Återupptagande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session för återupptagen efter avbrottet fredagen den 13 mars 1998.

Uttalande av ordföranden
Ordföranden
Mina kära kolleger! För nära tio år sedan bombade irakiskt flyg ett samhälle med 50 000 invånare, huvudsakligen civila och flyktingar från kringliggande områden, beläget i irakiska Kurdistan i Labja. Massakrer av civilbefolkningar är alltid en förhatlig handling och strider mot internationell rätt. Men i detta speciella fall är det särskilt klandervärt. Bombningarna genomfördes med kemiska vapen vilket resulterade i över 5 000 döda och tiotusentals sårade. Tio år senare märks fortfarande effekterna, och de barn som föds i området är fortfarande oskyldiga offer för detta.
Vårt parlament har vid flera tillfällen uttalat sig mot dessa barbariska handlingar, bl.a. genom resolutionen förra månaden, av den 19 februari 1998. Men vi är skyldiga att ytterligare och alltid påminna om dessa fakta. Vi är skyldiga offren det, så att glömskan inte skyddar de skyldiga. Vi måste erinra om de värden som den europeiska integrationen bygger på och se till att de fortlever: fred, respekt för andra och en fredlig lösning av konflikter.
(Applåder)

Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från sammanträdet den 13 mars har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Green
Fru ordförande! Skulle jag kunna be er om att än en gång med Air France ta upp problemet med resorna, i synnerhet från Förenade kungariket till Strasbourg. Alla direktflyg från London till Strasbourg i dag, i morgon och på onsdag har ställts in. Det är fullkomligt oacceptabelt att det inte finns något sätt för oss att komma hit direkt från Förenade kungariket, en medlemsstat i unionen. Jag skulle vara mycket tacksam om ni kunde kontrollera med Air France huruvida det bara är Förenade kungariket och våra förbindelser till och från Strasbourg som är drabbade, eller om det är så generellt. Jag tror att det är dags att vi tittar på helhetssituationen vad gäller läget för resor till Strasbourg för de här plenarsammanträdena.
(Applåder)

Ordföranden
Fru Green, som ni förstår genomförde ordförandeskapet så snart det fick kännedom om denna fullständigt oacceptabla situation en undersökning, och jag kan säga er exakt hur långt vi har kommit. Det stämmer att tre flyg från London har ställts in i dag. Det förefaller som om det beror på att befraktarna i sista minuten inte infunnit sig. Jag beklagar det och vi skall mycket bestämt protestera hos det berörda bolaget.
Jag kan däremot säga er att i morgon kommer flygen att gå igen. Det är åtminstone den information man givit oss när vi frågat.

McIntosh
Fru ordförande! Jag skulle vilja göra ett inlägg för att stödja Green i den här frågan. Jag måste tyvärr tala om för er att den information som ni har fått helt enkelt är felaktig. Det jag sade till Green är att om vi enkla vanliga ledamöter inte hade rest tillsammans med ledaren för en politisk grupp till exempel hade vi kunnat bli strandsatta. Vad som i synnerhet oroar mig ett år när Frankrike står som värd för fotbolls-VM, är att det bara är ett medlemsland som drabbats på det här sättet. Informationen som vi har fått, och som Air France bekräftade för mig när jag kom hit, är att alla flyg den här veckan har blivit inställda. Vi befinner oss i en mycket svår situation eftersom Air France har ett fullständigt monopol till Förenade kungariket, och det skulle vara en beklagansvärd situation om brittiska ledamöter av Europaparlamentet hindrades från att rösta och representera sina valkretsar här på grund av ett administrativt problem med en flyglinje. Jag uppmanar er att kontrollera och bekräfta den information som ni har fått, eftersom jag har hört att det inte kommer att bli några direktflyg till London den här veckan.

Ordföranden
Fru McIntosh, en sak är säker - antingen är er information exakt eller också är vår det. Vi skall naturligtvis så snabbt som möjligt kontrollera detta och om störningarna fortsätter under veckan skulle det vara ännu mer oacceptabelt. Det är det redan i dag, det är vi alla medvetna om. Vi skall följa upp det hela mycket noggrant, såsom jag redan gjort eftersom jag fick information nyss, och jag tog genast del av nyheterna för att kunna informera parlamentsledamöterna.

Green
Fru ordförande! Jag förstår att en del av problemet uppstår eftersom Air France upplåter London-Strasbourg flygningen till ett annat flygbolag, som nu har dragit sig ur kontraktet. Det skulle mycket väl kunna förklara varför det inte finns några direktflyg från London till Strasbourg den här veckan.
Vi råkar ha kommissionären för transportfrågor här. Jag vet inte om han vill kommentera eller inte, men vi behöver säkerligen hans stöd.

Ordföranden
Herr Kinnock, om ni önskar kommentera för att förtydliga är ni välkommen att göra det.

Kinnock, Niel
Fru ordförande! Som ni kanske kan räkna ut på förhand så har jag erfarenhet av de problem som ledamöter av Europaparlamentet och andra har när det gäller att få tag på pålitliga flyg från Förenade kungariket direkt till Strasbourg och tillbaka igen.
Vid tidigare tillfällen har jag varit tvungen att skriva till Air France, och jag måste tala om för er att jag ännu väntar på ett tillfredsställande svar på de förfrågningar jag gjort. Jag skulle faktiskt gå så långt som att säga att inställningen till att sörja för reguljära, pålitliga turer från och till Förenade kungariket är en modell för europeisk desintegration.
Med tanke på hur ett flertal intressenter insisterar på att behålla parlamentet i Strasbourg - och det med rätta i enlighet med parlamentstraditionen och för att främja integrationsandan - hoppas jag verkligen att Air France, och även andra flygbolag förresten, kommer att dra fördel av de möjligheter de erbjuds och upprätthålla reguljära, pålitliga turer till rimliga priser mellan Förenade kungariket och andra delar av Europeiska unionen och Strasbourg.
(Applåder)

Ordföranden
Tack herr Kinnock. Jag kan bara instämma i era förhoppningar.

Janssen van Raay
Jag välkomnar verkligen er utläggning om det elände som det bombardemanget orsakade, men jag insisterar återigen på detta, för andra världskrigets elände var mycket större, och rådet har inte besvarat min fråga om flaggdag den 15 augusti, dagen då kriget slutade. Och om Japan, som har erkänt sin skuld till det elände som man då förorsakade, med tanke på ASEM. Jag låter nu detta bero för att inte ta parlamentets tid i anspråk, men jag skulle verkligen uppskatta om rådet någon gång skulle kunna börja besvara frågor som ligger ett år tillbaka i tiden.

Ordföranden
Vi har noterat ert uttalande, herr Janssen van Raay.

Morris
Fru ordförande! Vi i den här kammare känner alla till farorna med rökning, i synnerhet passiv rökning. Jag har uppmärksammat, något som andra också måste ha gjort, att det nu i det här huset inte finns några -platser till och med där rökning är förbjuden - som är rökfria.
Jag skulle därför vilja göra en uppmaning om att ledamöterna skall ges möjlighet att åtminstone kunna hitta rökfria platser i byggnaden. Mitt i veckan är till och med den här platsen där vi sitter ofta inpyrd av tobaksrök. En del av oss mår dåligt av detta.
En annan fråga är: Är vi är täckta av försäkringar om någon som får lungcancer skulle försöka att driva ett fall? Det är en fråga som vi verkligen borde titta närmare på.

Ordföranden
Herr Morris, jag kan i alla fall säga, att om någon verkligen har rökt här i kammaren är det fullständigt oacceptabelt. Oss veterligen har det aldrig hänt. Vi skall naturligtvis påtala det för vaktmästarna så att de är särskilt vaksamma på att ingen röker, även när vi inte är här, åtminstone inte här i kammaren.

Rübig
Fru ordförande! I senaste protokollet står det att avslaget på det brådskande ärendet om brottslighet skall förvisas till utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet. Har detta skett under mellantiden?

Ordföranden
Herr Rübig, jag har redan haft tillfälle att svara er på den frågan, som är mycket allvarlig och viktig, och ni har fel om ni tror att Europaparlamentets ordförandeskap inte tar den på det allvar den förtjänar.
Ordförande Gil-Robles har skrivit till de belgiska myndigheterna och har kontakt med dem. Han väntar på deras svar. Vi har verkligen gjort vad som skulle göras och vi kommer att fortsätta, eftersom det är uppenbart att det krävs en förlängd åtgärd. Herr Rübig, jag kan säga er att ni verkligen kan räkna med ordföranden och presidiet och att vi kommer att göra allt för att dessa fullständigt oacceptabla händelser inte skall upprepas.

Thors
Fru ordförande! En ordningsfråga. Frågan om oacceptabla förhållanden när det gäller att resa hit har tagits upp. Jag var vittne till situationen när Green, McIntosh och två andra kolleger inte släpptes ombord på flyget från Paris på grund av misskötsel från Air France sida.
När kommissionen och parlamentet tittar närmare på det här, ber jag dem notera att det inte finns några direktflyg från Sverige och Finland. I dag tog det mig åtta timmar att komma hit, så på sätt och vis har jag redan gjort mitt jobb. Jag kom nästan inte med flyget eftersom det var överbokat. Vi måste titta närmare på den här situationen, eftersom den drabbar alla länder, och hanteringen av anslutande flyg till denna annars så vackra stad.

Ordföranden
Fru Thors! Ni har fullständigt rätt. Vi känner väl till de verkliga svårigheter som flera kolleger ställs inför när det gäller att ta sig till Strasbourg. Som ni säkert vet - och jag tar tillfället i akt eftersom frågan har tagits upp - publicerade den franska regeringen i december 1997 i EGT en ny anbudsinfordran som kommer att göra det möjligt att, åtminstone från vissa städer, få regelbundna flyg till Strasbourg, i princip redan fr.o.m. denna vecka om allt går bra. De särskilda flygen kommer med andra ord att ersättas av reguljära med mycket förmånligare priser, och erbjuda direkta förbindelser med ett antal huvudstäder. För närvarande har anbudsinfordran beträffande Dublin och Lissabon inte erhållit något svar. En ny anbudsinfordran har publicerats och vi hoppas att den snarast kommer att resultera i svar så att ett antal huvudstäder kan täckas.
För övriga huvudstäder, där specialflygen fungerar som de skall kommer den nuvarande situationen att bibehållas. Vi skall se hur det hela kommer att fungera efter dessa förändringar som ändå är omfattande, och om problemen fortfarande kvarstår för vissa destinationer kommer presidiet att ställa de aktuella bolagen till svars, så att alla verkligen skall kunna ta sig till Strasbourg så normalt och bekvämt som möjligt. Jag kan inte säga mer i dag, men det finns ändå hopp om en förbättring, åtminstone för ett antal av våra kolleger, inom de närmaste dagarna.

Van Bladel
Fru ordförande! Jag fick inget svar på min fråga om att två nederländska riksåklagare, som varit med om den internationella arresteringen av en f.d. diktator i Surinam, avskedats. Det kan inte vara någon tillfällighet, men i vilket fall som helst är det ett allvarligt bakslag för den internationella brottsbekämpningen. Jag hoppas att ni vill uppmana rådet att ge mig ett svar. Hittills har jag fått de bästa svaren av kommissionär van den Broek. Det var inga tomma svar, utan de hade ett visst innehåll. Jag hoppas att detta kan vara möjligt också i detta fall.

Ordföranden
Fru van Bladel, vi skall kontrollera det och vi hoppas att det blir så.
(Protokollet justerades.)

Tolkning av arbetsordningen
Ordföranden
Jag skulle vilja vidarebefordra en tolkning som begärts av utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet, beträffande artikel 162.3 i arbetsordningen och röstförklaringarna. Utskottet bedömde att: " Röstförklaringar till slutomröstning skall kunna avges om varje fråga som lagts fram i plenum. Termen " slutomröstning" avser inte vilken typ av omröstning det gäller, utan hänför sig till den sista omröstningen."
Det är alltså tolkningen från utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet. Om ingen politisk grupp eller minst 29 ledamöter (artikel 162.4 i arbetsordningen) före justeringen av måndagens protokoll, motsätter sig denna tolkning, kommer den att betraktas som antagen. I motsatt fall kommer den att gå till omröstning i kammaren.

Arbetsplan
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är fastställande av arbetsplanen. Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av ordförandekonferensen vid sammanträdet den 26 mars i enlighet med artikel 95 i arbetsordningen har delats ut.
Inga ändringar har föreslagits för måndagen.
Följande ändring har föreslagits:
Tisdag: Det föreligger en begäran från PPE att från föredragningslistan avlägsna betänkandena från Langen och Miller för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om moms och punktskatter (A4-0084/98 och A4-0064/98).

von Wogau
Fru ordförande! För kort tid sedan ägde ytterligare förhandlingar i detta ärende rum, både när det gäller Millers och Langens betänkanden, där man möjligen kan komma att uppnå enighet i förhandlingarna med rådet. För att inte äventyra det, skulle jag som ordförande i utskottet, och i överensstämmelse med grupperna, också föreslå, att vi skjuter upp behandlingen av dessa båda betänkanden till nästa sammanträde.

Green
Fru ordförande! Jag är inte säker på om vi talar om ett betänkande eller om båda betänkandena. Det var en gemensam debatt. Genom tolkningen hörde jag att det var Langens betänkande om punktskatter. Langens betänkande handlar dock om moms och Millers betänkande handlar om punktskatter. Min grupp anser att om Langens betänkande flyttas så bör båda flyttas.

Ordföranden
Fru Green! Den begäran som inlämnats gäller båda betänkandena och von Wogau bekräftade det för övrigt nyss. Det hela är alltså mycket tydligt.

Langen
Fru ordförande! Jag pläderar för att vi drar tillbaka båda betänkandena. Det handlar här om frågan huruvida man på kommissionsnivå kan inrätta en regleringskommitté för punktskatt - det är Millers betänkande - och för mervärdeskatt - det är mitt betänkande. Men denna regleringskommitté som skall åstadkomma framsteg när det gäller skatteharmoniseringen kan bara inrättas om rådet enhälligt röstar för detta, och professor Monti behöver mer tid för förhandlingarna. Han har ännu inte fått detta utlåtande från rådet. När vi avslutar våra samråd, kan rådet vid nästa Ekofinmöte den 22 april avslå hela denna fråga. Vi skall utnyttja de chanser som vi och kommissionen får genom att uppskjuta det. Det är det som är bakgrunden.
(Parlamentet godkände begäran.)

Aelvoet
Fru ordförande! Nu när Langens och Millers betänkanden dragits tillbaka förefaller det oss vara lämpligt att fylla denna lucka. Vi skulle vilja föreslå att i varje fall Adambetänkandet, som är uppsatt till fredag morgon, kommer då i stället.

Ordföranden
Fru Aelvoet, det gäller en ändring som inte gjorts enligt reglerna. Ni lägger fram den muntligt. Det är inte alls i enlighet med arbetsordningen.

Aelvoet
Fru ordförande! När man ställs inför en ny situation kan man väl ändå försöka finna ett lämpligt svar?

Ordföranden
Det tror jag, men man kan inte improvisera så här i kammaren. Det är inte möjligt.
Vi skall se vad vi kan göra, men jag tror inte att vi kan improvisera och besluta om att ersätta ett betänkande med ett annat.

Lulling
Fru ordförande! Om ni gör det, vill jag att mitt betänkande, som kommer efter betänkandena av Murphy, Miller och Langen, flyttas fram. Det kommer att vara i det närmaste midnatt, och om betänkandena från ekonomiutskottet tar mindre tid för att Millers och Langens betänkanden tagits bort från föredragningslistan, anser jag att mitt borde komma i deras ställe.

Ordföranden
Lullings inlägg stärker mig i min uppfattning att det inte skulle vara rimligt att nu inleda en debatt om den här punkten.
Föredragningslistan för onsdagen är oförändrad.
När det gäller torsdagen har jag en begäran från gruppen Nationernas Europa om att på nytt föra in Hermans betänkande för utskottet för institutionella frågor på dess ursprungliga plats, dvs. som första punkt. Det gäller förbättringar av institutionernas verksamhet som kan göras utan att fördraget behöver ändras. Det är dokument A4-0117/98.

Van Dam
Fru ordförande! I det slutgiltiga förslaget till föredragningslista saknar vi Hermanbetänkandet om hur EU: s institutioner kan fungera bättre demokratiskt. Av oklara skäl avfördes detta betänkande från förslaget till föredragningslista av ordförandekonferensen i torsdags. Föredraganden, kollega Herman, skriver i motiveringen på sidan 9 att behandlingen i plenum är brådskande och i vilket fall som helst måste äga rum före beslutsförfarandet om EMU från 1 till 3 maj. Skulle jag kunna få fråga honom om han fortfarande är av samma åsikt? Om han inte är det, vilken är då anledningen?
Parlamentet talar vitt och brett om demokratisk kontroll av de europeiska institutionerna. Men det ger inte ett trovärdigt intryck om det av hemlighetsfulla skäl avför avgörande betänkanden från föredragningslistan. Är det inte vår uppgift att representera medborgarna i medlemsstaterna i stället för att lura dem? Min grupp föreslår nu att Hermanbetänkandet ändå behandlas denna vecka. Vi känner inte till ett enda vettigt skäl att flytta fram det.

Ordföranden
Tack herr van Dam. Ni har lagt fram er grupps begäran. Jag är frestad att vända mig till föredraganden Herman för att fråga vad han anser?

Herman
Fru ordförande! Herr Herman har ingen som helst åsikt om det!

