten bordades av Marocko och anklagades för att fiska, vilket inte var sant. Herr kommissionär, jag hoppas att detta oacceptabla förfarande av Marocko inte skall återupprepas i framtiden eftersom det skulle ifrågasätta de framgångar vi uppnått just med fiskeavtalet med Mauretanien. Jag ber er att lägga detta på minnet för att undvika att dessa förfaranden upprepas. Man måste i logikens namn ta sig genom Marockos ekonomiska zon för att komma fram till Mauretanien.

Fischler
Herr talman, värderade parlamentsledamöter, mina damer och herrar! Herr Gallagher, jag tackar er för ert betänkande om förslaget till förordning om ingående av ett nytt protokoll till fiskeavtal med Mauretanien. Det gläder mig att ni ger innehållet i detta förslag ert fulla stöd. Därmed fastslås och säkras vår flottas fångstverksamhet i mauretanskt vatten fram till maj 2006.
Som ni vet har vi på fiskeriområdet mångåriga och goda förbindelser med Mauretanien. För övrigt handlar det när det gäller detta avtal numera om det mest omfattande fiskeavtal som gemenskapen över huvud taget har, och det är därför en viktig byggsten i vår gemensamma fiskeripolitik. Vi paraferade det nya protokollet i slutet av juli efter fyra rundor av intensiva och svåra förhandlingar, och jag tror att vi här verkligen har åstadkommit ett rättvist avtal, som för med sig fördelar såväl för de mauretanska fiskarna och den mauretanska sektorn som för våra fiskare samtidigt som det säkerställer ett hållbart utnyttjande av resurserna.
Jag skulle här verkligen vilja säga, herr Farage, att det vore bättre om ni byggde era påpekanden mer på fakta och inte i så hög grad på polemik. För vad är sanning? Sanningen är att vi har lagt in en hel rad nya åtgärder i detta avtal, vilka hittills inte har funnits i de tidigare avtalen. Till exempel: En del av pengarna går direkt till bättre vetenskaplig kunskap om resurserna. Bestånden kontrolleras från och med nu regelbundet på ett vetenskapligt sätt och man har bestämt att om storleken på bestånden ändras så skall fiskemöjligheterna anpassas på motsvarande sätt - liksom för övrigt också tillhörande finansiella motprestationer. Det är alltså inte alls så, att vi oberoende av beståndens utveckling bara fortsätter att ta den maximala fångstmängden. Så ser verkligheten ut. För det andra bygger fångsträttigheterna på tillgängliga uppgifter som Mauretanien ställt till förfogande. Utifrån de uppgifter som vi har fått har det varit möjligt att i nuläget komma överens om en smärre ökning när det gäller fångst av bläckfisk.
Men jag skulle också vilja påpeka för er att detta inte är lejonparten av avtalet. Lejonparten av de fångster som berörs av detta avtal utgörs med cirka 40 procent av de pelagiska arterna. För att också klarlägga detta: De kommer inte Spanien till godo, som man påstått, utan i första hand Nederländerna.
För det tredje innehåller avtalet en rad bestämmelser som möjliggör ett hållbart utnyttjande av de mauretanska fiskeriresurserna och även bidrar till utvecklingen av ekonomin på det lokala planet. För att skydda det lokala kustfisket har vi flyttat gemenskapsflottans fångstområden längre bort från kusten än vad som hittills varit fastslaget. För att hjälpa den lokala ekonomin och för att skapa arbetsplatser i själva landet har en överenskommelse träffats om att fisketrålarna nu måste landa en större del av sina fångster i Mauretanien.
Utöver detta kommer vi i framtiden att ta ombord fler mauretanska sjömän på fartyg som hör till EU. Kontrollen av och tillsynen över fångsterna har förstärkts och vi har även höjt beloppen kraftigt för de så kallat riktade åtgärderna eller " targeted actions" , närmare bestämt med sammanlagt 20 miljoner euro för den tid som avtalet gäller. Med hjälp av dessa kompletterande åtgärder kan vi också ta hänsyn till de betänkligheter som finns hos utskottet för utveckling och samarbete.
Nu till ändringsförslagen: Med ändringsförslag 1, 3 och 5 slår ni in öppna dörrar hos oss. Genom överenskommelserna mellan institutionerna och alldeles särskilt genom ramavtalet mellan parlamentet och kommissionen av den 5 juli 2000 uppfyller vi förvisso redan dessa krav. Därför är dessa ändringsförslag i själva verket inte nödvändiga. Vi har problem med ändringsförslag 2, 4 och 6, vilka vi därför inte kan ge vårt stöd. Vad ändringsförslag 2 beträffar, så fastslås redan i Europeiska unionens grundfördrag ett principiellt förbud mot diskriminering, och därför är det inte meningsfullt att ta med en sådan bestämmelse. Vad beträffar ändringsförslag 4 skulle jag vilja konstatera att det enligt gängse praxis inte krävs något nytt mandat för att förlänga protokollet till ett fiskeavtal. Och beträffande ändringsförslag 6 skulle jag vilja säga att delad finansiering vid överenskommelser om fiskemöjligheter är en viktig beståndsdel i vår externa fiskeripolitik. När det gäller avtal med tredje land tas den finansiella motprestationen ur gemenskapens budget, men redarna måste betala licenserna.
Får jag vid detta tillfälle också påpeka, att det belopp som nämns i ändringsförslaget inte är korrekt och att ändringen, rent formellt sett, måste hänföra sig till protokollet.
(Applåder)

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Produktion och saluföring av honung
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0381/2001) av Lulling för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om kommissionens rapport om tillämpningen av rådets förordning (EG) nr 1221/97 om allmänna tillämpningsregler för åtgärder som syftar till att förbättra villkoren för produktion och saluföring av honung.
(KOM(2001) 70 - C5-0398/2001 - 2001/2156(COS)).

Lulling
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Sedan 1985 har man i detta parlament slagit larm om hur hotad den europeiska biodlingen är till sin existens. 1992, 1995, 1997 har vi i för det mesta enhälligt antagna resolutioner lagt fram konkreta, förnuftiga, betalbara och även juridiskt hållbara förslag om direkta bidrag för att rädda den europeiska biodlingen, som trots rosenröd statistik hos kommissionen befinner sig i en regelrätt kris.
Det handlar inte i första hand om att i fråga om konsumtion av kvalitetshonung från våra biodlare höja en självförsörjningsgrad som för närvarande ligger på knappt 50 procent. Nej! För oss handlar det om pollinering av över 80 000 odlade och vilda växter, vilken behöver säkras i hela EU. Denna hotas i själva verket genom en oroväckande minskning av antalet biodlare, av vilka hälften dessutom är över 60 år gamla, en minskning som i vissa regioner verkligen är dramatisk. Det är egentligen otroligt att vi trots det tålamod och den envishet som företrädare för alla grupper i detta parlament har ådagalagt sedan 1985, att vi trots detta inte har lyckats få kommissionen att förstå att det är absolut nödvändigt att förbättra deras halvhjärtade politik som vilar på den koffeinfria förordningen från 1997, om vi vill avvärja den fara som hotar jämvikten i det europeiska ekosystemet på grund av biodlingens kris.
Det är obegripligt och irriterande att kommissionen, trots sin rapport om otillfredsställande genomförande och otillräckliga åtgärder på grund av den halvhjärtade förordningen från 1997, att kommissionen trots detta framhärdar i sin overksamhet, fastän den medger att den europeiska biodlingen har att kämpa med växande svårigheter. Denna, ursäkta herr kommissionär, absurda halsstarrighet kan vi inte längre finna oss i. Kommissionen måste komma till insikt. Errare humanum est, perseverare diabolicum. Det förstår ni, herr Fischler!
Det finns ju tillräckligt underlag i avtalet för att man som pollineringspremie genast skall kunna införa de direkta bidrag som vi förespråkat sedan 1992. I mitt betänkande har vi åter lämnat konkreta, finansieringsbara förslag, kortsiktiga och medellångfristiga, men av tidsskäl kan jag inte redogöra för alla dessa. Men kommissionen kan ju läsa. Vi vill därför höra av er i dag att, med utgångspunkt i våra förslag som stöds av alla biodlare i gemenskapen från norr till söder, ni är beredda att sätta er i rörelse och det i rätt riktning. Herr Fischler kunde ju övertyga sig om detta i tisdags, när biodlare från de flesta medlemsländerna var i parlamentet med sina produkter, vilka för övrigt vann så stort intresse att vissa stånd redan hade tömts fullständigt innan biodlarna kunde erbjuda de inbjudna gästerna sina produkter.
Jag skulle också vilja tacka de kolleger som deltog i mötet med de över 60 biodlarna och alla dem som i likhet med min kollega i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling helhjärtat stöder de krav som finns med i mitt betänkande. Vi behöver en generösare medfinansiering från gemenskapen utöver de nuvarande 50 procenten, eftersom vissa medlemsstater är för snåla för att bidra med dessa 50 procent till program för att förbättra produktion och saluföring av honung utifrån förordningen av 1997, så att deras biodlare inte ens kommer i åtnjutande av de ynka euro som står till landets förfogande.
Vi behöver såväl de omedelbara åtgärder som finns med som krav i betänkandet som de direkta bidrag som medellångsiktigt kan ges inom ramen för halvtidsgranskningen av Agenda 2000, särskilt de ersättningspremier för de inkomstförluster som beror på bristande prioritering från gemenskapens sida inom denna sektor. Jag är nästan stolt över att jag tillsammans med kollegerna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och budgetutskottet har åstadkommit att medlen till program för att förbättra villkoren för produktion och saluföring av honung höjs från 14 till 16,5 miljoner för 2002. Det är den enda obligatoriska utgiften i jordbruksbudgeten som får del av detta öde. Detta är dock ingenting som får en att glömma att kommissionens politik när det gäller biodling är fortsatt underutvecklad. Det behövs inget mindre än kommissionens politiska vilja, och rådets, för att med ett belopp som EU lägger ut på mindre än fem timmar om året, för att över huvud taget inte tala om de 2 miljarderna av förskingrade medel i EU-budgeten, det behövs alltså inget mindre än denna politiska vilja för att tillsammans med biodlarna säkra biodlingen i Europa och förhindra att vi inom en relativt snar framtid i blindo går en ekologisk katastrof till mötes!
(Applåder)

Posselt
Herr talman, kära kolleger! Biet är en symbol för orubblig flit och såtillvida är vår kollega Lulling i ordets sannaste bemärkelse Europaparlamentets bidrottning, för hon är sedan år tillbaka, sedan över ett årtionde, den som tvingar oss, inte med morot och piska men med honung och honungskaka, det vill säga med argument med sting i tvingar hon oss att gång på gång ta itu med denna fråga, som många är benägna att underskatta, eftersom de inte som jag har haft turen att redan i början av 1980-talet ha fått uppleva att den största grupp besökare, som någonsin har besökt detta parlament i Strasbourg, var en grupp bayerska biodlare som hade inbjudits av den nu bortgångne kollegan Heinrich Aigner, som också engagerade sig mycket i detta ämne - det var vid det tillfället några hundra bayerska biodlare här i Europaparlamentet - och detta visar hur engagerat dessa människor tar sig an sin sak, som också är vår sak.
Biodlare är ingen stor väljargrupp, men biodlare är människor som bryr sig om bina, och bina ser, som Astrid Lulling redan har sagt, till att vårt ekosystem gång på gång åtminstone hamnar i någorlunda jämvikt. Vi befinner oss i början av en kall vinter, men när denna vinter är över, så vet vi att det kommer en vår, en vår under vilken bina åter är på väg att utföra sitt pollineringsarbete, och vi kommer att få uppleva ett blomstrande landskap. Men risken finns att det en gång kommer en vinter, efter vilken inte längre en sådan vår inträffar, eftersom bina inte längre utför sitt ekologiska arbete, eller inte längre utför det i tillräckligt stor utsträckning. Det finns många människor som betraktar EU som ett land som flödar av mjölk och honung.
När det gäller mjölken har vi bemödat oss att få någorlunda grepp om kvoterna. När det gäller bina är det så, att vår självförsörjning i Europeiska unionen ligger på knappt 50 procent, och den som verkligen vill se ett land som flödar av mjölk och honung måste åka till Argentina, som jag gjorde i somras. Argentina skulle kunna försörja Europeiska unionen med de flesta produkter eller med många produkter som vi behöver, men just nu, då vi lever i en tid av kris i världspolitiken, har två företeelser vuxit med ny styrka i vårt medvetande. För det första ett kvalitetsmedvetande på grund av BSE-krisen, och för det andra en insikt om att det är nödvändigt att på ett sunt sätt kunna livnära sig på vad den egna jorden ger till följd av krisen från den 11 september. Jag tror att ett funktionsdugligt europeiskt jordbruk och ett funktionsdugligt europeiskt ekosystem behöver ett stöd från våra biodlare som är anpassat efter rådande förhållanden, och därför ber jag om ett massivt stöd för Lullings betänkande.

Izquierdo Rojo
Herr talman! Utifrån bokslut och tillämpning av förordning (EG) nr 1221/97 kan man dra två tydliga slutsatser: för det första är det nödvändigt att öka budgetanslagen för båda dessa budgetposter och procentsatsen som subventioneras. För det andra är det nödvändigt att förhindra att, vilket hände under perioden 1998-2000, olika sektorsvisa situationer och partiskhet uppstår.
När det gäller de korrigeringar som man skulle behöva införa är det nödvändigt att uppnå en skälig balans mellan kostnad och vinst i var och en av dessa handlingslinjer, en djup förändring som förvandlar den nuvarande graden av samfinansiering så att finansieringen i sin helhet skall åvila EUGFJ -garantin.
När det gäller de framtida behoven skulle man behöva göra två rekommendationer. För det första bör man upprätta en ordning för direkta anslag som kompenserar de professionella europeiska biodlarnas inkomstförluster. Dessutom bör det skapas en gemensam organisation av marknaden för honung. För det andra bör man erkänna den viktiga roll de yrkesmässiga biodlarna spelar genom att upprätthålla dessas yrkeskunskaper vid biodlingarna. På så sätt gör man det möjligt att bedriva en fullständigt hållbar boskapsuppfödning, som främjar landsbygdsutvecklingen, som dessutom gör det möjligt att få nyttiga produkter av bra kvalitet, som socialt är mycket förmånlig för sitt stora bidrag till en bra miljö och för sin aktiva roll i bevarandet av den biologiska mångfalden, genom den pollinering som görs av bina.
Herr talman! Jag avslutar med att säga att denna uppgift att pollinera som biodlarna är en garant för bör kompenseras med särskilda stödanslag som kompletterar den nuvarande förordningen. Jag lyckönskar Lulling som gjort ett utmärkt arbete.

Souchet
Herr talman! Frågan om framtiden för Europas biodling utspelas i dag. Det handlar inte om något annat än att rädda en produktionslinje. Det är brådskande, för samtidigt som vår konsumtion av honung ökar, minskar vår produktion på ett riskfyllt sätt. Vår konsumtion är i dag mer än dubbelt så stor som vår produktion. Och om vår produktion minskar, beror det huvudsakligen på den förödande påverkan - som framdeles är vetenskapligt påvisad - av ett visst antal insektsgifter som används för att behandla utsäde vid jordbruk i stor skala för bisamhällena, som verkligen har decimerats. Denna situation är inte punktmässig eller ovanlig, utan berör i dag praktiskt taget all europeisk biodling.
Inför en sådan situation begränsar kommissionen sig i sitt förslag, som verkligen är föga energiskt, till att inom ramen för förnyandet av förordningen föreskriva ett statistikarbete och några säljfrämjande åtgärder. Dessa förslag räcker uppenbarligen inte till för att lösa de problem som berör denna sektor. Ingen nekar att det finns ett behov av att förfina statistiken, men detta arbete bör inte ersätta det som är mest brådskande: att återställa bisamhällena, för att våra biodlare skall kunna rädda honungsproduktionen i Europa.
Att saluföra en produkt är utmärkt, med förutsättning att man har tillgång till den nämnda produkten. Dessutom måste man vara särskilt vaksam när det gäller saluföring för produkter som vi lider mycket stor brist på, vilket är fallet med honung. Vi måste främja banden mellan produkten och bygden. Jag tror inte att Europeiska unionen är behörig att finansiera saluföringen av kinesisk honung eller argentinsk eller mexikansk honung: detta är honung som inte garanterar någon spårbarhet, som inte innefattar någon kvalitetskontroll, som inte följer våra normer och som ofta inte består av något annat än aromatiserad glukossirap. Vi kan inte påstå att vi vill gynna utvecklingen i Europa av ett jordbruk som i större utsträckning respekterar miljön och låta våra biodlare, som sanningen att säga inte utgör någon mäktig intressegrupp, gå under i likgiltighet. Men de har ändå rätt till vår uppmärksamhet. Alla produkter, däribland honung, kan förvisso köpas utanför EU, men pollineringen av våra växter kan inte importeras. Vi befinner oss här i ett område som är väsentligt för bevarandet av vår miljö, av vår biologiska mångfald. Det är därför som jag gläder mig över det arbete som vår förträffliga föredragande, Astrid Lulling, och hela utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har utfört, som enhälligt har antagit de ändringsförslag som vi har lagt fram tillsammans. Dessa öppnar upp vägen för en möjlighet till gemenskapsfinansiering för att hjälpa de europeiska biodlarna att återställa bestånden i bikuporna, för att bemöta den brådskande situationen, och det är vår punkt 10.
Biodlarnas veterinärkostnader måste också behandlas på samma sätt som för andra djur, och det är vår punkt 5. Och för att bevara framtiden för vår produktion på lång sikt, är det väsentligt att typgodkännandet av fytosanitära produkter i framtiden beaktar deras effekter för bina, när det gäller förändringar i beteendet och dödligheten, och det är vår punkt 17. Detta måste utgöra en grundläggande tillämpningspunkt för försiktighetsprincipen. Kommissionen måste vakna, herr kommissionär, och rådet måste vakna. Det är bråttom! Vi ledamöter drar i dag i nödbromsen! Europeiska unionen skulle bära ett tungt ansvar om den gynnade försvinnandet av våra biodlare. Jag hoppas att alla ledamöter kommer att följa de kloka, nödvändiga, och brådskande enhälliga förslagen från vårt utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling.

Fischler
Herr talman, värderade parlamentsledamöter, mina damer och herrar! Först skulle jag vilja gratulera er hjärtligt, fru Lulling, till titeln " Europaparlamentets bidrottning" som i dag förlänats er. Jag skulle emellertid också vilja lyckönska er till det betänkande som ni har lagt fram. Jag hoppas emellertid med tanke på det sting som likaså nämndes, att ni inte delar biets öde, för bina kan som bekant bara sticka en gång. Det vore allt annat än önskvärt.
Program för att förbättra villkoren för produktion och saluföring av honung läggs med jämna mellanrum fram av alla medlemsstater för godkännande, och om man betänker att endast 80 procent av de tillgängliga medlen utnyttjas, tycks alltså av allt att döma en tillfredsställande tillämpning av förordning 1221/97 vara säkrad. Rådet har för övrigt antagit Europaparlamentets förslag att med 2,5 miljoner höja de medel som ställs till förfogande enligt förordningen.
Kommissionen skulle därför i högsta grad finna det välkommet om dessa budgetmedel till fullo utnyttjades av medlemsstaterna och de berörda företagen för att inom befintliga rättsliga ramar genomföra så många åtgärder som möjligt och därigenom hjälpa denna sektor att kunna utvecklas på ett sätt som motsvarar föredragandens förslag.
När rapporten om de första tre årens tillämpning av denna förordning förelades rådet, hade medlemsstaternas företrädare på intet sätt några invändningar och man förordade enhälligt kommissionens slutsatser. Vid kommissionens överläggningar med företagen inom sektorn välkomnades en fortsatt tillämpning av reglerna för bidrag till förmån för den europeiska biodlingen.
Det ekonomiska läget inom honungssektorn är stabilt, produktion och import håller sig på en konstant nivå, och självförsörjningsgraden ligger, inte nu först utan redan sedan många år tillbaka, mellan 48 och 50 procent. Med tanke på dessa sakförhållanden och även med tanke på sektorns heterogena karaktär och binäringens helt olika utformning i Europeiska unionen, anser vi att varken en ny gemensam marknadsorganisation för honungssektorn eller en direkt reglering av bidragen i form av direkta utbetalningar till biodlare kan rättfärdigas för närvarande.
Andra förslag som finns i betänkandet, exempelvis särskilda bidrag för att förbättra bistammarna genom gemensamma stationer för biodling, kan vi i och för sig redan förverkliga inom ramen för gällande förordning, därtill behöver vi inga nya rättsliga föreskrifter. Därutöver står också alla möjligheter till förfogande som strukturpolitiken och politiken till främjande av jordbruksproduktion ger, vilka då visserligen måste genomföras på lämpligt sätt, varvid initiativet i första hand ligger hos medlemsstaterna.
Viktigt skulle det förvisso vara med ett intensivare samarbete mellan medlemsstaterna och berörda företag när det gäller programmens utformning och genomförande, för att det i framtiden skall finnas ett över hela unionen sammanhängande politiskt och ekonomiskt stöd för denna sektor.

