3. Somalia (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är debatten om sex resolutionsförslag om Somalia.
John Bowis  
författare. - (EN) Fru talman! I flera generationer har människor från Somaliland och Somalia kommit till min valkrets i London. De har under många år arbetat i den brittiska handelsflottan och skickat pengar till hemlandet. Under min tid i det brittiska parlamentet var jag medordförande för den brittisk-somaliska gruppen som omfattade alla partier (British-Somali All-Party Group). Ibland tog vi upp problem, och ibland tog vi upp personliga frågor med mera. Det fanns många sådana. Somalierna är fantastiska människor, men deras ledare var inte särskilt fantastiska.
Nu har situationen förvärrats ännu mer. Somalia är nu en sviktande stat. Detta har lett till att Somalia nu är ett av de länder som har den sämsta hälsostatistiken i världen. Befolkningen utsätts för våld dagligen, och barn- och modersdödligheten ökar ständigt. De har hamnat i korselden mellan Etiopiens och regeringens trupper å ena sidan och milisen å den andra. Därför är denna fråga med på dagordningen i dag. Vi ser hur fruktansvärt det är att leva i Somalia i dag. Vi ser ett uppenbart behov av humanitärt bistånd, och ändå kan vi inte få dit det. Vi ser behovet av fredsbevarande styrkor, och vi välkomnar Afrikanska unionens löften, men vi välkomnar inte vad den gör i praktiken. Det är inte ens i närheten av vad som utlovades.
För närvarande har vi bara ugandiska trupper. Etiopierna kommer inte att dra sig tillbaka förrän den utlovade siffran på 8 000 soldater nås. Vi måste försöka få människorna att börja tala med varandra - tala med varandra över gränserna, föra en dialog trots de traditionella fördomarna - för utan dialog är det omöjligt att skapa stabilitet, och om det inte finns någon stabilitet har landet ingen framtid. Om det inte finns någon framtid kommer fler människor att dö. Vi kommer inte att vara ansvariga, men vi kommer att veta att vi inte gjorde något för att förhindra det.
Raül Romeva i Rueda  
författare. - (ES) Fru talman! Jag vill naturligtvis också betona vikten av denna resolution, speciellt med tanke på förmiddagens debatt. Vi talar precis om hur vi ska hantera situationen i instabila länder. Somalia är inte ett instabilt land, det är faktiskt ett land som har kollapsat.
Men, som John Bowis sa, på den här punkten får vi inte glömma att det massiva våldet i landet just nu underblåses av vapen som hela tiden förs in i landet, mest lättare vapen och ammunition. Dessa kommer från andra länder i området och även från västländer, däribland EU.
Vi får därför inte glömma att samtidigt som vi opponerar oss mot vad som händer i Somalia har vi också ett ansvar för situationen, och när vi talar om skyldigheten och ansvaret att skydda, som vi är vana vid att göra i den här typen av debatter, måste vi också ta vårt eget ansvar för att förhindra händelserna, till exempel genom att kontrollera vapenexporten.
Ana Maria Gomes  
författare. - (PT) I går i Mogadishu pågick uppmaningar till attack på Afrikanska unionens styrkor. Så stor är tragedin och den brist på styrning som förstör Somalia och inflammerar hela Afrikas horn. EU måste genast utöva alla påtryckningar som är möjliga på samtliga parter i konflikten så att de förbinder sig att inleda en nationell försoningsprocess som omfattar alla, och som kan åtgärda de politiska problemen från grunden. ”Övergångsregeringen” kommer att förbli en ren fantasi om den fortsätter att underlåta att agera för att skydda civilbefolkningen och underlätta humanitärt bistånd.
Somalia översköljs av vapen mer än någonsin tidigare, enligt en FN-rapport nyligen. Det är av yttersta vikt att länder och handlare som bryter mot det vapenembargo som infördes 1992 stoppas och ställs till svars. Slutligen måste Afrikanska unionens fredsbevarande styrka snarast förstärkas och de ockuperande etiopiska trupperna lämna landet. Vi måste erkänna att Etiopiens ingripande, som anstiftats av Bush-administrationen med EU:s passiva delaktighet, inte resulterade i fred eller en regering eller ens bidrog till att bekämpa terrorismen i Somalia. Det medförde endast större lidande, fattigdom och död för människorna i hela regionen.