Ordföranden
Låt oss då säga att han förlitar sig på parlamentets klokhet.

Berthu
Fru ordförande! Jag skulle vilja stödja begäran om att återinföra Hermans betänkande på föredragningslistan, eftersom betänkandet hade den stora förtjänsten att ta upp ett allvarligt och brådskande problem, nämligen bristen på, eller t.o.m. den totala avsaknaden av, förfaranden för demokratisk kontroll av Ekonomiska och monetära unionen i vid mening, och inte bara av den Europeiska centralbanken som f.ö. är ämnet för Randzio-Plaths betänkande.
Hermans betänkande innehöll bl.a. vår kollega Hagers utmärkta ändringsförslag som antagits av utskottet för institutionella frågor, vilket anser det oacceptabelt att den demokratiska kontrollen kan undkomma de nationella parlamenten utan att ersättas av en likvärdig kontroll på europeisk nivå.
Vi drog naturligtvis inte samma slutsatser av detta som Herman, eftersom vi för vår del anser att det inte är möjligt att organisera denna europeiska kontroll utan en europeisk stat. Betänkandet hade, ännu en gång, förtjänsten att ta upp ett mycket brådskande problem, enligt de termer som använts i parlamentssammanträdets " förhandsvisning" , som är ett officiellt dokument från Europaparlamentet.

Martens
Fru ordförande! I ordförandekonferensen fanns det ett brett samförstånd om att under denna sammanträdesperiod behandla Randzio-Plath-betänkandet om demokratiskt ansvar under EMU: s tredje etapp. Jag anser att det även i parlamentet finns ett mycket brett samförstånd om detta. Betänkandet av Herman om konsekvenserna i institutionella sammanhang inom Europeiska unionen, det tror vi att det är bäst att diskutera efter det historiska beslut som skall fattas den 2 maj. Det är således inte alls tal om att parlamentet skulle avstå från en diskussion om själva grunden till ett demokratiskt ansvar under EMU: s tredje etapp. Det kommer således att äga rum denna vecka. Vi tror att det är bättre att Hermans betänkande om de institutionella följderna behandlas efter de beslut som Europeiska rådet kommer att fatta den 2 maj. Att Nationernas Europa vill ställa till mer bråk dessförinnan, det förefaller uppenbart när jag hört inläggen. Det förefaller mig vara ett argument för att inte ta upp Hermanbetänkandet under denna sammanträdesperiod utan efter beslutet den 2 maj. Det är orsaken vi angivit i ordförandekonferensen för att således behandla Hermanbetänkandet i maj.

Green
Fru ordförande! Det fanns en sen begäran förra veckan om att ta bort Hermans betänkande från föredragningslistan och det fanns en sen begäran om att ta den tillbaka igen. Min grupp har ingen åsikt i frågan. Vi har ingen anledning att varken behålla den eller att ta bort den. Det fanns en stark begäran från Europeiska folkpartiets grupp förra veckan om att den skulle tas bort. För oss är kommer den viktiga frågan att diskuteras i Randzio-Plaths betänkande. Hur som helst så vill jag upprepa att min grupp inte har någon åsikt i frågan och att vi kommer att ha fri omröstning i frågan.
(Parlamentet förkastade begäran.)

Ordföranden
Jag har mottagit ytterligare en begäran, som kommer från Europeiska folkpartiets grupp och syftar till att som sista punkt på föredragningslistan för torsdagen föra upp den muntliga frågan till kommissionen om de sociala och regionala konsekvenserna av avskaffandet av den skattefria försäljningen, s.k. duty free . Det gäller dokument 0073/98.

Böge
Fru ordförande! I Europeiska folkpartiets namn vill jag klargöra att det inte vid denna muntliga fråga handlar om att börja om med hela " taxfree" -ärendet igen. Men vi vill hänvisa till att det finns gränstrakter, där bortfallet av taxfree kommer att ha avsevärda effekter på sysselsättningen, och att dessa regioner likaledes skulle kunna drabbas av indragna anslag från de framtida strukturfonderna. Därför vill vi med denna muntliga fråga se till att man diskuterar de ekonomiska och sociala följderna av bortfallet av taxfree i gränstrakterna och att denna diskussion förknippas med kravet till kommissionen att sätta i gång med denna undersökning, som borde ha gjorts för länge sedan.
Jag vill också klarlägga att vi därmed inte vill göra intrång på Garoscis betänkande, utan hans betänkande, som ju kommer upp på föredragningslistan i maj eller i juni, kan diskuteras mycket bättre om vi får objektiva uppgifter från kommissionens sida, vilket vi länge har krävt av kommissionen.

Piecyk
Fru ordförande! Jag kan bara hålla med kollegan Böge. Vi behöver äntligen få information så att en rationell diskussion kan äga rum och så att vi i denna fråga inte bara är hänvisade till organisationernas uppgifter. Därför behöver vi en rationell diskussion och en undersökning av de sociala effekterna; det måste väl parlamentet kunna säga ja till. Annars, tror jag, kan man inte på ett tillfredsställande sätt möta den situation som uppstår 1999.

Simpson
Fru ordförande! Det tynger på ämbetet! Jag ber parlamentet att gå emot begäran från Europeiska folkpartiets grupp i detta kritiska ögonblick. Jag skulle vilja göra det klart att min grupp inte är mot en social studie vad gäller avskaffandet av taxfree. Vi är faktiskt väldigt mycket för att man tar initiativ till en sådan här typ av studie, men jag tror inte att det är rätt tillfälle att göra det. Dessutom finns det en felaktighet i den muntliga frågan, nämligen att studien måste slutföras i juni i år. Det skulle inte vara möjligt.
Jag skulle föreslå att vi går tillbaka till våra respektive grupper och kommer tillbaka längre fram med en ståndpunkt som vi kommit överens om. Då kan vi göra framsteg med idén som jag tror att alla är för vad gäller den sociala studien, snarare än att rusa in i något som kommer att bli omöjligt att uppnå.

Wijsenbeek
Fru ordförande! Det är god sed i parlamentet att inte ställa några frågor samtidigt som ett betänkande är under utarbetande. Garoscibetänkandet är under utarbetande. Fru ordförande, vi kan inte samtidigt utarbeta ett betänkande i ett utskott och samtidigt ta upp detta ärende i plenum. Det skulle vara emot alla sedvanor och all praxis så som det står förklarat i arbetsordningen.

Ordföranden
Tack herr Wijsenbeek. Ert inlägg var på gränsen till ett förslag som rör förfaranden.

Garosci
Fru ordförande! Jag har begärt ordet enbart för att få tillfälle att understryka de åsikter som framförts av kollegerna Simpson och Wijsenbeek och som jag helt instämmer i. Jag kan dessutom lugna alla dem som har begärt en undersökning, för jag har själv i mitt betänkande framfört krav på att en fördjupad studie skall genomföras. Jag ser därför ingen anledning att föregripa de normala rutiner som parlamentet skall följa.
(Parlamentet godkände begäran.)

Dell'Alba
Fru ordförande! Jag vill bara påpeka att det förekommer ett fel i den italienska versionen: I all vänskaplighet och med all respekt för kollegan Crowley, skulle jag vilja precisera att det andra betänkandet, det som handlar om ändringen av artikel 141, är mitt betänkande och inte kollegan Crowleys. Men jag tror att detta lilla feltryck bara gäller den italienska versionen.

Ordföranden
Vi skall återupprätta upphovsrätten på samtliga språk.
(Arbetsordningen fastställdes.)

Lindholm
Fru ordförande! Jag begärde ordet när vi skulle tala om torsdagens program. På torsdag skall vi diskutera och också rösta om något som jag tror att vi alla tycker är väldigt viktigt, dvs. den fria rörligheten inom unionen. Det gäller Schaffners betänkande om rapporten från högnivågruppen om fri rörlighet för personer. Jag vill poängtera att jag tycker att detta är väldigt viktigt, och jag hoppas att alla andra också tycker det.
Problemet är bara att rapporten som betänkandet gäller enligt uppgift bara finns på franska. När jag försöker läsa den, vilket jag faktiskt vill göra och hoppas att även många andra vill, är detta en omöjlighet. Jag anser att vi måste veta vad vi tycker och vad vi röstar om i en så viktig fråga. I dagsläget tror jag inte att vi kan rösta om Schaffners betänkande om vi inte får handlingarna på alla språk. Nu finns de alltså bara på franska.

Ordföranden
Fru Lindholm, jag är till att börja med ledsen att jag inte såg er nyss. Jag såg för övrigt inte heller herr Evans och jag ber om ursäkt för det.
Ert inlägg har emellertid fortfarande sitt värde även på detta stadium, för om det visar sig att Schaffners betänkande inte är tillgängligt på samtliga språk kan vi inte rösta om det. Vi skall kontrollera saken.

Lindholm
Fru ordförande! Det gäller inte Schaffners betänkande. Betänkandet tror jag finns på alla språk, men det som betänkandet gäller, dvs. högnivågruppens rapport som parlamentet skall yttra sig om, finns bara på franska. Det är det som är problemet.

Ordföranden
Då förstår jag bättre vari problemet består. Jag måste erkänna att jag blev förbryllad över att en kollegas betänkande bara skulle finnas på ett språk. Nu förstår jag fullständigt.
Vi skall granska situationen och se till att rapporten om betänkandet blir tillgänglig på andra språk.

Turism
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0071/98) av Aparicio Sánchez för utskottet för transport och turism om en förbättring av konsumenternas säkerhet och rättigheter samt av handelsreglerna i turistsektorn.

Aparicio Sánchez
Fru ordförande, herr kommissionär! Detta iniativbetänkande ber de andra institutionerna, och särskilt kommissionen, att de fyller det tomrum som finns på vår inre marknad - både vad gäller konsumentskyddspolitiken och turistpolitiken -, nämligen en norm om skydd för turisten, och dennes rättigheter som konsument, som är tydligare, mer utvecklad och mer spridd än den som finns för närvarande.
Jag säger redan nu att subsidiaritetens försvarare, de som alltid fruktar att de nationella politikområdena skall föras över till gemenskapsnivå, kan vara lugna eftersom vi varit mycket noga, såväl jag som ledamöterna av utskottet för transport och turism, med att våra yrkanden inte snuddar vid några nationella befogenheter. På den motsatta sidan är det möjligt att andra saknar ett yrkande på harmonisering av normerna för mottagandestrukturerna. Till exempel, är det rimligt att -som är fallet i dag- check-in och check-out tiderna på hotell är olika inom Europeiska unionen, beroende på i vilken medlemsstat man befinner sig? Men, jag upprepar, vi har offrat många yrkanden till förmån för en absolut respekt för subsidiaritetsprincipen.
Varför påstod jag att det finns ett tomrum inom den här sektorn? Ur perspektivet konsumentskydd är det föga begripligt att det, med tanke på de många åtgärder som finns för att skydda köparna av livsmedel eller mediciner, eller bilar, etc., däremot finns få och, de flesta, icke obligatoriska, som syftar till att skydda turisterna, som är prototypen för gränsöverskridande konsumenter och, dessutom, är de mest utsatta konsumenterna och de som är mest utsatta för kommersiella risker då de, förmodligen, inte känner till varken lagarna, eller språket, eller konsumentorganisationerna i det land som tar emot dem.
Nåväl, varken prioriteringarna för 1996-1998 vad gäller konsumentskyddspolitiken eller kommissionens arbetsprogram för 1998 nämner ens frågan om skyddet för turister som konsumenter. Trots detta bör jag erkänna -och så erkänns det i betänkandet- att kommissionen har utvecklat åtgärder för skydd av turister. Det har sagts att, i den här frågan, är Europeiska unionens problem inte brist på lagstiftning utan brist på information, och i den riktningen - den att förbättra informationen -, går några av yrkandena i detta betänkande.
Men betänkandet eftersträvar inte bara skyddet av köparen utan också stärkandet av den europeiska turismen. Såvitt vi kan bedöma innebär allt som förbättrar säkerheten på semestern eller på turistresan över lag en ökning av kvaliteten på turistutbudet, vilket gör Europeiska unionen mer konkurrenskraftigt som turistmål för köpare från tredje land.
Vi skall säga att turismen i Europeiska unionens länder i dag håller en hög grad av säkerhet, men den exceptionella ökningen som förutspås för kommande år kan innebära en ökning av antalet misstag och problem vad gäller transporterna. Förresten börjar detta sammanträde, på ett lägligt sätt, med ett oväntat inställande av ett flyg. Så att allt som görs på gemenskapsnivå för att förbättra turisternas säkerhet, kommer att göra oss mer konkurrenskraftiga de kommande åren och vi är därför säkra på att de mest dynamiska företagarna i denna sektor kommer att se allt vi gör i den här riktningen som en kvalitetshöjande faktor för turismen i Europeiska unionen.
Den andra faktorn som bestämmer valet av turistmål, priserna, kommer mer och mer att lämna plats åt denna andra som är säkerheten på semestern. Därav en rad yrkanden vad gäller överbokning på flyg, på hotell, de krav som resebyråerna måste uppfylla, flygbiljetterna, tilldelandet av slots , gemenskapens medlingslösningar för turister som befinner sig i en konflikt, etc ... Det har sagts att turismens betydelse för de femtons Europa är större än den som kol och stål hade för det Europa som hade sex länder. Trots detta är rådet tveksamt till att utveckla en turistpolitik. Låt oss invänta bättre tider men tills dess, och med tanke på allt som sagts, kan skyddet för turisterna som konsumenter inte vänta.

García-Margallo y Marfil
Fru ordförande! För det första och som allmän åsikt skulle jag vilja säga att Aparicios betänkande har den förtjänsten att det rör om i ett ämne som varit stagnerat under mycket lång tid. Men, eftersom jag vill bidra med lösningar och inte bara beröm, konstaterar jag att detta betänkande, även om det är precist och tydligt utifrån de premisser som det utgår ifrån, är föga djärvt i sina slutsatser.
För det första, och då frågan om turismen dyker upp, understryker föredraganden turismens sociala, politiska och ekonomiska betydelse, och där slutar hans analys. Han kritiserar sedan bristen på arbete som gemenskapens institutioner lagt ner på den här frågan, men i slutsatsen saknas djärvheten att fråga om vi vill att turismen skall vara Europeiska unionens ansvarsområde eller inte. Jag pratar inte om när och hur, utan om principen: om vi vill etablera principen att unionen måste ingripa.
För det andra hävdar föredraganden, med rätta, att turistskyddet är en central fråga i alla politiker av den här typen, om vi dessutom vill konkurrera med annan turism i fråga om kvalitet och säkerhet; och kritiserar sedan, som underordnad premiss, att konsumentskyddspolitiken för perioden 96-98 inte säger ett ord om turismen, trots att denna aspekt av skyddet, förmodligen, är den svagaste delen i den rättsliga ram som fenomenet turism förekommer i.
Slutsatsen skulle vara att fråga sig om vi vill ha en generell, precis, konkret och obligatorisk ram för turistskydd eller inte; om vi vill ha en tydlig informationspolitik eller inte; en tvingande kod för gott uppträdande för alla de som är delaktiga i turistpolitiken; en information till turisterna om de som tillhandahåller tjänster.
Vad gäller skattefrågor - för att tillägga något som inte förekommer i betänkandet - yrkar man inte på att de tjänster som tillhandahålls utländska turister - jag menar de utanför unionen - skall klassas som exporttjänster och berättiga till skatteåterbäring. Och det sägs ingenting, fru ordförande, om något som vi diskuterat tidigare: om slutet på " taxfree" hängde samman med omvandlingen av momsen från en destinationsskatt till en ursprungsskatt, och det har skjutits upp ad calendas grecas . Varför skall " taxfree" försvinna när det som skulle rättfärdiga ett sådant försvinnande ännu inte inträffat?

Harrison
Fru ordförande! Jag skulle vilja gratulera föredraganden, Aparaicio Sánchez, till ett välskrivet betänkande om skyddet av turister. Det fastställer en viktig sak, nämligen att turism är en näring på den gemensamma europeiska inre marknaden, trots ministerrådets misslyckanden med att erkänna det. Utan förfång för subsidiaritetsprincipen, finns det tillfällen när vi behöver agera på unionsnivå, när åtgärder på medlemsstaternas nivå inte räcker till för att skydda turisterna. Till exempel så erkänner jag i en av mina ändringsförslag att Ekonomiska och monetära unionen kan utgöra en fara för turister. Jag skulle kunna berätta för er om de stora fördelarna med EMU, men vi måste erkänna några av problemen: bedrägerier som, säg, utförs mot äldre medborgare som inte kommer att känna till euron när den kommer i funktion. Kommissionen borde också " runda av" de entreprenörer som frestas att lura turister och konsumenter genom att runda av eurons valutakurs på ett oärligt sätt.
Tyvärr var det ett ytterligare ändringsförslag från mig som inte antogs. Det har med ensamma resenärer att göra, vilka ofta är kvinnor. De drabbas på två sätt. Först och främst genom att de måste betala högre rumstillägg än de turister som reser i par. För det andra är deras personliga säkerhet ibland i fara. Till exempel erbjuder några upplysta hotell rum nära hissen för att undvika att ensamma kvinnor går i okända korridorer där de kan bli föremål för oönskade inviter - en mycket klok idé som vi kanske borde kopiera på andra ställen.
Jag stöder också föredragandens utmärkta idé om ett enda nödnummer - 122 - som fungerar i hela Europa. Det kommer att göra verklig nytta. Han nämnde också problemet med överbokningar av hotell och flygstolar, något som har uppmärksammats i kväll med de problem som ledamöter av Europaparlamentet har med att komma till Strasbourg. Vi behöver ett balanserat angreppssätt vad gäller det här problemet som rör 0, 04 procent av turisterna. Sena avbokningar och det faktum att gäster inte dyker upp är ett problem för flygbolag och hotell, och måste också tas i övervägande när man betänker det här problemet.
Vad gäller barn och säkerhet så borde vi göra något för att få igenom höga normer för den säkerhet och det skydd som krävs vid bassänger, så att man undviker de tragiska dödsfall av barn som inträffar, och vilka alltför ofta förmörkar familjesemestrar.
I min egen valkrets fick en femåring svåra skärsår när han var på semester i ett främmande land i Europeiska unionen. Han halkade på en matta på kakelplattor och ramlade genom en glasdörr som inte hade förstärkt glas.
(Ordföranden uppmanade talaren att avsluta.) Fru ordförande! Ni gav den förra talaren 47 sekunder extra för att avsluta. Jag har fått tre minuter. Jag skulle vilja avsluta.