Lulling
Herr talman! Nu då Fischler fortfarande är här och detta säkert inte kommer att vara fallet vid omröstningen i kväll, skulle jag vilja ta tillfället i akt för att ändå säga att jag är lite besviken. Man kan ändå inte säga att dessa futtiga medel, mellan 10 och 14 miljoner - okej, vi får lite mer nästa år - är tillfredsställande om de utnyttjas till 80 procent. Jag vet att man ställer krav på medlemsstaterna och att ytterligare en del också kan göras inom den nu rådande rättsliga ramen, men vi önskar också ett något flexiblare handhavande av denna än vad nu är möjligt.
Jag måste ändå säga att jag är lite bestört över vad ni nu säger: I rådet hade medlemsstaternas företrädare - alltså ingen medlemsstat - ingalunda några invändningar - som om man över huvud taget inte behövde göra något. Jag tycker det är höjden att medlemsstaterna efter vad man kan se inte vill reagera på det som Europaparlamentet har att säga om er rapport. Vi kommer då emellertid att med biodlarna sörja för att medlemsstaterna får kännedom om vad vi har att säga om rapporten, innan de anser att det inte finns något behov av att agera. De vet att vi inte har krävt någon marknadsorganisation, men vi är fortfarande av den uppfattningen att det inom en inte särskilt avlägsen framtid måste finnas direkta bidragsregler. Ni säger att detta för närvarande inte kan rättfärdigas. Ni har hört biodlarna och de är av en helt annan uppfattning, och de måste ju veta hur det ligger till på detta område. Vi kommer också att sörja för att biodlarna blir bättre informerade om de möjligheter som strukturpolitiken erbjuder och det stöd som kan fås för framställning av många kvalitetsprodukter inom jordbruket - men där har vi dock endast mycket små medel.
Herr talman, jag ville bara säga detta till herr Fischler, för jag kan ju inte låta det som han just har sagt till oss här stå oemotsagt - jag hade hoppats på något mera!

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.
  

Dell'Alba
Herr talman! Jag kommer att vara mycket kortfattad. Mina kolleger i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter har meddelat mig att de i morse klockan 8.57 via e-post fick kallelse till ett utskottssammanträde som äger rum kl. 9.30. Jag tycker detta sätt att arbeta är en aning underligt. Jag vill därför att detta inte bara tas till protokollet utan att det dessutom kommer till er kännedom, herr talman, så att, eftersom vi kommer att inlämna en formell protest, även presidiet är informerat om detta - som jag tycker verkar en aning underligt, för att inte säga onormalt, för att inte säga olämpligt - nämligen att utskotten sammanträder med 33 minuters framförhållning.

Posselt
Herr talman! Jag vill inte ta upp för mycket tid med detta. Jag skulle emellertid vilja säga, att jag är vice ordförande i detta utskott och att man gjorde likadant mot mig. Jag tycker det är oerhört att man inte ens som vice utskottsordförande blir informerad i tid om ett extra sammanträde i utskottet. Det är verkligen ett förfaringssätt som är oacceptabelt!

Talmannen
Jag tackar för ert påpekande. Just nu kan jag emellertid inte göra något. Som ni vet har kammaren uttryckt önskemål om att omröstningen om brådskande frågor skall äga rum nästa sammanträdesperiod i vårt parlament, dvs. nästa måndag.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.00 och återupptogs kl. 15.00.)

Debatt om aktuella och brådskande frågor
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om brådskande och aktuella frågor av större vikt.

Zimbabwe
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0759/2001 av Andrews för UEN-gruppen,
B5-0774/2001 av Sjöstedt, Marset Campos och Di Lello Finuoli för GUE/NGL-gruppen,
B5-0787/2001 av Maes, Lucas och Lannoye för Verts/ALE-gruppen,
B5-0788/2001 av Mulder, van den Bos och Malmström för ELDR-gruppen,
B5-0799/2001 av Kinnock för PSE-gruppen,
B5-0801/2001 av Van Orden, Deva, Parish, Foster, Banotti, Corrie, Gahler, Korhola, Lehne, Maij-Weggen, Sacrédeus och Belder för PPE-DE-gruppen
om Zimbabwe

Maes
Herr talman! Jag anser att den resolution om Zimbabwe som vi har utarbetat med rätta är en skarp resolution som bör kunna fungera som en varning med adress till herr Mugabe.
Vid den tidpunkt då demokratiska val borde förberedas har Mugabe inte gjort annat än att skapa och sprida en terrorstämning i landet, på landsbygden och i städerna. Det är således av största vikt att valet kan fortgå på ett normalt vis och att den internationella gemenskapen fortsätter att insistera på detta. Men det finns ingenting som tyder på att Mugabe lyssnar på denna rättmätiga demokratiska begäran från sitt eget land, där det redan under det förra valet visade sig att den virtuella majoriteten ville ha en ny regim.
Mugabe klamrar sig fast vid makten och anser sig därvid har rätt att använda sig av alla tillåtna och framför allt otillåtna medel. Journalister måste till exempel ansöka om ett arbetstillstånd för att få skriva. Detta står naturligtvis i strid med yttrandefriheten. De få mer eller mindre oberoende tidningar som finns saknar tryckerier eftersom dessa har förstörts. På så vis förhindras opinionsbildning. I dag fick jag programmet från kvinnoorganisationerna, som klagar över att kvinnor som är skyldiga att sälja frukterna av sitt arbete till en statlig inrättning inte ens får betalt för det, eller att de får betalt alldeles för sent, och det i ett land där inflationen uppgår till 86 procent.
Till följd av det, herr talman, kommer vi av dessa och många andra i texten nämnda anledningar att godkänna resolutionen med stor beslutsamhet.
(Applåder)

Malmström
Herr talman! Zimbabwe hade egentligen alla förutsättningar att bli ett välmående och framgångsrikt land i södra Afrika. Därför är det så oerhört tragiskt att se det gå rakt mot avgrunden. Vi har många gånger diskuterat Zimbabwe i denna kammare, och jag vet att det har skett även i de andra institutionerna. Ofta har vi velat se någon liten glimt av hopp, någon liten skymt av ljusning. Vi har haft fel varje gång. Det är inte så. Situationen är alarmerande. Zimbabwe är ett laglöst, ekonomiskt utarmat land som styrs av en maktfullkomlig gammal härskare som helt mist kontakten med verkligheten och sitt eget folk.
Robert Mugabe bryter löfte efter löfte till omvärlden. Han har inte lyckats stoppa de olagliga landockupationerna eller få till stånd en rättvis jordreform. De mänskliga rättigheterna kränks dagligen, och oppositionen trakasseras och förföljs på ett oacceptabelt sätt. Regimen är genomkorrupt, och de förestående valen kan inte kallas annat än ett demokratiskt skämt då valarbetare hotas, trakasseras och fängslas. Yttrandefriheten är totalt inskränkt.
Vi måste omedelbart avbryta allt samarbete och bistånd med den zimbabwiska regimen. Alla utländska tillgångar som Mugabe och hans familj har bör frysas. Jag vill verkligen vädja till både kommissionen och rådet att vara kristallklara i fördömandet av Mugabes regim och att tala om att vårt och världssamfundets tålamod är slut. Vi måste få till stånd en bred, internationell koalition och ett samarbete med SADC-staterna för att sätta press på och vidta åtgärder mot regimen. Samtidigt är det förstås viktigt att finna möjligheter att stödja oppositionen. Det finns ett fåtal modiga som med fara för sitt eget liv kämpar för demokrati och mänsklig värdighet.
(Applåder)

Van Orden
Herr talman! Det här är den andra brådskande resolutionen om Zimbabwe som vi har lagt fram på bara tre månader. Anledningen till detta är vår enorma oro över den fortsatta försämringen av situationen i landet, med så kort tid kvar till presidentvalet.
I början av september fanns det vissa tecken på att Mugabe kanske skulle vara beredd att reagera på de internationella påtryckningarna. Tyvärr är det nu mycket uppenbart att de åtaganden som gjordes i Abuja var en bluff. Det verkar som om Mugabe tror att han kan avlägga några löften, köpa lite mer tid och sedan fortsätta med sin repressiva politik, samtidigt som ekonomin i det en gång blomstrande Zimbabwe kollapsar. En halv miljon zimbabwier befinner sig nu på svältgränsen. Oppositionspolitiker fruktar för sina liv. Mugabes absoluta förakt för den internationella opinionen visades återigen av hans trots mot den EU-trojka som besökte Harare i slutet av november. Vi måste nu visa att vi menar allvar med våra hot om åtgärder. För närvarande tror Mugabe att han är oåtkomlig och flyger till och med till Spanien för att genomgå medicinsk behandling.
Vi föreslår inte det trubbiga redskapet ekonomiska sanktioner. Vi vet att det skulle drabba befolkningen i stort, och i vilket fall som helst vet vi bara för väl hur man kan undkomma sådana åtgärder. Vi efterlyser smarta sanktioner som direkt skulle drabba Mugabe, hans familj och hans kumpaner. Åtgärder måste vidtas omedelbart för att införa ett reseförbud. Beslutet att gå i den riktningen borde fattas av ministrarna i Laeken den här helgen. Vår föresats skall göras absolut tydlig i det möte som är planerat att äga rum nästa vecka mellan Europeiska unionen och zimbabwiska företrädare enligt villkoren i artikel 96 i Cotonouavtalet.
Om Mugabe inte vidtar omedelbara och verifierbara åtgärder på det sätt som det internationella samfundet kräver måste Europeiska unionen genast vara redo att införa dessa smarta sanktioner. I vår resolution i dag läggs klart och tydligt fram vad som måste göras. Låt oss inte på något vis försvaga budskapet. Resolutionen är en grund för åtgärder nu.
(Applåder)

Gahler
Herr talman! Det är nu den sjätte sedan krisen bröt ut i Zimbabwe och det är den skarpast formulerade. Vi har rådet att tacka för att det sedan den senaste resolutionen äntligen så att säga har satt artikel 96 i rörelse i enlighet med Cotonouavtalet. Vi hoppas att kontakterna med Zimbabwe i detta sammanhang ändå leder fram till något mera, fastän man egentligen inte kan vänta sig att denne herre intresserar sig för våra åtgärder. Han lär tvärtom i Victoria Falls låta sig väljas till presidentkandidat av sitt eget partifolk detta veckoslut, och han gör förberedelser för att redan nu göra detta val till en fars.
Därtill hör bland annat att han nu inte bara kräver identitetskort som bevis i samband med valdeltagande utan även ett uppehållstillstånd. För många människor är det mycket svårt att skaffa fram något sådant. Han vill inte längre låta valet äga rum nationwide i hela landet utan i valkretsar. Människor som inte har anmält sig i de stora städerna, där de arbetar, kommer att bli tvungna att resa hem. De flesta kommer inte att ha råd med detta. Målet är att utesluta så många människor som möjligt från valet de facto, för han vet att han därigenom också utesluter en majoritet av motståndare. I provinsen Masningo svälter för närvarande 200 000 människor, eftersom guvernören Hungwe sedan fyra veckor förhindrar utdelandet av livsmedel som skulle fördelas av enskilda organisationer. Guvernören kräver att livsmedlen först skall levereras till honom för att slutligen fördelas via honom. Han kommer då naturligtvis endast att stödja sina egna anhängare.
Låt oss inte ha överseende med vad denne herre håller på med, utan låt oss se till att vi med riktade åtgärder i tid sätter stopp för Mugabe. Därtill uppmanar jag alla.
(Applåder)

Junker
Herr talman, mina damer och herrar! Det är bittert att vara tvungen att se på hur en halsstarrig president, som också har gjort stora förtjänster, med hjälp av samvetslösa aktivister ur sitt parti systematiskt ruinerar sitt land och därvid inte heller ryggar tillbaka för dödligt våld, eftersom han inte kan finna sig i en hotande förlust av makt. Jag har, liksom Gahler på sin tid, som observatör betraktat parlamentsvalet och själv kunnat iaktta och uppleva att Mugabe och hans Claqueure driver landet rakt in i fördärvet.
Trots massiva försök att skrämma väljarna - och det kommer ju nu säkert att upprepas - och trots massiva förföljelser av oppositionskandidaterna, som vid ett flertal tillfällen har haft dödlig utgång, har MDC haft beaktansvärda framgångar, vilket har gett Mugabe entydiga signaler om att ett politiskt maktskifte inte längre är avlägset.
Nu då presidentvalet förestår drar Mugabe åter åt våldets och terrorns tumskruvar. Inget spår av den i avtalet i Abuja förebådade återgången till rättsstatlighet, tvärtom. Med ständigt ny laglig repression, massiva inskränkningar i pressfriheten och hotelser mot oppositionen, fortlöpande ockupationer av farmer och en permanent urholkning av rättsstatligheten isolerar sig Mugabe allt mer även bland sina traditionella bundsförvanter i södra Afrika. Detta blev mycket tydligt vid det senaste mötet i den gemensamma parlamentariska församlingen AVS/EU i Bryssel i oktober. Dessa stater dras genom Zimbabwes humanitära och ekonomiska katastrof med i en nedåtgående spiral, och det krävs ytterligare tryck för att få Robert Mugabe att vända om och genomföra presidentval som motsvarar de krav som kan ställas på fria och rättvisa val, och här behöver vi även stöd av Europeiska unionens institutioner.

Belder
Herr talman! Den internationella pressen går i dag hårt åt den politik som bedrivs av Zimbabwes president Mugabe, och inte utan anledning. Mugabe offrar otaliga människoliv, bokstavligt och bildligt talat, i sin hänsynslösa strävan att behålla makten.
Den chockerande nederländska tidningsrubriken " Zimbabwe stinker av blodtörst" från mindre än en vecka sedan täcker tråkigt nog helt innehållet i artikeln av korrespondenten i Harare. Den bifogade osmakliga skämtteckningen ur den zimbabwiska statstidningen The Herald understryker det här olycksbådande budskapet. Skämtteckningen avbildar Mugabes stora utmanare vid nästa års presidentval, Morgan Tsvangirai från Movement for democratic change som en ren karikatyr. Han utmålas som en man som fjäskar för rika vita bönder i det egna landet och länder i väst.
Den politiska realiteten i Zimbabwe ser emellertid helt annorlunda ut. Ren statsterror mot vita bönder, deras svarta managers och lantarbetare samt mot politiska motståndare till Mugabes parti, ZANU-PF. Statsterrorn tar sig uttryck i ett tiotal olika metoder för förtryck: rättssystemet kränks, armén och polisen politiseras, tryckfriheten kränks, vita bönders gårdar ockuperas, oberoende inrättningar som exempelvis Röda Korset som påstås fungera som en täckorganisation förtalas, väljarkåren förs bakom ljuset, oppositionens telefontrafik avlyssnas, medlemmar av oppositionspartiet MDC anhålls och misstänkliggörs, påstådda anhängare av oppositionen utsätts för våld och trakasserier och politiska motståndare mördas.
Inom ramen för detta, herr talman, vill jag uppmana kommissionen att i det planerade mötet med zimbabwiska regeringsföreträdare i början av nästa vecka ta till orda till förmån för de inhemska organisationer som förbarmar sig över offren för det politiska våldet i Zimbabwe, de uppgår nu till hundratusentals.

Khanbhai
När Mugabe blev Zimbabwes första president för sådär en 40 år sedan var det kustlösa landet i Afrika en rik nation som kunde föda sin egen befolkning och exportera livsmedel till grannländerna. De omkring 1 000 vita jordbrukare, som ägde huvuddelen av marken, producerade maten och överskottet. Efter Zimbabwes självständighet tillät Lancaster House-avtalet mellan Förenade kungariket, som kolonialmakt, och Zimbabwe en omfördelning av jorden till svarta familjer och lämplig kompensation till vita jordbrukare utan några produktionsförluster.
Mugabe har misslyckats genomföra dessa reformer. Han har misslyckats med att installera de fattiga svarta familjerna. Efter självständigheten har Mugabe haft gott om tid att införa verklig demokrati, rättsstatens principer och välstånd för alla. I stället har han berikat sig själv och sina vänner och förstört sitt lands ekonomi. Han har gjort de fattiga ännu fattigare. Han har hotat, skövlat och berövat de vita jordbrukare som har producerat så mycket rikedom för hans nation.
Zimbabwe behöver fria och rättvisa val nu. Mugabe borde inte vara rädd. Han kommer att bedömas på sina meriter. Om han är en statsman, som Mandela, då borde han dra sig tillbaka med värdighet och låta någon annan från ZANU-PF ställa upp som motkandidat. Om han fortfarande är katolik, då borde han lyssna på ärkebiskop Ncube i Zimbabwe, som också har fördömt honom med jämna mellanrum och utan rädsla. Mugabe kan inte och kommer inte att bli ihågkommen i Afrika om han inte ger sina landsmän en chans att andas, slippa vara rädda och söka möjligheter att förbättra livskvaliteten. Jag har ett enkelt budskap till Mugabe - var en afrikansk ålderman och dra dig värdigt tillbaka till din by.

Nielson
. (EN) Herr talman! Samrådsförfarandet enligt artikel 96 kommer inte att bli enkelt, men vi bör ge det en chans. Zimbabwe har bekräftat att man tänker delta, men det ursprungliga datumet för att inleda dessa samråd, den 19 december, flyttades fram i förrgår. Vi har inte fått några indikationer om något annat datum. Tanken är att vi skall hålla samtalen nästa månad.
Det har antytts att SADC, AVS och OAU kommer att bjudas in att delta i detta samråd. Det är bra eftersom man breddar spännvidden genom att i Afrika förankra det slags diskussioner som vi måste ha med Zimbabwe.
Samrådet kommer att fokuseras på de områden som är viktiga för oss - mänskliga rättigheter, rättsstatsprincipen, gott styrelseskick och våldets upptrappning. Samrådet kommer att ge en möjlighet att ta reda på regeringens ståndpunkter och dess engagemang på följande områden: det politiskt betingade våldet, valen, pressfriheten, den rättsliga och olagliga ockupationen av egendom. Jag skulle vilja försäkra parlamentet om att detta samråd täcker praktiskt taget alla de frågor ni tagit upp i era resolutionsförslag.
Jag skulle vilja betona att det även kommer att finnas en tydlig ståndpunkt från EU:s sida om de frågor Zimbabwe särskilt kommer att ta upp, såsom jordreform, inblandning i landets inre angelägenheter, det påstådda stödet till oppositionen och åläggandet av vad man kallar " vita värderingar" . Slutligen är det, för att inte i förväg bedöma samrådets slutresultat och för att genomföra det i Cotonouavtalets anda, inte bara nödvändigt att ta upp situation med Zimbabwe, det är även nödvändigt att bevara den ömsesidiga tilliten och förtroende mellan EU och AVS-länderna. Men att respektera detta samråds regler och anda är inte samma sak som att genomföra det på ett vagt och svagt sätt. Det är inte så det skall gå till!
När det gäller valövervakningen håller kommissionen på att förbereda sig inför denna. Zimbabwes regering har meddelat att den inte kommer att godta observatörer, man kommer bara att bjuda in vänner för att övervaka presidentvalet. Det lovar inte så gott för en närvaro från EU:s sida, men vi kommer att kunna sammankalla en EU-delegation om det blir möjligt. Vi behåller vår flexibilitet för att kunna reagera på utvecklingen och eventuella möjligheter.
Ett grundläggande krav kommer att bli att ingen internationell övervakningsdelegation - vare sig den är multilateral eller bilateral - manipuleras av Mugabe till att sända korttidsobservatörer endast för valdagen. Vi måste komma ihåg att förra året var själva valdagen relativt lugn. Det är tydligt att valrörelsen inför omröstningen är mycket viktigt för att man skall kunna avgöra hur rättvis själva valprocessen är. Kommissionen anser att en minimilängd på övervakningstiden - dvs. en månad - är nödvändig, och vi avråder andra från att enbart sända korttidsobservatörer.
Kommissionen har föreslagit att EU skall fokusera på SADC:s parlamentariska forums normer och standarder, vilka överensstämmer med FN-standarder och som Zimbabwes styrande parti ZANU-PF har godkänt. Det finns indikationer på att andra internationella partner, såsom Förenade kungariket och USA, kommer att gå med på att använda de här standarderna, vilka skulle göra det möjligt för det internationella samfundet att bedöma hur öppna och rättvisa valen är.
Samtidigt uppmanas SADC:s valforum och SADC-ländernas valkommissioner att inleda en dialog med de zimbabwiska myndigheterna och de politiska partierna vid förberedelserna inför presidentvalet. Vi betraktar ett nära samarbete med SADC i den här valrelaterade verksamheten som ett sätt att skapa något slags referensfall så att vi kommer att kunna göra något om vi inte kan delta direkt. Men det här är det alternativ vi föredrar, och Zimbabwe borde välkomna EU-observatörerna.
Kommissionen har fortsatt vara engagerad i landet för att å ena sidan inte föregå resultatet av samrådet och samtidigt förbättra oddsen för Zimbabwe vid ett eventuellt misslyckande - och ökar således trycket på landet att samarbeta. Det här utgör grunden i det vi gör för tillfället. Vi har framför allt vidtagit följande åtgärder: Kommissionen har för närvarande en delegation på plats för att bedöma de humanitära behoven och frågor som berör livsmedelssäkerhet. Det här kommer vi att göra i vilket fall som helst, oberoende av vilket det politiska slutresultatet blir. De preliminära resultaten visar anmärkningsvärt nog att försämringen av situationen går mycket långsammare än vad man kunde ha väntat sig.
Kommissionen har också deltagit i UNDP:s landsdelegation. Vare sig den var framgångsrik eller ej så är det värt att utöva ett positivt tryck på Zimbabwe genom att göra det som är möjligt för att föra frågan om jordreform framåt. Kommissionen har, som jag tidigare nämnde, vidhållit sitt erbjudande om att stödja valprocessen.
Vi fortsätter att förbereda vårt samarbete under den nya femåriga finansieringscykeln, inte minst för att visa Zimbabwes regering vad den har att förlora. Vi kommer inte att fatta några beslut om vi skall gå vidare och underteckna och genomföra landstrategin för Zimbabwe förrän efter att samrådet har avslutats. Att underteckna eller inte underteckna är en mycket viktig fråga i många fall, och här är det mycket tydligt att vi vill att samrådet skall avslutas innan vi fortsätter. Men att inte förbereda skulle också antyda en brist på respekt för hela planeringsprocessen inom ramen för Cotonou.
Den regionala dimensionen är viktig. Zimbabwes grannar verkar bli allt oroligare över den försämrade situationen och de potentiellt mycket dramatiska följderna för landet och hela regionen. Detta är anledningen till att vi har tagit initiativ till att fortsätta att hålla täta kontakter med SADC och Nigeria inför samrådet enligt artikel 96. Det är faktiskt första gången någonsin som inledningen till detta slags samråd har inkluderat en hänvisning till att anlita våra partner i regionen. Rådet (allmänna frågor) har godkänt det här angreppssättet, vilket säkerställer en nära samordning och överensstämmelse med SADC och Abujaprocessen.
Mot bakgrund av detta har kommissionen och ordförandeskapet fortsatt med en rad informella diskussioner med SADC och Nigeria. Vi noterar att dessa afrikanska partner redan utövar ett effektivt grupptryck på Mugabe för att kunna hitta en lösning på krisen. Det angreppssätt som håller på att utvecklas med ett afrikanskt ägande måste välkomnas, i synnerhet med tanke på den negativa effekt den fortsatta krisen i Zimbabwe har på landets grannar. Jag måste erkänna att utsikterna inte är optimistiska. Det ser inte bra ut inför samrådet.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 18.30.

