Afghanistan - ett år efter Bonn-överenskommelsen
Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens uttalanden om Afghanistan - ett år efter Bonnöverenskommelsen.
Herr Yiannitsis, rådets tjänstgörande ordförande, har ordet.

Yiannitsis
Herr talman, herr kommissionär, parlamentsledamöter! När vi så här ett år efter Bonnöverenskommelsens undertecknade 2001 ser på vad som har gjorts för att genomföra den i sin helhet skulle jag vilja understryka att överenskommelsen har lagt grunden för att skapa en ny och modern afghansk stat, för vilken man skulle kunna uttrycka en behärskad tillfredsställelse i fråga om de framsteg som gjorts fram till i dag.
Vi betonar särskilt att man efter att ha installerat en tillfällig regering och förvaltning lyckades sammankalla en extra Loya Jirga, som i det följande valde en president. Man inrättade en rättslig kommission och en oberoende kommission för de mänskliga rättigheterna. Man bildade en centralbank och gav ut en ny valuta. Man bildade en konstituerande kommission som förtrupp till författningskommissionen. Man antog ett förslag om en nationell ram för utveckling vilken skall användas som vägledning för återuppbyggnad och främjande av en bättre situation i landet. President Karzai påbjöd att en afghansk nationell armé skulle ställas upp, något som är ett viktigt steg i riktning mot att låta afghanerna själva ansvara för sitt lands säkerhet och stabilitet. Den 22 december 2002 skrev Afghanistan och sex grannländer under Kabulförklaringen om god grannsämja och icke-inblandning i varandras inre angelägenheter, vilket är en viktig utveckling för freden och stabiliteten i regionen. Vi skulle på det hela taget kunna säga att president Karzai och den afghanska övergångsregeringen har gjort ganska mycket för att leda in Bonnprocessen på rätt väg.
Jag skulle vilja framhålla att man vid det möte som ägde rum den 2 december i Petersberg i avsikt att bekräfta viljan att genomföra Bonnöverenskommelsen om Afghanistan och att ge insatserna för landets återuppbyggnad en ny dynamik lyckades enas om ett uttalande som innehåller tydliga hänvisningar till målen och tidsplanen för att genomföra överenskommelserna från Bonn, till införandet av den nya författningen och till valen 2004.
Det kvarstår dock fortfarande många utmaningar i övergångsskedet vilka den afghanska övergångsregeringen - men även det internationella samfundet - måste svara på. Under det gångna halvåret har få reformer genomförts, den synliga återuppbyggnaden har varit liten och maktbalansen såväl inom centralförvaltningen som mellan centrum och perifera regioner har återställts endast i begränsad utsträckning. Framsteg måste göras på dessa områden för att stärka förtroendet bland det afghanska folket, som när allt kommer omkring är nyckeln till regeringens stöd. Den grundläggande tankegången i Bonn var för övrigt just från att hela övergångsbygget skall utgå från landets traditionella, lokala, etniska och religiösa strukturer. Och representativiteten måste värnas till varje pris, även om den styrs av regler som fastställs centralt av regeringen.
Under de kommande månaderna är det följaktligen nödvändigt att skapa ännu bättre ordning, att begränsa de fientliga handlingar som äger rum, att förbättra institutionernas funktion, för det finns annars en risk att det uppstår en stämning av besvikelse bland folket, att det vänder centralregeringen ryggen och bryr sig mindre om det internationella samfundets vädjanden samt att de insatser som görs för att uppnå målen enligt Bonnöverenskommelsen sätts på spel. Regeringen är splittrad redan genom sin sammansättning, eftersom dess medlemmar kommer från landets alla regioner, och insatserna för att stödja och påskynda landets återuppbyggnad är därför av särskild vikt. Ett effektivt sätt att stödja centralregeringen är att se till att allt bistånd kanaliseras genom regeringen, i syfte att bekräfta dess auktoritet i hela landet och säkra grannländernas och de lokala ledarnas engagemang för en sådan utveckling.
Säkerheten fortsätter att utgöra en prioritering, och vi anser att det är nödvändigt att uppmuntra alla afghanska grupperingar att lösa sina meningsskiljaktigheter på fredlig väg. Vi har förståelse för det afghanska folkets uppfattning att önskvärda framsteg inte har kommit till stånd i den mån som man skulle önska trots att förhållandena fortfarande präglas av osäkerhet. Även landets ekonomiska återuppbyggnad bör utgöra en prioritering. De afghanska myndigheterna bör i samarbete med Internationella valutafonden upprätta en ändamålsenlig och bindande makroekonomisk och monetär ram som gör det möjligt att trygga en stabil ekonomisk utveckling och att investera givarnas bidrag. Inom denna ram bör de internationella givarna från Tokyo uppmuntras att verkligen tillhandahålla de utlovade medlen genom den nationella investeringsbudget som den afghanska förvaltningen har lagt fram.
Gemenskapens bistånd till Afghanistan kommer givetvis även fortsättningsvis att förenas med villkor som dikteras av grundläggande principer och värden som vi delar som medlemmar av den västliga kulturen. Våra villkor är avsedda att främja ambitionerna enligt Bonnöverenskommelsen och, följaktligen, att samla alla parter i Afghanistan i en process som är i gång och som syftar till fred, representativ förvaltning, stabilitet, bekämpning av terrorism samt begränsning av olaglig produktion av och handel med narkotika. Gemenskapens bistånd bör syfta till nationell stabilitet och till återuppbyggnad, till bättre livsmedelsförsörjning och till stöd för återvändande flyktingar och landsflyktingar.
Att stärka demokratiska värden, pluralism och respekten för de mänskliga rättigheterna, omfattande kvinnors rättigheter, utgör en nödvändig förutsättning för den sociala och politiska utvecklingen i landet. Vi uppmuntrar den afghanska övergångsregeringen att i nära samarbete med det internationella samfundet fastställa verifierbara referenspunkter och tidsplaner som gör det möjligt att genomföra Bonnöverenskommelsen i sin helhet. Rådet har redan uttryckt sin tillfredsställelse över den roll som Turkiet åtagit sig när det gäller ledningen av den fredsbevarande styrkan (ISAF). Vi vill tacka Tyskland och Nederländerna för att de har samtyckt till att överta ledningen av ISAF under de närmaste sex månaderna och önskar dem lycka till med det svåra uppdrag som de åtar sig.
Jag skulle vilja upprepa Europeiska unionens åtagande att i samarbete med Förenta nationerna hjälpa Afghanistan att sätta stopp för olaglig produktion av och handel med narkotika genom att påskynda genomförandet av program för återuppbyggnad, bland annat i de regioner där dessa grödor odlas, genom att bygga upp brottsbekämpande institutioner och genom att ge lokalbefolkningen alternativa möjligheter att skapa sig en bättre framtid.
För att Afghanistan skall utvecklas till en modern stat måste en rad reformer lyckas på områdena säkerhet, förvaltning, rättvisa, finanser och social välfärd. Vi stöder inrättandet av kommissioner för utarbetande av en författning, för modernisering av rättssystemet och för skydd av de mänskliga rättigheterna. Vi påpekar dock att kommissionen för offentlig förvaltning ännu inte fungerar fullt ut. Europeiska unionen har åtagit sig att bistå dessa organ i deras arbete. Dessutom måste den rättsliga kommissionen stärkas så att framsteg rörande det processuella systemet kan komma till stånd. Vi välkomnar att Italien har bidragit i den riktningen genom att anordna konferensen om rättvisa i Afghanistan, som ägde rum i Rom i december. Det bedöms i detta fall vara nödvändigt med tidsplaner och riktmärken för att garantera att Bonnöverenskommelsen genomförs. Omedelbara prioriteringar är framför allt att få i gång kommissionen med ansvar för att utarbeta en ny författning samt att anta en vallag för genomförande av val före juni 2004. Ordförandeskapet kommer att fortsätta att följa dessa frågor genom Europeiska unionens särskilda representant i Afghanistan.
År 2003 kommer att vara ett viktigt år för landet och det kommer med stor sannolikhet att vara avgörande för dess framtida form. Under detta år bör president Karzai genomföra de reformer som krävs för att omorganisationen och återuppbyggnaden skall kunna framskrida snabbt, de lokala ledarnas makt måste minskas avsevärt, en modern och funktionell författning som utgår från principerna för god samhällsstyrning måste utarbetas, en extra Loya Jirga måste sammankallas och förberedelserna inför valen 2004 gå framåt, så att det afghanska folket får se sina förhoppningar om framsteg och fredliga förhållanden i Afghanistan uppfyllas, vilket skulle ge afghanerna möjlighet att själva forma sin framtid, utan våldsamheter och rädsla. Vi upprepar Europeiska unionens oavbrutna åtagande att bidra konkret till återuppbyggnaden av Afghanistan.
Vi påminner slutligen om att rådet, med sina slutsatser från den 4 december 2002, redan har uppmanat den höge representanten och Europeiska unionens särskilda representant, Vendrell, att följa genomförandet av åtagandena från Petersberg mycket noga och att i samarbete med kommissionen formulera rekommendationer om ytterligare åtgärder som Europeiska unionen kan vidta till stöd för den afghanska övergångsregeringen.

Patten
Herr talman! Tillsammans med min kollega Ionitsis välkomnar jag varmt detta tillfälle att diskutera framstegen i Afghanistan under det gångna året. Förändringarna har, som jag sade till utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik i december, i många avseenden varit dramatiska och erbjuder en verklig möjlighet att bygga en stabil demokrati. Men valet av tidpunkt är avgörande, vilket ministern med rätta framhöll. Nu finns en begränsad öppning som vi måste använda oss av. Dessa första framsteg riskerar att gå förlorade om inte president Karzai och hans regering lyckas stärka sin ställning i hela landet. 
Men innan jag talar om de stora utmaningarna vi har framför oss vill jag säga några ord om framgångarna under 2002, framgångar som vunnits under extremt svåra förhållanden.
Det är bara ett år sedan givarna möttes i Tokyo och utlovade mer än 1,8 miljarder US-dollar i bistånd för 2002. Sedan dess har mycket uträttats i Afghanistan. Under sommaren utsågs president Karzai av en extraordinär Loya Jirga att leda Afghanistans övergångsregering. En författningskommission och en rättslig kommission har inrättats. En ny valuta har införts och återhämtnings- och återuppbyggnadsprocessen har kommit igång under ett allt starkare ledarskap från den afghanska regeringen.
Det internationella samfundet har inte bara levt upp till sina åtaganden från Tokyo, utan utbetalningarna har även gjorts i ett anmärkningsvärt högt tempo, inte minst i jämförelse med vissa problem som vi har haft i det förflutna.
Jag anser att man ärligt kan säga att Europeiska unionens och Europeiska kommissionens meriter i detta avseende har varit särskilt imponerande. I början av december hade 755 miljoner av Europeiska unionens samlade åtagande på över 830 miljoner euro faktiskt betalats ut. Kommissionen har spelat en ledande roll i samordningen av Europeiska unionens insatser och vi har varit aktivt engagerade i att bygga en strategisk dialog om Afghanistan med Förenta staterna och andra partners inom G-8.
Jag måste säga att jag är mycket stolt över kvaliteten i gemenskapens biståndsprogram och den snabbhet med vilken det har genomförts. Det är ett fint exempel på en framgångsrik koppling mellan hjälpåtgärder och återuppbyggnad, och det har varit ett bra test av reformen av tjänsten för yttre representation. Vi bör även hylla den enastående personalen på det nyinrättade EG-kontoret i Kabul.
Jag vill även berömma den särskilda representanten som bidrar med så mycket kunskaper och insikter till sitt oerhört krävande arbete.
I mer konkreta termer har vårt utvecklingsprogram på över 205 miljoner euro under 2002 bidragit till att finansiera: för det första, driften av 238 hälsokliniker och över 450 skolor på grundnivå som en del av den kampanj för att få igång undervisningen som regeringen drev under 2002, för det andra, röjning av landminor och bomber som inte exploderat från mer än 8 000 kvadratkilometer, för det tredje, att omkring 17 000 arbetstagare i offentlig tjänst har återgått i arbete, inklusive att mer än 2 000 lärare och 2 000 sjuksköterskor och läkare har återgått i tjänst och för det fjärde, till att skapa arbeten. Genom våra program för landsbygdens återhämtning och återställande av städerna finansierar vi bara i år över 3 miljoner arbetsdagar. Jag bör även hänvisa till återuppbyggnaden av infrastruktur. Kommissionen har redan, tillsammans med den svenska och den pakistanska regeringen, inlett ett provisoriskt återställande och återuppbyggande av vägen Kabul-Jalalabad-Torkham, och en fullständig återuppbyggnad kommer att inledas nästa år . 
Dessutom har vårt humanitära bistånd hjälpt till att finansiera återvändandet till Afghanistan för över 1,8 miljoner flyktingar. Över 70 miljoner euro har använts av ECHO under 2002.
Detta innebär att de pengar som vi totalt har förbrukat i Afghanistan under de senaste tolv månaderna, pengar som anslagits av detta parlament, nu uppgår till 275 miljoner euro. Jag tror inte att någon kan påstå att vi inte har gjort - eller inte längre gör - vår del när det gäller återuppbyggnaden av Afghanistan.
Utmaningen för 2003 kommer att vara att konsolidera dessa tidiga framsteg. Kommissionen kommer att fortsätta att spela en ledande roll. Vi förutser ett totalt utvecklingsbistånd på omkring 185 miljoner euro, och det humanitära biståndet från ECHO kommer även det att fortsätta med mellan 45 och 55 miljoner euro. Detta innebär att vi, enligt nuvarande uppskattningar, kommer att använda mellan 230 och 240 miljoner euro i Afghanistan i år. Ni minns säkert att jag i Tokyo, på kommissionens vägnar, utlovade 1 miljard euro i återuppbyggnadsbistånd på fem år. Då ingår inte de siffror för humanitärt bistånd som jag har nämnt, så det totala bidraget från Europeiska kommissionen, av era skattebetalares pengar, till Afghanistan, oräknat medlemsstaternas bidrag, kommer att överskrida 1 miljard euro till återuppbyggnaden av Afghanistan. Förr har sådant arbete hånats som nationsbyggande eller socialt arbete av några människor. När jag ser tillbaka tror jag uppriktigt sagt att vi inte skulle ha de problem i Afghanistan som vi har haft de senaste åren om vi hade gjort fler sådana insatser på 1980- och 1990-talen.
(Applåder)
Framgång under 2003 kommer att bero på tre nyckelfrågor. Det är, för det första, nödvändigt att förbättra den inre säkerheten. För det andra måste mänskliga rättigheter respekteras, inklusive mänskliga rättigheter för kvinnor och minoriteter. Ett av de besök som berörde mig djupast när jag besökte Kabul i fjol var när jag besökte en skola i det sönderbombade område som utgör södra och västra Kabul där unga kvinnor hade återupptagit sin skolgång efter sex år och undervisades i fysik i skolsalar utan svarta tavlor och utan läroböcker. Jag måste säga att både personalens och de unga kvinnornas engagemang och hängivenhet var enastående: den som någonsin ansett att det hade varit rätt av oss att stå vid sidan och låta talibanernas styre fortsätta i det oändliga borde kanske ha varit med vid det tillfället. Den tredje nyckelfrågan är behovet av ett fortsatt långsiktigt åtagande från givarna och av effektiv samordning. Skälen för en bättre samordning har framförts mycket övertygande av ledamöter av detta parlament och jag kommer att säga ett par ord om det senare om jag får. Inre säkerhet är avgörande inte bara för Afghanistans framtid utan även för möjligheterna att ge bistånd. Biståndsarbetare måste kunna arbeta utan att behöva frukta för vedergällning. I detta sammanhang vill jag uttrycka min starka oro över att en biståndsarbetare dödades och två andra blev svårt skadade i Kabul strax före jul. Jag tror att vi ibland underskattar det mod och det engagemang som krävs av biståndsarbetare som arbetar under sådana förhållanden.
President Karzais åtagande vid den andra konferensen i Bonn den 2 december att bilda en afghansk nationell armé är ett välkommet steg framåt, liksom den nyligen undertecknade Kabulförklaringen om goda grannskapsförbindelser. Regeringen måste trycka på så att en nationell armé kan bildas snarast men det kommer uppenbarligen inte att ske från en dag till en annan.
Under tiden måste det internationella samfundet göra allt det kan för att stödja President Karzai och för att stärka regeringens ställning över hela landet, också i kampen mot odlandet av opiumvallmo. Ministern har redan berört våra farhågor i detta avseende. Om man tittar på de aktuella siffrorna från FN så finns det goda skäl inte bara för oro, utan för bestörtning. Antalet hektar för opiumproduktion har ökat påtagligt, de priser som betalas till odlarna för vallmo har ökat snabbt och heroinproduktionen har expanderat på ett sätt som kommer att få konsekvenser inte bara för de omgivande länderna utan även för europeiska länder och för finansieringen av organiserad brottslighet och terrorism både i och utanför regionen. Jag anser att vi måste ägna det här problemet mycket större uppmärksamhet under det kommande året. Det är ett problem med direkta följdverkningar för den politiska makten i Afghanistan. På det hela taget behöver vi påtagliga riktmärken för att kunna mäta framstegen i linje med vad som avtalades vid det andra mötet i Bonn. De är viktiga inte bara för att formulera vår vision av Afghanistans framtid, utan även för att stödja de reformvänliga inom regeringen.
Detta har en avgörande betydelse för mänskliga rättigheter . Nya rapporter framhäver den oacceptabla situationen för minoritetsgrupper och kvinnor i vissa delar av landet. Vi måste trygga en bestående förändring genom att se till att inrättandet av en oberoende kommission för mänskliga rättigheter resulterar i påtagliga förändringar på det grundläggande planet och att den nya författningen omfattar mänskliga rättigheter för alla, däribland kvinnor. Dessa frågor är otvivelaktigt avgörande med tanke på de allmänna val som skall äga rum i mitten av 2004.
Utan god samordning mellan biståndsgivarna kan vi inte heller hoppas att åstadkomma en varaktig förändring. Vi måste alla fortsätta att framföra ett kraftfullt och konsekvent budskap till den afghanska regeringen om nödvändigheten att ta itu med den inre säkerheten, att respektera mänskliga rättigheter för alla och att ange riktmärken för framsteg.
Jag skulle vilja avsluta genom att understryka att vi måste vara inställda på att detta kommer att ta lång tid - oavsett vilka andra händelser som kan komma att inträffa under 2003. Det kommer att ta tid att bygga upp en sammanhängande stat på nytt och det kommer även att ta tid att förbättra de oacceptabelt låga nivåerna när det gäller utbildning och hälsovård. Jag vill försäkra parlamentet om mitt personliga engagemang för dessa arbetsuppgifter. Jag besökte Kabul för första gången i maj 2002 och jag kommer att åka tillbaka i februari som en del av en resa till de centralasiatiska republikerna. Under mitt besök har jag för avsikt att prioritera diskussionerna om förbättrad samordning mellan givarna, inklusive det arbete som uträttas av icke-statliga organisationer. Stödet från denna kammare har varit mycket uppmuntrande, särskilt när det gäller ansträngningarna att säkra finansiering för Afghanistan under 2003. Jag ser fram emot ett lika givande förhållande till parlamentet under det kommande året och jag vill uttrycka min stora tacksamhet för parlamentets initierade och tankeväckande bidrag till diskussionen om dessa frågor. Ibland är det svårt för det internationella samfundet att fokusera på mer än ett eller två ekon på dess radarskärm vid en given tidpunkt. Det finns en faktisk risk att vi tar för givet att vår uppgift i Afghanistan är avslutad bara för att vi inte läser så mycket om Afghanistan på tidningarnas förstasidor. Detta är långtifrån fallet. Det återstår ett ofantligt arbete för oss i Afghanistan. Det finns svåra uppgifter för det internationella samfundet i de centralasiatiska republikerna och det finns anledning till oro när det gäller läget i Pakistan. Så jag hoppas att vi kan fortsätta att fokusera på detta arbete under de kommande åren, oavsett vilka tragiska händelser annorstädes som kommer att göra anspråk på vår uppmärksamhet.

Morillon (PPE-DE).
Herr talman, herr rådets tjänstgörande ordförande, herr kommissionär! Efter att ha hört era uttalanden tror jag mig kunna inleda med att säga att ni kan räkna med helhjärtat stöd, inte bara från min politiska grupp, utan också från samtliga grupper i parlamentet. Detta vet jag eftersom jag har deltagit i förhandlingarna om den gemensamma resolution som kommer att antas i morgon.
Afghanistan ett år efteråt - för mig inträffade detta redan för fyra månader sedan, den 9 september 2002, när jag reste till Kabul för att där företräda Europaparlamentet vid de ceremonier som anordnades med anledning av ettårsdagen av mordet på överste Massoud. Jag hade då förmånen att bevittna hur ett helt folk hyllade den man som hade inkarnerat motståndsandan och så väl förstått att försvara de frihetsvärden som var så viktiga för honom.
Jag kunde också konstatera en märkbar förbättring av läget i huvudstaden och dess omgivningar, en förbättring som kännetecknades av att hundratusentals tvångsförflyttade och flyktingar som hade tvingats på flykt av talibanregimen i snabb takt återvände till sina hem. I juni 2000 hade jag mött dem i flyktinglägren, där de var beroende av humanitär hjälp för att överleva, en hjälp som fortsatte att komma dem till del, tack vare modiga ansträngningar från den handfull frivilligorganisationer som stannat kvar på plats, trots de hinder den sittande regimen ställde upp för dem. Detta var något ni framhöll, herr kommissionär. Slutligen kunde jag uppskatta de ansträngningar som den provisoriska regeringen gjorde för att i landet som helhet återupprätta den endräkt som är en nödvändig förutsättning för att bygga en varaktig fred.
Men jag kunde också konstatera att hotet från de fundamentalistiska terroristerna fortfarande var överhängande. Dessa hade nyss offrat tiotals oskyldiga liv genom att låta en bomb explodera på en marknad i hjärtat av Kabuls arbetarkvarter. Jag slogs även av det kaotiska intryck man fick av de alltför många internationella organisationerna. De arbetade visserligen med att på plats distribuera den hjälp som behövdes för att bygga upp landet på nytt, men utan att egentligen samarbeta, vare sig sinsemellan eller med myndigheterna eller det afghanska folket.
Herr rådets tjänstgörande ordförande! Sammanfattningsvis, och som ni sade, upplevde jag en dämpad tillfredsställelse, sprungen ur kluvna känslor. Jag kände mig lugnad av att konstatera att man gjort stora ansträngningar för att tillämpa Bonnavtalen under de internationella organisationernas överinseende, något som möjliggjort stora framsteg. Jag var medveten om att spelet dock var långt ifrån vunnet. Slutligen kände jag mig övertygad om att allt måste göras för att stärka den provisoriska regeringens bräckliga myndighet, genom att förse den med resurser som gör att den kan visa sig i stånd att förbättra säkerheten och de afghanska medborgarnas ekonomiska och sociala situation i landet som helhet.
Var står vi då i dagsläget? President Karzais regering fortsätter tillsammans med övergångsförvaltningens enheter att arbeta för att främja stabilitet, demokrati och välstånd i Afghanistan. Men för det första har den fortfarande lång väg kvar innan den uppnått alla sina mål, framför allt på grund av att den inte lyckats utsträcka sin myndighet till de delar av territoriet som fortfarande styrs av ett litet antal krigsherrar som avvisar varje form av trohetsband gentemot de centrala myndigheterna. Detta gör att läget vad beträffar de mänskliga rättigheterna för män och kvinnor i Afghanistan inte har förbättrats i nivå med regeringens ambitioner och det åligger vårt parlament att peka på detta läge och kräva att all nödvändig hjälp tillhandahålls för detta ändamål. Det gäller kanske särskilt ett utvidgande av de internationella fredsbevarande truppernas mandat. För det andra är kampen mot al-Qaida-anhängarnas och mulla Omars fundamentalistiska fanatism fortfarande inte vunnen. Det finns starka skäl att misstänka att de fortfarande får stöd från de så kallade okontrollerade områdena i angränsande territorier. Därför välkomnar vi det åtagande som grannländernas regeringar gjorde förra månaden och uppmanar dem att förbehållslöst samarbeta för att fullständigt förstöra kvarvarande nätverk av terroristorganisationer.
Till sist och kanske framför allt, beklagar vi djupt den nuvarande bristen på samråd mellan de olika aktörer som medverkar i återuppbyggnadsarbetet. Rådets tjänstgörande ordförande nämnde detta, och jag var glad över att höra det. Vi vädjar om att man skall inrätta en verklig myndighet med uppgift att ansvara för den nödvändiga samordningen. Som ni sade måste allt stöd som beviljas av det internationella samfundet gå via regeringen, för att förstärka dess myndighet. Framför allt måste man upphöra att ge stöd till vissa av de lokala krigsherrarna.
Med adress till kommissionär Patten vill jag avslutningsvis tillägga att vi hoppas att kommissionen skall anstränga sig för att i genomförandet av kommissionens egna projekt arbeta för att förstärka den afghanska regeringens myndighet och förmåga genom att i allt högre grad ta dess kompetens i anspråk och använda sig av inhemsk arbetskraft, som erbjuder resurser som för närvarande kanske inte utnyttjas i tillräcklig omfattning.

Van den Berg (PSE).
Herr talman! För dem som har varit där, som har stått uppe på bergen, som känner folket, är Afghanistan ett praktfullt land. Den afghanska befolkningen är ett starkt folk som förtjänar vårt stöd. Befrielsen av Afghanistan genom den internationella koalitionen mot terrorism, mot talibanerna och mot al-Qaidas nätverk har lyckligtvis medfört stora framgångar. Kommissionär Patten sade med rätta att detta inte minst beror på Europeiska unionens ansträngningar. Det finns en ny, tillfällig regering, inte mindre än 1,8 miljoner afghaner har återvänt efter en, för många, ofrivillig vistelse i utlandet under årtionden, och tusentals flickor och kvinnor har nu åter chans att få undervisning i Afghanistan. Samtidigt utgör det faktum att några av de mycket betydelsefulla internationella aktörerna avleds till en ny spelplan, nämligen Irak, ett hot mot dessa framgångar. Det skulle vara mycket dramatiskt om den internationella koalitionen mot terrorism nu skulle dela upp sig och avledas i riktning mot Irak. Nu vill vi tvärtom få extra stöd till och extra koncentration på Afghanistan från den internationella koalitionen, för som man med rätta redan har nämnt här kan vi annars falla tillbaka. 
Den afghanska övergångsregeringen ATA, som leds av president Karzai, har med hjälp av ISAF kontroll över huvudstaden Kabul, men krigsherrarna spelar i själva verket fortfarande en alltför stor roll i olika regioner i landet, t.ex. i Herat. Där hotas dagligen de mänskliga rättigheterna, kvinnors rättigheter och återuppbyggnaden. Den största och viktigaste prioriteringen måste vara en utvidgning av ISAF-mandatet, för att stödja ATA i upprättandet av en nationell armé som omfattar hela Afghanistan. Nederländerna och Tyskland kommer att spela en ledande roll i ISAF-styrkan från och med februari, förhoppningsvis med ett mandat som verkligen demobiliserar krigsherrarna, bygger upp den nationella armén och återställer makten över hela Afghanistan. Därigenom skulle det viktiga avtal som Afghanistan slöt med grannländerna den 22 december förra året också få en extra chans. Och först då skulle också afghanerna kunna vidmakthålla tillräckligt stort förtroende och ha möjlighet att själva ta hand om återuppbyggnaden. 
Herr talman! Nästan 2 miljoner flyktingar har återvänt, 700 000 befinner sig på vägarna i Afghanistan, alltså internally displaced. Därför är det också så viktigt att vi i samarbete med de lokala krafterna verkligen formar den återuppbyggnad som kommissionär Patten talade om och som man nu har inlett, i synnerhet på området för undervisning och hälsovård, med högre prioritet för kvinnor och flickor.
Herr talman! År 2004 skall rättvisa val hållas, och en ny grundlag skall förberedas. Förberedelserna inför detta val är av avgörande betydelse, för det är på detta sätt man verkligen grundar för en bred, genusmedveten, multietnisk och representativ regering.
Det har gjorts oerhörda framsteg. Man har inrättat en kommission för mänskliga rättigheter och en författningskommission och upprättat en centralbank, men man kan fortfarande falla tillbaka kraftigt, som general Morillon helt riktigt sade. Därför stöder jag eftertryckligen det grekiska ordförandeskapets och kommissionär Pattens åsikt. Låt oss sätta in de ansenliga belopp som vi har till förfogande för kommande år koncentrerat, kopplat till våra ansträngningar. Mot bakgrund av allt som sker på andra platser i världen måste vi nu se till att Afghanistan blir en framgång. Det kommer att lyckas enbart om vi håller fast vid denna koncentration under det kommande året.

Nicholson of Winterbourne (ELDR).
Herr talman! Tillåt mig först gratulera den grekiske ministern till att ha övertagit ordförandeskapet. Vi ser med tillförsikt fram mot sex framgångsrika och effektiva månader.
Rådets ordförande förklarade i dag att vårt mål måste vara att föra Afghanistan fram till en ställning som en modern självständig stat. Kvinnors rättigheter ger anledning till allt större oro, situationen förbättras inte, den blir allt sämre. I många delar av landet har det blivit obligatoriskt att täcka ansiktet och kvinnors rörelsefrihet är mycket begränsad. Det räcker med en nyck från polisens sida för att kontrollera att de är oskulder. Kvinnor släpas till sjukhus och underkastas en läkarundersökning. De är med andra ord på väg tillbaka till sin traditionella underordnade roll som mannens egendom. Kommissionären har redan förklarat att kvinnors rättigheter angrips i vissa delar av landet, men jag skulle säga att detta även inträffar på centralregeringens nivå. Det är nu förbjudet för kvinnor att vara presentatörer i radio eller tv, vilket några av dem har varit med stor framgång. Jag hyser inte några tvivel om att kvinnliga journalister även utsätts för tryck i de skrivna medierna.
Andra har redan kommenterat det faktum att kvinnor är underrepresenterade, men jag vill be er erinra er det berömda Loya Jirga som var manligt till nästan 100 procent. När den biträdande hälsovårdsministern nyligen besökte Europeiska kommissionen var det den manlige biträdande hälsovårdsministern, dr Feroz, som deltog, inte hälsovårdsministern, den enda kvinnliga ministern, själv. I 40 procent av alla hälsovårdsinrättningar finns det inte en enda kvinna på någon nivå i personalen trots att det över hela världen är kvinnor som bär det grundläggande ansvaret för familjernas hälsa.
Ordet Afghanistan betyder bokstavligen ?sorgens och lidandets land?. För kvinnor håller Afghanistan återigen på att bli landet för deras djupaste sorg och lidande. Självfallet hjälper det med humanitärt bistånd, men lika självfallet är det inte tillräckligt. Jag gratulerar varmt både ECHO och hela kommissionen för deras fantastiska arbete i Afghanistan. Men om vi vill hjälpa till att föra Afghanistan in i den moderna världen, måste de mest grundläggande mänskliga rättigheter och respekt mellan könen bli både ett kännemärke för vårt bistånd och en pågående måttstock för vår framgång. Det är det inte i dag. Om vi ser på vad Solana angav som målen för Europeiska unionens engagemang i Afghanistan, så nämns inte kvinnor, och kvinnors rättigheter finns helt enkelt inte med. Men om vi menar allvar så måste vi gripa oss an denna attityd, för det är en attityd, en stamkultur från Baluchistan som har spridits i området.
Varför är vi så undfallande när det gäller kvinnors rättigheter? Är det för att Afghanistan är ett islamiskt samhälle? Jag behöver inte citera Koranen för att påminna er om att män och kvinnor var jämlika i Koranen ända sedan islams begynnelse, så det kan inte vara orsaken. Jag ber er, ändra ministerrådets prioriteringar och sätt kvinnors rättigheter högt på dagordningen. Om vi misslyckas med detta kommer vi inte att ha någon framgång alls.
(Applåder)

Morgantini (GUE/NGL).
Herr talman! I går hävdade det grekiska ordförandeskapet att den prioriterade frågan under dess mandatperiod är att ge mottot ?vårt Europa? en reell innebörd, och skapa en gemensam framtid med gemensamma värden. Det räcker dock inte med att fastställa värdena, utan rättvisan, kampen mot fattigdomen och freden är värden som måste tillämpas fastän vägarna är svårframkomliga. I verkligheten är det så att ju mer man talar om fred, desto mer krigas det. Man talar om förhandlingar och förbereder truppinsatser. Hur länge skall detta hyckleri fortgå? Hur länge skall palestinska barn dödas av kulor och civila israeler av mänskliga bomber, hur länge skall ryska soldater döda i Tjetjenien och Förenta staterna anse att det har intressen att bevaka överallt, och så vidare?
Jag kan inte fortsätta, världen är för stor och fruktansvärd. Är det en retorisk eller patetisk fråga? Nej! Det är politisk och moralisk indignation, en maning att bygga ett Europa som inte talar med kluven tunga, som indianhövdingen sade när hans folk förintades och sattes i reservat. Ett år efter Bonnavtalet råder det inget tvivel om att det har gjorts många framsteg. Uppgifterna från kommissionen och de utmärkta analyser som kommissionär Patten har gjort är imponerande, men jag skall inte uppehålla mig vid dem eftersom han läste upp dem mycket tydligt. Vi vet alla att det, i ett läge med så mycket förödelse, inte finns några genvägar när det gäller att genomföra det som ligger i det allmänna intresset, utan att förstöra särarten. Det gäller att utveckla samhälleliga strukturer och bygga upp hus, vägar, skolor och sjukhus igen. Det gäller att inte låta de flyktingar som återvänder dö av svält och kyla och det gäller att slå till mot odlingen av och handeln med opium, och ge befolkningen alternativ.
Jag har själv sett vilka framsteg som har gjorts framför allt i Kabul under året - skolor som har öppnat igen, ungdomar som studerar journalistik - men samtidigt har jag sett och hört att det är nyckelaktörer som de militära ledarna och Förenta staterna som har banat vägen för misslyckandet när det gäller respekten för de mänskliga rättigheterna, som fortfarande är tydligt. Jag talar inte bara om missbruk och diskriminering av kvinnor på arbetsplatserna, på gatorna eller i media, för övrigt inte enbart i Heratområdet, där den illa beryktade Khan finns, utan i hela landet. Jag talar också om social diskriminering, om en politik som bygger på tjänster och gentjänster, om en svågerpolitik som är allmänt utbredd men som framför allt visar sig när det gäller att förse militära ledare, som borde ställas inför den internationella domstolen, med vapen, bidrag och politiskt stöd - och den huvudansvarige för detta är Förenta staterna. 
Att hjälpa centralregeringen, socialministeriet - jämställdhetsministern Habiba Sarabi har vädjat till oss alla om mer hjälp och stöd från Europeiska kommissionen till jämställdhetspolitiken, kvinnopolitiken - att möjliggöra demokratiska val 2004: allt detta är nödvändigt. Det är dessutom nödvändigt att, som kommissionär Patten sade, utvidga den centrala makten till att omfatta de olika regionerna i landet, framför allt att skilja den militära och den civila makten åt, att ge kommissionen för mänskliga rättigheter råg i ryggen, inte bara den afghanska - Sima Samara är en modig kvinna som oförtrutet fortsätter sitt arbete - utan också Unama. I Kabul träffade jag företrädare för Unama som inte kunde åka runt i landet, inte bara av rädsla för krigsherrarna utan också för marines, av rädsla för att öppna munnen och berätta vilka brott mot de mänskliga rättigheterna som också vi är medskyldiga till. Det finns alltså ett behov av att göra undersökningar för Unama. Att tiden går hjälper dock inte de demokratiska krafterna: det sade ju kommissionär Patten, och han sade också att vi kommer för sent. 1980 hade vi kanske kunnat göra mer. Jag tror att de bidragsgivande länderna borde lyssna mer uppmärksamt på de röster som höjs från regeringen, men framför allt från kvinnoorganisationer, som med eftertryck säger att vi måste bryta krigsherrarnas makt och bygga upp landet med rättvisa och demokrati, för det kan inte finnas någon demokrati där det finns tortyr och massakrer som i Mazar-i-Sharif. Europa måste fortsätta att göra sin del. Vi har ingen annanstans att vända oss: vårt arbete och vårt engagemang måste kännetecknas av kontinuitet.

Lagendijk (Verts/ALE).
Herr talman! För fyra månader sedan förde vi i denna kammare, delvis med samma människor, också en debatt om Afghanistan. Jag har läst igenom det betänkandet ännu en gång, och måste komma till slutsatsen att ett stort antal av de ämnen som behandlades då tyvärr fortfarande är mycket aktuella, exempelvis kvinnornas ställning. Jag har ärligt talat inte mycket att tillägga till Emma Nicholsons imponerande anförande i denna fråga. Jag anser emellertid att det är hög tid att gå längre än att bara konstatera att kvinnornas ställning har försämrats sedan förra året. FN:s kommission för mänskliga rättigheter, som har en särskild föredragande för kvinnors ställning, bör verkligen starta en utredning på platser där vi alla vet att kvinnornas ställning har försämrats, exempelvis i Herat. Det är också på tiden att det internationella samfundet, som omfattar Europeiska unionen, klargör att bistånd är beroende av framsteg när det gäller kvinnornas ställning och att tillbakagång får konsekvenser på sikt. 
En annan fråga som vi behandlade för fyra månader sedan var - och detta har också nämnts här av ett antal kolleger - utvidgningen av ISAF-mandatet utanför Kabul. Kofi Annan kallade denna utvidgning för ett villkor för fortsatt stabilitet i Afghanistan. Kommissionären själv sade i sitt svar på vårt bidrag för fyra månader sedan, och jag citerar: medlemsstaterna kommer säkert att uppmärksamma kommentarerna från många av parlamentsledamöterna. Herr Yiannitsis! Jag ställer än en gång den fråga som jag också ställde till er danska kollega: är man i rådet beredd att ställa pengar och trupper till förfogande för att möjliggöra denna utvidgning? Om så inte är fallet, var så vänlig att tala om det så att vi inte fortsätter att bära på den illusionen. Jag är övertygad om att det är nödvändigt, för annars kommer det inte att bli någon stabilitet i hela Afghanistan.
Varför finns det ett sådant behov för utvidgning av ISAF-mandatet? Det har uteslutande att göra med vad jag skulle vilja kalla krigsherrarnas perversa återkomst. Jag citerar återigen Patten från den 4 september. Då sade han: vi får inte använda krigsherrarna på nytt i striden mot al-Qaida. Bäste kommissionär, bästa kolleger! Tyvärr sker detta fortfarande. En del av krigsherrarna stöds fortfarande ekonomiskt, men också med vapen inom ramen för striden mot terrorism. Detta, kolleger, måste få ett slut. Annars finns det helt enkelt ingen chans för allt som vi talar om här vad gäller reformer. Ett faktum är till exempel att många krigsherrar och generaler samtidigt också är guvernörer. Detta kan inte fortsätta. Det höjer bara deras anseende, och det måste verkligen upphöra.
ISAF:s ställning har kommit i kläm till och med i Kabul. Antalet incidenter har ökat och den nuvarande turkiska befälhavaren har med rätta varnat för att den här situationen bara kommer att förvärras vid ett anfall på Irak. Det är mycket förståeligt att det finns en ökande oro i Tyskland och Nederländerna, de länder som övertar ledningen för ISAF, för att krigsherrarna vid ett anfall mot Irak skall utnyttja detta till att tillsammans med al-Qaida hetsa upp människorna mot alla västerlänningar, inte enbart soldater utan också hjälparbetare. Om ISAF:s mandat inte utvidgas, om krigsherrarnas roll inte försvagas, finns det helt enkelt ingen chans för reformerna. Då fortsätter kränkandet av de mänskliga rättigheterna och - låt oss inte glömma det - då kommer det internationella samfundets, även Europeiska unionens, trovärdighet i kläm. Detta får inte ske.

Muscardini (UEN).
Herr talman! President Karzai har gjort en förtjänstfull insats när han, trots tusen svårigheter, påbörjade sammanställningen av texten till en ny konstitution och inrättandet av en nationell armé, oundgängliga hörnstenar om man vill bygga en sekulariserad, demokratisk och fungerande stat. De uppgifter som kom fram under Petersbergskonferensen är uppmuntrande: Europa har redan avsatt 830 miljoner euro, som kommer att få konkret effekt på sjukvården, utbildningen - en utbildning som nu äntligen också flickorna får del av - säkerheten, genom minröjning och omhändertagande av bomber som inte har exploderat, jordbruket, återställandet av stadsmiljöerna, återuppbyggandet av infrastrukturen och hjälpen till återvändande flyktingar som äntligen kan komma hem till sitt land igen.
Det återstår dock fortfarande mycket att göra: stora delar av de medel som Europa har avsatt är fortfarande blockerade och det krävs att våra länders regeringar engagerar sig mer i Afghanistans demokratiska utveckling. En knäckfråga för utvecklingen är att utvidga jordbruket på bekostnad av opiumodlingen. I detta läge är det uppenbart att inte bara unionen utan också de enskilda nationella regeringarna, deras jordbruksministrar, kanske också tillsammans med de nationella jordbrukarorganisationerna, omedelbart måste hjälpa Afghanistan och de afghanska jordbrukarna att ställa om odlingarna, bland annat med hjälp av tekniker och experter på området.
Terrorhotet kvarstår dock, och Europa måste befästa sitt politiska och moraliska engagemang för att stödja de sekulariserade regeringarna i de muslimska länder som vill bekämpa den fundamentalistiska extremismen. Det är ju inte bara så att medlemmarna i de olika terrornätverken fortfarande arbetar i de delar av det afghanska territoriet som ännu inte kontrolleras av regeringen, utan de bor och verkar också i angränsande länder och har förbindelser med områden som har blivit centrum för deras utbredning och rekrytering, såsom vissa områden i Somalia och Sydostasien.
Stödet till Afghanistan har en större dimension än den uteslutande politiska eller ekonomiska principen om internationellt samarbete och blir en väldigt konkret utmaning till försvar för civilisationen, folkens värdighet och friheten nu och i framtiden.
När det gäller frågan om kvinnorna är detta fortfarande ett omfattande och olöst problem, men man bör komma ihåg att det finns kvinnliga ministrar i Afghanistan, till exempel ministern för kvinnofrågor, och att första ambassadrådet vid Afghanistans ambassad i Bryssel är en kvinna, som aktivt arbetar och samarbetar med regeringen för att just förbättra kvinnornas villkor.
Slutligen kan vi inte, när vi nu gör upp en första balansräkning för det fria Afghanistan, glömma kommendant Massud och Europas slapphet när han bad om hjälp, bara några månader innan han mördades och före tragedin i New York. Vi upprepar därför uppmaningen till detta parlament att instifta ett Sacharovpris, eller ännu hellre ett Massudpris, till hans minne, ett pris som skall tilldelas dem som dödas när de försvarar sina folk och sin frihet.

Dell'Alba (NI).
Herr talman, kära kolleger! Det är intressant att höra vissa rekonstruktioner där man - med all rätt - nagelfar dagsläget, men helt glömmer eller låtsas glömma gårdagen, när talibanerna härskade, eller som i andra sammanhang kritiserar åtgärder som kanske kommer att leda till ett krig i Irak, men glömmer de tusentals, hundratusentals, som har massakrerats, torterats och utrotats av Saddam Husseins regim. Jag vill säga till kollegan Morgantini att det kanske förekommer brott mot de mänskliga rättigheterna i Afghanistan i dag. Om vi däremot hade lyssnat på henne och hennes vänner och det internationella samfundet på deras inrådan inte hade gått in i Afghanistan, hade det visserligen inte förekommit några brott mot de mänskliga rättigheterna där, eftersom det helt enkelt inte hade funnits, vilket det heller inte fanns, några mänskliga rättigheter över huvud taget. Jag tycker alltså att man måste ta hänsyn till hur verkligheten såg ut före kriget och till det som det internationella samfundet och regeringen Karzai, uppenbarligen med tusen svårigheter, försöker att få till stånd.
Vad detta anbelangar vill jag berätta om någonting som hände för två dagar sedan och som jag tycker är väldigt viktigt: Den afghanska regeringen anslöt sig till, ratificerade, fördraget om den internationella brottsmålsdomstolen. Detta är någonting oerhört om ni betänker hur verkligheten i Afghanistan ser ut, när många länder - däribland tyvärr Förenta staterna - är emot. Då tycker jag att vårt parlament skall notera och uppmuntra denna vilja att, också på detta sätt, bli en fullvärdig medlem av det internationella samfundet. Denna domstol kommer kanske framöver att få ta ställning till just de brott som har begåtts i detta land.

Brok (PPE-DE)
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär! Det afghanska folkets decennielånga lidande förbjuder oss att föra denna diskussion med cynism, även om frestelsen är stor. Faktum är att det var ett redan fattigt land som ödelades under decennierna efter Sovjetunionens invasion och som sedan slog sig själv i spillror i ett inbördeskrig innan talibanerna raserade resten, men i och med att talibanregimen störtades uppstod möjligheten att bygga upp landet på nytt.
Det finns dock skäl att undra hur långt både den militära segrarens och den nuvarande regeringens auktoritet räcker för att verkligen skapa stabilitet och få till stånd en återuppbyggnad. Vi kan konstatera bristen på den stabilitet som krävs för att få fart på biståndsarbetet i hela landet. Är det inte ett misstag att vi på breda områden låter återuppbyggnaden endast handla om Kabul? I Kabul trampar de icke-statliga organisationerna varandra på fötterna för att genomföra projekt i huvudstaden, eftersom arbetet vore för farligt på andra håll. Detta gör att biståndet snabbt och koncentrerat går till projekt som inte gagnar hela landet.
Men utan stabilitet i hela landet kan vi genomföra hur många givarkonferenser vi vill utan att förmå näringslivet att satsa privata pengar på investeringar. Privata pengar satsas nämligen enbart på investeringar där det både militärt och rättspolitiskt råder en viss säkerhet om att de satsade medlen kommer att kunna bearbetas vidare och inte gå förlorade.
Jag menar alltså att detta är något vi måste undersöka mycket noggrant och inte brösta oss med åtgärder som i själva verket inte hjälper människorna. Det snabba stöd som hela landet behöver måste också fördelas rättvist. Exempelvis tycks det inte vara så självklart att majoriteten av den afghanska befolkningen, pashtunerna, görs lika delaktiga som andra i de politiska besluten i Kabul och i fråga om andra praktiska saker. Om så inte är fallet fruktar jag att följden blir ett motstånd som kan utnyttjas av nya krigsherrar för att skapa nya interna konflikter under våren eller sommaren. Sådana konflikter gör det ännu svårare att garantera stabilitet i hela området, att få investeringar, genomföra biståndsarbete - landet hamnar i en ond cirkel - och vi får en situation där vi når ännu magrare resultat.
Sådana förutsättningar kan faktiskt leda till en situation som är mycket, mycket farligare för den enskilde soldaten än det som just nu planeras i Irak - det säger jag mycket medvetet eftersom soldater från mitt eget hemland kommer att ta över ansvaret där tillsammans med andra. Detta är en synpunkt som det finns skäl att uttrycka. Kopplingen är kanske inte politiskt korrekt, men jag fruktar att sanningen ser ut så, eller i alla fall att risken finns.
Den som känner till Afghanistans historia vet att utländska trupper aldrig har mått bra särskilt länge där. När jag tänker på att inte ens Förenta staterna längre kan garantera säkerheten för sina soldater utan börjar bygga upp läger i vissa områden dit man kan dra sig tillbaka om natten, då påminner detta om andra liknande exempel.
Herr talman! Jag vill därför be er att i en öppen diskussion med oss se dessa fakta i vitögat och på så sätt åstadkomma verkliga förbättringar och inte bara skapa en känsla av att det strömmar ut pengar, pengar som man faktiskt vet inte löser problemet på sikt.
(Applåder)

Sakellariou (PSE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär! Jag tvivlar inte på att ni skulle förstå mig mycket bra även om jag talade tyska, men för att hedra det grekiska ordförandeskapet kommer jag att plåga tolkarna med min grekiska.
Herr ordförande! Jag instämmer helt i er beskrivning av situationen i Afghanistan. Jag tror att vi alla känner en behärskad tillfredsställelse och att vi alla ser de brister som ännu finns i landet och allt det som bör göras under kommande år. Ni talade själv om bristen på säkerhet, om sammanstötningarna av militär karaktär och om produktionen av och handeln med narkotika - som även kommissionären tog upp - och jag tror att detta parlament samtycker fullständigt till de tidsplaner som ni föreslår när det gäller valen i Afghanistan och arbetet för att förbättra den allmänna situationen.
Jag vill inte upprepa de saker som vi är överens om. Jag vill betona två punkter som inte kan utelämnas när vi diskuterar Afghanistan. Vi måste tala även om förskräckliga händelser som ägde rum där med kampen mot terrorism som förevändning. För att undvika missförstånd: jag stöder kampen mot terrorism i Afghanistan och på alla andra platser till 100 procent. Krigsherrarna och talibanerna var aldrig våra allierade. Det var inte Europeiska unionen som genom Pakistan utbildade, utrustade och hjälpte talibanerna. Det var andra som hjälpte fram dessa, som i dag givetvis bör bekämpas. Men kampen mot terrorismen, kampen mot kränkningarna av de mänskliga rättigheterna och mot terrorn mot kvinnor, kampen för demokrati och rättsstaten är endast trovärdig när den sker inom ramar där de mänskliga rättigheterna respekteras och där livets rättigheter gäller även för människor som kanske är terrorister eller brottslingar.
Jag vill komplettera dagens diskussion om Afghanistan genom att tala om två mycket mörka sidor av detta krig. För det första de förfärliga anklagelserna rörande slakten i Mazar-i-Sharif. Jag anser att det är FN:s skyldighet att inte bara utreda och undersöka dessa anklagelser i detalj, utan även att tillkännage och offentliggöra resultaten av utredningarna. Och, för det andra, den skam som vi alla borde känna inför ödet för fångarna i Guantanamo och i andra uppsamlingsläger där de amerikanska militära styrkorna samlar ihop talibaner som de har gripit eller andra människor som de har tagit till fånga och kallat talibaner. Europeiska unionen måste se till att utplåna denna vanära och skam.