Ordföranden
Herr Harrison, jag skall förklara för er. Jag är mycket besvärad eftersom ni bara hade två minuter. Eftersom ni handlade i god tro när ni trodde att ni hade tre minuter fick ni behålla era tre minuter, eftersom det är mycket svårt, när man förberett en text på tre minuter, att minska den till två minuter. Men om ni däremot överskrider de tre minuterna blir det problem.
Vi har alltså kontrollerat, och tyvärr har er grupp endast givit er två minuter. Jag skall ber er om en avslutande mening.

Harrison
Fru ordförande! Medborgarna i Europa har rätt till säkerhet i egenskap av turismkonsumenter. Detta är något vi borde försvara. Jag vill gratulera föredraganden till hans fina betänkande som kommer att hjälpa till att uppnå det syftet.

Koch
Fru ordförande, mina damer och herrar! Turistverksamhet är näringslivsverksamhet. Men vid sidan om den ekonomiska dimensionen får vi aldrig försumma den mänskliga dimensionen, dvs. medborgarnas behov och önskemål. När vi i detta sammanhang talar om konsumenträttigheter bör vi inte glömma bort att nämna att rättigheterna alltid åtföljs av skyldigheter. Denna aspekt försummades i resolutionsförslaget. Dessutom skulle jag också när det gäller respekten inför subsidiaritetsprincipen vilja anmäla mina betänkligheter på några punkter.
Mångfalden förslag ger en känsla av att turism i dag är något osäkert, som om varken medlemsstaterna eller EU verkligen gjort något väsentligt eller avgörande. Men detta är inte fallet.
Det till synes bästa är även för oss som konsumenter det godas fiende. Så till vida urskiljer jag stora likheter med förslaget till direktiv beträffande garantin för konsumtionsvaror. Här måste vi, på samma sätt som där, akta oss för att förstöra balansen mellan likriktning, rättvisa och frihet - och därigenom mellan konsumenternas och företagarnas berättigade intressen, rättigheter och plikter.
Anknytningen till och överbetoningen av de obestridligen positivt laddade begreppen som miljöskydd, konsumenträtt och mänskliga rättigheter får inte leda enbart till blind överdriven reglering och därigenom till hinder för egna initiativ även i turistbranschen, och till att man äventyrar självständigheten hos små och medelstora företag!
Det strategiska målet med mer konkurrens och bättre kvalitet uppnår vi inte genom att genomföra en på konstgjord väg underblåst helförsäkringsmentalitet, utan enbart med hjälp av nyckelordet partnerskap.
Låt oss bevisa för medlemsstaterna att turismkompetens på europeisk nivå inte betyder mer byråkrati, utan tvärtom kommer att bidra till avreglering och avveckling av byråkratin.

Santini
Fru ordförande! Det är verkligen oroväckande att vi håller på att diskutera om turismen, samtidigt som det råder en total avsaknad av lagar inom detta område vad Europeiska unionen anbelangar. Det saknas inte bara lagar, utan intresse och engagemang på lagstiftningsområdet och vad gäller viljan att göra ekonomiska åtaganden. Det är som om vi klatschade med en piska i luften utan att märka att det inte finns någon häst framför oss. Till och med föredraganden har gjort sig skyldig till en lapsus, förståelig, men typisk, i det andra stycket i förslaget till betänkande, där han säger sig " beklaga det faktum att kommissionen inte har ett handlingsprogram till förmån för turismen" . Men det fanns faktiskt ett program, och det hette Philoxenia. Det föddes och sedan dog det. Det aborterades, eller snarare mördades. Vi blev inte ens medvetna om att det någonsin existerat. Därefter återupplivades det faktiskt med hjälp av en liten budgetförstärkning från kommissionens sida, men nu verkar det som om det har försvunnit för andra gången.
Men det är viktigt att framhålla turismens betydelse som ekonomisk verksamhet, och turisten som konsument, likvärdig med alla andra konsumenter. Det måste påpekas att det mellan 1995 och 1996 blommade upp ett antal lovande initiativ även i detta parlament. Men sedan försvann alltsammans, dödat av ett enda ord - subsidiaritet. Uppenbarligen ett ord som tolkas fel och som tillämpas fel. Man hänvisar till subsidiariteten för att motivera påståendet att åtgärderna till förmån för turismen i Europa inte får vara likformiga. I vissa fall är detta sant, men i andra är det inte det. Tänk bara på att Europa, jämfört med Förenta staterna och Japan och efter de 3 procent som förlorades under 1996, har förlorat ytterligare 5 procent under 1997. Det är detsamma som att våra kunder har gått till konkurrenterna. De håller på att ge oss en läxa och att ta ifrån oss - vilket redan har understrukits - en mycket viktig inkomstkälla.
Jag instämmer därför, enbart åtgärder på gemenskapsnivå kan hjälpa oss att återta den tid som gått förlorad. För många områden är turismen ingen hobby, inte ett komplement, utan en verksamhet av avgörande betydelse.

Wijsenbeek
Fru ordförande! Vad vi saknar är en separat artikel i fördraget om turismen. Inte för att vi har något större behov av en ny europeisk politik för turismen som sådan, utan för att erbjuda möjlighet till mer koherens i turismpolitiken. För nu talas det om turism under rubriker som konsumentskydd, transport eller någon annan politisk punkt, och det medför bland annat den nackdelen att turism är lite grand som ett styvbarn i GD XXIII, vilket i sin tur medfört flera andra otrevliga konsekvenser.
Det vore bra om det verkligen kunde föras en koherent politik inom Europeiska unionen då det gäller punkten turism. Det innebär således också att vi skulle behöva börja med harmonisering. Skydd för konsumenten innebär att han vet vad han kan förvänta sig och vad han får förvänta sig i var och en av medlemsstaterna; det skapar en säkerhet för turisten som jag tror bör främjas.
Klagomålet från Harrison om EMU och euron som kommer att användas där är naturligtvis fullständigt oberättigat. Förenade kungariket vill inte delta i euron, men när denna euro finns kommer turisterna naturligtvis att vara dubbelt skyddade, för då erbjuds de tjänster även i andra medlemsstater i samma myntenhet som de är vana vid hemma. Det innebär att de får mycket goda möjligheter till jämförelser.
Jag hoppas att kommissionen kommer att lägga betänkandet på minnet och i framtiden kommer att kunna föra en bra turismpolitik med ett nytt blad i GD XXIII.

Theonas
Herr ordförande! Jag vill först av allt gratulera föredraganden men även utskottet för transport och turism för deras initiativ att sysselsätta Europaparlamentet med turistnäringen och detta i motsats till den taktik som rådet följer, som helt och hållet undervärderar allvaret inom området och inte lyckades ta itu med någon handlingsplan och även förkastade Philoxenia-programmet.
Det effektiva skyddet av säkerheten och konsumenternas rättigheter på turismområdet kringgås, herr ordförande, genom en desorientering av Europeiska unionens och medlemsstaternas globala turismpolitik och chocken från dagens monopolisering av området från ett fåtal stora researrangörers sida. Dessa ödelägger marknaden, styr in turismen dit den inbringar större vinster, tränger ut de små och medelstora företagen och lägger beslag på infrastrukturerna.
Konsumenterna är sällan informerade om sina rättigheter och ännu värre, de luras vanligtvis vad gäller förmedlade tjänster genom vilseledande reklambroschyrer och villkor som styr deltagandet i gruppresor.
Denna oacceptabla situation drabbar en stor del av de europeiska medborgarna som reser inom Europeiska unionen, men även de små och medelstora företag som kvävs under trycket från researrangörerna, vilka genom att skapa informella karteller med stora hotellkedjor, flygbolag och andra företag som tillhandahåller tjänster i vinstens namn sätter tryck på dessa förmedlade tjänster och framför allt på kvaliteten, med negativa effekter både för konsumenterna och för arbetstagarna på området som många gånger arbetar under bedrövliga förhållanden, långt ifrån alla arbetsmarknadsregleringar och kollektivavtal.
Den föreslagna insynen vad gäller tjänsterna och priserna som måste tillhandahållas resenärerna är säkerligen nödvändig, samt den fullständiga täckningen av utgifterna om organisatören skulle få betalningssvårigheter eller gå i konkurs. Denna garanti får inte existera på bekostnad av resenärerna med en ökning av konsumentpriserna och nedskärningar av de minimalt beräknade tjänsterna till fördel för de stora researrangörerna som i denna garanti kan se nya tillfällen till spekulation.

Van Dijk
Herr ordförande! Ja, naturligtvis måste vi erbjuda turister skydd och säkerhet, och det måste finnas hjälp i nödsituationer. Men turism är också en smula äventyr och därför åker dessa turister för närvarande också till Turkiet och till Östeuropa och till Kalifornien och jag vet inte vart i världen. Jag skulle vilja göra ett par kommentarer.
Först om subsidiariteten. Ta en titt på punkterna 13 och 31. I punkt 13 kräver vi en garantifond på europeisk nivå. Har vi nu blivit helt galna? Vi bokar resan i vår stad eller på vår hemort, och om dessa garantifonder fungerar på nationell nivå är det mycket bra. I punkt 31 kräver vi harmonisering av ersättningen vid våldsbrott. Nå, det övergår väl ändå subsidiariteten ordentligt. Jag brukar vanligtvis inte åberopa subsidiariteten i första taget, men detta går ändå för långt.
Kommentar nummer två. Detta betänkande vill framför allt skämma bort turister som flyger. Nå, det är jag inte särskilt mycket för. Titta på punkt 8. Där talas det om ersättning om försening eller omdirigering äger rum. Jag kan se det framför mig. Turister som blir en timme försenade får hundra gulden i present! I punkt 10, avgångs- och ankomsttiderna måste förbättras för turisterna. Jag har här hört Europaparlamentariker som klagat över att de inte kunde komma till Strasbourg. Om vi förbättrar avgångs- och ankomsttiderna för turisterna, då måste vi räkna med att era tider hamnar på klockan fem på morgonen.
Till sist, jag behöver egentligen inte upprepa det som Wijsenbeek sagt om euron. Det som står i punkt 33 är fullkomligt vanvettigt, och för ett antal av dessa punkter har jag därför krävt delad omröstning.

Torres Marques
Herr ordförande! Jag vill framföra mina hjärtliga gratulationer till Aparicio Sánchez för hans betänkande. Och tro mig, det är inte retoriskt: detta är ett uttömmande och väl utarbetat betänkande, där man bortom begreppet om europeiskt medborgarskap förutser rätten att genomföra en säker, kvalitativ turism i och utanför unionen.
Den europeiska turismens kvalitet har fått ett nytt perspektiv: Att den service turisterna får skall stå i överensstämmelse med de åtaganden mellan de olika företagen som tillhandahåller servicen och turisten i egenskap av konsument. Men observera! Om detta är en komparativ fördel som överförs i en ökad trovärdighet och kvalitet, tvingar detta de europeiska turistföretagen och regeringens organ, att ta på sig nytt ansvar.
Antalet och mångfalden av framlagda förslag är så anmärkningsvärd att de har givit upphov till två rörelser som jag hoppas får stort inflytande i framtiden.
För det första uppenbarade det att frånvaron av en rättslig grund i fördraget (och i översyn av fördraget, i Amsterdam) angående turistindustrin omöjliggör, eller försvårar väldigt mycket, genomförandet av varje program som syftar till att öka dess konkurrenskraft och avancemang. Tvärtom kommer turisten att skyddas och stödjas alltmer i gemenskapspolitiken till skydd för konsumenten.
Om det är någonting som måste kontrolleras, vilket tas upp i betänkandet, är det bara, vilket också tas upp, kontrollen av att existerande lagstiftning uppfylls som sig bör samt aktualisera och fördjupa den. Orsaken till denna situation ligger i hög grad hos sektorns organisationer vilka, till skillnad från Europaparlamentet, påverkade respektive regeringar att inte föra in turistindustrin i översynen av unionsfördragen.
Den andra, särskilt intressanta aspekten i detta betänkaden är att, strax efter godkännandet i utskottet för transport och turism, begärde just näringens organisationer att jag som ordförande i intergruppen " Turism" , skulle genomföra en gemensam debatt om detta ämne med Aparicio Sánchez den andra april. Jag inbjuder då det nämnda utskottet och de ledamöter som vill fördjupa denna debatt att närvara, och jag gratulerar Aparicio Sánchez till att ha skapat denna förhoppning genom detta betänkande.

Schierhuber
Herr ordförande, herr kommissionär, mina högt ärade damer och herrar! I Österrike har turismen en lång tradition och den har i flera regioner blivit en stöttepelare för näringslivet. Av den orsaken hälsar jag med tillfredsställelse att även Europaparlamentet i ökad utsträckning ägnar sig åt denna fråga. När jag talar om vilket avsevärt inflytande turismen har på det österrikiska näringslivet, så skulle jag i detta sammanhang också vilja hänvisa till dess betydelse för landsbygden. Landsbygden innebär mer än jordbruk; dessutom hör också hantverksrörelser, lokal livsmedelsförsörjning, serviceföretag och framför allt också turism hit. Det skapas ytterligare inkomstmöjligheter, förbättring av infrastrukturen, och man förebygger en avfolkning av denna landsbygd.
För mindre utvecklade områden kan turismen medföra ett uppsving. Men också i gränsöverskridande sammanhang kan man dra nytta av den. Österrike inledde för länge sedan en process för nytänkande, framför allt när det gäller miljömedvetande och hänsynstagande till miljön. Jag tror att det är väsentligt att man skonar de naturliga resurserna. Jag vill avslutningsvis helt bestämt hänvisa till att vi gemensamt måste bekämpa sexturismen.

Ribeiro
Herr ordförande! Detta är andra sammanträdesperioden i rad som turismen framträder. Den förra perioden gällde det " Turismen och euron" eller vice versa, denna period gäller det " skyddet av turisten i egenskap av konsument" i det intressanta betänkandet av Aparicio Sánchez, som jag lyckönskar till hans arbete.
Först av allt är det viktigt att understryka att detta skydd gäller kännedom om och respekt för de kontrakt turisterna ingår med resebyråer, researrangörer och transportörer. Här finns oacceptabla situationer - och kommande situationer - så som de som handlar om behovet av öppen information om priser, giltighet, ändring och återbetalning, tillåten bagagevikt etc. Och vad gäller flygtransportörer, frågan om att använda flygplan från andra bolag, i denna transport där säkerhetsproblemen är mycket ömtåliga, kräver dessa ändringar särskild uppmärksamhet och jag strävade efter att understryka det i yttrande om flygtransport och företagsavtal. Även praktiserandet av överbokning, som föredraganden tar upp, kräver åtgärder, inte bara vid transporter utan också i hotellsektorn.
I detta korta inlägg skulle jag också vilja framhålla två aspekter, som också föredraganden tar upp, vilka jag anser vara viktiga: en har att göra med den uppmärksamhet på landsbygdsturismen förtjänar, framför allt för den positiva effekt den kan ha för perifera och ytterst perifera områden. Jag bedömer det här av större vikt att påkalla uppmärksamheten på den kulturella informationen som bör vara förknippad med denna turism. Den andra aspekten har att göra med den typ av turism som framkallar säsongsbetonade och/eller periodiska strömmar, mycket kraftigare än turistströmmarna, vilka av sin natur är oregelbundna: jag menar den religiösa turismen, som kan göra att en befolkningssammansättning dimensionerad för bara några få tusen invånare, får en befolkning på över fem tusen. Detta är fallet i Fátima, med alla konsekvenser för ordningen och renhållningen som råder där. Det är en typ av turism som förtjänar uppmärksamhet och särskilt skydd.
Slutligen, ett ord i ämnet " skydd av turisten" , som måste nämnas i detta ögonblick: vi måste rena turismen från dess mycket negativa sidor, vilka kräver att samhället skyddar sig mot en viss typ av turister. Jag tänker på den turism som hör ihop med pedofili, som inte kan försvaras på något sätt eller ens tolereras genom ren underlåtenhet för att det kommer in valuta.

Cornelissen
Herr ordförande! I sommar är det två år sedan en katastrof ägde rum på campingplatsen i Biescas i Spanien, varvid det krävdes 86 dödsoffer och många skadade. I förra veckan presenterade ordföranden för Alliance Internationale de Tourisme en rapport för Europeiska kommissionen med rekommendationer för att förbättra säkerheten på campingplatser genom att utveckla gemensamma säkerhetsnormer för bland annat campingplatsernas etableringsplatser och indelning, varningssystem, nödbelysning och utrymningsplaner. Min fråga är: När kommer kommissionen med sin reaktion och med förslag för att garantera en lämplig säkerhetsnivå för de europeiska campingplatserna?
Min andra fråga är: när får vi resultaten från den genomförda studien av överbokning på hotell? Kan kommissionen i det sammanhanget också ge en utvärdering av uppförandekodexen angående överbokning som för några år sedan avtalades mellan en grupp reseorganisationer och det europeiska hotell- och restaurangförbundet?