Splitterbomber
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0765/2001 av Sakellariou, Wiersma och Van den Berg för PSE-gruppen,
B5-0775/2001 av Brie, Frahm, Eriksson, Korakas, Figueiredo, Marset Campos, Papayannakis, Boudjenah och Seppänen för GUE/NGL-gruppen,
B5-0782/2001 av McKenna, Maes, Schroedter, Lucas och Isler Béguin för Verts/ALE-gruppen,
B5-0789/2001 av Van den Bos för ELDR-gruppen,
om splitterbomber.

González Álvarez
Herr talman! Jag skulle vilja börja detta inlägg med att uttrycka den fasa jag känner inför detta krig - kriget i Afghanistan - och alla andra krig. Vi uttalade oss alltid mycket tydligt mot talibanregeringen och de åtgärder den vidtog mot sin befolkning, och framför allt mot kvinnornas rättigheter. Men vi är också emot de tusentals, tror jag, civila oskyldiga som dödats i Afghanistan.
I dag talar vi om ett vapen som används i Afghanistan, ett vapen som innefattas bland dem som ifrågasätts i Förenta nationernas konvention från 1980, ett vapen som även i dag är föremål för diskussion på den konferens som pågår i Genève. Ett vapen som, tillsammans med personminorna, gör enorma områden på vår planet obeboeliga.
Herr talman! Jag anser att de borde förbjudas, utan omsvep. Till och med punkt fyra i denna resolution, där det sägs att man måste uppnå att det finns bättre trovärdighetsmekanismer, tyckte jag var motbjudande. Herr talman! Jag anser att ingen i denna kammare på ett så bra sätt uttryckt den fasa som vilket krig som helst ger upphov till, som vår nyblivna Sacharovpristagare, israeliskan Nurit Peled-Elhanan, som talade här i går.

Schroedter
Herr talman, kära kolleger! Splitterbomber, det vet vi alla, hör till de lömskaste konventionella vapen som människorna någonsin har uppfunnit. Civilbefolkning och biståndsarbetare faller ännu flera år efter konfliktens slut offer för dessa bomber. Fredslösningar kan ofta inte sättas i verket, eftersom resterna blockerar hela områden. Flyktingar kan inte återvända, eftersom områdena inte längre är beboeliga. Detta är orsaker till att vår grupp ansluter sig till de uttalanden som vårt parlaments talman har gjort och å det skarpaste fördömer fällandet av splitterbomber över Afghanistan av USA:s armé.
Detta bombardemang kommer i åratal att hindra förverkligandet av en fredlig lösning och den ekonomiska utvecklingen i Afghanistan. Jag anser att det är oansvarigt att detta bombardemang fortsätter ännu i dag, och jag uppmanar USA att äntligen upphöra med detta. Jag riktar också härifrån en uppmaning till alla stater, särskilt de som har undertecknat FN-avtalet om konventionella vapen, att vid sin nästa konferens genomdriva ett omedelbart moratorium och att förklara att användande, tillverkning och vidarebefordran av dessa vapen äntligen skall förbjudas. Jag uppmanar kommissionen och rådet att i sina förhandlingar med eftertryck uppmana USA att ansluta sig till denna bannlysning av splitterbomber.

Van Orden
Skulle jag bara kort kunna få hänvisa till det uttalande som kommissionären gjorde om Zimbabwe, och som jag välkomnar. Vi har skjutit fram de här Cotonouförhandlingarna och vi behöver verkligen en tidsgräns för när de senast måste äga rum. Annars tror jag att Mugabe bara kommer att fortsätta skjuta upp dem tills inget alls händer. Jag skulle vilja föreslå att vi fastställer ett datum, exempelvis den 12 januari. Har inget hänt då går vi vidare med det slags kraftiga åtgärder som vi har föreslagit.
När det gäller frågan om splitterbomber måste jag säga att jag har varit en av de främsta aktivisterna till stöd för kampanjen för att förbjuda antipersonella landminor, eftersom våra beväpnade styrkor medger att deras begränsade militära användbarhet uppvägs av den fara de så ofta utgör för civila, ofta flera år efter det att en konflikt är över. Det finns andra vapensystem som skulle kunna användas i stället för antipersonella landminor med samma effekt, men utan de negativa farorna. Det finns de som ägnar sig åt att röja minor som kan vittna om det faktum att en stor andel av det farliga material de påträffar är outlöst ammunition av olika slag snarare än antipersonella minor. Ibland omfattar denna ammunition outlösta multipelbomber från delar av splitterbomber.
Jag måste säga att splitterbomber inte är antipersonella landminor och det är vilseledande att försöka blanda samman de här två frågorna. Samtidigt som jag stöder behovet av att sådan fjärrstyrd ammunition innehåller självförstörande eller neutraliserande mekanismer, skulle det vara mycket oklokt att insistera på ett förbud förrän våra väpnade styrkor är säkra på att deras verksamhet inte kommer att hotas eller förrän de har ersättningsvapen med lika stor effektivitet. Vi måste vara mycket noggranna och akta oss för vad jag kallar " förbudsiver" . Annars kommer vi att tappa fokus i våra åtgärder mot system som antipersonella landminor och det breda stöd som den sortens kampanjer tilldrar sig.
Det finns några element i resolutionen som jag kan stödja, men jag är misstänksam mot en del av drivkrafterna bakom den. Därför är jag benägen att avstå vid omröstningen om resolutionen.

Swoboda
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! I en internationell överenskommelse till skydd för offer i internationella väpnade konflikter heter det: " Det är förbjudet att använda vapen, projektiler och material samt metoder i krigföringen som är ämnade att förorsaka alltför stora skador eller onödigt lidande" . Så långt teorin. Praktiken är en annan. Nu finns det tyvärr illvilliga i denna värld som saknar skrupler när det gäller att bestämma sig för att använda våld och som saknar skrupler när det gäller att bestämma vilka vapen de skall använda. Men det finns också de som på goda grunder - för att begränsa och förhindra våld och terror - griper till vapen, ja måste gripa till vapen, på grund av överväganden som helt och hållet står i samklang med de mänskliga rättigheterna. Till sådana riktar sig vår uppmaning: Om man, också för goda ändamål, måste gripa till vapen, så skall vapnen inte vara sådana, som, som det heter i texten, förorsakar onödiga eller alltför stora skador och onödigt lidande. Såtillvida kan mycket väl en koppling åstadkommas till vår ständiga och ändå långtgående - inte fullständiga men långtgående - framgångsrika kamp mot landminor, eftersom även dessa är av vapenliknande natur. Jag tror att vi även i detta fall bör uttrycka vår uppfattning helt klart.
Det må finnas tekniska möjligheter, som man kan bygga in för att förhindra dessa skador och detta onödiga lidande. Men åtminstone till denna tidpunkt måste vi ha ett moratorium, och det är vad vi säger i dag. Vi beklagar också användandet av dessa vapen, inte minst i Afghanistan. Men vad som är av mer avgörande betydelse är blicken in i framtiden och att Europeiska unionen helt klart och entydigt skall arbeta för ett sådant moratorium för att - för att säga det än en gång - förhindra alltför stora skador och onödigt lidande. Till detta måste också Europa entydigt bekänna sig.
(Applåder)

Posselt
Herr talman! Min grupp har gett sina medlemmar fria händer i omröstningen om denna resolution, och jag hör till dem som stöder resolutionen och som också uttalar sig kraftigt för moratoriet. Just i det krig som nu pågår måste vi vara mycket uppmärksamma. Vi bekämpar en terrorregim, men det finns en risk att vi inte förbereder freden och att vi har gått in i denna konflikt utan något klart program och perspektiv på freden. Vi vänder oss mot dödsstraffet som talibanerna har använt, och det gör vi i stora amerikanska sändare, som njutningsfullt visar upp avrättningar.
Vi vänder oss mot talibanernas kvinnofientlighet och förtiger de våldtäkter som i massor har utförts av den så kallade Nordalliansen, en mycket tvivelaktig allians. Så är det också i denna fråga: Vi måste naturligtvis helt klart sätta in vapensystem för att nå framgång i detta krig i Afghanistan. Men å andra sidan gäller det att skona civilbefolkningen så långt som möjligt för att förhindra att resultatet blir en ytterligare eskalering av kriget i världen och även en ytterligare eskalering när det gäller vapensystemen - just i en tid i vilken allt fler politiker, även före detta pacifister, plötsligt börjar att tänka i kategorier som ett krigs genomförbarhet och att godkänna kriget som ett medel i politiken.
Den sista utvägen måste det vara ibland, men jag är bekymrad över hur lättfärdigt man under tiden i tankarna handskas med kriget. Just i en sådan tid är det nödvändigt att bannlysa sådana vapensystem och framför allt att stärka den internationella rätten. Vi har en internationell koalition mot terrorn, men om vi inte lyckas att omvandla detta till en förstärkning av den internationella rätten i Förenta nationernas regi, finns risken att andra konstellationer bildas, som vi absolut inte vill ha. Därför som sagt: Kamp mot terrorn, men perspektivet måste vara att stärka den internationella rätten, bannlysning - även detta är ett aktuellt ämne - av atomvapen, men även av biologiska och kemiska vapen. Här vänder vi oss till USA. Naturligtvis är det mycket viktigt att bannlysa dessa splitterbomber, om vilka vi anser att de är ett medel i krigföringen som utsätter civilbefolkningen för fara i en utsträckning som är oacceptabel. Den som vet hurudana skadorna är på Balkan och i Kosovo, men där är det framför allt på grund av den jugoslaviska arméns mineringsverksamhet - även detta måste nu en gång sägas - den begriper att det är nödvändigt att i dessa sammanhang begränsa omfattningen.

Nielson
. (EN) Kommissionen delar parlamentets oro över de mänskliga, ekonomiska och sociala problem som orsakas av olika former av outlöst ammunition såsom splitterbomber och de särskilda svårigheterna med att röja kontaminerade områden.
Ett antal studier av splitterbomber visar att inte mindre än 10 procent av de multipelbomber som släpps inte exploderar vid nedslaget och att de kvarliggande icke detonerade bomberna tenderar att ha effekter som liknar dem de antipersonella landminorna har. Även de aktiveras av offren och vållar olyckor med dödlig eller invalidiserande utgång som är lika allvarliga som de olyckor som landminorna orsakar.
Kommissionen har noterat det förslag som lagts fram av Internationella rödakorskommittén om att ta itu med de problem som orsakats av splitterbomber och annat " explosivt kvarlämnat krigsmaterial" vid översynskonferensen om FN:s konvention om förbud mot eller inskränkningar i användningen av vissa konventionella vapen (CCW).
Det här angreppssättet delas till stora delar av EU. Vid översynskonferensen, som hålls i Genève 11-21 december 2001, kommer EU att lägga fram en gemensam ståndpunkt om frågan om icke detonerat kvarlämnat krigsmaterial, och begära konkreta åtgärder för att ta itu med den här frågan inom ramen för CCW. Med detta i åtanke har vi genomfört diplomatiska demarcher för att bereda marken för ett framgångsrikt slutresultat av Genèvemötet. Parlamentets initiativ kommer därför i rätt tid och är välkommet. Kommissionen kommer att nära följa utvecklingen vid översynskonferensen om CCW.
På en operativ nivå ger kommissionen redan ett indirekt men påtagligt bidrag till att minska det hot som splitterbomber och annan outlöst ammunition utgör genom det rättsliga och budgetära instrumentet förordningen om antipersonella landminor. Minröjning som genomförs under den här förordningen omfattar de facto röjning av annan outlöst ammunition. Vi är redan involverade i sådana bredare röjningsaktiviteter i länder som Laos och Förbundsrepubliken Jugoslavien och Kosovo, där problemet med antipersonella landminor är mycket tydligt kopplat till föroreningar som orsakats av ammunition. Stöd ges också till minröjning som en del av det bistånd som ECHO finansierar i många länder och som del av biståndsaktiviteterna när vi utför återuppbyggnadsarbete eller bygger vägar osv. i ett antal länder, finansierat av ECHO.
För en vecka sedan såg jag i Kabul minröjningsaktiviteter som finansieras av ECHO. Genom två organisationer har vi på plats anställt i storleksordningen 1 500-2 000 afghaner, vilka håller på att arbeta med minröjning. Vi gick på markerade stigar där jag räknade till 30-40 nya outlösta splitterbomber. De stannar inte nödvändigtvis kvar på markytan. Om en splitterbomb i närheten exploderar kan den begrava några andra och i praktiken blir de antipersonella landminor. De har tre funktioner: förmåga att genomtränga pansar, sprida skärvor av granatsplitter från hylsan och starta bränder.
Det var en mycket morbid upplevelse, men det ger mig verklig tillfredsställelse att vi finansierar den här sortens aktivitet i stor skala. Det är faktiskt en huvudprioritet i den nuvarande situationen, när vi arbetar för att göra det möjligt för flyktingarna att tryggt återvända hem.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 18.30.

Mänskliga rättigheter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
Kvinnor i Afghanistan - B5-0763/2001 av Crowley för UEN-gruppen,
B5-0766/2001 av Gröner, Theorin, van den Berg och Izquierdo Rojo för PSE-gruppen,
B5-0776/2001 av Fraisse, Eriksson, Morgantini, González Álvarez, Ainardi, Figueiredo och Uca för GUE/NGL-gruppen,
B5-0784/2001 av Jillian Evans, Hautala, Sörensen, Breyer, Isler Béguin, Buitenweg, Auroi och Schroedter för Verts/ALE-gruppen,
B5-0790/2001 av Dybkjær, Malmström och van den Bos för ELDR-gruppen,
B5-0802/2001 av Thomas Mann, Banotti, Maij-Weggen, De Sarnez, Avilés Perea, Kratsa-Tsagaropoulou och Tannock för PPE-DE-gruppen,
Indonesien- B5-0762/2001 av Belder, för EDD-gruppen,
B5-0767/2001 av Van den Berg för PSE-gruppen,
B5-0783/2001 av McKenna och Lagendijk för Verts/ALE-gruppen,
B5-0791/2001 av Maaten för ELDR-gruppen,
B5-0798/2001 av Muscardini för UEN-gruppen,
B5-0803/2001 av Maij-Weggen, Deva och Posselt för PPE-DE-gruppen,
Flyktingdramat på Irland- B5-0777/2001 av Boudjenah, Morgantini, Frahm, Korakas, Herman Schmid, Miranda och Papayannakis för GUE/NGL-gruppen,
B5-0796/2001 av Andrews för UEN-gruppen,
B5-0800/2001 av Terrón i Cusí, De Rossa och Karamanou för PSE-gruppen,
B5-0805/2001 av Doyle för PPE-DE-gruppen,
Togo- B5-0760/2001 av Pasqua för UEN-gruppen,
B5-0768/2001 av Carlotti och Van den Berg för PSE-gruppen,
B5-0778/2001 av Morgantini, Sylla, Cossutta, Marset Campos och Sjöstedt för GUE/NGL-gruppen,
B5-0786/2001 av Rod och Maes för Verts/ALE-gruppen,
B5-0793/2001 av Van den Bos och Dybkjær för ELDR-gruppen,
B5-0804/2001 av Schwaiger, Maij-Weggen, Johan Van Hecke, van Velzen och Posselt för PPE-DE-gruppen,
Aung San Suu Kyi och Leyla Zana- B5-0769/2001 av Van den Berg och Swoboda för PSE-gruppen,
B5-0779/2001 av Vinci, Uca, Ainardi, Figueiredo, Eriksson, Frahm och Seppänen, för GUE/NGL-gruppen,
B5-0792/2001 av Malmström för ELDR-gruppen,
B5-0797/2001 av Muscardini för UEN-gruppen,
B5-0806/2001 av Maij-Weggen, Lamassoure och Van Orden för PPE-DE-gruppen,
B5-0809/2001 av Cohn-Bendit, Maes, Wuori och Frassoni för Verts/ALE-gruppen.
Kvinnor i Afghanistan

Gröner
Herr talman, herr kommissionär! Utan kvinnornas medverkan kan det inte bli någon varaktig fred i Afghanistan. Det var det viktigaste budskapet från det afghanska kvinnotoppmöte som med stöd av EU sammankallats till Bryssel den 5 och 6 december. Omkring 50 ledande kvinnliga företrädare för alla samhällsgrupper i landet deltog i toppmötet med målet att göra de afghanska kvinnornas röst hörd i den löpande internationella politiska debatten. Vi välkomnar att den parallellt i Bonn anordnade FN-konferensen om Afghanistan beslutade att till interimsregeringen utnämna minst två kvinnor, däribland en som vice premiärminister. Säkert bidrog vi till detta med toppmötet i Bryssel. De kan räkna med vårt stöd, men det måste hända mer. Vi trycker på för att kvinnor som kandidater i framtida val skall ha en god chans på varje politisk nivå och också bli valda. Det betyder att de nu behöver stöd och konkret hjälp i ett särskilt program för demokratin.
Vid alla fortsatta förhandlingar måste man se till att de afghanska kvinnorna är fullt integrerade när ansträngningarna gäller konfliktlösning liksom vid de fortgående fredssamtalen. Den nuvarande uppmärksamheten från världssamfundet och medierna måste utnyttjas för att bygga upp nya strukturer och säkerställa att de afghanska kvinnornas röst blir hörd. Min grupp kommer liksom redan 1998 att utnyttja den internationella kvinnodagen 2002 för att upprätthålla den våg av stöd som syftar till att avvärja den humanitära katastrofen.
För oss kvinnliga socialdemokrater som sedan år tillbaka har pekat på kvinnornas förfärliga situation i talibanstaten lyder nu valspråket: Inget projekt för Afghanistans framtid eller någon slags politisk uppgörelse kan godtas utan kvinnornas fulla medverkan. Vi kräver att man bildar en grupp med afghanska kvinnliga ledare, som samordnar det internationella stödet och en motsvarande kontaktperson för EU:s bistånd. Afghanistans kvinnor och flickor har varit tvingade att lida under 20 års krig liksom de blivit utsatta för ständiga kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Detta innebar dock inte att de var dömda till tystnad. Afghanska organisationer som RAWA arbetade hårt och stod emot talibanstaten.
Man kan inte räkna med att det kommer att bli väsentligt bättre med Nordalliansen. Därför måste vi i dag stödja det mod och den envishet som RAWA visar. I morse skapade vi de budgettekniska förutsättningar som gör att enskilda organisationer som just RAWA kan få stöd. Men vi behöver uthållighet och engagerade kvinnor, som ser till att kvinnorna garanteras fred, frihet och jämlikhet i Afghanistan. Vi får inte slappna av förrän kvinnornas rättigheter till fullo respekteras som mänskliga rättigheter i den framtida författningen.
(Applåder)

Fraisse
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Vi tillhör faktiskt samma värld som de afghanska kvinnorna.
Jag skulle vilja påminna om deras förklaring från Douchanbé om de afghanska kvinnornas grundläggande rättigheter av den 28 juni 2000. De var aktörer, och inte enbart offer. Liksom Gröner just har gjort, skulle också jag vilja påminna om det toppmöte med afghanska kvinnor som avslutades den 6 december 2001, förra veckan, och som åtföljdes av en förklaring som det är viktigt att känna till. I denna förklaring står det att de afghanska kvinnorna vill ha sina rättigheter nu, och inte i morgon, och inte sedan. Man har gett dem alla dessa rättigheter, nu måste de alltså återupprättas.
Därför har jag lagt fram ett ändringsförslag som jag ber er att rösta för, i vilket jag begär att detta inrättande skall ske så snart som möjligt.
De afghanska kvinnorna måste ges möjligheten att röra på sig, utbilda sig, uppsöka vård, osv., eftersom vi slutligen är något oroliga, vi kvinnor som tillhör samma värld som dem. Vi är litet oroliga och vi kräver vaksamhet, de europeiska institutionernas vaksamhet, liksom FN-institutionernas vaksamhet. I artikel 5 i resolutionen begärs det att FN särskilt skall ta itu med detta införande av jämlikhet mellan män och kvinnor i Afghanistan, eftersom dessa kvinnor i grunden har varit sinnebilden för många saker. De har varit sinnebilden för sitt förtryck, men de har också varit sinnebilden för svälten. För sex månader sedan, när vi talade om situationen i Afghanistan, var de sinnebilden för förstörandet av Buddhastatyerna i Bamiyan, och till och med för sitt eget förtryck. Det handlar alltså inte om att göra sig av med denna symbol efter att den använts. Det handlar om att se till att alla kvinnor får tillbaka sina rättigheter, och för de som anser att de kan ta strid som aktörer och företrädare för hela folket, att delta i regeringen.
Dessa människor är alltså aktörer och vi tillhör samma värld. Jag tror att den frihet som de kräver att få röra på sig, den habeas corpus som de kräver är densamma som kvinnorna i väst besitter och ur denna synpunkt kan vi inte göra någon skillnad, och det är därför som det inte finns några ämnen av sekundär vikt, utan enbart ett enda ämne som jag, om möjligt, ber er att i egenskap av institution se till att man respekterar, eftersom vi inte är säkra på att morgondagen blir bättre än gårdagen för dessa kvinnor i Afghanistan.