Fraisse (GUE/NGL).
Herr talman, kära kolleger! För en gångs skull har jag förmånen att inte tala om abstrakta ting, utan kan låta mitt inlägg utgå från en resa som några av oss har gjort. Tillsammans med mina kolleger bland de socialistiska ledamöterna i Europaparlamentet gjorde jag i november en resa till Afghanistan. Herr kommissionär! Jag vill gärna säga att mottagandet från Europeiska kommissionens företrädare på platsen, och det arbete de utför där nere, måste stärka er känsla av stolthet över alla dessa medlemmar i Europeiska kommissionen som vi träffade, och som hjälpte oss att besöka området och träffa de politiskt ansvariga. Detta var det första jag ville säga, eftersom Europeiska kommissionens arbete på plats är enastående.
Jag minns hur det var i Bonn för drygt ett år sedan. Jag minns också hur starkt utskottet för kvinnors rättigheter prioriterade behovet av att klargöra att kvinnorna måste delta i en process där makten i samhället organiseras. Jag minns också att vi i Europaparlamentet sammanställde en rapport om kvinnornas roll i väpnade konflikter, en roll på två olika plan - som offer och som aktörer. Jag vill tala om båda dessa roller samtidigt. I dag finns det ett sätt att tala om båda dessa samtidigt, i förhållande till vad den afghanska befolkningen förväntar sig av EU. Detta är också något jag vill betona - att vi har ett ansvar gentemot den afghanska befolkningen, som förväntar sig stora saker av oss.
För att återvända till kvinnornas situation är frågan mycket komplex, men samtidigt är det otvetydigt så att vi måste vara tydliga! Inom några veckor kommer vi att få en afghansk konstitution. En kommitté inrättades för detta ändamål i november. Av nio ledamöter i denna kommitté är två kvinnor. Men vad exakt är det man menar när man talar om de afghanska kvinnornas roll i konstitutionen? Man talar om att återgå till 1964 års konstitution. Jag var nyfiken nog att titta på 1964 års konstitution. Mänskliga rättigheter i allmänhet och kvinnors rättigheter i synnerhet nämns där i ytterst vaga ordalag. Detta säger de själva i Afghanistan. Allt detta är mycket vagt.
Själva vet vi att man inte i någon lagtext och inte i någon konstitution efter andra världskriget underlåter att särskilt nämna kvinnors rättigheter. Jag finner det därför viktigt att se till att kvinnorna omnämns i den afghanska konstitutionen, vilket också kommissionär Patten nämnde. Med utgångspunkt i de diskussioner vi hade där nere menar jag att detta inte är självklart. Men det är en av våra uppgifter.
Därför betonar jag denna fråga så envist, precis som jag gjorde där nere, i samband med att jag träffade olika personer. Kvinnornas rättigheter är en indikator. Det är inte bara en indikator vid konflikter, utan även en indikator på samhällssituationen i stort. Kom ihåg vad Fourier sade, nämligen att kvinnornas frihet är ett mått på samhällsförändringar.

Wyn (Verts/ALE).
Herr talman! Faran med utrikespolitiska initiativ för att motverka terrorism efter katastrofen den 11 september är att vi förleds att tro att allt har lösts i de delar av världen där denna strategi har kommit till användning. I verkligheten förhåller det sig dock tämligen annorlunda. I Afghanistan kontrolleras större delen av landet utanför Kabul fortfarande av krigsherrar och regionala ledare som fortsätter att kränka de mänskliga rättigheterna i stor omfattning, inklusive tortyr och försvinnanden av afghanska civila. Kvinnors rättigheter kränks, som redan har nämnts, också genomgående. 
Tillsammans med fängslandet av 600 människor som vare sig åtalats eller ställts inför rätta på Guantanamobasen på Kuba, som Sakellariou nämnde, är detta frågor som vi har en benägenhet att glömma bort genom att vi lurar oss själva att problemen är lösta och håller på att lösas. I Afghanistan har situationen förvärrats i Heratprovinsen under guvernör Ismail Khans styre. Där det en gång fanns en vidsynt litterär och kulturell tradition förföljs nu kvinnor på nytt och utestängs från utbildning, hälsovård och rättvisa. Till och med under talibanerna fanns det åtminstone ett sken av central kontroll som begränsade dessa regionala envåldshärskares framfart. Nu har många regioner återgått till ett i det närmaste diktatoriskt styrelseskick och regionala ledare som kränker mänskliga rättigheter politiskt och ekonomiskt drar fördel av återuppbyggnadsfonder.
Det måste bli slut på det här. Unama (United Nations Assistance Mission to Afghanistan), måste omedelbart sluta upp med att finansiera dessa kränkande krigsherrar.
Några av oss i Europaparlamentet såg nyligen en film av den skotske filmaren Jamie Doran, som lade fram konkreta bevis för att det finns en massgrav i Mazar-i-Sharif-regionen som kan innehålla kvarlevorna av 3 000 krigsfångar som dödats och torterats av antitalibanska styrkor. Detta är ett illdåd som medlemmar i de amerikanska styrkorna bevittnade och inte förhindrade. Det gläder mig att Förenta nationerna och Europeiska unionen nu har kommit överens om att undersöka det påstådda brottet.

Andrews (UEN).
Herr talman! Återuppbyggnaden av Afghanistan har enligt min åsikt inte tillnärmelsevis börjat, trots de försäkringar om motsatsen som lämnades i kammaren i dag. Krigsherrarna vidmakthåller fortfarande sitt järngrepp utanför Kabul och kvinnor bär fortfarande burka och har inte några som helst rättigheter, som till exempel till utbildning eller grundläggande hälsovård. Jag anser att Förenta staterna och resten av västvärlden gör rätt i att försöka förstöra al-Qaida och eliminera Usama bin Ladin, men hittills har de inte lyckats. Man har gjort ett stort nummer av kvinnors rättigheter i Afghanistan, men som jag sade, ingenting har förändrats. 
Jag anser att Afghanistan bara är toppen på isberget vad Förenta staterna beträffar. Många kommentatorer menar att det är en del av en strategi för att försäkra sig om tillgång till oljan från Kaspiska havet. Nu uppstår frågan hur många fronter som kommer att öppnas efter Afghanistan. Den amerikanska förvaltningen förbereder sig för krig mot Irak, med oförutsägbara följder som ingen kommer att kunna kontrollera. De kommer naturligtvis att vinna kontroll över de irakiska oljekällorna, men Afghanistan glöms bort. I en aktuell opinionsundersökning i England var 71 procent emot att deras regering deltar i ett krig utan säkerhetsrådets godkännande. Det råder inte något tvivel om att andra europeiska ledare, tillsammans med Tony Blair, kommer att foga sig i Förenta staternas vilja så snart kriget börjar och strunta i vad folket anser, vilket säger en hel del om vår demokrati.
Det irakiska folket har plågats av död och förstörelse under de gångna elva åren under Förenta staternas sanktioner, liksom Afghanistans folk. Vi måste se klart på vår politik i Mellanöstern och andra håll.

Kronberger (NI).
Herr talman! Läget i Afghanistan är starkt knuten till läget i hela Mellanöstern. Den kan inte betraktas isolerad från den stigande förkrigsstämningen i Irak. Fredsstiftarna i Afghanistan måste på allvar bevisa att detta handlar om stabilitet och uppbyggnad av demokratiska strukturer och inte om att skapa fred i syfte att lättare kunna exploatera råvaruresurserna i regionen eller bygga pipeliner för att transportera bort de centralasiatiska olje- och gasfyndigheterna.
Varje avsteg som görs från folkrätten under förevändning att man bekämpar terrorismen skadar svårt det internationella rättssystemets kulturarv. 200 års uppbyggnad av ett civilt samhälle hotas. Det minsta som krävs för att världssamfundet skall behålla sin trovärdighet i Afghanistan är en oberoende undersökning av anklagelserna i samband med den påstådda massakern i Mazar-i-Sharif och att resultaten offentliggörs.
Jag vill tacka det grekiska ordförandeskapet för att Irak och krigsförberedelserna har blivit en central fråga. Tack också till utrikesministern för de mycket tydliga och konkreta orden om läget i Afghanistan.

Stenzel (PPE-DE).
Herr talman, herr rådsordförande, ärade kolleger! Trots krisen, från Nordkorea till Mellanöstern och den oförutsebara situationen i Irak, får vi inte glömma bort Afghanistan. Därför är det välkommet att det nya grekiska ordförandeskapet har gjort, eller vill göra, Afghanistan till en prioriterad fråga. Kampen för stabilitet i Afghanistan har inte på långa vägar vunnits efter att talibanregimen störtades och Hamid Karzai installerades som president i Afghanistan. Det är oroande att veta att talibankämpar återigen organiserar sig kring krigsherren Hekmatyar för att trampa sönder den ömtåliga planta som den statliga och demokratiskt orienterade ordningen är. Det är bekymmersamt att övergångsregeringen Karzais auktoritet inte når längre än till Kabuls yttre gränser, och det är oroande att veta att opiumodlingen upplever en renässans. Det är verkligen en kapplöpning med tiden, men vi får inte ge upp våra ansträngningar att stödja den politiska tidsplan som ju faktiskt skall mynna ut i allmänna val i mitten av 2004. Resultatet kan jämföras med det välkända vattenglaset som är antingen halvfullt eller halvtomt. 
Vi måste faktiskt ställa in oss på att på längre sikt ge både ekonomiskt och politiskt stöd för att ge uppbyggnaden av demokratiska institutioner en chans i detta land som under flera decennier har härjats av krig och inbördeskrig. Den internationella säkerhetsstyrkans (ISAF) mandat måste givetvis också förlängas. Jag har svårt att förstå att förlängningen endast har fått klartecken för 2003. Det är dock positivt att Tyskland och Nederländerna förklarar sig beredda att överta ledningen för styrkan. Det finns ett allmänt tecken på att Europa endast tveksamt ställer upp på ett längre engagemang genom dessa små åtgärder. Även de många konferenserna i Washington, Kabul, Bonn och Oslo påminner ibland snarare om en lugnande tablett än om en energisk politik som vill stötta dem som skall bygga upp demokratin i landet.
Kravet på att förlänga mandatet för den internationella säkerhetsstyrkan och att utvidga dess mandatområde är ett korrekt krav, som hittills tyvärr inte har uppfyllts i realiteten. Alla Afghanistans grannländer måste samarbete för att förhindra att al-Qaida-nätverket återigen växer sig starkt i området. Här har det hänt lite grann. Inte heller bör man helt och hållet släppa tanken på en seriös byrå för återuppbyggnad enligt exemplet Kosovo.
Det är säkert värdefullt att parlamentet sänder en ny delegation till Afghanistan i vår, men för att detta skall bli meningsfullt måste kunskaperna också omsätts i politik. Hit räknas framför allt det politiska stödet för förmedling av know how. Vad handlar då detta huvudsakligen om? Det handlar om att åtskilja civil och militär makt, förhindra en fundamentalistisk islamisk reaktion inom rättsväsendet och framför allt om att förhindra humanitära katastrofer.

Theorin (PSE).
Herr talman! Jag hade förmånen att på inbjudan av FN:s medlare Brahimi tala till de afghanska ledarna vid Bonnkonferensen. Jag var då ordförande för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor och hade lyssnat till en representant för organisationen Rawa om kvinnornas situation i Afghanistan. Jag kunde följaktligen till ledarna ställa de självklara kraven att kvinnor skall finnas med i den provisoriska och den permanenta regeringen och inte marginaliseras vid återuppbyggnadsarbetet.
Utskottet anordnade tillsammans med icke-statliga organisationer en konferens för kvinnor från Afghanistan. De gemensamma prioriteringarna förde vi sedan fram i en resolution som parlamentet antog vid sammanträdesperioden under december 2001. På utskottets vägnar begärde jag att budgetutskottet skulle göra ett särskilt tillägg om stöd till kvinnorna i Afghanistan, vilket utskottet och parlamentet också gjorde.
Varför ger jag er denna bakgrund? Därför att jag ser väldigt få spår av den i den gemensamma resolutionen. Ordet ?kvinnor? och deras mänskliga rättigheter saknas. Kvinnornas prioriteringar nämns inte i resolutionen, men väl den afghanska regeringens. Kravet om att alla biståndsprojekt skall ha ett jämställdhetsperspektiv saknas också.
Kvinnors rättigheter glöms snabbt bort i den manliga värld vi lever i. Den starka och drivande jämställdhetsministern i den provisoriska afghanska regeringen lyftes ut och kvinnorna i Afghanistan är nu nästintill osynliga som aktörer, trots att förmodligen två tredjedelar av befolkningen består av kvinnor och barn.
Min fråga till kommissionen och ministerrådet är, hur skall detta tolkas, har kvinnorna på nytt glömts bort, ställs inga krav om kvinnorna till den afghanska regeringen?
Kvinnorna var offer under såväl den norra alliansen som talibanerna. Kvinnorna är fredens viktigaste aktörer. En politik för Afghanistan måste vara en politik för majoriteten, för kvinnor och barn.

Frahm (GUE/NGL).
Herr talman! Jag skulle ju faktiskt kunna fortsätta där min kollega Theorin slutade. Det förefaller som om många av de ämnen vi tar mycket allvarligt på när vi håller våra tal inte tas på samma allvar i praktiken. Kvinnors rättigheter och rättsliga ställning är ett av dessa ämnen, medan andra är internationell rätt och mänskliga rättigheter. När vi talar om Afghanistan kommer jag helt naturligt att tänka på de människor som befinner sig på Guantánamo. Där sitter europeiska medborgare. Vad har hänt med deras rättigheter? Under vilket rättssystem sorterar de? Inget överhuvudtaget. Att Förenta staterna inte respekterar internationell rätt är vi medvetna om, men de respekterar inte heller sin egen lagstiftning. Jag tycker det är egendomligt att vi har ett beslut här från Europaparlamentets sida, där man över huvud taget inte vill ta ställning till det faktum att flera europeiska medborgare sitter i fångläger och att vi inte vet hur länge de skall sitta där, vilka deras framtidsutsikter är, eller vilket rättssystem de lyder under. Jag tycker också att det står i skarp kontrast till vad man i andra sammanhang kräver när det gäller efterlevnad av internationell rätt. Irak är ett mycket bra exempel, där vi kräver att de skall uppfylla internationella bestämmelser och Förenta nationernas resolutioner. På det sättet ger vi folk - även i Afghanistan - intrycket att det finns två olika normer i den här världen, nämligen den norm vi kräver att de skall leva efter och den norm vi själva har tänkt oss att gå efter, eftersom vi har makten och därmed enligt vår egen mening också rätten.
Vi står inför liknande problem när det gäller massakern i Mazar-i-Sharif. Mycket tyder på att amerikanska soldater fanns på plats. Några påstår att soldaterna deltog. Mycket tyder i alla fall på att de var närvarande, och ändå gör vi ingenting för att få till stånd en ordentlig undersökning och kräva att de ansvariga ställs inför domstol. Jag tycker att dessa dubbla normer utgör ett problem. Det innebär svårigheter i vårt förhållande till Afghanistan och till det afghanska folket.

Sörensen (Verts/ALE).
Varför är det så svårt att skapa förändring? Att anlända till Afghanistan eller Kabul är att träda in i en exklusiv mansvärld. Män med genomträngande ögon och hotande blickar på kvinnor. Det yttre har förändrats hos vissa män, men inte det inre. När man exempelvis promenerar runt på välkända Chicken Street i Kabul ser man de tiggande kvinnorna i smutsiga, gamla burkor, tiggande barn, män inbegripna i diskussioner. Vi får inte glömma att det fortfarande existerar en kultur med män som anser att kvinnor inte skall få utbildning. Finns det lösningar? Ja! I ett land där man alltid har stridit mot varandra måste man sätta kvinnor emellan, där måste kvinnor få den där prominenta platsen emellan, mitt i, och den måste man tvinga fram. För kan vi exempelvis föreställa oss ett samhälle i Europeiska unionen med en hälsovård utan kvinnor, där undervisning skulle existera utan kvinnor? Det är bara ett enda av de många exemplen.

Souchet (NI).
Herr talman! Vi får inte glömma Afghanistan. Det är det internationella samfundets plikt att hjälpa en av dess hårdast prövade medlemmar att återfå sin suveränitet, efter att under 30 års tid ha prövats genom alla katastrofer man kan föreställa sig - utländska invasioner, inbördeskrig, kommunismens och islamismens ok, torka, statsmaktens sammanbrott och upprättandet av en terroristisk international. När talibanerna försvann framträdde ett land där alla nationalstatens strukturer måste återskapas, i första hand de strukturer som gör det möjligt att säkerställa yttre och inre säkerhet, nämligen en nationell armé och polisstyrka, nödvändiga instrument för att den lagliga regeringens myndighet skall kunna utövas på territoriet som helhet.
Under den period då arméns och polisens basenheter byggs upp, i ett land där de privata miliserna räknar trettio gånger fler soldater än den afghanska armén, hade det varit klokt att utsträcka den internationella säkerhetsstyrkans mandat geografiskt, framför allt i de främsta opiumproducerande regionerna där krigsherrarna får sina inkomster.
Tillsammans med Frankrike, Förenade kungariket och Italien, som aktivt medverkar till att bygga upp den afghanska armén, svarar EU för en viktig del av detta återuppbyggnadsarbete. Den andra prioriterade uppgiften är att återställa en skatte- och tullmyndighet, för att rasera det system för uppdelning av statens inkomster mellan olika väpnade grupper, som inrättats i skydd av den utländska invasionen och inbördeskriget. Inom detta område, som också är viktigt, måste våra länder vara aktiva. Herr talman! De förfogar över all nödvändig sakkunskap.

Van Orden (PPE-DE).
Herr talman! Efter ett år kan vi glädja oss åt det som det afghanska folket, med stöd av det internationella samfundet, har uppnått, men allt detta visar bara hur mycket som återstår att göra. Det kommer inte att vara någon lätt match för Afghanistan. Troligen måste demokratierna fortsätta sitt engagemang i många år. Bakslag kommer att inträffa och detta engagemang kommer att utsättas för svåra påfrestningar. Vi kan se hur stora problemen är när vi inser att president Karzais auktoritet inte sträcker sig mycket längre än till Kabul och några andra städer och att hans personliga säkerhet fortfarande i stor utsträckning ligger i utländska händer. 
Jag instämmer i ordförandeskapets gratulationer till de turkiska väpnade styrkorna som övertog organisering och befäl för den internationella styrkan i Afghanistan (ISAF) från Förenade kungariket i juni i fjol. Det finns övertygande skäl för att sprida den internationella fredsbevarande styrkan till viktiga platser utanför Kabul tills Afghanistans nationella armé klarar att fullgöra sina förpliktelser, men sådana styrkor skulle vara mycket sårbara.
Faktum är att krigsherrar fortsätter att härska i många av de mera avlägsna områdena och deras engagemang för fredlig utveckling och demokrati är i stort sett obefintligt. De är intresserade av personlig makt och vad de kan vinna på kriminell verksamhet. Det är möjligt att få dem att gå över - men till vem som helst. Än mer oroande är tecknen på förnyad aktivitet från al-Qaida och talibanerna i gränsområdena med Pakistan, och att de håller på att omgruppera sig i läger på båda sidor av gränsen i förbund med lokala mujahedin. Detta sker trots närvaron av en stor amerikanskledd säkerhetsstyrka som verkar parallellt med ISAF.
Just nu agerar västliga militära styrkor i Bosnien, Kosovo och Makedonien, liksom i Afghanistan. Det kommer att komma nya krav på insatser inte bara när det gäller Irak, utan även på andra platser. Faktum är att samtliga våra länder behöver en större militär förmåga och måste vara beredda att använda den, vid sidan av andra instrument, tillsammans med Förenta staterna och andra allierade.
Afghanistans grannar har drabbats hårt av flyktingproblemet, men även länder som till exempel Förenade kungariket har känt av följderna. Under de senaste åren har afghaner utgjort den största gruppen bland de asylsökande i Förenade kungariket. I sinom tid måste dessa människor återvända hem. Med detta i åtanke välkomnar jag rådets beslut av den 29 november att anta handlingsplanen för återvändande för Afghanistan, den första tillämpningen av detta program.
Till sist, Afghanistan är ett av de mest minerade länderna i världen. Detta är en följd av den före detta sovjetarméns och i synnerhet de stridande gruppernas verksamhet under de senaste tio åren. Trots ett massivt internationellt ekonomiskt bistånd, där i synnerhet Europeiska gemenskapen har varit en viktig bidragsgivare, har bara en liten del av de antipersonella landminorna röjts och antalet skadade är fortfarande mycket högt.
Landminor och misstanken att ett område kan vara minerat är ett av de största hindren för återuppbyggnad och en återgång till någon sorts normalt tillstånd. Vi måste hitta effektivare, snabbare metoder med deltagande av lokalbefolkningen för att få bukt med detta gissel, inte endast i Afghanistan utan även på andra håll. Det handlar inte bara om finansiering, detta är ett avgränsat praktiskt område där kommissionen har en nyckelroll och där det krävs en ännu tydligare fokusering.

Souladakis (PSE).
Herr talman! Vi diskuterar i dag, ett år efter Bonnöverenskommelsen, Afghanistan. I själva verket har vi diskuterat Afghanistan i många årtionden, eftersom Bonnöverenskommelsen bara är ett stadium i en pågående kris. Redogörelsen är både positiv och negativ. I dessa frågor är det emellertid medborgarna som svarar för redogörelsen. Det vill säga, i befolkningens ögon gör det ingen skillnad om det är krigsherrar eller talibaner som står för våldet. Våra mål måste därför vara att upprätta en stabil rättsstat, stabila institutioner, så att de demokratiska processerna kan fungera, och respekt för alla rättigheter för alla. Det krävs mycket arbete och mycket möda - och framför allt en långsiktig strategi. Frågan är om alla krafter som verkar i regionen följer en gemensam strategi. Vi har talat om Europeiska unionen, om våra 15 eller 25 länder, men inte ett ord har sagts om t.ex. Rysslands, Förenta staternas eller Pakistans strategi för regionen. Följer de samma linje som vi eller har de en annan syn, vilket skulle innebära att de gemensamma målen inte är gemensamma?
Under dessa förhållanden är det alltså tydligt att redogörelsen innehåller många positiva saker - situationen är i dag inte som den var för ett år sedan - men det finns också många saker som oroar oss: det finns en risk att utvecklingen vänder och att situationer som absolut inte får uppkomma på nytt gör det. Det skulle följaktligen inte skada med en redogörelse för grundläggande fakta, för ökningen av brottsligheten, för gränserna för en stats verksamhet eller för frågor som vart de europeiska medborgarnas pengar tar vägen. För om jag minns rätt har man i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik sagt, för att ta ett exempel, att 80 procent av pengarna går till att hålla i gång de icke-statliga organisationer som verkar på platsen och att endast 20 procent går in i landet. Att göra en så stor andel av landets befolkning som möjligt delaktig är därför avgörande för utvecklingen av institutionerna, för demokratiseringen och stabiliseringen.

Cushnahan (PPE-DE).
Herr talman, herr tjänstgörande ordförande, herr kommissionsledamot! Afghanistans strategiska betydelse kan inte överskattas. Ett fredligt och stabilt Afghanistan är ett viktigt bålverk mot ett återuppblomstrande för de extrema krafterna i regionen.
Ett år efter Bonnkonferensen är en lämplig tidpunkt för att begrunda EU:s bidrag till återupprättandet av fred, stabilitet och trovärdiga politiska strukturer.
Kommissionär Patten gjorde rätt i att understryka det bidrag som EU i sin helhet och kommissionen i synnerhet har lämnat under det gångna året.
EU-medel har använts för att finansiera hälsokliniker och skolor på grundnivå, röjning av landminor, återvändandet av viktiga arbetstagare i offentlig tjänst, skapandet av arbeten för att bekämpa opiumproduktionen som ökar kraftigt i Afghanistan efter talibanerna, återuppbyggnad av infrastruktur, uppröjningsaktioner i sju städer och stöd till ca 1,8 miljoner flyktingars återvändande till landet.
Det är en imponerande lista och kommissionen, ECHO och de olika biståndsorganisationer som har varit delaktiga förtjänar beröm.
När det gäller frågan om bistånd i stort bör det emellertid framhållas att, även om det samlade biståndet från det internationella samfundet kan tyckas vara enormt jämfört med andra krisområden, så ligger Afghanistan i botten om vi ser på bistånd per capita. De genomsnittliga utfästelserna om bistånd till Bosnien, Kosovo, Östtimor och Rwanda uppgick till i genomsnitt 250 US-dollar per person, mot 75 US-dollar för Afghanistan.
Det internationella samfundet bör uppmärksamma detta. Som kommissionären själv framhöll så är det mycket effektivare och mera ekonomiskt att investera tidigt istället för att betala för att samla ihop resterna efteråt.
Mot bakgrund av våra starka meriter när det gäller bistånd anser jag att vi har den moraliska auktoritet som krävs för att utöva tryck på våra internationella partner att de skall omsätta sin muntliga utfästelser i pengar. Vi bör även använda vårt inflytande för att se till att det blir en lämplig balans mellan kortsiktigt bistånd och insatser för en långsiktig återuppbyggnad.
EU har gjort mycket men vi får inte bli självbelåtna eller låta Afghanistans problem trängas åt sidan av möjligheten att det blir krig med Irak eller av problemen med Nordkorea. Vi har en moralisk förpliktelse att skapa varaktig fred och stabilitet, att ta itu med problemen med krigsherrarna, förbättra mänskliga rättigheter, i synnerhet, som andra talare har påpekat, kvinnors rättigheter, och upprätta en verklig demokrati i Afghanistan. Mycket återstår att göra. De demokratiska val som skall hållas nästa år, skapandet av en nationell armé och strävan efter goda grannskapförbindelser är alla positiva steg i rätt riktning.

Gröner (PSE).
Herr talman! Talibanregimen i Afghanistan störtades för ett år sedan, och ändå har den katastrofala situationen för kvinnorna knappt förbättrats. Detta kunde den första fem personer starka parlamentsdelegationen, som den socialdemokratiska gruppen tog initiativ till, helt nyligen övertyga sig om på plats, och inte bara i Kabul, utan även i inlandet. Sjukvårdssystemet är en katastrof, var tjugonde minut dör en afghanska på grund av graviditet eller förlossning. Detta är världens högsta registrerade siffra.
Utbildningssystemet hade kollapsat fullständigt. I dag angrips flickskolorna återigen av fundamentalister. De flesta afghanskorna nekas förvärvsarbete, den politiska makten och återuppbyggnaden är de knappast delaktiga i. Vi har talat med president Karzai och många av hans kabinettsministrar och entydigt gjort klart att besluten från Petersberg i Bonn endast kan genomföras om även kvinnorna görs rimligt delaktiga. Europeiska unionen hjälper till efter bästa förmåga. Kommissionen gör ? det vill jag återigen starkt betona ? ett fantastiskt arbete lokalt, genom att tjänstemännen är starkt delaktiga i det lokala byggandet av nationen, som kommissionär Patten sade - och det genom högst personliga insatser. Detta förtjänar ett särskilt tack.
Låt oss se framåt. Jag uppmanar starkt presidiet att bjuda in både president Karzai och ordföranden för den oberoende människorättskommissionen, doktor Sima Samar, hit till Europaparlamentet för att tillsammans med oss framför allt diskutera förberedelserna inför valen och den lagstiftande rådsförsamlingen Loya Jirga. Att kvinnors rättigheter utan inskränkningar skall vara förankrade i denna författning måste vara ett tydligt budskap för ett demokratiskt Afghanistan.
Det är svårt att återvända till normalitet i ett land där 70 procent av alla afghanska kvinnor enligt en amerikansk studie lider av svår depression och 65 procent har ständiga självmordstankar. Frågan om sexualiserat våld är strikt tabubelagd i samhället. Vi har hört kvinnoorganisationer beklaga att arbetet är mycket svårt att utföra även i de internationella organisationerna; deras rörelsefrihet är starkt kringskuren, vilket förbudet för kvinnor att köra bil eller ens cykla bidrar till.
Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor har tagit upp detta ett flertal gånger. Vi har talat med kvinnoministern - ställföreträdande kvinnoministern för övrigt - och Soraya Sobrani beklagar sig över att det inte finns några som helst ekonomiska resurser för hennes kompetensområde. Det uppstår slitningar på grund av bristande samordning av de icke-statliga organisationernas och regeringsgruppernas arbete. Även här behövs vårt stöd.
Tyvärr saknas fortfarande ett banksystem i Afghanistan. Även detta gynnar den fortsatta korruptionen. Med tillfredsställelse hör jag dock att det råder brett samförstånd, inte bara här i kammaren, utan även i ordförandeskapet och kommissionen om att kvinnornas situation måste förbättras. Låt oss alltså gemensamt ta itu med att förbättra kvinnornas situation och hoppas på fred och stabilitet i regionen! Detta blir också vårt budskap till våra vänner i Förenta staterna: Inget krig i Mellanöstern!

Talmannen.
Kära kolleger! Jag skulle kort men hjärtligt vilja välkomna tredje årskursen i skolan ?Escola Média Estatal D. E. Montemurro? från Gravina i Apúlia, vinnare till priset ?Vi bygger Europa? som den italienska deputeradekammaren har instiftat. Det huvudsakliga målet med detta initiativ är att främja deltagandet även från de yngsta medborgarna i debatten om det framtida Europa.
Av detta skäl vill vi ge våra lyckönskningar till dessa ungdomar för att de har vunnit första pris i denna tävling och jag är glad över deras uppmärksamma deltagande i kammarens pågående arbete. Lyckönskningar!
(Applåder)

Karamanou (PSE).
Herr talman! Även jag har upplevt den unika erfarenheten att vara i Afghanistan och se situationen med egna ögon. Jag kunde framför allt konstatera det utmärkta arbete som våra medarbetare på platsen utför, och som även ni framhöll, herr kommissionär, liksom Europeiska unionens starka närvaro. Så här ett år efter Bonnöverenskommelsen anser jag dock att det finns allvarliga samordningsproblem, såväl i fråga om tillhandahållandet och distributionen av bistånd som - framför allt - i fråga om den förda politiken. Det vill säga, Europeiska unionen följer en politisk linje, som syftar till att stödja en stark centralregering i Afghanistan, medan Förenta staterna följer en annan linje, som överensstämmer med landets favorittaktik: taktiken att söndra och härska, som vi känner igen från taliban- och mujaheddintiden. De stöder i dag således de krigsherrar som de anser vara vänligt sinnade. Även Morillon och Sakellariou tog upp detta. Följden av denna splittrade politik från västs sida är tyvärr att hela regioner är bortom och utanför centralregeringens kontroll, vilket är förklaringen till den nya ökningen av opiumproduktionen, som år 2002 uppgick till 70 procent av produktionen i världen.
Kvinnornas situation är givetvis fortfarande tragisk på alla områden. De blå spökena fortsätter att synas på Kabuls gator, eftersom ytterst få kvinnor vågar ta av burkan och sätta sitt liv på spel. Det må vara att talibanerna har förlorat sin makt, men deras anda är allestädes närvarande. Min åsikt är att ekonomiska och sociala framsteg är en omöjlighet så länge kulturen av våld, religiös fanatism och kvinnoförakt härskar i landet. 98 procent av kvinnorna är analfabeter och ekonomiskt beroende, och 99 procent av dem föder barn helt utan läkarhjälp. Allt detta utgör naturligtvis en utmärkt grogrund för extremrörelser, som talibanerna.
Herr rådsordförande! Jag anser att det grekiska ordförandeskapet kan ge ett värdefullt bidrag genom att föreslå att en europeisk fond särskilt för kvinnorna i Afghanistan skall inrättas, det vill säga en särskild post i budgeten för 2004. Denna fond skulle finansiera inrättandet av strukturer som underlättar kvinnornas integrering i det offentliga livet. Dessutom, herr kommissionär, föreslår jag att vi bjuder in president Karzai till Strasbourg att tala inför plenum i Europaparlamentet.

Coûteaux (EDD).
Herr talman! Bland alla de orostecken som borde få oss att gå samman inför den syn det internationella samfundet erbjuder, vet vi inte längre åt vilket håll vi skall vända oss. Låt oss inte glömma Afghanistan, som i dag börjar likna en sorts karikatyr, en karikatyr av det amerikanska imperiet. Givetvis till olycka för de folk som befinner sig i geostrategiska och oljestrategiska områden, som det afghanska folket gör i dag, vilket de förstås har gjort under lång tid. De har varit underkastade det brittiska imperiet, det sovjetiska imperiet och är i dag underkastade det amerikanska imperiet. Men det finns trots allt en stor skillnad i sakernas tillstånd, för det amerikanska imperiet tar sig alla friheter, ridande på sitt goda samvete, så till den grad att man exempelvis kallar ett bröllop för en ?omgruppering? och raserar en hel by, såsom skedde för några månader sedan.
Sedan den 11 september är landet nämligen en parodi på det goda samvetet. Uppenbarligen har Europa avstått från att spela någon form av roll, annat än som en förmedlare av humanitär hjälp, eftersom vi inte ens hade modet att kritisera detta bedrägeri, som består i att man halvt ödelägger ett land, för att en brottsling sökt sin tillflykt dit. Om det en dag kom en galning från Förenta staterna och gömde sig i Förenta staterna efter att ha förstört ett torn i La Défense i Paris, då skulle jag inte komma på tanken att rekommendera min regering att förstöra en del av Amerikas förenta stater och därefter utse en guvernör att styra landet. Jag säger guvernör, för att det är uppenbart att Karzai bara är en amerikansk guvernör. Måtte EU en dag vinnlägga sig om att spela en roll, måtte EU sluta att gå i Förenta staternas ledband, måtte EU åtminstone sluta att förhindra medlemsstaterna från att spela en egen roll.

Ghilardotti (PSE).
Herr talman! Jag skulle också vilja tacka rådets ordförande och kommissionär Patten för det de har berättat för oss. I likhet med andra kolleger var även jag i Afghanistan med en delegation från Europaparlamentet nyligen, och jag kan vittna om sanningshalten i det som kommissionär Patten sade. Låt oss inte glömma att vi kom till ett land som har förötts av 23 års krig och år av torka. Det har verkligen gjorts betydande insatser under det år som har gått sedan den första Bonnkonferensen och jag tycker också att vi bör applådera den beslutsamhet, försakelse och kompetens som kännetecknar våra funktionärer från kommissionen i Kabul. Det är sant att det har öppnats skolor och att man har börjat bygga upp några vårdkliniker. Det utförs ett värdefullt arbete, framför allt i form av stöd till myndigheterna. I detta sammanhang skulle jag vilja uppmana kommissionär Patten att inte bortse ifrån frågan om specialutbildning av personalen, bland annat tullpersonalen, vilken är grundläggande.
Det är dock också sant - och jag tror att det i viss mån framgick vid den senaste Bonnkonferensen - att de mest engagerade bidragsgivande länderna kräver att regeringen Karzai skall visa större beslutsamhet. En del kritik har framförts: de reformer som regeringen Karzai själv har utannonserat dröjer. Även om det har tillsatts en kommission som skall upprätta en ny konstitution blockeras arbetet av religiösa frågor, av minoriteterna, trots att man måste gå vidare, framför allt genom att särskilt erkänna också kvinnors rättigheter. Säkerheten är fortfarande ett stort problem, det finns inget domstolsväsende, det finns inget nationellt försvar och det finns ännu ingen fungerande poliskår. Allt detta är sant. Europeiska unionen, som har gjort väldigt mycket, måste alltså insistera på dessa punkter.
Slutligen skulle jag vilja säga några sista ord om kvinnors rättigheter, och här i Europaparlamentet vidarebefordra den vädjan som minister Sarabi riktade till oss: varje givarland har valt ett speciellt insatsområde, men ingen har valt det specifika området kvinnors rättigheter. Jag vill vädja till Europeiska unionen och oss alla, så att vi inte glömmer detta: det finns inga möjligheter till framåtskridande och till att komma ur den här situationen om inte kvinnorna har en huvudroll i denna process.

Yiannitsis
Herr talman! Jag skulle vilja tacka Europaparlamentets ärade ledamöter för den debatt vi har haft, för det stöd de har uttryckt för en rad tankar och förslag som förts fram av ordförandeskapet och för Europeiska kommissionens tankar och förslag, fastän det inte ligger under min behörighet.
Vi har noterat en rad användbara förslag. Jag skulle vilja säga att jag särskilt instämmer i behovet av att utvidga regeringens roll utanför Kabuls gränser, så att fler delar av landet kan stabiliseras och normaliseras i högre grad, i behovet av att utvidga ISAF-styrkans mandat, så att den kan verka i samma politiska riktning, och för det tredje i det som har sagts om de mänskliga rättigheterna - oavsett om det gäller kvinnor, fångar eller fiender. Av institutionella, historiska och politiska skäl är vi angelägna om att de mänskliga rättigheterna respekteras. Det rör sig om en historisk tradition i Europa som vi måste värna överallt där så är nödvändigt.
Av debatten har det tydligt framgått att det vi vill skapa i Afghanistan - och detta är givetvis ingen nyhet - är ett land där demokratins och frihetens värden, utsikterna till ekonomisk utveckling och förtroende kan bli verklighet. Historiskt motsvarar detta en hård, svår och mångårig process i vilket land som helst. Jag vet inte något land där så väldiga förändringar har ägt rum under tidsrymder som inte varit ganska långa. Från vår sida krävs stark politisk vilja, det krävs ekonomiskt, politiskt och humanitärt stöd, men det krävs även pragmatism i fråga om vad som kan göras, hur långt vi kan nå, vilka förhållanden som råder, vilka svårigheterna människorna där står inför, vilka balanser som måste respekteras, vilka värden som är gängse där och hur vi kan hjälpa till i önskvärd riktning.
Vi är långt ifrån den punkt där vi kan säga att spelet i Afghanistan är vunnet. Den tid som vi har bakom oss är kort, och det återstår ännu väldigt mycket för oss att göra under mycket lång tid. Utvecklingen i Afghanistan kommer att påverkas av många faktorer, både externa och interna. Vi måste se på enskilda frågor - hur det går med författningen, vad som sker på det humanitära området och mycket mer -, men när vi funderar över hur vi skall kunna påverka utvecklingen där måste vi anlägga ett övergripande synsätt, följa en övergripande strategi. Framgången mäts varken med ett eller ett fåtal kriterier, som vi kan nämna och varav många har nämnts, vare sig det gäller institutionella frågor, individuella rättigheter eller ekonomiska framgångar. Framgången kommer att mätas av den samtidiga positiva utvecklingen på många områden som har det gemensamt att de berör landets politiska, institutionella, sociala och ekonomiska liv.

Patten
Jag skall vara mycket kortfattad i mitt svar på en debatt som har varit oerhört vittomfattande. Andrews bidrag omfattade inte bara Afghanistan utan även Irak. Om han hade haft möjlighet att stanna till slutet av debatten skulle jag sagt att jag är rädd att vi kommer att få fler tillfällen att diskutera Irak och kanske kommer han att ha möjlighet att delta då. 
Jag vill tacka ledamöter som till exempel Fraisse som lovordade det arbete våra tjänstemän i och utanför Kabul uträttar. De har verkligen en svår uppgift. Att leda våra program där är inte ett enkelt uppdrag. Jag kommer förvisso att vidarebefordra ledamöternas lovord. Jag vill även upprepa att jag instämmer med Van Orden i att detta kommer att ta lång tid. Det finns inga enkla lösningar i Afghanistan. Vi måste upprepa det om och om igen. Vi kan helt enkelt inte säga att vad vi har åstadkommit hittills är en framgång och så gå vidare till nästa misslyckade tillstånd. Det finns en hel del för oss att göra, inte minst, som Fraisse sade, i att hjälpa till med att skapa offentliga tjänster i Afghanistan som kan tillhandahålla sådana tjänster som vi skulle önska till hela samhället. En del av medlemmarna av den afghanska diasporan som har återvänt till Afghanistan har kvaliteter som inger en hel del förtröstan om vad som skulle kunna åstadkommas i det landet. Jag kan nämna Ghani och många andra afghaner som har återvänt till sitt land för att hjälpa till med återuppbyggnaden efter de år av medeltida grymheter som folket i Afghanistan tvingades utstå. Så jag kan försäkra Fraisse att vi kommer att fortsätta att ge bistånd och utbildning för offentliga tjänster den uppmärksamhet det förtjänar.
Vi har gett mer bistånd till regeringens löpande verksamhet än de flesta andra givare i Afghanistan. Det är inte något som givare brukar anse särskilt lockande eller sexigt. Givare vill för det mesta ha projekt och blå plaketter på väggar och flaggor som vajar över byggnader. Men om det inte finns en god offentlig förvaltning i Afghanistan, om det inte finns sjuksköterskor och lärare och läkare och poliser, män och kvinnor, och om inte dessa människor regelbundet får sin lön så kommer det inte att finnas någon regering som kan utvidga sin makt till hela landet. Därför fortsätter jag att försvara vår prioritering av detta.
Man måste vara döv för att inte uppfatta de farhågor som kammaren har gett uttryck för när det gäller kvinnors rättigheter som en del av en allmän oro över mänskliga rättigheter. Jag skulle kunna räkna upp projekten vi stöder, som till exempel kvinnoparken i Kabul, men jag skall bara säga att jag anser att det bästa sättet att återspegla parlamentets omsorg är att ta upp denna fråga vid mötet i Afghanistan Development Forum i mars, när vi skall granska framstegen. Då kommer vi att framhålla att detta parlament, som anslår dessa medel med så stor intelligens och generositet, önskar att vi skall se till att frågan om kvinnors rättigheter står i centrum för regeringens utvecklingsstrategi.
Låt mig bara säga ett ord om samordning mellan biståndsgivarna, då många talare har nämnt det och jag bara snuddade vid det i mina inledande anmärkningar. Jag instämmer till fullo i att utvecklingsbiståndet till Afghanistan måste användas så effektivt som möjligt och att en effektiv samordning är avgörande. Den afghanska regeringen har nu inrättat de strukturer som krävs för att samordna givarna. Vid genomförandegruppens möte i oktober kom man överens om att övergå till en rådgivande grupp vilket är den vanliga organisationsformen i länder som mottar omfattande bistånd från det internationella biståndssamfundet. Vi stöder detta initiativ med kraft. Det bör säkerställa en god samordning mellan givare och att medel riktas in på de prioriteringar den rådgivande gruppen har kommit överens om.
Vi har även inrättat ett informellt europeiskt givarforum för att bidra till en samordnad hållning från Europeiska unionen i nyckelfrågor och inför möten. Det finns även ett informellt nätverk av givare mellan Europeiska kommissionen och medlemsstaterna, Förenta staterna och Japan. Genom ECHO har kommissionen fått omfattande erfarenheter av att arbeta i Afghanistan under de senaste tio åren och har etablerat nära arbetsrelationer med icke-statliga organisationer. När krisen i Afghanistan bröt ut var den främsta prioriteten att ge ett snabbt och effektivt humanitärt bistånd, men när vi nu ser framåt kommer det att vara viktigt att alla givare verkar inom den ram och de prioriteringar som den rådgivande gruppen fastställer. Så vi är medvetna om problemen. Vi vill göra mer för att lösa dem och, som jag sade i mitt inledningsanförande, jag tänker gå vidare med detta när jag, om Gud vill, besöker Afghanistan nästa månad.

Talmannen.
Jag har mottagit sex resolutionsförslag, ingivna i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0001/2003) av Roth-Behrendt för parlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 76/768/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosmetiska produkter (15073/1/2001 - C5-0072/2002 - 2000/0077(COD)).
Roth-Behrendt (PSE)
Herr talman! Ni påpekade helt korrekt att detta är tredje behandlingen av betänkandet om kosmetiska produkter. De flesta av oss vet att detta är en fråga som parlamentet gång på gång har behandlat i tio år nu. De allra flesta förslag, både i den förra och i denna lagstiftning rör området ?förbud mot djurförsök och förbud mot försäljning av produkter som har testats på djur?.
Detta är också de områden som hela tiden har varit och fortfarande är de mest omstridda. Allra mest omstridd, både inom och utanför EU, blev frågan: ?Får det i framtiden förekomma djurförsök för tandkräm och schampo?? Mycket omstridd blev frågan om en produkt som är testad på djur skall få säljas. Parlamentet har hela tiden hävdat att det enda sättet att förhindra export av tester är att koppla testförbudet till ett förbud mot marknadsföring, dvs. mot försäljning.
Detta var också den avgörande frågan i första och andra behandlingen av den sjunde ändringen av direktivet om kosmetiska produkter. Både i det ansvariga utskottet och här i parlamentet har vi dock påpekat att kosmetika och kosmetiska produkter skall omfattas av bestämmelser som utgör ett direkt konsumentskydd. Vi har påpekat att exempelvis information om produktens hållbarhet är viktig för konsumenterna. Konsumenterna skall veta hur länge en kosmetiskt produkt håller efter att den har öppnats. Även för detta lade parlamentet fram förslag i första och andra behandlingen. Och slutligen krävde parlamentet - vilket jag som föredragande med glädje stödde - att skadliga ämnen som är kända för att vara cancerframkallande, mutagena eller påverka människors fortplantningsförmåga inte får användas i kosmetika.
Detta var de viktigaste delarna i andra behandlingen. Allt var omstritt. I andra behandlingen fanns det en mycket stor majoritet, men kommissionen tog inte precis emot oss med öppna armar. Men i dag, i den tredje behandlingen, bör vi egentligen hellre berömma oss själva. Därför vill jag också säga att förlikningsförfarandet har varit svårt. Jag har de senaste åren, direkt eller indirekt, varit med om många förlikningsförfaranden. I detta förlikningsförfarande var jag till en början inte säker på att vi verkligen skulle nå en kompromiss. Men det gjorde vi. Resultatet blev följande: Vi kommer att få ett förbud mot djurförsök i kosmetika sex år efter att lagen har antagits. Vi kommer att få ett förbud mot försäljning av de flesta produkter vars innehåll har testats på djur, sex år efter att lagen har antagits. Det kommer också att göras undantag för tre olika test, eftersom ingen i nuläget kan säga när det kommer att finnas alternativ för dessa tre.
Kosmetikaindustrin är inte helt oskyldig till detta. Att dessa test är så dåligt utvecklade beror inte minst på att kosmetikaindustrin de senaste åren har varit, nå, låt oss säga lite sömngångaraktig. Vi vill nu sporra dem och ge dem lite tid att utveckla alternativ.
Jag vill vara tydlig och säga att det vi har nått är en kompromiss. Kompromissen är precis som alla kompromisser inte världens bästa. Jag vet att kosmetikaindustrin inte tycker att den är världens bästa. Och jag vet att djurskyddsorganisationerna är övertygade om att man kunde ha gått längre. Jag har hela tiden sagt till kollegerna i djurskyddsorganisationerna att om de har någon som når längre, så hit med honom, då får han göra det.
Jag har tillsammans med mina kolleger försökt driva igenom det som har varit möjligt. Låt mig därför avslutningsvis säga följande: Jag vill tacka det avgående danska ordförandeskapet som vi har haft ett utmärkt samarbete med, och slutligen vill jag också tacka kommissionen. Till slut blev även kommissionen samarbetsvillig. Herr Liikanen! Jag skulle ha önskat att det blev så litet tidigare. Nåväl, det var åtminstone inte för sent. Sedan vill jag också tacka kollegerna i förlikningsförfarandet och i förlikningskommittén.
Detta är ett av skälen till att jag uppskattar just detta parlament och inte vill sitta i något annat. Samarbetet mellan kollegerna av alla nationaliteter och alla andra grupper har varit så öppet, hederligt, direkt och stödjande, att jag är övertygad om att något liknande inte står att finna i något annat parlament i världen! Det har varit en fröjd att tillbringa natten med er, ända till kl. 04.20 på morgonen. Det har varit ett rent nöje att nå detta resultat och att få vara er föredragande. Därför vill jag återigen särskilt tacka de kolleger som hela tiden stöttade mig, även då vinden blåste litet snålare från alla håll.
(Applåder)

Liikanen
Fru talman! Jag vill först av allt tacka ledamöterna för deras intresse för detta förslag, i synnerhet vill jag tacka föredraganden Roth-Behrendt för hennes konstruktiva arbete. Jag vill även tacka ledamöterna i Europaparlamentets delegation i förlikningskommittén. Det gläder mig att höra att Roth-Behrendt inte bara är engagerad i frågan utan att hon till och med tycker om nattliga förlikningar; det är inte så många som till denna grad uppskattar arbetet i institutionerna.
Då förlikningen håller på att avslutas framgångsrikt välkomnar kommissionen denna överenskommelse som ger ett tydligt ramverk för djurförsök på kosmetikaområdet. Den lösning man har kommit fram till erbjuder en verklig fördel för djurhälsan samtidigt som det tryggar konsumenternas hälsoskydd och våra internationella åtaganden. Lösningen att användningen av alternativa metoder skall bli obligatorisk så tidigt som möjligt och så snart de har validerats vetenskapligt är en god förbättring av djurhälsan och skickar en tydlig politisk signal.
För kommissionen tillhör incitamentet för utvecklingen av alternativa metoder och förbättringen av valideringsprocessen de viktigaste delarna. I den frågan måste Europeiska unionen spela en ledande roll genom att främja utvecklingen av djurförsök på internationell nivå. Detta kommer att göras med vederbörlig hänsyn till valideringens utveckling inom OECD.
Låt mig dock framhålla att många andra viktiga aspekter ingår. För det första, bestämmelserna som syftar till att förbättra hälso- och konsumentskyddet, i synnerhet genom mera relevant information till konsumenterna. För det andra, förbättrade säkerhetskrav när det gäller produkter för barn och produkter avsedda för intimhygien. För det tredje, införandet av krav på märkning av kortaste hållbarhet efter öppning samt märkning av doftallergener. Samtliga dessa aspekter är tydligt till konsumenternas fördel.
Avslutningsvis måste vi konstatera att mycket arbete har lagts ned på att nå ett resultat som kan vara tillfredsställande för alla och jag hoppas att vi nu kan slutföra detta viktiga direktiv.