Vaz da Silva
Herr ordförande! Turismen är en av de ekonomiskt mest betydelsefulla industrierna i unionen. Fastän jag försvarar fördelen med självreglering inom branschen, vet jag att man inte kan garantera den europeiska konkurrenskraften inom sektorn utan ingripande av unionen i specifika fall.
Den explosion som emotses inom sektorn de närmaste åren, kommer att medföra ökade problem. Detta kräver att unionen ingriper i flera avseenden. För att bedöma om existerande direktiv och förordningar uppfylls. För att förena åtgärderna inom turistområdet med de som skall skydda konsumenten, genom att främja samarbetet mellan GD XXIII och GD XXIV. För att garantera en rätt för turister och turistnäringen att snabbt föra talan inför domstol och skapa former för skiljedom vid mellanstatliga konflikter. För att samla hela den existerande gemenskapslagstiftningen och låta alla potentiella användare få kännedom om den. För att stödja personalens yrkesutbildning, även med turistens säkerhet som utgångspunkt, och garantera dessa arbetstagares rörlighet och hög kvalitetsnivå. För att stödja och ge kraft åt ett " europeiskt turistpris" som värderar en hållbar turism. För att uppmuntra studier av åtgärder för att främja turism inom gemenskapen. För att skapa förstärkande åtgärder för turism i de inre, och i de ytterst perifera, områdena i unionen, liksom på öarna i Atlanten, där turistverksamheten utgör så mycket som 75 procent av deras ekonomi.

Kinnock, Neil
Herr ordförande! Min kollega Christos Papoutsis är ledsen för att han inte kan komma hit och svara på det här betänkandet, men han är på grund av sitt arbete tvungen att vara på annat håll. Utan tvivel kommer han dock att sin vana trogen skriva till exempelvis Cornelissen och svara på de tre punkter som den ärade ledamoten tog upp i sitt tal. Jag är emellertid glad över att jag har möjligheten att ersätta Papoutsis i dag, eftersom betänkandet av Aparicio Sánchez om en förbättring av konsumentens säkerhet och rättigheter samt av handelsreglerna i turistsektorn, helt klart är av stort intresse för såväl mig som transportkommissionär som av största vikt för medborgarna i Europeiska unionen.
Mer än hälften av alla människor i unionens medlemsstater åkte på semester i fjol - och den siffran ökar -, så särskild uppmärksamhet mot turistens rättigheter som konsument är uppenbarligen absolut nödvändig. Naturligtvis finns det en utbredd och befogad oro när semesterfirare utsätts för kriminella attacker och när de upplever förseningar, omåttliga besvär och problem på grund av att resor avbryts, kommersiell ineffektivitet eller oärlighet. Vid alla sådana tillfällen har allmänheten rätt till rättssäkerhet och snabba gottgörelser, och företag och myndigheter som visar sina åtaganden att åstadkomma det får naturligtvis bättre rykte. Lyckligtvis upplever naturligtvis inte den stora majoriteten semesterfirare tragedier eller svårigheter, och de yrkesverksamma inom näringen och inom myndigheterna anstränger sig ständigt för att förbättra kvaliteten på sin service och för att uppnå högre standard. Som Sánchez betänkande visar så är kvalitet och konkurrenskraft beroende av varandra och säkerhet och trygghet är viktiga element i båda. Många resmål erkänner att en integrerad kvalitetsförvaltning är livsviktig för deras framgång, eftersom de är intensivt medvetna om det faktum att om det brister någonstans i kedjan av resor och behandling så påverkar det turistens uppfattning. Det är en av de faktorer som motiverat kommissionen att i år göra tre omfattande studier i integrerad kvalitetsförvaltning och även att organisera en stor konferens i frågan tillsammans med det österrikiska ordförandeskapet. Vi kommer att använda resultatet av de här aktiviteterna som grundval för utvecklingen av bästa praxis och spridande av information.
När jag läste igenom Sánchez betänkande och även när jag lyssnade till hans tal där han poängterade samma sak, slogs jag speciellt av hans iakttagelse om att turister i Europeiska unionen i de flesta fall inte saknar lagstiftning utan information, och jag håller med om att det finns utrymme för att förbättra kvaliteten på informationen till turisterna. Naturligtvis kommer det inte att komma som någon överraskning om jag säger att här, i likhet med andra områden, kommer kommissionen inte att föreslå lagstiftning i konsumentfrågor där problemen på ett effektivt sätt kan klaras av på medlemsstatsnivå eller inom näringen själv. Samtidigt kommer vi emellertid att föreslå förändringar i lagstiftningen där välgörande förändringar kan göras, och naturligtvis kommer vi att fortsätta att aktivt övervaka tillämpningen av existerande regler såväl som spridningen av bästa praxis.
Kommissionen har, vilket vänligt nog erkänns i betänkandet, varit aktiv på många viktiga områden som har med turister som konsumenter att göra och, samtidigt som jag skulle vilja gå igenom några av de viktiga initiativ som tagits, så finns det inte tid för någon utförlig genomgång. Det räcker emellertid med att säga att vi kommer att fortsätta att stödja utvecklingen av den inre marknaden och vi kommer att, vad gäller alla transportmedel, att vidhålla vår starka betoning av säkerhet, öppenhet, klar och tydlig information och rättvisa val. Dessutom strävar vi efter att försäkra att ineffektivitet som ålägger allvarliga nackdelar för de resande skall straffas. Kommissionens förslag om att ändra den förordning om överbokning, exempelvis är avsett att stärka flygpassagerares rättigheter genom att sörja för högre ersättning, vilken skulle betalas ut direkt vid incheckningsdisken, och genom att stärka flygbolagens skyldigheter att informera passagerarna om deras rättigheter. Sánchez kommer dessutom att bli glad över att få veta att emedan charterressenärerna redan är skyddade mot fel från researrangörernas sida genom direktivet om paketresor, håller kommissionen för närvarande på att undersöka möjligheten att skapa ett system för att skydda passagerare som bara köper sittplatsbiljett mot konkurser i flygbolag.
i dessa och i andra tillämpningar av konsumentskyddspolitiken anstränger vi oss avsevärt för att förbättra informationen till konsumenterna, men eftersom min tid är ute kommer jag inte att gå in på frågan i detalj. Jag vill helt enkelt säga att, vilket Sanchez inser, vi också har varit aktiva med ansträngningar för att hjälpa turister med funktionshinder, särskilt vad gäller att besluta om information för att underlätta förbättringar för funktionshindrade som reser, och 1997 års handbok om ett Europa som är tillgängligt för funktionshindrade turister är ett bra exempel på detta.
Sammanfattningsvis är jag tacksam mot Sánchez för att han har startat den här debatten om en viktig fråga och för att han har förmedlat tre meddelanden som kommissionen kommer att ta särskild hänsyn till. För det första borde vi vara beredda att föreslå lagstiftning i de frågor där det är klart att det enda effektiva sättet att angripa problemet är på gemenskapsnivå; för det andra så borde vi öka fokuseringen på konsumentfrågor i termer av identifiering av användbara initiativ som medlemsstaterna tar, antingen genom offentliga eller privata initiativ, eller genom en kombination av offentligt/privat partnerskap och, för det tredje, borde vi titta närmare på konsumentinformationskampanjer som kommissionen stöder för att undersöka hur de olika åtgärder som redan finns inom olika politikområden och program inom gemenskapen kan visas som en sammanhållen uppsättning åtgärder till förmån för konsumenten som turist.
Det kommer att bli ett nöje för kommissionen att samarbete med parlamentet med att ta itu med de här frågorna ytterligare och, förhoppningsvis, göra framsteg i den här riktningen.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Flygplatsavgifter
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0088/98) av Väyrynen för utskottet för transport och turism om förslag till rådets direktiv (KOM(97)0154 - C4-0362/97-97/0127(SYN) om flygplatsavgifter.

Väyrynen
Herr ordförande! Förslaget till direktiv om flygplatsavgifter strävar inte efter att standardisera avgifterna. Dess mål är att förverkliga tre principer vid fastställande av avgifterna: principerna för insyn, kostnadssamband och icke-diskriminering. Direktivets syfte är att skapa ett system, inom vilket de som upprätthåller och de som använder flygplatserna skall förhandla både om avgiftsnivåer och om tjänster som skall tillhandahållas.
När jag utarbetade betänkandet grubblade jag över huruvida det föreslagna direktivet är nyttigt och nödvändigt. Europaparlamentet borde enligt min mening alltid hysa tvivel om huruvida en ny gemenskapslagstiftning är nödvändig eller inte. Jag kom fram till att direktivet om flyplatsavgifter inte är nödvändigt, men att det kan vara nyttigt om dess innehåll bara är omsorgsfullt genomtänkt.
Kommissionens förslag grundar sig på en kompromiss mellan å ena sidan flygplatsernas och flygbolagens och å andra sidan de olika medlemsländernas synpunkter. En överenskommelse om direktivet kan bara nås om den här balansen bibehålls. Detta är utgångspunkten för de justeringar och kompromisser som jag föreslår.
I de genomförda omröstningarna avvisade utskottet med en knapp majoritet några kompromissförslag som hade förhandlats fram under ledning av föredraganden. Som resultat av omröstningarna fick betänkandet en form som enligt min mening inte är acceptabel. I slutomröstningen stod bara en knapp majoritet bakom betänkandet. Nästan hälften av utskottets ledamöter avstod från att rösta.
Det värsta enligt min mening var att förlikningsförslaget angående nationella flygplatsnät och lokala flygplatssystem, dvs. artikel 4, avslogs i en omröstning som slutade oavgjort mellan ja- och nej-röster. Däremot antogs med en rösts majoritet ett förslag som ger möjlighet att på stora flygplatser i perifert belägna länder bestämma för inrikesflyget högre avgifter, av vilka man skulle ge ekonomiskt stöd åt mindre flygplatser. Detta strider mot en av direktivets centrala principer, icke-diskrimineringsprincipen, som innebär att avgifterna för inrikesflyget och för EU: s interna flyg skall ligga på samma nivå.
Jag anser det nödvändigt att man i direktivet godtar det bland annat i Spanien, Portugal, Grekland, Irland, Finland och Sverige använda systemet, där landets flygplatser bildar ett nationellt flygplatsnät, inom vilket den flygplatsvisa kostnadsmotsvarigheten kan frångås och av regionalpolitiska skäl bestämma rimliga avgifter även för de minsta flygplatserna.
Jag beklagar också att utskottets majoritet strävar efter att i direktivet inbegripa ett bestraffningssystem för den händelse att direktivet inte följs. Enligt min mening är det inte heller bra att man strävar efter att i direktivet inbegripa ett system att i tvistsituationer fastställa avgifterna genom ett bindande förlikningsförfarande eller till och med genom en domstolsförhandling eller en förvaltningsrättslig process. Dessa detaljer strider enligt min mening mot det föreslagna direktivets natur och kommer knappast att få ett enhälligt bifall i ministerrådet.
Jag vädjar till er, ärade kolleger, att betänkandet ännu i plenarsammanträdet skulle förbättras. Eftersom flera viktiga omröstningar i utskottet slutade antingen oavgjort eller avgjordes med en mycket knapp majoritet, anser jag det möjligt att ge betänkandet en acceptabel form med hjälp av omröstningarna i plenarsammanträdet. Till slut vill jag tacka ledningen och ledamöterna i utskottet för transport och turism för ett konstruktivt arbete vid behandlingen av detta direktiv, men som sagt var hoppas jag att innehållet i detta direktiv till vissa delar ännu i omröstningarna ändrades och förbättrades.

Megahy
Herr ordförande! Förslaget till direktiv om flygplatsavgifter visade sig vara ett svårt och komplicerat betänkande för utskottet för transport och turism, däri ingick att föredraganden försökte införliva de olika behov och skiftande problem som finns i de femton medlemsstaterna. Hans lösning, som den presenterades för utskottet, var bra. Som han sade så försvann tyvärr vissa nyckelfaktorer vid jämna omröstningar i utskottet. Det slutgiltiga kompromissbetänkandet som vi till sist fick löper risken att inte tillfredsställ någon. Europeiska socialdemokratiska partiets grupp kommer därför att försöka återinföra många av punkterna i föredragandens originaltext.
Det finns ett antal frågor som jag skulle vilja kommentera. Artikel 1 behandlar det antal flygplatser som berörs. Ett stort antal siffror har föreslagits, från 5 miljoner passagerarrörelser till kommissionens 25 000. I utskottet stödde socialistgruppen siffran på minst två miljoner passagerarrörelser eller 50 000 ton gods. Vi ansåg att eftersom det här direktivet är en del av en samling lagstiftning som syftar till att handskas med olika aspekter av flygplatser, borde det finnas någon grad av konsistens, och siffran vi har valt skulle passa in med de som är lämpliga i direktivet om servicetjänster vid mellanlandning.
I samma artikel stöder vi föredragandens beslut om att introducera konceptet med nationella flygplatsnät. Jag har förståelse för dem som är emot införandet av sådana nätverk. Icke desto mindre måste vi, vilket föredraganden har klargjort, acceptera att systemet med korssubventioner för att stödja social sammanhållning är vanligt både längst i norr och längst i söder i unionen.
Vägen till någon slags överenskommelse är att stödja att nationella flygplatsnät inkluderas, medan man samtidigt bygger på och stärker de villkor som skulle tillämpas på deras användning. Kontanta subventioner borde tillåtas i de fall där antingen den stora flygplatsen är för tättrafikerad och staten vill utveckla en alternativ regional flygplats eller den regionala flygplatsen är beroende av att flyga på den nationella flygplatsen. Jag är dock motståndare till försök från PPE-gruppen sida att begränsa nationella flygplatssystem till perifera områden eller till inrikesflyg.
Jag kommer att stödja det ursprungliga kompromissändringsförslaget nr 3, vilket hade samband med förändringar i artikel 4.1. Det är viktigt hos flygplatser som drivs som kommersiella enheter att de behåller flexibiliteten att använda inkomster som de inte får från flyget för att subventionera flygplatsavgifterna som de själva vill. Artikel 4.1 borde därför inkludera orden " ledningsorganet för en flygplats får förfoga över hela eller delar av flygplatsens inkomst som inte kommer från flygplatsavgifter när man fastställer den totala nivån på dess avgifter" .
Än viktigare är det att de andra ändringarna mellan kompromissändringsförslaget nr 3 och kompromissändringsförslaget nr 9 återinförs, i synnerhet den som tillåter kostnader för att finansiera hjälpmedel som har det uttryckliga medgivandet från majoriteten av användarna och deras representativa organ genom samrådsarrangemangen i artikel 7. Tilliten till den här originalordalydelsen, som kommissionen lagt fram, är svårförståelig och skulle leda till avsevärda förseningar av utvecklingen. I Förenade kungariket måste till exempel BAA betala för arbeten i förskott för kostnader för sin undersökning om terminal 5. Användarna accepterar att de här kan återfås från avgifter, vare sig utvecklingen går framåt eller ej, för de stöder projektet Om sådana kostnader inte skulle kunna återfås, så skulle det vara ett positivt hinder för flygplatser att investera i den nya utvecklingen.
Slutligen stöder jag förslagen om konsultation som föredraganden lagt fram. Jag är emot straffavgifter, och vår grupp kommer att rösta mot idén om straffavgifter, vilka hur som helst bara flygplatserna skulle vara tvungna att betala, och vad gäller datum för genomförande stöder vi kommissionens ursprungliga förslag.

Stenmarck
Herr ordförande! Låt mig få inleda med att rikta ett tack till föredraganden, Väyrynen, för det mycket konstruktiva arbete som han har lagt ned på detta betänkande.
Flygplatser spelar en allt större roll i en värld där antalet resor hela tiden ökar. Detta är en utveckling som bara kommer att fortsätta. Vi ser i dag en utveckling som innebär att antalet flygresenärer ökar med i storleksordningen 4-5 procent per år. Det innebär en fördubbling från dagens nivå fram till åren strax efter år 2010.
Flygplatsavgifter spelar i detta sammanhang en viktig roll. En flygplats tillhandahåller flygplatsanläggningar och flygplatstjänster. I den avgift som flygbolagen betalar ingår sådant som är förknippat med de anläggningar och tjänster som flygplatsen tillhandahåller. Det finns i det föreliggande direktivförslaget en ambition från kommissionens sida att finna gemensamma lösningar för hela unionen, vilket självklart är positivt.
Det finns i dag stora skillnader mellan olika avgiftssystem inom unionen. Det är skillnader både mellan medlemsländerna och i vissa fall också mellan flygplatser i ett och samma land. Eftersom en väldigt stor del av flygverksamheten sker mellan medlemsländerna, blir det naturligt att så långt möjligt eftersträva ett gemensamt och enhetligt system.
Det finns en del i detta betänkande som jag tycker känns väldigt angelägen. Olika länder kan i olika sammanhang ha väldigt olika förutsättningar. Det är exempelvis skillnad på förutsättningarna i ett tätbebyggt land och ett land som till stor del består av glesbygd. Det är också en avgörande skillnad mellan ett land som ligger i centrum av EU och ett land i EU: s periferi. Dessa båda skilda förutsättningar finns det faktiskt anledning att ta hänsyn till. Finland och Sverige är två av de länder som i denna bemärkelse har andra förutsättningar än flertalet av de andra medlemsländerna. Kommissionen har också i viss utsträckning tillgodosett detta, men enligt mitt och PPE-gruppens sätt att se det är det på ett onödigt sätt: det bör nämligen enbart gälla de perifera medlemsstaterna och bara för inrikestrafik. Detta sista känns principiellt väldigt väsentligt. Det som rör inrikestrafiken bör rimligtvis vara något som varje land kan avgöra själv. För min del blir det något helt annat när en person exempelvis börjar sin flygresa på Heathrow i London och flyger till Arlanda i Stockholm. Om den personen aldrig någonsin sätter sin fot på en annan svensk flygplats, varför skall han då vara med och finansiera denna? Det gör att den begränsning som vi har föreslagit när det gäller artikel 4 känns väldigt väsentlig.