Marcin Libicki  
författare. - (PL) Fru talman! Vi talar här i dag om tragedin som har ägt rum i Somalia. Ofta säger man att det finns tre sätt att ingripa i ett fall som detta: diplomatiska påtryckningar, ekonomiskt embargo och vid behov väpnat ingripande. Men det finns en fjärde möjlighet som vi inte nämner, och det är att EU-länderna börjar med att eliminera möjligheterna för sina egna pseudoföretag att korrumpera byråkrater i olika postkoloniala länder. Dessa startar sedan inbördeskrig, ofta för att tillvarata dessa pseudoföretags intressen.
Jag vill också säga något om samma ämne som Raül Romeva i Rueda och Ana Maria Gomes: vapnen som används i dessa länder, däribland Somalia, produceras och exporteras säkerligen från så kallade demokratiska länder, länder som är ekonomiskt utvecklade. Länderna i vår del av världen borde utöva särskilda påtryckningar på sina egna vapentillverkare och falska affärsmän så att de inte provocerar fram eller har del i de största katastrofer som i dag utspelar sig på vår planet.
Marios Matsakis  
författare. - (EN) Fru talman! Somalia har varit föremål för Europaparlamentets och FN:s resolutioner förut. Tyvärr har situationen i landet inte förbättrats, och det långvariga destruktiva inbördeskriget har fortsatt med oförsvagad kraft. Människornas tragiska lidande till följd av detta fortsätter, med hundratusentals fattiga flyktingar, tusentals undernärda och döende barn och den rapporterade uppkomsten av smittsamma sjukdomar som kolera och hepatit i regionen. Landet befinner sig i en desperat situation där anarki och djungelns lag råder.
Detta gemensamma resolutionsförslag, liksom tidigare sådana, innehåller en rad praktiska förslag, till exempel att alla utländska militära ingripanden i Somalia - framför allt från Etiopien och Eritrea - måste upphöra och att vapenembargot mot Somalia, som trots att det infördes för 15 år sedan tyvärr inte har fungerat särskilt effektivt hittills, ska genomföras fullt ut.
Vi uppmanar även till skydd av tryckfriheten genom att kraftigt fördöma den somaliska regeringens systematiska trakasserier av medierna och dess föraktliga underlåtenhet att utreda morden på journalister vars arbete ansågs regeringskritiskt.
Vi framför våra uppmaningar, trots att vi är medvetna om att chansen att någon tar dem till sig är mycket liten. Men vi måste fortsätta i hopp om att det sunda förnuftet och en humanistisk inställning kanske segrar till slut och att det somaliska folket så småningom får uppleva fredligare och lyckligare tider.
Erik Meijer  
författare. - (NL) Fru talman! Somalia har sedan 1991 i praktiken inte längre existerat som ett land, åtminstone inte som det territorium som utgjorde den förra italienska kolonin. Endast i den norra delen, i den förra brittiska kolonin Somaliland, finns någon form av statsbildning, men denna stat erkänns inte internationellt.
Statens plats har intagits av ett antal krigsherrar som skiftar mellan att bekämpa och samarbeta med varandra. Grannlandet Etiopiens armé har utsett sig själv till den gemensamma beskyddaren. De islamiska domstolarnas förbund är å andra sedan deras gemensamma fiende, och vill återförena Somalia enligt traditionella islamiska lagar, utan krigsherrar.
Alla försök att skapa en allmänt accepterad enhetsregering och hjälpa Somalia att fungera som ett land igen har misslyckats. Kommissionens ekonomiska stöd till den federala övergångsregeringens institutioner som inrättades 2004 verkade berättigat då, men ledde till anklagelser om att EU tog parti i en väpnad konflikt och därmed samarbetade med Etiopien mot de styrkor som hellre ville se en strikt islamisk regering vid makten.