García-Orcoyen Tormo (PPE-DE).
Fru talman, herr kommissionär! För det första vill jag uppriktigt gratulera min kollega Roth-Behrendt till att ha fört detta svåra direktiv framåt, och jag vill framför allt gratulera henne till hur hon har lyckats med den bedriften.
Under denna mandatperiod har jag haft tillfälle att diskutera många frågor, några av dem verkligen svåra och komplicerade, men jag har nog aldrig sett någon som har visat en sådan energi för att nå enighet, vilket föredraganden har gjort genom att samarbeta med alla berörda parter under arbetet med detta direktiv.
Detta har inte varit en debatt där det har funnits motsättningar och de politiska grupperna har hållit på sina egna ståndpunkter, det har framför allt varit en debatt där man antingen har kämpat för att hindra eller föra framåt en fråga som Europaparlamentet sedan flera år tillbaka har haft en enig och sammanhängande ståndpunkt om. Parlamentet har sett saken på ett annat sätt än kosmetikaindustrin och när det gäller flera centrala punkter har vi även haft en annan åsikt än kommissionen.
Parlamentet visste vad det ville: fastställa en tidsplan för ikraftträdandet av förbudet mot djurförsök och saluföring av produkter som har testats på djur. Man ville dessutom förbättra den allmänna ramen för lagstiftningen om dessa produkter i medlemsstaterna.
Industrin å sin sida förkastade till en början dessa krav precis som den gjort under flera år, vilket är anledningen till att inte har varit möjligt att genomföra den sjätte ändringen av direktivet.
Föredraganden har redan redogjort för den långa debattprocessen och samarbetet mellan de parlamentariska grupperna och industrin, kommissionen och de behöriga förvaltningarna i medlemsstaterna och hur man i november förra året slutligen nådde en kompromiss efter en mycket lång förlikning som tog, om jag inte minns fel, tolv timmar.
Enligt min åsikt finns det ärligt talat inga förlorare i den här frågan. Jag är övertygad om att även industrin vinner på de nya kompromisserna om att förbud mot tester och saluföring kommer att börja gälla sex år efter det att direktivet har trätt i kraft. Den främsta anledningen är att industrin bättre kommer att kunna tjäna medborgarnas intressen när det gäller djurskydd, utan att för den skull förringa betydelsen - inte på något sätt - av säkerhet och ett brett marknadsutbud, även - varför inte - när det gäller de produkter som redan finns på marknaden.
En av de svåraste frågorna i arbetet med det här direktivet har varit att begränsa undantagen genom att fastställa en tidsfrist på tio år för fortsatt tillämpning av några konkreta och absolut nödvändiga testkategorier för vilka man ännu inte funnit alternativa metoder.
En annan faktor som gör produkterna säkrare är att man inför ett förbud mot användning av farliga cancerframkallande, mutagena eller reproduktionstoxiska ämnen i kosmetiska produkter.
Jag är övertygad om att denna sjunde ändring öppnar nya möjligheter för industrin när det gäller forskning och utveckling av nya produkter som är garanterat effektiva och framför allt säkra, men som det inte är nödvändigt att testa på djur.
Enligt min åsikt är detta en stor utmaning för industrin. Jag uppmuntrar den även till att utnyttja nya de nya konkurrensfördelar som forskningen kan ge och hoppas att industrin kommer att visa intresse och god vilja för ett nära samarbete med parlamentet om de här frågorna.
Europaparlamentet både kan och skall förklara att denna sjunde ändring är en framgång och industrin bör ta tillvara på tillfället för att utarbeta en ny kommunikationsstrategi som grundas på de överenskommelser som har nåtts och på industrins ställningstagande för att bemöta konsumenternas aktiva intresse för den här frågan, inte bara när det gäller djurförsök utan även, som vi har sett, när det gäller andra punkter i direktivet, som att öka kontrollen av saluföring av dessa produkter.
Avslutningsvis vill jag än en gång betona det givande samarbetet mellan alla berörda parter och jag vill särskilt peka på att medlemsstaterna och industrin intog en mer flexibel hållning, visserligen inte förrän på slutet, men det var ändå positivt, för att nå denna slutgiltiga överenskommelse.

Whitehead (PSE).
Fru talman! Jag vill tillfoga mina gratulationer och avsluta med en varning. Jag gratulerar Roth-Behrendt som har uppnått så mycket i denna utdragna process. Kanske hade hon inte lyckats åstadkomma så mycket om hon redan från början hade vetat om hur stora hindren och svårigheterna i själva verket var. Ibland hjälper det att vara litet ovetande om svårigheterna. 
Detta förslag sätter djurs välbefinnande före människors fåfänga, men aldrig före människors hälsa. Det inför tidsfrister som graderas utifrån svårighetsgrad och det inför även nya referensstandarder som bör och kommer att respekteras. Jag vill även tacka kommissionen för den förmedlande roll den har spelat. Den har tagit hänsyn till lagar och prejudikat, men även till de starka åsikter som framförts av detta parlament och som har genljudit här under tre olika kommissioner i mer än tio år.
Det är en oerhörd tillfredsställelse för oss alla att vi nått fram till detta slut. Mina kolleger i förlikningskommittén gav uttryck för sin frustration över denna process i den sista maratonsittningen. Det var bokstavligen talat i elfte timmen som vi nådde fram till det resultat som alla önskade. En ny tecknad serie med tjusiga manliga och kvinnliga karaktärer, som visar hur spännande det är att arbeta i Europaparlamentet, har just delats ut till ledamöterna. Om det blir ytterligare en utgåva av denna serie borde den handla om den långa natten med Roth-Behrendt i slutskedet av dessa förhandlingar.
Jag vill även tacka det danska ordförandeskapet. Man ser alltför ofta ett ordförandeskap som ser problemen rakt in i ögonen bara för att sedan springa sin väg. Danskarna visste att de kunde nå en uppgörelse och de nådde den - med stor skicklighet enligt min åsikt. Det var en uppgörelse - jag vill säga detta innan jag fortsätter med en varning - som uppfyller parlamentets viktigaste önskemål. Den håller. Den är en signal till handling och inte en ursäkt för förseningar. De djurskyddsorganisationer som drev en outtröttlig kampanj för denna utgång bör inte klaga över den kompromiss vi har åstadkommit. Nu riktas uppmärksamheten på efterlevnaden med en bestämmelse om att finna alternativa testmetoder, i synnerhet på de svåraste områdena när det gäller toxicitet.
Ingen av oss bör be om ursäkt för hur vi har tagit oss hit där vi står i dag. Personligen är jag stolt över det faktum att föredraganden lyckades föra oss genom detta förfarande och det förstärker parlamentets anseende, inte endast för dess förfaranden utan även för deras effektivitet.

Davies (ELDR).
Fru talman! Med breda partiöverskridande majoriteter har detta parlament klargjort att det inte längre är berett att acceptera att djur skall behöva lida för att man skall ta fram ännu fler produkter för att smickra den mänskliga fåfängan. Det är en moralisk fråga; människors hälsa kommer att skyddas, för efter tidsfristerna för ett slut på djurförsök kommer det helt enkelt inte att vara möjligt att släppa ut nya kosmetiska produkter på marknaden förrän det finns alternativa testmetoder.
Detta är det sjunde ändringsförslaget till det ursprungliga direktivet, varje gång tidsfristen närmade sig beviljades industrin en förlängning som resulterade i att incitamenten för att investera i utvecklingen av alternativ försvann. I dag drar vi en linje som inte får flyttas fler gånger. Djurskyddsgrupper är inte nöjda med utfallet av förhandlingarna mellan parlamentet och rådet, men jag hoppas att de inser att verkliga framsteg har gjorts. Kommissionens förslag har förändrats, det kommer att bli ett totalförbud för djurförsök inom EU och ett förbud för försäljning av kosmetika som testats på djur utanför EU, sex år efter ikraftträdandet.
Månad in och månad ut har ministrarna sagt oss att ett sådant försäljningsförbud skulle strida mot Världshandelsorganisationens bestämmelser, men dessa invändningar övervanns till slut under våra nattmanglingar.
Jag vill hylla vår föredragande Dagmar Roth-Behrendt, och jag tackar vår chefslobbyist Marlou Heinen från The Royal Society for the Prevention of Cruelty to Animals (RSPCA), Emily McIvor från The British Union for the Abolition of Vivisection (BUAV), och Charles Laroche från Unilever som representerade den acceptabla sidan av en industri som många har vant sig vid att misstro.
Det finns praktiska åtgärder som måste genomföras nu. I synnerhet måste tillståndsförfarandena för nya testmetoder skyndas på. Nu måste de kemiska och farmaceutiska industrierna, som använder samma testmetoder, utsättas för tryck att ta fram alternativ.
Kosmetikaindustrin bör inse hur starkt detta parlament känner i denna fråga. Direktivet medger inte några uppskov med tidsfristerna och kommissionen måste förstå att om den kommer tillbaka om några år med förslag till ny lagstiftning för att utsträcka tidsfristerna ännu en gång kommer den att få ett mycket fientligt gensvar.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Fru talman! Som vi alla vet var det frågan om ett heltäckande och snabbt förbud mot djurförsök vid kosmetikatester som blev den stora frågan i denna förlikning. Uppgörelsen som vi nådde har mött kritik från många håll. Inte minst djurskyddsorganisationer har kritiserat den för att det tar för lång tid att genomföra förbudet. Jag håller med om den kritiken. Jag tycker att vi kunde ha gått snabbare fram. Det är dock viktigt att kritisera den som förtjänar kritik. Hade det varit Europaparlament som hade avgjort frågan så hade det också gått snabbare, kanske hade förbudet varit i kraft redan nu.
Faktum är att den som skall ha kritiken i detta fall är EU:s ministerråd. Framförallt vissa medlemsstater gjorde allt för att fördröja förbudet. Den som skall ha förtjänsten av att förbudet införs är Europaparlamentet.
Den person som absolut skall ha mest beröm i detta sammanhang är vår föredragande Roth-Behrendt. Jag har sällan sett en mer energisk, kompetent och kraftfull ledning av en parlamentsdelegation i en förlikning, och det kändes mycket bra att få arbeta tillsammans med Roth-Behrendt. Jag tackar henne för denna strålande arbetsinsats.

Breyer (Verts/ALE).
Fru talman! Det är en stor framgång för parlamentet att cancerframkallande ämnen i framtiden inte längre får användas i kosmetiska produkter. Den gröna gruppen har kämpat hårt för detta. Detta har legat oss varmt om hjärtat, men vi vet också att ståndpunkten inte skulle ha fått majoritet utan det stora engagemanget från föredraganden som gjorde våra krav till sina. Därför vill vi varmt tacka Dagmar Roth-Behrendt för att hon infogade den ståndpunkt som var så enormt viktig för oss.
Jag förmodar att rådet först tänkte avvakta en riskbedömning av att släppa ut cancerframkallande ämnen på marknaden. Detta var helt oacceptabelt, och därför är vi också glada att rådet övergav sin vänta och se-mentalitet, för cancerframkallande ämnen hör inte hemma i kosmetika! Det är inte bara det sunda förnuftet som säger att ingen vill ha cancerframkallande ämnen i sin hudkräm, utan detta får också stöd av den vetenskapliga kommittén.
Vi är mycket glada att mängden ingående skadliga ämnen i framtiden måste anges på de kosmetiska produkterna. Säkert måste vi övervaka noggrant att parlamentets krav efterlevs, nämligen att allmänheten, i ett offentligt register eller vad det nu blir, får tillgång till information om vilka produkter som skadar hälsan. Visserligen är det en droppe malört i glädjebägaren att det giltiga förbudet mot marknadsföring fördröjs i fem år för elva test och tio år för ytterligare tre, men med tanke på medlemsstaternas ovilja att genomföra detta och försöket att rentav avskaffa marknadsföringsförbudet helt, vilket vi framgångsrikt motsatte oss, blir detta trots allt ett mycket stort steg framåt. Det finns nu tydliga och realistiska riktlinjer för utvecklingen och marknadsföringen av alternativa test, varför detta är en stor framgång för parlamentet, alltså inte enbart för djurskyddet, utan även för konsumenterna.

Bernié (EDD).
Fru talman! Förlikningen har lett till ett resultat som ingen i slutänden är nöjd med. De som försvarar djurens rättigheter anser att texten inte går tillräckligt långt. Industrin tror inte att man kan hålla tidsfristerna och konsumenterna förstår inte vad som har beslutats, framför allt när det gäller djurförsök, som är den centrala frågan i direktivet. Genom att förbjuda djurförsök och saluföring av produkter testade på djur utan några möjligheter till undantag, sex år efter det att direktivet trätt i kraft, ställs kosmetikaindustrin genom detta direktiv mot väggen och dess innovationsförmåga urholkas. Ändå ville vi alla, och det redan då förhandlingarna inleddes, få fram sunda och icke-allergiframkallande produkter på marknaden, undvika att utsätta djur för onödigt lidande och bevara sysselsättning, konkurrenskraft och kunnande i våra företag med stort mervärde för exporten.
Som vi ser det kommer dock den fastställda tidsgränsen att leda till att det inte längre går att garantera säkerheten för saluförda produkter - eftersom dessa inte kommer att ha genomgått en fullständig testning som ger samma garantier som djurförsök. Den kommer att leda till att europeiska produkter missgynnas på marknaderna i tredje land, där man fortsätter att använda sig av djurförsök, som för närvarande är den enda helt tillförlitliga testmetoden, samt till att man riskerar WTO-sanktioner, då WTO kan betrakta detta förbud som ett handelshinder för kosmetiska produkter som tillverkas utanför Europeiska unionen. Det är en allmän uppfattning att det kommer att finnas få alternativa metoder inom den närmaste tioårsperioden och att det kan bli möjligt att helt ersätta djurförsöken först om cirka 15 år. Enligt min mening hade det varit mer realistiskt att enas om ett förbud om tio år, med undantag för tre typer av test, nämligen sådana som mäter reproduktionstoxicitet, toxikokinetik och toxicitet vid upprepad användning. Trots detta finns det några positiva punkter, exempelvis att hållbarheten för kosmetiska produkter skall anges på förpackningen, samt eventuell förekomst av allergiframkallande ämnen. Detta är konkreta åtgärder som förbättrar konsumentskyddet.
Till sist konstaterar jag att vissa direktiv nu är föremål för sin sjunde översyn, samtidigt som vi inte alltid lyckas se över en del andra direktiv, exempelvis fågeldirektivet, som är från 1979, och habitatsdirektivet, som nyligen firat tioårsjubileum.

Florenz (PPE-DE).
Fru talman, kära Dagmar! Herr Bernié! När jag steg in här i kammaren var jag fortfarande på gott humör. Det beror säkert på mig att jag inte har lagt märke till er de senaste åren. Under hela debatten om kosmetiska produkter har ni i alla fall inte begärt ordet, och inte kan jag påminna mig om att ni skulle ha deltagit allvarligt och seriöst i debatten, och här kommer ni nu och pekar på vad fel allt har blivit.
Kära Dagmar! En hel ouvertyr av hyllningar har regnat över dig i dag. Jag ansluter mig gärna till detta. Det har du förtjänat, och vi hade förmånen att få tillbringa hela nätter med dig - vem får väl det? Självklart finns det både för- och nackdelar i alla direktiv. Dörren är inte helt stängd, men jag menar att vi har kommit ett stort steg framåt genom att slå fast att bilan kommer att falla i slutet av en viss tidsrymd - 2009, om du frågar mig. Herr Bernié! Som marknadsekonom vet jag mycket väl att industrin behöver fakta och siffror för att kunna planera - det är inget ni behöver undervisa mig om. Industrin kommer i dag att gå ut och anställa unga människor, forskare, läkare och ingenjörer, i jakten på alternativ. Detta är vad ledarna behöver, och därför är detta rätt väg att gå.
Herr Liikanen! Ni vet hur mycket jag uppskattar er, men ibland lägger er myndighet fram rätt trista förslag. Nu är ni dock på rätt väg, och jag vill verkligen uppmuntra er att vara ståndaktig i frågan om detta är förenligt med Världshandelsorganisationen eller inte. Och visst kommer ni att vara ståndaktig, för ni vet att parlamentet står bakom er med hela sin tyngd. Jag tror att vi kommer att nå ett bra resultat.
Mina damer och herrar! Jag behöver inte mina tre minuter. Europa och företrädarna för de europeiska medborgarna har förstått att djuren måste ges ett annat värde. Jag kan bara hålla med, och vi kommer att göra allt för att få till stånd en seriös och trovärdig minskning av antalet djurförsök. Vi accepterar att det alltid finns en liten korridor där det fortfarande krävs test. Jag tror också att detta är nödvändigt. Men den höga siffran måste oåterkalleligen minskas. Detta är ett framsteg - gratulerar, Dagmar Roth-Behrendt!
(Applåder)

Lund (PSE).
Fru talman! Jag tänker börja med att tacka Roth-Behrendt för hennes utmärkta och mycket konsekventa arbete med direktivet. Jag måste säga att jag definitivt har uppskattat nätterna tillsammans med Dagmar. Det såg besvärligt ut till en början, eftersom en del medlemsstater och även delar av industrin gjorde allt för att förhindra rimliga bestämmelser när det gäller djurförsök. Men tack vare Roth-Behrendts och andra personers envishet har vi faktiskt lyckats nå ett acceptabelt resultat inom två områden. 
Först några ord om djurförsöken. Ett förbud mot djurförsök och ett förbud mot marknadsföring av nya produkter som utvecklats genom djurförsök kommer nu att genomföras. Förbudet kommer när det gäller de flesta försöken att träda i kraft om sex år. Tyvärr kommer förbuden för tre försöksområden - tre försöksmetoder - först att träda i kraft om tio år, med risk för ytterligare senareläggning. Man skulle kunna säga att båda fristerna är för långa. Det har vi också påpekat från Europaparlamentets sida, men som framgick vid förhandlingarna var det en del medlemsstater som helt enkelt lade hinder i vägen för ett beslut om ett tidigare upphörande med dessa djurförsök. Nu gäller det för kommissionen att göra en konsekvent uppföljning. Jag instämmer helt i Davies kommentar. Direktiven har hittills inte följts upp på ett tillfredsställande sätt och detta har inneburit helt onödiga lidanden för miljoner försöksdjur. Det är tydligt att man accepterat en slapp hållning när det gäller utvecklingen av alternativa metoder och denna slappa attityd måste upphöra i och med detta direktiv.
Ett annat betydande framsteg berör oss konsumenter. Vi får först och främst ett förbud mot användning av en rad cancerframkallande ämnen och dessutom mot ämnen som har en negativ inverkan på vår fortplantningsförmåga. Särskilda säkerhetskrav kommer att införas när det gäller barn, märkning kommer att införas för allergiframkallande komponenter och dessutom kommer hållbarheten att anges på de enskilda produkterna. Jag anser att det på det hela taget är fråga om ett genombrott när det gäller onödiga djurförsök och även när det gäller folkhälsan och konsumentskyddet inom kosmetikområdet.
Totalt sett har vi nått ett bra resultat och jag ber ännu en gång kommissionen om att göra en konsekvent uppföljning. Jag tror att vi från Europaparlamentets sida kommer att få bevaka uppföljningen på avstånd.

Paulsen (ELDR).
Fru talman! Jag ansluter mig till hyllningskören för Roth-Behrendt. Jag tycker du är ett utmärkt och utsökt exempel, inte bara på en duktig parlamentariker utan även på det vi så väl behöver, nämligen kraftfulla kvinnor i politiken. Tack för ditt arbete, din insats och ditt temperament! Du behövs!
Det är bara att konstatera att en kompromiss är en kompromiss. Jag kan till fullo förstå djurskyddsorganisationernas sorg över att det tar så lång tid innan förbudet införs, att så pass många tusen djur går åt för vår fåfängas skull. Jag är trots detta glad över att vi ändå nådde fram till någon sorts gräns, någonting att ta i, någonting att hålla i. Jag är också mycket glad över att konsumentskyddet har tagits på allvar, att vi får innehållsdeklarationer och att det blir förbud mot vissa ämnen som är klart olämpliga, kanske framförallt i medel vi använder på barn och ungdomar som är mer utsatta än vi är.
När det gäller djurskyddet skulle jag vilja se framåt och vidga debatten lite. Vi ser återigen dessa förfärliga filmer om djurtransporter, slakterier och om hur vi i Europa hanterar våra djur. Tänk om parlamentet hade inflytande, hade medbeslutanderätt i jordbrukspolitiska frågor. Tänk er den situationen med hänsyn till den inställning och uppfattning som en oerhört stor majoritet i parlamentet har om djurskydd! Tänk hur långt vi skulle ha kunna kommit, även om vi vet att demokratins beslutsform är kompromissen. Kompromissen, den demokratiska kompromissen, lovar oss nämligen en enda sak, vi kommer aldrig att få precis som vi vill.

de Roo (Verts/ALE).
Fru talman! Tre mål var av stor betydelse för De gröna. Först och främst avskaffandet av testning av kosmetiska produkter på djur. Detta lyckades, och mina gratulationer till Dagmar Roth-Behrendt som skötte förhandlingen utmärkt.
Den andra punkten, som var mindre aktuell, gäller de farliga ämnena. Farliga ämnen får inte förekomma i kosmetika. Vi segrade också på den punkten, och också här mina gratulationer till Roth-Behrendt.
Den tredje punkten gäller de ämnen som förorsakar allergier. Det finns fortfarande kosmetika som innehåller ämnen som förorsakar allergier. Från början ville Gruppen De gröna ha ett totalförbud mot dessa ämnen, men vi kan nöja oss mycket väl med den märkning som vi nu beslutat om, eftersom vi tror att den i praktiken kommer att innebära det samma. Det finns redan nu tecken på att en hel del stora företag kommer att ta bort dessa ämnen ur sin kosmetika. I det avseendet har vi alltså också segrat. Jag måste få säga en sak: jag förstår egentligen inte djurskyddsföreningarnas kritik. Vi har uppnått allt vi kunde uppnå, och beröm till föredraganden och hela förlikningskommittén.

Sandbæk (EDD).
Fru talman! Den hittills förda politiken som inneburit att vi gett industrin tid att utveckla alternativa försöksmetoder har inte gett resultat. Ett beslut om förbud mot försök och marknadsföring är mycket viktigt. Utveckling av nya skönhetsprodukter bör inte innebära att djur utsätts för lidanden. Jag vill därför gratulera Dagmar Roth-Behrendt till resultatet av hennes långvariga strävan. Även om förlikningstexten inte blev så restriktiv som Europaparlamentet önskade, så innehåller den de rätta principerna. För mig är det fortfarande en gåta att rådet inte kommer till slutsatsen att farliga ämnen som är cancerframkallande, mutagena eller reproduktionstoxiska, helt bör undvikas i kosmetiska produkter i enlighet med försiktighetsprincipen. Alla ämnen, även i kategori 3, skall inkluderas. Även barn använder produkter som innehåller dessa ämnen, till exempel schampo och duschtvål, och man bör inte ta några risker. Men förlikningstexten går i rätt riktning, så ännu en gång lycka till i din lovvärda kamp, Dagmar - Junirörelsen röstar naturligtvis för förlikningstexten.

Grossetête (PPE-DE).
Fru talman! Jag skulle vilja instämma i de gratulationer som riktats till vår kollega Dagmar Roth-Behrend för all den energi och vilja hon har lagt ned på att få sitt betänkande antaget. Vi minns för övrigt de livliga debatter vi haft i kammaren, debatter som ofta blir starkt känsloladdade, varje gång det är fråga om djurskydd och folkhälsa.
Jag vill ändå påminna om att kosmetiska produkter inte bara är lyxprodukter. Det är också i stor utsträckning dagligvaror, för daglig hygien, som på grund av sin frekventa användning måste bedömas med avseende på deras säkerhet. Även om det är legitimt att vilja begränsa djurförsöken, får vi för den skull aldrig glömma att vårt överordnade mål är att garantera medborgarnas hälsa. Där måste vi vara kloka nog att skilja mellan behovet av att hitta alternativ till djurförsök och behovet av att främja folkhälsan.
Men vi får heller inte försätta kosmetikaindustrin i svårigheter. Den utgör en viktig del av vår ekonomi. Industrin har sedan länge varit informerad och har haft möjlighet att planera de investeringar som krävs för att utveckla alternativa metoder. Som föredraganden förklarade har vi diskuterat det här i gott och väl tio år nu. Det är för övrigt värt att framhålla att stora ansträngningar redan har gjorts och att uppmuntrande resultat har noterats. Men vi kan inte med säkerhet förutspå vetenskapliga framsteg. Vetenskapliga resultat kan inte beordras fram och kan inte heller programmeras så att de infaller ett visst datum, men de kan uppmuntras.
Det är mot den bakgrunden jag tänker mig att det är nödvändigt att fastställa tidsfrister och eventuella förlängningar när det gäller metoder som i dag ännu befinner sig på ett förstadium. Vi måste lita på industrin, men vår roll är ibland att stimulera den att göra mer, att ändra sin bild av framtiden, att utveckla en medvetenhet om förväntningarna i vårt samhälle. De kosmetiska produkterna har visat sig vara säkra. Nu måste informationen till konsumenterna också bli tydligare och mer relevant. Märkningen måste alltså vara perfekt och inte ha motsatt effekt till vad som är tänkt. Låt mig ta exemplet med olika allergiframkallande ämnen. Den information som förmedlas får inte skrämma konsumenten. Den skall vara enkel och ge konsumenten möjlighet att välja på bästa sätt, när han eller hon är särskilt känslig för en produkt.
Jag vill avsluta med att säga att denna tredje behandling är ett bra exempel på det utmärkta parlamentariska arbete som uträttats och som föredraganden ansvarat för.

Van den Bos (ELDR).
Om man ser enbart till kosmetikan är resultatet av förlikningen mycket bra. Industrilobbyn har återigen segrat över betydelsen av djur som lider i onödan. Den europeiska befolkningen vill tillåta djurförsök endast när detta är absolut nödvändigt. Och den absoluta nödvändigheten gäller inte för skönhetsprodukter, alltså borde det ha kommit ett ovillkorligt förbud mot försäljning och tester med detta direktiv. Men det förbudet existerar inte. Vårt parlaments ståndpunkt var redan en kompromiss, men i och med det här resultatet har vi hamnat ännu längre bort ifrån vad vi önskade. Först 2009 träder ett partiellt förbud i kraft, och tre tester får utföras fram till 2013, och kanske till och med därefter. Skulden för denna bristfälliga kompromiss ligger inte hos parlamentets delegation till förlikningskommittén, utan hos kommissionen och rådet som har låtit sig ledas enbart av kosmetikaindustrins intressen.
Bättre information till konsumenten kommer förhoppningsvis att leda till att denna inte vill bli vackrare genom att köpa ful kosmetika. Det är av yttersta vikt att myndigheter, vetenskap och industri investerar i alternativa metoder. Det är inte alls något problem, eftersom det ständigt kommer nya medel på marknaden. De får bara inte framställas på bekostnad av djur som lider i onödan. Det finns redan ett stort antal produkter med ett stort antal säkra ingredienser på marknaden som har testats på djur, och vad mig beträffar är detta tillräckligt. Europa ger ett mycket dåligt intryck med det här direktivet, som jag av den anledningen inte tänker stödja.

Bowis (PPE-DE).
Fru talman! Det har varit en lång väg. Denna tredje behandling är inte slutet på resan men det är en viktig punkt på vägen mot skydd för människors hälsa och en förbättring av djurs välbefinnande. Föredraganden har med rätta lovordats i dag för att hon har lett oss längs denna väg.
När vi hör frasen ?långt havandeskap? har vi hitintills brukat tänka på elefanter. I framtiden kommer vi att tänka på europeisk lagstiftning. Det har verkligen varit ett långt havandeskap. Därefter hade vi födslovärkarna som höll på från kl. 4 på eftermiddagen till kl. 4 på morgonen och till slut gav vi liv åt ett program som kommer att hålla måttet och det är därför vi välkomnar denna punkt i dagens debatt.
Ursprungligen lade kommissionen fram ett förslag om att sätta stopp för försöken. Det skulle emellertid inte ha åstadkommit mer än det förslag som antogs i Förenade kungariket. Det satte stopp för försöken på djur, vilket bara resulterade i att försöken exporterades. Vi var nära att göra just det och föra över försöken till länder där djurens välfärd prioriteras mycket lägre än i medlemsstaterna. Det var rätt av oss att skifta debatten till ett stopp för försäljningen av produkter som testats på djur inom Europeiska unionen.
Vi erinrade oss och vi gör det igen att det sjätte ändringsförslaget trädde i kraft den 1 juli. Formellt sett borde det ha lett till ett stopp för all forskning på djur. Det skulle inte ha blivit någon ytterligare utveckling av nya produkter, inte bara på området för sminkprodukter utan även på områden som medicinska schampon och tandhygien.
Vi såg längre än det och vi ser det sjunde ändringsförslaget som den sista chansen. Det anger måldatum som sätter stopp för försäljningen. Vi kom fram till att en generell tidpunkt inte var hållbar och sökte därför efter en tidsplan, och i takt med att validerade alternativ blir tillgängliga för varje test kommer det att bli förbjudet att utföra det testet på djur. Alla sådana test kommer att förbjudas inom sex år, med undantag för de tre som föredraganden har riktat uppmärksamheten på, för vilka det kommer att finnas en tillåten tidsplan på tio år med möjlighet till förlängning i två år, om, och endast om, detta parlament stöder förlängningen genom medbeslutande.
Nu är det inte bara kommissionen som står inför en utmaning, som andra kolleger har sagt, utan industrin. Det är industrin som måste sätta fart på sökandet efter validerade alternativ. Det samarbete som redan finns mellan parlamentet och industrin har varit verkningsfullt. Det har bidragit till att övertyga först kommissionen och därefter till och med den minoritet i rådet som inte ville gå med på detta. Till slut kom även denna minoritet med och det är därför vi är där vi är i dag, i en optimistisk sinnesstämning.
(Applåder)

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Fru talman, kolleger, herr kommissionär! Den kompromiss som rådet och parlamentet har nått efter noggrant övervägande är en framgång för djurens välbefinnande eftersom testning av kosmetika på djur förbjuds genom denna, självfallet där det redan finns alternativa metoder. Detta är värt beröm. Jag kan utan några som helst problem acceptera detta. 
Jag är vidare mycket glad över den sex år långa övergångsperioden för att finna alternativ, för det är nu en gång så att det finns tre kategorier av tester som är särskilt svåra att ersätta, och för dessa har industrin därför fått tid på sig till 2013 för att utveckla alternativa metoder. För kolleger, låt oss vara ärliga, vilka av er skulle anmäla sig frivilligt till tester av nya ämnen? Det är därför inte med rätta som denna övergång kritiseras, med som argument att detta är ett kryphål i lagen för att fortsätta att tillåta djurförsök. Så länge människor inte ställer sig till förfogande för tester måste möjligheten finnas kvar att testa vissa bulkprodukter på andra sätt. Dessa bulkprodukter används ju också i läkemedelsindustrin, och för läkemedel har vi naturligtvis andra normer än för läppstift. Jag kan alltså acceptera denna kompromiss utan svårighet.

Flemming (PPE-DE).
Fru talman, herr kommissionär! Det är en mycket viktig dag för den europeiska kosmetikaindustrin i dag. En helt ny tid börjar för kosmetiska produkter, vilket väldigt många kvinnor har väntat väldigt länge på. Jag hoppas att marknaden fylls av produkter som gör unga vackra flickor ännu vackrare. Men produkterna är också mycket viktiga för äldre kvinnor, för man vill ju åtminstone vara en attraktiv mormor för sina barnbarn. Och visa mig den mormor som vågar förklara för sina barnbarn att den kräm som hon använder, själv eller på barnen, bär skulden till många, många djurs lidanden. Hon skulle vara ganska körd som mormor!
Det är så här, berömda och mycket vackra kvinnor har för länge sedan gått över till produkter som inte använder djurförsök. Julia Roberts t.ex. älskar naturkosmetika och använder helst en rosenkräm från en tysk tillverkare. Detta, mina damer och herrar, gör alltså en berömd amerikansk skådespelerska! Möjligen är detta en mycket viktig signal för den amerikanska kosmetikaindustrin. Skall amerikanska skådespelerskor verkligen behöva välja europeiska produkter om de vill undvika djurförsök? Detta är faktiskt ett fattigdomsbevis för den amerikanska industrin.
Jag älskar kosmetika. Min hårfärg har jag l'Oréal att tacka för, min parfym bär märket Dior och min hudkräm kommer från Förenade kungariket. Engelska kvinnor har ju så vacker hy. I framtiden kommer jag dock att bli ännu mer förtjust i att använda kosmetika. Jag skall föreslå Dagmar Roth-Behrendt som hedersmedlem i alla djurskyddsorganisationer.
I dag vill jag dock även rikta ett varmt tack till den europeiska kosmetikaindustrin för samarbetet, och jag önskar dem en ofantligt stor omsättning. Må de tjäna vansinnigt mycket pengar på sina nya produkter!
(Applåder)

Roth-Behrendt (PSE).
Fru talman! Jag skall erkänna att jag är litet rörd, för så omfattande hyllningar och sådana bevis på uppskattning är faktiskt ingen självklarhet här i kammaren. Visst gör det gott, för så mycket beröm brukar politiker inte få, åtminstone inte så ofta och så regelbundet. Detta har gjort gott, och jag har hela tiden försökt ge beröm tillbaka.
Jag vill tacka för debatten. Jag hoppas att detta var den sista debatten om frågan här i kammaren, och Ni hörde, herr Liikanen, att det nu är er uppgift att kontrollera att framsteget blir ett faktum. Det är er uppgift att tillsammans med er kollega Busquin se till att Gemensamma forskningscentret får tillräckliga finansiella medel för att utveckla de alternativ som krävs. Det är er uppgift att driva på och stödja industrin och tillsammans med dem se till att det snabbt tas fram alternativ och att dessa alternativ snabbt godkänns. Detta är något vi måste göra tillsammans. Herr kommissionär! Ni har i dag hört följande - en nyhet som säkert också kommer att nå kosmetikaindustrin och medlemsstaterna: Vi kommer mycket noggrant att kontrollera att tidsplanen håller och att bilan verkligen faller denna gång, som Florenz med flera uttryckte saken. Nu vill jag inte höra mer av frågan här i parlamentet. Jag vill att det räcker med att vi nu har en tidsplan, som kanske rentav uppfylls tidigare än så.
Låt mig avslutningsvis ännu en gång säga tack - det var därför jag begärde ordet här på slutet igen. Men inte tack till er, kära kolleger - det har jag redan gjort. Nu vill jag tacka dem som har varit en förutsättning för mitt arbete. Först och främst gäller detta min medarbetare Annika Nowak, som förmodligen sitter på kontoret och lyssnar och som känner till allt material bättre än jag. Sedan gäller det i hög grad förlikningskommitténs kansli. Det finns bra medarbetare här i parlamentet, vissa är ännu bättre, t.ex. förlikningskommitténs kansli, som i dag sitter där. Det är dem som har haft det tyngsta arbetet, mycket, mycket mer än jag själv.
Avslutningsvis vill jag tacka den medarbetare i min partigrupp som under de senaste åren har gett mig alla de råd jag har behövt i rollen som samordnare och föredragande. Utan henne skulle jag aldrig ha stått stadigt på marken. I dag sitter hon här för allra sista gången, eftersom hon kommer att gå vidare till andra uppgifter. Kerry Postlewhite, som förmodligen sitter här i plenum för allra sista gången. Det är ledsamt, men jag vet att hon kommer att göra något nytt, till egen nytta och glädje. Jag har ingen aning om hur vi - mina kolleger och jag - skall arbeta vidare utan henne i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Vi skall försöka på något sätt. I dag sitter hon här med ett av sina dokument för allra sista gången, och därför vill jag alldeles särskilt tacka henne: Kerry Postlewhite.
Jag tackar för debatten och hoppas att vi strax får en bra omröstning.

Talmannen.
Tack, fru föredragande!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon.
Sammanträdet avbryts fram till kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.49 och återupptogs kl. 12.00.)

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Resolutionsförslag (B5-0027/2003) av Di Lello Finuoli för GUE/NGL-gruppen om invandrings- och asylpolitik
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)

Gemensamt resolutionsförslag

Ribeiro e Castro (UEN).
Herr talman! Det gäller en kort ordningsfråga. Det är två korta noteringar: För det första, för att beklaga och be om ursäkt då jag är författare till ett förslag till alternativ resolution, men på grund av dåliga väderförhållanden kunde jag inte delta i debatten om detta betänkande i måndags kväll. Jag vill alltså be om ursäkt för detta och meddela kammaren det för kännedom. För det andra vill jag be presidiet uppmärksamma att den första omröstningen vi skall hålla om ändringsförslag 49 inte är en ordinär omröstning, det är inte en gemensam omröstning om ändringsförslaget. Det handlar i stället om första gången vi skall använda en av de nya parlamentsbestämmelserna, artikel 140.4, och alltså om möjligheten att anta en alternativ allmän text.

Talmannen.
I enlighet med arbetsordningens nya artikel 140.4 kommer vi först att rösta om ert ändringsförslag att ersätta hela resolutionsförslaget med en ny text.
Före omröstningen om ändringsförslag 23:

Ludford (ELDR).
Herr talman! Vår omröstningslista tycks inte följa samma ordning som er. Det är möjligt att det är vårt snarare än ert problem, men skulle vi kunna stanna upp ett ögonblick och klarlägga saken? Vi har inte ändringsförslag 6 eller ändringsförslag 30 så vi är lite förvirrade just nu.
Skulle mina kolleger kunna hjälpa mig här? Jag tror att vi har tappat bort sidan.

Vi har missat en hel sida.
Det är i sin ordning. Vi skall nog komma i kapp.
(Skratt och applåder)

Talmannen.
Det har liberalerna sagt i hundra år.
(Skratt och applåder)
Före omröstningen om ändringsförslag 24:

Cornillet (PPE-DE).
Herr talman! Jag ville bara påpeka ett översättningsfel i den franska versionen. Jag har jämfört med övriga versioner. Därför vill jag säga till mina vänner i PPE-DE-gruppen att det är lämpligt att rösta för detta ändringsförslag, och att den franska versionen givetvis bör rättas.

Talmannen.
Vi skall se till att alla språkversioner stämmer överens.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Talmannen.
Det än en stor glädje för mig att hälsa företrädare för det egyptiska parlamentet, under ledning av dr Mustafa El-Feki, välkomna till åhörarläktaren.
(Applåder)
Detta är det första besöket av företrädare från det egyptiska parlamentet sedan 1987. Det äger rum vid en mycket viktig tidpunkt när det gäller Mellanöstern. Vi vill särskilt önska delegationen framgång under nuvarande omständigheter.
Mantovani (PPE-DE)
Herr talman! Det muntliga ändringsförslaget består av en social insats. Under punkt 14 s, där det talas om att särskild uppmärksamhet bör ägnas vårdbehoven på landsbygden skulle jag vilja tillägga ?och i bergsområdena?. Detta kan också ses som en tribut till det internationella bergsåret och de många berg vi har i Europa.

Grossetête (PPE-DE).
Herr talman! Jag beklagar likafullt att omröstningen gått till på detta sätt. Jag beklagar att våra kolleger inte var seriösa hela vägen och inte respekterade de ansträngningar som våra kolleger i kammaren som arbetat med denna resolution hade gjort.
(Applåder)

Talmannen.
Jag instämmer till fullo med er.

Omröstningen är avslutad

Berthu (NI)
Vi har röstat mot Europaparlamentets resolution om invandrings- och asylpolitik, framför allt för att man där på flera ställen angriper rådet, som anklagas för att ?obstruera framstegen? i antagandet av texter.
Man skall veta att det i själva verket försiggår en strid mellan två sätt att se på invandringspolitiken. De medlemsstater som samlas i rådet försöker att hävda ett (relativt) restriktivt synsätt, medan kommissionen hela tiden lägger fram mycket ?öppnare? förslag. Man skulle kunna tro att de inspirerats av tanken att invandrarnas och flyktingarnas rättigheter är överordnade EU-medborgarnas rätt till säkerhet.
Europaparlamentet visar här tydligt på vilken sida man står. Vidare kräver man uttryckligen att parlamentet snarast skall anta slapphänta förslag från kommissionen om återförening av familjer och rättigheter för varaktigt bosatta invandrare. Man påpekar till och med att dessa rättigheter ?så långt som möjligt skall närma sig EU-medborgarnas rättigheter?.
Enligt Nicefördraget (som beslutades av ländernas regeringar!) skall dessa frågor tyvärr snart avgöras genom beslut med kvalificerad majoritet i rådet. Det blir ännu ett trumfkort för kommissionen när den vill driva igenom sina förslag.

Bonde och Sandbæk (EDD)
Vi röstar på det hela taget emot Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraternas, Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupps och Europeiska socialdemokratiska partiets grupps gemensamma resolution avseende asyl- och invandringspolitiken. Vi är motståndare till att Europeiska unionen skall ha inflytande på detta område. Det bör vara medlemsstaternas uppgift att själva bestämma. Vi kan dock stödja de delar av resolutionen där man behandlar flyktingarnas och invandrarnas sociala och humanitära situation och tar sikte på att förbättra denna.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Vi har röstar för GUE/NGL-gruppens resolutionsförslag och mot den gemensamma resolutionen. De som skrivit under denna visar än en gång att de bara bekymrar sig om den fria rörligheten för varor, och inte om människors fri- och rättigheter.
Vi är mot en taggtrådsinhägnad Europafästning, oavsett om taggtråden sätts upp mot människor som flyr undan förtryckarregimer och söker en fristad, eller mot dem som helt enkelt flyr undan fattigdom.
Vad beträffar de ord om hållbar utveckling som vi serveras, för att tusentals kvinnor och män inte skall försöka fly från sina länder för att komma undan fattigdomen, så liknar de ren bluff. Medan en hållbar utveckling avlöses av en annan fortsätter bara klyftan mellan de plundrande imperialistiska länderna och de fattiga länderna att öka.
Mot den eviga refrängen i flertalet av resolutionerna om ?kampen mot den olagliga invandringen?, ställer vi behovet av att ge alla så kallade olagliga invandrare en rättslig ställning.
Vi upprepar också kravet att alla som bor och arbetar i Europeiska unionen skall ha samma rättigheter som medborgarna i EU:s medlemsstater - däribland rätten att delta i val - och samma friheter - däribland rätten till fri rörlighet.

Kirkhope (PPE-DE)
Brittiska konservativa ledamöter har konsekvent varit emot en gemensam invandrings- och asylpolitik och vi anser att denna politik bör avgöras av medlemsstaterna. De brittiska konservativa ledamöterna kommer därför att rösta mot denna resolution.

Lund och Thorning-Schmidt (PSE)
Vi har i dag i Europaparlamentet röstat för den gemensamma resolutionen (B5-0031/2003) om invandrings- och asylpolitik. Detta förslag innefattar flera bra beståndsdelar som kan innebära en förbättring av invandrings- och asylpolitiken inom Europeiska unionen.
Vi är dock medvetna om att frågan rör förhållanden som omfattas av avdelning IV i EG-fördraget och inte gäller för Danmark, jämför protokollet om Danmarks ställning.

Roure (PSE)
Även om rådet i Tammerfors i oktober 1999 fastställde ramarna för en gemensam politik i asyl- och invandringsfrågor, måste man konstatera att vi inte har gjort några större framsteg och att vi absolut måste vidta de åtgärder som krävs, framför allt för att sätta stopp för den olagliga invandringen och människohandeln.
Vi måste förbättra vårt flyktingmottagande så att presumtiva flyktingar inte längre frestas att tillgripa olagliga metoder. I juni 2002 åtog sig Europeiska rådet i Sevilla att påskynda genomförandet av det program som antogs i Tammerfors. Vi kräver därför att rådet uppfyller sina åtaganden och slutar att lägga hinder i vägen för de väntade framstegen. Vi kräver ett snabbt och effektivt genomförande av slutsatserna från Sevilla och vi beklagar att en gemensam invandringspolitik ännu inte har införts. Vi måste reagera snabbt, för vi kan inte längre blunda för de tragedier som för närvarande utspelar sig i våra medlemsstater.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Jag röstade med nöje för betänkandet mot djurförsök med kosmetika av Dagmar Roth-Behrendt. Hur kommer det sig att jag röstade för? Jag måste säga att fiskarna, som jag länge har hjälpt och stött i de betänkanden som handlar om dem, har spridit ut att Fatuzzo hjälper och lyssnar på djuren, och således har många andra djurarter fått reda på detta. Och därför bad många av dessa varelser att jag - med mina små resurser, med min röst - skulle se till att dessa försök upphör, eftersom de inte uppskattar dem så värst. De bad mig också göra vad jag kunde för att deras skinn inte skall bli till pälsar: också detta är viktigt och bör snart bli verklighet. För dagen har vi uppnått det jag röstade för, vilket återfinns i förlikningsförfarandet om Roth-Behrendts betänkande.

Darras (PSE)
Denna sjunde ändring av direktiv 76/768/EEG om kosmetiska produkter har en väsentlig karaktär. Genom förslaget vill man nämligen åstadkomma en tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosmetiska produkter, och därutöver är huvudsyftet att i Europeiska unionen införa ett permanent och slutgiltigt förbud mot testning av färdiga kosmetiska produkter på djur.
Detta syfte skulle ha kunnat förbli en from förhoppning om inte parlamentet hade krävt att man samtidigt skall införa ett omedelbart förbud mot testning av färdiga kosmetiska produkter och ingredienser på djur, i de fall då alternativa testmetoder har godkänts av Europeiska centret för validering av alternativa metoder, och ett förbud mot saluföring av kosmetiska produkter som har testats på djur. Jag tror nämligen att ett samtidigt införande av dessa båda förbud är det enda verkligt effektiva sättet att stimulera införandet av alternativa testmetoder.
Med hänvisning till försiktighetsprincipen tror jag slutligen att det är nödvändigt att användning av cancerframkallande, mutagena eller reproduktionstoxiska ämnen, som beroende på deras potentiella risker klassificeras i kategori 1, 2 och 3, förbjuds i kosmetiska produkter.

Moreira da Silva (PPE-DE)
Europaparlamentet har slagits för en utvidgning och fördjupning av direktivet om kosmetiska produkter, speciellt när det gäller djurförsök. Här har parlamentet förespråkat följande: Förbud mot djurförsök från och med 2004, förbud mot försäljning av produkter som har testats på djur fem år efter att detta direktiv har antagits, främjande av alternativa testmetoder. Tyvärr var Europeiska kommissionens ståndpunkt från början att förbjuda djurförsök i Europa i stället för att förbjuda saluföringen. Jag gratulerar till att såväl rådet som kommissionen under förlikningsförfarandet har följt Europaparlamentets linje och uppnått ett avtal som föreskriver ett förbud för tester och saluföring för största delen av testmetoderna, inom en tidsperiod på sex år, och för tester där det ännu inte finns några alternativa testmetoder en genomförandeperiod för förbudet på tio år.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! I punkt 55 i Swiebels betänkande, som församlingen har antagit, kräver man på de sista två raderna att det på grundval av Amsterdamfördraget snarast skall författas ett direktiv som innebär att alla de andra formerna av diskriminering som ännu inte har reglerats, vilka framgår av artikel 13, skall förbjudas, däribland diskriminering av medborgare på grund av ålder eller funktionshinder. I Italien har vi fortfarande en lag som nekar äldre medborgare invalidpension, fastän yngre medborgare har rätt till sådan pension. Jag tror inte att den ålder man har när man insjuknar spelar någon roll: man blir lika sjuk ändå. Jag tycker inte att det är någon skillnad på unga och gamla som inte har någon inkomst. Jag tycker speciellt att det är diskriminering att inte ge en europeisk medborgare invalidpension bara för att hon är äldre än 65 år, när pensionen utgår innan dess, och därför röstade jag mycket gärna för detta betänkande.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! En tillfällig vänstermajoritet på fem röster har i dag skadat frågan om de mänskliga rättigheterna. Jag anser att man kan ha de mest skilda uppfattningar om alla politiska frågor, men en sådan polarisering i fråga om mänskliga rättigheter håller jag i sak för extremt skadlig. I stället för att dela in kammaren i två lika stora ideologiska läger som stångas sinsemellan bör vi, med stadgan om de grundläggande rättigheterna som utgångspunkt, agera seriöst och i samförstånd mot faktiska kränkningar av de mänskliga rättigheterna och mot diskriminering. Jag menar att frågan om de mänskliga rättigheterna är mycket viktigare än så för en rättslig gemenskap som är enad kring just dessa rättigheter. Därför har jag röstat emot betänkandet. Det är inte så att allt som det står mänskliga rättigheter på verkligen innehåller mänskliga rättigheter. Om vi vill dra upp regler för hur munkarna i Athos skall organisera tillgången till sina kloster, om vi vill förordna om religiösa samfund, om vi vill tvinga på medlemsstaterna vissa definitioner av äktenskap och familj, som många av oss - däribland jag - verkligen förkastar, då har detta inte med mänskliga rättigheter att göra, utan med ideologi. Och ideologi hör inte hemma i ett sådant betänkande.