Thors
Herr talman! Värderade kommissionär! Utöver det som sagts tidigare av kollegorna, vill jag tillägga att det är glädjande att se den glädje som de afghanska kvinnorna visar. Vi är dock också bekymrade över den rädsla som samtidigt råder. De afghanska kvinnorna har goda skäl att vara rädda. Vi vet nämligen att också Norra alliansen har ägnat sig åt brott, som till exempel tvångsäktenskap.
Det är viktigt att kvinnor och barn överlever vintern. Samtidigt är det viktigt att gå vidare med de åtgärder som har nämnts här: full tillgång till utbildning och hälsovård för kvinnor och för unga flickor. Vi måste genast utgå från en rättsbaserad approach. De afghanska kvinnorna skall inte behöva tigga om rätten till utbildning som en nåd, utan det skall vara en rättighet. På det sättet uppnår de den värdighet och får den utbildning som de behöver.
Vi behöver också öronmärka pengar, men på detta område krävs etnisk jämlikhet mellan de olika grupperna. Vi gläder oss över Bonnkonferensens utgång, men arbetet måste gå vidare.
Jag skulle också vilja uppmärksamma kommissionär Nielson på den specialrapport som min företrädare, Elisabeth Rehn, har utarbetat om FN:s fredsbevarande verksamhet, och be honom notera att det finns mycket att göra när det gäller de fredsbevarande styrkornas sätt att bemöta kvinnor. Det behövs kvinnor i de fredsbevarande styrkorna, och det behövs en insikt om hur man skall bemöta kvinnor som har drabbats av våld. Jag hoppas att FN skall stödja det förslag som Elisabeth Rehn har lagt fram i sin rapport till Kofi Annan.
Skuldfrågan behöver också utredas, dvs. vem som har gjort sig skyldig till vad. Det är det enda sättet att hela. På detta område tror jag att det finns många internationella erfarenheter som vi kan ta till vara.
Sist men inte minst en relativt allvarlig fråga, kommissionär Nielson. Det behövs också minhundar! Minhundar är väldigt viktiga vid röjningen i all denna förödelse. Jag hoppas att EU kan ge stöd även på detta område.

Mann, Thomas
Herr talman! Förra onsdagen ledde den internationella Afghanistan-konferensen på Petersberg i Bonn till mycket goda resultat. Två kvinnor kommer att tillhöra den 29-hövdade interimsregeringen. Det är ett elementärt viktigt budskap och ett första steg till samhälleligt erkännande. Med slutet på talibanernas skräckvälde och deras medeltida regim i sikte kommer även det brutala förtrycket av kvinnornas rättigheter att få ett slut.
Det var de som led mest under de självutnämnda gudakrigarnas kast. Bildning förvägrades dem, likaså utbildning, yrkesutövning och varje form av medbestämmanderätt. De bannlystes från offentligheten. Det bittra resultatet: Bara 5 procent av alla kvinnor eller flickor kan skriva eller läsa.
Från och med nu kommer kvinnor steg för steg att erövra lika chanser när det gäller tillträde till arbetsplatser, medicinsk vård och valrättigheter. I parlament och regering behöver de säte och stämma. Jag är övertygad om att de kommer att klara av att bygga upp egna organisationer för att vara med och påverka den sociala beslutsprocessen. Ohejdbart kommer de att finna sin nya identitet, men de behöver uthållighet och vi måste stödja dem i detta.
Jag hoppas att de kvinnor som vi den 8 mars 1998 hedrade med vår kampanj " En blomma för Kabul" kan återvända till sina yrken som läkare, lärare, professorer, företagsledare. Å Europeiska folkpartiets grupps vägnar och som ledamot i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor stöder jag förslaget att utropa den 8 mars nästa år som de afghanska kvinnornas dag.
Europeiska unionen har understött Afghanistan med 400 miljoner euro enbart de senaste tio åren. Våra pengar måste i framtiden i ökad omfattning tillföras program och åtgärder till förmån för kvinnorna. För återuppbyggnaden uppmanar vi också Afghanistans grannländer att aktivt delta i denna process.
(Applåder)

Tannock
Herr talman! Som medförfattare till den här resolutionen är jag stolt över att jag i juni i år i kammaren sade min mening om den talibanska regeringens brutalitet och medeltida mörkerpolitik när den valde att förstöra de vackra Buddhastatyerna i Bamiyan. Detta var långt innan de, och deras tragiska land, hamnade i centrum för världens blickar den 11 september, när talibanernas kopplingar till förövarna av attacken mot USA blev uppenbara för alla.
Afghanistan befinner sig nu vid ett historisk vägskäl. Jag, i egenskap av brittisk Europaparlamentariker, är stolt över den roll som de modiga trupperna från mitt land spelat för att hjälpa USA att befria Afghanistan från dess förtryckarregim och få ett stopp för dess skydd av internationella terrorister som är inriktade på att förinta västerländska värden, inklusive kvinnornas rättigheter. Jag hyllar särskilt dem som har skadats i kampen och hoppas, nu när Förenade kungariket håller på att bli en betydande beståndsdel av FN:s fredsbevarande styrka, att det inte kommer att bli några fler förluster.
För två veckor sedan blev jag inbjuden att träffa en företrädare för the Revolutionary Association of Afghan Women (De afghanska kvinnornas revolutionära förening) och jag, som konservativ, ryggade inledningsvis tillbaka inför ordet " revolutionära" . Efter mötet insåg jag att i Afghanistan skulle mina västerländska åsikter om sociala och politiska rättigheter för kvinnor utan tvekan klassificera även mig som revolutionär i det gamla mujaheddingardets ögon, exempelvis hos president Rabbani. Jag välkomnar att två kvinnor deltar i den provisoriska regeringen och jag är hoppfull om att den nya generationen unga, progressiva och moderna politiska ledare kommer att inse att vägen mot inrättandet av en ny ordning, baserad på jämställdhet mellan könen och på fullständiga politiska och sociala rättigheter, ingår i deras åtaganden enligt internationella fördrag. Dessutom måste de sluta upp med att betrakta kvinnor och deras roll som enbart ekonomiska och i fortplantningssyfte, och sluta upp med att förvisa dem till osynlighet i sina burkor. Kvinnor välkomnades en gång i tiden, på 1960- och 1970-talen, av kung Mohammed Zahir Shahs regering som fullvärdiga samhällsmedlemmar i yrkeslivet, i den högre utbildningen och inom politiken. Jag hoppas att Afghanistan återigen kan återvända till den här formen av moderat sekulariserad regering och använda sig av den stora resurs som finns i mer än 50 procent av dess befolkning.

Izquierdo Rojo
Herr talman! Saudiarabien är varken trovärdigt eller ger garantier för att försvara de afghanska kvinnorna. Saudiarabien är ett av de tre länder som officiellt stödde talibanregimen. Landet har främjat och gett ekonomiskt stöd till islamiska fundamentalister och kränker allvarligt kvinnors mänskliga rättigheter.
Herr talman! Är det lämpligt att landet den 20 november vid det möte som hölls i Washington utsågs till att utgöra en del i den grupp som skall leda återuppbyggnaden av Afghanistan, med denna antikvinnliga stamtavla som Saudiarabien har?
Herr talman! Nu börjar en hoppfull etapp för Afghanistan och det är nödvändigt att kvinnors hårda livsvillkor börjar ändras. Vi behöver en plan för akuta åtgärder för att inleda återuppbyggnaden och vägen till fred och framgång. Europeiska unionen bör på ett så direkt sätt som möjligt ta hand om att få ordning på distributionen av det humanitära biståndet och införa snabba åtgärder och strukturer för att få till stånd utbildning och hälsovård för flickor och för kvinnor.
Herr talman! Som avslutande rekommendation är det nödvändigt att vi påminner oss om de kvinnoorganisationer som gjorde motstånd mot talibanerna - som RAWA - och dessa kvinnoorganisationer är de som nu bör spela en avgörande roll för att återuppbyggnaden skall göras med kvinnor och för kvinnor.

Morgantini
" Vi ser fortfarande de döda. Detta land är en kyrkogård. Vi fortsätter göra motstånd för att befria oss från terrorismen, från krigsherrarna, även från USA som har skapat bin Ladin och talibanerna och som för att bekämpa och döda dem även bombar oss."
Fatima pratade med mig per telefon från Kabul: hon är ingen flykting, hon är en av ledarna för RAWA. Hon säger att Kabuls gator på nytt börjar fyllas av folk, marknaderna är fulla, men det finns inga pengar och änkorna fortsätter att leva av allmosor, barnen går runt i avskrädeshögarna. Alla är fortfarande rädda. Enstaka kvinnor har tagit av sig eller lyft på burkan, enstaka män har rakat av sig skägget, musiken har kommit tillbaka men man är rädd för att bestraffas och utsättas för hämnd. Därför, säger Fatima - och jag håller med henne - borde det finnas en fredsstyrka från Förenta nationerna utan ryssar, amerikaner och engelsmän, men med deltagande från andra länder: en multietnisk och multireligiös styrka som skall ägna sig åt att avväpna de olika militära grupperna.
Alla talar om de afghanska kvinnornas situation. Det är alldeles utmärkt, så länge kvinnorna inte ännu en gång utnyttjas som en ursäkt för att bedriva krig. I åratal har västerlandet slagit dövörat till när både afghanska och europeiska kvinnor försökt rikta dess uppmärksamhet på talibanregimens förtryck och våld. Kriget är inte slut; vi kan inte låtsas och enbart prata om framtiden och om återuppbyggnad. Viktiga steg har tagits när det gäller kvinnornas närvaro i samband med regeringsbildningen, men det räcker inte och det är inte slut än. Vi måste stödja de demokratiska kvinnor som har en icke-religiös uppfattning om konstitutionen och som, även om de inte förnekar sin egen identitet, kan sätta sig över motsättningarna mellan olika etniska grupper och stammar.
Många av oss har träffat dem. Tillsammans har vi - detta har andra ledamöter talat om - framställt krav, men vi har också framhållit vårt eget ansvar. De minor som lemlästar tillverkas i västerländska fabriker, klusterbomberna som kastats i tusental och som ligger kvar icke detonerade tillverkas i våra fabriker. Det är med hjälp av våra perversa patent man konstruerar miner som ser ut som fjärilar eller dockor. De vackert gula klusterbomberna som har samma färg som matpaketen som kastas ner från flygplanerna är våra.
En gemensam kamp förenar oss och de afghanska kvinnorna, kampen för frihet och rättvisa för alla, män och kvinnor. Den resolution som vi röstar om i dag och ändringsförslaget från Fraisse får inte förbli döda bokstäver och stanna på papperet, utan omsättas i faktisk handling.

Nielson
. (EN) Även innan talibanerna kom till makten i Afghanistan 1995-1996 var Europeiska unionen medveten om kvinnornas svaga ställning och status i det afghanska samhället. Detta visades i karaktären på de biståndsprogram som vi då finansierade och i vilka man fokuserade kraftigt på att tillhandahålla sjukvård, utbildning och skapa sysselsättning för kvinnor.
När talibanerna kom till makten i Kabul 1996 antog EU en gemensam ståndpunkt om Afghanistan. Den gemensamma ståndpunkten förnyas varje år och bland dess mål anförs klart och tydligt främjandet av respekten för internationell rätt och mänskliga rättigheter, inklusive kvinnors och barns rättigheter. Dessutom åtar sig EU i den gemensamma ståndpunkten att stödja biståndsprogram som integrerar könsfrågor och aktivt försöker främja ett jämlikt deltagande av både kvinnor och män, samt främja fred och mänskliga rättigheter.
Som ett resultat av detta fortsatte kommissionen, genom sina ECHO-finansierade program och genom sin budget för bistånd till fördrivna personer, att till och med under talibanperioden finansiera verksamhet som tillhandahöll sjukvård och utbildning av kvinnor och flickor och som tillhandahöll sysselsättningsmöjligheter och utbildning för kvinnor. Jag träffade många av dessa kvinnor och män i Kabul förra veckan. Det fick mig att börja prata om vad jag kallar " det andra Afghanistan" . Vi känner alla till krigsherrarnas Afghanistan. Men det finns ett annat Afghanistan. Det finns också freds- och barmhärtighetshjältar. Många av dem arbetar i projekt som vi finansierar, de gjorde det under talibanregimen och har fortsatt göra det efter den 11 september.
I ett ECHO-projekt för utsatta barn träffade jag flickor som satt och lärde sig att läsa och skriva. Jag frågade dem hur många som ville bli hemmafruar när de blev stora. Bara ett fåtal händer räcktes upp och det tveksamt. Sedan frågade jag hur många som ville bli lärare eller läkare. Alla räckte upp handen - de ville alla göra något. Jag skulle vilja säga att det var ett mycket fint ögonblick, och deras lärarinna var stolt.
I ett annat projekt fanns en kvinna som tillverkade filtar som vi använder i flyktingprojekt. Hon var ensam, hennes man hade dött i kriget och när talibanerna kom till makten var hon tvungen att sluta arbeta som kranförare i byggbranschen. Hon har tio barn och hemmet användes. De satt på golvet och sydde de här filtarna och det var en mycket fin upplevelse. I slutet, när vi skulle gå, kunde jag inte låt bli att ge henne en kram för att uttrycka mina känslor - säkert inte politiskt korrekt om grannarna kunde se eller ens över huvud taget. Men det togs emot väl och jag var glad över att vara en del av ett civiliserat och trevligt möte mellan kulturer i Kabuls centrum.
Nu befinner vi oss lyckligtvis i den post-talibanska tidsåldern. Förändringar är nu möjliga och vi hoppas att det man uppnådde i Bonn den 5 december kommer att bereda marken för stora förändringar av kvinnornas och flickornas situation i landet. Kvinnor ingick i delegationerna i Bonn, kvinnor kommer att inneha poster i övergångsregeringen. I den provisoriska överenskommelsen finns det en rad specifika hänvisningar till att kvinnors garanteras deltagande i kommande skeden av den politiska processen - i Loya Jirgan och övergångsregeringen. Allt detta kommer att övervakas av FN, som har en konstitutionell roll, erkänd i den provisoriska överenskommelsen, för att övervaka hur övergångsmyndigheten och kris-Loya Jirgan sköter sig, samt sörja för att ett program för utbildning i mänskliga rättigheter utvecklas och genomförs, för att främja respekten och förståelsen för mänskliga rättigheter i Afghanistan.
Kommissionen håller för närvarande på att förbereda nya ytterligare stödprogram till ett värde av 28,5 miljoner euro, vilka kommer att börja genomföras de kommande veckorna för katastrofbistånd och stöd till fördrivna personer. Könstillhörighet kommer naturligtvis att vara antingen en specifik eller en horisontell fråga i alla dessa program.
ECHO finns redan i Kabul och vi kommer att formellt inviga ECHO-kontoret där i mitten av januari. Kommissionens tjänstemän planerar att börja finnas där permanent från den 1 februari 2002. Det är därför viktigt att säkerställa en uppföljning även i ljuset av vad vi diskuterar här. Utvecklingen kommer att ge viktiga indikatorer för att göra det möjligt för EU och resten av det internationella samfundet att bedöma den nya afghanska regeringens åtaganden i fråga om de nya förpliktelser som den nu har gett sig in i. Jag måste varna er att inte förvänta er underverk. Det är ett mycket traditionellt samhälle, i synnerhet utanför Kabul. Verkligheten på ort och ställe återspeglar inte den elit i Kabul som vi lätt kommer i kontakt med. Det finns många djupt rotade skillnader. Vi måste använda ett mycket brett angreppssätt och säkerställa att vi avsiktligt inkluderar kvinnor i de många decentraliserade aktiviteter som vi utför i hela landet.
Indonesien

Belder
Herr talman! Då är det alltså sant: bin Ladins al-Qaida-nätverk bedriver sin verksamhet i Indonesien. Organisationen har bland annat träningsläger på Sulawesi, ön som jag kommer att begränsa mig till i mitt bidrag.
Under den islamitiska terrorgruppen Laskar Jihads täckmantel har tusentals av dessa till en viss del utländska kämpar kommit till ön Sulawesi. Den trettionioårige, i Pakistan utbildade Jafar Umar Thalib från Yogyakarta, ledaren för den här terrororganisationen som för en tid upprättades i slutet på nittiotalet, förnekar att bin Ladins anhängare skulle finnas på ön. Det tycks förhålla sig precis tvärtom. I går förklarade chefen för den indonesiska nationella säkerhetstjänsten, före detta general Hendro Pliono, efter ett möte med president Megawati Sukarnoputri att al-Qaida bedriver verksamhet på indonesiskt territorium.
Jag hoppas att de indonesiska myndigheterna inte låter saken bero med det här konstaterandet. Jag uppmanar dem att uppträda med bestämdhet mot denna förgrening av al-Qaida, det är hög tid. Sedan det första utbrottet av konflikten på Ambon den 19 januari 1999, en dag innan den islamska festen Idul Fitr, har minst 10 000 kristna mördats och många andra tvingats fly för sina liv.
Jag är ytterst oroad över att denna anti-kristna makt, efter Moluckerna, nu också fått fäste på Sulawesi. Jag glömmer aldrig en berättelse om en åttaårig pojke, herr talman, en berättelse som dokumenterades i höstas. Pojken åkte buss med sin mor. Någonstans efter vägen tvingade 50 muslimska terrorister bussen att stanna. Terroristerna kontrollerade passagerarnas religiösa tillhörighet. Två av dem visade sig vara kristna, kvinnan och hennes son. Med våld drog de ut pojken ur bussen, medan den förtvivlade modern tvingades stanna kvar i bussen. Det spelade ingen roll hur högt pojken skrek ut sin dödsångest. Terroristerna släpade med sig pojken över asfalten och in i djungeln, och efter det finns inga fler uppgifter om pojken. Det här är bara ett av många dokumenterade överfall på bussar som Laskar Jihad gjort sig skyldig till på Sulawesi.
Herr talman! Jag uppmanar rådet och kommissionen till att efter förmåga bidra till bekämpningen av terrorismen i Indonesien, att granska på vilket sätt de kan stödja den försoningsprocess som äger rum i landet, samt att undersöka vilka åtgärder de kan vidta för att främja den ekonomiska utvecklingen i den här regionen.

Van den Berg
Om Indonesien, Timor och Moluckerna har vi som parlament antagit ett antal viktiga resolutioner.
När vi talar om Indonesien så talar vi om ett land i vilket hela delar av befolkningen - egentligen under en diktatur - tvångsförflyttades till en annan del av landet, transmigrationen. Detta ligger fortfarande till grunden för många invecklade konflikter i detta örike.
Samtidigt är övergången från en diktatur till en demokrati ett enormt steg. Sedan 1999 talar man om demokratisering, men den går oerhört långsamt: å ena sidan försöker man förstärka demokratin, men å andra sidan rasar häftiga etniska konflikter i ett antal områden. Jihad, som tidigare var aktivt på Moluckerna, är nu aktivt på Sulawesi. På Papua har Theys Hiyo Eluay blivit mördad. Och varje gång visar det sig att armén har svårt att frigöra sig och verkligen acceptera rättsstaten och demokratin.
Detta är särskilt tydligt på Papua: man befinner sig längre från huvudstaden och trots att man kommer att få en lag om autonomi och en särskild domstol för att undersöka vissa händelser, är det uppenbart hur svårt det är att ta det här steget. Därför måste vi fördöma det mord som begåtts och göra allt i vår makt för att möjliggöra försoningsprocessen. Samma sak gäller Sulawesi.
Låt oss därför ta ett klart avstånd från terroristerna, från Jihad, och samtidigt också stödja de indonesiska myndigheterna. Den stora majoriteten av befolkningen vill faktiskt försonas, leva tillsammans, bygga upp samhället tillsammans. Vanliga medborgare, vare sig de är kristna eller muslimer, har inget behov av Jihad. Och därför kan vi med all vår erfarenhet, i all ödmjukhet, spela en viktig roll där.

McKenna
Vi måste alla fördöma de mord som ägde rum i Papua den 10 november. Det finns en verklig fara för att fler mord planeras. Det åligger den indonesiska regeringen att grundligt utreda detta och ta in internationella undersökningsteam om det blir nödvändigt. Det är mycket viktigt att de som är ansvariga ställs inför rätta. Det är också mycket viktigt att den indonesiska regeringen skyddar vittnen från hot och mord, och den bör även skydda organisationer, icke-statliga organisationer och övriga från samma hot.
Det är också viktigt att den indonesiska regeringen byter ut sina Kopassus-styrkor eftersom de dagligen ses som ett hot mot det papuanska folket. Vi anser också att den indonesiska regeringen bör sätta ett stopp för arméns kommersiella verksamhet på Papua. Tusentals har dött enbart på Sulawesi, där strider har pågått i två år. Den indonesiska regeringen måste göra en ansträngning för att säkerställa att den muslimska befolkningen och den kristna befolkningen kan samexistera, vilket hade varit möjligt i flera år.