Querbes
Herr ordförande! Principerna i kommissionens förslag till direktiv är icke-diskriminering, kostnadssamband och insyn. Men vi måste komma överens om innehållet i dessa regler och hur de skall tillämpas.
Insynen kan inte vara enkelriktad. Utbytet av information mellan flygtransportörerna och ledningsorganen vid flygplatserna måste grundas på verklig ömsesidighet. Den kan inte bara gälla ledningsorganen vid flygplatserna. Både flygbolag och ledningsorgan vid flygplatserna har allt att vinna på att eftersträva att komplettera varandra. På den punkten innehåller Väyrynens betänkande risker i det att det vill gå längre än kommissionens förslag, särskilt beträffande artiklarna 6 och 7 som ger flygbolagen möjlighet att utöva starka påtryckningar mot ledningen och själva investeringarna vid flygplatserna. Dessa måste kunna upprätthålla kontrollen över avgifterna eftersom de för många av dem utgör en betydande del av omsättningen.
I det sammanhanget skulle avskaffandet av duty free beröva flygplatserna grundläggande resurser, för att inte nämna de allvarliga konsekvenserna för sysselsättningen. Taxfree-försäljningen måste bibehållas och jag gläds åt att transportministrarna begärt en studie av de ekonomiska och sociala konsekvenserna av en sådan åtgärd. Flygplatserna måste också genomföra avsevärda investeringar under flera år. Ett enhetligt synsätt kräver större flexibilitet och respekt för subsidiaritetsprincipen. Medlemsstaterna är ansvariga för att bidra till en solidarisk regionalpolitik och respekt för miljön. I det hänseendet måste de ha verkliga befogenheter när det gäller att fastställa avgifter för att garantera den grundläggande fördelningsprincipen. Samma åtgärd måste respekteras för all infrastruktur för transport: järnväg, hamnar och motorvägar. Detsamma gäller samrådet. Samråd är nödvändigt, men om användarna och ledningsorganen vid flygplatserna inte är överens, är det den nationella offentliga myndigheten som får reglera det. Det är anledningen till att vi motsätter oss ändringsförslagen till artikel 7, som tar ifrån myndigheten den möjligheten.

Van Dijk
Herr ordförande! Jag skulle vilja göra två kommentarer. Den första gäller artikel 1 där utskottet för transport och turism har begränsat direktivets tillämpningsområde genom att höja antalet passagerare från 250 000 till en miljon. Jag måste säga att jag inte kan se vitsen med detta. Jag tycker att det rent av motverkar sitt syfte.
Det andra är att utskottet för transport och turism inte har lyckats att betona miljödelen starkare i samband med dessa flygplatsavgifter, även om det finns en liten öppning i artikel 5 för att göra detta. Jag har därför på nytt lagt fram ett ändringsförslag eftersom jag anser att olägenheter ändå måste spela en roll i samband med flygplatsavgifterna. När allt kommer omkring är det ju så att den ena flygplatsen förorsakar mycket mer olägenhet än den andra eftersom den nu en gång för alla ligger i ett område där många fler människor är koncentrerade. Det måste således spela en roll. Därför hoppas jag att det ändringsförslaget i vilket fall som helst kommer att antas.

Ewing
Herr ordförande! Jag hoppas att jag skall kunna röra vid kommissionär Kinnocks hjärta. Ibland i den här sortens debatt kommer en känsla av overklighet över mig. Hur många av er har varit på flygplatserna i Campbelton, Islay, Tiree, Wick, Lerwick, Kirkwall, Inverness, Barra, Benbecula, Stornoway, för att inte nämna matarflygplatserna på Shetlandsöarna från många öar som flyger till Lerwick, matarflyglinjerna på Orkneyöarna som flyger till Kirkwall? Väldigt få av de här flyger till någon stor flygplats som Glasgow. Många av dem flyger till Inverness.
Så når jag tolkar diskussionen om korssubventioner, är jag förbryllad över artikel 4.2 som talar om de perifera staterna. Jag tror inte att någon skulle hävda att Förenade kungariket är en perifer stat, men ingen skulle säga emot mig i att norra Skottland är en perifer region i en stat. Jag ber er om att uppmärksamma problemen som dessa mycket små flygbolag har. Jag applåderar Frankrike, Spanien, Portugal och andra länder som inser behovet för social sammanhållning och som har nätverken. Jag håller med Megahys synpunkter i det här avseendet.
Jag skulle vilja be kommissionären att tala om för oss vad han tycker om att Förenade kungariket inte vill vara med i det här försöket att skapa social sammanhållning. Jag stöder ändringsförslag 20 som återställer kommissionens ordalydelse, delvis eftersom det lägger till en ny punkt som uppmuntrar användningen av mindre och mindre trafikerade flygplatser. Jag lägger till en ny dimension till det här problemet: Det finns inte bara regionala flygplatser som tjänar större flygplatser utan regionala flygplatser som tjänar andra regionala flygplatser och detta skapar en enorm mängd problem. Så jag skulle vilja fråga kommissionär Kinnock om subventioner. Kan en lokal myndighet legitimt besluta att bistå med en subvention i speciella fall?
Vad jag har förstått så har en analys av flygplatsavgiftssystem i EU avslöjat att flygplatsavgifter ofta inte avspeglar de verkliga kostnaderna för att sörja för olika tjänster. Jag skulle vilja ge kommissionären följande exempel. Uppenbarligen så tar Inverness samma avgift som Aberdeen, men Inverness erbjuder inte på intet vis de många tjänster till användarna som Aberdeen gör. I början av sammanträdet när Kinnock var närvarande hörde vi många exempel på folks problem med att klara av livet som politiker här. Men deras svårigheter - med undantag av den finska damens - är ingenting jämfört med de svårigheter jag har. British Airways ställde in flyget från Inverness och till Heathrow och Stansted. Sista flyget från Inverness till Amsterdam gick på lördag. Det var överbokat. Förra gången jag försökte komma tillbaka till Aberdeen eftersom jag inte kunde komma till Inverness, det var också överbokat. Faktiskt så sade de rent ut till oss ca tio personer som hade betalat full biljett att det var flygbolagets policy att överboka, att alla flygbolag gjorde det. Detta sade de helt öppet inför alla dessa arga, försenade passagerare. Kanske Kinnock skulle kunna tala om för oss om något ytterligare kan göras i den här frågan där flygbolag nästan skryter om det och inte kommer med någon ursäkt.
Det tar mig två dagar att komma hit till parlamentet. Att höra om alla dessa direktflyg som Air France har från London och som ställs in är inte relevant för någon som vågar bo i norra Skottland och som är politiker i det här parlamentet. Så jag ber Kinnock att han skall röras av mina problem och försöka göra något.

Van Dam
Herr ordförande! Av en undersökning som Europeiska kommissionen gjort framgår det att flygplatsavgifterna i gemenskapen är för höga i jämförelse med kostnaderna för de tillhandahållna tjänsterna. De är till och med diskriminerande och otydliga. Kommissionens undersökning bekräftar Cranfield Universitys oberoende undersökning, vars slutsats är att flygplatsavgifterna inom EU ligger 40 procent högre än i Förenta staterna.
Detta ger helt klart en anledning till förslaget om att basera flygplatsavgifterna inom EU på lika behandling för lika service, att relatera avgifterna till de totala kostnaderna och tydliggöra dessa. Men jag har svårt för det sätt som kommissionen utarbetat dessa principer på. Formuleringen " i rimligt förhållande till den totala kostnaden" är för vag. Dessutom är det medlemsstaterna själva som bestämmer vad som är ett rimligt förhållande. På det sättet kommer det att ta lång tid innan flygplatsavgifterna återspeglar de verkliga kostnaderna.
Jag är lika missbelåten med den differentiering som kommissionen medgivit på grundval av externa kostnader. Jag instämmer helhjärtat i principen om att ta ut miljökostnaderna av användaren. Men då borde kommissionen först ge en ram för hur detta skall beräknas för att undvika godtycklighet. Jag ser fram emot en grönbok med titeln " Mot rättvisa och ändamålsenliga priser i flygtrafiken" .
Medan kommissionen således kan förebrås något vad beträffar utarbetandet av principerna, så verkar utskottet för transport och turism inte ta dem seriöst. Det nationella flygplatsnätverk som transportutskottet kräver omöjliggör att användaren betalar för användningen av installationer och service. Det föreslagna systemet innebär i själva verket korsvisa subsidier mellan flygplatserna. Utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik skriver med rätta i sitt yttrande att detta skulle rubba konkurrensen mellan flygplatserna ännu mer.
Transportutskottet kränker också principen om lika behandling för lika tjänster om de i ändringsförslag 10 tillåter perifera medlemsstater att göra skillnad mellan inrikes och utrikes flygningar. Hur rimmar det med den inre marknaden?
Även på den punkten kan jag gott finna mig i yttrandet från ekonomiutskottet. Detta skriver att det vid fastställandet av flygplatsavgifterna inte får spela någon roll om det handlar om inrikes lufttrafik, lufttrafik inom gemenskapen eller lufttrafik från ett tredje land.

McMahon
Herr ordförande! Flygplatser är mycket viktiga i unionens ekonomiska liv och regionala flygplatser är av avgörande betydelse. I mitt eget land, Skottland, kom en undersökning om sysselsättning, förmögenhet och ekonomisk aktivitet som alstras av flygplatser fram till den mycket viktiga statistiken att 1996 alstrades av aktiviteterna vid flygplatserna i Glasgow, Edinburgh och Aberdeen. 20 000 jobb som har samband med flygplatser och turism var beroende av detta. Regionala flygplatser är alltså av avgörande betydelse inom unionen. Betänkandet som vi har framför oss behandlar frågan om avgifter, och jag håller med Megahy om att betänkandet har en massa fel och brister. Kommissionens ursprungliga förslag är uppenbarligen bättre, och det slutliga betänkandet är något av ett mischmasch och skulle verkligen kunna ändras.
Det viktiga som några av de andra kollegerna har berört är frågan om perifera nationer. I likhet med Ewing tror jag att det borde heta perifera flygplatser, för om vi tittar på frågan om den lägre gräns som PPE-gruppen röstade för i utskottet, skulle det betyda att små flygplatser, som de som Hume, Ewing och Gerry Collins använder, var och en skulle täckas av lagstiftningen; dessa är mycket små flygplatser, ändå är de livsnödvändiga för ekonomin i deras regioner. Det är viktigt att vi strävar efter den högre gräns som socialistgruppen föreslår.

McIntosh
Herr ordförande! Det är ett sant nöje för mig att stödja Väyrynens betänkande och kommissionens förslag. Helt klart behövs ett sådant här direktiv, men direktivet borde inte införa restriktioner för kommersiella företag på flygplatser eller onödiga administrativa bördor på flygplatser eller de som reglerar dem.
Något som är särskilt viktigt är att vi höjer servicestandarden, men låter flygplatserna bestämma över kommersiella frågor, i samråd med både flygbolagen och relevanta konsumentorganisationer. Poängen jag vill inskärpa hos både kommissionen och föredraganden är att trösklarna för genomförande i direktivet, i synnerhet för passagerare, är för låga. Utan tvivel borde tröskeln för passagerare sättas vid 1 miljon passagerare. Direktivet som det ser ut för näravarande vidtar otillräckliga åtgärder för den öppenhet i arrangemangen och konsultation av användarna som vi i denna kammare skulle vilja se.

Simpson
Herr ordförande! Jag skulle också vilja gratulera föredragande till hans arbete som, vet jag, har varit ganska svårt och tekniskt.
Det finns ett stort problem när man talar om flygning, och i synnerhet flygplatsavgifter, eftersom flygbolagen alltid tror att flygplatserna tar för mycket betalt av dem, och flygplatserna tror att flygbolagen alltid vill få något billigt. Det är ett faktum som existerar inom flygindustrin.
Till några av de ledamöter som har talat vill jag säga att det är alltid lätt att titta på den nationella situationen, men vi måste, i hela den här frågan, titta på den europeiska situationen och vad vi kan göra för att försöka att jämka ihop skillnaderna i flygplatsavgifter. Kom ihåg att det här är ett betänkande om flygplatsavgifter, inte ett betänkande om de problem som ledamöter har med att komma från A till B måndagen en sammanträdesperiod i Strasbourg. Det är en svår och komplicerad fråga. Det är viktigt att ha insyn i flygplatsavgifter, men vi måste garantera att flygplatser inte missbrukar sin ställning och att flygbolag - i synnerhet de stora - inte missbrukar sina.
Regionala flygplatser är viktiga, i synnerhet i perifera regioner, därför tror jag att korssubventioner, om de är öppna, är acceptabla inom ett nätverk för nationella flygplatser.
Jag håller med om min kollega Megahys analys om att det som har kommit från utskottet inte bara är oacceptabelt, utan, enligt min åsikt, ogenomförbart. Det är därför PSE-gruppen har lagt fram förslag för att korrigera situationen.

Kinnock, Neil
Herr ordförande! Jag är mycket tacksam mot föredraganden Väyrynen för hans grundliga arbete och samarbetsvilliga inställning. Jag önskar att jag kunde vara lika samarbetsvillig när det gäller att svara på de olika intressanta frågorna som rests i debatten, i synnerhet av Ewing. Om jag inte svarar så är det inte för att hon inte har lyckats röra mitt hjärta - utan helt enkelt på grund av tidsbrist. Jag kommer därför att skriva till henne om varje fråga hon ställde.
Det här förslaget försöker att fastställa de tre internationellt erkända principerna om kostnadssamband, insyn och icke-diskriminering som grundval för att ta betalt för användningen av flygplatser i unionen, och, naturligtvis, är jag glad att utskottet för transport och turism delar dessa mål.
För tydlighetens skull vill jag ta itu med varje ändringsförslag för sig. Om de ändras lite grann kan kommissionen acceptera ändringsförslag 1, 2, 3, 4 och 6. Ändringsförslag nr 5 refererar till idén med nätverk, men det huvudsakliga försvaret för den här sortens nätverk - sammanhållning - saknas i det föreslagna ändringsförslaget, och därför måste jag avvisa det. Jag är glad över att kunna konstatera det finns konsensus - men man skulle kunna tro att det inte fanns det efter att ha lyssnat på debatten - om siffran 1 miljon passagerarrörelser som en allmän tröskel för att tillämpa de huvudsakliga principerna, och jag kan acceptera den delen av ändringsförslag nr 8.
Den nya hänvisningen till nätverk i artikel 1 är däremot felplacerad, vilket utskottet själv har erkänt i senare ändringsförslag genom att behandla korssubventioner och frågor om nätverk separat. Så den delen av ändringsförslag nr 8, i likhet med ändringsförslag nr 18, måste förkastas.
Om den skrivs om, men med undantag av hänvisningen till frakttjänster i definitionen av flygplatsavgifter, så är ändringsförslag 9 och 21 godtagbara.
En av de knivigaste frågorna i det här förslaget har naturligtvis att göra med villkoren för korssubventioner mellan stora och små flygplatser inom samma nätverk, vilket man hänvisar till i artikel 4 i förslaget till direktiv och i ändringsförslag 10, 20 och 26. Kommissionen accepterar naturligtvis idén om att definiera nätverk. När det gäller de här ändringsförslagen kan emellertid inte kommissionen acceptera idén om att lämna möjligheterna till subventioner - det betyder att man tar ut högre avgifter än de normala vid större flygplatser - helt öppna utan några tillämpbara garantier eller villkor vad gäller korssubventioner. Uppenbarligen skulle detta kunna komma att leda till missbruk.
Kommissionen kan emellertid inte heller acceptera idén om att fullständigt utesluta den här sortens bruk eller begränsa dem till enbart inrikesflyg. Några uttryckliga och öppna korssubventioner kan vara viktiga och kan säkert i många fall vara gynnsamma för de flesta transportföretag vid de stora flygplatserna eftersom alla transportföretag får passagerare från matarflyg vilka helt enkelt inte skulle existera om det inte vore för de mindre flygplatserna. En begränsning av de acceptabla arrangemangen med korssubventioner skulle vidare bestrida principen om icke-diskriminering.
När det gäller ändringar av avgifter kan jag acceptera idén med miljöavgifter som bara riktar sig mot lokala problem, något som faktiskt är i andan i vårt förslag - men jag kan inte acceptera ändringsförslag nr 11, eftersom det inte bara har med specifika och påtagliga miljökostnader. Som kammaren vet så används styrmedel på många flygplatser för att begränsa buller, föroreningar eller problem med överbelastning, och de är ett praktiskt sätt att försäkra att användarna betalar för de påfrestningar som de skapar och den utrustning som de väljer att använda. Kommissionens förslag kräver naturligtvis att de här typerna av avgiftsvariationer skall vara inkomst-neutrala och inte en källa till ytterligare inkomster för flygplatserna, så att användarnas intressen skyddas genom ett öppet och rättvist system. I princip kan jag emellertid acceptera det klarläggande som ges om rabatter.
Vad gäller artikel 6 i vårt förslag, som ändringsförslag nr 12 behandlar, kan jag acceptera vissa textmässiga klarlägganden, men inte stödja kraven om att tvinga alla flygplatser i Europa att tillhandahålla information i ett standardformat. Som kammaren känner till är inte vårt förslag avsett att harmonisera flygplatssektorn i Europa: det försöker bara att försäkra klarhet och insyn när det gäller att sätta avgifterna.
Angående artikel 7 om samråd, så begär ändringsförslag nr 13 oberoende skiljedomstolar. Det finns emellertid ett lagligt problem med den här typen av myndigheter eftersom det skulle kunna ersätta ett nationellt rättssystem och i sista hand bli en uttolkare av gemenskapsrätten. Detta är inte acceptabelt för kommissionen, fast jag måste säga att våra bekymmer i den här artikeln är begränsade till begreppet med skiljedomar och att resten av ändringsförslag är ett absolut nödvändigt klargörande av vår originaltext.
Ändringsförslag 14, 15 och 24 har med samordning i syfte att reducera tidsperioden för att genomföra direktivet med två år. Jag kan bara säga att vi har satt de här datumen så att de inte står i strid med genomförandet av direktivet om servicetjänster vid mellanlandning. Jag är säker på att kammaren när den tänker efter kommer att se det praktiska i detta.
Jag kan snabbt ta itu med resten av de nya ändringsförslagen på följande sätt. Jag kan acceptera ändringsförslag 16, 17, 22 och 23, men ändringsförslag nr 19 avslås eftersom den här formuleringen vattnar ur icke-diskrimineringsprincipen på ett sätt som är oacceptabelt. Slutligen måste jag avslå ändringsförslag nr 25 eftersom syftet med direktivet inte är att bestraffa flygplatssektorn utan att skapa en balanserad ram som garanterar vissa grundläggande principer.
De föreslagna ändringsförslagen har, i allmänhet, varit mycket konstruktiva, till och med i de fall jag inte har kunnat acceptera dem. De fokuserar verkligen på resultaten som vi vill uppnå med det här direktivet, och jag är därför tacksam för de åsikter som uttryckts. Jag kan bara hoppas att rådet kommer att de på saker och ting lika positivt och kontruktivt som den här kammaren. Jag är tacksam mot föredraganden och hans kolleger, jag är bara ledsen för den tid det tog att svara, men jag antar att det är oundvikligt när det handlar om detaljerade ändringsförslag i en teknisk fråga.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Parkeringstillstånd för personer med funktionshinder
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A4-0098/98) av Megahy för utskottet för transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt (C4-0033/98-95/0353(SYN)) inför antagandet av rådets rekommendation om parkeringstillstånd för personer med funktionshinder.