Santini (PPE-DE).
Herr talman! Som har nämnts har detta parlament med ynka fem rösters övervikt lagt ett av de mest nedslående, liksom skamliga, kapitlen i vårt arbete här till historien: ett betänkande som hade titeln ?om situationen för de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionen? och som tvärtom kränkte, eller kränker, många av de rättigheter som ligger medborgarna närmast om hjärtat. En av dem alla är familjen som institution, som minst sagt ställs på huvudet i detta betänkande, där man sätter upp samboförhållanden mellan män och kvinnor av samma kön och rätt till adoption för ensamföräldrar eller homosexuella som modell för framtidens familjer. Och sedan anför man också just Nederländerna som förebild, ett land där man förutom allt detta också har laglig eutanasi och fria droger.
Om detta är den samhällsmodell som parlamentet förfäktar i dag är jag inte med på noterna och - detta är den svaga punkten - det är inte heller majoriteten av medlemsländerna: det är bara två eller tre som indirekt kommer att följa den nederländska modellen. Nu kommer det att uppstå ett institutionellt impasse, eftersom varken kommissionen eller rådet är beredda att acceptera denna inriktning - det har de redan sagt. Vi har gått miste om ett tillfälle att vara konsekventare och klokare.

Evans, Robert J.E. (PSE).
Ledamöterna från brittiska Labour och jag har röstat för Swiebels betänkande, som på det hela taget tjänar ett värdefullt syfte. Alla medlemsstater måste vara tillräckligt starka och trygga i sig själva för att tåla kritik. Detta innebär inte att varje kritik automatiskt bör accepteras som giltig. Betänkandet bygger på andrahandsinformation från icke-statliga organisationer och andra organisationer. Därför har ett antal smärre faktafel smugit sig in.
Förenade kungariket tar alla anklagelser om våld och rasism från offentliganställda tjänstemän på stort allvar. Alla anklagelser undersöks noggrant och åtal väcks.
Fängslandet av utlänningar som misstänks för terrorism är en mycket allvarlig fråga. Ibland krävs dock exceptionella åtgärder för att möta potentiella hot mot den nationella säkerheten. Det var verkligen aldrig meningen att 1951 års Genèvekonvention skulle skydda terrorister och därför är det rätt att göra ett undantag för dem.
Även om den inte är perfekt så söker Förenade kungarikets lagstiftning främja arbetstagares rättigheter och uppmuntrar arbetsgivare att alltid behandla anställda med vederbörlig hänsyn. De anställda har även rätt att söka laga gottgörelse om så är lämpligt.
När det gäller moderskapsrättigheter i Förenade kungariket har alla gravida kvinnor rätt till 18 veckors ledighet, som kan påbörjas upp till 11 veckor innan barnets födelse.
Så vi har vissa reservationer beträffande betänkandets exakthet men vi välkomnar det och har röstat för.

Alavanos (GUE/NGL)
 Resolutionen om de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionen är på det hela taget positiv. Det finns dock vissa problematiska punkter, som punkt 78 om det begränsade tillträdet till berget Athos. Jag anser att man i ett fall som detta kan tumma på kvinnornas rättigheter, men aldrig när det gäller frågor som sysselsättning, lika lön, våld i hemmet eller bekämpning av människohandel. Jag tycker inte att det går att tala om fri rörlighet på den där smala landremsan, där man har en egen tidsuppfattning och följer sedvänjor och traditioner som är tusentals år gamla. Snart kommer vi att kräva etablerings- och näringsfrihet och översvämma klostren med Coca Cola-kiosker.
I en värld som likriktas och blir allt ytligare måste vi värna den kulturella rikedom som kommer från det förflutna - utan att påverka dagens samhälle - och låta människorna på berget Athos leva vidare genom tiden i sin egen takt.
Det faktum att punkt 78 togs med får mig dock att rösta emot betänkandet i dess helhet.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Karlsson, Theorin (PSE)
 Vi svenska socialdemokrater avger denna röstförklaring angående följande punkter:
Punkt 23: 
Vi är emot att använda uttrycket ?påtvingad prostitution?. Vår åsikt är att prostitution alltid är påtvingad. Bakom prostitution finns alltid tvång, beroende och utnyttjande. Man kan inte tala om frivillig prostitution och därför inte heller om påtvingad.
Punkt 67: 
Vi anser att Sverige skall underteckna ILO-konventionen nr 169 om ursprungsfolkens rättigheter. En anslutning till konventionen kräver dock en anpassning av svensk rätt. Bland annat måste man tydligt identifiera omfattningen av den mark som samerna traditionellt innehar eller nyttjar. En särskild utredning - gränsdragningskommissionen för renskötselområdet - har regeringens uppdrag att fastställa omfattningen av dessa områden. Utredningen skall vara klar vid slutet av 2004 och skall sedan på remiss. Det innebär att det dröjer några år innan en svensk ratificering är möjlig.
Punkt 133: 
Sverige blir i motiveringen till punkt 133 utpekat i samband med två uppmärksammade dödsfall där polisens, åklagarens, och rättsläkarens agerande har fått hård kritik. Vi vill tydliggöra att den svenska regeringen har reagerat på kritiken och tillsatt en utredning som blev klar förra året. Utredningen har genomförts utifrån ett uttalat medborgarrättsperspektiv och är på olika punkter kritisk till brottsutredningen.

Angelilli (UEN)
Jag tycker inte att försvaret av de grundläggande rättigheterna kan och får bli ett ideologiskt banér för en eller annan grupp, utan att det skall vara någonting som förenar alla medborgare. När man läser Swiebels betänkande framgår det däremot att detta viktiga engagemang för allas rättigheter har förvandlats till anklagelser mot somliga: särskilt mot Italien och mot dem i Italien som har dristat sig till att rösta tvärt emot vad föredraganden vill.
Också när det gäller värnandet av familjen och de värden som sammanhänger med den intar man i betänkandet en sekteristisk och partisk ståndpunkt, som visserligen är legitim för en politisk grupp men som inte kan och inte får bli en gemensam ståndpunkt för Europeiska unionen. Bortsett från de religiösa aspekterna - som jag dock inte tycker att man kan ignorera helt, mot bakgrund av den vikt som den kristna kulturen har i Europa - glömmer man i betänkandet fullständigt bort den stora sociala och fostrande betydelse det traditionella äkta paret otvetydigt har, som en grundläggande beståndsdel i den väv som håller samman samhället. Man skall absolut försvara den enskildes rätt att ha vilken relation som helst, men de europeiska institutionerna kan, enligt min mening, inte jämställa dessa relationer med den samhälleliga institution som familjen i traditionell mening är.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Arvidsson, Grönfeldt Bergman, Stenmarck och Wachtmeister (PPE-DE)
 Den moderata delegationen i Europaparlamentet anser att det är oerhört viktigt att det varje år skrivs ett parlamentsbetänkande om hur EU:s medlemsstater lever upp till de mänskliga rättigheterna. Mänskliga rättigheter är den viktigaste grundstenen för det europeiska samarbetet. Det är självklart att vi ställer minst lika hårda krav på våra egna länder som på kandidatländerna och andra länder utanför unionen.
Det är däremot olyckligt att betänkandet inte enbart fokuserar på grundläggande rättigheter utan även uttrycker vissa politiska önskemål. Oavsett om man håller med om dessa politiska visioner eller inte, riskerar denna metod att devalvera betydelsen av de grundläggande rättigheterna. Detta är skälet till varför vi inte kan rösta för betänkandet i sin helhet.
Dessutom röstar vi emot punkt 43, eftersom den är felaktigt formulerad. Naturligtvis är principen om att man inte skall kunna straffas för samma brott två gånger grundläggande. Detta innebär dock inte att fängelse och utvisning skall uteslutas som straff för allvarliga brott.
Vi motsätter oss också att EU lägger sig i frågor som rör former för familjerelationer, eftersom vi anser att familjepolitik i enlighet med subsidiaritetsprincipen är en nationell angelägenhet.

Balfe (PPE-DE)
Jag är djupt bekymrad över att läsa den kritik som riktas mot Förenade kungariket i detta betänkande. Jag konstaterar att de flesta Labourledamöterna röstade för de avsnitt som berör Förenade kungariket och jag kan mycket väl förstå deras misströstan efter bara fem år med en Labourregering. 
För egen del kände jag mig tvungen att rösta mot betänkandet. Kanske borde Labourledamöterna ena sig kring parollen ?Det kan bara bli bättre? vid nästa val.

Berthu (NI)
Det årliga betänkandet om situationen för de grundläggande friheterna i Europeiska unionen som lades fram i dag är en text utan slut, som mycket ofta går utanför parlamentets befogenheter, och som försöker skuldbelägga medlemsstaterna, som vore de i detta avseende farliga och återfallsbenägna brottslingar, när vi tvärtom hör till ett område av världen där dessa rättigheter åtnjuter ett gott skydd.
Vi har följaktligen röstat för ändringsförslag 49 som föreslår en alternativ resolution som sammanställts av vår kollega Ribeiro e Castro. Det är en kortare text, som kritiserar Europaparlamentets expansionspolitik och styr våra diskussioner till dagens verkliga problem. Främst i raden av dessa står terrorism, människohandel, sexuellt utnyttjande av barn, förakt för familjen och andra, bara alltför verkliga problem.
Som man kunde befara har parlamentet framhärdat med sin ursprungliga resolution, och kompletterat sina tidigare galenskaper med att bevilja gifta homosexuella par samma rättigheter som familjer, helt slopa dubbla straff och olika åtgärder som syftar till att ytterligare mjuka upp asylpolitiken och tvärtom begränsa möjligheterna till utvisning. Vi har således röstat mot.

Bonde och Sandbæk (EDD)
Vi har i dag röstat för punkt 41 i Swiebels betänkande, eftersom vi vill att Europeiska unionens gemensamma asylpolitik - om den nu beklagligtvis kommer att antas - skall baseras på både humanism och respekt för internationella konventioner. Vi vill även att de mänskliga rättigheterna skall vara och förbli en orubblig utgångspunkt. Principiellt anser vi dock inte att man bäst uppnår detta genom att skapa en gemensam europeisk flyktingpolitik förankrad i den överstatliga första pelaren.
Junirörelsen röstar också för hela betänkandet, eftersom de mänskliga rättigheterna inom Europeiska unionen naturligtvis skall respekteras, och kanske till och med utökas. Detta trots att vi inte vill ha någon gemensam asylpolitik, någon inskrivning av stadgan om grundläggande rättigheter eller ett upprättande av en människorättsagentur inom Europeiska unionen.
Junirörelsen arbetar för att stödja och förbättra förhållandena när det gäller de mänskliga rättigheterna såväl inom som utom Europeiska unionen. Vi stöder alla människors rätt till ett värdigt liv, men vi anser inte att det nödvändigtvis måste vara så att detta bäst uppnås i Europeiska unionens regi.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Arlette Laguiller kritiserade i sitt inlägg de snäva ramarna för detta betänkande, liksom vissa av de ställningstaganden som görs där och som är oacceptabla, framför allt när det talas om kampen mot olaglig invandring.
Att vi ändå har röstat för detta betänkande beror på att de rekommendationer som går i rätt riktning - och som försvarar grundläggande rättigheter, som kritiserar rasism och främlingsfientlighet och som motsätter sig dödsstraff - retar gallfeber på de mest reaktionära partierna i denna kammare. Och vi vill inte att vår röst direkt eller indirekt skall kunna förknippas med dessa människors röster.

Boudjenah (GUE/NGL)
Medlemsstaterna och EU har tagit för vana att ge lektioner i demokrati och försvar av de mänskliga rättigheterna överallt i världen. Oftast brukar denna metod kombineras med krav på en avreglerad marknad och konkurrens.
Efter att ha läst Swiebelbetänkandet har medlemsstaterna även anledning att sopa rent framför sin egen dörr. Genom betänkandet avslöjas ett stort antal kränkningar av de mänskliga rättigheterna i EU. Inte ett enda land kommer undan! Könsdiskriminering och diskriminering riktad mot minoriteter, som romerna, polisvåld, bedrövliga förhållanden i fängelser och på polisstationer, rasistiska handlingar och rasistiskt våld, att grundläggande rättigheter ifrågasätts i terroristbekämpningens namn, ny säkerhetspolicy och repressiva metoder på invandrings- och asylområdet, för att inte tala om kränkningarna av de sociala rättigheterna och de ofta förekommande kränkningarna av de fackliga rättigheterna.
I betänkandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor tar föredraganden stöd av ett stort antal exempel och nöjer sig inte med att kritisera. Regeringarna uppmanas att handla och detaljerade förslag och rekommendationer läggs fram inom många områden. Tillsammans med min grupp gläder jag mig åt att majoriteten i parlamentet har antagit betänkandet, som ytterligare förbättrats genom att ändringsförslagen från min grupp antagits.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Casaca (PSE)
I betänkandet framförs kritik och beröm angående de mänskliga rättigheterna i Portugal, som vi anser är sanna och balanserade. Det vore inte acceptabelt om de portugisiska myndigheterna inte tog vederbörlig hänsyn till detta, med förevändningen att statens rätt är viktigare än medborgarnas rättigheter, och detta är skälet till att jag har röstat för betänkandet.
Betänkandets motivering innehåller mindre noggrann information som dock inte har påverkat denna röst, då jag tycker att den inte har varit viktig för dess innehåll och för att omröstningen inte gällde denna information och den inte kommer att publiceras.
Liksom de lokala, regionala eller nationella institutionerna måste även de europeiska institutionerna vara fria att inta en hållning, kritisera eller berömma arbetet i institutioner på en annan nivå än deras egen. Ett betänkande om de mänskliga rättigheternas situation i Europeiska unionen som inte värderar Europas lagstiftning och agerande är dock inte ett betänkande om Europeiska unionen, utan bara ett betänkande om medlemsstaterna.
Detta betänkande om medlemsstaterna måste därför följas av ett annat av större betydelse, som bedömer de europeiska institutionernas arbete när det gäller de mänskliga rättigheterna.

Cornillet (PPE-DE)
De grundläggande rättigheterna är centrala för vårt politiska engagemang. Därför kunde vi inte rösta för detta betänkande. Förra året antog parlamentet en metod som omfattade antagandet av stadgan, inrättandet av resurser, däribland nätverket av sakkunniga, och ett gemensamt arbete mellan de tre föredragande, i syfte att uppnå konsensus.
Denna metod har inte följts och detta betänkande är mer en spegling av vad föredraganden anser än resultatet av en genomgripande analys. Det behandlar hela stadgan, och inget annat, och är alltså en analys som går igenom artikel för artikel och land för land. Det var ett tillfälle för parlamentet att tillförsäkra sig kontroll över medlemsstaterna.
Stadgan och inget annat, det vill säga artiklarna som de ser ut, och inte som vi skulle vilja att de såg ut. Detta betänkande får inget inflytande över stadgan, eftersom endast ett nytt konvent kan förändra artiklarna.
Jag beklagar att betänkandet går längre än stadgan i sina rekommendationer, och det är bara att beklaga att man i sin militanta iver har ersatt strävandet efter konsensus med den provocerande och överdrivna tonen i vissa förslag. Dessutom är det fullkomligt onödigt att ägna sig åt överbudspolitik.
Detta betänkande kunde ha mötts av förväntan av pressen och av fruktan från medlemsländerna. Men eftersom dess upphovsmän inte kunnat enas kring det, kommer det att landa på de onödiga betänkandenas sophög.

Ducarme (ELDR)
Det går inte att separera medborgarskapet från deltagande i ett lands politiska liv. Medborgarskapet är ett tecken på att man tillhör en särskild grupp, inte bara i strikt juridisk mening, utan även på ett mycket praktiskt plan.
Rätten att delta i lokala val är ett sätt att delta. Tredjelandsmedborgare kan redan, på många olika sätt, delta i samhällslivet inom Europeiska unionen. Att ge dem rösträtt på lokal nivå är att tillerkänna dem en ytterligare rättighet, men med detta erkännande följer också skyldigheter som är förbundna med rättigheten.
Därför bör beviljandet av rätten att delta i lokala val för tredjelandsmedborgare som kan visa att de har varit bosatta i landet i minst fem år vara kopplat till ett frivilligt åtagande från deras sida. Detta åtagande skall bekräfta att man ansluter sig till de demokratiska värderingarna och mänskliga rättigheterna, enligt hur de formuleras i exempelvis nationella grundlagar och författningar samt i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna från 1950, som i synnerhet skyddar religionsfrihet, och förbjuder varje form av diskriminering grundad på religion, kön och ras.
Medborgarskapet måste definieras genom ett visst sätt att uppträda som samhällsmedborgare, såväl som genom ett aktivt och dagligt deltagande i samhällslivet.

Eriksson, Herman Schmid och Sjöstedt (GUE/NGL)
 Vi anser betänkandet vara mycket bra och röstar därför för det. Vi delar dock inte föredragandens absoluta övertygelse att den enda, grundläggande möjligheten att åstadkomma hållbarhet beträffande mänskliga rättigheter i Europeiska unionen skulle vara att införa rättighetsstadgan i kommande fördrag.

Figueiredo (GUE/NGL)
Vi tar klart avstånd från det perspektiv i resolutionen som syftar till att ge stadgan om grundläggande rättigheter ett ?konstitutionellt? värde, något den inte har, och vi vill påminna om den kritik vi riktade mot dessa försök och mot det bakåtsträvande innehållet i rättigheterna som den innehåller beträffande dess antagande under toppmötet i Nice, vilket andra då stödde och nu stöder.
Vi tar klart avstånd från en vision om kontroll och inblandning i medlemsstaternas inre angelägenheter, vilken förstärks i Nicefördraget, vilket vi då kritiserade medan andra stödde det och stöder det.
Vi glömmer inte heller metodaspekterna i hela processen och anser att den framlagda resolutionen listar en rad rekommendationer - och här vill vi understryka att det endast handlar om rekommendationer - som vi anser i allmänhet försvarar grundläggande rättigheter, bl.a. när det gäller frihetsområdet, invandrares rättigheter, den fria rörligheten, rätten till privatliv, till information, att inte diskrimineras, jämställdhet mellan män och kvinnor, rätten till barndom, rättigheter för funktionshindrade, de sociala rättigheterna, främst genom en värdering av den reviderade europeiska sociala stadgan, och ILO-konventionerna, samt tillgång till rättsväsendet.
Därför har vi röstat för betänkandet.

Katiforis, Zorba, Karamanou, Koukiadis, Malliori, Mastorakis, Baltas, Souladakis, Tsatsos (PSE)
Resolutionen i Joke Swiebels betänkande är särskilt negativ när det gäller Grekland. På de flesta punkter där kritik framförs eller Grekland uppmanas att förbättra sig har dock antingen de nödvändiga ändringarna av den grekiska lagstiftningen redan gjorts - och den erforderliga förbättringen alltså kommit till stånd - eller så har de första stegen i modifieringen av lagstiftningen redan tagits.
Vi anför det följande som några exempel på detta:
1. Vi uppmanas (se punkt 17) att avskaffa dödsstraffet. Man nämner dock inte tre saker:
a) Dödsstraffet har avskaffats, med undantag för i den militära strafflagen, där det endast kan tillämpas vid brott i krigstid.
b) Lagförslaget om att avskaffa dödsstraffet även i den militära strafflagen är redan färdigt.
c) Dödsstraff verkställs inte i de fall de trots allt har utdömts.
2. Vapenvägrare:
a) Den nya bestämmelse som medger befrielse från vapentjänst ingår redan i en författningsskrivelse.
b) I den grekiska lagstiftningen begränsas denna särbehandling inte längre till vägrare som anför religiösa skäl, utan den har utvidgats även till vägrare som anför allmänna samvetsskäl.

Kirkhope (PPE-DE)
De brittiska konservativa ledamöterna anser att detta betänkande är en upprörande inblandning i Förenade kungarikets och andra medlemsstaters inre angelägenheter. De oförsvarliga angreppen på värdefulla offentliganställda tjänstemän som poliser och fängelsevakter är fullständigt oacceptabla och kan inte bestyrkas. Verkligheten är att vi lever i en farlig värld där vår frihet hotas av terrorister, diktatorer och våldsamma brott.
Den brittiska allmänheten har rätt att förvänta sig att deras valda företrädare skall försvara och skydda dem och inte lämna dem utan skydd på dessa livsviktiga områden.
Betänkandet kastar en skugga över Europeiska unionen. I sitt betänkande ger Swiebel uttryck för sina egna personliga åsikter om mänskliga rättigheter. Brittiska konservativa europaparlamentariker uppmanar parlamentets organ att se till att framtida betänkanden av detta slag anförtros någon som griper sig an frågan på ett mindre personligt och mera objektivt sätt.

Lang (NI)
Som varje år och samma dag sitter vi här nu med Europaparlamentets traditionella betänkande om situationen för de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionen. Utöver den sedvanliga klagosången ställer sig det betänkande vi föreläggs än en gång bakom de invandringsvänliga, människorättsivrande, anarkistiska, antinationella och kolonialistiska lobbygruppernas fixa idéer.
Således innehåller betänkandet ett representativt urval av villfarelser: alltifrån erkännandet av utlänningars rösträtt och valbarhet till kvotering för att ge utlänningar tillträde till arbetsmarknaden, rätten för homosexuella att gifta sig, slopande av den nuvarande franska åldersgränsen för giftermål, som ligger på 15 år för flickor och på 18 år för pojkar, samt att tolkningen av begreppet nationell minoritet skall utökas till att omfatta alla etniska minoriteter.
Men detta betänkande skulle ändå bara vara sorgligt banalt, om det inte inslängt bland alla dessa beaktandemeningar fanns ett krav på att upphäva det sedan 1045 gällande förbudet för kvinnor att beträda Athosberget, en grekisk helgedom för ortodoxa munkar. Föredraganden anser att ett sådant förbud strider mot principen om icke-diskriminering och jämställdhet! När är det dags att införa obligatorisk samundervisning för kvinnor och män i våra kloster?

Meijer (GUE/NGL)
Den som fastställer grundläggande rättigheter inom Europeiska unionen måste veta om dessa rättigheter efterlevs på ett seriöst sätt av berörda myndigheter. Joke Swiebel har mycket förtjänstfullt kartlagt de mångfaldiga missförhållandena inom Europa på området för mänskliga rättigheter. Hon fäster med rätta uppmärksamheten på överträdelser från polisen, missförhållanden i fängelser, diskriminering av etniska minoriteter, fel vid rättegångar i brottmål och rester av ojämlik behandling av kvinnor och män. Detta gäller också barnarbete, icke EU-medborgares tillgång till arbetsmarknaden, svårigheten att beviljas medborgarskap i det land där man bosatt sig och avsaknaden av rösträtt för den som ännu inte förfogar över detta medborgarskap. Medlemsstater i EU visar sig inte ratificera internationella fördrag om nationella minoriteter, gränsöverskridande television, den europeiska reviderade sociala stadgan och statusen för adopterade och utomäktenskapligt födda barn. Minderåriga sätts in som barnsoldater. Överdrivna auktoritära säkerhetsåtgärder, som nu rättfärdigas med hänvisning till den aktuella faran för terrorism, hotar att bli av långvarig karaktär. Vi behöver denna inventering för att på ett bättre sätt kunna få ett slut på missförhållanden. Det är anmärkningsvärt att detta självklara betänkande antogs med endast 25 röster mot 20 i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. En stor minoritet inom detta parlament vill uppenbarligen inte bekämpa de befintliga överträdelserna av de grundläggande rättigheterna.

Pasqua (UEN)
Under hela min tid som parlamentsledamot kan jag inte minnas att jag någonsin läst en lika befängd text som den som i dag föreläggs oss av Swiebel.
Givetvis finner man de federalistiska påhitten om att stadgan om de grundläggande rättigheterna skulle ha bindande karaktär och att den eventuellt kan omvandlas till ett förord i en illusorisk europeisk konstitution. Men utöver denna aspekt av frågan - redan den i princip oacceptabel - är det idén att använda denna stadga som ett instrument mot medlemsstaterna som väcker indignation.
Att använda sig av stadgan om de grundläggande rättigheterna för att väcka talan mot medlemsstaterna och i slutänden tvinga fram seder och bruk och ibland till och med avvikande beteenden som är helt främmande för vårt gemensamma judiska och kristna arv i alla nationella rättsordningar. Detta är föredragandens öppet deklarerade mål.
Den legitima kampen för respekten för de mänskliga rättigheterna får inte blandas ihop med osunda hjärnspöken, och detta utan hänsyn till det allmänna bästa.
Min grupp har lämnat in ett alternativt resolutionsförslag, i ett enda syfte: att rädda kammarens heder som redan blivit tillräckligt misskrediterad genom att detta befängda Swiebelbetänkande antagits i utskottet, ett betänkande som är ett verkligt destillat av det mest kväljande innehållet i människorättsivrarideologin.

Ribeiro e Castro (UEN)
Det finns inget som en god politisk kamp. Demokratiskt sett gratulerar jag Swiebel till hennes slutliga framgång. Men den knappa skillnaden i röstetal genom vilket mitt eget förslag till alternativ resolution inte antogs i kammaren (med bara 23 rösters skillnad) och den oerhört lilla majoritet som antog slutresolutionen (bara fem rösters övervikt) illustrerar väl att man valt fel väg att gå. Det för inget gott med sig för det europeiska bygget att vi i en så viktig fråga för traditionen, historien och européernas enhällighet, är så djupt splittrade, vilket leder oss till en radikala konfrontationer. I själva verket kan den som läser den antagna resolutionen tro sig befinna sig under en fruktansvärd förföljelsesituation, som under några av de mörkaste diktaturerna under 1900-talet! Föredragandens metodförskjutning (och den knappa majoriteten) ledde till sådana överdrifter av värderingarna att de visar ett totalt förakt för det faktum att Europeiska unionen är en av de få privilegierade regionerna i hela världen när det gäller de mänskliga rättigheterna och respekten och garantierna för dessa. Vi avvisar kort sagt själva den verklighet som alla känner till och vi försätter oss i en löjlig situation, genom att ge efter för en sekteristisk vänsteragenda. Det är ingen god tjänst: varken för Europa eller för de mänskliga rättigheterna.
Slutligen är jag glad över att vi tog initiativ till ett allmänt alternativt förslag: Med tanke på att UEN-gruppen bara består av 22 ledamöter ger de 246 rösterna förslaget fick i kammaren en bra vink om dess relativa framgång, som ett instrument för politiskt klargörande och för att slå fast skillnaderna.

Sacrédeus (PPE-DE)
. Jag har röstat emot betänkandet.
Det framstår som unikt i Europaparlamentets historia att en föredragande presenterar ett betänkande om mänskliga rättigheter, vilket på goda grunder blir så hårt kritiserat, och samlar en så påfallande knapp majoritet (274 ja-röster, 269 nej-röster och 14 nedlagda röster).
Betänkandet är ett uttryck för ett partipolitiskt selektivt val. Människorättsbegreppet missbrukas. Det sker genom att föredraganden går långt vid sidan av och utöver betänkandets utgångspunkt och uppgift (exempelvis familjelagstiftning eller grekiska munkars egendomsrätt på Athos), vilken är stadgan om de grundläggande rättigheterna i EU. Därmed späds och tunnas människorätten ut och devalveras i värde. Detta är nog så allvarligt.
Jag ställer mig mycket frågande till hur väl underbyggt det långtgående påståendet i punkt 133 är att det i sju medlemsstater i EU, däribland Sverige, skulle råda ett ?klimat av straffrihet? avseende förseelser och våldshandlingar från polis och fängelsepersonal.
Vi europeiska kristdemokrater lyckades dock avlägsna punkt 83 (279 ja-röster, 259 nej-röster och 9 nedlagda röster) med uppmaningen till medlemsstaterna ?att öppna äktenskapet för personer av samma kön? då detta inte är en EU-angelägenhet.

Sanders-ten Holte (ELDR)
Jag skulle gärna vilja gratulera Joke Swiebel till hennes förträffliga arbete. Också jag är besviken över att 13 av de 15 medlemsstaterna inte verkar uppfylla sin plikt att lämna periodiska rapporter till de för detta inrättade tillsynskommittéerna om situationen för de mänskliga rättigheterna i sitt land. Som EU skall vi fungera som en förebild, och vår trovärdighet i tredje länder hotas i annat fall.
Som ordförande för den tvärpolitiska gruppen för regionala språk och minoritetsspråk vill jag gärna understryka vad det betyder för folk att få använda regionala språk och minoritetsspråk. Språket utgör en del av vår personliga och kulturella identitet och är därigenom en av våra grundläggande rättigheter. Det är den viktigaste kommunikationsformen mellan människor. Genom att stimulera användningen av minoritetsspråk förstärker man den sociala sammanhållningen på regional nivå. Av den anledningen har jag röstat för punkterna 66 och 68. Det är ett första steg.
EU har, enligt artikel 149 i Fördraget om Europeiska unionen, uppgiften att stödja den språkliga mångfalden. Detta är inte tillräckligt: det måste snabbt skapas en rättslig grund för regionala språk och minoritetsspråk i fördraget.
Språket är en viktig aspekt av vårt kulturarv, och det skulle vara synd om regionala språk och minoritetsspråk skulle gå förlorade på grund av försummelse och undertryckande.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Vi i Pensionärspartiet är övertygade anhängare av detta betänkande om Europeiska unionens insatser till stöd för övervakningen av de yttre gränserna i våra 15 stater, som snart blir 25 och strax därefter 27. Jag anser att det är viktigt att vi omedelbart ger ekonomiska resurser, stöd från Europeiska unionens sida, till framför allt dessa nya kandidatländer som, om två eller fyra år, kommer att utgöra unionens yttre gränser. Det står ju klart att det är här de svaga gränserna finns och att de första månaderna efter det att dessa stater, teoretiskt och praktiskt, träder in i Europeiska unionen, kommer att bli de mest riskabla i fråga om kränkningar av Europas nya yttre gränser.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! Jag har med glädje röstat för Pirkers betänkande eftersom det är en fortsättning på det arbete jag hade förmånen att göra 1998, då vi antog betänkandet - mitt betänkande var det då - om utvidgningen österut och inre säkerhet. Detta var första gången som idén om ett europeiskt gränsskydd utvecklades. Sedan dess har medlemsstaterna gjort viktiga framsteg genom den italienska genomförbarhetsundersökningen, och kommissionen genom detta meddelande - för vilket jag vill tacka kommissionär Vitorino. Detta är dock endast ett första steg i rätt riktning, och jag vill klart och tydligt säga att jag förespråkar arbetet för ett seriöst europeiskt gränsskydd, dvs. för en europeisk säkerhetsstyrka vid gränserna, som har gemensamt rättsligt underlag och som finansieras gemensamt. Allt annat vore ett lappverk. För det föreslagna utbildningsorganet rekommenderar jag att vi utnyttjar den polishögskola som föreslogs redan i betänkandet 1998 och som nu har börjat förberedas för att jämka samman resurserna och undvika dubbelarbete. Jag tror att vi då är på rätt väg. Brottsligheten är internationellt organiserad, och därför måste vi äntligen börja organisera brottsbekämpningen på gemenskapsnivå.

Berthu (NI)
När kommissionen i sitt meddelande av den 7 maj 2002 försökte få med sig medlemsstaterna i riktning mot en illa verklighetsförankrad, överstatlig (så kallat integrerad) förvaltning av de yttre gränserna, fick regeringarna ned den på jorden igen genom att anta en plan för förvaltningen av de yttre gränserna som innehöll praktiska och användbara åtgärder: utbyte av goda erfarenheter, operativ samordning, gemensam fortbildning, kompatibel utrustning, gemensam riskanalys ... Europaparlamentets Pirkerbetänkande ligger relativt nära denna linje, och det gör vi också, vilket vi förklarade redan i samband med Europeiska rådet i Sevilla i juni 2002.
I betänkandet verkar man dock beklaga att rådet kritiserat tanken på en integrerad europeisk gränsskyddskår, vilket var skälet till att vi lade ned vår röst vid omröstningen. En sådan överstatlig organisation av det yttre gränsskyddet skulle nämligen vara mycket kontraproduktivt, eftersom medlemsstaterna därigenom skulle fråntas ansvaret. Det är av avgörande betydelse att varje land fortsätter att bestämma över sina gränser.
Däremot är det bra om medlemsstater som på grund av sitt geografiska läge har stora kostnader i detta avseende, kostnader som deras grannländer i unionen drar nytta av, får tekniskt bistånd och ekonomiskt stöd från dessa länder i motsvarande omfattning. Den europeiska solidariteten bör här kunna komma till uttryck på ett bra sätt.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Föredraganden instämmer med kommissionen och rådet och vill att EU skall inrätta en integrerad förvaltning av medlemsstaternas yttre gränser. Detta är långt ifrån uppnått, med tanke på den rivalitet som råder mellan medlemsstaterna inom själva unionen. Men vad skall detta tjäna till? Mot vem och mot vad riktas åtgärden?
Det går ni inte närmare in på, för det skulle vara att erkänna att denna gemensamma förvaltning av gränserna inte alls syftar till att skydda Europas folk. Det sägs inte öppet, men syftet är istället att förvandla Europeiska unionen till en fästning som det skulle bli än svårare att ta sig in i för invandrare, fattiga och flyktingar.
Vi har självklart röstat emot detta betänkande.

Caudron (GUE/NGL)
Det är fråga om ett meddelande från kommissionen om en integrerad förvaltning av EU:s yttre gränser i syfte att garantera ett område för frihet, säkerhet och rättvisa.
Man kan självklart inte annat än välkomna inrättandet av en samordning mellan medlemsstaterna för att kontrollera de yttre gränserna. För att garantera säkerheten inom EU, i synnerhet efter utvidgningen, är det nämligen nödvändigt att säkra 
det ömsesidiga förtroendet mellan medlemsstaterna på gränsskyddsområdet, att bekämpa alla former av inre och yttre hot som terrorismen för med sig, och bekämpa illegal invandring.
Oavsett det kan jag inte ställa mig bakom det repressiva och säkerhetsorienterade synsätt som döljer sig bakom vissa av dessa förslag, även om, och särskilt som, detta synsätt för närvarande röner framgång inom EU, och framför allt i Frankrike. Vi är alltför benägna att bekämpa symtomen istället för de verkliga orsakerna till de farsoter som fattigdom och arbetslöshet utgör. Vi skall heller inte glömma att vi saknar en egentlig politik till förmån för invandrarna.
Ingen kan förneka att rätten till säkerhet är en grundläggande rättighet. Men ingen skall heller vara ovetande om att vi inte får offra övriga grundläggande fri- och rättigheter för att trygga denna rättighet.

Lund och Thorning-Schmidt (PSE)
I Europaparlamentet har vi i dag varken röstat för eller emot Pirkers betänkande (A5-0449/2002) om integrerad förvaltning av de yttre gränserna. Förslaget innehåller mycket som är positivt, men vi anser inte att tiden är inne för att upprätta en gemensam gränsskyddskår.
Samtidigt vill vi påpeka att frågan rör förhållanden som omfattas av avdelning IV i EG-fördraget och inte gäller för Danmark, jämför protokollet om Danmarks ställning.

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt (ELDR)
Schengensamarbetet har inneburit en ökad frihet för medborgarna att kunna resa i medlemsstaterna utan att visa pass vid de inre gränserna. Givetvis ställer en sådan reform krav på en mer effektiv kontroll av de gemensamma yttre gränserna. I detta sammanhang är det av yttersta vikt att nuvarande och kommande medlemsstater samarbetar nära för att säkerställa en likvärdig gränskontroll längs hela den yttre gränsen, särskilt genom utbildningsinsatser och gemensamma riktlinjer.
Vi är emellertid tveksamma till idén om en EU-finansierad gränsstyrka. Den nationella polisens monopol på brottsbekämpning och gränsbevakning inom medlemsstatens territorium är grundläggande och bör bevaras. Polis från andra länder bör inte ha befogenhet att agera i andra medlemsstater utom under mycket speciella omständigheter, vilket också anges i Schengenkonventionen. Dessa bestämmelser bör så långt det är möjligt även gälla gränskontroll.
Medlemsstaternas bestämmelser och traditioner vad gäller polisarbete, inte minst vad gäller förfaranden vid ID-kontroll och gripanden, skiljer sig åt i många avseenden. Med en gemensam gränsstyrka kan det finnas risk att dessa bestämmelser inte skulle respekteras fullt ut. Det ökade behov av personal som kan uppstå för att säkra en effektiv bevakning av EU:s yttre gräns bör istället kunna uppfyllas genom ekonomiskt stöd till berörda medlemsländers gränsmyndigheter.

Marques (PPE-DE)
Jag vill gratulera Hubert Pirker till det utmärkta betänkandet om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet ?om en framtida integrerad förvaltning av EU-medlemsstaternas yttre gränser? som jag stöder, särskilt det lämpliga i att inrätta en europeisk gränsskyddskår som, även utan att ersätta de nationella myndigheternas ansvar för förvaltningen av respektive yttre gränser, skulle göra det möjligt att samarbeta för att garantera unionens inre säkerhet och tillämpningen av principen om den fria rörligheten.
Jag vill också framhålla att jag är övertygad om att effektiviteten i förvaltningen av gränserna utan tvivel kommer att förbättras genom att vidta gemensamma åtgärder för förvaltningen av de yttre gränserna.

Martinez (NI)
EU har slopat sina inre gränser. Förutom den stora, inre marknaden, har vi det stora Schengenområdet. Vi kan röra oss fritt. I utbyte mot att alla dörrar till de 15 lägenheterna i EU-huset på detta sätt har tagits bort, hade de 380 miljonerna hyresgäster rätt till en effektiv portvakt i entrén till det gemensamma bostadshuset.
Men denna portvakt är inte längre i tjänst vid de yttre gränserna. I Almeria, i Brindisi, och så snart som i juni 2004 i Polen, på Cypern och i de baltiska länderna, kan allt passera fritt: narkotika, hallickar, invandring, människohandel, brottslingar, terrorister. Säkerheten garanteras inte längre. Föredraganden kräver radar- och satellitövervakning, en gemensam övervakningspolicy, fortbildning genom en sorts motsvarighet till den integrerade skattekontrollens Fiscalisprogram, fast på gränsövervakningens område, och givetvis den ofrånkomliga europeiska gränspolisen.
Här vill man ha en gränspolis, på samma sätt som andra vill ha en kustpolis. Inte ens den traditionella europeiska byrån saknas, som skall lösa alla problem. Den går under namnet SCIFA+, ett organ som skall ansvara för att samordna gränsskyddet. Under tiden läcker de yttre gränserna som såll, och låter allt passera. Och det är i grund och botten den enda effektiva lösningen. När Europa väl har svämmats över från öster och söder, då kommer vi inte längre att behöva övervaka gränserna, eftersom alla redan har kommit in.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Meijer (GUE/NGL)
Gemensam utbildning av tjänstemän, gemensam utveckling av radarutrustning, anskaffning av mobila övervakningsanordningar och en gemensam gränsskyddskår passar i ett annat slags Europa än det som EU hittills har gjort anspråk på att vara. Om EU utvecklar sig till en enda superstat ligger det nära till hands att det blir en enda utrikesminister, med en enda ambassad i varje land utanför EU:s gränser och med ett enda gemensamt säte i Förenta nationerna. Det märkliga är att ingen öppet förespråkar en sådan superstat. Medlemsstaterna vill vidmakthålla sina ambassader och sina säten i FN, och utrikesministrarna samordnar hellre sitt arbete genom ett gemensamt sekretariat än genom Europeiska kommissionen. Just på området för allt som har att göra med utländska förbindelser och försvar försöker vi visa att EU fortfarande består av 15 suveräna stater. Först när vi vill ha en enda superstat är det konsekvent att också välja ett gemensamt tillträdesförfarande för invandrare och besökare från länder utanför EU:s gränser, och också ett enhetligt gränsskydd. Det märkliga är att vi nu tar ett beslut om avskärmandet av ?Fästning Europa? från de fattiga delarna av yttervärlden, utan att vi inom detta fort har nått någon överenskommelse om en gemensam framtid. Därför avvisar jag detta förslag.

Miranda (GUE/NGL)
Nätverken för olaglig invandring, människohandeln, den organiserade brottsligheten och kampen mot terrorismen är frågor som utan några tvivel är en allmän och prioriterad angelägenhet och som enligt definitionen i Laeken kräver samarbetsmekanismer mellan nuvarande enheter som har ansvaret för den yttre gränskontrollen. Men i Schengenregelverket kan vi konstatera att det redan i dag finns strukturer för behörighet och makt för att fastställa ?gemensamma bestämmelser? och förfaranden för polissamarbete.
Trots allt går detta förslag längre, det har objektivt sett till avsikt att inrätta en europeisk gränsskyddskår med funktioner som är de nationella myndigheternas strikta behörighet, och därför kan vi inte stödja det. Dess faktiska arbete skulle framför allt gälla kontroll av handlingar, utfrågning av utlänningar, meddelande beviljande eller nekande av inresa i landet. Naturligtvis väcker en sådan europeisk poliskår frågetecken angående sin omtvistade och mer än tveksamma effektivitet. Men huvudsakligen, och så som själva kommissionens meddelande hävdar, skulle den skapa känsliga problem av konstitutionell natur i olika medlemsstater. Det är därför en prioritering att göra de nationella poliserna effektivare och förse dem med sådan behörighet, och se till att få ett lämpligt samarbete mellan dem för att kunna ge en tillfredsställande lösning på dessa situationer.

Queiró (UEN)
Detta betänkande behandlar kommissionens meddelande om en bättre förvaltning av de yttre gränserna, som knyter medlemsstaternas arbete till europeiska åtgärder, vilka är nödvändiga med hänsyn till de hot som särskilt den organiserade brottsligheten, terrorismen, den olagliga invandringen och det förestående inträdet av nya länder i EU utgör.
I ljuset av erfarenheterna från tillämpningen av Schengenregelverket anser vi att det är lämpligt att utveckla en gemensam politik för förvaltningen av de nuvarande och framtida yttre gränserna och införliva denna politik i det förbättrade arbetet i medlemsstaterna. Men den europeiska förvaltningen av gränserna är fortfarande en nationell behörighet och skall tillämpas på nationell nivå, och jag är på denna punkt helt överens med föredragandens ståndpunkt.
I detta sammanhang är de ständiga utbildnings- och instruktionsprogrammen för tjänstemän och ledare, aktualisering av projicering och installation av apparater och utrustning samt utarbetande av en integrerad riskanalys helt nödvändiga. Trots föredragandens förslag om att inrätta en europeisk poliskår bestående av specialenheter som tillfälligt skall ställas till förfogande för de nationella myndigheterna i risksektorer för de yttre gränserna, om det behövs och medlemsstaterna begär det, något som är polemisk, gör jag bedömningen att betänkandet i stort är positivt och jag röstar alltså för det.
Ribeiro e Castro (UEN)
Jag röstade för detta betänkande av följande korta skäl. Å ena sidan vikten av kommissionens meddelande, som diskuterar en bättre förvaltning av de yttre gränserna, knyter medlemsstaternas arbete till europeiska åtgärder, vilka verkligen är nödvändiga med hänsyn till de hot som särskilt den organiserade brottsligheten, terrorismen, den illegala invandringen och det förestående inträdet av nya länder i EU utgör. Å andra sidan, det praktiska förhållningssättet hos föredraganden, som understryker att förvaltningen av våra gränser fortfarande hör till den nationella behörigheten och skall utövas på nationell nivå. Men detta får inte hindra att vi i ljuset av erfarenheterna från tillämpningen av Schengenregelverket utvecklar en samordnad politik för förvaltningen av de nuvarande och framtida yttre gränserna och införliva denna politik i det förbättrade arbetet i medlemsstaterna. Därför förespråkar jag också förslaget om att på gemenskapsnivå anta utbildningsprogram (som omfattar ständig utbildning) för tjänstemän och ledare eller utarbetande av en integrerad riskanalys. Jag är också öppen för att inrätta en europeisk skyddskår som består av specialenheter som tillfälligt skall ställas till förfogande för de nationella myndigheterna i risksektorer för de yttre gränserna, om det behövs och på medlemsstaternas begäran. Jag vill för övrigt peka på att Portugal är just en av de viktigaste och känsligaste yttre gränser i EU - sjögränser i det här fallet - som inte uppmärksammas särskilt av alla övriga länder.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Många pensionärer köper värdepapper i ett försök att få det bättre på äldre dagar. Generoso Andrias dokument, som vi har bifallit, går dessa småsparare till mötes, dessa medborgare som inte har mycket pengar men för vilka det fortfarande är mycket viktigare med sänkta kostnader när de investerar sina små medel i värdepapper. Jag applåderar alltså initiativet med detta betänkande och innehållet som vännen Generoso Andria har lagt fram för församlingen och som församlingen, med deltagande av mig personligen, antog i dag.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Även ur finansmarknadernas och den kapitalistiska ekonomins perspektiv är Europeiska unionens nationella splittring ett handikapp. Och unionens hela historia sedan årtionden tillbaka visar att ni endast med största svårighet och mycket bristfälligt lyckas överbrygga den.
På det finansiella området skulle ni vilja kopiera det system som finns i Förenta staterna. Men för att skapa detta skulle man behöva tillämpa tvingande lagstiftningsåtgärder i medlemsstaterna, något som de vägrar. Det mest löjeväckande är när föredraganden - som är bankman till yrket - förklarar att man skulle behöva inrätta verkliga offentliga tjänster, utan vinstintresse påpekar han. Detta skulle göra gränsöverskridande transaktioner enklare och billigare!
I ett skede då både EU-institutionerna och nationalstaterna är i färd med att rasera de allmänna nyttotjänster som gagnar befolkningen, är detta krav på offentliga tjänster som skall användas av finans- och bankmän en ?syndens hyllning till dygden?, det vill säga hyckleri.
Vi är för att utveckla allmänna nyttotjänster som gagnar befolkningen. Vi har däremot inget till övers för humörsvängningarna hos finansmän som konfronteras med problem som beror på hur deras eget system är beskaffat. Så försök ni att lösa era problem inom familjen. Och eftersom vi inte hör dit har vi lagt ned vår röst i denna omröstning.

Figueiredo (GUE/NGL)
Detta betänkande ingår i handlingsplanen för finansiella tjänster i den så kallade Lissabonstrategin för att integrera de finansiella marknaderna och tjänsterna till 2005 och genomföra en större avreglering av kapitalrörelserna, vilket vi motsätter oss. Genom att utgå ifrån ett färskt meddelande från kommissionen som syftar till en reglering av clearing och avveckling av affärer med värdepapper, det vill säga för att integrerade värdepappersmarknader skall fungera, framför allt vid gränsöverskridande transaktioner, och genom att utgå ifrån målet om avreglering av kapitalrörelser och skapandet av en gemensam marknad för de finansiella tjänsterna försöker man också harmonisera reglerna, lagstiftningen och metoderna för clearing och avveckling i de olika medlemsstaterna med tanke på de stora nationella skillnaderna på detta område.
Därifrån kommer inriktningen på att skapa en gemensam europeisk infrastruktur, och användningsförslagen enligt amerikanskt exempel, och man trycker på kommissionen att studera en liknande hypotes för Europeiska unionen och förespråkar att medlemsstaterna i nästa översyn av direktivet 93/22/EEG om investeringstjänster ger investmentbolag från andra medlemsstater tillträde till nationella clearing- och avvecklingssystem, vilket vi är emot.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Förslagen i det dokument från Mario Mantovani om framtidens hälso- och åldringsvård som vi har antagit är perfekta och man kan absolut instämma i varenda rad, vilket jag gjorde. Jag skulle vilja understryka hur viktigt det, enligt min personliga åsikt och enligt Pensionärspartiet, som jag företräder i Europaparlamentet, är att de europeiska fonderna för utveckling av tekniker för kirurgiska ingrepp på distans blir mer omfattande. I dag kan en kirurg i Rom operera en patient - oftast är det äldre patienter - som befinner sig i Finland eller i Belgien, och tvärt om. Detta innebär ett liv utan gränser och att vi måste ge största möjliga stöd från Europa till alla medborgare, särskilt till de sjuka.

Bushill-Matthews (PPE-DE)
Frågan om hälsovård och äldreomsorg är en viktig fråga som berör oss alla. Betänkandet är tankeväckande och väl övervägt. 
Jag vill understryka det som sägs i början av betänkandet att hälso- och sjukvården tillhör medlemsstaternas ansvarsområden. Det är viktigt att det förblir på det viset. Men alla medlemsstater kan lära av varandra och det behövs i synnerhet på de nyckelområden som omfattas av detta betänkande.
Det gläder mig att mina ändringsförslag accepterades av både föredraganden och hela kammaren i dag. De äldres särskilda behov av hälso- och sjukvård måste uppmärksammas mycket mer, i synnerhet i landsbygdsområden. I mitt eget land säger prognoserna att allt fler äldre kommer att flytta till landsbygdsområden när de går i pension. De rotar sig i sådana samhällen. Ett långt, aktivt och meningsfullt liv beror mer på sociala relationer än på motion, och det är viktigt att så många som möjligt av de äldres behov kan mötas inom deras lokalsamhällen snarare än långt därifrån i städer och centralorter.
Detta är en utmaning, men det är en utmaning som vi måste möta.