En sådan EU-politik, hur välmenande den är, kan inte lyckas utan stöd från Somalias invånare. Därför är det bra att det resolutionsförslag som vi snart ska rösta om uppmanar till upphörande av utländsk militär intervention och till nationell dialog och försoning.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
för PSE-gruppen. - (PL) Fru talman! Ända sedan Siad Barre-regeringens fall 1991 har Somalia saknat en ordentligt fungerande regering. I landet råder kaos och anarki. På grund av konflikterna mellan rebellerna i de islamiska domstolarnas förbund och provisoriska regeringstrupper har 850 000 personer blivit hemlösa och många har dödats.
Situationen i Somalia är dramatisk. Koleran sprider sig i regionen, och över 1,5 miljoner människor behöver omedelbar medicinsk hjälp. Tiotusentals barn är undernärda. Det finns en reell risk att konflikten kan leda till att hela regionen blir instabil. Ännu mer oroande är att av de utlovade 8 000 soldaterna från Afrikanska unionen har bara 1 600 hittills använts för medlingsaktioner.
Därför måste Afrikanska unionen, Förenta Staterna, EU och FN öka det humanitära och logistiska biståndet till Somalia och även intensifiera de diplomatiska ansträngningarna för att snabba på fredsprocessen och skapa en stabil regering genom fria val 2009.
Leopold
Józef Rutowicz, för UEN-gruppen. - (PL) Fru talman! Somalia ligger på den somaliska halvön, mer känt som Afrikas horn, och är en etniskt och religiöst homogen stat. Somalierna utgör 97 procent av befolkningen och nästan 100 procent av dem bekänner sig till islam.
Med sina naturresurser hade landet de förutsättningar som behövdes för att nå ekonomisk utveckling och ett bra liv för sina medborgare i republiken Somalia, som bildades 1960. Tyvärr har en statskupp, ett inbördeskrig, en förändrad politisk inriktning, stammotsättningar och inblandning från de islamiska domstolarnas förbund med dessas kopplingar till talibanerna i kampen om makten kombinerats och skapat ett helvete på jorden för Somalias befolkning.
Hur kan vi hjälpa dessa människor? Lösningen ligger hos FN och Afrikanska unionen. För Afrikas skulle bör Afrikanska unionen öka sina politiska och militära åtgärder för att skydda människorna och skapa de förutsättningar som krävs för det absolut grundläggande humanitära biståndet som kan ges av FN och EU. När det gäller Somalia kommer en debatt om kränkningar av de mänskliga rättigheterna, vilket förekommer i stor omfattning i landet, inte att förändra någonting. Det behövs handling, understödd av Europeiska unionen.
Danuta Hübner
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Jag håller helt och hållet med John Bowis om att så länge människor samtalar finns det hopp. Vi anser att det lägligt att vi får denna tankeställare om Somalia i dag eftersom den nuvarande situationen utgör ett allvarligt hot mot freden och säkerheten både i och utanför regionen. Den orsakar även Somalias befolkning oerhört stort lidande.
Som ni vet har EU tagit på sig en ledande roll i den somaliska fredsprocessen och inrättandet av federala övergångsinstitutioner. Vi har alltid strävat efter en politisk lösning som omfattar alla somaliska parter. Kommissionsledamot Louis Michel genomförde ett sista desperat fredsuppdrag för att rädda fredsprocessen före Etiopiens ingripande i december 2006 och har bidragit stort till att knyta EU:s stöd till Afrikanska unionens fredsuppdrag i Somalia och till upprättandet av en kongress för verklig nationell försoning.
En humanitär katastrof håller på att utvecklas, och det humanitära utrymmet minskar i Somalia. Exempel på detta är kraftåtgärder mot oberoende medier, och journalister som är måltavlor för mord. Den humanitära nöden i södra och centrala Somalia har nu nått alarmerande nivåer. Man uppskattar att 1,5 miljoner människor är i behov av humanitär hjälp, bland annat 730 000 internflyktingar, varav en tredjedel tros befinna sig i extrem fara. Uppskattningsvis 173 000 Mogadishubor har flytt undan våldet bara de senaste två veckorna.