Maij-Weggen
Herr talman! Efter en relativt lugn period i Indonesien har vi sedan november återigen upprörts över allvarliga våldsamheter på bland annat Sulawesi och Celebes och över mordet på Theys Hiyo Eluay, papuanernas ledare i Irian Jaya.
Först vill jag säga något om mordet på Theys Hiyo Eluay som ägde rum den 10 november efter att han för Papua-gemenskapens räkning fört ett samtal med ledningen för Indonesiens militära enhet i Västpapua. Theys Hiyo Eluay var inte bara en karismatisk ledare för papuanerna, han var också en måttfull man som inte var efter en total självständighet för sin provins, utan som strävade efter autonomi inom den indonesiska staten och som lyckats erhålla denna autonomi via regeringen och via det indonesiska parlamentet. I oktober bekräftades autonomin i det indonesiska parlamentet och efter en middag med den militära ledningen mördades han på kvällen den 10 november. Det är kännetecknande för de interna förhållandena i Indonesien att en konstruktiv freds- och försoningsprocess kan upplevas så pass frustrerande att den här typen av mord äger rum. Många tror att det var en hämndaktion eftersom ett autonomt Irian Jaya aldrig skulle kunna ge militären den makt och de ekonomiska vinster som de hade tidigare.
Jag vill be kommissionen och rådet att de uppmanar den indonesiska regeringen att gå till botten med det här mordet och att de straffar de skyldiga, så att rätt kan skipas i ett område där orätter begås. Vidare vill jag lägga fram en begäran om hjälp till den regionala regeringen i Irian Jaya, till exempel med att upprätta en styrelseakademi så att man verkligen får möjligheten att själv ta hand om ledningen i det här området.
Och därefter, herr talman, situationen på Sulawesi och Celebes. Det är samma Laskar Jihad-grupper som redan har orsakat så mycket elände på Moluckerna och där bär ansvaret för tusentals döda och hundratusentals flyktingar. I samband med detta uppmanar vi kommissionen och rådet att begära av den indonesiska regeringen att den kristna gemenskapen i Indonesien beskyddas och att de fundamentalistiska muslimska grupperna kontrolleras bättre.
Herr talman! Om Indonesien vill behålla sin respektabla och viktiga ställning så måste den nuvarande regeringen verkligen se till att det här våldet upphör, och Europeiska unionen måste klargöra för den indonesiska regeringen att politiska mord och våld mot religiösa minoriteter är oacceptabelt, annars kommer förbindelsen mellan Europeiska unionen och Indonesien att bli lidande.

Nielson
. (EN) Herr talman! Kommissionen instämmer fullständigt med de ärade ledamöterna i deras fördömelse av kidnappningen av och mordet på Theys Eluay, ordförande för det papuanska presidierådet, och instämmer i uppmaningen till den indonesiska regeringen att garantera en fullständig utredning av denna fruktansvärda händelse och ställa förövarna inför rätta. Vi har blivit informerade om att detta nu utreds som ett mordfall, vilket kanske inte är tillräckligt för att vi skall få fullständigt förtroende, men åtminstone använder de det angreppssättet. Ytterligare åtgärder behövs också för att återställa lugnet och återställa förtroendet för den demokratiska processen.
I det här sammanhanget välkomnar kommissionen varmt antagandet av den speciella lag om självstyre för Papua som det indonesiska nationella parlamentet antog förra månaden och uppmuntrar Indonesiens regering att fortsätta att fullt ut genomföra den nya lagen med bestämdhet och med den snabbhet som behövs.
Kommissionen delar också de ärade ledamöternas oro över den senaste tidens försämringar av situationen i Sulawesi. Sedan i december 1998 har det inträffat flera allvarliga våldsamma sammanstötningar mellan muslimer och kristna. De två folkgrupperna blir allt mer segregerade - och båda är beväpnade. Samtidigt som rapporterna från området ibland är otydliga är läget verkligen allvarligt. Våld mellan folkgrupper har nyligen flammat upp runt staden Poso.
I en rapport från en lokal humanitär undersökningsdelegation som besökte området (inklusive Poso och Tentena) antyds att läget nu är relativt lugnt, men att det fortfarande är mycket spänt. Samtidigt som TNI och polisen gör insatser för att bevara säkerheten, samla in vapen och anhålla dem som är ansvariga för våldet, ger närvaron av en stor och högljudd grupp av Laskar Jihad anledning till fortsatt oro för upptrappat våld.
Kommissionens delegation i Jakarta kommer tillsammans med medlemsstaternas diplomatiska delegationer att fortsätta att vidta alla åtgärder som är möjliga för att övervaka utvecklingen i de här områdena och att i EU-demarscher och övriga kontakter göra de indonesiska myndigheterna uppmärksamma om våra farhågor.
Kommissionen delar fullständigt den ståndpunkt som Europeiska unionen intagit, i vilken ett starkt stöd ges till Indonesiens territoriella integritet, samtidigt som regeringen uppmuntras att vidta akuta åtgärder för att ta itu med och på ett fredligt sätt lösa Indonesiens interna konflikter, vare sig de är av separatistisk eller sekteristisk karaktär.

Talmannen
Kolleger! Som ni vet dog åtta invandrare, bland dem tre barn, under helgen i en fraktcontainer som hade förts till Irland. Innan vi inleder debatten om ärendet skulle jag vilja be er att resa er och iaktta en minuts tystnad till minne av offren för den här tragedin.
(Parlamentet höll en tyst minut.)
Flyktingdramat på Irland

Sylla
Herr talman, kära kolleger, herr kommissionär! Jag tror att denna nya tragiska händelse ännu en gång visar på vad man skulle kunna kalla invandrarnas öde. För ett år sedan återfanns 58 utländska medborgare döda i Dover; året dessförinnan återfanns Yaguine och Fodé, två unga män från Guinea, döda på landningsstället på ett av Sabenas flygplan. Jag har känslan av att allt detta upprepas och att vi inför dessa tragiska händelser i praktiken enbart har en politik, som består i att stänga dörren och kasta bort nycklarna.
Och som Bernard-Henri Lévy skulle säga, har jag känslan av att man blir allt mindre intresserad av vad man skulle kunna kalla världens periferi. Det tycks mig, herr talman, som om det i dag finns två sätt att gripa sig an invandringsfrågorna. Den ena, som blir allt vanligare, består i att vilja öppna gränserna fullständigt för att få tillgång till billig arbetskraft, som alltid står till hands, och den andra består i att inte vilja ha någon invandring alls, vilket varken är att föredra eller är önskvärt.
Jag anser att det är hög tid, herr talman, att vi förser oss med en verklig lagstiftning som är enkel, rigorös, förvisso, men enkel i sin utformning och gemensam för alla europeiska länder, och som tar hänsyn till både behoven hos länderna i syd och länderna i nord. Vi kan inte fortsätta att både beröva länderna i syd deras intelligens, varje gång som vi behöver det, att visa prov på cynism genom att låta dem komma hit som om det vore vanligt färsk kött som vi så att säga hade behov av för att garantera våra pensioner, och samtidigt föra en repressiv debatt.
Det handlar inte om varken repression, eller om välgörenhet; det är värdighet det borde handla om. Jag tror att det är på detta sätt som man måste gripa sig an invandringsfrågan.
Å andra sidan, och detta har vi sett under hela eftermiddagen, om vi inte tar hänsyn till det faktum att tre fjärdedelar av planeten lever i den värsta misär, om vi i dag inte avskriver skulderna för länderna i tredje världen och om vi inte åtar oss att investera i hälsa, utbildning och infrastruktur är jag övertygad om att vi återigen inte kommer att ha dragit lärdom av historien, även om det är den aktuella historien.
Dessa maktlösa män och kvinnor, som är fullständigt försummade, utgör i dag en grogrund, en välsignad plats för terrorismen. Att bekämpa terrorismen i dag innebär också att bekämpa denna misär. Jag har alltså tillåtit mig att ingripa i debatten herr talman, utan att ta några anteckningar, eftersom jag verkligen anser att vi inte kan fortsätta att behandla dessa människor med en så stor grymhet.

De Rossa
Herr talman! Jag skulle vilja tacka er för den tysta minuten för dem som dött. Det kan mycket väl bli ytterligare dödsfall om vi inte ändrar vår inställning till hela frågan om invandring och flyktingstatus. Jag skulle vilja rikta mina djupaste sympatier till dem som överlevde den här tragedin för förlusten av deras makar och barn.
Upptäckten av de åtta kropparna, samt av de fem personer som är allvarligt sjuka, i en container i Wexford i Irland, är en fruktansvärd tragedi som chockat människor inte bara i Irland utan över hela Europa. Tyvärr är det inte första gången det har hänt. Det lidande och den fasa de som är skadade och de som dog - däribland fyra barn - utstod under de åtskilliga dagar de tillbringade i denna förslutna metallcontainer går knappast att föreställa sig. De tillbringade 53 timmar till sjöss i vindstyrka 10 i en container, omgivna av möbler. Alla dödsfall inträffade som ett resultat av syrebrist. Själva tanken på små barn som genomlever den här sortens fasa är otänkbar. Jag uppmanar den irländska regeringen att göra det möjligt för de överlevande att stanna kvar i Irland, att hjälpa dem att bygga upp sina liv igen och att ge dem flyktingstatus om det är lämpligt. Det kan mycket väl vara så att de enligt lagen inte kvalificerar sig för flyktingstatus, men om så är fallet borde de få det, och de borde få stanna kvar i Irland i vilket fall som helst.
Tragedin visar återigen hur långt människor är beredda att gå för att försöka förbättra förhållandena för sig själva och för sina familjer. Vi hör mycket om den privilegierade behandling som asylsökande får och jag hoppas att vi inte kommer att behöva höra mer av det. Verkligheten när det gäller de fruktansvärda erfarenheter som många invandrare och asylsökande möter avslöjas i de åtta döda och de övriga som är allvarligt sjuka. Man måste dra lärdom av den här tragedin. Det finns uppenbarligen ett behov av en mer noggrann kontroll av containrar vid avgång och ankomst och av ett närmare samarbete mellan myndigheterna i olika länder. Men, med tanke på att det inte kommer att vara möjligt att kontrollera varje enskild container, med tanke på att övriga oundvikligen kommer att försöka sig på den här desperata resan, bör vi se allvarligt på frågan om att tvinga dem som äger de här containrarna att installera luftkonditionering i dem. I annat fall kommer att vi att få uppleva den här sortens ohyggligheter igen.
Irland och Europa måste anta en invandringspolitik som är baserad på fullständig respekt för mänskliga rättigheter såsom de beskrivs i internationella konventioner såsom Genèvekonventionen. Vår politik måste på ett mycket mer kraftfullt sätt angripa de politiska, ekonomiska och sociala orsakerna till att människor flyr från sina hemländer. Vi måste också lätta på invandringslagstiftningen för att förhindra att folks drivs till att ta till en sådan här desperat utväg.
Jag beklagar verkligen detta, men jag måste fördöma ett uttalande som Irlands justitieminister gjorde i måndags, när han anklagade dem som pläderar för en mer rationell och öppen invandringspolitik för att helt enkelt föreslå en öppna dörrens politik för invandringen. Jag ger mig gärna in i en debatt med ministern, men problemet är att när han intar en sådan attityd och när han använder den referensramen för den här debatten, då göder han den paranoia som är roten till mycket av den kränkande behandling som invandringar och flyktingar möter i sina värdländer.

Doyle
Jag skulle vilja tacka er, herr talman och kolleger, för den tysta minuten för den hemska tragedin som ägde rum tidigare i veckan i mitt grevskap Wexford i Irland. Dessa åtta människors tragiska död, inklusive fyra barn, vilka hittades i en fraktcontainer, understryker bara den situation som många asylsökande och flyktingar upplever dagligen i hela Europeiska unionen. Åsynen av händelserna i lördags kommer jag att leva med resten av mitt liv. Jag skulle personligen vilja förena mig med kollegerna i det här parlamentet för att uttrycka mina kondoleanser till alla dem som berörs av den här tragedin.
Efter den här hemska olyckan har kropparna efter fyra döda rumäner hittats i den italienska hamnstaden Livorna, i en container med destination Kanada. Omfattningen och den europeiska karaktären på det här problemet har på ett tragiskt sätt betonats av de här händelserna och det är upp till oss som europeisk gemenskap att svara mycket bättre än vad vi har gjort tidigare.
Sedan allra första början har Europeiska unionen varit baserad på värdena solidaritet och gemenskap. Om Europeiska rådet i Laeken den här helgen bara tar upp frågan om att förstärka gränserna som ett svar på den här moderna slavhandeln kommer det att ha misslyckats, inte bara med att respektera dessa värden utan även med att uppfylla sin ledarskapsroll.
De här fruktansvärda händelserna betonar på ett dramatiskt sätt de motstridiga inställningar som finns inom EU till invandrings- och flyktingpolitiken. Europa och Irland behöver i allt högre grad gästarbetare för att utföra de arbeten som ingen vill ha på grund av ökat välstånd och en minskande befolkning. Men tyvärr, för närvarande görs större politiska insatser på att införa strängare gränskontroller för att stänga invandrare ute än på att utveckla en politik för strukturerade invandringsströmmar. Tragedier såsom den i Wexford kommer att fortsätta att hända till dess att alla EU:s medlemsstaters regeringar på allvar tar itu med den här motsägelsen.
Jag välkomnar de ansträngningar som görs den här veckan för att slutföra en arresteringsorder för hela EU för att ta itu med dessa kriminella " människosmugglare" som tjänar ekonomiskt på andras misär och desperation. Den inre marknaden har medfört många fördelar för våra medborgare, men den har också försett de kriminella med just detta, en inre marknad för sina aktiviteter. I dag behöver vi mer än någonsin Eurojust och Europol för att på ett effektivt sätt ta itu med de individer som lever på andras misär och desperation.
Avslutningsvis är det historiska arvet efter den irländska ekonomiska utvandringen till hela världen under de senaste två århundradena, i synnerhet under och efter den irländska potatissvälten 1845-1849, något som vi som irländska européer inte får ignorera. Vi borde vara generösa nog att ta emot vår andel av dem som flyr från förföljelse och dem som försöker skapa sig en bättre tillvaro.
Om det är något som de döda invandrarna i fraktcontainrar, i underreden på tåg eller i lastrummen på fartyg de senaste månaderna visar är det att svarsåtgärder på ekonomisk invandring som grundas enbart på att övervaka människors olagliga rörlighet inte kommer att förhindra människor att ta till desperata åtgärder för att resa till Europa. Det är absolut nödvändigt att vi även tar itu med de bakomliggande problemen inom de länder dessa desperata människor flyr ifrån. Kanske kommer då de turkiska, algeriska och albanska ekonomiska invandrarnas tragedi i Wexford förra veckan inte att ha varit förgäves.

Schulz
Herr talman, ärade kolleger! Den resolution som vi skall anta innehåller en rad uttalanden om åtgärder som är nödvändiga inom Europeiska unionen, som i ljuset av en sådan händelse måste förverkligas. Vår kollega Sylla har påpekat att det inte är någon enstaka händelse utan att vi årligen gång på gång konfronteras med dessa problem. Därför skulle jag å min grupps vägnar inte vilja upprepa alla dessa åtgärder. Vi är klara över detta och vi har i flera resolutioner här redan godtagit vad som är nödvändigt och vad som måste genomföras, och vad som ju delvis också är på väg att genomföras.
Jag skulle vilja beröra en annan aspekt, närmare bestämt en aspekt som jag skulle vilja sammankoppla med er tysta minut, herr talman. Med en tyst minut hedrar man offer. Dessa offer tillkommer inte bara hedersbetygelsen i den tysta minuten utan också följande funderingar: De människor som vänder sig till de kriminella element som tar pengar av dem för att föra dem till ett skenbart paradis, dessa människor har förhoppningar. De har förhoppningar om ett bättre liv, i regel för övrigt inte om ett bättre liv för sig själva, utan för sina barn. De ger bort allt, ägodelar, sin förmögenhet och sina förhoppningar. Ett tyskt ordspråk säger: " Hoppet dör sist" . De människor som fanns i denna container hade till sitt sista andetag en förhoppning om att trots allt komma fram till sitt mål.
Nu kommer jag till den andra aspekten i mina funderingar. De människor som leker med dessa förhoppningar, de människor som tar pengar för dessa förhoppningar, de korrupta tjänstemän vid gränserna, som släppte dessa människor som kom från Kurdistan över våra yttre gränser, de brottslingar som vill slå mynt av denna hopplöshet som de leder människorna in i, de har också förtjänat en minut av det djupaste förakt till vilket vi som ett civiliserat samhälle är mäktiga. Detta förakt skulle jag i anslutning till er tysta minut också vilja låta offren ta del av. Deras barn skall veta: Gärningsmännen har den civiliserade världens fulla förakt.
(Applåder)

Malmström
Herr talman! Åtta personer, varav hälften barn, har avlidit under fasansfulla och ofattbara omständigheter. Samma sak inträffade i Dover för ett år sedan. Då som nu sade man att detta inte skulle upprepas.
Alla är upprörda, men sanningen är att tusentals människor dör varje år under liknande förhållanden. Vi talar om illegal invandring till Europa, om människor som försöker ta sig hit utan giltiga resehandlingar. Det är dock vi som gör dem illegala genom att ständigt höja visumkraven, genom att ständigt sända signalen att de inte är välkomna, genom att tvinga på flygbolagen transportörsansvar och genom att ge rederier i uppgift att bedöma vem som skall få söka asyl. Detta kan inte fortsätta.
Vi måste enas om en gemensam, human och generös flyktingpolitik, en migrationsstrategi för hela Europa. Jag hoppas att vi slipper stå här i kammaren igen om två veckor efter en liknande händelse och beklaga de döda människorna. Vi måste se framåt. Vi måste se om vi inte kan finna någon annan lösning på detta än repressiva åtgärder.

McKenna
Herr talman! Ett klargörande. Min grupp har också skrivit under den här resolutionen, men på något sätt har vi försvunnit från listan.
Det här är någonting som vi kommer att få se hända igen om vi inte ser till hela vår politik - den här fästning Europa-mentaliteten - det faktum att vi bygger hindren och murarna högre och högre. Vi försöker förhindra människor att komma in och vi måste vidta åtgärder för att förhindra asylsökande från att ta till människosmugglare i sina ansträngningar att nå ett land där de kan söka asyl, vilket de har rätt till enligt Genèvekonventionen.
Det finns en hel del hyckleri i den här frågan, och jag skulle vilja hänvisa till min egen justitieminister i Irland, John O'Donoghue. Han grät krokodiltårar i helgen över den här händelsen, ändå har han skärpt lagarna i Irland på alla tänkbara sätt och vis för att säkerställa att asylsökande inte kommer till Irland för att ansöka om asylstatus, något som jag skulle vilja återupprepa att de har rätt till enligt Genèvekonventionen. För att ytterligare betona denne ministers hyckleri: I går hölls det för första gången i Genèvekonventionens historia ett möte mellan de 141 länder som undertecknade konventionen 1951. Vår minister, som grät över vad som hänt i helgen och som sade att detta var en av hans värsta farhågor, ansåg inte att det här mötet var viktigt nog att närvara vid.
Vi behöver verkligen förändra vår politik i fråga om hur vi behandlar asylsökande och flyktingar och vi måste sluta bygga hindren högre och högre för att stänga dem ute. Vi måste inse att det finns människor som är desperata att komma från sina länder och att det finns anledningar till att de vill åka. De är precis samma människor som de irländare som var desperata att ta sig från Irland i ett skede och åka till USA och andra ställen - där de behandlades väl. Det är vår plikt och skyldighet att behandla alla i världen lika.

Nielson
. (EN) Herr talman! Även kommissionen är djupt oroad över att en sådan tragisk händelse har återupprepats. Alla kommer ihåg de 58 kinesiska fripassagerarnas tragiska död i Dover förra året, men olyckligtvis dör människor nästan varje vecka i sina försök att nå vad de anser vara ett unikt område med fred och välstånd. Människosmuggling och människohandel utförs nu allt oftare av kriminella organisationer som tjänar på det trångmål kvinnor, män och barn som försöker skapa sig en bättre tillvaro eller som behöver internationellt skydd befinner sig i.
Trots att många åtgärder redan har vidtagits på nationell nivå och inom Schengensamarbetet för att ta itu med den här fruktansvärda sortens brott kan kommissionen förstå den frustration som parlamentet uttrycker när det konfronteras med de befintliga instrumentens uppenbara misslyckande. Det finns definitivt ett behov av förstärkta åtgärder och förstärkt samarbete på nationell, europeisk och internationell nivå. Detta är anledningen till att kommissionen i november lade fram ett meddelande om en gemensam politik i fråga om olaglig invandring, vars syfte är att skapa synergieffekter av de nationella insatserna genom att lägga till en europeisk dimension.
En av de huvudsakliga budskapen i det här meddelandet är att förebyggandet av och kampen mot den olagliga invandringen utgör en väsentlig del av en omfattande invandringspolitik. Detta är avgörande för att skapa stöd för ett gemensamt asylsystem grundat på de allra högsta humanitära normer, samt en genuin invandringspolitik i enlighet med vår tradition av gästfrihet och solidaritet.
Effektivare kontroller vid de yttre gränserna, förbättrat konsulärt samarbete och förstärkt polissamarbete och rättsligt samarbete är nyckelelement. Icke desto mindre finns det mer att göra än så: Partnerskap med ursprungs- och transitländer, en politik med ett godtagbart återvändande för olagliga invandrare och kampen mot odeklarerat arbete är alla mycket viktiga i det här avseendet. Allt detta måste uppnås i enlighet med internationella förpliktelser och de mänskliga rättigheterna.
Rambeslutet om kampen mot människosmuggling, direktivet och rambeslutet om transportöransvaret och rambeslutet om smugglarnas ansvar, vilka redan godkänts av rådet är bara första steg. Inom en bredare ram är det avgörande att man säkerställer en snabb ratificering och ett samordnat genomförande av FN:s Palermokonvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet och dess två protokoll om människohandel och människosmuggling, vilka nu utgör grunden för ett globalt erkännande av problemet och ett mer kraftfullt angreppssätt för att ta itu med det.
Toppmötet i Laeken ligger nu bara några dagar bort. Det här kommer att bli tillfället för en halvtidsöversyn av genomförandet av slutsatserna från Tammerfors. Detta bör ge en unik möjlighet att ge ny kraft till en mycket välbehövlig gemensam invandrings- och asylpolitik. Unionen ligger faktiskt efter i tidtabellen på de här områdena. En stor politisk insats för att fylla dessa lyckor så snabbt som möjligt skulle vara vårt bästa sätt att hedra minnet av offren i Wexford.
Men snarare än att se till det globala perspektivet har den rika delen av världen en hel del självrannsakan och plånboksrannsakan att göra. Den generella nivån på det bistånd som går från Nord till Syd ligger på otillfredsställande 0,22 procent av de rika ländernas bruttonationalinkomst. Det finns en koppling mellan detta och det vi diskuterar här, och detta definierar också de utmaningar vi måste möta.
Togo

Rod
Herr talman! I Togo råder fortfarande och alltjämt politisk stagnation. Europaparlamentets regelbundna fördömanden, varav det senaste skedde i september, har fortfarande ingen effekt. De mänskliga rättigheterna kränks kontinuerligt och demokratin förblir en flyktig utopi. Ledaren för studentfackföreningen, Honnjo Mawudzuro, har fängslats. I augusti månad i år dömdes ordföranden för det största oppositionspartiet, Yawovi Agboyibo, till sex månaders fängelse för lögner. Nya rättsliga hot vilar över honom och för att han skall friges har president Eyadéma krävt att han skall benådas. Men endast en skyldig person kan begära benådning och Yawovi Agboyibo är inte skyldig. Hans enda fel är att ha fördömt systemets förfall. Han bör friges utan några villkor och kunna ställa upp som kandidat vid nästa val som planerats till mars nästa år.
Demokratin begränsar sig inte till att val hålls. Dessa är beroende av tidigare händelser, särskilt av definitionen av vem som kan rösta och vem som kan ställa upp som kandidat, liksom vi såg i går i Elfenbenskusten och liksom vi ser i dag i Kongo-Brazzaville.
Europaparlamentet måste bestämt fördöma detta nya maktmissbruk och se till att valen avlöper väl. Endast respekten för de mänskliga rättigheterna och främjandet av rättsstaten kan leda till en normalisering av samarbetsförbindelserna mellan Togo och Europeiska unionen. Det är nödvändigt att inleda en dialog med den politiska makten och med oppositionen. Därför måste gemensamma parlamentariska församlingen sända en delegation till Togo med uppdraget att undersöka om de mänskliga rättigheterna respekteras och om valprocessen sker på ett korrekt sätt.