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt (ELDR)
Vi är tveksamma till innehållet i Mantovanis betänkande. Vi stöder ELDR-gruppens ändringsförslag som förespråkar en samarbetsmetod i stället för den öppna samordningsmetoden. Vi är emot utarbetandet av gemensamma standarder för övervakning av hälso- och sjukvårdsstrategierna och utvecklingsstrategier för hälso- och sjukvårdstjänsterna inom detta område.
Som svenska liberaler ser vi den europeiska integrationen som en möjlighet att nå lösningar på gränsöverskridande problem, såsom miljö, handel, rörlighet över gränserna, mänskliga rättigheter och konflikthantering. 
Vi tror också på subsidiaritetsprincipen, dvs. att beslut skall fattas så nära den de berör som möjligt. Det måste stå klart för alla medborgare att EU enbart skall syssla med de frågor man kan bäst, nämligen de gränsöverskridande. Alla andra frågor bör hanteras på lokal, regional eller nationell nivå.
Hälso- och sjukvård samt äldreomsorg är exempel på områden där EU bara bör ha begränsad behörighet. Varje medlemsstat bör ha det fulla ansvaret och rätten att själv besluta om dessa frågor, då dessa är tydliga exempel på områden som inte är direkt gränsöverskridande.
Hälso- och sjukvård samt äldreomsorgen är frågor som traditionellt står högt upp på vår liberala dagordning.
Martinez (NI)
Efter att självförvållat ha skaffat sig ett demografiskt underskott lika allvarligt som under första och andra världskriget, men denna gång i fri- och rättigheternas, de grundläggande rättigheternas och födslokontrollens namn, vilket innebär att antalet födda barn begränsas, upptäcker Europa att befolkningen åldras. Med människor i pensionsåldern och framför allt människor i hög ålder, över 85 år, som inte längre klarar sig själva, med motoriska handikapp och förståndshandikapp.
Eftersom man i betänkandet dessutom noterar att psykiska sjukdomar hos äldre i främsta hand drabbar kvinnor, får dessa efter att ha blivit sterila på 80-talet bli senila och dementa på 2010-2020-talet.
Inför denna kliniska, budgetmässiga, ekonomiska och sociala situation ställer föredraganden rätt frågor och förlorar sig i ett mischmasch av luddiga lösningar. Det handlar om ekonomi. Var skall vi hitta pengarna för att täcka ett belopp på mellan 4 och 8 procent av BNP, för den tunga sjukvård, den ständiga omvårdnad som miljoner av européer som inte längre klarar sig själva behöver? Det handlar om arbetsmarknaden. Var är geriatrikerna, de personliga assistenterna, de specialiserade vårdklinikerna, de utbildningar som krävs för dessa befolkningsgrupper?
Svaret på dessa utmaningar ligger därför i den ?nya åldringsekonomi?, som måste uppfinnas, med nya yrkesbevis för assistenter i åldringsvården, nya medicinska och ?utommedicinska? inriktningar, en ny och mänsklig stadsplanering.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Meijer (GUE/NGL)
Nyttiga och oumbärliga allmänna inrättningar kostar pengar. Utan att använda gemenskapsmedel finns det inte tillräckliga tillgångar för människor som är gamla, sjuka eller arbetslösa. Då finns ingen ordentlig hälsovård för den stora majoriteten av människorna, ingen undervisning, ingen kollektivtrafik, ingen miljövård och inga inrättningar för äldre. Utskottet för socialfrågor vill ha en kombination av bästa metoder, tillgänglighet och hög kvalitet. Det tjänar inte mycket till att formulera sådana vackra målsättningar utan att med tillräckliga medel möjliggöra att dessa mål verkligen uppnås. Den ständiga strävan efter skattesänkning förstör bra tjänster och den i detta sammanhang nödvändiga solidariteten. Man hävdar oupphörligen att dessa tjänster skulle kunna bli mycket billigare utan att kvaliteten skulle behöva sänkas. Detta skulle då uppnås genom att koppla in privata företag med vinstsyfte, genom minskning av resurserna, genom att låta arbetet utföras av färre människor och med högre bidrag från de som använder sig av tjänsterna. I Nederländerna har mångåriga besparingar lett till stängning av små sjukhus, väntelistor inom hälsovården, brist på nya lärare och ett kraftigt uttunnande av den tidigare väl fungerande kollektivtrafiken. Detta betänkande utgår i slutändan från en sådan modell. Eftersom det till sist är de svagaste som får betala räkningen avvisar jag denna modell.

Ribeiro e Castro (UEN)
Tack vare medlemsstaternas politik har EU klart exceptionella hälsovårdssystem på ett internationellt plan. Men det är ändå en ständig uppgift att skydda dem som är särskilt sårbara eller har allvarliga ekonomiska svårigheter för att klara de höga behandlingskostnaderna. I detta perspektiv är förslagen i kommissionens meddelande - som syftar till att ge tillgång, kvalitet och ekonomiska möjligheter till hälsovård för de äldre - strategiska. Att organisationen av hälsovårdssystemen, dess finansiering och planering är medlemsstaternas sak hindrar inte ett gemenskapssamarbete i äldrevårdspolitiken, särskilt när det gäller hälsan, tvärtom kan ett utbyte av erfarenheter och lösningar bidra till den önskvärda ekonomiska och sociala sammanhållningen.
Jag stödde helt detta betänkande, som för övrigt införlivade viktiga bidrag från vår kollega Mussa (från UEN-gruppen), nämligen angående erkännandet av den viktiga roll som spelas av de som utför hälsovården, förslaget till gemensam finansiering av vissa utbildningsprojekt och frågan om misshandel av äldre.
Slutligen bör vi framhålla behovet av en ?Ny inställning? när det gäller de äldre för att se dem som en viktig ny resurs att värdera och inte som en social börda. De senaste 50 åren har den genomsnittliga medellivslängden nästan fördubblats. Därigenom föddes en ny värld. Genom bättre skydd kan Europa och européerna dra nytta av den enorma kunskapsmängd, erfarenhet och kännedom som är ett värdefullt kapital hos de äldsta.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Jag har glädjen att ha en systerson, Silvio Nardini - han vet inte om att jag talar om honom i Europaparlamentet - som jag är mycket stolt över, eftersom han ingår i den europeiska styrka som har satts in för att skapa fred i Afghanistan: han är en top gun, som de säger på bio, men han står med båda fötterna på jorden. Han sade till mig: ?Jag har varit i Förenade Arabemiraten och dirigerat flygtrafiken mellan Italien och Afghanistan tidigare och jag är där nu. Jag är mycket glad och stolt över det jag gör, det får mig att känna mig nöjd med mig själv. Detta är inte krig, det är att bringa fred och befästa freden där så behövs?. Därför röstade jag, med ännu mer entusiasm, för detta betänkande om Afghanistan.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Karlsson, Theorin (PSE)
 Vi svenska socialdemokrater avger följande röstförklaring:
Vi stöder resolutionen men vill påpeka att kvinnor eller deras mänskliga rättigheter inte nämns. Kvinnornas prioriteringar, som parlamentet ställde sig bakom i december 2001, nämns inte heller i resolutionen men väl den afghanska regeringens. Vi menar att det måste finnas krav på att alla biståndsprojekt skall ha ett jämställdhetsperspektiv och att kvinnor skall finnas representerade i regeringen.
Kvinnorna var offer under såväl Norra alliansen som talibanerna. Kvinnorna är fredens viktigaste aktörer.
En politik för Afghanistan måste vara en politik som riktar sig även till majoriteten av det afghanska folket, nämligen kvinnorna och barnen.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Ett år efter kriget mot Afghanistan är detta land fortfarande i krigsherrarnas våld, även om talibanregimen inte längre är kvar, och leds av en ny regim som ingen har valt. Kvinnornas situation är inte bättre än förr, barnen har lika dålig tillgång till utbildning som tidigare, utan att ens nämna den oerhörda fattigdomen hos majoriteten av landets invånare, en fattigdom som ytterligare förvärrats av den död och förstörelse som orsakades av planen från väst.
Förenta staterna har med EU-ländernas samförstånd lagt ut enorma summor på att vräka bomber över landet. Men för stormakterna är det inte tal om att lägga ned ens en del av dessa pengar på att göra befolkningens liv lite lättare.
De olika resolutionerna förmedlar i sig själva en retuscherad bild av den katastrofala situation Afghanistan befinner sig i. Men som alltid nöjer man sig med att välkomna, kräva och uppmana. Vi har inte velat instämma i detta kraftlösa jämrande, när de flesta av dem som i dag jämrar sig stödde stormakternas brutala politik för ett år sedan.

Van Orden (PPE-DE)
De brittiska konservativa ledamöterna har röstat för resolutionen om Afghanistan, som innehåller mycket användbart, men vi kan inte acceptera den underförstådda kritiken av Förenta staternas aktioner i skäl I, och i den nya punkten 15 a, önskemålet att EU skall skapa en politisk roll för sig själv, förslaget i punkt 15 att rådet bör ompröva sitt förslag för återsändande av flyktingar eller förslaget i den nya punkten 10 a att de militära styrkorna i ISAF skall användas för att undersöka kränkningar av de mänskliga rättigheterna, oaktat vår uppriktiga önskan att situationen för mänskliga rättigheter skall förbättras, i synnerhet när det gäller kvinnornas situation.

Talmannen.
Röstförklaringarna är avslutade.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.29 och återupptogs kl. 15.00.)

Talmannen.
Jag vill meddela resultatet av den andra valomgången i omröstningen för val av Europeiska ombudsmannen:
Röstande ledamöter - 535,
Blanka eller underkända röstsedlar - 26,
Avgivna röster - 509
Absolut majoritet - 255.
De avgivna rösterna fördelade sig på följande sätt: Diamandouros 294 röster, Perry 215 röster. Diamandouros har erhållit majoriteten av de avgivna rösterna. Jag utnämner honom därför till europeisk ombudsman. Jag gratulerar honom till hans utnämning och anmodar honom att i sinom tid avlägga en ed inför domstolen, i enlighet med vår arbetsordning.
(Applåder)
Jag vill inte bara gratulera vår nya ombudsman utan även ta tillfället i akt att föra våra tack för och vår uppskattning av Söderman, Europeiska unionens första ombudsman, och hans arbete till protokollet.

Perry (PPE-DE).
Herr talman! Tillåt mig ta detta tillfälle och vara den första ledamoten som gratulerar professor Diamandouros till hans utnämning till europeisk ombudsman. Under de senaste åren har jag haft nöjet att arbeta med Jacob Söderman, som har varit en enastående ombudsman för Europa, men det gläder mig mycket att se att befattningen som ombudsman kommer att övergå i professor Diamandouros trygga händer. Uppdraget som ombudsman är en avgörande befattning för europeisk demokrati. Det är viktigt att den vilar i kompetenta händer och nu vet vi att så kommer att vara fallet.
Jag vill framhålla en sak. Samtliga kandidater till posten som ombudsman - och de förtjänar alla ett tack för deras bidrag till debatten - har värnat den kodex för god förvaltningssed som detta parlament har lagt fram och stött på förslag av Söderman. Vi bör med skärpa framhålla för de europeiska institutionerna, i synnerhet kommissionen, att även de nu bör gripa tillfället att utan ytterligare förseningar godkänna denna kodex så att vi kan vara säkra på att Europa har den goda förvaltning det behöver och förtjänar och som alla anställda inom institutionerna önskar tillhandahålla.
Jag framför mina varmaste gratulationer till professor Diamandouros.
(Applåder)

Talmannen.
Tack för era kommentarer, herr Perry. Jag vill tacka er och de andra kandidaterna för att ni har gett oss vitaliteten i ett demokratiskt val.

Yiannitsis
Herr talman! Som rådets tjänstgörande ordförande skulle jag vilja uttrycka mina hjärtliga gratulationer till Europaparlamentet för dess val. Jag vet att kandidaterna, särskilt de två som var kvar i slutomgången, har enastående egenskaper och kompetens. Jag anser att Europaparlamentet har gjort ett utmärkt val. Jag tror att Diamandouros kommer att bidra även till de europeiska frågorna och att valet av honom kommer att bidra till att ombudsmannen utvecklas ytterligare som institution.
Tillåt mig, i min egenskap av biträdande utrikesminister, som Diamandouros kollega vid Atens universitet och som hans vän sedan många år tillbaka, att till att börja med uttrycka min glädje och rörelse över att han har valts till denna befattning, att gratulera honom och samtidigt uttrycka min ledsnad över att Grekland kommer att förlora honom för en tid. Han utgör faktiskt en sådan tillgång att det ur varje tänkbar aspekt innebär en stor förlust för oss i Grekland. Vi hoppas dock att vi så småningom kommer att få tillbaka honom med ännu större erfarenhet och kompetens.
(Applåder)

Patten
Herr talman! På kommissionens, kollegiets och alla de som arbetar inom kommissionens vägnar, vill jag framföra mina varmaste gratulationer till professor Diamandouros med anledning av hans utnämning. Det är en stor dag för honom och en stor dag för Grekland, även om jag inser att Europas vinst kommer att vara Greklands förlust. Professorn har utomordentliga meriter för att klara dessa betungande plikter, inte minst att han är vän till kommissionär Diamontopoulou, så det finns många skäl att erkänna att han besitter alla de kvaliteter och all den erfarenhet och de kunskaper som krävs för detta krävande arbete. Jag vill även framföra min hyllning till det arbete som Söderman uträttat under de senaste åren. 
Jag är övertygad om att professor Diamandouros kommer att utföra sina åligganden på ett sätt som kommer att åtnjuta detta parlaments förtroende och även förtjäna ett överväldigande förtroende från Europas medborgare. Vi önskar honom lycka till på denna resa och vi försäkrar honom att i detta fall är det ännu intressantare att komma fram till och stiga i land på Itaka än att resa dit.
Om jag, som har förlorat nästan lika många val som jag har vunnit, får lov så skulle jag även vilja hylla Perry som jag vet åtnjuter hela kammarens aktning. Jag är säker på att hans smakfulla kommentar för en liten stund sedan bara kommer att stärka hans anseende.
Vi ger professorn alla våra välgångsönskningar och jag är säker på att han kommer att göra ett enastående arbete.
(Applåder)

Talmannen.
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Thors (ELDR).
Herr talman! Jag vill på min och mina kollegers vägnar tacka Perry för att ha varit en god kandidat i detta val. Roy Perry är, som ni märkte, en av de största förkämparna för en god förvaltning. Jag vill också få fört till protokollet, samt framförallt inför de närvarande personerna uttrycka att vi i vår blivande ombudsman, Diamandouros, har fått en värdig efterträdare till Jacob Söderman. Diamandouros är verkligen en person som kan fortsätta i Södermans spår, och jag tror att jag på parlamentarikernas vägnar kan säga att vi kommer att se fram emot ett gott samarbete med honom.
Vi skall också vara tacksamma för att vi hade ett gott utbud av professionella kandidater. Jag tror att det faktum att vi under pågående mandatperiod har valt en ny ombudsman också har gjort att parlamentskollegorna i dag ännu bättre känner till ombudsmannens arbete, och att vi är eniga om vad som skall göras.
Till sist lite smolk i glädjebägaren: finska notisbyrån skickade för mer än en halvtimme sedan textmeddelande om hur valet hade gått. Jag ber vår värdige vice talman och alla andra att se till att kandidater och andra inte får kännedom om viktiga nyheter som dessa i korridorerna eller genom textmeddelanden från notisbyråer, utan att vi så vitt som möjligt kan spara sådana nyheter till det högtidliga sammanträde som vi håller här i kammaren.

Talmannen.
Tack så mycket, fru Thors. Era kommentarer har noterats.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill påpeka att det i gårdagens provisoriska protokoll som har delats ut står att jag har röstat ja i slutomröstningen om resolutionen i betänkandet av Napolitano. Det är fel. Det bör skrivas in i protokollet att jag lade ner min röst i omröstningen om det betänkandet.

Talmannen.
Tack så mycket, herr Nogueira Román, för er anmärkning. Jag försäkrar er att parlamentets enheter har noterat vad ni sagt och att protokollet kommer att rättas till.
(Protokollet från föregående sammanträde justerades.)

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om rekommendationen (A5-0410/2002) av Galeote Quecedo och om de muntliga frågorna (B5-0508/2002, B5-0509/2002) till rådet och kommissionen för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om ingående av ett Europa-Medelhavsavtal om upprättande av en associering mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Libanon, å andra sidan.

Galeote Quecedo (PPE-DE)
Herr talman! En av konsekvenserna av terroristattackerna den 11 september är otvivelaktigt att uppmärksamheten har riktats mot Mellanöstern och även om det bara vore i eget intresse bör Europeiska unionen bidra till att lugna den upprörda stämningen i denna region genom att inleda ett politiskt och ekonomiskt samarbete och stärka ramen för förbindelserna mellan Europeiska unionen och Medelhavsländerna i allmänhet.
I det här sammanhanget utgör arbetet för att inrätta en gemensam parlamentsförsamling för Europeiska unionen och Medelhavsländerna ett värdefullt bidrag och jag uppmuntrar de libanesiska kollegerna att delta i den satsning som såväl Europaparlamentet som parlamenten i regionen gör på det här området.
Libanon, det land som Europarlamentet i morgon genom sin omröstning kommer att inleda ett privilegierat samarbete med, är utan tvivel en mycket viktig aktör i området. I dag, efter sexton långa år av krig i landet kan Libanon bli en reskamrat till Europeiska unionen i de idoga försöken att finna en lösning på den regionala konflikten. Låt oss hoppas att vi blir Medelhavspartner för freden!
Associeringsavtalen, som det vi diskuterar i dag, är en grundläggande faktor i Europeiska unionens externa agerande och handlar om något mer än bara handel; syftet med dem är att skapa en ram för en politisk dialog. Jag strävar efter, och jag är övertygad om att hela parlamentet gör detsamma, att undantaget Syrien kommer att kunna lösas så snart som möjligt.
Med tanke på detta avtal vill jag ta upp några frågor som har kommit upp under debatterna i utskottet. För det första har frågan om stabila gränser med Israel fortfarande inte lösts slutgiltigt och även om vi naturligtvis välkomnar Israels reträtt från södra Libanon i maj 2000, uppmanar vi därför parterna att nå en överenskommelse på det området.
För det andra håller hizbollahgruppen fyra israeliska medborgare kidnappade sedan år 2000 och i det här konkreta fallet och i allmänhet när det gäller personer som har anhållits och försvunnit i flera länder i regionen - uppskattningsvis 17 000 libanesiska medborgare - är det nödvändigt att man ingriper. Därför skulle jag vilja fråga det grekiska ordförandeskapet om man kommer att göra något för att medla i detta beklagliga ärende med de försvunna personerna.
Vårt utskott har även påtalat behovet av att de syriska trupper som är stationerade i Libanon slutgiltigt dras tillbaka i enlighet med resolution 520 från säkerhetsrådet, så att respekten för Libanons suveränitet och integritet respekteras. Därför vädjar vi till den libanesiska regeringen att hänskjuta denna fråga till våra kolleger i Libanons parlament, så att man kan inleda en debatt som gör det möjligt att göra framsteg i den här ytterst viktiga frågan.
Jag stöder och vill ge mitt erkännande till de ansträngningar som de libanesiska myndigheterna gör i kampen mot terrorismen, särskilt när det gäller att tillämpa resolution 1373 från Förenta nationerna.
Den här frågan och även andra kommer att ingå i den politiska debatt som kommer att inledas mellan Europeiska unionen och Libanon, och det gäller särskilt frågorna om tillämpningen av den klausul som finns i artikel 2 i detta avtal. I rådets och kommissionens närvaro vill jag även uppmana till att man genomför en djupgående debatt om hur effektiv tillämpningen av denna klausul är och om möjliga mekanismer för uppföljning och utvärdering av resultaten i en gemensam parlamentsförsamling. Respekt för de mänskliga rättigheterna och de demokratiska principerna skall i det här sammanhanget vara en av huvudfrågorna för denna parlamentariska församling.
Jag är övertygad om att en gemensam parlamentsförsamling är ett grundläggande instrument som kommer att vara mycket användbart för att stödja de enorma ansträngningar som den sittande regeringen med premiärminister Hariri i spetsen genomför för närvarande för att förbättra Libanons ekonomiska situation.

Brok (PPE-DE).
Herr talman! Vi vill att antagandet av avtalet knyts samman med sökandet efter en lösning på hur området kan stabiliseras. Libanon, som en gång kallades för ?Mellanösterns Schweiz?, har under många år tvingats acceptera angrepp både inifrån och utifrån. Europeiska unionen bör ge det bidrag som krävs för att landet skall få stabilitet och därmed själv ge ett viktigt bidrag till en allmän stabilisering - och jag menar att avtalet är ett lämpligt instrument för detta. Att detta sker på området jordbruk och jordbruksprodukter, i den fria handeln genom industriprodukterna, på området handelslagstiftning och i fråga om bestämmelser för att avgöra produktens ursprungsland, är ett viktigt framsteg. Vi välkomnar också att man genom en separat korrespondens har lyckats infoga samarbetet kring kampen mot terrorism i projektet.
Men som talarna före mig nämnde finns det en rad punkter som jag gärna vill ta upp, t.ex. frågan om de syriska truppernas närvaro. Problemet måste helt klart lösas för att kunna tillvarata de utvecklingsmöjligheter som finns hos beslutsfattarna i landet och därmed stödja stabiliteten, men även för att kunna bidra till att skapa fred i hela regionen. Det är också viktigt att Europaparlamentet, i det samarbete som vi vill vidareutveckla med det libanesiska parlamentet, påpekar vikten av att dödsstraffet avskaffas, att FN:s konvention mot tortyr ratificeras och att Internationella brottmålsdomstolens Romstadga undertecknas för att utvecklingen skall kunna fortsätta.
Parlamentet har uttryckligen välkomnat Libanons ansträngningar - och kommer att göra så även i morgon - när det gäller att genomföra säkerhetsrådets resolution 1373 och frysa tillgångarna för terroristiska grupperingar. Vi ber rådet och kommissionen att infoga en antiterrorklausul med liknande innehåll i alla framtida överenskommelser i enlighet med vad Europeiska rådet beslutade i Sevilla.
Mina damer och herrar! Det finns ett alldeles särskilt svårt problem, nämligen situationen för de palestinska flyktingarna. Detta är en stor belastning för Libanon, vilket vi måste förstå. Även här bör vi samarbeta nära med Libanon för att finna en förnuftig lösning på problemet - som inte enbart har att göra med levnadsvillkoren utan även med fredspotentialen i hela området - och därmed skapa sunda förbindelser mellan Palestina och Israel och säkra freden på sikt. Det finns en lång rad andra problem som hänger samman med detta.
Herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Vi vill att övergångsperioden på tolv år inte överskrids för att skapa ett frihandelsområde med Libanon och hoppas att avtalet skall genomföras utifrån detta.

Yiannitsis
Herr talman, ärade Europaparlamentsledamöter! Diskussionen om Libanon står faktiskt i direkt samband med de diskussioner som äger rum om Mellanöstern, såväl när det gäller frågorna om Israel som när det gäller våra diskussioner de senaste 24 timmarna om Irak.
Situationen i Libanon förblir mycket komplicerad, främst på grund av att många folkgrupper lever sida vid sida, med följden att man vid betraktandet av problemen måste ta hänsyn till de olika etniska grupperna, de olika språken och de olika religionerna, utan att glömma bort att Libanon även utgör tillflyktsort för ett stort antal - omkring 370 000 - palestinska flyktingar. Dessa folkgrupper företräds på institutionell nivå. Genomförandet av bestämmelserna i det så kallade Taif-avtalet av den 22 oktober 1989, som bland annat rör stationeringen av syriska styrkor i vissa delar av Libanon, avser i första hand förbindelserna mellan Libanon och Syrien. Rådet följer noga den inhemska politiska dialogen i Libanon. Det israeliska tillbakadragandet från södra Libanon i maj 2000, som följdes av den libanesisk-syriska arméns partiella reträtt i juni 2001, utgör ett första steg. Samtidigt finns det en risk att Hizbollahs närvaro i landets södra delar blir en destabiliserande faktor för Libanon i dess förbindelser med Israel. Parlamentsvalen den 3 september 2000, som genomfördes fritt, vittnar om en utveckling i rätt riktning, mot en normalisering av situationen i Libanon. Den destabiliserande inverkan som konflikten i Mellanöstern har på Libanon kan följaktligen understrykas.
Rådet har vi många tillfällen bekräftat att det ser kampen mot terrorism som en prioritering. I detta sammanhang har terrordådet på Bali nyligen än en gång påvisat behovet av ett nära internationellt samarbete mot terrorism. Genomförandet av den handlingsplan som Europeiska rådet antog i september 2001 utvecklas bra. När det gäller dess externa dimension har rådet beslutat att införliva frågan om kampen mot terrorism inom ramarna för det avtal som Europeiska unionen sluter med de tredje länderna. Det faktum att Libanon är bland de första länder som samtyckt till att underteckna avtalet med Europeiska unionen om denna fråga visar landets vilja att samarbeta aktivt med EU, även på området informationsutbyte. Det samband som finns mellan samarbetsavtalet, i frågor som rör kampen mot terrorism, och associeringsavtalet framhävs av det faktum att de två avtalen undertecknades samtidigt, nämligen den 17 juni 2002 i Luxemburg, och att de kommer att träda i kraft samtidigt - mycket snart, hoppas jag.
När det gäller respekten för de mänskliga rättigheterna följer rådet de relevanta frågorna mycket uppmärksamt. Rådet har uttryckt sin oro över den libanesiska militärens uppträdande mot kristna aktivister i augusti 2001 och över stoppandet av den oberoende TV-stationen MTF:s verksamhet i september förra året. Associeringsavtalet kommer även att öka möjligheten att följa denna fråga, liksom det kommer att uppmuntra behöriga myndigheter i Libanon att respektera de mänskliga rättigheterna i än högre grad. Jag påminner om att respekten för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna genom avtalet blir en grundläggande beståndsdel i de två sidornas inrikes- och utrikespolitik. Vidare kommer avtalet att innebära att en regelbunden politisk dialog inleds på olika nivåer, främst i associeringsrådet, om alla frågor av intresse.
Tillåt mig att tillägga några saker om associeringsavtalet, till vilket Europaparlamentet ombeds ge sitt samtycke. Associeringsavtalets undertecknande var en viktig utveckling och början på ett nytt kapitel i våra förbindelser med Libanon. Avtalet gäller främst mellanstatliga förbindelser, men sörjer även för en operativ ram för affärsvärlden och för det civila samhället. Detta avtal är viktigt för EU:s Medelhavspolitik i sin helhet och utgör ytterligare ett steg i riktning mot att upprätta ett frihandelsområde för Europa och Medelhavsländerna. Jag vill betona att Libanon nyligen har ratificerat såväl associeringsavtalet som interimsavtalet, vilket kommer att träda i kraft den 1 mars 2003. Goda kanaler för kommunikation mellan politikerna på bägge sidor av Medelhavet är en viktig faktor för ett konstruktivt förhållande mellan EU och våra partner i Medelhavsområdet. På det bilaterala planet medger associeringsavtalet en möjlighet för associeringsrådet EU-Libanon att underlätta samarbetet och kontakterna mellan Europaparlamentet och Libanons parlamentariska institutioner. Dock bör de berörda parlamentarikerna fastställa ramen för denna dialog, som vad rådet beträffar bör utgöra ett komplement till den mer allmänna dialogen mellan EU och Medelhavsländerna.
Jag välkomnar resultaten av det senaste sammanträdet för forumet Europa-Medelhavsländerna i Bari i juni 2002, där man underströk den parlamentariska dimensionen i vårt samarbete med Medelhavsländerna.
Vi undersöker just nu samarbetsmekanismerna för att inrätta en parlamentarisk församling Europa- Medelhavsländerna. Europaparlamentet inledde arbetet för att inrätta en sådan parlamentarisk församling för Europa och Medelhavsländerna, vilken skulle bestå av ledamöter från de 27 nationella parlamenten och från Europaparlamentet. Vid konferensen mellan EU och Medelhavsländerna i Valencia föreslog man att den parlamentariska dimensionen i dialogen mellan Europa och Medelhavsområdet skulle stärkas genom inrättandet av en parlamentarisk församling Europa-Medelhavsländerna.
Jag välkomnar det senaste sammanträdet för det parlamentariska forumet Europa-Medelhavsländerna i Bari den 17-18 juni 2002, vid vilket man tog ställning för ett inrättande av en parlamentarisk församling Europa-Medelhavsländerna och beslutade att inrätta en arbetsgrupp för en sådan församlings skapande. De höga tjänstemännen med ansvar för Barcelonaprocessen enades å sin sida även om att inrätta en arbetsgrupp för samordning med Barigruppens verksamhet.
Det grekiska ordförandeskapet avser att utnyttja dynamiken i samarbetet EU-Medelhavsområdet och stärka dess parlamentariska dimension. Det rör sig om en av vårt ordförandeskaps prioriteringar för att uppnå nya nivåer av integration och öka trovärdigheten för samarbetet EU-Medelhavsområdet. I detta syfte undersöker vi just nu samarbetsmekanismerna och de erforderliga åtgärderna för att inrätta ovannämnda församling. Det är önskvärt - om än inte nödvändigt - att forumet Europa-Medelhavsländerna vid sitt nästa sammanträde på Kreta den 27 maj 2003 fattar ett beslut om att vidareutvecklas till parlamentarisk församling. Konferensen med utrikesministrarna på Kreta den 26-27 maj 2003 skulle i så fall kunna välkomna beslutet, så att denna nya institution blir verklighet.

Patten
Herr talman! Kammaren behandlar i dag en mycket viktig resolution om godkännande av det associeringsavtal som ingicks med Libanon i juni i fjol. Denna överenskommelse är inte bara viktig för våra förbindelser med Libanon, den har även en avgörande betydelse i det övergripande partnerskapet mellan Europeiska unionen och Medelhavsländerna, då den utgör ännu ett steg mot ett slutförande av systemet med associeringsavtal inom ramen för Barcelonaprocessen (det enda avtal som fortfarande är föremål för förhandlingar är det med Syrien och jag hoppas få tillfälle nästa månad att försöka övertala syrierna att engagera sig mera på allvar i förhandlingarna om ett avtal).
Libanon är en nyckelpartner i Europa-Medelhavsområdet. När premiärminister Hariri blev vald i september 2000, satte han en ambitiös tidsfrist för sin regering - att slutföra förhandlingarna med Europeiska kommissionen före utgången av 2001. Det gläder mig att han har hållit detta löfte och jag uppmanar kammarens ledamöter att rösta för resolutionen, och godkänna avtalet.
Parlamentet har, enligt min bedömning, framför sig en möjlighet att ge Libanon en stabil grundval för att bygga sin framtid. Landet har genomgått ett fruktansvärt inbördeskrig. Det har varit utsatt för yttre inblandning, det är fortfarande sårbart. Libanon brottas nu med återhämtning och modernisering under besvärliga ekonomiska omständigheter. Utsikterna för fred i Mellanöstern inom den närmaste framtiden är dåliga, man har pyrande spänningar längs gränsen med Israel och står inför den oroande möjligheten av en militär konflikt i Irak.
Det finns ett brett stöd för detta nya förstärkta förhållande till Europa i Libanon. Det libanesiska parlamentet ratificerade både associeringsavtalet och interimsavtalet i december. Interimsavtalet tillåter båda sidor att påbörja den 12-åriga övergångsperiod som skall leda till ett gradvist införande av frihandel från mars 2003. Detta är ett tydligt tecken på att Libanon menar allvar med att på ett tidigt stadium uppfylla sina åtaganden att öppna stora delar av sin handel och närma sin lagstiftning till Europeiska unionens. Det kommer även att vara bundet av sina åtaganden om respekt för de grundläggande principerna om mänskliga rättigheter och demokrati från detta datum och jag återkommer till detta om en liten stund.
Frihandelsområdet kommer att medföra djupgående förändringar för det libanesiska affärslivet. Libanon får med rätta beröm för arbetskraftens affärsskicklighet. Landet har redan en liberal ekonomisk strategi och man har begärt inträde i Världshandelsorganisationen. En öppning av marknader och ekonomier kommer att föra med sig fördelar genom ekonomisk avreglering och ökad konkurrenskraft. Libanon kommer genast att kunna dra fördel av marknadstillträde för sina jordbruksprodukter och sina bearbetade jordbruksprodukter. Och unionen kommer att vinna på förbättrat tillträde till Libanons tjänstesektor så snart dessa dispositioner har slutförts. Genom att det anger Libanons engagemang för ekonomiska och sociala reformer kommer detta avtal att sända ett tydligt och positivt budskap till den internationella och europeiska investerare om möjligheterna till utländska direktinvesteringar i Libanon.
Det framgångsrika resultatet av den andra givarkonferensen i Paris i november i fjol, som organiserades med stort engagemang och framgång av president Chirac, vittnar om att detta budskap redan har uppfattats. Av de 18 regeringar som deltog var sex medlemsstater och kommissionen var också företrädd på högsta nivå. Det finns ett tydligt intresse av att Libanon skall klara sig igenom de ekonomiska svårigheterna i samband med återhämtningen efter kriget och minska sin skuld. Det utlovade beloppet för att bistå med att minska skuldbördan motsvarade förväntningarna (sammanlagt utlovades omkring 4,3 miljarder US-dollar).
Men associeringsavtalet är först och främst en politisk överenskommelse, vilket är anledningen till att det lägger så stor vikt vid politisk dialog. Avtalet är ett kraftfullt uttryck för gemensamma värden och gemensamma mål. Det är genom dialog som deltagarna i detta partnerskap kan gå vidare med sitt gemensamma engagemang för att uppnå fred i Mellanöstern. Vår dialog, och detta var en punkt som Galeote Quecedo hänvisade till, kommer att spänna över de grundläggande principerna om mänskliga rättigheter och demokrati med en uppriktighet och en förståelse som jag hoppas har sitt ursprung i ett nära partnerskap. Libanons pluralistiska samhälle, som omfattar många sekter och religiösa grupper, har fungerat bäst när det har funnits samförstånd, tolerans och en öppen debatt - något som är tämligen unikt i regionen. Vi är emellertid medvetna om de farhågor som parlamentets utrikesutskott har gett uttryck för när det gäller vissa punkter avseende situationen för mänskliga rättigheter i Libanon. Avtalet erbjuder ytterligare ett forum för att ta itu med dessa frågor. Genom att ratificera associeringsavtalet kommer Europeiska unionen att utlösa viktiga åtaganden från Libanons sida när det gäller mänskliga rättigheter och demokrati, migration och återvändande, penningtvätt, kampen mot organiserad brottslighet och olagliga droger samt rättsligt samarbete. Jag är även medveten om de farhågor som har framförts när det gäller mediernas frihet. Jag kan försäkra er om att kommissionen kommer att fortsätta att vaka över dessa frågor varhelst och närhelst det är möjligt.
Avtalet kommer även, som ministern påpekade, att utlösa Libanons samarbetsåtaganden för att motverka terrorismen, vilka anges i den utväxling av skrivelser som han hänvisade till.
Vårt partnerskap kommer att omfatta mycket mer än handel och politik. Det kommer att vara vittomspännande och omfatta så olika områden som samarbete inom vetenskap, utbildning, energi, turism, miljö och industri. Socialt och kulturellt samarbete är också viktiga i avtalet när det gäller arbetstagares rättigheter och social dialog.
Vårt partnerskap kommer att finansieras genom bidrag under Medaprogrammet som jag hoppas kommer att, så långt det är möjligt, koncentreras på ett genomförande av avtalet. Så vi rör oss i riktning mot våra övergripande ambitioner i det södra Medelhavsområdet med det avtal med Libanon som vi har förelagt parlamentet och jag hoppas verkligen att vi kan gå vidare från detta till att slutföra systemet med associeringsavtal genom framgångsrika förhandlingar med Syrien.
Jag anbefaller å det varmaste detta avtal till parlamentet.

Morillon (PPE-DE).
Herr talman! Nu på morgonen nämnde vi här i denna kammare det afghanska folkets öde att ha plågats av årtionden av krig och inbördes strider, och jag kan inte glömma detta när jag tar till orda i samband med denna nya debatt.
Jag glömmer inte att det libanesiska folket har genomgått samma prövningar och det gläder mig att det efter dessa prövningar har kunnat hitta de resurser som krävs för att börja återskapa den modell för etniskt och mångkulturellt samarbete som ni talade om, herr rådets tjänstgörande ordförande, och som hela världen beundrade innan rädslan för andra människor bröt ut som en sjuka därnere, rädslan för att behärskas. Denna sjuka skulle senare härja på Balkan, där jag personligen har kunnat konstatera ödeläggelsen i dess spår.
Jag glömmer inte ?balkaniseringen? av det libanesiska territoriet, som var lika destruktiv som senare ?libanoniseringen? av f.d. Jugoslavien. Därför måste jag glädja mig åt de framsteg som har uppnåtts och som har gjort det möjligt att ingå detta associeringsavtal med Libanon. Herr kommissionär! Ni hade rätt när ni sade att avtalet i första hand är politiskt. Jag är säker på att det i morgon kommer att antas av en stor majoritet i parlamentet, enligt förslaget från vår kollega Gerardo Galeote.
Herr rådets ordförande! Jag inser dock att det återstår stora svårigheter, som ni själv, kommissionären och våra kolleger Elmar Brok och Gerardo Galeote har redovisat under denna debatt.
Personligen menar jag att den libanesiska modellen - där alla berikas av kontakten med de andra, oavsett kultur och religion - först nu har börjat byggas upp. Enligt min uppfattning kommer den att fullbordas först när det libanesiska folket har återfunnit sitt totala oberoende på det sätt som man önskar. Detta omöjliggörs i dag av de främmande truppernas fortsatta närvaro på libanesisk mark. FN:s generalförsamling kräver sedan länge att dessa trupper skall dra sig tillbaka. Herr rådets tjänstgörande ordförande! Ni sade oss att ett första steg hade tagits i och med att en del av dessa trupper hade återkallats. Som jag ser det är detta inte nog.
Därför ansluter jag mig förbehållslöst till den begäran som formuleras av föredraganden, nämligen att FN:s säkerhetsråds resolution nr 520 skall beaktas och att frågan om de syriska truppernas närvaro på Libanons territorium skall underställas det libanesiska parlamentets bedömning. Parlamentet värnar som vi vet om fullständig respekt för sitt lands suveränitet, territoriella integritet, enhet och politiska oberoende.

Napoletano (PSE).
Herr talman, herr ordförande i rådet, herr kommissionär! Associeringsavtalet mellan Europeiska unionen och Libanon är ett tecken på framsteg i våra numera decenniegamla förbindelser. Libanon är, som redan har framhållits flera gånger, ett land som har upplevt 16 år av inbördeskrig och som i dag återigen har lyckats lägga sin etniska, kulturella och religiösa pluralism till grund för en fredsprocess: ett komplext och utslagsgivande land, med tanke på dess historia och geopolitiska läge. Vi hoppas att de närmare förbindelser som detta avtal kommer att leda till skall bidra till att göra denna process oåterkallelig och ytterligare framsteg när det gäller respekten för mänskliga rättigheter och konsolidering av demokratin och rättsstaten.
Det är just därför som de libanesiska myndigheterna och de europeiska institutionerna måste ta den artikel i avtalet som handlar om mänskliga rättigheter på allvar. Detta parlament insisterar på denna punkt, eftersom ekonomin och handelsutbytet måste gå hand i hand med friheten, demokratin, kvinnornas roll och informationsfriheten. Vi noterar med tillfredsställelse att Libanon har undertecknat den internationella konventionen om kvinnors rättigheter och konventionen mot tortyr. Vi hoppas att man skall gå från undertecknande till ratificering och sedan fortsätta på den inslagna vägen och avskaffa dödsstraffet, ställa sig bakom Internationella brottmålsdomstolen, ta reda på sanningen om försvunna personer och reformera rättsväsendet så att gränserna för den militära rättsskipningen och den roll den skall spela blir tydliga. Denna process borde stödjas av Medaprogrammet, med ett uttryckligt stöd till en självständig utveckling av det civila samhället.
En annan avgörande fråga är ett slut på konflikten mellan Israel och Palestina, fred i regionen, vilket bara kan åstadkommas varaktigt genom att en palestinsk stat upprättas. Det var mycket betydelsefullt att Israel drog sig tillbaka ur Libanon, men det har inte lett till fred. Just eftersom freden aldrig är en mekanisk företeelse utan kräver stor politisk vilja är det viktigt att en fredsvilja breder ut sig, först och främst i länderna i regionen. Därför måste spänningen vid den libanesisk-israeliska gränsen upphöra och Syrien bör dra tillbaka sin militära närvaro i Libanon. De palestinska flyktingarna måste få en framtid, till att börja med bättre levnadsvillkor, vilket inte bara är ett ansvar för det land som härbärgerar dem utan för hela det internationella samfundet, det vill jag påminna om. Det är således grundläggande att flyktingarna kan dra nytta av Medaprogrammet och att Europa, med hänsyn till allt detta, visar sig särskilt generöst. Slutligen hoppas vi att avtalet kommer att vara till stöd för ekonomiska reformer och för handelsutbytet, som redan är betydande.
I dag har vi dock också tillfälle att fundera på partnerskapet Europa-Medelhavsområdet mer i allmänhet - vilket rådets ordförande gjorde - efter det att utvidgningsprocessen är genomförd, inom ramen för det reformarbete som har inletts i och med konventet. Vår uppgift i dag är att skapa nya utrikesförbindelser för en utvidgad union och ge Europa en mer betydelsefull roll i världen. Det partnerskap som föddes i Barcelona 1995 utformades när unionen bestod av tolv länder. I dag behöver vi en vidare och mer organisk syn på denna process, som omfattar Medelhavsområdet, Balkan och Gulfländerna. För det andra: för vilken politik? Ordförande Prodi har flera gånger sagt: ?Allt utom institutionerna?. Europaparlamentet har, å sin sida, sedan länge tagit ställning för ett partnerskap Europa-Medelhavsområdet som omfattar alla de politiska områden som vi hanterar gemensamt med medlemsländerna. Uppmaningen är alltså att gå längre än de, om än viktiga, besluten vid den senaste ministerkonferensen i Valencia.
Slutligen institutionerna: Som ni påminde om, herr ordförande, beslöt man i Valencia att ge det parlamentariska forumet status som en riktig parlamentarisk församling. Detta kan bli ett mycket viktigt steg, och för att det skall bli framgångsrikt borde man här ta hänsyn till de påpekanden som jag redan har gjort om den geopolitiska dimensionen och politiken. När den parlamentariska församlingen blir en riktig institution bör den få reell rätt att fatta de beslut som denna process medför och bli den aktiva aktören i detta stora möte mellan kulturer. Sedan är det viktigaste att man förser sig med instrument för att kunna göra verkliga framsteg när det gäller rättigheter, demokrati och frihet.

Malmström (ELDR).
Herr talman! Flera problem som rör Libanon har nämnts här i kammaren trots att många positiva tecken också existerar. Vi i ELDR-gruppen vill lyfta fram några av dessa problem.
Situationen i Libanon är mycket osäker och komplicerad, och den syriska närvaron i landet gör att man ibland kan ifrågasätta om Libanon är en helt självständig stat. Övergreppen mot de mänskliga rättigheterna är omfattande. Jag kan bara nämna de 17 000 saknade libaneserna, den begränsade yttrandefriheten, våldet mot demonstrerande studenter, dödsstraffet och förstås situationen för de palestinska flyktingarna, som flera kollegor har nämnt. Även dessa flyktingar måste komma till åtnjutande av de positiva fördelar som associeringsavtalet kan ge.
ELDR-gruppen har lagt fram ett antal ändringsförslag som bl.a. handlar om de 200 libaneser som hålls fångna i Syrien. Ett dussin finns också i Israel. Situationen för dessa flyktingar måste klargöras. Libanon måste också ratificera Genèvekonventionen. Vi känner stor oro för flyktingarnas situation.
Handel och utbyte är dock bra. Det gynnar i längden demokrati och utveckling, både politiskt, ekonomiskt och socialt. Associeringssavtalen är även en viktig del i Barcelonaprocessen. Därför röstar vi ja till detta associeringsavtal i hopp om att det kommer att leda till utveckling i Libanon. Vi känner dock en viss tvekan eftersom Libanon är långt ifrån en demokrati, och brotten mot de mänskliga rättigheterna är flagranta. Vi känner också viss oro, eller snarare frustration, över att det alltid talas om människorättsklausuler som kan tillämpas om ett land bryter mot ett associeringsavtal med EU. Dessa klausuler är ingenting annat än ett kraftigt slag i luften. Jag vill verkligen vädja till kommissionär Patten att se till att mekanismer kan utvecklas som gör att vid brott mot de mänskliga rättigheterna kan artikel 2 i associeringsavtalet användas och aktiveras på ett meningsfullt sätt, då vi vet att dessa brott förekommer.

Boudjenah (GUE/NGL).
Nu när EU:s utvidgning är på väg att ta konkret form vill jag först av allt uttrycka min förhoppning om att närmandet mellan Europa och Libanon skall bidra till att skissa ramen till ett verkligt, gemensamt Medelhavsprojekt. Vägen dit går via en dialog mellan jämställda parter. Behovet är så mycket mer akut som risken för krig i Irak innebär en påfrestning för förbindelserna med arabvärlden i stort.
Sedan måste alla medel användas för att komma bort från våldsspiralen i Mellanöstern, vilket också har nämnts. Europa och Libanon skulle kunna spela en mer aktiv roll för att främja respekten för FN-resolutionerna, att en palestinsk stat bildas och att Israel fullt ut och förbehållslöst erkänns i regionen. Jag tänker då särskilt på det erbjudande om fred som antogs av arabländerna i Beirut och som utgjorde en seriös utgångspunkt.
Även om kriget i Libanon lyckligtvis tillhör det förgångna, är bristen på en allomfattande fred i regionen som helhet ett hinder för ett verkligt återuppbyggande och en utveckling av landet i stort. Detta är särskilt giltigt i södra Libanon, där gränsproblemen med Israel är olösta. Närmare tre år efter det israeliska tillbakadragandet är behoven fortfarande gigantiska vad gäller återuppbyggnad av infrastruktur och bostäder samt bevattningsprojekt.
Samma sak gäller den syriska närvaron. Även om den inte kan förklara allt, hindrar den troligtvis libaneserna från att lyckas utplåna alla ärr efter kriget. Libanon existerar i libanesernas tankevärld, men många efterlyser att den libanesiska staten skall hävda sin position mer kraftfullt. Vägen dit går framför allt via en demokratisk och verkligt oberoende rättsstat, i syfte att skapa konkreta ramar för och utveckla samexistensen mellan libaneser. Jag tänker i synnerhet på respekten för yttrandefriheten, rättsväsendets oberoende, asylsökandes rättigheter, försvunna personer och dödsstraff.
Detta gäller även de palestinska flyktingarnas situation. Även om Libanon lyckligtvis fortfarande är ett land som tar emot palestinier, gör det förhållande att det inte finns några utsikter till en rättvis och varaktig lösning att den socialt mycket svåra situation som hundratusentals flyktingar befinner sig i förvärras. Rätten att återvända hem måste erkännas som legitim, men den diskriminering som i praktiken drabbar palestinska flyktingar i Libanon är oacceptabel. Tillgång till arbete och sociala skyddsnät måste i större utsträckning garanteras, med vårt bistånd.
Till sist får vi inte försumma de ekonomiska och sociala aspekterna. Trots att det efter krigets slut restes krav på genomförandet av en ambitiös återuppbyggnad, är den nuvarande situationen dyster. Vissa sammanfattar den på följande sätt: ?Libanons ekonomi står med ena foten i tredje världen och med den andra i den urbana världen?. Skulden uppgår till trettio miljarder US-dollar. Orättvisorna är skriande. Den höga konsumtionen bland de rikaste samhällsskikten gränsar till en krypande fattigdom, som förstärks av höga levnadskostnader och de allt fler låginkomsttagarna. Det är sant att Libanons premiärminister i november förra året i Paris lyckades utverka ett bistånd på drygt fyra miljarder euro från vissa europeiska och arabiska länder samt internationella finansieringsorgan. Men jag är mer än skeptisk till de positiva effekterna av att inrätta ett frihandelsområde. De förlorade tullintäkterna riskerar att få allvarliga konsekvenser för nyttiga offentliga utgifter. Följaktligen bör EU:s stöd i högre omfattning ges via ett aktivt stöd till de organisationer som verkar inom det humanitära och sociala området.
Jag fortsätter att tro att modernitet och social utveckling består i att sätta mänskliga faktorer snarare än varor och kapital i centrum för Europa-Medelhavsförbindelserna. Medborgarforumet Euromed ser således det sociala och ekonomiska resultatet av partnerskapet som överlag negativt. Vi måste lyssna till kritiken!