Megahy
Herr ordförande! Det finns miljontals funktionshindrade över hela Europeiska unionen, och många av dem är beroende av biltransporter. Alla medlemsstater beviljar parkeringsmöjligheter till sådana personer genom ett parkeringstillstånd för personer med funktionshinder. Reglerna och bestämmelserna för utfärdandet och användningen av sådana tillstånd bestäms av medlemsstaterna. Denna rekommendation respekterar med rätta deras rätt att göra detta.
I en utbyggd Europeisk union borde emellertid funktionshindrade ha samma rättigheter som andra europeiska medborgare att resa fritt över unionens hela område. Denna rekommendation gör detta möjligt för dem med parkeringstillstånd. För tillfället är det inte säkert att en tysk eller brittisk bil som uppvisar sitt nationella tillstånd och som är parkerad på de gula strecken i Strasbourg eller Bryssel inte ådrar sig böter till sin ägare eller, i värsta fall, bogseras bort. När det här förslaget börjar gälla borde det här inte längre inträffa. Jag säger " borde " , inte längre inträffa, för jag tror att något som vi känner till i alla länder är parkeringsvakternas nit. Men det kommer nu att användas ett tillstånd enligt gemenskapsmodellen som kan användas jämsides med nationella kort under en övergångsperiod som beslutas av medlemsstaterna.
Utskottet för transport och turism antar enhälligt det här förslaget och alla de beledsagande åtgärderna. Jag kan faktiskt säga att den gemensamma ståndpunkten är en stor förbättring av den ursprungliga rekommendationen som vi hade i första behandlingen. De flesta av parlamentets ändringsförslag har antagits, antingen ordagrant eller andan i dem. Vi har nu en rekommendation som gör det klart att definitionen av funktionshindrade kommer att vara upp till varje medlemsstats bestämmelser. Det rekommenderar emellertid också en bredare definition än tidigare, så att även folk vars funktionshinder kan leda till minskad rörlighet.
För det andra så tillåter det att det nya europeiska tillståndet används vid sidan om redan befintliga tillstånd under en övergångsperiod. Detta är viktigt för de grupper av personer med funktionshinder i medlemsstaterna som har kämpat hårt för att deras befintliga tillstånd skall erkännas, och även för lokala myndigheter och andra organ som kanske ådrar sig kostnader i det första fallet om det hade ändrats för snabbt.
Rekommendationen säger också att informationen om villkor för användning i de olika medlemsstaterna skall tillhandahållas vid utfärdande av parkeringstillståndet. Jag tror att detta är viktigt. Mest viktigt är att den gemensamma ståndpunkten har tagit upp våra föreslagna ändringar vad gäller tillståndets storlek. De har tagit bort fordonets registreringsnummer som ursprungligen fanns med, så att tillståndet nu hänför sig till en person och inte endast till ett fordon. Dessutom har de tagit bort adress och födelsedatum från baksidan av tillståndet. Detta föreslogs både av parlamentet självt och av olika organisationer för funktionshindrade av mycket uppenbara säkerhetsskäl.
Mina erfarenheter från den här kammaren är att den gemensamma ståndpunkten från rådet inte alltid är bättre än det ursprungliga förslaget. I det här fallet är det det. Det fick enhälligt stöd i utskottet för transport och turism. Det faktum att det är en rekommendation och inte ett direktiv ger det naturligtvis en svagare rättslig grund. Jag tror emellertid inte att detta, när det gäller ett beslut av det här slaget, skulle hindra ett snabbt genomförande. Jag ser detta som ett litet men viktigt steg mot ett erkännande på Europeiska unionens nivå av funktionshindrades lika rättigheter. Jag ser fram mot dess viktiga genomförande i de olika medlemsstaterna, i enlighet med detaljerna som lagts fast i direktivet, och för möjligheterna för funktionshindrade att använda deras tillstånd av standardmodell i de andra länderna över hela Europeiska unionen.

Schmidbauer
Herr ordförande, herr kommissionär! Till att börja med vill jag tacka kollegan Megahy för hans utmärkta arbete, ty vi ser ju inte ofta det resultatet, att rådet accepterar nästan alla parlamentets ändringsförslag - åtminstone innehållsmässigt. Det är väl ett tecken på att man har gjort ett bra arbete.
I gengäld kan vi nu rösta för rådets gemensamma ståndpunkt i den andra behandlingen, och får då förhoppningsvis äntligen det europeiska parkeringstillstånd för funktionshindrade, som man utlovat i 20 år. Rådet har i sitt yttrande accepterat att tillståndet kan användas oberoende av fordon, alltså hänföra sig till person och inte till fordon, att underskriften av säkerhetsskäl inte skall synas på tillståndet och att man, när man lämnar ut tillståndet, också skall lämna uppgift om användningen. Rådet föreslår också att det europeiska tillståndet skall kunna användas jämsides med de nationella tillstånden; det är meningsfullt åtminstone i övergångsskedet.
Vi kommer denna vecka också att diskutera rapporten från högnivågruppen om fri rörlighet för personer. För medborgare med funktionshinder är fri rörlighet i grund och botten bara en dröm. Verkligheten medför mycket större problem för dem, och de råkar ut för ett mycket större antal hinder än de s.k. vanliga medborgarna. Kanske kan detta europeiska tillstånd göra det möjligt att undanröja de första små hindren.
I mitt tal i december 1996 under den första behandlingen av betänkandet anmärkte jag på att detta tillstånd egentligen är ett bedrägeri, och det måste jag i dag återigen bekräfta. Ty det har lämnats öppet för de enskilda länderna om de vill införa det, och det gäller alltid bara enligt de rådande föreskrifterna i landet i fråga, och dessa är inte harmoniserade. Trots detta är tillståndet ett första steg i rätt riktning, och jag hoppas att det kommer att vara till fördel för alla.

Koch
Herr ordförande, mina damer och herrar! Bara för några dagar sedan genomförde jag en kongress på temat " Så att funktionshindrade människor skall få plats i vår mitt" . Det var intressant att se hur stor betydelse man tillmätte den faktiska nackdelen för personer med funktionshinder, vid resor inom EU, att det inte finns något europeiskt parkeringstillstånd. Frågan om ökad rörlighet med hjälp av allt bättre tekniska åtgärder å ena sidan, och en viss osäkerhet när det gäller rättigheter och skyldigheter i gatutrafiken inom EU å andra sidan, blev snart en central fråga i samtalen. De drabbade uttryckte sin oro inför en överdriven reglering, men undrade också huruvida deras önskemål och förhoppningar, som jag lägger fram som deras man i Bryssel, över huvud taget syns och hörs på europeisk nivå.
Jag rekommenderar att man oinskränkt röstar för den nu föreliggande gemensamma ståndpunkten. De ändringsförslag från parlamentet som jag ansåg viktiga vid den första behandlingen har tagits med ordagrant eller innehållsmässigt. Av särskild vikt är därvid enligt min åsikt: För det första beslutet om en personrelaterad och mot en fordonsrelaterad lösning; för det andra det särskilda hänsynstagandet till säkerhetsaspekter för skydd av personliga data för innehavaren, och för det tredje det faktum att våra krav på subsidiaritet, närhet till medborgaren och insyn utgör en reell grundval genom att å ena sidan gemenskapsmodellen kan tillämpas som tillägg till existerande regionalt eller nationellt giltiga tillstånd, och att å andra sidan denna nya modell lämnas ut med informationsplikt om villkoren för användning av parkeringstillståndet i de enskilda medlemsländerna. Förutsättningarna för att få ett sådant parkeringstillstånd harmoniseras tyvärr inte i rekommendationen.
Just därför att jag kommer från den stad som blir europeisk kulturhuvudstad 1999, nämligen Weimar, rekommenderar jag medlemsstaterna att snabbt genomföra detta direktiv, så att platsen i vår mitt också snart blir faktiskt tillgänglig för människor med funktionshinder.

Van Dijk
Herr ordförande! Det hade varit hedrande för Europeiska unionen om det hade tagit mindre än 20 år att fatta ett beslut om ett parkeringstillstånd för funktionshindrade. Och då talar vi ändå inte om en lagstiftning som föreskriver något, utan om en rekommendation. Herr ordförande, det är mycket viktigt för Europeiska unionen att vanliga människor som har att kämpa med allehanda problem kan känna förtroende för denna union. Vi måste verkligen ställa oss frågan, om det stannar vid denna rekommendation och om det inte kommer att leda till harmonisering av detta parkeringstillstånd, om det kommer att främja EU: s trovärdighet. Jag tycker egentligen att det är obegripligt att medlemsstaterna inte har varit i stånd att tillsammans med parlamentet och kommissionen lösa denna simpla och enkla fråga om harmonisering av parkeringstillstånd för handikappade på ett snabbt och bra sätt. Det tycker jag rent ut sagt är skandalöst. Jag hoppas att detta tillstånd kommer, och naturligtvis röstar min grupp för Megahys betänkande.

Camisón Asensio
Herr ordförande! Jag är helt överens med föredraganden om att detta är ett viktigt ämne, just genom den sociala genomslagskraften hos förslaget som läggs fram för oss här i dag. Av den anledningen är jag också nöjd med att rådet, i sin gemensamma ståndpunkt, tagit ställning, vilket är ovanligt, för den överväldigande majoriteten av ändringsförslagen från detta parlament, och särskilt de som säger att parkeringstillståndet bör vara kopplat till innehavaren och inte till det aktuella fordonet; eller ett annat som av säkerhetsskäl avlägsnar adress och födelsedatum.
Det är också mycket positivt att konstatera att man accepterar att definitionen av funktionshinder bör vidgas, att användningen bör vara likvärdig med andra parkeringstillstånd som redan används i vissa stater, eller att uppgifter om " villkor för användning" bör tillhandahållas i det ögonblick som det utfärdas.
Men vi beklagar också - som andra talare sagt -, trots detta förslags sociala genomslagskraft, det som föredraganden kallar rättslig svaghet. Detta betyder att det endast handlar om en rekommendation. Vi tycker att det hade förtjänat en mer betydande rättslig grundval, med tanke på - jag insisterar- dess sociala betydelse. Icke desto mindre stöder vi förslaget som lagts fram i denna kammare och vi gratulerar, givetvis, föredraganden.

Flynn
Herr ordförande! Först och främst så skulle jag vilja tacka Megahy och alla de som har bidragit till debatten. Som ledamöterna känner till så utfärdar alla medlemsstater speciella parkeringsmöjligheter för människor med begränsad rörlighetsförmåga som, genom sakernas tillstånd, nog är mer beroende av personlig individuell transport än kollektivtransporter. Rätten till dessa speciella parkeringsmöjligheter visas genom ett parkeringstillstånd för funktionshindrade inne i fordonet. Formgivningen och utförandet av den här sortens parkeringstillstånd varierar avsevärt mellan medlemsstaterna, och det kan ge upphov till problem när användarna av tillstånden befinner sig i en annan medlemsstat än där tillståndet utfärdades.
Kortens mångfald gör det svårt för dem som är ansvariga för att övervaka att parkeringsbestämmelserna efterlevs att veta om någon har rätt till speciella parkeringsmöjligheter eller inte. Mot bakgrund av detta åtog sig kommissionen i sitt sociala åtgärdsprogram på halvlång sikt att lägga fram ett utkast till rekommendation om medlemsstaternas ömsesidiga erkännande av parkeringstillstånd för personer med funktionshinder. I tillägg till det ömsesidiga erkännandet av de tillstånd som utfärdats av enskilda medlemsstater, föreslog kommissionen att det borde finnas ett standardiserat tillstånd av gemenskapsmodell, och detaljer om ett sådant standardtillstånd läggs fram i rekommendationen. Rekommendationen har behandlats av Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén och parlamentet. Vid er första behandling den 13 december 1996 föreslog kammaren flera ändringsförslag till kommissionens förslag. Kommissionen är glad över att anta de flesta av era förslag, och antog på mitt förslag den gemensamma ståndpunkten om rekommendationen den 18 december 1997. Sedan dess så har parlamentets utskottet för transport och turism vid dess sammanträde den 17 mars 1997 enhälligt antog antagandet av den gemensamma ståndpunkten. Jag skulle vilja tacka Europaparlamentet och i synnerhet föredraganden, Tom Megahy, för en sådan mycket positiv reaktion och för ert starka stöd för förslaget hela tiden.
Det slutgiltiga antagandet av rekommendationen av rådet kommer naturligtvis att försäkra att personer med funktionshinder kommer få tillgång till parkeringsmöjligheter när de kör omkring i Europa. Detta borde hjälpa till att underlätta för deras större rörelsefrihet, och därvid förbättra arbets-, shopping- och fritidsmöjligheter för åtminstone en del personer med funktionshinder. Det kanske är ett mycket litet steg, men jag tror att det är ett viktigt och betydande steg när det gäller att ta bort hinder för ett mer fullständigt deltagande i det europeiska samhället. Det har tagit lång tid, men nu kan åtminstone det här ärendet bero, och jag skulle vilja gratulera alla som har gjort det möjligt.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Färdskrivare vid vägtransporter
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation från utskottet för transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 3821/85 om färdskrivare vid vägtransporter och direktiv 88/599/EEG om tillämpningen av förordningarna (EEG) nr 3820/85 och 3821/85 (A4-0119/98) (föredragande: Wijsenbeek).