Schwaiger
Herr talman, herr kommissionär Nielson, kära kolleger! Västafrika håller på med att organisera sitt samarbete i en gemensam marknad. Man bygger upp gemensamma regionala, ekonomiska och politiska strukturer. Om allt går bra, kommer vi nästa år inom ramen för AVS-församlingen att kunna tala och diskutera med parlamentariker i den nya västafrikanska regionala församlingen från det regionala parlamentet. Vi kommer att kunna organisera vårt praktiska samarbete. Men det finns några viktiga hämskor, och en av de viktigaste är det auktoritära styre som utövas av president Eyadéma i Togo.
Vi kräver ett omedelbart frigivande av och återupprättande av de demokratiska rättigheterna för Yawowi Agboyibo, som har häktats godtyckligt och nu orättmätigt måste avtjäna ett straff på sex månader. Presidenten bör efter över fem månaders straff praktiskt taget frige honom nu. Vi kräver ingen benådning. Han har inte gjort något orätt, han har bara pekat på missförhållanden och han bör så snabbt som möjligt släppas ur fängelset.
Vi beklagar mycket att det inte blev något framgångsrikt resultat av det försök som vår talman Nicole Fontaine gjorde, då hon förra veckan i Paris ville träffa president Eyadéma och vänligt be honom att verkställa denna frigivning. Eyadéma leker katt och råtta med oss. Vi godtar inte längre att ytterligare utvecklingshjälp planeras under rådande förhållanden. Vi stöder kommissionens uppfattning att utvecklingshjälpen skall avbrytas. Vi hoppas emellertid att vi snart skall kunna bistå det togolesiska folket med ytterligare humanitär hjälp, och vi hoppas också att demokratiseringen fortsätter nästa år och att valen till parlamentet och ett par år senare också presidentvalet kan äga rum. Vi vädjar till Eyadéma att äntligen göra slut på denna komedi.
(Applåder)

Nielson
. (EN) Kommissionen är oroad över det politiska klimatet i Togo. Trots att Messan, en lokal journalist, och Olympio, ledare för ett oppositionsparti, nyligen har frisläppts befinner sig Agboyibo fortfarande i fängelse. Aktuella rapporter antyder att fler journalister har anhållits.
Europeiska unionen har åtskilliga gånger uttryckt sin oro över det politiska klimatet till Togos regering. Den gjorde framställningar till utrikesministeriet den 17 augusti. Vid det tillfället betonade unionen sin önskan om att politiska partier och medierna skulle få verka fritt. Den 18 oktober utfärdade unionen ett uttalande i vilket dess farhågor upprepades, och betonade den vikt unionen fäster vid frihet, öppenhet och insyn i fråga om valprocessen och uppmanade president Eyadema att frige Agboyibo.
Kommissionen har noterat regeringens beslut att fastställa tidpunkten för parlamentsvalet till den 10 och 24 mars nästa år. Kommissionen har öronmärkt omkring 1,56 miljoner euro för att hjälpa till att förbereda valet. Finansieringen kommer att betala för valutrustning och tryckning av röstsedlar. Finansieringsavtalet har undertecknats, de första kontrakten slutförts och de första leveranserna tagits emot.
Europeiska unionen har också tackat ja till en inbjudan från Togos utrikesminister om att delta i en delegation med valobservatörer. Detta deltagande skulle kunna samordnas av Förenta nationerna, om de skulle besluta sig för att ta på sig den rollen. Det återstår att skapa villkoren för att organisera och genomföra observatörsuppdraget. Europaparlamentet är självklart mycket välkommet att delta i delegationen med valobservatörer.
Kommissionen är emellertid besviken över att regeringen fortfarande inte har undertecknat det samförståndsavtal som krävs för att EU-observatörer skall sättas in, och den fortsätter att uppmana regeringen att snabbt underteckna det.
Kommissionen fortsätter att nära övervaka den politiska utvecklingen och respekten för de mänskliga rättigheterna, i synnerhet inför det tidiga parlamentsvalet. Den är beredd att ge stöd till att förbereda och genomföra valet. Det främsta målet med ett sådant stöd är att hjälpa regeringen att skapa villkor för öppna, fria och demokratiska val, vilket skulle göra det möjligt för Europeiska unionen att återuppta samarbetet med Togo.
Vi måste fortfarande notera att samarbete med Togo, naturligtvis med undantag av verksamhet som direkt främjar den sårbara och svaga delen av befolkningen, har varit officiellt inställd sedan fruktlösa samråd med det landet avslutades under senare halvan av 1998. Vi hoppas att en förändring är möjligt, men det är ett mycket svårt fall.
Aung San Suu Kyi och Leyla Zana (Sacharovpristagare)

Fraisse
Herr kommissionär, kära kolleger! Aung San Suu Kyi och Leyla Zana är två mottagare av Sacharovpriset, men som inte har kunnat komma och hämta sitt pris. Det vet vi alla. De är också två kvinnliga politiker. Jag vill först insistera - om det går bra - på ordet kvinnlig, eftersom dessa båda kvinnor är kvinnliga politiker i länder där det är mycket svårt att få tillgång till denna typ av poster och denna typ av verksamhet. Turkiet och Burma briljerar inte när det gäller jämlikhet mellan könen hos politiker, och det känner ni också till. Men om jag säger två kvinnliga politiker, måste jag också säga att de är två valda kvinnor. De har alltså valts demokratiskt, de är alltså företrädare för nationen, den ena för en politisk rörelse, och den andra för en kurdisk minoritet.
I det ena liksom i det andra fallet handlar det i alla fall om kvinnor som företräder andra personer än sig själva. Jag måste säga att bara detta är inte dåligt: de är kvinnor, de är kvinnliga politiker och de har valts. Jag måste lägga till att det också handlar om två modiga kvinnor. Detta är inte något moraliskt omdöme, utan ett politiskt omdöme som jag gör när jag säger att det handlar om två modiga kvinnor. Varför det? För att den ena har avstått från landsflykt, just för att hon var en företrädare för sitt folk, och den andra vill inte friges av hälsoskäl, eftersom hon inte är den enda som har fängslats och eftersom hon företräder en kurdisk minoritet, och eftersom hon såsom andra aktivister är fängslad och hon vill inte få denna frihet som man skulle ge henne, eller som man skulle föreslå henne av hälsoskäl.
Det är därför som det är viktigt att framhålla att dessa två mottagare av Sacharovpriset uppenbarligen bör tas emot av vårt parlament, men också återfinna sin grundläggande frihet, men vi bör också erkänna att inte enbart artiklarna 10 och 11 i stadgan om de grundläggande rättigheterna naturligtvis bör tillämpas för dessa kvinnor, utan också att det är en tillämpning av demokratin som står på spel, och i ett av de två fallen, det rör sig om Turkiet, är landet ett kandidatland för anslutning till Europeiska unionen. Jag vill fråga er om vi skulle acceptera att kränkningen av de grundläggande rättigheterna är så omfattande, och acceptera att detta land samarbetar med Europeiska unionen?

Malmström
Herr talman! I veckan har vi delat ut det årliga Sacharovpriset till tre mycket värdiga mottagare som kämpar för fred och tolerans i en omgivning som är allt annat än fredlig och tolerant. Sacharovpriset är inte bara en pampig ceremoni utan även en viktig manifestation som ger eko i världen och förhoppningsvis gjuter ytterligare mod i modiga människor som verkar under förtryck och slaveri. Priset är ett uttryck för de fundament som präglar unionens utrikespolitik: respekt för demokrati och mänskliga rättigheter i hela världen.
De som tog emot priset i förrgår lever under svåra omständigheter, men de lever i frihet. Så är inte fallet med två tidigare pristagare: Aung San Suu Kyi, som fick priset 1990, och Leyla Zana, som fick det 1995. Dessa två modiga kvinnor, två parlamentariker, hålls inspärrade av sina respektive regeringar år efter år trots internationella påtryckningar. I Aung San Suu Kyis fall handlar det om en ofattbart lång tid av isolering och husarrest. Det är elva år sedan hon valdes till sitt folks legitima ledare. Vi har sett en viss uppmjukning hos den burmesiska regimen. Några fåtal politiska fångar har släppts på sistone. Detta är dock inte tillräckligt. Aung San Suu Kyi måste, tillsammans med de andra politiska fångarna i landet, omedelbart släppas fri.
Leyla Zana hålls fången av ett land som ansöker om medlemskap i EU. Jag hoppas att Turkiet kan delta här i kammaren en dag. Det krävs dock radikala och rejäla förbättringar vad gäller de mänskliga rättigheterna innan vi ens kan börja förhandla om medlemskap. Leyla Zana och alla andra politiska fångar i Turkiet måste även de släppas.
I denna kammare är vi fast beslutna över partigränserna att inte sluta påminna världen, Burma och Turkiet om dessa två kvinnors öde och den kamp för mänskliga rättigheter, demokrati och yttrandefrihet som de representerar. Jag hoppas att kommissionen också kan tala om vad den avser göra för att nästa år skall bli ett år då vi bidrar till frisläppandet av dessa två kvinnor.

Maij-Weggen
Herr talman! Det är cirka tio år sedan Aung San Suu Kyi, Burmas med 80 procent av befolkningens röster valda president, erhöll både Nobelpriset och Sacharovpriset för sin fredliga protest mot militärkuppen och den militära diktaturen i sitt hemland. Sedan tio år tillbaka sitter hon ständigt fängslad eller i husarrest, samtidigt som hennes land har förvandlats till ett av de mest våldsamma i världen. Mer än hälften av parlamentsledamöterna har flytt, fängslats, förvisats eller mördats, och ett par miljoner burmeser har flytt till Indien, till Bangladesh, till Thailand, till Malaysia eller till Förenta staterna och Europa. I Burma är det fråga om ett enormt förtryck mot medlemmar av fru Aung San Suu Kyis parti och medlemmar av minoritetsgrupper. Dessutom förekommer tvångsarbete vid uppbyggnaden av infrastrukturen, och Burma har efter Bolivia blivit världens näst största exportör av narkotika.
Den här militärdiktaturen bygger på narkotika, på tvångsarbete och billig arbetskraft, på terror och våld, och den här situationen har pågått i mer än tio år nu. Därför manar vi än en gång Europeiska kommissionen att utfärda en ekonomisk bojkott eller investeringsstopp mot landet, vilket Förenta staterna redan har gjort. Det är kanske det bästa straffet för den här våldsamma diktaturen och den bästa presenten som man kan ge Burmas valda president, fru Aung San Suu Kyi.
Herr talman! Jag vill också uttrycka min medkänsla för Leyla Zana. Det är inte bra att ett land som vill ansluta sig till Europeiska unionen låter en sådan här fråga infektera förbindelserna under så pass lång tid. Låt Turkiet visa att landet vill vara en rättsstat och att de så snart som möjligt vill ge Leyla Zana en plats i landet och i parlamentet som hon valts in i.

Wuori
Herr talman! Under middagen som arrangerades för att fira årets Sacharovpris diskuterade man igen möjligheten att samla alla pristagare. Beträffande de två prisbelönta kvinnorna är de förhindrade att delta på samma grunder som tidigare: de är fortfarande berövade sin frihet, Leyla Zana i ett turkiskt fängelse och Aung San Suu Kyi i husarrest i Burma. Detta är outhärdligt och samtidigt en påminnelse för oss om att man i människorättsarbetet utöver festligheter även behöver långsiktighet och uppföljning. Eftersom båda två dessutom i sina regeringars ögon är farliga förbrytare, kan jag inte låta bli att konstatera huruvida inte den första personen som belönades med Sacharovpriset, Nelson Mandela tillsammans med ANC som han då ledde, skulle uppfylla den definition på terrorism som EU håller på att utarbeta. Så här i efterhand framstår även vi apartheidmotståndare som stödjare av terrorism.
Risken finns att man glömmer att demokratin även kräver starka konflikter, samhällelig polemik. Rätten till politiska meningsskiljaktigheter och till att uttrycka dem, liksom även rättsskyddet för personer där misstankarna eventuellt är berättigade måste tryggas på ett avsevärt bättre sätt än man nu gör i Laeken.

Schulz
Herr talman! Jag har en minut i talartid. Då ni ju är den vice talman som i detta parlament är ansvarig för reformeringen av parlamentsarbetet, skall jag försöka att ge er ett exempel på vad man kan säga med mening på en minut.
Alla grupper är överens. En berömd bayersk kabaréartist sade efter ett besök i den bayerska lantdagen att han nu visste vad parlamentarism var: " Allt har redan blivit sagt, men ännu inte av alla" . Därför vill jag inte upprepa allt som alla föregående talare med rätta och helt korrekt har sagt, utan jag vill bara säga att jag ansluter mig till de föregående talarnas utläggningar. De har rätt, det är skandalöst att fru Sana och fru Zana samt fru Suu Kyi inte kunde komma till oss för att ta emot sina pris. Att de fortfarande orättmätigt hålls i fängsligt förvar är inte godtagbart - särskilt inte i en stat som vill bli medlem i EU. Hjärtligt tack för er uppmärksamhet.

Talmannen
Jag kan bara tillägga till er kommentar att jag under min uppväxt fick lära mig att om man inte kan säga något på två minuter är det inte värt att sägas.

Nielson
. (EN) Herr talman! Det kan ibland vara nödvändigt att använda mindre tid för att säga mindre. Ändå måste jag säga vad jag hade planerat att säga. Vi fäster stor vikt vid det här. Jag skulle vilja tillägga att parlamentets verksamhet i frågor som dessa är mycket viktiga i sig och även viktiga för det sätt som Europa uppfattas både av européerna och globalt.
Rådet (allmänna frågor) begärde i slutsatserna från sitt oktobermöte att alla återstående politiska fångar i Burma skulle släppas, inklusive Aung San Suu Kyi. Kommissionen stödde starkt - och fortsätter att stödja - denna begäran. I lördags var det tio år sedan Aung San Suu Kyi tilldelades Nobels fredspris. Hon är naturligtvis tidigare Sacharovpristagare. I dag är hon liksom tidigare fortfarande en fantastiskt kraftfull symbol för de principer som dessa priser representerar - en inspiration för sitt eget folk och världen i stort. Jag vet hur mycket stöd hon har i det här parlamentet, ett stöd som jag själv verkligen vill ansluta mig till.
Det är ett mått både på hennes mod och hennes förpliktelse till icke våldsamma aktioner att Aung San Suu Kyi har beslutat sig för att stanna kvar i sitt land i arrest och att inleda samtal med de myndigheter som är ansvariga för denna arrest, för att försöka nå sitt mål om att skapa demokrati i sitt eget land.
Hennes uthållighet, passion och klokhet har kraftigt bidragit till den positiva utveckling som har inträffat i Burma de senaste året, trots att man måste påminna om att denna utveckling bara är i början av en process som måste fördjupas ytterligare och utvecklas till en konstruktiv och mer konkret dialog baserad på respekt för internationellt godtagna normer för mänskliga rättigheter.
Därför uppmanar vi, samtidigt som vi hyllar Aung San Suu Kyi och försäkrar henne om vår fortsatta beundran och vårt fortsatta stöd, även regeringen att fortsätta den här banbrytande dialogen på ett aktivt sätt. Vi har redan betonat Europeiska unionens beredskap att överväga positiva åtgärder som svar på konkreta resultat från de aktuella samtalen. Men vi måste se de här resultaten, inte minst ett förtida frigivande av de många hundra politiska fångar som fortfarande sitter i fängelse i Burma.
Fallet Leyla Zana är mycket välkänt för kommissionen, vilket anges i åtskilliga återkommande rapporter om Turkiet. Fallet har varit en anledning till oro och tagits upp med de turkiska myndigheterna vid ett flertal tillfällen. Kommissionen är medveten om att fallet Zana har diskuterats många gånger i Europeiska parlamentet och nyligen har fått förnyad uppmärksamhet inom ramen för Europaparlamentets betänkande om Turkiet samt vid mötet med den gemensamma parlamentarikerkommittén EU-Turkiet som hölls i november.
Kommissionen välkomnar att Europaparlamentet återigen uppmärksammar detta fall. Inom ramen för detta, såsom angavs i den återkommande rapporten för 2001 om Turkiet, förväntar sig kommissionen att Turkiet kommer att respektera domslutet från Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna den 17 juli 2001 om frånvaron av en rättvis rättegång i det här fallet. Detta skulle vara ett avgörande steg för Turkiet när det gäller det faktiska genomförandet av de grundlagsändringar som nyligen gjorts och där rätten till en rättvis rättegång uttryckligen garanterades.

Talmannen
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 18.30.

Nepal
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
(B5-0761/2001) av Collins för UEN-gruppen;
(B5-0772/2001) av Van den Berg m.fl. för PSE-gruppen;
(B5-0780/2001) av Vinci och Herman Schmid för GUE/NGL-gruppen;
(B5-0794/2001) av Malmström för ELDR-gruppen;
(B5-0807/2001) av Thomas Mann för PPE-DE-gruppen;
(B5-0810/2001) av Messner och McKenna för Verts/ALE-gruppen
om situationen i Nepal.

Thors
Herr talman! Värderade kommissionär! Utvecklingen i Nepal är oroväckande. Jag själv som hade planerat att resa dit de närmaste månaderna har till exempel blivit avrådd från att åka. Nepal är ett av de fattigaste länderna i världen med bara 220 USD i BNP per person och år. Barnens utveckling i Nepal är väldigt problematisk. 54 procent av barnen under fem år lär vara för korta, drabbade av så kallad stunting, på grund av dålig näringstillgång.
Analfabetismen är ett annat stort problem. 63 procent av männen kan läsa, men bara 28 procent av kvinnorna. Denna tendens fortsätter när det gäller tillgång till grundläggande och högre utbildning. Detta är anledningen till att finska sektionen av UNICEF startat ett av sina största projekt för att förbättra flickors skolgång i Nepal samt främja byautvecklingen.
Ett annat problem är bland annat det faktum att utbildningsväsendet är väldigt politiserat. Trots oron i landet fortsätter dock projektet både i Katmandu och utanför staden. De personer som jag har talat med säger att det uppror som just ägt rum inte direkt skulle kunna kallas maoistiskt, utan att det handlar om en allmän utveckling. Vissa personer här i kammaren anser att det finns en stor risk att Nepal delas på samma sätt som Tibet. Det har mina talesmän inte hållit med om.
Vi är också medvetna om att oron i landet orsakats av att befolkningen egentligen inte känner något förtroende för den person som tog över efter de tragiska händelserna i kungafamiljen i somras. Delvis beror bristerna i förtroendet på att man misstänker att högt uppsatta personer i kungafamiljen har gjort sig skyldiga också till andra mord än de som skedde i somras.
Vår uppfattning är att det finns allvarliga hot mot mänskliga rättigheter, mot pressfriheten, mot traditionella friheter, vilket vi skall vara uppmärksamma på. Dock måste den övriga utvecklingen i landet fortsätta.