Flautre (Verts/ALE).
Herr talman! Våra kolleger påminde oss nyss om att 17 000 familjer saknar besked om vad som hänt deras närmaste, att medierna förhindras att arbeta och censureras av myndigheterna, att journalister fängslas, att den dömande makten används som ett verktyg för att uppnå politiska syften, att underrättelsetjänstens inflytande finns överallt, att tusentals flyktingar utsätts för diskriminering, främst palestinier, att tortyr används trots att Libanon anslutit sig till konventionen mot tortyr, att Syrien utan uppehåll fortsätter sin inblandning i ett tredje lands angelägenheter, att kvinnor diskrimineras. Listan över rapporterade kränkningar av de mänskliga rättigheterna är lång. Mycket av detta framkom vid den utfrågning som anordnades i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik.
Och likväl stöder alla de organisationer som kämpar för demokrati i detta land idén med detta associeringsavtal. Kära kolleger, herr kommissionär och herr rådsordförande! Det säger något om de enorma förväntningar som knyts till detta avtal, och samtidigt om vidden av de utmaningar vi måste anta för att kunna uppfylla dessa vitt spridda förväntningar.
Det resolutionsförslag som har lagts fram för oss, och som vi kommer att rösta om tillsammans med associeringsavtalet, är en relativt heltäckande text - jag vill för övrigt gratulera föredraganden till detta - och tar upp många problem som Libanon i dag måste lösa för att kunna spela den roll vi förväntar oss att landet skall spela för att stabilisera situationen i hela regionen.
Gruppen De gröna har vederbörligen bidragit till detta och vi vill komplettera med några punkter som vi i dag finner viktiga, för övrigt tillsammans med andra kolleger. Först och främst vill vi uppmana den libanesiska regeringen att se till att rättigheterna för de flyktingar, gästarbetare och asylsökande som befinner sig på libanesisk mark respekteras, och upphöra med all diskriminering, i första hand av palestinska flyktingar. Vi vill även att kommissionen och rådet officiellt skall begära att Syrien och Israel lämnar upplysningar om libanesiska medborgare som finns fängslade i dessa länder. Enligt de uppgifter som har rapporterats av Solidar, vars talesman för övrigt var inbjuden till utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, skall 12 libaneser sitta fängslade i Israel och 200 andra medborgare i hemlighet hållas fängslade i Syrien. Enligt min mening kan EU:s institutioner hjälpa till att kasta ljus över denna fråga, som utgör en belastning för förbindelserna i regionen.
Gruppen De gröna i parlamentet vill även uppmärksamma kammaren på de påtryckningar den libanesiska pressen utsätts för. Vi kräver att pressens frihet respekteras fullt ut, i alla dess former, särskilt vad gäller journalister och andra medier som uttrycker kritik mot regeringens politik. Vi kräver att detta land respekterar de oppositionellas rättigheter - alla vet att oppositionella behandlas mycket illa. Slutligen kräver vi att ledamöter av det libanesiska parlamentet skall knytas till och aktivt delta i arbetet i forumen för den framtida parlamentariska EU-Medelhavsförsamlingen. Detta är givetvis en förutsättning om vi vill ge större tyngd åt detta avtal med Libanon, för att stabilisera regionen och hitta en lösning på problemen i Mellanöstern.
Kära kolleger! Jag upprepar att detta associeringsavtal innebär en utmaning. Det är en nödvändighet vi ställs inför, och som jag ser det skulle den bli än mer fruktbar om vi äntligen fick tillgång till alla mekanismer som gör det möjligt att följa upp, komplettera, föreslå och fortlöpande och seriöst utvärdera i första hand genomförandet av artikel 2 i detta associeringsavtal.

Queiró (UEN).
Herr talman! Jag skulle vilja börja med att gratulera det grekiska ordförandeskapet som är här för att inleda sitt arbete, och även till valet av europeisk ombudsman som också är av grekisk nationalitet, och allt detta i ett ögonblick när kammaren skall ledas av en kollega av samma nationalitet, vilket gör detta sammanträde till en verklig grekisk olympiad, som jag stort nöje ansluter mig till.
Herr talman! Europaparlamentet skall i dag yttra sig om avslutandet av avtalet mellan EU och Medelhavsstaterna angående association mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan, och Libanon å den andra. Detta avtal ingår, vilket är uppenbart, inom ramen för EU:s partnerskap med Medelhavsstaterna som skapades genom Barcelonaförklaringen 1995, och det är vår plikt att stimulera dess framsteg trots den osäkra politiska säkerhets- och fredssituationen i regionen i fråga. En av de mest påtagliga aspekterna i den process som inleddes i Barcelona är att den gör överensstämmelsen möjlig mellan den bilaterala dimensionen i det samarbete medlemsstaterna har med Medelhavsområdet - Spanien, Frankrike, Italien bland andra, och där också Portugal finns med då det även om det är en Atlantstat har viktiga ekonomiska band och grannskapsband med Medelhavsländerna i Maghreb - och den multilaterala dimensionen som Europeiska unionen har åtagit sig, vilken både kan och bör förstärkas ömsesidigt.
Vi hyser inga tvivel, herr talman, om att Medelhavsregionens stabilitet, och särskilt i Mellanöstern, till stor del beror på lämpliga partnerskap för ekonomisk, politisk, social och kulturell utveckling, vilka unionen ägnar särskilt intresse. Det kvarstår dock en annan typ av problem som i dag är totalt oundviklig, som framför allt gäller säkerheten och kampen mot terrorismen, men också kampen mot korruption och penningtvätt, liksom främjandet av demokrati och de mänskliga rättigheterna, och som när det gäller just Libanon väcker vår oro. Det är därför vi tror att de frågor vår kollega Brok, ordförande i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, ställde ger större relevans och vi behöver konkreta och tydliga svar på dessa från både rådet och kommissionen.
Vi måste vara medvetna om att de libanesiska myndigheternas politiska inriktning fortfarande är starkt dominerad av Syrien och att Damaskus på ett avgörande sätt ställer villkoren för den libanesiska regeringens ståndpunkt när det gäller fredsprocessen mellan Israel och Palestina, trots den israeliska arméns tillbakadragande från södra Libanon i maj 2000. I själva verket är Syrien - till skillnad från Libanon, vars regim som tur är går framåt när det gäller demokrati och maktfördelning, trots de tydliga institutionella svagheterna och svår obalans av politisk-religiös natur -, en diktatur, ovanligt nog av monarkistiskt snitt, som tekniskt sett befinner sig i krig med Israel sedan sexdagarskriget med alla de faror som denna spända situation innebär för fredsprocessen i Mellanöstern och värre ändå, det är ett land som har en betydelsefull militär styrka i Libanon, med nära 30 000 man, förutom de mer än 300 000 invandrare som arbetar framför allt i jordbruket och byggnadsbranschen.
Om vi till denna närvaro, eller kanske skall vi kalla den ?ockupation?, lägger andra palestinska flyktingar, i allmänhet fattiga och dåligt integrerade i det libanesiska samhället, vilka är knappt tre och en halv miljoner människor, och den extremistiska rörelsen, för att inte kalla den för något annat, Hizbollahs närvaro i landets parlament, så kan vi förstå den besvärliga situation i Libanon som unionen måste hålla ett öga på och inta en mäklande roll för att nå fred, säkerhet och utveckling. Denna satsning från EU och Medelhavsländerna är så mycket viktigare då unionen utvidgas till Central- och Östeuropa där den kommer att koncentrera den största delen av sina ekonomiska resurser.
Vi får inte glömma att Europa är eller bör vara polycentriskt. Unionen har tyngdpunkter i norr, vid Medelhavet, Atlanten och även de ytterst avlägsna regionerna och naturligtvis på kontinenten, men det är balansen mellan sina komponenter och respekten för mångfalden som gör Europa mer demokratiskt, säkert, utvecklat och säkerligen mer respekterat internationellt sett.

Belder (EDD).
Genom att sluta ett associeringsavtal med Libanon sätter EU sin egen politiska trovärdighet på spel, såväl internt som externt. Ännu vid det senaste Europeiska rådet i Köpenhamn erkände rådet på nytt Israels legitima oro för sin säkerhet. Rådet har också engagerat sig i kampen mot den internationella terrorismen. Ingen av de två kärnpunkterna i EU:s medlemsstaters utrikespolitik är förenlig med den maktfaktor som Hizbollah utgör i den libanesiska politiken. Södra Libanon kallas i dag inte för inte för ?Hizbollahlandet?. Sedan Israels militär drog sig tillbaka från detta gränsområde i maj 2000 är det Allahs parti som styr och ställer. Tack vare enig medverkan av Syrien och Iran har denna shiitiska terrororganisation byggt upp en imponerande militär närvaro i området. Samt en stor raketarsenal som täcker hela den norra delen av den judiska staten. Och allt detta inom direkt räckhåll för libanesiska islamister som oförtrutet fortsätter att öppet eftersträva fysisk ödeläggelse av Israel.
Den uppmärksamhet som i föreliggande resolution från detta parlament ägnas åt den beklämmande situationen vid Israels nordliga gräns förbigår den politiska verkligheten på plats, med orsak och villkor. Denna europeiska oro kommer inte att skada Hizbollah. Allahs parti nämns helt enkelt inte! Men vad anser rådet om detta? Jag skulle gärna vilja få reda på av det grekiska ordförandeskapet vilka steg man önskar ta i fråga om Hizbollah i Beirut, Damaskus och Teheran. Diplomatisk passivitet gör att EU inte alls framstår som trovärdigt som fredsmäklare i Mellanöstern.
Vad gäller direkt och indirekt engagemang i terrorverksamhet mot staten Israel håller Hizbollah i ännu mindre grad igen. Det handlar i sammanhanget också om bildandet av terroristceller bland israeliska araber. Därtill hör också en fullständig identifiering med den andra palestinska intifadan. Eller med Hizbollahs generalsekreterares, Hassan Nasrallahs, ord: ?Palestinas intifada utgör i dag vår frontlinje?.
Kort sagt, om det skall bli tal om en verkligt trovärdig gemensam kamp mot terrorismen bör EU omedelbart sätta upp Hizbollah på sin lista över terroristorganisationer - det är också anledningen till mitt ändringsförslag - och sedan bör de libanesiska myndigheterna ta kontroll över hela landet. Endast sådana åtgärder har en stabiliserande, fredsfrämjande effekt i hela regionen, för i och med detta hotas samtidigt de destabiliserande regimerna av att tvingas avgå. En sådan kraftfull hållning skulle också anslå den rätta tonen för förhandlingarna om EU:s framtida förbindelser med Damaskus och Teheran.
I annat fall visar de europeiska institutionerna stöd i ord men inte i handling för Israels utsatta situation och för den globala kampen mot terrorism. Tills EU visar att man verkligen tar dessa punkter seriöst i fråga om förbindelserna med dessa länder röstar jag emot ett associeringsavtal med Libanon. Vad som ytterligare stärker min hållning är att de europeiska institutionerna knappt ställer några verkliga krav på garantier på Beirut vad gäller respekt för de mänskliga rättigheterna.

Gollnisch (NI).
Herr talman, herr rådets ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Jag är nyligen hemkommen från Libanon, som jag besökte strax före jul tillsammans med Jean-Marie Le Pen. Vi togs väl emot av såväl libanesisk press som av framstående personer som den maronitiske patriarken Monseigneur Sfeir, och den tidigare statschefen Amin Gemayel. Det är omöjligt att inte känna stor sympati för detta folk som är så älskvärt och raffinerat och som med så stort mod har övervunnit prövningarna i form av närmare 20 års ofta fasansfulla krig och inbördeskrig. Detta borde få oss att fundera över farorna i att öppna gränserna, när flyktingarna har börjat uppträda som herrar i detta land. Samt fundera över riskerna som är förknippade mer flera aspekter av det mångkulturella samhälle som vissa till varje pris vill se ta form i Europa, där det fram till nu inte har funnits.
Vi är i princip positiva till att utveckla förbindelserna med denna viktiga kulturnation, med traditioner från antiken, som i allmänhet står Europa mycket nära, framför allt med tanke på den franskspråkiga tradition som jag här är en av företrädarna för. Men vi kan bara ha förbindelser med en suverän stat, en försonad stat, en ärlig och opartisk stat.
En suverän stat förutsätter givetvis att de syriska trupperna drar sig tillbaka. Såsom nästan samtliga talare har påpekat är truppernas närvaro inte längre befogad, sedan den israeliska ockupationen av södra Libanon har upphört. Framför allt måste FN:s säkerhetsråds resolutioner verkligen tillämpas och detta tillbakadragande måste vara fullständigt. De syriska påtryckningarna på Libanons inrikespolitik måste likaså upphöra.
En försonad stat förutsätter ett slut på det förtryck som också har nämnts av andra talare, och som riktar sig mot studenter, politiska dissidenter, framför allt kristna. En förutsättning är att vissa rättegångar och vissa efterkrigsprocesser upphör, som man med rätta kan benämna stalinistiska. Den allmänna amnestin måste utsträckas till att omfatta samtliga. Jag tänker då särskilt på den före detta ledaren för den libanesiska armén, Samir Geagea, och hans fruktansvärda öde. Han är den enda ledaren för en stridande falang i denna konflikt som nu sitter fängslad, i armélokaler, i ett rum som saknar belysning, där han nu har suttit i åtta år. Ingen begriper, eller snarare alla begriper bara alltför väl varför Samir Geagea sitter fängslad, när ledaren Walid Jumblatt för sin del är sysselsatt med närmast officiella uppgifter. Hans övergrepp kan mycket väl mäta sig med vad de värsta aktörerna i denna konflikt gjort sig skyldiga till.
Slutligen förutsätter en ärlig och opartisk stat ett slut på den tveksamma affärsverksamhet som alltför ofta blir resultatet när detta krigshärjade land skall återuppbyggas. Detta är tre förutsättningar för att detta avtal - som vi välkomnar - skall bli så effektivt som möjligt.

Stockton (PPE-DE).
Herr talman! Jag hade förmånen att besöka Libanon för första gången för ungefär 20 år sedan som journalist och jag har följt utvecklingen i det olycksdrabbade landet under åren som gått. Det var när palestinierna drevs ut från Jordanien av kung Hussein och drog in i Libanon där de förstörde vad som dittills hade varit en fristad av relativ fred och civilisation i Mellanöstern. För besökaren, oavsett om denne var journalist eller turist, erbjöd Libanon då tre stora fördelar: folkets charm, det faktum att britterna hade dragit in elektricitet och vatten och att kokkonsten till stor del hade införts av fransmännen.
Vid mitt senaste besök var det uppmuntrande att se att dessa tre stora traditioner åter gör sig gällande sig i återuppbyggnaden av landet. Det genomgår, som kommissionären sade, denna återuppbyggnadsprocess i tider som måste vara bland de svåraste någonsin, i synnerhet om man ser det ur en ekonomisk synvinkel. Men jag är, i likhet med många andra ledamöter av denna kammare som känner Libanon väl, säker på att det libanesiska folkets energi och beslutsamhet kommer att vinna framgång i slutändan. De har överlevt det förflutna på ett utomordentligt sätt och förblivit civiliserade och ständigt lika intagande. Det är viktigt att vi bibehåller mycket nära band, som den föregående talaren nämnde. Den franska anknytningen är bara en av många mellan Europeiska unionens medlemmar och resten av Mellanöstern. Libanon är en brännpunkt från vilken vi kan verka och genom vilken vi kan verka.
Jag ser fram emot att inom en inte alltför avlägsen framtid kunna återvända till Beirut, en stad varifrån jag bara har de bästa minnen men jag ser också fram emot att kunna hälsa fler människor från Libanon välkomna hit, i synnerhet parlamentariker. Det finns så mycket vi kan göra genom exemplets makt att det är viktigt att denna kammare upprätthåller dessa band.
Till sist vill jag påpeka att det alltid var via Libanon som man brukade ta kontakt med andra länder i Mellanöstern. Mot bakgrund av de nuvarande spänningarna i Mellanöstern är det viktigt för oss att bevara dessa band, i synnerhet för kommissionären som utan tvekan har förälskat sig i Libanon på samma sätt som många av oss har gjort. Det är även viktigt att kommissionären kan använda Libanon som en språngbräda genom vilken han kan tala till förnuftiga och demokratiskt sinnade människor i de andra länderna i Mellanöstern.

Nordmann (ELDR).
Herr talman! Även jag har direkt erfarenhet av Libanon och för att brodera vidare på de bilder som användes av föregående talare, vill jag säga att man kan vara förälskad i Libanon, men att kärleken i detta fall inte får hindra att man bevarar sin klarsynthet. Och jag har en känsla av att Europeiska unionen har förhandlat med ett officiellt Libanon, ett Libanon som i någon mån är teoretiskt, för att inte säga mytomspunnet, och att den libanesiska verkligheten i dag tyvärr befinner sig mycket långt ifrån de idylliska visioner en del vill använda för att rättfärdiga detta avtal, och att vår debatt lyckligtvis återställer verkligheten i all dess nakna sanning.
Libanon är ett land vars oberoende i dag vållar problem. Mer än tio år efter Taif-avtalet, har israelerna dragit sig tillbaka, men syrierna finns kvar och deras närvaro är mycket påtaglig i ett land där de utövar ett protektorat och vars oberoende de aldrig på allvar har erkänt. Återstår krigsherrarna, återstår frånvaron av ett rättssamhälle, återstår medier i ledband, vilket vi helt nyligen såg prov på vid den franskspråkiga världens senaste kongress, återstår narkotikahandeln, korruptionen, terroristbaserna och framför allt Hizbollah, vilket har påpekats.
Herr talman! Vi befinner oss därför i en paradoxal situation, eftersom bilden av den libanesiska verkligheten ger en hel rad skäl som skulle leda till att avtalet upphävdes om det existerade och om det tillämpades. Detta är den paradox vi i dag står inför. Behövs det en associering? Herr talman! För att en associering skall komma till stånd krävs två parter. Är verkligen Europeiska unionen i dag en fullt trovärdig partner? Tyvärr finns det fortfarande skäl att tvivla!

Morgantini (GUE/NGL).
Herr talman! Det råder inget tvivel om att associeringsavtalet EU-Libanon sträcker sig längre än till förbindelser med den libanesiska regeringen och att det får en exceptionell betydelse för förbindelserna inom ramen för dialogen och samarbetet med Medelhavsområdet och Mellanöstern, framför allt i stunder som denna då krigets vindar blåser så starkt och riskerar att underminera utvecklingen av samarbetet mellan våra folk och drabba den fortfarande sårbara libanesiska regeringen. Det har varit krig i många år, främmande intåg och invasioner, vilka ännu inte definitivt är över, från Syriens men också Israels sida. Det har pågått ett inbördeskrig som har ödelagt relationer i samhället och i familjerna, även om det internationella samfundets nonchalans också har varit till skada. Nyckeln till Libanons återfödelse kan vara den styrka som också har varit dess svaghet: blandningen av kulturer och religioner som är fast rotade i landet, men sinsemellan olika.
Den libanesiska regeringen skall ha en eloge för att den har lyckats bibehålla en balans mellan parterna och vill återuppbygga ett suveränt land genom en demokratiseringsprocess som är svår, eftersom det fortfarande förekommer klara brott mot yttrandefriheten och de mänskliga rättigheterna, social ojämlikhet och korruption. Jag tänker särskilt på de palestinska flyktingarna, som enligt lag inte får arbeta, inte får vård och inte får röra sig fritt. Det är hyckleri från Libanons sida att hävda att man gör detta för att flyktingarna skall återvända till Palestina. Vad detta anbelangar anser jag att vi, när vi utvecklar förbindelser och projekt med Libanon, måste insistera och hitta instrument som gör att de avtal och de engagemang som vi går in i respekteras, även om exemplet med avtalet EU-Israel och Israels öppna brott mot artikel 2 verkligen inte ger andra länder några garantier för att de skall respekteras. Jag anser dock att det är ytterst viktigt att vi tar detta steg, eftersom vi är klart övertygade om att vi måste hjälpa till med återuppbyggnaden av detta land, men detta land måste återuppbyggas med klarhet beträffande yttrandefriheten och de mänskliga rättigheterna.

Boumediene-Thiery (Verts/ALE).
Herr talman, kära kolleger! Det civila samhället i Libanon följer med stort intresse undertecknandet av detta associeringsavtal. Europa är Libanons viktigaste handelspartner och en av de stora finansiärerna som stöder landets program för att modernisera ekonomin, men Europa erbjuder också en garanti för att de grundläggande rättigheterna respekteras på den väg som leder till upprättandet av demokratiska fri- och rättigheter.
Man kan fortfarande notera grova kränkningar av yttrandefriheten. Ett exempel är när TV-kanalen MTV tvingades stänga i september förra året, efter att ha låtit oppositionen yttra sig i samband med fyllnadsval. Att domstolen bekräftade detta beslut ökar bara ytterligare oron inför denna situation. Oegentligheter i rättssystemet främjar inte respekten för yttrandefriheten, och domstolarna utnyttjas i allt högre grad som redskap för att utöva påtryckningar.
När det gäller de försvunna libaneserna gäller det över 17 000 personer som har försvunnit spårlöst sedan kriget i Libanon inleddes och fram till nu. Tio år efter konfliktens slut har ingen ordentlig undersökning genomförts för att ta reda på vad som har hänt dem. Vissa har troligen avrättats i Libanon, men kropparna har aldrig eftersökts. Det verkar också som om offer för människorov har återlämnats till Syrien för att överföras till syriska fängelser. En anhörigkommitté togs nyligen emot av de syriska myndigheterna, som utlovade en undersökning, men ännu har ingenting hänt. Vad beträffar de libanesiska myndigheterna fortsätter de att tiga. Opinionen reser allt högre krav på ett totalt tillbakadragande av de syriska trupperna från landet. I kombination med korruptionen inom det libanesiska politikerskiktet bidrar nämligen truppernas närvaro till att upprätthålla ett instabilt klimat som domineras av en katastrofal ekonomisk situation.
För att demokratiklausulen inte skall förbli tomma ord är det ytterst viktigt att införa mekanismer för fortlöpande utvärdering och uppföljning av dess genomförande, detta redan från det att avtalet träder i kraft, i samarbete med de frivilligorganisationer som har nära till vardagsverkligheten. I detta land där de grundläggande friheterna och demokratiska fri- och rättigheterna ofta skändas, sätter de libanesiska medborgarna i stor utsträckning sin lit till dessa avtal, eftersom de utgör ett påtryckningsmedel som medborgarna inte kan vara utan.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Herr rådsordförande, herr kommissionär! Jag tar tillfället i akt att välkomna er till Europaparlamentets plenum. Undertecknandet av Europa-Medelhavsavtalet om upprättande av en associering med Libanon utgör utan tvekan ett viktigt steg för att främja vår strategi, som syftar till att skapa ett frihandelsområde i Medelhavsområdet, men samtidigt även ett område av fred, säkerhet och hållbar utveckling för alla medborgare. Jag tycker att vi kan se optimistiskt på vårt samarbete med Libanon. Libanon är historiskt ett land som är öppet för omvärlden och som särskilt är vänt mot Europa och vår kultur, och landets samarbete med EU sträcker sig tillbaka till 1978, även om EU då hade ett annat namn. Vi måste emellertid ta hänsyn till att landet är under full återuppbyggnad - inte bara ekonomisk, utan även social och ideologisk - efter inbördeskriget. När man befinner sig i Libanon känner man starkt att landet fortfarande söker ett sammanhang och en identitet. Samtidigt utgör samexistensen mellan olika kulturella och religiösa grupper ett intressant experiment, och vi bör stödja detta experiment så att det lyckas. Jag tror att associeringsavtalet kommer att hjälpa landet att gå i riktning mot att stärka reglerna för den fria marknaden, vilka redan tillämpas, men även att stärka demokratin och att främja den ekonomiska och sociala utvecklingen. De europeiska organen, men även medlemsstaterna, måste utnyttja alla de möjligheter som avtalet erbjuder för att ge Libanon chansen att delta i programmen för kulturutbyte och att aktivera det civila samhället. Samtidigt bör vi arbeta för att förbättra situationen när det gäller de mänskliga rättigheterna, vilket många kolleger har sagt, men i alla händelser även situationen för de över 350 000 palestinska flyktingarna.
Inom denna ram anser jag att de hänvisningar som görs avtalsförslaget om att främja kvinnans roll i den ekonomiska och sociala utvecklingsprocessen genom utbildning, yrkesutbildning och underlättande av ekonomiska investeringar är mycket positiva. Jag beklagar dock att dessa hänvisningar inte är tillräckliga för att verkligen främja respekten för kvinnors rättigheter och beklagar att varken den tjänstgörande rådsordföranden eller kommissionären har sagt ett ord om denna fråga. Jag skulle vilja påminna er om att Europaparlamentet i en resolution rörande respekten för kvinnors rättigheter inom ramen för samarbetet mellan EU och Medelhavsområdet har krävt en uttrycklig bestämmelse för skyddet av kvinnors rättigheter, och att det samtidigt krävde att åtgärder skall vidtas för en politik för övervakning av skyddet, liknande den som har genomförts i de länder som var kandidatländer och som nu är våra nya medlemmar.
På utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågors vägnar skulle vi vilja uppmana Europeiska kommissionen att sörja för mekanismer för övervakning och utvärdering av framstegen och att kräva av regeringen i Libanon - och detta är ett måste även i de andra associeringsavtalen - att den skall visa den nödvändiga politiska viljan att påskynda de lagstiftningsreformer, förvaltningsreformer och andra reformer som fordras för att uppnå rättslig jämställdhet mellan män och kvinnor samt att den skall integrera ett jämställdhetsperspektiv i all sina politik. Detta är en förutsättning för att vi skall kunna åstadkomma den utveckling som vi önskar i Libanon men även ett gott klimat för samarbetet med Europeiska unionen.

Yiannitsis
Herr talman, ärade parlamentsledamöter! Jag skulle vilja göra några mycket korta kommentarer.
Jag skulle först vilja tacka kommissionär Patten för de mycket analytiska och användbara aspekter han har redogjort för rörande läget i Libanon och rörande Europeiska unionens politik och kommissionens arbete i den riktningen.
Min andra kommentar är att Libanon för ungefär två årtionden sedan genomlevde en tragedi. Vi ser i dag ett annat land, som återigen med stora svårigheter försöker övervinna enorma strukturella problem. Libanon är en del av hela pusslet i Mellanöstern liksom en del av den europeiska politiken för Medelhavsländerna. Landet ligger i vårt närområde, och det är självklart att det finns ett särskilt intresse. Båda dessa omständigheter får följaktligen Europeiska unionen och rådet att vara mycket uppmärksamma och att stödja den politik som utvecklas.
Jag har med stor uppmärksamhet noterat det som sagts om de mänskliga rättigheterna, särskilt om de försvunna personerna, och vi kommer att informera rådet om dessa frågor. Jag skulle dock vilja påpeka att vi just för att kunna bemöta sådana frågor om så bara en aning effektivare försöker få grannländer, såsom Syrien, att delta i arbetet som rör de mänskliga rättigheterna, i syfte att förbättra våra möjligheter att påverka utvecklingen i regionen.
När det gäller frågorna om Hizbollah vill jag upplysa er om att rådet i sina regelbundna sammanträden och diskussioner om de frågor som gäller Mellanöstern ägnar frågorna om terrorism särskild uppmärksamhet. Ni känner till att väldigt många mått och steg har vidtagits och att väldigt många beslut har fattats. Rådet väger alla faktorer med stort uppmärksamhet, och jag är säker på att det kommer att övergå även till kraftfullare åtgärder när det bedömer att det är ändamålsenligt och nödvändigt. Det har redan vidtagit en rad åtgärder.
Jag vill avslutningsvis säga att ett associeringsavtal är ett viktigt verktyg. Det kan få betydande positiva verkningar, men under vissa förutsättningar. Förutsättningarna är att det finns en fungerande ekonomi, att det finns ett starkt produktionssystem, att det finns sysselsättning, att det finns förtroende och att det finns möjlighet till samarbete. Det säger sig självt att det inte går att uppnå samma resultat när det förekommer väpnade sammanstötningar och råder osäkerhet. Vår strävan och vårt mål är dock att just genom olika slags samarbeten - och associeringsavtalet är ett sådant - i den mån vi kan stödja utvecklingen i regionen och välståndet och bättre framtidsutsikter för regionen och våra förbindelser med ett land som hör till Medelhavsområdet, som ligger i ett område i vår närhet.

Brok (PPE-DE).
Herr talman! Den förvirring som emellanåt har funnits i Libanon har uppenbarligen lett till förvirring även i Europaparlamentet. Låt mig påpeka att ändringsförslagen 10-15 inte - som det står - har lagts fram av utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, utan av kollegan Belder, och att de också skall bedömas så.

Talmannen.
Herr Brok! Tack så mycket för er anmärkning. Jag för min del bör upplysa er om att plenums enheter redan förbereder en ny förteckning över ändringsförslagen med denna korrigering, vilket kommer att meddelas i morgon före omröstningen om rekommendationen och resolutionen i fråga.
Jag har mottagit ett resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 42.5 i arbetsordningen, rörande den fråga som har debatterats1

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan - och jag skulle nästan säga till det grekiska ordförandeskapets ära - är kommissionens uttalande om den nordliga dimensionen.
Herr Patten! Jag har förstått att vi alla har problem med tidschemat och därför skulle jag vara tacksam om ni kunde fatta er så kort som möjligt, ärade ledamöter, eftersom det finns problem med anslutningsflyg, som även berör kommissionären själv.

Patten
Herr talman! Jag skall försöka uppfylla det önskemålet. Vi vänder oss nu, så att säga, från en ände av Europa till en annan. Den nordliga dimensionen fortsätter att inta en ytterst viktig plats på kommissionens dagordning för yttre förbindelser. Kommissionen har arbetat hårt för att genomföra handlingsplanen för den nordliga dimensionen som antogs vid Europeiska rådets möte i Feira i juni 2000, och att förbereda en ny handlingsplan. Vi är fast beslutna att även framdeles spela en ledande roll för att gå vidare med detta viktiga initiativ. 
Förra året gjordes betydelsefulla framsteg i samtliga nio sektorer som omfattas av handlingsplanen. Kommissionens årliga lägesrapport för 2002 om genomförandet av handlingsplanen för den nordliga dimensionen ger en fullständig översikt över dessa resultat. Jag skulle vilja ta några konkreta exempel. Kommissionen har aktivt bidragit till att sätta i gång miljöpartnerskap för den nordliga dimensionen med dess stödfonder för miljö- och kärnkraftsprojekt i nordvästra Ryssland. Kommissionen är den överlägset största bidragsgivaren till fonden med 50 miljoner euro på tre år, i huvudsak för kärnkraftsrelaterade projekt. Miljöpartnerskap för den nordliga dimensionen är ett tydligt exempel på hur samarbetet inom den nordliga dimensionens region kan uppnå påtagliga resultat på mycket känsliga områden där det krävs brådskande insatser.
I detta sammanhang har mycket uppmärksamhet även ägnats åt att lösa de återstående detaljerna i det multilaterala miljöprogrammet för kärnenergisektorn i Ryssland, det så kallade MNEPR. Jag hoppas att vi nu är mycket nära en lösning och att detta viktiga avtal kan undertecknas inom kort.
Mycket uppmärksamhet har även ägnats den nordliga e-dimensionen, energifrågor, transport, infrastruktur, affärsverksamhet och handelssamarbete och samarbete i kampen mot organiserad brottslighet. Vi har även fortsatt att stödja gränsöverskridande samarbete genom Tacisprogrammet, med ett totalt bistånd till nordvästra Ryssland mellan 1996 och 2003 på omkring 122 miljoner euro, varav ungefär hälften för gränsövergångar.
Kommissionen har även lagt stor vikt vid att förbättra samordning och samverkan mellan dess viktigaste program i regionen (främst Tacis, Phare och Interreg) för att underlätta genomförandet av gemensamma projekt i området för den nordliga dimensionen. Detta har redan bidragit till en avsevärd ökning av antalet projekt som presenterades med ansökan om finansiering till Tacis/Interreg eller Tacis/Phare under 2001-2002.
Det gångna året har även inneburit en fortsatt dialog med de viktigaste aktörerna i den nordliga dimensionen. Den slutliga överenskommelsen med Ryssland och Litauen i frågan om transitering till och från Kaliningradregionen är ett bra exempel på en konkret framgång i förhållandet mellan EU och Ryssland som bör medföra fördelar för den vidare regionen inom den nordliga dimensionen. Vi har redan tillhandahållit 40 miljoner euro till Kaliningrads utveckling och ytterligare 25 miljoner är planerade för de kommande åren. Vi är fast beslutna att bistå de ryska myndigheterna med att förbättra levnadsstandarden och ta itu med de utmaningar som den utgör för regionen i stort.
Kommissionen har även följt arbetet inom de mellanstatliga organisationerna i den nordliga dimensionens region på nära håll, inklusive Östersjöstaternas råd (CBSS), Euro-arktiska Barentsrådet (BEAC) och Arktiska rådet självt. Genom att bygga vidare på de positiva resultat som redan uppnåtts kommer den nordliga dimensionen att stärkas ytterligare inom den närmaste framtiden. Under de kommande åren måste den nordliga dimensionen ta itu med konsekvenserna av Europeiska unionens utvidgning, och fokusera på att stärka banden med Ryssland som en granne.
Två ministermöten organiserades av Danmark under de senaste sex månaderna, båda var fokuserade på nästa handlingsplan. Kommissionen håller på att förbereda nästa handlingsplan för den nordliga dimensionen under perioden 2004-2006 på grundval av de riktlinjer som antogs av rådet i oktober i fjol.
Vi genomför ett omfattande samråd som involverar medlemsstater, partnerländer, och regionala organ, samt affärsvärlden, den akademiska världen och det civila samhället. Vårt mål är att kunna lägga fram ett konsoliderat utkast av handlingsplanen (som kommer att ersätta den nuvarande den 1 januari nästa år) senast i mitten av detta år.
Mycket arbete återstår fortfarande. Kommissionen tar med glädje ledningen i förberedelserna för denna nya handlingsplan. Men jag vill göra klart att det kommer att krävas en aktiv insats från alla berörda parter om vi skall nå framgång och jag är övertygad om att Europaparlamentet önskar göra sin del i denna process. Jag ser förvisso fram emot att få höra de bidrag som ledamöterna kommer att göra för att se till att den nordliga dimensionen, som har börjat så bra, kan gå från framgång till framgång, i synnerhet efter utvidgningen av unionen.

Suominen (PPE-DE).
Herr talman, ärade minister, ärade kommissionär Patten! I början av 1990-talet hade jag glädjen att i en liten grupp bestående av ca 25 personer, med Frankrikes nuvarande president Jaques Chirac som ordförande, delta i samarbetet mellan Rysslands demokratiska styrkor och de europeiska borgerliga partierna. Vår slogan för samarbetet löd ?there is no great Russia without Europe, and no great Europe without Russia?.
Uttrycket stämmer ännu bättre in på dagens läge när Europeiska unionen utvidgas österut och Ryssland utgör från unionens synpunkt sett det väderstreck där vi har de största möjligheterna att idka samarbete, men även måste klara av många, till och med otaliga, hinder på vägen av vilka bland annat den organiserade brottsligheten, människohandeln och narkotikarutterna utgör ett regionalt hot, även om hotet mot säkerheten har skingrats. Den nordliga dimensionen innebär naturligtvis samarbete mellan alla länderna i området, Tyskland, Polen och länderna kring Östersjön samt Finland, Sverige och mera avlägsna länder, bland annat i frågor som rör hotet mot miljön, kärnsäkerhet, infrastruktur och förebyggande av smittsamma sjukdomar, men vårt främsta problem är dock att integrera Ryssland i det här samarbetet.
Trots kommissionär Pattens långa hedervärda resultatlista skulle det vara lätt att i samband med den nordliga dimensionen även kritisera kommissionen och rådet för bristande initiativ, men faktum är att problemen inte i första hand beror på oss, utan på Rysslands inställning. Begreppet den nordliga dimensionen har trots det - som vi hörde - utgjort ett bra verktyg i utarbetandet av strategin. På fältet har president Putin ännu inte lyckats i sin målsättning att göra Ryssland till en rättsstat, ?lagens diktatur?, som han sade, utan korruption, brottslighet och tillämpandet av en fullständigt oberäknelig förvaltning utgör alltjämt ett hinder för att utvecklingen av samarbetet skall sträcka sig till medborgarna, näringslivet och unionen, kanske i större omfattning än vad Rysslands otillräckliga ekonomiska samarbetsresurser någonsin gör. Men därför, och just därför, har vi anledning att inom ramen för den nordliga dimensionens nästa åtgärdsprogram för åren 2004-2006 kraftigt öka den politiska aktiviteten på det hållet för att övertyga ryssarna om att vårt samarbete innebär fördelar för båda parter, men säkert är viktigare för dem än för oss.
Kommissionen utvidgas med flera nya medlemmar 2004. Jag anser fortfarande att det är värt att överväga om en av dem kunde koncentrera sig på utvecklingen av samarbetet mellan våra närområden, Ryssland, Ukraina, Vitryssland och Medelhavet. Detta vore ett praktiskt arbete, som inte, kommissionär Patten, skulle konkurrera med de stora utrikespolitiska linjerna som förespråkas av de övriga inom kommissionen eller rådet. Även vi inom parlamentet, som kommissionären sade, kan och bör aktivera oss på ett nytt sätt, när fokus riktas från utvidgningen mot våra närmaste grannar. Betydelsen av dessa länders delegationer ökar och man bör öka deras aktivitet. Handen på hjärtat kolleger: hur många av oss har bekantat oss med förhållandena i nordvästra Ryssland, på den ukrainska landsbygden eller i gränsområdena? Våra vägar har i första hand lett till de stora städerna och förvaltningsmyndigheterna. Frågorna som berör Afrika och Asien är viktiga, det förstår även vi här uppe i norr, men om vi ser på Europa ur våra barns perspektiv är dock det viktigaste väderstrecket det närbelägna Ryssland som erbjuder stora möjligheter. Min erfarenhet baserar sig naturligtvis på samarbetet i närområdena mellan Finland och Ryssland, men jag tror att de obundna icke-statliga organisationerna, vilka man även hänvisar till i parlamentets förslag till resolution, i Finland redan gör ett minst lika gott arbete som myndigheterna och staten i sitt eget arbete, bland annat när det gäller att lappa på Rysslands obefintliga socialskydd. Vår uppgift är att uppmuntra och hjälpa dem.
Jag tackar kommissionen för redogörelsen och även för tankarna inför framtiden. Jag tror att man redan sedan 1999 har gjort en hel del grundläggande arbete för att få Ryssland att delta ännu aktivare. Idén om att undersöka möjligheterna för anslaget eller för att uppta det i budgeten, vilket ingår i parlamentets gemensamma förslag till resolution som jag förövrigt inte citerar vidare, måste understödjas eftersom vi alla siktar på långsiktiga idéer och program. Storleken på och utökandet av anslagen beror sedan mera på våra samarbetspartners i Ryssland och de övriga länderna i våra närområden än på oss.
Herr talman! Jag hoppas att det inte var fråga om symbolik när företrädaren för rådet, den grekiske ministern, lämnade salen när vi inledde diskussionen om den nordliga dimensionen. Jag hoppas verkligen att Grekland och Italien, i vilkas program det inte nämns något om den nordliga dimensionen, även beaktar den nordliga dimensionen. Vi nordbor inser också betydelsen av Barcelonaprocessen och samarbetet mellan länderna kring Medelhavet.

Myller, Riitta (PSE).
Herr talman! Jag vill tacka kommissionär Patten för att parlamentet redan i det här skedet av det nya åtgärdsprogrammet om den nordliga dimensionen har en chans att delta i det här arbetet. Målet bör ju vara det att kommissionen i ännu högre grad förbinder sig att ansvara för specialfrågor som gäller EU:s nordliga områden. Jag tror att även ordförandelandet Grekland antar den här utmaningen, och jag hoppas att landet som ordförande har en chans att under vårens lopp övertyga parlamentet om detta, för nu lyckas det inte. Jag har dock personligen redan kunnat höra denna försäkran. EU:s kommande åtgärdsprogram om den nordliga dimensionen bör vara övergripande, varvid man möjliggör en politisk och ekonomisk dialog samt verksamhet inom alla samhälleliga sektorer. 
Som kommissionär Patten sade har man på energiområdet redan idkat samarbete under en längre tid. Dessutom har man gjort framsteg i de samarbetsprojekt som gäller miljön. På det området måste man visserligen ytterligare förstärka samarbetet. Det finns många utmaningar inom den nordliga dimensionen, inte minst med anknytning till kärnkraft och kärnavfall. Dessutom är Finska viken speciellt sårbar och därför måste man till exempel ytterligare driva på vattenreningsprojekten i Sankt Petersburg. När det gäller den nordliga dimensionen kommer vi dock inom kort att få ett nytt partnerskapsprogram inom social- och hälsovård, vilket kommer att spela en betydande roll i det nya åtgärdsprogrammet för den nordliga dimensionen. Hälso- och socialfrågorna går oftast hand i hand. Dåliga sociala förhållanden ger näring åt en dålig hälsa och även åt sjukdomar som sprids över gränserna, på det här området behövs alltså ett starkt samarbete.
I samband med åtgärdsprogrammet för den nordliga dimensionen måste man alltjämt fortsätta att utveckla gränsövergångsställena och få Ryssland intresserat av att underlätta gränsöverskridningarna vid de nuvarande gränsövergångsställena. Men nu vill jag speciellt fästa kommissionärens uppmärksamhet vid en fråga som han redan tog upp här, det vill säga hur vi kunde få gränssamarbetet att fungera ännu bättre. Kommissionen har redan inlett arbetet med att utveckla Phare-, Tacis- och Interregsamarbetet. Vi behöver dock administrativa reformer, ett gemensamt program för att genomföra åtgärder inom det här området samt mindre byråkrati och mer aktivitet. Jag tror att man kommer att beakta dessa aspekter i det kommande åtgärdsprogrammet.

Wallis (ELDR).
Herr talman! Som förste vice ordförande i delegationen för förbindelserna med Schweiz, Island och Norge under de senaste tre åren, har jag haft nöjet att vid flera tillfällen företräda parlamentet vid ministermöten om den nordliga dimensionen. 
Jag vill fokusera på processen - det är den som bekymrar mig - och parlamentets rätt att bidra på rätt sätt till den nya handlingsplanen. Jag välkomnar handlingsplanen och de ansträngningar som både det svenska ordförandeskapet och nu senast det danska ordförandeskapet har lagt ned på den nordliga dimensionen. Utvidgningen kommer att innebära en språngvis förändring av den nordliga dimensionen. Den kommer inte längre att vara en fråga om utrikespolitik på hög nivå som bara handlar om förhållandet till Ryssland. Den kommer att handla om många länder som nu kommer att vara medlemsstater och grannarna kommer inte att vara desamma. Den kommer att handla om frågor som har att göra med EU:s region- och miljöpolitik. Detta innebär att det civila samhället och ledamöter av denna kammare och andra valda företrädare måste bli fullständigt delaktiga.
Vid det första ministermötet jag deltog i, i Luxemburg, gjordes ett åtagande att anordna ett forum för den nordliga dimensionen. Det har ännu inte sett dagens ljus. Det borde ha skett för länge sedan. Jag tycker mig märka en viss motvilja mot att göra denna kammare fullt delaktig i den nordliga dimensionen. Jag hoppas att jag har fel. När denna politik förändras skulle jag önska ett mycket mera regelbundet system med årsrapporter och en relation till denna kammare, för den nordliga dimensionen berör alla våra medborgare. Miljön och klimatet längst uppe i norr är viktiga för den europeiska solidariteten.
Jag uppmanar kommissionären att göra denna kammare fullt delaktig.

Seppänen (GUE/NGL).
Herr talman! Den nordliga dimensionen utgör en nordlig motsvarighet till EU:s samarbete med länderna kring Medelhavet. Även om man talar om nordlig menar man också EU:s östra yttre dimension.
I norr finns två hav som måste skyddas mot naturkatastrofer. Östersjön som snart nästan utgör ett innanhav i EU är världens mest förorenade hav. I dagens läge är den isbelagd, vilket beskriver de svåra naturförhållandena. Följderna av en oljekatastrof motsvarande Prestiges haveri skulle vara katastrofala. Barents hav hotas å andra sidan av kärnavfall samt exploatering av naturresurser på havsbotten. När man bygger gasledningar från Barents hav till Tyskland behöver man även medlemsstaternas investeringar för att förhindra miljöförstörelse i samband med gasproduktionen.
Vår grupp är nöjd med den resolution som de politiska grupperna här tillsammans har kommit överens om. Där har man lagt fram de centrala element som kommissionen bör ta hänsyn till i beredningen av åtgärdsprogrammet för 2004-2006.
Tyvärr nämnde inte årets ordförandeländer utvecklingen av den nordliga dimensionen i rådets åtgärdsprogram. Medelhavsländerna Grekland och Italien försummar ordförandelandets förpliktelser att representera hela EU:s intressen.
Energisamarbetet är strategiskt viktigt. Beträffande energin är EU beroende av importerad gas från öst. Ökningen i EU:s energibehov kommer under de följande årtiondena helt och hållet att tillgodoses med östgas. Investeringarna inom energibranschen förbättrar säkerheten vid gasleveranser och fördelar ansvaret för en hållbar exploatering av energitillgångarna.
Västländernas investeringar i miljöskydd, kärnsäkerhet och infrastruktur utgör även viktiga samarbetsobjekt. För att råda bot på Rysslands miljöproblem har man genomfört några pilotprojekt. De utgör positiva steg i rätt riktning i en situation där det krävs av os att vi rättar till den ryska kapitalismens ansvarslösa utnyttjande av naturen och människorna.
Även bekämpande av fattigdomen inom EU:s närområden hör till den nordliga dimensionens verksamhetsfält. Civilsamhället har varit initiativkraftigt och måste fås med i EU:s projekt. De icke-statliga organisationerna utgör ett vapen i kampen mot byråkratin både inom EU och i Ryssland.
Den nordliga dimensionens bil körs i dag på för låg växel, bilen har inte automatväxel, och därför måste Grekland och Italien nu lägga i en större växel. Jag instämmer i den kritik som ledamot Suominen framförde: Företrädaren för ordförandelandet Grekland borde vara på plats när man diskuterar den nordliga dimensionen. Förutom Medelhavet hör även de övriga haven i EU till ordförandelandets ansvarsområde.

Hautala (Verts/ALE).
Herr talman, ärade kommissionär Patten! Jag vill önska er riktigt varmt välkommen till parlamentet för att diskutera den nordliga dimensionen med oss. Idén till denna diskussion, vilket kollega Wallis redan hänvisade till, väcktes i delegationen som ansvarar för förbindelserna med Schweiz, Island och Norge. Vi upptäckte att Europaparlamentet i själva verket inte har fört någon sådan diskussion, där man konkret strävar efter att säkra parlamentets deltagande i EU:s nordliga dimension. 
När man här har krävt att Italien och Grekland rättar till sitt uppenbara misstag och inkludera den nordliga dimensionen i sitt program, vill jag berömma Danmark som agerade på ett alldeles förträffligt sätt och bjöd in parlamentet till ministermötena såväl i Luxemburg som på Grönland. Vi hoppas nu att parlamentets deltagande i den nordliga dimensionen på det här sättet skall bli etablerat.
Ärade kommissionär! Ni nämnde några lyckade projekt och jag vill stöda er i ert uttalande om finansieringsmodellen för det här miljöprogrammet. Det verkar som om man nu äntligen har kommit på ett sätt med vilket EU, de olika givarländerna och internationella finansinstituten alla kan dra sitt strå till stacken för att lösa de massiva miljö- och kärnsäkerhetsproblemen. När vi förhandlade med de olika politiska grupperna om en gemensam resolution - vilket skedde mycket enhälligt - lade vi med tillfredsställelse märke till att det i Barents euroarktiska råd i Kirkenäs förra veckan verkar ha uppstått ett visst samförstånd om att Ryssland undertecknar MNEPR-konventionen som ni nämnde, vilket ju är ett villkor för att kärnsäkerhetssamarbetet skall kunna inledas på allvar. Jag är övertygad om att man nu verkligen utan dröjsmål måste ta itu med detta arbete och man måste se till att Ryssland verkligen fullföljer ratificeringen av konventionen.
Det arktiska samarbetet är en mycket väsentlig del av den nordliga dimensionen och vi har kunnat sätta oss in i den oro som exempelvis ursprungsbefolkningen i norr känner för sina traditionella näringsgrenar. När permafrosten börjar smälta i norr orsakar det en mängd olika katastrofer. Därför har parlamentet bjudit in företrädare för ursprungsbefolkningen att under vårens lopp diskutera dessa och övriga frågor med anknytning till den nordliga dimensionen och det arktiska samarbetet.
Till slut vill jag bara konstatera att det är en verkligt stor utmaning att överbrygga välfärdsklyftan mellan Ryssland och Europa. Det är säkert den allra viktigaste utmaningen, och den kan vi främja genom samarbete på social- och hälsovårdsområdet inom ramarna för programmet.