Wijsenbeek
Herr ordförande! Utskottet för transport och turism har skickat in mig i plenum som föredragande trots vissa brister. Jag vet, ibland är det svårt med det myckna resandet som vi måste företa och flygplanen eller tågen som inte finns, men det är minst sagt märkligt att det faktum att tre ledamöter, två från UPE och en från PSE, kom för sent medan omröstningen pågick förändrade majoriteten för detta betänkande. Det visar också att betänkandet således är mycket kontroversiellt och att det är möjligt att ha olika uppfattningar om det, vilket låg nära till hands.
Vad handlar det om? I själva verket handlar det rent av om en nyhet. I vilket fall har jag aldrig varit med om någonting sådant. Kommissionen hade lagt fram ett förslag som syftade till en förbättring av det befintliga kontrollinstrumentet, den klassiska färdskrivaren, med tillägg av en extra apparatur där ett förarkort anbringas.
Parlamentet ansåg därefter i den första behandlingen med största möjliga majoritet att även den fordonsinstallerade datorn, eller den digitala färdskrivaren, innebar en förbättring av det klassiska instrumentet och helt enkelt skall få användas i stället för detta klassiska instrument. Jag måste säga att jag tyckte det var ett mycket acceptabelt förslag. Jag tyckte att det var ett bra tillägg från parlamentets sida, och till och med kommissionen var med på detta.
Sedan föreskriver rådet i den gemensamma ståndpunkten att datorn uteslutande får användas i nya bilar. Rådet gjorde detta med fjorton röster för och en nedlagd. Sett för sig kan parlamentet gott och väl instämma med denna gemensamma ståndpunkt, det är teknik av modernaste slag som nu tillämpas. Ändå uppträder två problem i sammanhanget.
I första hand gäller det anpassningen och kontrollen i övriga AETR-länder som ännu inte är medlemmar eller kommer att bli medlemmar i EU. Om AETR har transportutskottet lagt fram ett ändringsförslag, och det skulle mycket väl kunna resultera i att vi ändå måste acceptera något av den gamla apparaten, men det kommer väl kommissionären strax att säga något om.
Det andra problemet beträffar modifieringen av befintliga fordon. Jag anser personligen att det är oacceptabelt att just de gamla lastbilarna som erfarenhetsmässigt oftare överträder kör- och vilotider för tid och evighet skall få köra vidare med den gamla apparaten som är känslig för bedrägerier. Och då säger många att problemet är över om fem eller sju år, men det är alltid dessa fem à sju år, och sedan återanvänds dessa lastbilar för det mesta, vilket ofta sker i vissa medlemsstater kring Medelhavet.
Nu kommer jag för ett ögonblick tillbaka till det som är bristfälligt i mitt förslag. I de första tre ändringsförslagen samt i Langenhagens ändringsförslag, 19-22, förkommer 1 A-förslaget och hänvisningen till den tillhörande bilagan; de har inte tagits upp i övrigt, vilket också gäller för bilagan. Det är självklart att jag överlåter till ledamöternas klokhet att avgöra om man skall acceptera Langenhagens förslag, men i vilket fall som helst kommer jag själv som föredragande att begära ordet efter omröstningen om förslagen 2 och 4 och ange hur den logiska ordningsföljden då bör vara under omröstningens vidare förlopp.
Jag skulle gärna vilja höra något av kommissionären om modifiering av befintliga fordon och AETR, men jag anser också att kommissionären i varje fall är skyldig oss några närmare besked om ursprunget och grunden till hela artikeln, nämligen en ny kör- och vilotidsbestämmelse. För nu talar vi bara om kontrollinstrumentet, och det måste i själva verket användas för att kontrollera kör- och vilotidsbestämmelsen som måste förändras. Kommissionen funderar just nu på detta, men jag tror att dessa två måste gå hand i hand.
Jag kommer nu till mina slutsatser. Vi är överraskade, och inte ens oangenämt, av den framåtsträvande gemensamma ståndpunkten. Vi måste nu se om vi skall fortsätta att överväga båda möjligheterna 1 A och 1 B eller om vi som parlament uteslutande skall fortsätta med 1 B. Men vad som än händer: transporterna kommer i vilket fall som helst att genom detta förslag bli och måste bli säkrare och socialare oavsett på vilket sätt det sker.
Till sist vill jag bara tacka kommissionären hjärtligt för dess medverkan, men i synnerhet dem vid GD VII som hjälpt mig, som den enkla jurist jag är, att behärska detta svåra tekniska material.

Castricum
Herr ordförande! Nu när kollega Wijsenbeek på ett så utmärkt sätt har skildrat den tekniska bakgrunden kan jag begränsa mig till en mer politisk reflexion. Det förefaller vara så enkelt. Lastbilar som överstiger en viss vikt och bussar med ett visst antal sittplatser måste sedan många år tillbaka vara utrustade med en apparat som registrerar kör- och vilotiderna. Det handlar om en utmärkt teknisk produkt som under de senaste decennierna genomgått ständiga förbättringar av skickliga människor, i alla fall uppfattar de sig själva som skickliga företagare. Chaufförer, för övrigt inget ont sagt om de goda - vill jag uttryckligen tillägga -, besegrar ibland tekniken bokstavligen. En statsmakt som tar sig själv på allvar försöker att göra något åt detta. Det förefaller enkelt, men som ni förstår, med så många personer och så många viljor blir det en röra som är svår att reda ut.
Föredragande Wijsenbeek har mer eller mindre angivit färdriktningen mot den digitala tidsåldern. Det är han värd all hyllning för. 14 medlemsstater kunde därefter välja en entydig utveckling, kommissionären och utskottet för transport har anslutit sig till detta, även om vi måste avvakta omröstningen för att se om detta också sker under detta plenarsammanträde. Men kollega Wijsenbeek har redan sagt något om detta.
Herr ordförande! Frankfurter Allgemeine Zeitung skrev förra månaden nostalgiskt om den gamla hederliga diagramskivan som kommer att ersättas av ett digitalt system år 2000 och noterar också att den tyska industrin står redo för detta. Kinsel har nyligen föreslagit en 1 B-lösning i första hand. Om det är nödvändigt, så stod det i samma artikel, finns det fortfarande möjlighet att plocka fram 1 A-lösningen.
Mot den bakgrunden är det också betryggande att tekniken för den digitala färdskrivaren inte längre är något problem. Det framgår inte bara av den artikeln, utan jag säger det också eftersom jag utgår ifrån att kommissionen och rådet är kloka kolleger, omgivna av mycket stor sakkunskap, som på den punkten naturligtvis inte kan tillåta sig några misstag vad beträffar den tekniska genomförbarheten hos det förslag föreligger. När jag sagt allt detta får jag inte heller glömma bort att det även i vår krets förekommer tvivel om det val som gjorts, i synnerhet på de punkter som föredraganden nyss nämnde. Jag hoppas verkligen att erfarenheten kommer att undanröja dessa under de kommande åren. Det breda stöd som verkar finnas för övergången till den digitala tidsåldern kommer nu inte längre att behöva sättas på spel.
Herr ordförande! Långt före den tidpunkt då den nya digitala färdskrivaren skall och kan introduceras kommer vi att få ta itu med närmare förslag beträffande en effektiv och mer harmoniserad kontroll. Före det senaste nederländska ordförandeskapet kartlades tillämpningen av reglerna inom EU av det nederländska kontrollorganet, Rijksverkeersinspectie (Rikstrafikinspektionen). Det som vi redan kände till från de ofta kraftigt försenade kommissionsrapporterna bekräftades nu. På papperet är reglerna lika, men mer än så är det inte heller. Man inser inte tillräckligt hur mycket detta urholkar idén om den inre marknadens Europa. Ärliga företagare och regelrespekterande chaufförer kan dagligen känna sig kränkta, även av myndigheter som är oförmögna eller inte har viljan att skilja agnarna från vetet.
Herr ordförande! Under rådsammanträdet där den gemensamma ståndpunkten antogs begärde rådet att kommissionen skulle lägga fram en rapport, om så behövs åtföljd av lämpliga förslag, om ändamålsenligheten och enhetligheten i de kontroller som medlemsstaterna genomför. Detta " om så behövs" var för min del inte nödvändigt. Jag utgår därför från att kommissionen snabbt kommer med förslag. För att uttrycka det starkare, frågan är i hög grad vad det är för nytta med en ny färdskrivare när allt som rör tillämpningsförfarandet kommer att förbli vid det gamla.

Langenhagen
Herr ordförande! Vad är det som ligger bakom? Kommissionen lade 1994, alltså för fyra år sedan, fram ett förslag, som i ökad utsträckning tar hänsyn till vägtrafiksäkerhet i allmänhet och föreskrifter om arbetsförhållanden för långtradarchaufförer i synnerhet, nämligen genom att införa en ny färdskrivare, eftersom den hittillsvarande anses vara alltför lätt att manipulera. Egentligen är det mycket enkelt. Alla drabbade, vare sig det är förare, fackföreningar, transportföretag eller de jag har frågat som är inblandade i vägtrafiken, är för en förbättring. Denna förbättring hade kommissionen också lagt fram för oss i sitt mycket kloka förslag från juli 1994, men då ville parlamentet ha mer. I den första behandlingen sommaren 1995 röstade parlamentet inte bara för en utrustning, som skulle vara mindre lätt att manipulera, utan också för utvecklingen av en svart superlåda med omfattande infrastruktur hos företagen och kontrollmyndigheterna.
En global förvaltning av fordonsbeståndet skulle inte längre vara blott en vision. Två år senare - först 1997 - lade sedan rådet fram sin gemensamma ståndpunkt. Denna är i många avseenden otillfredsställande. Jag frågar er och rådet, hur det kommer sig att rådet i slutändan bara har röstat om den svarta superlådan och inte samtidigt också om vår av parlamentet föreslagna tillräckliga, kostnadseffektiva, solida, genomförbara och acceptabla lösning. Vem är det som här har sopat någonting under mattan, och varför?
När jag hörde talas om rådets beslut trodde jag att jag drömde, och jag hoppas fortfarande att allt bara är ett misstag och att man i morgon inte heller kommer att förstå detta i parlamentet. Jag är för en modern, teknologiskt baserad trafiksäkerhet, men alla företagare på vår fria marknad skall själva få bestämma om de vill ha en superlåda eller den lika attraktiva s.k. förbättrade lösningen.
Företagaren vet dock när allt kommer omkring själv bäst, hur höga kostnader han kan tilltro sig själv och sitt företag. Om rådets gemensamma ståndpunkt blir verklighet i morgon, kommer den hittillsvarande manipulerbara färdskrivaren och den nya superlådan, som hittills inte är klart definierad och inte heller granskad med tanke på sin lagliga kraft, då kommer alltså den gamla och den nya apparaten att existera sida vid sida i tio års tid och ännu längre. Dessa båda har ingenting gemensamt. Tvärtom lockar de till att föraren kan byta mellan det gamla fordonet och det nya, eftersom han vet, att de båda kontrollapparaterna inte är kompatibla, och att han inte kan stämmas på grund av icke iakttagna kör- och vilotider.
Om rådet med 14 röster mot en har uttalat sig mot den förnuftigaste lösningen, och för superlådan, så betyder det att man inte önskar någon ökad kontroll och därigenom inte heller någon förbättrad vägtrafiksäkerhet. Eller hur ser ni på det, mina damer och herrar? Jag hoppas att vår omröstning i morgon inte blir till en mardröm, och att vi kommer att rösta som under den första behandlingen, ty jag anser liksom ni, herr Wijsenbeek, att den riktiga lösningen är 1 A och 1 B.

Santini
Herr ordförande! Jag trodde att jag var den enda som sjöng falskt, men kollegan Langenhagen förekom mig genom att, vid sidan av denna stimulerande teknologiska nymodighet, även introducera ett visst mått av försiktighet. På samma sätt som med andra uppfinningar har även denna ekonomiska implikationer. Därför försiktigheten. Det finns faktiskt en risk i det här fallet att man favoriserar den ena parten, dvs. tillverkarna av den nya utrustningen, och att man i stället oroar motparten, dvs. de som skall köpa utrustningen utan att ännu ha några garantier, inte bara när det gäller funktionen, utan när det gäller trovärdigheten för de kontroller som måste utföras på apparaterna.
Speditörerna, och inte bara de italienska, har redan uttryckt sin oro över att behöva göra en investering som skulle kunna bli en ren förlustaffär, eftersom den måste göras om igen inom kort. Vi motsätter oss inte - jag personligen och min grupp - att man inför apparaten 1 B, men vi begär att man inför den gradvis, också eftersom inte alla är helt överens om resultaten av de prov som hittills har genomförts. Därför har vi följande förslag: det skulle kanske vara bättre att ge, i första hand medlemsstaterna, men också de olika speditörerna, en viss övergångsperiod, dvs. ett fritt val huruvida de skall införa de nya apparaterna eller om de skall bibehålla utrustningen 1 A, men med tillägget av en digital läsare, åtminstone under en viss period.
Det verkar som om kostnaderna för båda alternativen är mer eller mindre likartade, men det första alternativet, dvs. att ansluta en digital läsare till det gamla systemet, skulle för tillfället innebära större trygghet, i avvaktan på att apparaten 1 B officiellt godkänns.
Detta skulle - helt riktigt - kunna göra kontrollerna mer komplicerade, dvs. försvåra arbetet för dem som längs vägarna skall kontrollera inte bara att apparaterna fungerar, utan att de som använder dem är ärliga. I det här fallet måste man däremot, till skillnad från vad som hävdades i ett tidigare inlägg i samband med turismen, försvara subsidiaritetsprincipen. Den måste till och med strykas under eftersom det i det här fallet även rör sig om att visa omdöme.
I en fråga som är så här känslig och som, jag upprepar, skulle kunna påverka en sektor som redan tyngs svårt av andra faktorer, typ ökade vägavgifter, bör man låta dem som betalar denna reform bestämma själva.

Van Dam
Herr ordförande! Sakkunniga anser att ett av de allvarligaste problemen inom transportsektorn är att föreskrifterna inte efterlevs. Jag delar uppfattningen att detta problem inte i första hand förorsakas av en bristfällig kontrollapparat, färdskrivaren. Jag anser att huvudorsaken är att övervakningsinstanserna inte fungerar ordentligt. Dessutom är lagstiftningen beträffande körtider inte tillräckligt samordnad med kännetecknen för vägtransporter och det provocerar till överträdelser.
Jag anser trots detta i likhet med rådet att färdskrivaren måste ersättas som kontrollinstrument av en fordonsinstallerad dator eller svart låda. Färdskrivarens teknik är föråldrad. Instrumentet är känsligt för bedrägerier och kan i motsats till datorn inte användas för att förbättra företagsadministrationen. När dessutom priset för datorn är jämförbart med färdskrivarens pris med eller utan smartcard , då ligger valet av datorn nära till hands.
Nu när rådet också har valt detta vill jag inte hålla fast vid parlamentets ursprungliga val som i första behandlingen var att överlåta åt transportföretagen att välja mellan en förbättrad färdskrivare eller en fordonsinstallerad dator. Att låta tre system existera sida vid sida, färdskrivare, förbättrad färdskrivare och dator, leder bara till att kontrollen försvåras.
Jag beklagar att rådet inte har beslutat om modifiering av befintliga fordon. När en ny apparat införs är det oundvikligt att den gamla och den nya kommer att användas sida vid sida under en tid. Men rådet borde ha satt upp en deadline för användandet av färdskrivaren. Nu kommer vi under ytterligare en lång tid att konfronteras med färdskrivarskivor i gamla lastbilar som inom kort knappast kan läsas av någon längre, och enligt föredraganden är det framför allt de gamla lastbilarna som överträder kör- och vilotiderna. Ett ändringsförslag författat av mig om att efter några år göra datorn obligatorisk fick dock otillräckligt stöd i transportutskottet. Jag ser hellre att det inte blir någon modifiering alls än en modifiering som innebär en uppvärdering av den gamla färdskrivaren. När rådet nu anno 1998 med stor majoritet väljer en fordonsinstallerad dator förefaller det mig löjligt att under nästa århundrade utrusta gamla lastbilar med en teknologi som redan nu är föråldrad.

Lüttge
Herr ordförande! Vem tror egentligen fortfarande i detta parlament, att de även av kollegan van Dam uttalade kraven - efter förbättring och harmonisering av kör- och vilotiderna och förbättring av kontrollsystemet, skall kunna genomföras? Jag har tillhört detta parlament sedan 1989, och detta krav har ställts om och om igen ända sedan dess. Vi vet att man genomför kontroll på helt olika vis i Europeiska unionen. Jag kan säkerligen bedöma det mycket bra ur tyskt perspektiv. Eftersom det inte fungerar och inte kommer att fungera, måste vi införa ett förbättrat kontrollsystem för fordonen.
Det digitala systemet är ett riktigt steg, men det får inte införas utan att man samtidigt utrustar begagnade fordon med personliga förarkort. Färdskrivaren måste rustas upp; vi har de tekniska möjligheterna till det. De tidsfrister som nämns här, nämligen fram till 2003 är alldeles för långa. Dessutom är begränsningen till de fordon, som tillåtits från och med 1996, fullkomligt absurd, eftersom vi mycket väl vet att man far omkring med 10 och 15 år gamla fordon, i synnerhet i länderna i Central- och Östeuropa, och dem kommer man fortfarande att åka med några år.
Jag måste också hänvisa till något annat, som just rör situationen i länderna i Central- och Östeuropa: Färdskrivaren infördes 1995. Jag tror att det nästan är att kräva för mycket, att man i ett steg nu föreskriver det digitala systemet, för att om fem år gå över till ett nytt kostnadseffektivt system. Där skulle en provisorisk lösning säkert vara mer acceptabel. Det uppstår följande paradox, eller det skulle kunna uppstå: Exempelvis skulle nya fordon, som från och med år 2000 utrustats med det digitala systemet, inte längre kunna köra in i länderna i Central- och Östeuropa, eftersom man där inte har någon lämplig avläsningsapparatur och polisen där inte är utrustad med erforderliga instrument. Man kan föreställa sig, vilken utveckling vi möjligen har framför oss!
Man har inte tagit chansen att komma fram till en omfattande uttömmande lösning, t.ex. med en provisorisk anordning, till bättre kontroll av kör- och vilotider, till införande och genomförande av bättre föreskrifter för arbetsförhållandena. Avslutningsvis, kollega Frits Castricum: Det är inte bara den tyska industrin som är beredd, utan vi vet att även företag i Storbritannien, Holland, Italien och Frankrike står beredda och har teknisk och teknologisk know-how!