Mann, Thomas
Herr talman! De maoistiska rebellerna i Nepal har ensidigt sagt upp vapenstilleståndet. Följden är 250 dödsoffer inom några få dagar. Därmed fogas ett bittert kapitel till denna unga demokratis historia. Upptrappningen av våldet har inom loppet av sex år krävt över 2 500 människoliv. Urskillningslöst har poliser dödats, sprängämnesanslag genomförts även i centrum av Katmandu, oskyldiga människor måste sätta livet till.
Maoisternas kamp frambesvärjer faran av ett inbördeskrig, uppenbarligen med stöd av kommunister i Kina. Den ekonomiska skadan är enorm, för att bara nämna den viktigaste inkomstkällan, turismen, så kom det den senaste månaden bara 24 000 resenärer till Nepal. Det är 40 procent färre än för ett år sedan. Det internationella samfundet har hittills tittat på utan att göra något. I och med utropandet av undantagstillstånd, i och med arméns första insats, så har detta förhållande plötsligt ändrats. Indien kommer att bistå Nepal med helikoptrar och redskap som man kan sikta med nattetid, och Förenta staterna överväger att engagera sig militärt.
Politiska åtgärder måste ändå komma i första rummet. Vi uppmanar rebellerna att lägga ned sina vapen och återvända till förhandlingsbordet. Ett mål kommer de i alla fall inte att nå, nämligen att avskaffa den konstitutionella monarkin. På grund av mina regelbundna besök sedan 7 år vet jag mycket väl, att det överväldigande flertalet står bakom denna statsform, alldeles oberoende av vilken religion eller vilken grupp de tillhör. Kung Gyanendra förtjänar vårt fulla stöd. Han har erkänt den nepalesiska författningen. Han fortsätter på sin dödade broders väg att arbeta för demokrati och rättsstatlighet. Vi uppmanar emellertid också regeringen och partierna att äntligen sätta igång ekonomiska och strukturella reformer och konsekvent bekämpa korruptionen. Befolkningen har gjort sig förtjänt av konkreta åtgärder i kampen mot fattigdomen. Herr kommissionär, Europeiska unionen har enbart under de senaste tio åren stött Nepal med 120 miljoner euro. Många av dessa projekt känner jag, eftersom jag har sett dem med egna ögon. De är förträffliga. Vi är en av Nepals viktigaste partner och kan därför gå in med hela vår tyngd som en ärlig medlare.
(Applåder)

Maes
För att uttrycka det lite mer nyanserat, herr talman, herr kommissionär, undantagstillstånd har utfärdats och det stämmer att maoisterna har avbrutit förhandlingarna, men nu undermineras rättsstaten. Hur många offer som har skördats vet vi inte. Helikoptrar skjuter från luften och pressen tystas. I Nepal råder terror och kontraterror. Barn tvingas delta i kriget och jag undrar om det här då kommer att innebära en lösning i ett land som vill förhindra ett inbördeskrig medan 12 procent av befolkningen har 95 procent av tillgångarna och kontrollerar 70 procent av makten, samtidigt som korruptionen är vida utbredd.
Maoisterna har nu ockuperat en del av landet. Vad som behövs är verkliga politiska, men fredliga, förändringar, och för den sakens skull måste det finnas en beredvillighet både hos rebellerna och regimens hard-liners. För vår grupps räkning uppmanar vi kommissionen att ta itu med sin rapport om konfliktförebyggande tillsammans med Langendijks betänkande som vi har godkänt i dag. Vi måste initiera fredsförhandlingar och därvid utöva tryck på alla partier i och utanför landet.

Nielson
. (EN) Kommissionen delar parlamentets oro över försämringen av situationen i Nepal. Vi hade också satt stora förhoppningar till de förhandlingar som Deubas regering inledde för tre månader sedan. Från sina kontakter med den kungliga nepalesiska regeringen har EU:s företrädare i Katmandu kunnat dra slutsatsen att Deuba är fast besluten att hitta en lösning med maoistgerillan för att kunna koncentrera åtgärderna på landets avsevärda utvecklingsbehov. Anledningen till att förhandlingarna brutit samman är inte helt klar, men det var maoistgrupperna som först bröt mot vapenvilan.
Kommissionen håller med om att det finns en risk för att landet driver mot inbördeskrig. Den fruktar också att det rådande undantagstillståndet kan äventyra en bräcklig demokrati som redan är underminerad av åratal av politisk instabilitet och korruption. EU har snabbt fördömt den nya våldsvågen och vädjat om att återställa fred och lag och ordning. Kommissionen håller för närvarande på att förbereda sin samarbetsstrategi för de kommande fem åren. Under de rådande förhållandena kommer konsolidering av demokratin, konfliktförebyggande och bekämpning av fattigdomen att vara de främsta målen i dess nya strategi för Nepal.
Den politiska dialogen mellan EU och Nepal skall fortsätta och ytterligare stärkas, samtidigt som samarbetsmålen måste innehålla ett främjande av utvecklingsinitiativ i landets mest behövande områden, för att motverka att lokalbefolkningen bli frustrerad och förbittrad. EU kommer i all sin nuvarande och framtida samarbetsverksamhet att ständigt och noggrant övervaka situationen, inklusive säkerhetsaspekter som kan äventyra utvecklingssamarbetet.

Talmannen
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Kongo
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
(B5-0773/2001) av Van den Berg och Sauquillo Pérez del Arco för PSE-gruppen;
(B5-0781/2001) av Sylla och Miranda för GUE/NGL-gruppen;
(B5-0785/2001) av Maes och Rod för Verts/ALE-gruppen;
(B5-0795/2001) av van den Bos och Dybkjær för ELDR-gruppen;
(B5-0808/2001) av Johan Van Hecke och Posselt för PPE-DE-gruppen
om situationen i Demokratiska republiken Kongo.

Maes
En minuts talartid är lite för 52 miljoner människor och tre miljoner döda, herr talman, men jag skall ändå försöka.
Vänner och fiender plundrar landet på dess tillgångar, så utvinns och exploateras exempelvis den coltran som vi använder i mobiltelefoner och militär utrustning av rwandier i Kivu för egen vinning. Det innebär hundratusentals dollar i vinst för den rwandiska krigskassan, och vad gör vi med vår dubbelsidiga politik? Vi stöder fredsprocessen i Lusaka och begär att främmande trupper skall dra sig tillbaka och att den inter-kongolesiska dialogen skall befrämjas. Men varför skulle Rwanda överge det här krigsbytet och dra sig tillbaka till gränserna för att övervaka säkerheten vid dessa gränser om det skulle visa sig vara nödvändigt? Rwanda fortsätter att ockupera Kivu och har fördel av det och vi stöder Rwanda med hundratusentals euro.
Vi vill få igång en inter-kongolesisk dialog, men förväntar vi oss verkligen att företrädarna från ockuperade områden kommer till den dialogen om kongoleser kommer att tala eller talar de som rwandeser? I Kinshasa tror de det sistnämnda. Under tiden stöder vi Rwanda och jag frågar: varför stöder vi då inte DRC? Måste varenda människa i Kongo verkligen dö av hunger innan vi lägger fram ett strukturellt program?

Talmannen
Fru Maes, det är upp till er politiska grupp att avgöra vilka frågor den lägger sin tid på. Det är inte upp till oss.

Khanbhai
Herr talman! Demokratiska republiken Kongo är varken demokratisk eller republik. Det är ett land med bördig jord och stora mineralrikedomar, befolkat av människor som är fattiga, sjuka och som svälter. De här människorna har plundrats av grymma och korrupta diktatorer som fortsätter att berika sig själva. Soldater från grannländer såsom Rwanda och Kongo fortsätter att plundra, våldta och mörda civila utan urskillning. Byar och städer förstörs. Över 2 miljoner människor har mördats och 1 miljon lever i skräck i flyktingläger.
Den 7 november 2001 röstade FN igenom resolution 1376. I denna förespråkas nedrustning och demobilisering, repatriering, återflyttning och återanpassning av väpnade grupper. De här åtgärderna är mycket viktiga. Hur skall de genomföras? Vem kommer att leda den här verksamheten? EU, USA eller FN? Eller kommer det här att bli ännu en FN-resolution som skall arkiveras i något dammigt skåp?
Förra månaden deltog jag i en konferens med afrikanska politiker i Ghana. En äldre politiker från Demokratiska republiken Kongo var där. Han hade haft stora svårigheter med att lämna landet, och frågan han ställde till mig var: Hur kan afrikanska länder som Demokratiska republiken Kongo befrias från regeringar som leds av skurkaktiga diktatorer? Jag kunde inte svara honom. Han ställde en följdfråga. Måste vi frambringa terrorister som attackerar Europa och USA för att framkalla åtgärder som i Afghanistan? Jag kunde inte svara på det heller. Låt oss säkerställa att vi vidtar åtgärder innan människor blir så desperata.

Nielson
. (EN) Låt mig först av allt påminna ledamöterna om det faktum att vi är den största givaren av humanitärt bistånd i Demokratiska republiken Kongo i år - 35 miljoner euro till verksamhet som finansieras av ECHO och omkring 10 miljoner euro från andra källor. Dessa 10 miljoner euro går till grundläggande hälsovård i den regeringskontrollerade delen och de 35 miljonerna euro går till den östra delen där ingen annan gör något liknande. Att faktiskt betala ut 45 miljoner euro i dessa syften under de förhållanden som råder där är faktiskt en prestation, och jag är mycket stolt över detta å de många människors vägnar som arbetar där, många fortfarande under farliga förhållanden.
Vi har dock inte sparat några ansträngningar de senaste åren för att stödja de fredsprocesser som är i gång i området kring de stora sjöarna. Vi har varit aktiva i regionen under hela dess katastrofartade nutidshistoria. När vi än har kunnat har vi använt oss av våra olika samarbetsinstrument för att hjälpa till att mildra lidandet för människorna där. Vi har också använt allt det inflytande vi har för att trycka på för en varaktig fred i regionen.
Jag skulle nu vilja gå in mer i detalj på fredsprocessen i Lusaka. Vi stöder den inte bara politiskt - kommissionen har redan finansierat Lusakaförhandlingarna med ett anslag på 2,65 miljoner euro från SADC:s regionala program. Logistiken för den gemensamma militärkommission som övervakade vapenvilan finansierades av budgetposten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken till en summa på 1,2 miljoner euro. Främjandet av den kongointerna dialogen har finansierats av ett anslag på 2,34 miljoner euro med medel från Europeiska utvecklingsfonden, och vi överväger ytterligare 1 miljon euro i finansiering från budgetposten mekanismen för akuta ingripanden, vilket skulle sörja för genomförandet av mötet med den kongointerna dialogen i Sydafrika i januari. Vi kommer med ett betydelsefullt bidrag till alla dessa ansträngningar.
Icke desto mindre är kommissionen orolig över bristen på konkreta resultat till följd av samtalen inom ramen för den kongointerna dialogen som ägde rum i Addis Abeba 15-19 oktober. Det återstår att ta itu med de svåraste frågorna. Kommissionen välkomnar det tillkännagivande kontaktpersonen Masire har gjort om att dialogen i Sydafrika skall återupptas i slutet av januari/början av februari 2002.
Kommissionen har alltid stött Kongo. Vi är, som jag tidigare nämnde, den största givaren av humanitärt bistånd och en av de få givare som har förblivit aktiva i landet under de senaste åren. Kommissionen anser emellertid att Demokratiska republiken Kongos stabilitet och hållbara utveckling inte kommer att säkerställas förrän alla parter till dialogen klart och tydligt har åtagit sig att skapa och delta i ett politiskt system. Det är kärnpunkten i det. Betraktar de sig som deltagare och medspelare i ett politiskt system? Utan ett klart och tydligt ja på denna fråga är det mycket svårt att hjälpa landet utifrån.
Även andra faktorer som externa krafter inverkar. Det här är verkliga problem, men om vi inte ser ett trovärdigt svar komma fram på den här frågan kommer ingenting annat att någonsin fungera. Så alla de här frågorna måste tas upp inom ramen för något slags balanserat helhetsgrepp.
När det här politiska åtagandet har gjorts kommer vi naturligtvis att ha en mycket bättre grund för att få i gång ett effektivt samarbetsprogram. Vad jag vill göra är att underteckna - och det här är vad vi planerar - det nationella vägledande programmet i januari inom ramen för återupptagandet av den kongointerna dialogen. Det här är den linje vi har definierat i kommissionen. De övriga aktiviteter som är kopplade till genomförandet av fredsprocessen, exempelvis demobilisering och skapandet av en ny grund för de f.d. soldaternas liv, kommer att genomföras till följd av framstegen på området.
Jag skulle vilja betona att kommissionens verksamhet vid området kring de stora sjöarna bara är en del av en bred och oavbruten insats för att förbättra EU:s totala politiska närvaro som partner i Afrika. Med Cotonouavtalet bekräftade unionen att den inte har några avsikter att minska sitt långa samarbete i Afrika och de åtgärder på 15 miljarder euro som vi har skissat på och kommer att satsa de kommande fem åren visar klart och tydligt den här beslutsamheten.

Nya europeiska arbetsmarknader, öppna och tillgängliga för alla
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0375/2001) av Nobilia för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens meddelande " Nya europeiska arbetsmarknader, öppna och tillgängliga för alla" (KOM(2001) 116 - C5-0188/2001 - 2001/2084(COS)).

Weiler
Herr talman, kära kolleger! Det är för mig något ovanligt att föredraganden inte är närvarande. Trots detta skulle jag vilja lyckönska honom från denna plats, för PSE-gruppen stöder hans betänkande och vi kommer också att ge det vårt godkännande i dess nuvarande form. Vi stöder också kommissionens meddelande, fastän vi anser, att det inte är tillräckligt att göra en lista över befintliga hinder och skjuta upp förslagen till lagstiftning tills vidare. Vi hoppas att vi till vårens toppmöte får oss förelagt förslag beträffande detta och en effektiv handlingsplan.
Kritiskt skulle vi vilja påpeka att de föreslagna eller listade kvalificeringsunderskotten i Hightech-Branche naturligtvis inte är tillräckligt. Som socialister vill vi ge alla arbetstagare chansen att utnyttja mobiliteten och att öka mobiliteten inom ramen för de europeiska arbetsmarknaderna. Men dessa chanser måste vi också erbjuda dem. Den nya arbetsmarknaden får inte vara öppen bara för speciella små grupper, utan den måste vara öppen för alla arbetstagare i Europa. Därför menar jag att vi behöver kreativa idéer och lösningar från kommissionen och inte bara en uppräkning av problemen. Vi behöver också en studie som detaljerat undersöker möjliga störningar på arbetsmarknaden i gränsregioner eller inom särskilda sektorer, som bygg- och transportnäringarna.
Inte minst behöver vi också en analys och en debatt om de resultat som uppnås med skolsystemen i Europa, för tyvärr har inte alla stater i Europa så lyckade resultat som de egentligen borde ha.

Talmannen
Fru Weiler, jag föreslår att ni skriver till Nobilia och talar om att det verkligen är en stor oförskämdhet mot kammaren och det utskott han företräder att inte vara här.

Nielson
. (EN) Herr talman! Jag välkomnar parlamentets betänkande om kommissionens meddelande om nya europeiska arbetsmarknader. Det utgör ett mycket användbart underlag vid förberedelserna av den handlingsplan om kompetens och rörlighet som tillkännages i det meddelandet. Jag skulle också vilja tacka föredraganden, kanske skriftligen, för hans insatser och för översikten som återspeglar de bidrag som utskottet för sysselsättning och socialfrågor, utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott samt utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi och utskottet för sysselsättning och socialfrågor samt Ekonomiska och sociala kommittén gjort.
I sitt meddelande föreslår kommissionen tre grupper av åtgärder för att ytterligare förbättra arbetsmarknadernas funktion: för det första att ta bort hinder för kompetens och ta itu med kompetensskillnader, för det andra att ta bort hindren för rörlighet, och för det tredje att förbättra informationen och öppenheten.
Arbetsgruppen för kompetens och rörlighet, som inrättades på förslag av kommissionen som följd av Europeiska rådet i Stockholm, kommer snart att rekommendera en rad ytterligare politiska initiativ på EU-nivå och nationell nivå för att öppna de nya europeiska arbetsmarknaderna för alla år 2005. Dess rapport kommer att läggas fram för kommissionen i december i år. På grundval av denna kommer kommissionen att lägga fram en handlingsplan till toppmötet i Barcelona våren 2002.
Föredraganden träffade arbetsgruppens ordförande och medlemmar vid dess senaste möte, när parlamentets förslag till yttrande redan hade vidarebefordrats till arbetsgruppen. Det gav arbetsgruppen en tidsmässigt väl vald möjlighet att beakta ert förslag till betänkande i sina överläggningar.
I handlingsplanen kommer en rad politiska initiativ att föreslås i form av en gemenskapsrättslig ram, som skall överföras till mer konkreta lagtexter, program eller initiativ, i vilka inte bara medlemsstaterna, utan även arbetsmarknadens parter, regionala och lokala myndigheter och andra berörda organisationer kommer att delta.
Låt mig nu reagera mer specifikt på ett antal av de huvudpunkter som föredraganden tar upp i sin motivering. För det första föreslår han att arbetsmarknadens parter skall delta i centralorganisationerna. Jag håller med om att detta är ett positivt led i att förbättra förhållandet mellan arbetsmarknadens parter, något som skulle kunna få arbetsmarknaden att fungera bättre. Men vi måste också komma ihåg att arbetsmarknadens dynamik inte får minska tillgången till dessa för de människor som fram till nu har varit uteslutna från den nya utvecklingen. Jag delar målet om att göra arbetsmarknadens parter mer delaktiga i de nationella handlingsplanerna.
För det andra rekommenderar han att man uppnår enighet om skattepaketet för att minska skillnaderna mellan medlemsstaterna. Det finns fortfarande stora skillnader mellan medlemsstaterna i fråga om hur enskilda och företag behandlas i skattehänseende, men det skulle ligga utanför ramen för kommissionens handlingsplan att lägga fram specifika förslag på det här området.
För det tredje föreslår han också ett ökat regionalt och lokalt deltagande när de nationella handlingsplanerna utarbetas. Detta förslag måste välkomnas, i synnerhet eftersom detta särskilt uppmuntras i sysselsättningsriktlinjerna.
För det fjärde rekommenderar han bättre tillgång för lokala och regionala organ till forskningsmöjligheter i det sjätte ramprogrammet. Jag tillstår att en förbättring av situationen för missgynnade regioner och områden genom forskningsinvesteringar är en del av processen med att bygga upp kompetens och mänskligt kapital, vilket kommer att hjälpa till att få arbetstillfällen till sådana regioner.
Slutligen föreslår han att en gemensam rättslig grund skapas för tredje - den informella - sektorn. Jag anser nog att detta kräver mer analys och noggrann eftertanke, för att undvika att onödiga restriktioner åläggs en sektor som har en viktig potential för att skapa arbetstillfällen.
Avslutningsvis skulle jag återigen vilja tacka parlamentet för det här betänkandet, för dess underlag till kommissionens handlingsplan och för dess stöd till ett ytterligare öppnande av de europeiska arbetsmarknaderna.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Språklig mångfald
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande muntliga frågor till kommissionen:
(B5-0537/01) av Eluned Morgan och Barbara O'Toole för PSE-gruppen om minoritetsspråk,
(B5-0753/01) av Eurig Wyn m.fl. för Verts/ALE-gruppen om språklig mångfald.

Morgan
Herr talman! Jag är glad över att se att ni har ändrat titeln på den här debatten: Den handlar om regionala och mindre använda språk. Jag välkomnar det faktum att vi diskuterar det här över huvud taget. Detta är första gången på åtta år som mindre använda språk har diskuterats i det här parlamentet. Det är lämpligt att vi diskuterar det nu i slutet av Europeiska språkåret.
Det faktum att vi inte har diskuterat detta återspeglar de problem de som talar mindre använda språk upplever när det gäller förhållandet till EU. Den rättsliga grunden för budgetposten ifrågasätts av rådet. Vi har lagt pengar på den här posten i år och vi borde förvänta oss att kommissionen använder pengarna. Vi vill inte ha några rättsliga gräl om detta. Jag hoppas att ledamöterna kommer att rösta för de ändringsförslag vi också har lagt fram till den gemensamma resolutionen. Vi ber om ett program för att följa upp Europeiska språkåret, där vi också hoppas på öronmärkta medel för mindre använda språk.
Vi vill också ha öronmärkta pengar för mindre använda språk inom relevanta befintliga program. Det här skulle formalisera det förfarande som redan finns i exempelvis strukturfonderna, där strukturfonder används för att stötta mindre använda språk i en del områden. Det skulle helt enkelt formalisera det förfarandet.
Vi vill också ha omröstning med majoritetsbeslut i kulturfrågor i rådet så att kommissionen kan lägga fram det program som specifikt rör mindre använda språk som jag vet att kommissionen redan har. Det här är inga radikala förslag. Jag vet inte varför en del grupper gör motstånd mot det här och inte stöder de 40 miljoner inom EU som talar mindre använda språk. Men jag hoppas att det här kommer att vara ett första steg, och att kommer att ha ett initiativbetänkande om det här i framtiden. Jag önskar er Nadolig Llawen a Blwyddyn Newydd Dda - en God jul och ett Gott Nytt År.

Wyn
Herr talman! Som min kollega Morgan har betonat talar mer än 40 miljoner europeiska medborgare ett ursprungligt språk utöver det huvudsakliga officiella språket i den stat de bor i. Språken utgör en väsentlig del av Europas språkliga och kulturella mångfald. De befinner sig i centrum för medborgarnas grundläggande rättigheter och är en nyckelfaktor i skapandet av ett fredligt och demokratiskt Europa.
Jag välkomnar den här länge efterlängtade resolutionen och uppmanar kollegerna att stödja den, eftersom den kommer att bli en utmärkt plattform för framtiden. Europeiska språkåret har varit ett framgångsrikt år och omfattat många projekt för Europas regionala och mindre använda språk, i motsats till vad många av oss förväntade oss.
Rådets senaste beslut betonar att " alla europeiska språk är lika i värde och rang ur kulturell synvinkel" . Trots att det i rådets beslut inte hänvisas specifikt till regionala och mindre använda språk utesluts de inte heller. Detta är anledningen till att jag särskilt stöder de ändringsförslag som hänvisar till integrering av programmen och jag yrkar på stöd till ett flerårigt program till 2003.
Detta är ett gyllene tillfälle att ställa in den här dagordningen på framtiden och som förberedelse för utvidgningen. Vi måste säkerställa att artikel 22 i stadgan om de grundläggande rättigheterna finns med på dagordningen vid nästa regeringskonferens och att vi också trycker på för omröstning med kvalificerad majoritet i rådet. Låt oss arbeta tillsammans för att säkerställa att regionala och mindre använda språk är här för att stanna och förblir en del av framtidens kulturellt mångskiftande Europa. Europas unika rikedom är dess mångfald. Låt oss säkerställa att vi alla skyddar detta.