Oostlander (PPE-DE).
Utvidgningen av Europeiska unionen placerar länderna i den nordliga dimensionen i en mycket speciell och starkt förändrad position. Alla väntar sig mycket av detta, i synnerhet också en stark ekonomisk utveckling. Den ökade ömsesidiga öppenheten visar att det finns mycket förmånliga utsikter för samarbete på området för ekonomi och samhälle. Nyttjandet av detta kräver ett helt annat sätt att tänka om Ryssland. Denna förändring har lyckligtvis skett, men den var inte självklar. Trots vissa icke tillfredsställande signaler från Ryssland beträffande den parlamentariska demokratin, förhållandet till icke-inhemska religioner och framför allt det fortsatta kriget i Tjetjenien, måste vi ha en positiv hållning också gentemot Ryssland. 
Den nordliga dimensionens politik är alltså en del av vår politik med två målsättningar. En politik som inte försummar kritik, även om den är skarp, utan dessutom prövar och utnyttjar konstruktiva syften. Det är mycket viktigt att verkställa handlingsplanens olika politiska former. Detta skulle innebära en mycket jämn och mångsidig hållning hos Europeiska unionen, och det är också bra för utvecklingen av de närliggande områdena. Sättet på vilket detta utförs är naturligtvis av stor betydelse, och det är ofta också av politisk och kulturell karaktär. Exempelvis marknadsparter, men också samhällsorganisationer, bör spela en stor roll. Politisk integration måste alltid gå hand i hand med samhällelig integration, där ett stort antal oberoende organisationer kan vara involverade. Därför kan handlingsplanen också vara av betydelse för den samhälleliga demokratiseringen av de berörda områdena, först och främst Ryssland.
Det danska ordförandeskapet gjorde sitt bästa i fråga om den nordliga dimensionen. Det sätter jag högt pris på, som det kommer från ett sydligt beläget nordligt land. Vi räknar med att också Grekland kommer att känna ansvar för den nordliga dimensionen. I detta sammanhang bör i synnerhet utsugningen av energikällor, energitransporten - eventuellt också till Europeiska unionen - och kärnavfallet prioriteras. Delegationen för den ryska Duman reste nyligen norrut, och där kunde vi ta del av de stora problemen med kärnavfallet. Europeiska unionen är en av de mycket stora givarna, kanske den största, men upprensningen sker ändå tämligen långsamt. Man kan inte avmontera mer än ett litet antal atomubåtar per år. Det är av stor betydelse för oss alla att detta påskyndas. Området där i norr är ytterst sårbart och vi bör, också med tanke på Norge och andra länder som har intressen där, ta vårt ansvar.
Att samtidigt finna lösningar för avloppsvattnet, i synnerhet vid S:t Petersburg och Kaliningrad, ses som mycket positivt, också för de människor som bor där. Man får lika litet glömma sociala frågor som är knutna till folkhälsan och liknande, för att tydliggöra att det för oss handlar om människor. Vi har sett att det redan finns mängder av råd och forum som engagerar sig i den nordliga dimensionen. Jag hoppas därför att det kommer att bli tal om en passande samordning, så att man inte överlappar och springer framför fötterna på varandra i för hög grad. Man har också redan talat om en budgetpost för den nordliga dimensionen. Jag har förstått att det finns tekniska problem bundna till inrättandet av en enda sådan budgetpost, och jag skulle gärna vilja veta vad kommissionären anser om detta.

Mann, Erika (PSE).
Herr talman, herr kommissionär! Det finns några punkter jag gärna vill ta upp. En del har talarna före mig redan nämnt. Jag skall därför koncentrera mig på några få punkter.
Jag har läst kommissionens dokument med intresse, likaså de olika initiativ som rådet har börjat diskutera och som delvis också redan har börjat omvandlas i konkreta åtgärdsplaner. Alldeles särskilt intressant är vårt försök att definiera ett område som för närvarande är sammansatt av olika intressen och som diskuteras och leds av olika nationaliteter. Till exempel nämner ni i åtgärdsplanen helt riktigt de olika möten som ni har haft med Kanada och Ryssland. Jag menar att det Ni gör är av högsta intresse. Precis som mina kolleger skulle jag önska att Europaparlamentet fördes närmare arbetet.
Definitionen av regionen med sina särskilda problem, sina särskilda kriterier och sin utveckling - jag menar att detta är ett försök som utgår från de faktiska förhållandena även i fråga om den politiska dimensionen, t.ex. utrikes- och säkerhetspolitiken. Men ni har även infogat frågor som hälsa, forskning, infrastruktur, energi och hela informationssektorn. Det unika här är att vi verkligen tar hänsyn till regionernas särskilda intressen, inte bara kopplat till våra europeiska intressen eller betraktat utifrån vårt europeiska perspektiv, utan vi infogar och tar verkligen hänsyn till den ryska dimensionen i överläggningarna. Samma sak gäller Kanada. Ett stort tack för detta, som ju lättar litet på den ganska snäva fokusering som Europa numera har på de rent europeiska intressena. Tusen tack för detta!
En vädjan: Gör Europaparlamentet mer delaktigt och försök att hitta möjligheter att stödja parlamenten och kollegerna i de olika länderna i deras arbete. Vi har ju Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, och där har vi redan etablerat ett mycket bra samarbete för att stödja regeringarnas och förvaltningarnas arbete. Samma sak känner vi igen från olika andra parlamentariska samarbetssituationer. Jag menar att ni fortfarande behöver denna typ av samarbete, att den typen av samarbete rentav kan vara till stöd för er.
En fråga saknar jag helt. Visserligen är alla de olika intressen och frågor som tas upp relevanta, men antingen missade jag det i min läsning eller också hittade jag inte rätt dokument. Jag kan inte riktigt se att Ni koncentrerar er på den ekonomiska dimensionen som en självständig fråga i området. Men det är möjligt att jag missade detta, och i så fall ber jag om ursäkt.

Väyrynen (ELDR).
Herr talman! Den nordliga dimensionen måste ses som ett vitt begrepp. Den innefattar såväl unionens yttre förbindelser som dess interna politik. När det gäller de yttre förbindelserna omfattar den områdena kring Östersjön och Barents hav samt hela det arktiska området. I och med att Europeiska unionen utvidgas får det gränsöverskridande samarbetet större betydelse, när vår gemensamma gräns med Ryssland förlängs och vi får nya grannar. 
Det gränsöverskridande samarbetet utgörs i första hand av bilateral verksamhet; å ena sidan mellan EU och dess medlemsstater och å andra sidan mellan Ryssland och våra övriga grannar. Å andra sidan har vi även två användbara multilaterala forum, Östersjörådet och Barents euroarktiska råd. Såväl den bilaterala som multilaterala verksamheten begränsas av penningbrist. I det bilaterala gränsöverskridande samarbetet begränsas EU-finansieringen till Interregprojekten och en liten del av Tacisprojekten. Barents- och Östersjösamarbetet finansieras inte alls av EU.
I vår gemensamma resolution föreslås än en gång att man upprättar en särskild budgetpost för den nordliga dimensionen. I praktiken kunde detta innebära en betydlig ökning av EU:s finansiering riktad till verksamhetsområdet för Östersjörådets och Barents råd och att pengarna åtminstone delvis skulle kanaliseras via dessa råd.
Den här gången behandlar vi den nordliga dimensionen utgående från en resolution given av den kommissionär som ansvarar för de yttre förbindelserna. Man måste även komma ihåg principerna för den nordliga dimensionen när vi behandlar region- och jordbrukspolitiken för den utvidgade unionen samt övriga inre politiska angelägenheter vilka speciellt påverkar utvecklingen inom de nordliga områdena. Betydelsen av den nordliga dimensionen ökar även för de inre politikområdenas del när de baltiska länderna och Polen ansluter sig till unionen.

Gomolka (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Man kan säkert ställa sig bakom kommissionens principiella uttalanden om utvecklingen och den fortsatta utformningen av den nordliga dimensionen. Detta gäller t.ex. de olika sakförhållanden som skall jämkas samman i ett närmare samarbete, från lösningar på miljöproblem via forskning och teknisk utveckling till telekommunikation. Listan över partner är lika imponerande som i tidigare initiativ. Säkert råder det heller ingen tvekan om att omfattningen och intensiteten i samarbetet kan komma att växa snabbt i och med att de baltiska staterna ansluter sig till EU och att chanserna ökar för att bygga ut förbindelserna med framför allt Ryssland.
Respekten för dessa och andra positiva element utesluter dock inte kritiska synpunkter, och jag skall hålla mig till två. Det är t.ex. påfallande att rådets direktiv delvis utgår från en rätt okritisk analys. Något mindre påfallande gäller det hittills tyvärr även för kommissionens framställningar. Framför allt gäller det den osäkerhet som fortfarande drabbar många investerare som främst vill engagera sig i kandidatländerna och i Ryssland. Brister i förvaltning och rättspraxis förtigs snarare genom förskönande omskrivningar än att de beskrivs på ett realistiskt sätt. Det handlar säkert om mer än bara en språklig nyans när man säger att ansträngningarna för att avhjälpa missförhållandena inte bara behöver fortsätta utan också fördjupas avsevärt.
För det andra: Den tekniska infrastrukturen och dess utveckling har en nyckelroll för hela regionen. De många punktvisa åtgärderna måste samordnas bättre. Idéerna och planerna för trafiken på vägar och järnväg måste genomföras betydligt snabbare om vi skall nå konkreta förbättringar. Kort sagt: planeringen och resultaten är hittills absolut positiva. Men nu gäller det att tydligare än hittills prioritera och skapa avgörande förbättringar på nyckelområdena.

Paasilinna (PSE).
Herr talman, ärade kommissionär, bästa kolleger! Sydliga delar i Ryssland, Kaukasus och områdena kring Kaspiska havet befinner sig i en ond cirkel av långvariga konflikter. Förenta staterna bygger - har redan byggt - ett nätverk av militärbaser i närheten av den ryska sydgränsen, tillsammans med Azerbajdzjan och Georgien bygger de en oljeledning förbi Ryssland till Turkiet, oljeledningen som går genom Tjetjenien har förstörts i kriget. 
Ärade kolleger och speciellt kommissionären! Ryssland tar nu sikte på de nordliga trafikförbindelserna och naturresurserna. Inom en kort tidsrymd har man redan börjat bygga en andra oljehamn i bottnen av Finska viken. Ett enormt gasledningsprojekt från Ishavet via Östersjön till Centraleuropa är under arbete. Samtidigt testar man redan att transportera olja från Obs deltaområde till Murmansk och därifrån ut på världsmarknaden. Med andra ord har Ryssland genomfört en strategisk förändring som börjar synas i vår verksamhet, men dessa är Rysslands egna lösningar. Nu är det fråga om Europeiska unionens roll i sammanhanget.
Ryssland utvecklas - precis som ledamot Suominen sade - till en allt viktigare samarbetspartner för oss, och - precis som ledamot Seppänen sade - utgör energin den centrala frågan här. Varför? Där framstår vårt beroende av Ryssland som tydligast. Den här goda idén och modellen om en nordlig dimension som är behäftad med oklarhet och ringaktning behöver nu en central tyngdpunkt och den borde utgöras av energin. Om den lyfts upp som en primär fråga i nästa åtgärdsprogram kan vi även agera på andra områden: på områden som rör miljön, kulturen, utbildningen, hälsan, trafikförhållandena och informationssamhället. Sålunda skulle hela den här stora frågan få mer fart och inte minst av den anledningen att Polens och de baltiska staternas anslutning även för med sig ett ökat tryck inom EU på att förbättra den nordliga dimensionens struktur. När det gäller finansieringen så fungerar - så som ledamot Hautala sade - finansieringsmodellen för miljöprogrammet som ett bra exempel. Det finns alltså pengar, nu är det fråga om handling.
Jag tackar Danmark för dess aktivitet, och nu väger jag Grekland på samma våg som Danmark har vägts och berömts.

Tannock (PPE-DE).
Jag välkomnar en ny handlingsplan för den nordliga dimensionen som kommer att omfatta tre nya baltiska stater och Polen, som blir EU-medlemmar 2004, Ryssland, med vilket jag stöder en privilegierad status i ett gemensamt ekonomiskt område en dag, samt EES-staterna Island och Norge. 
Jag är bekymrad över miljöriskerna längst uppe i norr och jag uppmanar kraftfullt Ryssland att skriva på MNEPR-avtalet, vilket de har lovat att göra, om gemensamma insatser för nedmontering av deras förbrukade kärnbränslestavar och de stridsspetsar som ruttnar i deras ubåtar och kan kontaminera Murmanskområdet.
Förhandlingar om anslutning till EES för tio länder inleddes i Bryssel så sent som förra veckan. Utvidgningen av EU är förenad med en samtidig utvidgning av EES för att skydda den inre marknadens enhetlighet.
Det finns inte något försvar för tanken att EES-ländernas bidrag skulle vara jämförliga med medlemsstaternas och kommissionens krav att Norges bidrag skall höjas 22 gånger är absurt.
Tredjeländer åtnjuter inte samma rättigheter och privilegier som medlemsstater. I vissa fall är marknadstillträdet begränsat på grund av tulltaxor. Ett exempel är att Norge går miste om frihandeln i fisk med Polen. EES-avtalet är ett bra avtal men det har sina begränsningar. Aktuella opinionsundersökningar i Norge tyder på att allmänhetens syn på unionen håller på att förändras, att stödet för medlemskap växer och oundvikligen kommer att dominera den politiska dagordningen vid nästa val. Jag skulle även vilja ta upp frågan om Vitryssland, som gränsar till fyra av medlemsstaterna, deltar i handlingsplanen och, mot bakgrund av dess förbund med Ryssland, en dag skulle kunna bli medlem av gruppen. Det är viktigt för EU att upprätthålla sin tvåspårspolitik och trycka på för demokratiska reformer där. Men trots våra politiska meningsskiljaktigheter med det landet är vi fortfarande engagerade i områden av gemensamt intresse som till exempel hur vi skall ta itu med olaglig invandring och gränsöverskridande brottslighet.

Titley (PSE).
Herr talman! Mot bakgrund av den ömtåliga situationen när det gäller Kaliningrad och de baltiska staternas nära förestående anslutning får den nordliga dimensionen en ännu större betydelse. Vi måste försöka se till att vi har ett så nära förhållande till Ryssland som möjligt i all vår politik. 
Den nordliga dimensionen har gjort det möjligt för oss att fokusera på utvecklingen i Östersjöområdet, vad gäller energitillgång, telekommunikationer och ekonomiskt bistånd. Det skulle därför glädja mig om vi för tillfället kan fortsätta den processen och i synnerhet understryka Kaliningrads betydelse som en viktig källa till svårigheter och frågor som Europeiska unionen bör lösa.

Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Herr talman! De som tror att den nordliga dimensionen är begravd misstar sig. För närvarande finns det ett större behov av projektet än någonsin. I och med utvidgningen österut får vi fyra nya medlemsstater kring Östersjön och unionens gräns med Ryssland förlängs ytterligare. 
En av framtidens utmaningar är att säkra energiförsörjningen i Baltikum. Man måste få något annat i stället för oljeskiffer och Ignalina. Man kan inte enbart leva på importerad gas från Ryssland. Baltic Ring måste tas med i programmet.
I programmet bör man även kunna se tydliga länkar till EU:s förbindelser med de nordliga delarna i Norge, Island, Grönland, Förenta staterna och Kanada. Målet är att den nordliga dimensionen vid sidan av Medaprogrammet skall växa och utgöra ett av de framgångsrika EU-programmen. Den nordliga dimensionen, liksom Medaprogrammet, är hela EU:s angelägenhet.
Projektet har med fog kritiserats för brist på konkretion. Jag hoppas att man gör mitt betänkande, som Europaparlamentet antog i maj 1999 och som till sitt innehåll uttryckligen koncentrerade sig på konkreta förslag, till en av hörnstenarna för den nordliga dimensionen.
Problemet med den nordliga dimensionen har varit att finansieringen har skrapats ihop från olika EU-program. Verksamheten kompliceras av att man sprider ut dess förvaltning på ett flertal av kommissionens generaldirektorat. Projektet är som ett lapptäcke. Kommissionen bör organisera sig internt så att ansvaret för utvecklingen av den nordliga dimensionen, precis som i Medaprogrammet, ligger hos en hög tjänsteman vid ett generaldirektorat. I enlighet med tidigare förslag understöder jag även en egen budgetpost för den nordliga dimensionen.

Gahler (PPE-DE).
Herr talman! Det är glädjande att det grekiska ordförandeskapet är närvarande igen. Frånvaron kritiserades. Jag har noterat vilka kolleger som har talat. Hittills är jag den sydligaste av dem som har uttalat sig i frågan. Kanske borde vi agera annorlunda i fortsättningen. Intresset för samtliga regioner borde kunna vara lite mer symmetriskt.
När president Ahtisaari för första gången namngav den nordliga dimensionen som idé 1997, visste inte alla inblandade först vad man skulle tro om en sådan ordskapelse. Sedan dess har ordet fyllts med stort innehåll, och vi hörde just att det andra åtgärdsprogrammet planeras, och jag menar också att tyngdpunkterna ligger rätt. Kollegerna har ju flera gånger räknat upp de olika områdena.
Tyvärr kan jag - liksom under de år jag arbetade med Östersjösamarbetet - konstatera detsamma som Suominen, nämligen att vi har en hel rad frågor och konkreta förslag som vi delvis desperat erbjuder Ryssland, men att man står och stampar på rysk sida. Ändå är fördelarna så uppenbara för Ryssland om man t.ex. tänker på potentialen i uppbyggnaden av exportkapaciteten eller vår beredskap att stå för betydande summor för att garantera förbättringar på miljöområdet i Ryssland - vilket givetvis även sker i vårt eget intresse.
Låt mig säga en sak om gränserna: Jag hoppas att EU, de tre baltiska staterna och Polen skall föra konkreta samtal med Ryssland redan innan de fyra kandidatländerna ansluts till EU för att gränsförvaltningen skall fungera lika bra där från 2004 som det uppenbarligen gör redan nu vid de moderniserade finsk-ryska gränsövergångarna. Jag tror att detta på många håll väsentligt skulle sänka kostnaderna för export och import av varor och tjänster. Jag hoppas också att vi vid dessa gränser skall se till att vi i samarbetet kring kampen mot den organiserade brottsligheten även från rysk sida får bättre ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Linkohr (PSE).
Herr talman! Ni ger mig stickrepliken. Av alla som hittills har talat är jag den som bor längst söderut, och om det inte vore för Alperna skulle jag ha fri utsikt över Medelhavet. Jag tillåter mig därför att på de sydliga kollegernas vägnar påstå att även vi intresserar oss för vad som händer i norr. Jag förmodar att talmannen ger mig rätt!
Låt mig helt kort beröra följande frågor. Först energin. I energifrågan handlar det om att äntligen förverkliga den baltiska ringen, dvs. elförbindelserna runt Östersjön. Detta skulle vara oss till stor hjälp, även i de baltiska staterna. Det andra är att vi absolut måste undvika olyckor med olja eller gas i den nordliga regionen. Naturen skulle behöva många år för att återhämta sig, mycket, mycket längre än i söder. Detta måste till varje pris undvikas.
Den tredje frågan betraktar jag som den viktigaste punkten: nedrustningen. Det har redan talats om ubåtarna som ligger och rostar i nordvästra Ryssland och som vi har projekt för. Jag vill uttryckligen berömma kommissionen för detta. Dock uppmanar jag gärna kommissionen att i en förklaring meddela oss vilka åtgärder för nedrustning som planeras tillsammans med rådet, vilka beslut som har fattats och vad som går via vår budget, så att Europaparlamentet kan diskutera alla de åtgärder som vi medfinansierar. Det var mycket positivt att kommissionen anordnade en stor nedrustningskonferens i Bryssel i början av december, jag var själv där, och jag är förvånad över de många initiativ som har lagts fram. Det hör dock även till att kammaren diskuterar saken så att frågan når en bredare publik.
Så tillbaka till energin. Låt mig peka på en paradox. I västra Europa ersätter vi kol och kärnkraft med gas. I framtiden kommer vi att köpa allt mer från Ryssland. Ryssarna säljer allt mer gas till oss eftersom de tjänar mer pengar på det än att använda gasen själva. På hemmaplan ersätter de följaktligen gas med kol och kärnkraft. Detta innebär att det sammantaget inte sparas alls på vare sig kärnkraft eller koldioxid. Jag vill att vi tar upp frågan, nämligen om vår politik är riktig. Jag skulle också vilja att frågan tas upp i energidialogen med Ryssland. Det är helt enkelt absurt det som sker, åtminstone om man betraktar det utifrån. Det påståendet vågar jag göra!

Sacrédeus (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill välkomna att den nordliga dimensionen nu sätts på EU:s dagordning. I kommissionär Patten har EU en stark ledare på det utrikespolitiska området. Jag är övertygad om att kommissionären noga följer Barentssamarbetet där de nordiska länderna tillsammans med Ryssland agerar för att göra bestående insatser mot den allvarliga risk de skrotade, kärnvapenbestyckade ubåtarna i detta område, inte minst i Murmansk, utgör.
Jag vill också ta upp strategin gentemot Vitryssland inom ramen för den nordliga dimensionen. Vi har inte råd att ha pariastater intill våra egna gränser i Europa. Därför är det viktigt att Europeiska unionen, under ledning av ministerrådet och kommissionär Patten, genomför en strategi som upprätthåller en stark och långsiktig kritik av de bristande mänskliga rättigheterna i Vitryssland. Detta bör kombineras med en dialog med de vitryska myndigheterna vad gäller brottsbekämpning och gränskontroller, inledningsvis på låg nivå. Denna dialog bör även ske i syfte att stimulera en ekonomisk utveckling i Vitryssland och stärka det civila samhället.
Östersjön är nästintill ett mare nostrum inom Europeiska unionen. Östersjön är ett ekonomiskt område som måste utvecklas. I relationerna till Ryssland måste vi fortsätta ställa krav på en fördjupad demokrati. Vi får dock inte glömma att ta upp förbindelserna med Vitryssland på låg politisk nivå. Det behövs!

Korhola (PPE-DE).
Herr talman! Förslaget till resolution om den nordliga dimensionen understryker på rätt sätt de frågor som för tillfället är de viktigaste. Man bör dock se den nordliga dimensionen som en dynamisk process. Jag vill speciellt lyfta fram två faktorer som påverkar dynamiken: utvidgningen och miljön. 
I takt med utvidgningen måste vår uppfattning om ?nordlig? ändras så att man i slutet av detta årtionde i större utsträckning avser den arktiska norden och i mindre utsträckning den ?nord? vars betydelse varierar beroende på vem som talar.
I och med utvidgningen ändras även EU:s roll på Östersjön märkbart: i praktiken är Östersjön från och med början av nästa år ett innanhav inom EU. Med alla sina bekymmer och möjligheter måste den synas i EU:s politik i allmänhet. Man måste ge Östersjön ökad betydelse inom EU:s alla politiska områden, samtidigt som dess betydelse inom den nordliga dimensionen minskar.
Ryssland kommer naturligtvis även i fortsättningen att utgöra en viktig del inom den nordliga dimensionen, men vid polcirkeln ligger väst och öst nära varandra: den nordliga dimensionen gör det även möjligt att förstärka banden västerut. EU borde därför fatta beslut om att ansluta sig som medlem till Arktiska rådet, där medlemmarna utöver Förenta staterna och Kanada för närvarande är Island, Danmark, Norge, Sverige, Finland och Ryssland.
Det vore märkligt om EU fortfarande hamnar utanför det redan 1996 grundade rådets arbete, speciellt när så många av EU:s egna projekt tillsammans med Arktiska rådets projekt kunde skapa viktiga synergier. Samtidigt skulle det förstärka det euro-atlantiska samförståndet på miljöområdet, vilket på de senaste åren inte har varit det bästa. EU:s politik som gäller klimatförändringar kunde på så sätt få en ny internationell grund att basera praktiska åtgärder på.
De känsliga arktiska områdena är de första som lider av klimatförändringarna, och förändringen påverkar förr eller senare hela EU ända till Medelhavet. Det är klart att exempelvis smältande glaciärer innebär potentiella hot, som när de blir verklighet skulle omvälva praktiskt taget hela den europeiska kulturen och ekonomin.

Talmannen.
Jag har mottagit fyra resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden med frågor till rådet (B5-0001/2003). Vi skall nu behandla en rad frågor till rådet.

Talmannen.
Eftersom de behandlar samma ämne, kommer fråga 1 och fråga 2 att besvaras tillsammans. Fråga nr 1 från Josu Ortuondo Larrea (H-0833/02):

Angående: Omedelbar tillämpning av direktiven i anslutning till Erika I och II
Den 13 november 2002 förliste tankfartyget Prestige efter en olyckshändelse utanför Galiciens kust, vilket har orsakat en miljökatastrof.
När de direktiv avseende säkerheten till sjöss som ingick i paketen Erika I och Erika II väl hade antagits fördröjdes tillämpningen, och sista fastställda datum för tillämpning infaller först under år 2003.
Var det inte från rådets sida ett misstag att fastställa så sena datum för tillämpningen av direktiven? Skulle inte ha varit bättre att inte skjuta upp tillämpningen så mycket?
Finns det inte skäl att tidigarelägga datumet och omgående tillämpa direktiven för att förhindra en större katastrof?  Fråga nr 2 från Manuel Medina Ortega (H-0839/02):

Angående: Oljetankfartyg i vattnen utanför Azorerna, Kanarieöarna och Madeira
Det oljeutsläpp som orsakades av förlisningen av oljetankfartyget ?Prestige? har fått förödande konsekvenser för Galiciens kustområden. Samtidigt är Azorerna, Kanarieöarna och Madeira utsatta för liknande faror. Vilka åtgärder avser rådet således att vidta för att garantera att säkerhetsbestämmelser tillämpas i vattnen kring dessa tre öregioner?

Yiannitsis
Herr talman, ärade parlamentsledamöter! Vi känner alla till de allvarliga händelserna nyligen på detta område. Jag skulle dock vilja hålla mig till de frågor som ställts.
Redan i december förra året hade rådet tillfälle att gemensamt med Europaparlamentet, under en allmän debatt om Prestige-katastrofen, granska de problem som står i samband med de upprepade olyckorna av detta slag.
Eftersom det då uttryckte sin sorg över den katastrof som oljetankern Prestiges skeppsbrott orsakade utanför Galiciens kust i november i fjol, önskar det även nu bekräfta alla medlemsstaternas och kommissionens föresats att förbättra sitt samarbete för att få fram säkra fartyg och förhindra de föroreningar som fartygen ger upphov till. Ett bevis på denna vilja är framför allt den nya europeiska sjösäkerhetsbyrån.
Redan den 6 respektive den 9 december vidtog rådet åtgärder, i form av slutsatser, såväl i fråga om de aspekter som rör sjötransporter som i fråga om dem som rör skyddet av miljön.
Inom ramen för medbeslutandeförfarandet har parlamentet och rådet godkänt fem av de sex rättsakter som kommissionen föreslagit med paketen av lagstiftningsåtgärder Erika I och Erika II. Datumen för dessa rättsakters ikraftträdande har valts i syfte att, å ena sidan, garantera att de kan genomföras så snabbt möjligt och, å andra sidan, utveckla hamnmyndigheternas kontrollmöjligheter - när rör sig om hamnstatskontroll. I fråga om avvecklingen av tankfartyg med enkelskrov följs den tidsplan som fastställts internationellt, inom ramen för Internationella sjöfartsorganisationen (IMO), en tidsplan som ter sig fullt genomförbar, särskilt mot bakgrund av medlemsstaternas löfte att inte utnyttja den möjlighet till undantag som IMO medger. I avsikt att stärka unionens strategi när det gäller frågan om säker sjöfart uppmanade Europeiska rådet i Nice ?medlemsstaterna att i förtid genomföra de åtgärder som de 15 medlemsstaterna enats om, eftersom det inte föreligger behov av en internationell ram?.
I de slutsatser som rådet antog den 6 december 2002, särskilt i punkterna 1, 5 och 8, uppmanar det ?kommissionen att skyndsamt lägga fram ett förslag om påskyndad avveckling av tankfartyg med enkelskrov? och ?medlemsstaterna att påskynda överföringen av det ändrade direktivet om hamnstatskontroll för att kunna tillämpa de förstärkta kontrollåtgärderna så snart som möjligt, helst före den 1 januari 2003?, liksom det enträget uppmanar ?medlemsstaterna att så snart som möjligt och senast den 1 juli 2003 upprätta planer för att fastställa skyddade platser för fartyg i nöd?.
Rådet önskar understryka att de åtgärder som rådet och parlamentet har vidtagit genomförs i alla hamnar i gemenskapens medlemsstater liksom på dessas territorialvatten, omfattande ögrupperna, Azorerna, Kanarieöarna och Madeira.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Jag var föredragande för ett av betänkandena om det så kallade paketet Erika I. Olyckan med fartyget Erika inträffade den 19 december 1999. Jag anser att kommissionen hade gjort allt den skulle, eftersom den redan i mars 2000 lade fram det första åtgärdspaketet. Parlamentet arbetade med det, och mer försenade än vi skulle ha önskat, kunde vi slutligen enas om ett förslag i december 2000 - ett år efter olyckan med Erika - och rådets dåvarande företrädare, den franska transportministern, hade gett sitt samtycke. Dagen efter detta rådssammanträde frystes hela det avtal som vi hade nått på grund av Europeiska folkpartiets grupps agerande och det första Erikapaketet antogs inte förrän ett år senare (december 2001). Och det värsta av allt är att det inte bara var Europeiska folkpartiets grupp som stoppade paketet Erika I, utan även rådet, som försenade sin gemensamma ståndpunkt om fartyg med dubbelskrov till augusti 2001.
Nu, efter en katastrof i november 2002 - tre år efter olyckan med Erika - har rådet och medlemsstaterna fortfarande inte antagit något beslut om när åtgärderna i paketen Erika I och Erika II skall träda i kraft. Därför vill jag fråga följande: varför fattar man inte lämpliga beslut för att vi skall slippa drabbas av en liknande katastrof igen och varför påskyndar man inte antagandet av åtgärderna på ett smidigt sätt, vilket den här frågan kräver?

Yiannitsis
När det gäller de frågor som rör säkerheten inom sjöfarten reagerade ministerrådet omedelbart på den uppkomna situationen, och det önskar gå vidare mycket snabbt med att vidta åtgärder som förhindrar detta slags naturkatastrofer i framtiden.
Rådet är särskilt lyhört när det gäller miljön och de föroreningar som uppstår i fall som detta, föroreningar som är mycket allvarliga, och jag kan försäkra ledamoten att det grekiska ordförandeskapet kommer att gå framåt i sådan takt och med sådan noggrannhet att de lämpliga åtgärderna vidtas.

Medina Ortega (PSE).
Herr tjänstgörande rådsordförande! Ni besvarade inte mina frågor om vattnen kring ögrupperna Kanarieöarna, Madeira, Azorerna och Europeiska unionen.
I dessa vatten passerar 70 000 fartyg, många av dem stora oljetankfartyg, verkliga bjässar på 100 000, 200 000 ton och däröver, och när som helst skulle en olycka med ett av dessa stora oljetankfartyg kunna orsaka ekonomisk ruin för många av dessa öar, som enbart lever på turistnäringen.
Ni kommer att förstå problematiken bättre om vi tänker oss att detta skulle inträffa i ert eget land. Tänk er vad en olycka i Egeiska havet, i östra Medelhavet, eller till och med utanför Greklands territorialvatten skulle innebära. Vilka följder skulle detta få för era öar? Är det inte nödvändigt, herr tjänstgörande rådsordförande, att Europeiska unionen antar säkerhetsbestämmelser för att skydda de vatten utanför unionens kuster som är utsatta för risker?
Förenta staterna och Kanada har gjort detta, även utanför sina territorialvatten, och jag menar att Europeiska unionen är bemyndigad för att göra det.

Yiannitsis
Jag har redan betonat att rådet och det grekiska ordförandeskapet är särskilt intresserade av att främja denna åtgärd. Man har instämt fullständigt i de beslut som fattades på rådsnivå i december och kommer att gå framåt med relevanta förfaranden i snabb takt.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Jag skulle vilja nämna en sak för den tjänstgörande rådsordföranden, som jag önskar all lycka i världen.
Det är nödvändigt att rådet agerar snabbare. Från och med den 1 januari har den spanska staten till följd av katastrofen med Prestige börjat tillämpa vissa restriktiva bestämmelser för fartyg med enkelskrov. Detta har lett till att det skapas köer av fartyg med enkelskrov som vill gå in i Gibraltar för att kringgå kontrollerna.
Förenade kungariket får inte stå utanför och det får inte finnas franska hamnar, som på sätt och vis är olagliga, som tar emot fartyg när Europeiska unionen agerar i en annan riktning. Därför vill jag be er att agera mycket snabbt i den här frågan. Ingen av Europeiska unionens medlemsstater får ställa sig utanför dessa mycket nödvändiga bestämmelser.

Talmannen.
Det är ingen fråga, det är en åsikt och vi noterar den, men om den tjänstgörande rådsordföranden vill svara ...

Yiannitsis
Vi håller med ledamoten, men jag skulle vilja påpeka att det är Europeiska kommissionen som har initiativet när det gäller genomförande och relevanta förslag.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Herr talman! Rådets ordförande har precis betecknat detta problem som en ?naturkatastrof?. Jag vill fråga er av vilket skäl ni anger en naturlig orsak för en katastrof som har tydligt politiska orsaker och således hade kunnat undvikas? En naturkatastrof är helt klart något helt annat. Det är som att kalla en krock mellan flera bilar eller lastbilar på en motorväg för naturkatastrof! Det är andra skäl som det är nödvändigt att klargöra.
Jag tror att det grekiska ordförandeskapet börjar illa med denna fråga om man verkligen anser att detta är en naturkatastrof. Och jag frågar: Av vilket skäl använder ni just denna beteckning som jag menar är fullkomligt felaktig?

Talmannen.
Det är en lingvistisk fråga. Jag har ingen åsikt om saken, den tjänstgörande rådsordföranden kommer att besvara frågan som han finner lämpligt. Hur som helst är det en följdfråga. Om rådsordföranden vill uttrycka sin åsikt ...

Yiannitsis
Jag skulle vilja påpeka att frågan om vad som är naturkatastrof och vad som är olycka oundvikligen, om man skall reda ut begreppens exakta innebörd, leder in på en annan diskussion, som jag inte tror att det är någon mening med att vi ger oss in på. Det är en diskussion som jag själv har varit med om i rådet (allmänna frågor) i samband med inrättandet nyligen av den fond som skall användas vid naturkatastrofer, såsom man till exempel beskrev översvämningarna i somras i vissa regioner i Europa. Det rör sig om mycket speciella och små skillnader - såväl ur rättslig synvinkel som ur politisk och praktisk synvinkel - men, som jag sade, det skulle leda in oss på en helt annan diskussion.

Miguélez Ramos (PSE).
Herr talman! Jag respekterar alltid att det är ni som talman som bestämmer, jag visste inte om jag kunde ställa en följdfråga eller inte.
Jag önskar den tjänstgörande rådsordföranden lycka och framgång under ordförandeskapet och jag skulle vilja ta upp frågan om Prestige ur en europeisk synvinkel.
Anser ni inte att man bör ta itu med en katastrof av det här slaget, som redan påverkar fler än en medlemsstat, som ingen vet hur den kommer att sluta, eftersom vi har ett sjunket vrak med 55 000 ton olja kvar på sjöbotten, en olycka vars konsekvenser är en verklig tragedi för områden med mycket högt miljövärde för hela Europeiska unionen, för hela det europeiska arvet, och som får återverkningar för hela sjölagstiftningen och så vidare, ur en europeisk synvinkel och att man till och med går så långt som att parlamentet inrättar ett tillfälligt utskott eller en tillfällig undersökningskommitté för att undersöka saken ur alla synvinklar och samordna alla bekämpande åtgärder för att något sådant aldrig mer skall upprepas?

Yiannitsis
Vid en katastrof eller olycka, i vilket fall av denna omfattning, är det självklart mycket viktigt att man undersöker vilka orsakerna var och vilken situation som uppkom såväl som vilka erfarenheter och lärdomar den ger oss som vi kan använda för att undvika att något liknande inträffar i framtiden. Jag anser inte att det ligger under min behörighet att visa Europaparlamentet huruvida det är ändamålsenligt att inrätta en kommission. Det grekiska ordförandeskapet har tagit ställning på rådsnivå och anser att det bör finnas en kommission som gör en övergripande analys av hela frågan, av hur olyckan skedde och av alla dess följder, så att de beslut som rådet uppmanas att fatta underbyggs av en noggrann och uttömmande objektiv analys av frågan i dess helhet.

Talmannen.
Fråga nr 3 från Camilo Nogueira Román (H-0847/02):

Angående: Lagstiftningspaketen Erika och den amerikanska oljeutsläppslagen från år 1990
Varför har rådet efter olyckan med oljefraktfartyget Erika och även tidigare efter de olika olyckorna utanför Galiciens kust, bland annat de som inbegrep fartygen Polycomander, Aegean Sea, Urquiola och Cason, i de två lagstiftningspaketen Erika inte infört de strikta åtgärder för ekonomiska och säkerhetsmässiga garantier som utkrävs av redare och fartyg i den amerikanska oljeutsläppslag som antogs år 1990 med anledning av olyckan med Exxon Valdez?

Yiannitsis
Efter en rad mycket allvarliga olyckor under senare år utanför europeiska kuster i samband med transporter till sjöss av farliga ämnen har rådet, gemensamt med Europaparlamentet, vidtagit åtgärder för att undanröja risken att sådana katastrofer upprepas. Det eftersträvade målet har varit - och jag betonade detta även i mitt förra svar - att uppnå en hög miljöskyddsnivå, särskilt när det gäller livsmiljöer och biologisk mångfald.
Såsom redan har framhållits konstaterade rådet i december 2002 att transporterna till sjöss av vissa ämnen fortsätter att vara förenade med betydande risker för havet och den kustnära miljön liksom för de människor som är beroende av dessa. Följaktligen bör ytterligare åtgärder genomföras.
När det gäller den fråga som ställts, vilken innehåller en hänvisning till lösningen med den amerikanska lagen, fäster rådet ledamotens uppmärksamhet på det förslag som lades fram i december i fjol om att undersöka möjligheten att skapa en gemensam mekanism med vilken oljebolagen och de rederier som dessa anlitar, fartygsägarna, befraktarna och försäkringsbolagen inte bara skall sörja för insatser för att förhindra utan även för insatser som är effektiva vid eventuella ekologiska katastrofer eller olyckor.
Rådet har vidare betonat att det är nödvändigt att försiktighetsprincipen, principen om att miljökatastrofer skall hejdas vid källan och principen om att förorenaren skall betala tillämpas vederbörligen vid transporter till sjöss.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Herr talman, herr rådsordförande! Vid denna tidpunkt är hela samhället övertygat om att den internationella sjötrafiken är den vilda kapitalismens kungarike som inte tar hänsyn till samhällsintressena, och som till och med är en brottslig kapitalism. Det är nödvändigt att fastställa bestämmelser som stoppar denna olyckliga situation.
Det finns olika sätt att lösa detta problem på. En är den som Förenta staterna antog efter Exxon Valdezolyckan 1989 genom att upprätta Oil Pollution Act, 1990. Jag vill påminna om att det garantibelopp som krävs av fartygsägarna är på 1 miljard US-dollar och ett obegränsat ansvar, och just nu kräver man Exxon Mobil på 4 miljarder US-dollar i skadestånd.
Dubbelskrov, kustbevakning osv., är delar av denna inriktning. Ett annat sätt är det som skedde efter Erika, en lagstiftning som, även om det är ett framsteg, inte direkt tillämpas av rådet eller av medlemsstaterna, vilka föredrar att röra sig i de internationella maffiornas miljöer. Så finns det länder som Galicien som just nu i stället drabbas av konsekvenserna och vars befolkningar, inklusive fiskare och frivilliga, måste kämpa mot oljeutsläppet med sina egna händer. Jag tror att den enda lösningen är att Europeiska unionen skapar sin egen lagstiftning (vi skulle till och med kunna kalla den för Prestige-lagstiftning) genom att i detta fall följa Förenta staternas exempel. Och utifrån detta skulle säkert hela den internationella lagstiftningen förändras. Jag vill fråga om man kommer att ta några initiativ i denna riktning?
Yiannitsis
Jag har redan tidigare sagt att dessa olyckor, dessa katastrofer, skapar ett problem som måste angripas gemensamt; det rör sig om frågor som på grund av sin natur kräver ett övergripande angreppssätt.
Man kan faktiskt inte godta att detta slags olyckor leder till katastrofer av denna omfattning. Rådet vill främja lösningar, vilket det också gör, och jag anser att det är mycket viktigt att det finns förslag och idéer från många sidor när vi angriper detta problem, som inte bara har att göra med båtarnas teknik, utan även med en rad andra frågor - ekonomiska, sociala, institutionella, organisatoriska - och med hur man ser på dessa frågor på politisk nivå och på EU-nivå.

Talmannen.
Fråga nr 4 från John Walls Cushnahan (H-0871/02):

Angående: De senaste katastroferna inom sjöfarten
Under november och december 2002 har det inträffat flera svåra sjöfartsolyckor i europeiska vatten, dels katastrofen med Prestige som fortsätter att läcka olja vilken håller på att förstöra Galiciens kuster och de marina ekosystemen, dels den kollision som nyligen inträffade mellan fraktfartyget Tricolor och Kariba och därefter kollisionen mellan fraktfartyget Nicola och vraket efter Tricolor. Erkänner rådet, mot bakgrund av ovanstående, att det finns ett uppenbart behov av samordnade insatser från Europeiska unionens sida? Vad anser rådet vidare om det förslag jag lade fram inför konventet om Europas framtid i juni 2002 (referens konv. 150/02) om inrättande av en EU-kustbevakning, med tanke på de allvarliga konsekvenserna av sådana sjöfartsolyckor?

Yiannitsis
Rådet håller med ledamoten om att det finns ett uppenbart behov av samordnade insatser från EU:s sida när det gäller den situation som uppkommit till följd av dessa olyckor till havs. Detta är för övrigt den ståndpunkt som det ständigt upprepar och stöder. Rådet påminner särskilt om att det den 20 december enhälligt antog en förordning om särskilda åtgärder för kompensation till fiskeri-, skaldjurs- och vattenbrukssektorerna i Spanien som drabbats av oljeläckaget från fartyget Prestige. Kommissionen lade fram förslaget den 19 december. Europaparlamentet yttrade sig samma dag. Förslagets syfte är att bidra till att ersätta skadorna genom unionen. Det sörjer för ekonomiskt stöd genom en omfördelning av medlen, bland annat med en ny planering för den spanska andelen av Fonden för fiskets utveckling. Dessutom kommer en del av budgetresurserna - omkring 30 miljoner euro - för omställning av de spanska fiskefartyg som fram till och med 1999 var beroende av fiskeavtalet med Marocko att anslås för att ersätta skadorna i fråga.
Under sitt sammanträde den 19 december 2002 antog rådet följande uttalande: ?Med tanke på den allvarliga olyckan med oljetankern Prestige utanför Spaniens nordvästra kust välkomnar rådet, som ett första steg, antagandet av rambeslutet om straffrättsligt skydd för miljön.
I detta sammanhang noterar rådet slutsatserna från Europeiska rådet den 12 och 13 december 2002 om sjösäkerhet och förorening till havs, som uttrycker tillfredsställelse med kommissionens åtgärder för att hantera följderna av olyckan och 'dess avsikt att se över behovet av ytterligare särskilda åtgärder', däribland 'frågor som rör skadeståndsansvar och motsvarande påföljder'. Därför, och i full överensstämmelse med de åtgärder som skall övervägas i enlighet med gemenskapens befogenheter på områdena skydd för transportsäkerhet och skydd av miljön, bör rådet överväga kompletterande åtgärder för att straffrättsligt stärka skyddet för miljön, särskilt haven?.
I fråga om inrättandet av en EU-kustbevakning är rådet inte behörigt att uttrycka sina åsikter om eventuella förslag som har lagts fram inför konventet om Europas framtid eller som har diskuterats av detta.

Cushnahan (PPE-DE).
Herr ordförande! Jag välkomnar det faktum att ni erkänner behovet av samordnade insatser från EU:s sida, men vad jag framförde till er var att de inte endast måste vara samordnade utan även tillräckligt omfattande och underbyggas med tillräckliga resurser. 
Går ni med på att de problem vi står inför i Europas hav inte enbart handlar om sjöfartssäkerhet och miljöföroreningar? Det handlar om det sätt på vilket våra hav används, till exempel för olaglig invandring, organiserad brottslighet, handel med människor och faktiskt missbruk av våra fiskelagar.
Går ni med på att vi behöver en adekvat svarsmekanism och att det enda sättet att ta itu med problemet skulle vara att inrätta en EU-kustbevakning? Anser ni inte att vi skulle kunna lära oss något från Förenta staternas övergripande strategi för att gripa sig an dessa problem?
Det har talats mycket i rådet och på andra håll om hur man skall ta itu med terrorismen, ändå glömmer vi att en sådan fara lika gärna kan finnas på våra hav som i luften. Om t.ex. ett terroristangrepp med användning av kemiska, biologiska eller kärnvapen skulle komma från havet så skulle en kustbevakning vara den första försvarslinjen.
Jag håller inte med er om att detta inte skulle ligga inom rådets ansvarsområde. Det har alltid tillhört rådets ansvarsområde att överväga hur man skall hantera allmänhetens fruktan. Det händer att medborgare är besvikna på EU. Håller ni inte med om att det skulle vara lättare att övertyga dem om Europas värden om vi tar itu med problem som hotar deras säkerhet och välfärd på ett samordnat och övergripande sätt?

Yiannitsis
Jag håller med ledamoten om att nya företeelser och problem kräver nya lösningar och att dessa lösningar måste vara övergripande och kunna omfatta så många aspekter på problemet som möjligt. Jag anser att man av det jag har sagt både angående denna fråga och angående de föregående frågorna kan dra slutsatsen att vi måste finna mer övergripande lösningar för att förhindra att liknande situationer uppkommer på nytt, att vi måste avsätta resurser - och beslut har fattats om sådana resurser - att vi måste undersöka de orsaker som leder till dessa problem och att vi måste vara tillräckligt fantasirika och lyhörda så att vi verkligen får fram nyskapande lösningar, vilka dock även måste vara effektiva.

Talmannen.
Jag vill allmänt påminna ledamöterna om man skall ställa konkreta frågor som inte får ta längre än en minut under frågestunden. Det här är inte en allmän debatt, där vi har mer tid på oss för att uttrycka våra åsikter. När ni talar längre tar ni tid från andra kolleger som väntar på att få ställa sina frågor. Jag har antecknat flera ledamöter som vill ställa följdfrågor. I den ordning som de har bett om ordet kommer Ortuondo och Dhaene före de övriga.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Herr tjänstgörande rådsordförande! Vi har talat om att rådet har beslutat sig för att påskynda ikraftträdandet av bestämmelserna om nödhamnar - som förefaller mig vara en bra och nödvändig åtgärd - och beslutet om en europeisk kustbevakning. Det skulle vara önskvärt att beslutet om denna kustbevakning träder i kraft så snabbt som möjligt, och detsamma gäller förslaget om en fond för ersättning för skada från föroreningar vid olyckor, liknande den som Förenta staterna har.
Jag vill konkret fråga er om ni inte anser att det för den här typen av katastrofer skulle vara nödvändigt att även ha en pilotplan för nödsituationer på europeisk nivå. Anser ni inte att det skulle vara nödvändigt med en europeisk snabbinsatsstyrka för detta slags frågor där frivilligstyrkorna skulle ingå? Anser ni inte likaså att det är nödvändigt att identifiera de särskilt känsliga farvattnen, så att man kan utarbeta en plan för nödsituationer för varje enskilt fall?

Yiannitsis
Jag tror att jag med mina inlägg redan har besvarat den fråga som ställts. En undersökning, särskilt av kommissioner, vilka skall granska såväl de orsaker som ledde till dessa olyckor som de problem som uppkom och de insatser som är nödvändiga vid sådana situationer, som inte är lätta att hantera. Jag tror att allt detta kommer att ge oss den ytterligare kunskap som vi behöver för att rådet, efter att ha granskat, diskuterat och utvärderat framlagda förslag, skall kunna fatta lämpliga beslut.
När det gäller frågan om att inrätta nya organ kan man - i teorin - hålla med om att det skulle vara ändamålsenligt och nödvändigt, men det skulle ge upphov till en rad institutionella och praktiska frågor, vilka rådet givetvis skulle vara tvunget att ta hänsyn till efter en ingående behandling.

Dhaene (Verts/ALE).
Herr talman! Det förvånar mig en smula att rådet svarar att man inte har befogenhet för det möjliga upprättandet av en kustbevakning. Likväl bör man ta beslut om detta. I går sade kommissionär de Palacio att hon skulle ta initiativ till detta, och jag förväntar mig ändå ett svar från rådsordföranden i detta sammanhang. Kommer han att försvara detta i rådet? Är han förespråkare för detta eller inte? Jag vill ha ett tydligt svar på det.

Yiannitsis
Jag tror att mitt inlägg inte har blivit helt förstått. Jag sade att rådet inte är behörigt att uttrycka åsikter om förslag om att inrätta en EU-kustbevakning vilka har lagts fram inför konventet om Europas framtid. För det är ett självständigt institutionellt organ, eller i alla händelser en självständig institution, och vi kan inte blanda oss i deras diskussioner. Om det däremot kommer förslag från Europeiska kommissionen, kommer rådet självfallet att granska dessa och redogöra för sin åsikt inom ramen för sina vanliga förfaranden.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Herr talman! Tack så mycket för er välvilja. En enkel fråga: Tänker herr rådsordföranden åka till Galicien?

Talmannen.
Ja, jag är begränsad av arbetsordningen. Jag har lika stor skyldighet att följa den som ni har.