Jag vill även informera er om att ECHO, kommissionens kontor för humanitärt bistånd, till svar på den aktuella humanitära krisen arbetar med genomförandepartner för att stödja 1,5 miljoner människor, genom att ge lokalbefolkningen, internflyktingar och värdsamhällen tillgång till vatten, sanitär utrustning, mat, mediciner och medel till boskap och uppehälle. I år har den största budgeten någonsin anslagits för stöd till Somalia, till en summa av 20 miljoner euro.
Vi är också mycket bekymrade över den säkerhetssituation som håller på att utvecklas i Mogadishu och andra regioner i södra och centrala Somalia. Upproren verkar öka, och alla parter har utökat sina militära styrkor betydligt de senaste veckorna. EU står fast vid att tillämpa ett mångsidigt tillvägagångssätt, och stöder bland annat en bred säkerhetsstrategi som omfattar insatser för att nå vapenvila och full utplacering av Afrikanska unionens styrkor i Somalia, vilket skulle underlätta ett etiopiskt tillbakadragande. Man kommer dessutom att främja utnämnandet av en representativ och effektiv premiärminister och regering samtidigt som man samarbetar med och uppmuntrar oppositionen för att underlätta dess medverkan under återstoden av övergångsperioden fram till valet 2009. EU kommer även att uppmana alla parter att respektera de grundläggande mänskliga rättigheterna och den internationella humanitära rätten.
Slutligen måste vi ta hänsyn till krisens regionala dimension och samarbeta med Etiopien och Eritrea som för ett ”ställföreträdande” krig i Somalia, vilket riskerar att utlösa deras egna gränskonflikter. Kommissionen har utsett ett särskilt sändebud till Somalia och lägger fram förslag till EU-åtgärder inför rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser). Kommissionen är besluten att samarbeta nära med Europaparlamentet för att få slut på våldet och finna en politisk lösning på denna kris.
Talmannen
Marios Matsakis kommer nu att ta upp en ordningsfråga.
Marios Matsakis
(EN) Fru talman! Jag har en ordningsfråga innan vi går vidare till omröstningen. Jag konstaterar återigen att det inte finns någon företrädare för rådet i kammaren. Detta hör nu nästan till det normala, och något kanske måste göras åt saken.
Talmannen
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatterna.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Glyn Ford
(EN) Situationen i Somalia återspeglar en nedbruten stat och sviktande ekonomi. Det har inte funnits någon fungerande regering sedan Said Barres regim störtades 1991, vilket ledde till anarki, konflikter mellan olika klaner och kriminalitet.
Den nuvarande konflikten mellan Islamiska domstolarnas högsta råd och Etiopiens och den federala övergångsregeringens allierade trupper har lett till att minst 100 000 människor har flytt, och risken för svält är överhängande. Den förvärrade säkerhetssituationen i Mogadishu har emellertid hindrat internationella frivilligorganisationer från att försöka avhjälpa denna begynnande humanitära katastrof.
Jag ser positivt på Afrikanska unionens insatser för att samla en fredsbevarande styrka som ska bidra till insatserna för att nå nationell försoning, men endast 20 procent av de utlovade 8 000 soldaterna har i praktiken utplacerats. Afrikanska unionen måste uppfylla sina åtaganden. Samtidigt måste dock EU öka sina insatser för att ge politiskt, ekonomiskt och logistiskt stöd.
Världssamfundet, bland annat EU, måste öka sitt humanitära bistånd till flyktingarna. Den slutgiltiga lösningen för att återställa Somalia till en fungerande stat kräver dock att den internationella kontaktgruppen för Somalia, bland annat Afrikanska unionen, FN, EU och Förenta staterna, samarbetar med aktörer i Somalia för att stödja genomförandet av den federala övergångsstadgan och de federala övergångsinstitutionerna.