Nielson
. (EN) En personlig kommentar inledningsvis. Min talesman pratar inte danska. Jag har inte möjligheten att ha danska som arbetsspråk i mitt kabinett. Arbetsflödet skulle helt enkelt stoppas upp. Jag talar inte danska här i dag - det är egentligen ingen valmöjlighet. Jag skulle behöva göra översättningen på väg till kammaren, efter att ha fått materialet samma dag. Jag skulle kunna göra det, men ärligt talat, som jag ser det, om vi menar allvar med den europeiska integrationen måste vi vara beredda att svälja vår stolthet då och då för att få saker och ting gjorda på ett effektivt sätt.
Temat för den här diskussionen är som jag ser det ett annat. Det har att göra med att stimulera den mångfald som finns där ute, och det är faktiskt en annan diskussion.
Europeiska språkåret håller på att lida mot sitt slut, men det är inte riktigt över än och många aktiviteter är fortfarande i gång. Av de runt 200 projekt som kommissionen är med och finansierar håller de flesta fortfarande på, och många evenemang kommer att äga rum över hela Europa under de veckor som är kvar på året. Kommissionen anser att slutet av 2001 inte skall vara slutet på initiativet Europeiska språkåret. En rapport kommer att läggas fram för de övriga europeiska institutionerna senast den 31 december 2002, i enlighet med villkoren i artikel 11 i beslut 1934/2000/EG som inrättade Europeiska språkåret 2001.
Vidare antog rådet den 29 november i år en viktig resolution om främjande av språklig mångfald och språkinlärning. I denna inbjuds kommissionen att lägga fram förslag till åtgärder för att främja språklig mångfald och språkinlärning i början av år 2003. Språklig mångfald är ett av de kännetecken som definierar Europeiska unionen, och regionala språk och minoritetsspråk är tillsammans med de många andra språk som används i Europeiska unionen ett huvudinslag i det. Regionala språk och minoritetsspråk kommer därför att beaktas både i den rapport som kommissionen kommer att lägga fram till de övriga institutionerna under loppet av 2002 och i de förslag till åtgärder som skall läggas fram år 2003. Det är emellertid fortfarande för tidigt att säga vilka specifika åtgärder som måste vidtas på det här området.
Såsom anges i artikel 22 i stadgan om de grundläggande rättigheterna respekterar unionen kulturell, religiös och språklig mångfald inom sina olika program och aktiviteter. Många, såsom Sokrates, Leonardo da Vinci, Kultur 2000, Media Plus, eContent eller Europeiska regionala utvecklingsfonden tillhandahåller redan möjligheter till stöd för regionala språk och minoritetsspråk och minoritetskulturer. Vi stöder dessa ansträngningar som måste har ett mycket brett syfte för att uppnå den effekt vi avsett.

Pack
Herr talman, kära kolleger! Jag välkomnar dagens diskussion. Jag är glad att vi har den i slutet av språkåret, eftersom vi under loppet av detta år flera gånger har försökt att väcka kommissionens intresse för att göra något för minoritetsspråken. Kommissionen har alltid svarat att man inte gör det, eftersom den skall göra det först nästa år i ett eget program. Nu har vi hört rykten om att man när det gäller minoritetsspråk inte kommer att företa sig något alls. Såtillvida är jag glad att vi har denna fråga uppe i dag. Jag tycker det är tråkigt att någon vitsmakare har tillåtit sig att ändra titeln på denna resolution. Vi talar inte om språklig mångfald, utan vi talar om lesser used languages. Därför tycker jag också att det är lite synd, kommissionär Nielson, att ni inte här har visat någon aktning för ett lesser used language, nämligen danska och talad danska. Detta är inte en fråga om stolthet, det handlar om aktning för de europeiska språkens mångfald, och just i detta sammanhang har danskan en given plats.
Jag är för att vi pratar om det, jag är för att vi pratar mer om det, jag är för att kommissionen gör något åt det. Men jag måste helt uppriktigt säga er, denna text som vi har framför oss i dag har sytts ihop i flygande fläng, den är oseriös och oprofessionell och jag är över huvud taget inte stolt över den. Det måste jag helt enkelt säga. Vi kunde ha åstadkommit något bättre om vi hade haft mer tid till det. Därför säger jag också att vår grupp inte stöder alla ändringsförslag. Jag tycker att artikel 3 är bättre än ändringsförslag 4. Varför skall jag då rösta för ert ändringsförslag, om vår artikel i resolutionen är bättre än ert ändringsförslag? Vi menar ju samma sak. Vi bör bara vara lite mer seriösa i denna fråga.
Till den andra frågan: Alla vi här i parlamentet - och även jag personligen - är för majoritetsbeslut när det gäller kultur. Men vi bör ta det första steget innan vi kräver att det andra skall tas. Först då kan vi kräva det andra steget, när det första har tagits. Därför bör vi vara fortsatt förnuftiga och hoppas att Laeken föreslår något i konventet som leder till detta.
Slutligen skulle jag också vilja säga att vi som Europeiskt folkparti är beredda att inom kort i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott kommer att väcka frågan om att lägga fram ett initiativbetänkande på temat minoritetsspråk. Jag tror att då kan alla som pratar sig varma för denna sak också visa om de verkligen är för detta. Därför skulle det glädja mig mycket om vi i dag kunde bli av med resolutionen, eftersom den inte är så bra som ett initiativbetänkande skulle kunna vara. Jag antar att socialisterna inte kommer att gå med på detta. Då får vi bara vänta och se hur det går till slut. Men jag tillkännager att vi kommer att föreslå ett betänkande. Säg till era kolleger att de skall rösta för det nästa år.

Esteve
Herr talman! Antagandet av resolutionen om regionala och mindre använda språk kommer att vara ett gott slut på det europeiska språkåret. Det är en tillfredsställelse för mig och även för andra katalanska ledamöter: Obiols, Terrón, Colom, Jové, Mayol, Gasòliba och Ferrer.
Det är mycket positivt att en resolution erkänner samma värde och ställning åt alla europeiska språk och uppfordrar kommissionen och rådet att på ett beslutsamt sätt agera inom detta område och finna en permanent rättslig grund.
Vi beklagar att vårt inledande förslag, som begärde ett fullständigt erkännande, inte har godtagits.
Denna resolution visar på en oacceptabel situation: att Europeiska unionen som medger att dess rikedom ligger i dess mångfald, har så många europeiska språk som söker en rättslig grund för att kunna stödjas. Jag insisterar på att det är beklagansvärt.
I går visade en rapport som begärts av generaldirektoratet för forskning och som lades fram för intergruppen för minoritetsspråk på sådana svårigheter.
Mitt språk, katalanskan, är en del av denna grupp. Det är det sjunde språket i förhållande till de elva officiella språken och det nionde i förhållande till de 22 språken efter utvidgningen. En konversation jag nyligen hade med vår kollega och vän Jannis Sakellariou kan illustrera situationen.
Jag sade: Jannis, det språk du talar med dina föräldrar - grekiskan - kan du använda i denna kammare. Det språk du talar med folk omkring dig - tyskan - kan du använda i denna kammare. Det språk du talar med din fru - spanskan - kan du använda i denna kammare. Det språk jag använder med mina föräldrar, det jag använder för att arbeta och leva och det jag använder med min fru kan jag inte bara inte använda i denna kammare, utan vi söker en rättslig grund för att det skall kunna stödjas.
Ni förstår säkert att jag som katalan inte kan ha något annat mål i denna fråga än att man skall erkänna katalanskan som officiellt språk i Europeiska unionen. Hoppet uttrycker min vän, poeten Jordi Gabarró, bättre. Jag går över till katalanska: " Demà, en un futur de convivència, la raó ha de guanyar" . På kastiljanska (på spanska): " I morgon, i en framtida sammanlevnad, skall förnuftet segra" .
(Applåder)

Posselt
Herr talman, herr kommissionär! När detta parlament i början på 1980-talet för första gången diskuterade språklig mångfald och minoritetsspråk, yttrade er föregångare, herr kommissionär Nielson, några meningar på walesiska, och vi förstod visserligen ingenting, men vi gladde oss över denna bekännelse till Europas kulturella mångfald. Vad det beträffar skulle jag vilja säga er att vår bild av Europa inte i första hand är teknokratisk, byråkratisk eller ekonomisk, utan för oss är Europa framför allt ett kulturellt projekt, vars språkliga mångfald det gäller att försvara. Hit hör för övrigt också ert modersmål, herr talman, det engelska språket som det gäller att försvara mot ett världsomfattande enhetsspråk, som det skulle vara en förolämpning mot Shakespeare att beteckna som engelska.
Även de stora språken i Europeiska unionen, som franska, trots allt ett FN-språk, spanska, ett av de blivande världsspråken, som nu för första gången officiellt användes i den amerikanska valkampen och snart är andraspråk i USA, tyska, som de flesta invånarna i EU har som modersmål, till och med dessa språk är i dag minoritetsspråk. Vår före detta kollega Siegbert Alber sade en gång: " I Europa är vi alla minoriteter" . Men därutöver gäller det naturligtvis också att vårda de små språken som är ämbetsspråk, och framför allt de språk som är föremål för dagens debatt, nämligen de minoritetsspråk som inte är ämbetsspråk i EU men som behöver vårt massiva stöd.
Vi kan tyvärr inte ta med dem som ytterligare ämbetsspråk i våra organ. Det skulle uppenbarligen bli för mycket. Men vi måste göra allt för att vårda regionala språk och minoritetsspråk i Europeiska unionen. Ty de människor som tillhör nationella minoriteter är redan i dagens EU och än mer i framtidens näst efter tyskarna och före fransmännen sammanräknat den näst största nationaliteten i EU. Detta illustrerar den kvantitativa dimensionen i denna fråga, och om man så anlägger ett kvalitativt perspektiv på frågan och betraktar nationalitetsproblemen på Balkan och annorstädes, så vet man att minoriteter kan bli till bindemedel eller också till sprängstoff i Europas fundament. Vi kämpar för att de skall bli Europas bindemedel och därför stöder vi minoritetsspråken.

Nielson
. (DA) Herr talman! Jag tackar för diskussionen som jag har lyssnat till med stort intresse, men tror inte det är nödvändigt för mig att tillägga någonting oavsett vilket språk jag skulle vilja använda mig av.

Talmannen
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.
(Sammanträdet avbröts kl. 17.50 och återupptogs kl. 18.30.)

Omröstning
Talmannen
Vi skall nu genomföra omröstningen.
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen om aktuella och brådskande frågor.
Under omröstningen om ändringsförslag 2 om den gemensamma resolutionen om flyktingdramat på Irland:

McKenna
Herr talman! Jag vill ta bort den andra delen av ändringsförslaget eftersom det tydligen är så att många skulle kunna stödja den första delen men inte den andra delen. För att göra det lättare för folk att stödja den har vi tagit bort den andra delen.

Sylla
Herr talman! Jag håller fullständigt med vår väns begäran, med tanke på att vissa ledamöter riskerar att lägga ned sina röster om vi röstar om texten i dess nuvarande utformning. Och det här är en mycket viktig fråga.
Om man nu faktiskt måste sträcka sig till att avskaffa andra delen, då får vi göra det. Det vore synd, men det får bli så. Jag tackar er hur som helst för ert förslag.
  
Betänkande (A5-0426/2001) av Gallagher för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om ingående av protokollet om fastställande för perioden 1 augusti 2001-31 juli 2006 av de fiskemöjligheter och den ekonomiska ersättning som föreskrivs i avtalet om samarbete om havsfiske mellan Europeiska gemenskapen och Islamiska republiken Mauretanien (KOM(2001) 590 - C5-0555/2001 - 2001/0246(CNS)).
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0405/2001) av McKenna för fiskeriutskottet om bekvämlighetsflagg inom fiskesektorn (2000/2302(INI)).
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0381/2001) av Lulling för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om kommissionens rapport om tillämpningen av rådets förordning (EG) nr 1221/97 om allmänna tillämpningsregler för åtgärder som syftar till att förbättra villkoren för produktion och saluföring av honung (KOM(2001) 70 - C5-0398/2001 - 2001/2156(COS)).
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0375/2001) av Nobilia för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens meddelande " Nya europeiska arbetsmarknader, öppna och tillgängliga för alla" (KOM(2001) 116 - C5-0188/2001 - 2001/2084(COS).
(Parlamentet antog resolutionen.)
Talmannen. Nästa punkt är den gemensamma resolutionen om språklig mångfald.

Morgan
Titeln stämmer inte. Det skall vara en resolution om regionala och mindre använda språk och jag hoppas att det kommer att rättas till.

Pack
Alltså, om titeln ändras, då måste den formuleras annorlunda. Då måste det heta " de mindre talade språken i Europeiska unionen" , europeiska språk och inte något annat!
(Applåder)

Lulling
Jag håller inte med. Det finns språk som inte talas av många människor, men som ändå är nationella språk som till exempel luxemburgska. Det är inte något minoritetsspråk, det kanske blir det i förhållande till invandringen, men det är inte något minoritetsspråk. Det talas förvisso i liten utsträckning, men så kan man inte göra.

Talmannen
Kolleger, vi verkar ha ett problem.

Morgan
Ordalydelsen i den gemensamma resolutionen som alla som deltagit i den gemensamma resolutionen godkänt är regionala och mindre använda språk. Det är vad som används i hela dokumentet.

Pack
Herr talman! Mindre använda europeiska språk är korrekt.

Talmannen
Kan kammaren godkänna detta?

Morgan
Regionala och mindre använda språk i Europeiska unionen.

Talmannen
Kolleger, förslaget är nu " regionala och mindre använda språk i Europeiska unionen" .

Esteve
Herr talman! Ursäkta mig, men för det första var den titel som vi kom överens om på mötena för att nå konsensus " regionala och mindre använda" . Men förutom det fru Pack finns det ett annat problem i ert förslag. Om vi bara talar om mindre använda får mitt språk helt enkelt inte plats, eftersom det inte är mindre använt, det är regionalt. Därför kom vi i första hand överens om det och i andra hand, för att vara uttömmande måste man säga " regionala och mindre använda" eftersom det är så det är. Det finns ingen annan möjlighet.

Talmannen
Herr Esteven, vi har faktiskt ordet " regional" alldeles i början.

Pack
Jag vill ha den ursprungliga versionen med " europeisk" mellan - regionala och mindre använda europeiska språk.

Talmannen
" Regionala och mindre använda europeiska språk" . Kan det godkännas?

Ebner
Herr talman! Jag skulle till omröstningen vilja lämna ytterligare ett muntligt ändringsförslag, som vi skulle ha röstat om tidigare. I skäl C står det i den tyska versionen: " Under beaktande av att 14 miljoner medborgare i unionen regelbundet använder ett regionalt eller mindre utbrett språk, liksom under beaktande av att det i Europa sammanlagt finns över 60 språkgemenskaper" . I stället för " i Europa" måste det stå " i unionen" , för i Europa finns det cirka 300.
(Parlamentet antog den gemensamma resolutionen.) Talmannen. Jag förklarar omröstningen avslutad.
- Betänkande (A5-0405/2001) av McKenna

Fatuzzo
Herr talman! McKenna kanske blir orolig om jag säger att jag, Fatuzzo, inte kan undvika att yttra mig om den speciella torskfisk som tjuvfiskas av utflaggade fartyg utanför Patagoniens kust. För att undvika att han blir orolig kan jag meddela att jag röstade för. Men jag anser att man bör godkänna Galileoprojektet, med vilket man från satelliter kan hitta de tjuvfiskande fartygen, när deras vikt ökar på grund av lasten och därför kan avgöra var och hur mycket de har tjuvfiskat. På det viset skulle man verkligen kunna kontrollera detta fenomen.
Betänkande (A5-0426/2001) av Gallagher

Fatuzzo
Herr talman! På sidan 15 i yttrandet från budgetutskottet kan man läsa att 86 miljoner euro avsatts för hjälp till Mauretanien, för stöd till forskning och fiske, för framtagning av statistik, för sjöräddning, fiskelicenser, kostnader för att organisera seminarier och sammankomster samt för utveckling av det regionala fisket. Men jag ser ingen rubrik som lyder " Stöd till Mauretaniens pensionärer, bidrag för att underlätta betalning av pensioner och för att skapa tjänstepensioner för fiskarna" . Jag röstade visserligen för detta dokument, men jag hoppas att det även förekommer stöd till pensionärerna i det landet när vi nästa gång skall rösta om stödåtgärder för Mauretanien.

Marques
. (PT) Jag vill uttrycka min enighet gällande det nya fiskeprotokollet mellan Europeiska gemenskapen och Mauretanien för perioden från den 1 augusti 2001 till den 31 juli 2006. Jag anser att det är av stor betydelse för Europeiska gemenskapen, inte bara för de fiskemöjligheter som det erbjuder och för det ekonomiska belopp som är inblandat, utan främst av socioekonomiska skäl, vilka gör det möjligt att omplacera ett betydande antal fartyg som fiskade i Marockos vatten.
När det gäller Gallaghers betänkande skulle jag vilja gratulera honom till det utförda arbetet, och säga att jag instämmer i de slutsatser som framförs i motiveringen.
Slutligen när det gäller ändringsförslag 4 (artikel 3b) skulle jag vilja understryka att rådet bara ger förhandlingsmandat till kommissionen för att ingå nya fiskeriavtal och inte för att förnya protokoll om tillämpningen, när dessa inte på ett substantiellt sätt ändrar ramavtalet. Jag förespråkar där en omformulering av föredragandens förslag så att det överensstämmer med gällande gemenskapsrätt på detta område.
Betänkande (A5-0375/2001) av Nobilia

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Nobilias betänkande om att öka sysselsättningen i Europa. Hur skulle jag kunna låta bli? Jag vill emellertid understryka att för att uppnå detta resultat så skulle det vara bra att inrätta en gemensam europeisk hemsida på Internet som samlar alla frågor och erbjudanden om arbete från samtliga de femton medlemsstaterna i unionen. Det skulle vara av mycket stort värde om vi hade ett enda europeiskt andraspråk, för man kan inte röra sig inom Europeiska unionen om man inte har minst ett språk gemensamt med alla andra europeiska medborgare förutom det egna språket, och i slutändan kan man inte röra sig fritt om det inte finns en gemensam europeisk pension. Vi kan inte ha femton olika pensionssystem som betalas ut av femton olika stater i Europa om vi har arbetet i alla de femton europeiska medlemsstaterna. Vi måste få en enda, gemensam europeisk pension.

Bushill-Matthews
. (EN) De brittiska konservativa välkomnar principen om att arbetsmarknaderna skall vara öppna för alla, med tillgång för alla, som central för den inre marknaden.
Vi har emellertid röstat emot punkt 15 i Nobilia-betänkandet eftersom idén om att skapa gemensamma europeiska regler för lönepolitik och social trygghet inkräktar direkt på medlemsstaternas befogenheter.
Vi har uppmuntrat kolleger från andra partier och grupper att följa oss och förkasta det här förslaget, samtidigt som vi stöder betänkandet generellt sett.
Betänkande (A5-0381/2001) av Lulling

Fatuzzo
Kära Lulling, vad kan vara sötare än honung? Vad kan vara nyttigare än honung? Det måste finnas en anledning till att smekmånaden på italienska heter " luna di miele" , dvs. " honungsmånaden" ! När jag nyligen besteg berget Olympos fick jag tillfälle att smaka den olympiska honungen, honungen som äts av Greklands gudar. Hur kan jag då rösta emot detta dokument enligt vilket man vill öka honungsproduktionen i Europa och hjälpa biodlarna att hela tiden producera större kvantiteter av denna nektar och med bättre lönsamhet? Nästa år, innan vi stiger in i denna kammare, hoppas jag denna gudadryck skall tillhandahållas i lagom mängd åt alla oss Europarlamentariker så att vi håller både kropp och själ i trim under de långa omröstningstimmarna och även under de kommande röstförklaringarna från Fatuzzo.
Slutligen vill jag önska alla tolkar, alla dem som arbetar extra med mina röstförklaringar och framför allt er, herr talman, en god jul och ett gott nytt år.
Resolutionen om språklig mångfald

Ebner
Herr talman! Jag ville bara meddela, att jag har röstat för detta resolutionsförslag, och det av övertygelse liksom min kollega Bernd Posselt. Vi var visserligen också av den uppfattningen att man kunde ha formulerat detta resolutionsförslag och sedan denna resolution lite rundare, lite mer omfattande, med en bredare plattform, och jag beklagar att det inte blev så.
Men det är ändå ett steg i rätt riktning och vi hoppas att parlamentet i plenum och det ansvariga utskottet griper sig an detta tema som handlar om de mindre använda språken, de regionala språken och minoritetsspråken, och detta inte bara under språkåret, utan att man tar sig an detta problem på ett övergripande konkret sätt som är positivt och leder till målet, så att de problem som i det förgångna utgick från majoriteter eller från minoriteter tillhör det förgångna och får en positiv lösning.

Talmannen
Jag förklarar röstförklaringarna avslutade.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten och önskar er alla en God Jul.
(Sammanträdet avslutades kl. 18.55.)