Talmannen.
Fråga nr 5 från Alexandros Alavanos (H-0837/02):

Angående: Cypernfrågans lösning och Cyperns EU-anslutning
En atensk dagstidning (TA NEA den 3 december 2002) har publicerat ett EU-arbetsdokument som sammanställts inför de beslut som skall fattas i Köpenhamn och detta dokument har väckt stor oro. Dokumentet skall enligt tidningen diskuteras i princip på COREPER-nivå och i rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser). Det handlar om Cyperns anslutning och förutser två möjliga scenarier. I det första förutses en anslutning av hela ön förutsatt att en principöverenskommelse om en lösning av Cypernfrågan på grundval av Kofi Annans förslag har undertecknats före mötet i Köpenhamn. I det andra scenariet förutses att man - om Glafkos Clerides och Rauf Denktash inte har undertecknat någon principöverenskommelse före mötet i Köpenhamn - separerar Cyperns anslutning från övriga länders och behandlar ärendet på nytt i april 2003. Det första man lägger märke till i dessa scenarier är att man knyter en lösning av Cypernfrågan direkt till anslutningen och att man i vilket fall som helst inte ens nämner det utfästelsen från Helsingfors om att en lösning inte var en förutsättning för anslutningen.
Vilka åtgärder tänker rådet vidta för att Helsingforsbesluten, som kopplar bort Republiken Cyperns anslutning från den politiska lösningen av problemet, skall tillämpas, i synnerhet med tanke på att den turkcypriotiska sidans förhalningar har gjort slut på alla tidsmarginaler för grundliga förhandlingar om en rättvis och livskraftig lösning av Cypernfrågan?

Yiannitsis
Vid Europeiska rådet i Köpenhamn, den 13 december, slutfördes anslutningsförhandlingarna med Cypern. Cypern kommer att mottas som ny medlemsstat i unionen den 1 maj 2004. Unionen har hela tiden framhållit att den absolut föredrar att ett enat Cypern ansluts. När det gäller denna fråga välkomnar Europeiska unionen de två sidornas föresats att fortsätta förhandlingarna med avsikt att nå en helhetslösning på Cypernproblemet senast före utgången av februari 2003 och med utgångspunkt i förslagen från FN:s generalsekreterare. Om dessa ansträngningar visar sig framgångsrika, kommer rådet - enhälligt och på grundval av förslag från kommissionen - att fastställa de anpassningar av villkoren för Cyperns anslutning till Europeiska unionen som är nödvändiga beträffande den turkcypriotiska folkgruppen. Om ingen lösning nås, kommer genomförandet av regelverket på den norra delen av ön att skjutas upp till dess rådet beslutar annorlunda, på grundval av förslag från Europeiska kommissionen.

Alavanos (GUE/NGL).
Jag vet att min fråga är inaktuell, vilket beror på att det var tvunget att formulera den omkring två månader före dagens sammanträde och på att Europeiska rådet i Köpenhamn inte hade ägt rum. Jag tackar för svaret, men skulle med anledning av frågan och svaret, men även med anledning av hänvisningen till generalsekreterarens plan, vilja fråga följande:
Avser rådet att på något sätt delta i den diskussion om Annan-planens utveckling som äger rum, i synnerhet när de gäller de aspekter på och delar av planen som inte medger att det europeiska regelverket rörande fri rörlighet och etableringsfrihet tillämpas?

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Herr minister! Ni känner till vårt partis ståndpunkter om Cyperns anslutning till Europeiska unionen. Om den fria delen av Cypern ansluts, delas ön. Om Annan-planen framskrider, får vi en kamouflerad delning. Jag skulle vilja ställa er en konkret fråga:
Ifall man inte uppnår enighet om Annan-planen och den fria delen av Cypern ansluts, kommer en del av Europeiska unionen att vara under främmande belägring. Jag undrar hur rådet skulle hantera det faktum att en del av Europeiska unionen skulle vara under främmande belägring och om ni har någon uppfattning om hur saker och ting på den ockuperade delen skulle utvecklas.

Yiannitsis
Jag skulle vilja påpeka att det inte bara är en del av Cypern som ansluts. På grundval av de beslut som fattats ansluts hela Cypern. Det är bara det att gemenskapens regelverk inte kan genomföras på en del av Cypern. Vidare, eftersom jag har tillfrågats om min uppfattning, är den att vi hoppas att det kommer att gå att finna en lösning. Oavsett om det sker till den 28 februari eller senare, till Cyperns formella anslutning till Europeiska unionen den 1 maj 2004, eller till och med ännu senare, räknar rådet med att bägge sidor skall uppnå resultat, och jag tror att själva dynamiken i situationen, såsom vi har sett den i utvecklingen på den turkcypriotiska delen - med gårdagens demonstrationer som ett färskt exempel - själva verkligheten, kommer att bidra till att en lösning nås och till att vi får ett helt, enat Cypern i unionen, med alla de positiva följder som denna union kommer att medföra för ön.

Talmannen.
Fråga nr 6 från Sarah Ludford (H-0842/02):

Angående: Processrättsliga garantier för svarande i brottmål
I Grekland frikände hovrätten nyligen de s.k. ?flygplansskådarna? (tolv britter och två nederländare) från misstankar om spioneri. Tidigare hade dessa personer på lösa grunder dömts av en förstainstansdomstol. Anser rådet att detta visar att man inom Europeiska unionen bör skapa ett gemensamt system med garantier för de personer som är anklagade för brott, och att man bör förbättra domarnas utbildning?
I artikel 6 garanterar Europadomstolen rätten till en rättvis rättegång. Håller rådet med om att det dock tar för lång tid att utdöma påföljder för de medlemsstater som begår överträdelser?
Är rådet berett att utfästa sig att snabbt och välvilligt behandla förslaget till ett rambeslut om gemensamma standarder för processrättsliga garantier för personer som är anklagade för brott inom Europeiska unionen, vilket kommissionen har tagit med i sitt lagstiftnings- och arbetsprogram för år 2003?

Yiannitsis
Jag skulle vilja betona att rådet inte kommenterar genomförandet av rättsliga ärenden i medlemsstaterna.
Rådet har heller inte möjlighet att uttala sig om det övervakningssystem som upprättats inom ramen för Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna. Denna konvention utfärdades av Europarådet. Dessutom ligger det internationella övervakningssystem som upprättats i syfte att övervaka konventionsstaternas genomförande av konventionen under Europarådet. Rådet anser inte att det hör till dess uppgifter att kommentera hur de internationella system för övervakning av de mänskliga rättigheterna som inrättats av internationella organisationer fungerar.
När det gäller kommissionens utannonserade förslag till ett rambeslut om gemensamma standarder för processrättsliga garantier för personer som är anklagade för brott inom EU, försäkrar rådet ledamoten om att det kommer att granska detta förslag med stor uppmärksamhet så snart det har lagts fram av kommissionen.

Ludford (ELDR).
Tack. Ministern har rätt. Jag önskar inte uppehålla mig vid mina egna väljares erfarenheter i Grekland, utan jag skall börja med att säga att det var en allmän lättnad över att appellationsdomstolen i Grekland insåg att flygplansskådarna var oskyldiga. Rättssystemet fungerade alltså till slut och det är vi alla mycket tacksamma för. 
Men visst visar detta och många andra fall att vi behöver förbättra våra standarder för straffrätt generellt i hela Europeiska unionen, i frågor som tillgång till tolk och rättshjälp samt även det rättsliga oberoendet. Jag bör tillägga att jag även är kritisk gentemot min egen medlemsstat, Förenade kungariket, den enda av de 15 som utsätter människor för fängslande utan rättegång enligt antiterroristlagarna, så det är inte så att jag kritiserar andra och skonar mitt eget land. Men jag skulle önska att ministern gav mig någon sorts svar om han anser att rådet betraktar detta som en viktig prioritet. Han sade att han inte kan kommentera Europeiska konventionen för skydd av de mänskliga rättigheterna, men jag anser att vi även talar om tillämpningen av stadgan om de grundläggande rättigheterna. Vi talar om problemen med att genomföra den europeiska arresteringsordern i några länder på grund av farhågor att det inte finns minimistandarder som gäller över hela EU. Skulle jag kunna få någon sorts respons från rådet att de betraktar detta som lika viktigt som kommissionen gör?

Yiannitsis
Genomförandet av stadgan för de mänskliga rättigheterna är en fråga som diskuteras i konventet om Europas framtid. I egenskap av nationell minister, och inte som företrädare för rådet, skulle jag vilja betona att vi stöder ett infogande av stadgan för de mänskliga rättigheterna, och jag önskar och hoppas att övriga stater instämmer i detta. För att åter tala i egenskap av företrädare för rådet kommer rådet, såsom jag har sagt, ifall kommissionen bedömer att det behövs sådana initiativ, vilka är väsentliga och viktiga för personer som står anklagade, särskilt då dessa kommer från ett annat land, att granska dem med stor uppmärksamhet.

Alavanos (GUE/NGL).
Herr rådsordförande! Man tar här upp frågan om garantier, men inom ramen för en straffrättslig harmonisering i Europa. Det finns mycket allvarliga problem, som berör väldigt många av Europeiska unionens medborgare, vilka, när de passerar gränsen från ett land till ett annat, hamnar i en helt annan rättslig verklighet. Och det gäller ofta överträdelser - som exempel anför jag unga människors bruk av hasch eller andra lätta droger - som i ett land kan få dem i fängelse medan de i ett annat land inte ens räknas som överträdelser. Den grekiska regeringen har visat lyhördhet i dessa frågor. Avser det grekiska ordförandeskapet, särskilt på detta område, som gäller ungdomarna, att ta några initiativ för att motverka den oenhetliga lagstiftningen i Europeiska unionen?

Yiannitsis
Jag skulle vilja betona att dessa frågor rör en pelare som nyligen har börjat utvecklas i Europeiska unionen och att det finns mycket fasta gränser för vad den kan omfatta. Jag upprepar att alla förslag som är förenliga med unionens institutionella system - för detta är under alla omständigheter ett måste - kommer att granskas av rådet. Om jag skulle kunna säga det som företrädare för unionens ordförandeskap stöder Grekland att den tredje pelaren överförs till gemenskapens behörighet inom ramen för konventet om Europas framtid, och vi hoppas att en sådan utveckling kommer att göra det möjligt att på gemenskapsnivå vidta åtgärder som motverkar olika förhållanden vilka verkligen nödvändiggör samarbete och ett mer övergripande angreppssätt på EU-nivå.

Talmannen.
Fråga nr 7 från Bernd Posselt (H-0865/02):

Angående: Polishögskolan och Europeiska unionens gränsskydd
När avser rådet att fatta slutgiltigt beslut om Europeiska polishögskolans säte, och hur går förberedelserna inför inrättandet av en gemensam gränspolis vid Europeiska unionens yttre gränser?

Yiannitsis
Det första halvåret 2002 beslutade rådet att Europeiska polishögskolan tillfälligt skall placeras i Danmark, tills det finns ett beslut om dess permanenta säte. I avvaktan på en varaktig lösning anses dagens tillfälliga arrangemang fungera tillfredsställande.
I den sista punkten i planen för förvaltning av EU-medlemsstaternas yttre gränser, som antogs av rådet under dess möte den 12 och 13 juni 2002, anges en möjlighet att inrätta en europeisk gränsövervakning. I planen nämns dock inrättandet av en europeisk gränsövervakningskår som en bland de möjliga framtida institutionella åtgärder som skulle kunna bedömas vara lämpliga för att utveckla en integrerad förvaltning av de yttre gränserna efter en ingående rättslig undersökning av frågan om rättslig grund och efter fastställande av de medel som skulle behövas. I Sevilla betonade Europeiska rådet även kommissionens avsikt att fortsätta att utreda en sådan övervakningsstyrkas ändamålsenlighet och genomförbarhet. Såvitt vi vet har kommissionen redan påbörjat denna undersökning.
Dessutom begärde Europeiska rådet i Sevilla att det så snart som möjligt skulle inrättas en gemensam enhet för personer som arbetar med kontroll och övervakning av de yttre gränserna, vilken skulle bestå av cheferna för medlemsstaternas gränskontrollmyndigheter och ha som uppgift att samordna de olika åtgärder som anges i förvaltningsplanen, i syfte att stegvis införa en integrerad förvaltning av de yttre gränserna.
Denna gemensamma enhet inrättades den 22-23 juli 2002 inom ramen för rådets strategiska kommitté för invandring, gränser och asyl. Den gemensamma enheten, även kallad ?SCIFA+?, påbörjade omgående genomförandet av förvaltningsplanen och sammanträdde fem gånger under det danska ordförandeskapet. Vid ett av dessa sammanträden deltog även kandidatländerna.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! För det första vill jag fråga när beslut skall fattas om Europeiska polishögskolans slutgiltiga säte. Ni kanske känner till att parlamentet 1998 föreslog och började diskutera polishögskolan på mitt initiativ. Vi ansåg ursprungligen att den skulle placeras i gränsområdet mellan nuvarande EU och kandidatländerna. Alltså, först frågan: När avser rådet att fatta slutgiltigt beslut om Europeiska polishögskolans säte? Den andra frågan rör gränsskyddet: Vad anser rådet om ett eget europeiskt rättsligt underlag för den europeiska gränspolisen? Och den tredje frågan: Skall den just omnämnda instansen med ansvar för det integrerade europeiska gränsskyddet ha ett fast säte? Om ja, var?

Yiannitsis
Mitt svar på frågan när en slutgiltig lösning kommer att kunna nås är beroende av frågan när medlemsstaterna kommer att komma överens.
När det gäller den andra frågan skulle jag vilja säga att det grekiska ordförandeskapet, för egen del, under trycket av frågor rörande organiserad brottslighet och invandring som följer av utvecklingen i Asien, för ett och ett halvt år sedan, i en skrivelse av premiärminister Simitis, uttryckte den ståndpunkten, den nödvändigheten, att det behövs gemensamma gränsskyddsorgan så att en europeisk gränsövervakning verkligen kan utvecklas stegvis. Som ni vet ger detta upphov till många frågor, vilka granskas och måste besvaras, så att de blir lösta. Vi är, som grekiskt ordförandeskapsland och som medlemsland, särskilt intresserade av att arbeta i denna riktning.
Ledamotens tredje fråga är nästan identisk med den första. ?Var?? kommer att bestämmas efter samråd med övriga parter, och det ligger inte under min behörighet att säga var ett sådant organ skall vara beläget.

Talmannen.
Fråga nr 8 från Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (H-0875/02):

Angående: Initiativ för små och medelstora företag
Vid toppmötet i Barcelona uppmanades medlemsstaterna att påskynda genomförandet av den europeiska stadgan för små och medelstora företag och kommissionen att utarbeta en grönbok om företagarandan inom små och medelstora företag. Har rådet inom ramen för det grekiska ordförandeskapet för avsikt att införa några konkreta strategier eller vidta några konkreta åtgärder för att stimulera verksamheten i små och medelstora företag? Har rådet för avsikt att be kommissionen att före utgången av det grekiska ordförandeskapet lägga fram denna grönbok, och att samtidigt presentera en kvalitativ och kvantitativ utvärdering av små och medelstora företags deltagande i Europeiska unionens befintliga stödprogram samt vad detta deltagande har gett för resultat?

Yiannitsis
Som ledamoten känner till ser det grekiska ordförandeskapet det som en av sina främsta prioriteringar att stimulera och stödja de små och medelstora företagen, inom ramen för Lissabonstrategin. Rådets ordförande, Simitis, sände i fjol, tillsammans med Nederländernas dåvarande premiärminister, Kok, en skrivelse om nödvändigheten av att påskynda åtgärderna för de små och medelstora företagen.
Kommissionen har förklarat att den inom kort ämnar lägga fram grönboken om företagaranda och de små och medelstora företagen, vilken ledamoten hänvisar till. Så snart grönboken har lagts fram kommer rådets behöriga organ att ägna sig åt den med vederbörlig prioritet. Dessutom understryker kommissionen i sitt färska meddelande med titeln ? Industripolitiken i ett utvidgat Europa?, som även det kommer att granskas ingående under det grekiska ordförandeskapet, den centrala roll som de små och medelstora företagen spelar när det gäller att främja industriell dynamik och innovativa idéer. Förbättrade allmänna villkor för de små och medelstora företagen, och särskilt den företagsamhet som står i samband med de små och medelstora företagen, anses vara av avgörande betydelse inom ramen för en modern industri- och företagspolitik.
Oberoende av grönboken kommer man vid Europeiska rådets vårmöte att granska det stadium på vilket genomförandet av den europeiska stadgan för små och medelstora företag befinner sig, i enlighet med det förfarande som föreskrivs i själva stadgan och givetvis med hänsyn tagen till Europaparlamentets krav.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Herr rådsordförande! Jag beklagar att jag har tvingat er att säga saker som redan är kända. Det som jag känner ett behov av att tala mer om i anslutning till min fråga är vad nytt ni kommer att tillföra denna process i syfte att stärka de små och medelstora företagen, som - vilket vi alla vet - utgör den största källan till sysselsättning, vilken vi kämpar för att öka i Europa. Enligt min mening - och jag klargör detta även i den fråga som jag riktar till er - behövs det en utvärdering av de europeiska programmen, av den finansiering som hittills har gått till företagen, för erfarenheten visar oss att det finns länder som utnyttjar pengarna bättre än andra och som genom innovation uppnår resultat när det gäller deras konkurrenskraft och följaktligen även skapandet av arbetstillfällen. Jag anser att det verkligen är avgörande och viktigt för Lissabonprocessen att det sker en utvärdering av vår politik gentemot de små och medelstora företagen och frågar er därför, herr rådsordförande, om ni kan ge mig några upplysningar om era planer.

Yiannitsis
Det grekiska ordförandeskapets inlägg i frågan genomsyrades i sin helhet just av den andemeningen att de små och medelstora företagen utgör en viktig stomme för sysselsättningen i hela den europeiska ekonomin. Det initiativ som vi tog för ett år sedan - då som medlemsland - syftade just till att angripa de små och medelstora företagens problem. Vilka är dessa problem, och var ser vi vårt bidrag? Vi ser det i det att initiativet kan bidra till att minska eller - om möjligt - undanröja de hinder som små och medelstora företag ställs inför när de vill utveckla sina verksamheter, att ge dem enklare tillgång till kapital, att förenkla administrativa förfaranden, att stödja skapandet av nätverk, att höja färdigheternas kvalitet och stärka sysselsättningens kvalitativa särdrag, att uppmuntra företagsamhet inom ramen för utbildningssystemet och givetvis även att stödja små och medelstora företags innovativa verksamhet.
Allt detta är i dag faktorer som bestämmer livskraften och konkurrensförmågan särskilt för det lilla eller medelstora företaget, vilket vi - som ordförandeskap - vill och kommer att främja.

Talmannen.
Fråga nr 9 från Hans-Peter Martin (H-0877/02):

Angående: Anslutningsdatum för de nya medlemsstaterna
Mot bakgrund av de beslut som fattats om utvidgningen av Europeiska unionen med tio nya medlemsstater ställs följande frågor:
Är rådet medvetet om att det planerade anslutningsdatumet den 1 maj 2004 medför oskäligt höga kostnader för skattebetalarna genom nytillsättningen av kommissionsledamöter och även tillsättningen på kort tid av nya ledamöter av Europaparlamentet?
Tog rådet över huvud taget hänsyn till detta när datumet fastställdes?

Yiannitsis
Efter Europeiska rådets möte i Göteborg har EU:s mål varit att slutföra anslutningsförhandlingarna i god tid så att de nya medlemsstaterna kan delta i valet till Europaparlamentet 2004 som medlemmar, och detta mål har verkligen tagit fast form i och med besluten i Köpenhamn.
Med anslutningsdatumet den 1 maj 2004, som man enades om i Köpenhamn, uppnås detta mål, och det ger även tillräckligt med tid för ratificeringen av anslutningsfördraget, tid som har bedömts vara nödvändig.
I slutsatserna från Europeiska rådet i Köpenhamn sägs att kommissionärerna från de nya medlemsstaterna skall delta i den nuvarande kommissionen från anslutningsdatumet, det vill säga den 1 maj 2004. Sedan en ny ordförande för kommissionen har utsetts av Europeiska rådet skall det nyvalda Europaparlamentet godkänna den nya kommissionen, som bör börja sin tjänstgöring den 1 november 2004. Samma datum skall Nicefördragets bestämmelser rörande kommissionen och omröstningsförfaranden i rådet börja gälla. Det nödvändiga samrådet med Europaparlamentet om dessa frågor fortsätter och skall ha avslutats i slutet av januari 2003. Dessa arrangemang garanterar de nya medlemsstaternas fulla deltagande i unionens institutionella ram, och de löpande kostnaderna för detta deltagande i unionens organ hanteras genom de lämpliga förfarandena för beslutsfattande.

Martin, Hans-Peter (PSE).
Herr talman, tjänstgörande rådsordförande, mina damer och herrar! Även om jag för tillfället tror att vi inte har mer än två, tre ledamöter här! Herr rådsordförande! Får jag komma med litet beröm: under de fyra år som jag regelbundet och intensivt har ställt frågor har hittills ingen lyckats undvika att svara på frågan så skickligt som Ni just gjorde.
Min fråga var högst konkret och gällde inget av allt det som ni redogjorde för. Jag beklagar - det kanske är normalt att förbereda sig så dåligt på att besvara frågor i Grekland, men här i kammaren är det faktiskt inte normalt. Jag tillåter mig att upprepa frågan: Är rådet medvetet om att det planerade anslutningsdatumet 1 maj 2004 medför oskäligt höga kostnader för skattebetalarna - drakmer, euro, pengar, skattebetalarnas pengar - genom nytillsättningen av kommissionsledamöter och även tillsättningen på kort tid av nya ledamöter av Europaparlamentet? Tog rådet över huvud taget hänsyn till detta när datumet fastställdes?

Yiannitsis
Jag skulle vilja betona för ledamoten att rådet, när det fattar sina beslut och med respekt för Europeiska unionens institutionella ram, självklart även tar hänsyn till de ekonomiska kostnader som förutses - pengarna, med hans egna ord - men rådet är förpliktat att respektera Europeiska unionens institutionella förfaranden och de följder som härrör från medlemsländernas anslutning på de konkreta datum som fastställts.

Talmannen.
Fråga nr 10 från Konstantinos Alyssandrakis (H-0880/02):

Angående: Försök att störta Venezuelas lagligt valde president
Efter det misslyckade statskuppsförsöket i Venezuela intensifieras försöken från de ekonomiska och politiska makthavarna och deras internationella supportrar (Förenta staterna m.fl.) att störta president Chávez. Oppositionskontrollerade medier har inlett en desinformationskampanj, bankerna hotar med att dra in olika tjänster, till och med att inte tillåta uttag av tillgodohavanden, och landet hotas av enorma böter om det inte lever upp till sina åtaganden om att leverera överenskomna oljekvantiteter.
Vad tänker rådet göra för att förhindra dessa ingripanden utifrån till stöd för den ekonomiska oligarkins försök att störta den lagligt valde president Chávez och ta kontrollen över det femte mest betydelsefulla oljeproducerande landet i världen, och för att se till att Venezuelas folkvilja respekteras på internationell nivå?

Yiannitsis
EU följer uppmärksamt situationen i Venezuela, samtidigt som det tydligt har klargjort sin ståndpunkt, såväl officiellt som för de partner och myndigheter som medverkar i försöken att nå - givetvis genom förhandlingar - en fredlig och författningsenlig lösning på den politiska krisen i landet. Jag hänvisar särskilt till de uttalanden som gjorts av unionens på varandra följande ordförandeskap den 12 april och den 10 oktober 2002, av beskickningscheferna den 8 december och av den höge representanten den 19 december.
Ordförandeskapet upprepade nyligen, den 23 december, EU:s ståndpunkt i ett uttalande av följande lydelse: ?Europeiska unionen fortsätter - med tilltagande oro - att noga följa hur den inrikespolitiska situationen i Venezuela utvecklas. Europeiska unionen uttrycker sin tillfredsställelse över Amerikanska samarbetsorganisationens (OAS) antagande av resolution 833, som stöder de demokratiska institutionerna i Venezuela, liksom över de medlingsförsök som görs av organisationens generalsekreterare. Inom denna ram stöder Europeiska rådet resolut det arbete som OAS generalsekreterare lägger ned för att skapa lämpliga förutsättningar för dialog och nationell försoning. Europeiska unionen uppmanar Venezuelas institutioner och befolkning att verka för en fredlig och författningsenlig lösning på krisen som gör det möjligt att återställa en stabil situation i landet och att främja ekonomiska framsteg och social utveckling med full respekt för demokratins och rättsstatens principer.?
Rådet vill avslutningsvis betona att OAS ständiga råd, i sin resolution av den 16 december, uppmanade alla delar av samhället att skydda den fria funktionen för demokratins grundläggande beståndsdelar i avsikt att nå en författningsenlig, demokratisk och fredlig lösning på grundval av val.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
I går genomfördes en demonstration som organiserades av vår grupp, med inbjudna parlamentsledamöter från Venezuela. De gav oss en bild av situationen i landet, att Venezuelas folk står bakom den valde president Chavez, vars val har bekräftats över fem gånger, och med beslutsamhet möter det av de storkapitalistiska intressena, men även - vilket alla vet - av Förenta staterna, organiserade försöket att störta honom. Det faktum att Europeiska unionen följer situationen på avstånd och med uppmärksamhet, såsom ni sade, och talar om en författningsenligt lösning samtidigt som det är fullständigt uppenbart vilka som befinner sig inom ramen för Venezuelas författning och vilka som är utanför dessa ramar - jag påminner mig också om den spanska regeringens inlägg i fjol under det spanska ordförandeskapet, som i allt väsentligt välkomnade kuppen mot president Chavez - visar att Europeiska unionens uppträdande inte skiljer sig mycket från Förenta staternas, som dessutom, åtminstone skenbart, intar hållningen ?att vänta och se vad som händer?. Vi skulle dock förvänta oss något annat.

Yiannitsis
Som jag har sagt är rådet mycket angeläget om att den inrikespolitiska krisen i Venezuela får en lösning inom ramen för författningen och vederbörliga lagliga och fredliga förfaranden, och det kommer att fortsätta att följa samma logik och linje. Jag är övertygad om att rådet, när det gäller Venezuela, uttömmer eller kommer att uttömma alla de möjligheter som finns längs denna linje. Jag har ingenting mer att tillägga, för detta täcker väldigt många frågor.

Talmannen.
Fråga nr 11 från Efstratios Korakas (H-0881/02):

Angående: Upptrappning av förberedelserna för krig mot Irak
Förenta staterna och Förenade kungariket intensifierar sina föreberedelser för ett militärt ingripande mot Irak. De transporterar militär och krigsmateriel till området och bäddar för ett inbördeskrig genom att förse alla inom och utom Irak som skulle kunna tänkas stå på deras sida med vapen. Enligt uppgift anlitas minst sex europeiska länder för utbildning av den irakiska oppositionens styrkor. Vidare har den ungerska regeringen bekräftat att Förenta staterna framfört ett officiellt krav på att få använda basen Taszar för utbildning för 4 500 irakier som ?översättare och administratörer?. Allt detta strider totalt mot Förenta nationernas beslut och leder till tvivel på det arbete som kontrollörerna utför.
Vad tänker rådet göra för att sätta stopp för dessa åtgärder från Förenta staterna och Förenade kungariket, vilka är en fara för världsfreden, och för att undvika att Förenta nationernas säkerhetsråd legaliserar kriget, och på detta sätt se till att leva upp till kravet från den världsomspännande och europeiska fredsrörelsen som genom stora antikrigsdemonstrationer har visat vad den anser?

Yiannitsis
Ledamoten känner till slutsatserna om Irak från Europeiska rådet i Köpenhamn.
Det är allmänt känt att FN utför vapeninspektioner i Irak sedan den 27 november, i enlighet med resolution 1441. Syftet med resolutionen är att ge Irak möjlighet till en fredlig avrustning. Jag upprepar det som även rådets ordförande sade i går: att kriget inte är oundvikligt. Nyckeln till en fredlig lösning är ett riktigt genomförande av resolution 1441 och mer specifikt ett aktivt samarbete med FN:s inspektörer från Saddam Husseins sida.
Nästa steg i denna process för chefen för FN:s kommission för övervakning, kontroll och inspektion (Unmovic), Hans Blix, och för chefen för Internationella atomenergiorganet (IAEA), dr El Baradei, är att den 27 januari inför säkerhetsrådet lägga fram en rapport om resultaten av deras utvärdering av Iraks redovisning av de massförstörelsevapen som landet förfogar över. FN:s säkerhetsråd förblir det främsta forumet för att lösa Irakfrågan.

Korakas (GUE/NGL).
Vi har både i dag och i går hört Greklands premiärminister och rådets ordförande och står faktiskt slagna av häpnad, skulle jag säga. Vi har beslutat att ställa ett land, ett folk, mot väggen och begär vidare att det skall avrusta fullständigt - till på köpet vi, och i ännu högre grad Förenta staterna, som tillverkar, exporterar och använder massförstörelsevapen. Det skulle vara en helt annan sak om något sådant skedde inom ramen för en ansats till allmän avrustning. Emellertid, vi har hört det i dag, och vi hörde det även i går. Vad måste göras? Irak måste tuktas och avrustas! Vi måste anta en tydlig gemensam ståndpunkt i Irakfrågan! Rådets ordförande har i dag inte sagt ett ord om det faktum att inspektörerna hittills inte har upptäckt någonting, utan både Bush och Europeiska unionen insisterar på att de måste hitta något på ett eller annat sätt. Dessutom sade Simitis i går att det inte har någon betydelse att Europeiska unionen har fyra medlemmar - säkerhetsrådet bestämmer. Likväl, vad skall han göra med dessa fyra medlemmar? Men, herr talman, han talar bara om Kina och Ryssland. Naturligtvis har även de ett ansvar, men de fyra EU-länderna, vad skall de göra? Jag vill också be honom tala om vad som kommer att hända med de amerikanska baserna inom Europeiska unionen, för i Tyskland och Souda, liksom i Irakregionen, har redan tusentals soldater samlats, redo för strid. Är det detta som är fredsansträngningen?

Yiannitsis
Rådet anser att FN:s säkerhetsråd måste respekteras i fråga om dess institutionella roll och allmänt den roll som det spelar i det globala systemet. Vi är i grund och botten intresserade av att veta vad som avhandlas där och vilka beslut säkerhetsrådet fattar. Frågan om huruvida inspektörerna arbetar effektivt eller inte och hur de värderar hela situationen kommer att besvaras när deras rapporter läggs fram. Europeiska unionen, som union, insisterar inte på någonting. Vad det grekiska ordförandeskapet dock insisterar på är, som det har förklarat, att det i den händelsen att det drar ihop sig till krig kommer att göra allt det kan för att Europeiska unionen skall kunna spela sin roll. När det gäller de amerikanska baserna i Europeiska unionen tycker jag inte att det är ett ämne som hör till frågan och kommer således inte att säga någonting om saken.

Talmannen.
Fråga nr 12 från Ioannis Patakis. Frågeställaren ersätts av Alyssandrakis (H-0882/02):

Angående: Förenta staternas avhopp från antirobotavtalet och riskerna för världsfreden
Efter Förenta staternas ensidiga avhopp från antirobotavtalet (ABM-avtalet) har landet meddelat att det före år 2004 har för avsikt att utveckla ett nationellt antirobotförsvarssystem, och detta skall inledas med installation av försvarsrobotar i Alaska.
Vad tänker rådet göra för att sätta stopp för denna fara för världsfreden, i synnerhet med tanke på att Europeiska unionens medlemsstater uppmanas att bidra till detta program - Förenta staterna har ju redan begärt att få använda militärbaser och radaranläggningar i Förenade kungariket och Danmark?

Yiannitsis
Rådet har inte tagit ställning till Förenta staternas planer på ett antirobotförsvar, och ingen medlemsstat har någon åsikt i denna fråga i rådet.
Europeiska unionens medlemsstater har dock stött resolutionen rörande en bilateral minskning av strategiska kärnvapen och den nya strategiska ramen, som lades fram av Förenta staterna och Ryssland vid det 57:e mötet i FN:s generalförsamling. Resolutionen, som antogs enhälligt av generalförsamlingen den 22 november 2002, gäller det nya strategiska förhållande som uppstått mellan Förenta staterna och Ryssland efter ABM-avtalets upphörande.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Herr rådsordförande! Det är ganska konstigt att Europeiska unionen, samtidigt som den försöker spela en roll på den internationella scenen, vilket även Greklands premiärminister förklarade för oss i går, inte har tagit ställning i frågan om Förenta staternas så kallade antirobotförsvar. Det är en mycket viktig fråga, en fråga som har sysselsatt den globala fredsrörelsen, vilken har fördömt detta försök av Förenta staterna att militarisera rymden för att tjäna sina egna syften, och, faktiskt, om Europeiska unionen inte fördömer Förenta staternas planer så godkänner den i praktiken dessa.

Yiannitsis
Jag noterar ledamotens inlägg och kommer att betänka det han har sagt.

Talmannen.
Mycket riktigt, det är ingen fråga. När det inte ställs någon egentlig fråga är det upp till den tjänstgörande rådsordföranden att bestämma vad han anser vara lämpligt.
Herr Korakas har ordet i en minut för en följdfråga.

Korakas (GUE/NGL).
Liksom vid föregående fråga undviker rådets ordförande här, jag vet inte varför - eller kanske vet jag varför, men jag vill i vilket fall som helst inte säga det - att nämna Förenta staterna med ett endaste ord. Som ni vet har det även här i parlamentet hörts kraftiga protester mot Förenta staternas beslut att säga upp AMB-avtalet, och vi har alla sagt att det kommer att orsaka en ny upprustning, en ny kapprustning, med väldiga hot mot och risker för världsfreden.
Jag ställer nu frågan: Kommer rådet att försöka få Förenta staterna att upphäva sitt beslut att utveckla rymdmissilerna med alla de risker detta för med sig?
Det var samma sak tidigare: Angående baserna sade ni: ?Jag vet inte. Det stod inte i frågan.? Han är grek! Souda ligger i Grekland! Vad är det fråga om? Vi kan åtminstone svara, herr rådsordförande!

Yiannitsis
Jag anser att jag har svarat i de tidigare inläggen. Det är allmänt känt enligt vilket förfarande och på vilket sätt utrikespolitiska frågor behandlas på EU-nivå. Jag håller följaktligen fast vid dem och tycker att jag med det jag har sagt har besvarat de frågor som ställts rörande detta ärende.

Talmannen.
Eftersom de behandlar samma ämne, kommer fråga nr 13 och fråga nr 14 att tas upp tillsammans. Fråga nr 13 från Matti Wuori (H-0884/02):

Angående: Mänskliga rättigheter i Tjetjenien
Vilka åtaganden har Europeiska unionen fått från Ryssland efter toppmötet Europeiska unionen-Ryssland den 11 november 2002 med tanke på hur allvarlig den humanitära situationen och den bristande respekten för de mänskliga rättigheterna är i Tjetjenien? Hur skall civilbefolkningen kunna skyddas, hur är flyktingsituationen inom landet, släpps internationella observatörer in och hur kan man hindra att säkerhetsstyrkorna begår nya övergrepp?
Kommer Europeiska unionen mot bakgrund av den allvarliga situationen när det gäller de mänskliga rättigheterna i Tjetjenien att ta initiativ till en resolution om Tjetjenien vid Förenta nationernas kommission för mänskliga rättigheter som kommer att hålla sitt 59:e möte?  Fråga nr 14 från Bart Staes (H-0889/02):

Angående: Situationen i Tjetjenien
Vid det senaste toppmötet mellan Europeiska unionen och Ryssland den 11 november 2002 i Bryssel hänvisade bägge parter till situationen i Tjetjenien. Frågor som utan tvivel diskuterades var bland annat skydd av den civila befolkningen, fritt tillträde till regionen för Förenta nationernas människorättsinspektörer och oberoende observatörer, fångars rätt till besök från Röda korset, förhindrande av misshandel, tortyr, våldtäkt, försvinnanden och utomrättsliga avrättningar (oberoende av vilken sida de utförs), brott mot de mänskliga rättigheterna och eventuella krigsbrott.
Har rådet sedan dess fått några konkreta indikationer om att Ryssland skulle ha vidtagit konstruktiva åtgärder beträffande någon av dessa frågor?

Yiannitsis
De frågor som ledamöterna tar upp har ställts många gånger under sammanträdena för politisk dialog med Ryssland. Det är följaktligen tydligt att situationen i republiken Tjetjenien inom Ryska federationen i högsta grad fortsätter att oroa EU. Av den senaste lägesrapporten från Europarådets generalsekreterare framgår mycket tydligt att det tyvärr fortfarande finns allvarliga brister i Tjetjenien när det gäller de mänskliga rättigheterna och rättsstaten.
Mot bakgrund av situationen för de mänskliga rättigheterna i Tjetjenien är det ett särskilt beklagligt faktum att vi har låtit mandatet för stödenheten inom Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE) löpa ut. OSSE har utfört ett värdefullt arbete sedan dess mandat började 1995, och EU har uppmanat den ryska regeringen att göra allt den kan för att en stödenhet med brett mandat skall kunna verka i landet även i fortsättningen.
Ganska uppmuntrande är däremot den kontinuerliga närvaron av sakkunniga från Europarådet på kontoret för den särskilda företrädaren för Rysslandspresident med ansvar för skyddet av de mänskliga rättigheterna samt de politiska rättigheterna och friheterna i Tjetjenien. Det visar att det finns ryska myndigheter som arbetar med att lösa de frågor som berörts av EU och andra aktörer.
Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna har bedömt att Moskva gjort tillräckliga utfästelser för att man skall kunna tillåta utlämning av personer av tjetjenskt ursprung som uppträder som terrorister mot Ryssland. Bland andra garantier har det klargjorts att de anklagade inte kommer att riskera dödsstraff, att deras hälsa och säkerhet kommer att skyddas och att de kommer att ha ohindrad tillgång till lämplig läkarvård och rättshjälp.
I fråga om situationen för de personer som tar sig från Tjetjenien till Ingusjien har de ryska myndigheterna på nytt försäkrat EU om att de inte kommer att tvingas återvända mot sin vilja. Samtidigt uttrycks fortfarande oro över ödet för de människor som återvänder till Tjetjenien. EU insisterar på att det är nödvändigt att i förväg vidta åtgärder för lämpliga boende- och levnadsförhållanden för dessa personer.
När det gäller att förhindra säkerhetsstyrkornas övergrepp utgör kommentarerna nyligen om frågan av ryska ministrar tecken på att det finns en önskan att sätta stopp för de erkända fallen av övergrepp. Vi hoppas att utbytet för en tid sedan av befälhavaren för de ryska militära insatserna i Tjetjenien har gett militärmakten en tydlig signal om att lagen måste respekteras av alla utan undantag.
Särskilt efter attacken i Groznyj den 27 december 2002 är det nödvändigt att vi förstår den allmänna rädsla och den osäkerhet som råder bland Tjetjeniens befolkning, liksom de ryska myndigheternas oro. Mot bakgrund av det som sagts, och de svåra politiska förhållandena, bör vederbörlig vikt fästas vid de ansträngningar som görs såväl i det ryska parlamentet som inom regeringen för att införa en tillräcklig politisk kontroll av den militära verksamheten i Groznyj.
Slutligen granskar EU för närvarande sin ståndpunkt och sin strategi inför det kommande 59:e mötet för FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna. Det är inte möjligt att ge några detaljer innan vederbörliga förhandlingar har förts med alla medlemsstater.

Wuori (Verts/ALE).
Herr talman! Vi är ytterst oroade över att situationen i Tjetjenien ser ut att ha försämrats dramatiskt ännu efter det att den muntliga frågan till rådet framfördes. OSSE:s kontor i Groznyj är stängt, den planerade resan för Europaparlamentets delegation till Tjetjenien inhiberades utan några godtagbara skäl. Redaktör Politkovskajas rapporter har varit alarmerande läsning, omständigheterna kring arméns obestraffade grymheter har förvärrats, tvångstömningen av flyktinglägren i Ingusjien fortsätter. Under dessa förhållanden är det uppenbart att vi inte kan låta Europarådet ensamt ansvara för övervakningen och uppföljningen, utan Europeiska unionen måste även i den kommande sessionen vid FN:s människorättskommission inta en mera målmedveten linje.

Yiannitsis
Jag instämmer i ledamotens åsikt - för det var inte en uppföljningsfråga - att även rådet verkligen visar samma särskilda lyhördhet för utvecklingen i Tjetjenien. Genom fortlöpande kontakter, samarbete och samråd med Ryssland försöker det påverka situationen i önskvärd riktning, även med hjälp av Förenta nationernas kommission för de mänskliga rättigheterna, och låt oss hoppas att vi med den påverkan vi kan utöva kommer att bidra till att vår bild av Tjetjenien förändras snabbt och till det bättre.

Staes (Verts/ALE).
Först och främst skulle jag vilja önska den grekiska ministern lycka till med ordförandeskapet under de kommande sex månaderna. Det kommer att bli en tung uppgift, och jag vill verkligen ge er mina varmaste lyckönskningar. Jag tackar er också, herr minister, för det mycket utförliga svaret. Ni avgav en mycket lång förklaring. Men jag kan inte bli fri känslan av att ni inte har skrivit den själv. Detta är naturligtvis en förklaring som har utarbetats efter samråd mellan de femton, mellan diplomater. Och jag måste få säga detta: det är en förklaring som inte har något att göra med verkligheten på plats. Alla rapporter som når oss - Wuori påpekade detta - omtalar ett mycket allvarligt tillstånd vad gäller de mänskliga rättigheterna. Vi vet alla att problemet i Tjetjenien kan lösas enbart efter politiska överläggningar, efter samtal mellan människor och mellan företrädare. Jag skulle vilja fråga det grekiska ordförandeskapet konkret om det enligt honom är möjligt för rådet att på ett kreativt sätt vidta åtgärder för att möjliggöra en politisk lösning på den tjetjenska frågan genom förhandlingar mellan samtliga berörda parter.

Yiannitsis
Rådet vidtar de mått och steg som jag har talat om just därför att det anser att situationen för de mänskliga rättigheterna i Tjetjenien uppvisar allvarliga problem som måste angripas, och det uttömmer sina möjligheter att påverka. Vidare, när det gäller överläggningarna med Ryssland och rådets interna diskussioner står dessa frågor ofta på rådets dagordning. Rådet kommer att se i vilken grad och på vilket sätt det kan påverka så att vi verkligen uppnår ett mycket bättre resultat. Det faktum att rådet intresserar sig och ständigt uttalar sig i denna riktning är ett bevis på dess vilja att påverka situationen i landet.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! OSSE har som bekant körts på porten. Tysklands förre minister Blüm skickades - trots att han hade visum - tillbaka av de ryska myndigheterna när han var på väg till Tjetjenien. Duman sköt besöket av parlamentets delegation på framtiden. Man vill alltså inte ha någon i regionen. Min fråga till Er lyder: Kan rådet utöva påtryckningar på Ryssland för att vi, dvs. både kommissionen - genom kommissionär Nielson eller någon annan - parlamentet och rådet, så snart som möjligt kan resa med en delegation till Tjetjenien för att på plats informera oss om läget? Ryssland har när som helst möjlighet att informera sig på plats var som helst i Europeiska unionen. Vi bör ha samma rättigheter hos vår ryska partner, nämligen möjligheten att när som helst samla information på plats.

Yiannitsis
Just denna fråga ansluter till de frågor av samma innebörd som formulerats i mer allmän form av andra ledamöter. Mitt svar är följaktligen att rådet kontinuerligt undersöker, på ett mycket konkret sätt, hur det kan påverka situationen i Tjetjenien. Även vi, som råd, är mycket bekymrade över de problem som finns där, och de politiska målen är desamma som ledamöterna har nämnt.

Talmannen.
Herr Yiannitsis! Jag tackar er för er medverkan under frågestunden här i parlamentet och vi träffas åter vid nästa månads frågestund i Strasbourg.
Frågestunden är avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.00.)

Korakas (GUE/NGL)
 Genom att godkänna Pirkers betänkande, som Greklands kommunistiska parti (KKE) röstade emot, har Europaparlamentet lagt grundstenen till genomförandet av de rasistiska och främlingsfientliga beslut som syftar till att stoppa migrationsströmmarna vid EU:s gränser.
Vid toppmötet i Sevilla beslutade man att skapa ännu en överstatlig , repressiv mekanism - den europeiska gränspoliskåren - vars omedelbara inrättande dock hindras av medlemsstaternas författningar. Kommissionen har därför beslutat att skapa en gränspolishybrid, som den kallar ?gemensam enhet för övervakningen av de yttre gränserna?.
Man har dessutom beslutat att integrera ännu en text av rent polisiär karaktär med gemenskapens lagstiftning - den ?gemensamma handboken för de yttre gränserna? - efter att först ha reviderat den i mer antidemokratisk riktning.
Slutligen planerar man att använda även satelliter och radar för att bevaka EU:s gränser, genom att utnyttja satellitnavigeringssystemet Galileo, och till listan med övervaknings- och kontrollorgan har man lagt ännu ett, ?SCIFA+?, som kommer att fungera som ett styrande och samordnande organ.
Det är oroande att den resolution som Europaparlamentet har röstat igenom präglas av despoti i ännu högre grad än kommissionens meddelande. I betänkandet finner man att den organiserade brottsligheten likställs med olaglig invandring, som anförs som ett exempel på ett modernt hot, liksom propaganda som ?förändrade hotscenarier? och kritik mot det försenade inrättandet av gränspoliskåren osv.

Sacrédeus (PPE-DE)
 I ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i Sevilla i juni 2002 uppmanade rådet kommissionen att genomföra en undersökning om ansvarsfördelning mellan medlemsstaterna och unionen vid förvaltningen av de yttre gränserna. Detta skulle ske före juni 2003 varför resultaten av denna studie fortfarande inte genomförts.
Trots detta väljer Europaparlamentet i resolutionen att föregripa studien och begära att konventet skall studera möjligheterna att finna en rättslig grund för en europeisk gränsskyddskår och rådet att inrätta en sådan styrka.
Vi kan se att behov föreligger om närmare samarbete på detta område, men anser att ett så långtgående förslag statsrättsrättsligt, juridiskt, demokratiskt och finansiellt kräver en kvalificerad utredning som grund innan ärendet över huvud taget kan behandlas. En gränsvaktsstyrka, hur tillfälliga mandat den än skall åläggas, är trots allt en ny institution och en ny juridisk behörighet för EU.

Fitzsimons (UEN)
Kommissionens meddelande om hälso- och sjukvårdens och äldreomsorgens framtid fokuserar på tillgänglighet, kvalitet och ekonomisk hållbarhet och ger ett användbart ramverk för utbyte av idéer beträffande de utmaningar som alla medlemsstater står inför på detta område. För flera år sedan tog vi initiativ till det framgångsrika Europeiska året för de äldre som gav ett erkännande åt de äldres bidrag i våra samhällen.
Betänkandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor vidgar väsentligt detta ramverk. Det gläder mig att meddelandet diskuteras så att medlemsstaterna och allmänheten kan lära sig mer om de utmaningar vi står inför. Hälso- och sjukvårdens organisering, finansieringen och planeringen är självfallet angelägenheter som tillhör medlemsstaternas ansvarsområden.
Familjen, den roll som spelas av lokala grupper och frivilliga som kan erbjuda understöd för tillfällig vård av äldre anhöriga måste ingå i denna hälsostrategi.
Jag stödde inte de ändringsförslag som inte erkänner de positiva förändringarna av vården för äldre människor. Jag stöder kommissionens bedömning att EU på det hela taget har en hälsosituation och en hälsovård som är bland de bästa i världen. Jag stödde de ändringsförslag som syftar till att främja samarbete snarare än den öppna samarbetsmetoden.

Marques (PPE-DE)
Jag gratulerar Mantovani till det betänkande han har lagt fram och som behandlar en fråga som bör engagera oss alla, nämligen den framtida hälsovården och äldrevården.
Då det handlar om ett meddelande som i allmänhet har fått enhälligt stöd hos flera olika talare skulle jag vilja betona mitt stöd för kommissionens slutsatser och de avsikter som har föreslagits inom ramen för utvecklingen av en praktisk politik för att uppnå ett aktivt åldrande och deltagande från alla berörda parter i fastställandet av politiken för socialt skydd, integrering och sysselsättning. Medlemsstaterna bör, med tanke på behovet av att ge en lösning för åldrandet som inte bara garanterar den ekonomiska tillväxten utan också en ekonomisk hållbarhet, och i enlighet med den strategi som antogs av Europeiska rådet i Göteborg i juni 2001, ha som mål att uppfylla: ökad sysselsättning, minskning av statsskulden för att kompensera ökningen av pensions- och vårdkostnader samt reformering av pensionssystemet.

Yiannitsis
Rådet har välkomnat Annan-planen som ett förslag som kan ge en lösning på Cyperns problem. Det räknar med att de två sidorna skall komma överens och samarbetar med Europeiska kommissionen för att se på vilka områden av det europeiska regelverket planen kan orsaka problem.
Övergångsperioder, som är en vanlig företeelse - även när det gäller förhandlingarna med kandidatländerna - som godtas eller sannolikt kommer att godtas även i detta fall, eller också marginella undantag utan särskild betydelse för regelverket som Europeiska kommissionen har förklarat att den kan hantera i syfte att underlätta en lösning av Cypernproblemet - givetvis under förutsättning av de två sidorna, den grekcypriotiska och den turkcypriotiska, kommer överens - kommer att kunna inarbetas i den slutliga lösningen utan att ge upphov till större problem i fråga om lösningens dynamik och resultat.