Stenmarck
Herr ordförande! Låt mig få inleda med att rikta ett tack till föredraganden, Wijsenbeek, för det mångåriga arbete som han har lagt ned på denna fråga.
Frågan om färdskrivare går hand i hand med den olösta frågan om kör- och vilotider. I fråga om det sistnämnda väntar Europaparlamentet fortfarande på kommissionens förslag till vilka ändringar man anser vara nödvändiga. Det hade varit positivt om vi hade fått möjligheten att behandla dessa frågor i ett sammanhang.
Det är nödvändigt att ställa krav på fungerande utrustning i lastbilarna. Samtidigt är det också viktigt att den teknik och de system som man har investerat i, kanske i samtliga företag i ett land, också kan användas under deras livstid. Allt annat vore slöseri med resurser. Det vore direkt orimligt att kräva nysatsningar och nyinvesteringar i andra system för redan hårt belastade företag. Det är en helt annan sak att när nyinvesteringar skall göras, så skall detta ske i den bästa tillgängliga tekniken och med system som blir lika för samtliga medlemsländer.
Till det mer långsiktiga arbetet hör också lagstiftningen på detta område när det gäller de medlemskapsförhandlingar som nu skall påbörjas, men också i fråga om bilaterala förhandlingar med tredje land i Öst- och Centraleuropa. Det är i högsta grad eftersträvansvärt att vi så småningom får gemensamma regler både vad gäller kör- och vilotider och när det gäller tekniska system för färdskrivare. På en inre marknad och inom ett i praktiken gränslöst Europa samt sett i ett något längre tidsperspektiv blir detta nödvändigt.

D'Aboville
Herr ordförande! Förslaget som överlämnats till oss syftar till att införa en ny mätutrustning vid vägtransporter för att kontrollera förarnas kör- och vilotider, vilket föredraganden erinrade om. Vad är det man begär av denna nya mätutrustning? Man kräver att den skall vara fullständigt tillförlitlig, inte kunna förfalskas och vara tekniskt utvecklad så att den inte kan ifrågasättas under kommande år.
Det instrument som föreslås i bilaga 1 B motsvarar helt dessa krav. Det är en helt elektronisk utrustning vars digitala princip garanterar total säkerhet. Dessutom blir det möjligt att lagra information under en period av 365 dagar. Dessa uppgifter är mycket värdefulla för företagens förvaltning. Utrustningen accepteras därför enhälligt av såväl seriösa transportföretag som av ansvariga chaufförer.
Vissa förespråkar emellertid ett mellanting som kallas 1 A och som skulle bestå i att utrusta den nuvarande kontrollutrustningen, som alla vet att den är enkel att manipulera, med en enkel elektronisk låda, där ett av argumenten är att kostnaderna minskar.
Jag tror inte att de har rätt. Det är inte bara det att kostnaderna skulle bli desamma, vilket fastställts av den expertgrupp som letts av kommissionen, utan det skulle dessutom bara vara ett övergångssystem som på sikt skulle lämna plats åt en helt elektronisk enhet. Slutligen, och framför allt, skulle vi inte därmed uppnå vårt viktigaste mål i sammanhanget, nämligen att göra det omöjligt att förfalska uppgifterna, eftersom själva hjärtat i utrustningen, varvräknaren, skulle vara densamma som nu och den har inte tillräckliga garantier på den punkten.

Cornelissen
Herr ordförande! Under det förra sammanträdet uttalade sig parlamentet för att med kraft ta itu med otryggheten i trafiken. En del av de åtgärder vi föreslog är bättre efterlevnad av kör- och vilotiderna för lastbils- och busstransporter. För detta är det nödvändigt med bättre kontroll till vilken apparatur som är bedrägeribeständig kan vara till hjälp. Jag har sex mycket korta frågor till kommissionären.
För det första, är det sant att den digitala färdskrivaren, 1 B i akterna, i detta avseende är bättre än den förbättrade konventionella färdskrivaren 1 A? För det andra, är det sant att utvecklingen av båda färdskrivartyperna är sådan att det inte kommer att leda till försening om typ 1 B blir obligatorisk från och med 2000? För det tredje, vilken sanning ligger det i vissa kollegers uttalanden om att länderna i Centraleuropa verkligen är beredda att medverka till installationen av 1 A och inte 1 B? För det fjärde, vad anser kommissionären om att det inte finns någon bestämmelse beträffande befintliga fordon? Hur stor är risken att de ärliga åkarna inom kort kommer att få konkurrens av åkare som kör med gammal materiel utan förbättrad färdskrivare? För det femte anser jag att chansen att nu på kort sikt äntligen komma fram till ett beslut är störst om vi väljer 1 B, med beaktande av ministerrådets uppfattning. För det sjätte, nyckelfrågan till kommissionären, med hänvisning till kollega Langenhagens anförande, på vilket sätt kan man bäst tjäna trafiksäkerheten och försvarbart socialt beteende?
Till sist, vilket också har valts, resultatet står och faller med fullgod kontroll i alla medlemsstater.

McIntosh
Herr ordförande! Jag välkomnar Wijsenbeeks betänkande och gratulerar honom till det arbetet han har lagt ner. Jag välkomnar i synnerhet att det här förslaget - den gemensamma ståndpunkten - syftar till att förbättra genomförandet av bestämmelserna om färdskrivaren.
Vi är alla överens om att social lagstiftning som hänför sig till yrkesförares körtimmar missbrukas med det nuvarande systemet. Min oro är emellertid att det i den gemensamma ståndpunkten som har lagts fram för oss i dag finns för många om, men och kanske vad gäller 1 B. Jag tror att det vore synnerligen lämpligt att ta det säkra före det osäkra och fortsätta med 1 A och 1B i mellanperioden.
Till exempel är det inte säkert att den tekniska kommittén kommer att ha avslutat de tekniska specifikationerna för digitala färdskrivare i år. Vad jag förstår -om inte kommissionen kan säga emot mig i kväll - så kanske kommissionen måste begära en förskjutning av tidsfristen. Jag anser att kommissionen och rådet borde erkänna detta faktum som vi i parlamentet gör.
De tekniska kraven under 1 B är rigorösa. Registreringsutrustning i fordonen måste klara av att lagra ett års data av körtimmar och det personliga förarkortet måste klara av data från minst 28 dagar. Olyckligtvis så delar jag inte Castricums tillförsikt till att ministrarna kommer att ha rett ut det här i tid - dvs. frågan om tekniska specifikationer. Vi är alla överens om att det nuvarande systemet med färdskrivare har sina fel och brister vilka förhindrar ett effektivt genomförande av den gemenskapslagstiftning som för närvarande existerar för yrkesförares körtimmar. Den mest förnuftiga vägen framåt är emellertid att föreslå en övergångsperiod där 1 A och 1 B fortsätter parallellt till den nya teknologin - som vi alla är överens om borde vara säker och fri från manipuleringsmöjligheter - är på plats.
Jag hoppas verkligen att kommissionen och rådet kan acceptera det här förslaget.

Kinnock, Neil
Herr ordförande! Införandet av en ny generation färdskrivare är naturligtvis ett påtagligt bidrag till vägsäkerheten, vilket flera ledamöter har sagt under loppet av debatten. Det är ett påtagligt bidrag till bättre sociala villkor och uppenbarligen ett påtagligt bidrag till en mer rättvis konkurrens, både inom vägtransporten och mellan de olika slagen av vägtransport. Jag är extremt tacksam för denna kammares ihållande intresse och det fortsatta engagemang som särskilt föredraganden Wijsenbeek visat.
Kammaren kommer säkert ihåg att det här parlamentet ville att kommissionen skulle ändra sitt ursprungliga förslag, genom att lägga till möjligheten av att införa full digital utrustning, det s.k. 1 B-alternativet. Sedan den första behandlingen har studier om teknisk genomförbarhet genomförts, en hel del arbete har utförts, med alla sektorer inblandade, inklusive de tillämpande myndigheterna, arbetsmarknadens parter och näringen, med resultat att kommissionen och rådet nu är övertygande om att enbart ha 1 B-alternativet är rätt angreppssätt. Vi lever och vi lär, och vi är glada över att lära oss av de argument som parlamentet först och främst lade fram. Kammaren kommer inte att bli förvånad över att höra att vad mig anbelangar så slog de i vilket fall som helst in en ganska öppen dörr.
Kommissionen kommer därför inte att stödja de ändringsförslag som syftar till att återinföra 1 A-alternativet. Medan vi håller med om att det skulle vara bättre än den nuvarande färdskrivaren, så förblir den en hybridlösning som inte använder den bästa tillgängliga teknologin och ger inte samma fördelar som 1 B-alternativet vad gäller säkerhet och flexibilitet för användarna. Ändringsförslag 1, 2, 4och 19-22 antas därför inte.
Jag skulle vilja svara de ärade ledamöter som talade om utrustning efteråt genom att betona att ett bra kontrollsystem är mycket beroende av andelen av fordonen som är utrustad. Jag har därför följdriktigt argumenterat i rådet för någon slag av utrustning i efterhand som skulle ha uppnått rätt balans mellan genomdrivande och rimliga kostnader för operatörerna. Jag beklagar emellertid att en stor blockerande minoritet inte kunde acceptera en sådan kompromiss. Naturligtvis borde ingen debatt om detta emellertid rättfärdiga införandet av den nya färdskrivaren för nya fordon.
Därför borde, med tanke på att det finns en allmän åsikt om att frågan om utrustning i efterhand - hur kan jag uttrycka det här på ett artigt sätt - " inte är moget för beslut" , den bli kvar på rådets bord. Detta kommer åtminstone att göra det möjligt för kommissionen att återvända till frågan senare, vilket den med all säkerhet kommer att göra, möjligtvis på grundval av ett ändrat förslag. När det gäller retro-fitting, var vi tvungna att se till att vi inte lät det bästa bli det godas fiende och vi var tvungna att arbeta på grundval inte bara på vad vi helst skulle föredra, utan på grundval av vad vi skulle kunna uppnå. Jag hoppas att kammaren kommer att dela vår syn att det pragramatiskt sett var bättre att fortsätta på den grunden.
Ändringsförslag nr 3 avslås eftersom det redan i allt väsentligt täcks av den gemensamma deklaration som är bifogad till den gemensamma ståndpunkten, som anger att rådet och kommissionen kommer att ta steg för att anpassa AETR-överenskommelsen med hänsyn till den nya färdskrivaren.
Som svar till den ärade ledamoten om frågan om AETR, så har rådets och kommissionens rättstjänster klargjort att det inte finns någon anledning till att fordon i Europeiska unionen med en ny digital färdskrivare skulle möta svårigheter i AETR: s tredje land. Fordon som är utrustade med ett bättre instrument för genomförande borde accepteras med tanke på det faktum att de naturligtvis syftar till att följa samma regler som de existerande färdskrivarna. Vidare så kommer data från det nya systemet, dvs. utskrifterna, att bli mycket lättare att tolka än de som finns i dag. De kommer att använda samma diagram för att vissa samma information. Det borde vara mer än tillräckligt, särskilt när vi tänker på att om den nuvarande färdskrivaren inte fungerar så begär helt enkelt AETR en handskriven loggbok från förarna, vilket är sämre än ingenting.
Den verkliga utmaningen kommer att vara att be tredje land att införa det nya systemet för sina egna fordon. Det kanske kräver en övergångsperiod vilket har föreslagits under loppet av dagens debatt; både rådet och kommissionen har förbundit sig för att vidta alla lämpliga åtgärder för att uppnå detta. På den grundvalen så välkomnar jag den förklaring som bifogats den gemensamma ståndpunkten, och jag hoppas att den kommer att gå en bit mot att försäkra de ärade ledamöter som har uttryckt tvivel och oro över detta.
Jag skulle vilja svara på åtminstone en av Cornelissens övriga frågor, och det är om huruvida 1 B kommer att fungera. Svaret är absolut Ja, och det har testats och visats i arbetssituationer och under mycket stabila simuleringsövningar. Så han kan vara säker på det, men jag är glad över att han ställde frågan, tillsammans med många andra frågor.
Jag skulle vilja avsluta med att säga att jag är glad över att kunna informera kammaren om att jag kan acceptera ändringsförslag 5-17, vilket måste vara något av ett världsrekord! De klargör eller styrker operationella eller säkerhetsbestämmelser i den gemensamma ståndpunkten. Jag tackar utskottet för transport och turism, och föredraganden herr Wijsenbeek i synnerhet, för arbetet med det här förslaget som kommer att utgöra ett mycket viktigt bidrag till den vidare och välgörande utvecklingen, inte bara av gemensam transportpolitik, men för normer för rättvis konkurrens, trygghet, säkerhet, och ärlighet i verksamheten med vägtransporter i Europeiska unionen.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

System för social trygghet när anställda och egenföretagare flyttar inom gemenskapen
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0052/98) av Oomen-Ruijten för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om förslag till rådets förordning (EG) om ändring av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpning av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen, samt av förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71 (KOM(97)0378 - C4-0450/97-97/0201(CNS)).

Oomen-Ruijten
Herr ordförande! Den årliga rapporten och även en debatt om förordning 1408/71, samordning av social trygghet för anställda, egenföretagare och deras familjemedlemmar som flyttar inom gemenskapen, skäms jag egentligen för. Som föredragande, men ännu mer som en vald parlamentariker som bor i en gränstrakt, känner jag till de problem som drabbar många som bor på ena sidan gränsen och arbetar på den andra. Problem som för övrigt bara blir större när man slutar att arbeta, om man nu är tvingad till det på grund av sjukdom eller kanske till och med på grund av en fröjdefull pension. Herr ordförande, man berättar det inte längre för mig hemma. Med rätta konstaterar man att Europa byggs ut, vi får en euro, utmärkt. Men hur går det nu med lösningen av mina vardagsproblem? Jag konstaterar att den tilltagande finansieringen med skattemedel av den sociala trygghetsregleringen i förordningen, som endast samordnar den sociala tryggheten, ibland medför en fördel för pendlande anställda, men mestadels innebär nackdelar för många. I den årliga rapporten som vi utger gör jag då återigen ett försök att förslå några ändringar. Det kommer jag till nu.
Herr ordförande! Enligt det nuvarande rättsliga läget är förordningen inte tillämplig för de EU-undersåtar som inte är yrkesverksamma och som inte är medlemmar i en familj där någon arbetar. Även de särskilda systemen för tjänstemän faller utanför tillämpningsområdet. Dessutom är inte heller undersåtar från tredje land, som lagligt vistas i en medlemsstat och i vilket fall som helst fullgör skyldigheterna i den sociala tryggheten och skattelagstiftningen, inbegripna de under 1408. Beträffande medborgare från tredje land pågår nu en diskussion i rådet. Vad gäller tjänstemännen skulle jag nu vilja veta av kommissionen: hur ligger det exakt till för närvarande? Vi har redan talat om ert förslag från 1991. Herr ordförande, i detta betänkande blir den frågan besvarad. I detta betänkande kräver jag explicit en ändring rörande utvidgningen av 1408 för studenter och andra personer som åtnjuter uppehållsrätt inom EU, men som, om man åtminstone förfogar över tillräckliga medel till uppehället, ändå inte faller under samordningen med alla problem som det för med sig. Ändringsförslagen 1 och 2.
Herr ordförande! Det är egentligen en evighetshistoria där jag som föredragande, men många kolleger med mig, ännu inte har blivit hörsammade. Det handlar här om en gränsarbetares rätt att kunna utnyttja gränsöverskridande medicinsk vård för vederbörande men där beroende familjemedlemmar fortfarande är undantagna. Jag föreslår att låta pensionerade och de som är beroende av dem behålla denna valrättighet. Vad beträffar ändringsförslagen 3 och 4, som försöker att tacka detta problem, skulle jag vilja ha klart besked av kommissionen varför förslaget till direktiv som man tidigare lovat oss fortfarande inte har formulerats klart och tydligt.
Herr ordförande! Jag konstaterar - jag har gjort det många gånger tidigare - att samarbetet med kommissionens tjänstemän är mycket bra. Även den förståelse som era tjänstemän, herr kommissionär, visar för de frågor som de berörda och deras organisationer har är verkligen utmärkt. Europaparlamentet och kommissionen är i fråga om den tekniska akten 1408 för det mesta överens. Alla förslag ligger dock blockerade hos rådet. Jag frågar därför: skulle kommissionären möjligen kunna ordna fram en lista åt oss över vilken medlemsstat det är som blockerar exakt vilket direktiv och varför. Jag tror att en sådan översikt kan komma till nytta i olika valkampanjer.
Herr ordförande! Jag har som avslutning ytterligare ett par kommentarer. Föredraganden för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, Wolfgang Ullmann, - tack till honom - konstaterar att medbeslutandet som genom Amsterdamfördraget är tillämpligt på denna förordning inte kommer att medföra något riktigt framsteg eftersom besluten i rådet ju måste vara enhälliga. Herr ordförande, jag är mer optimistisk, det är kanske min läggning. Det måste någon gång bli slut på detta hemlighetsmakeri i det inre rummet, och vi skall som Europaparlament med mänsklig makt se till att man inte längre kan gömma sig i skyttevärnen utan att anföra sakskäl till varför man är mot en bestämmelse om förtida utträde, mot utvidgning av rätten till trygghet i sysselsättningslandet och bestämmelser för att behålla arbetslöshetsunderstöd för arbetande studenter, pensionerade och tjänstemän. Herr ordförande, om Svarte Petter står att finna någon annanstans måste vi leta tillsammans, men jag förväntar mig då också att Europeiska kommissionen mycket klart skall ange, även inför parlamentet, varför något har blockerats och även leta efter möjliga lösningar tillsammans med parlamentet.

Weiler
Herr ordförande, kära kolleger! Till att börja med tack så mycket, fru Oomen-Ruijten, ni har ju här redan flera gånger tagit ställning till denna fråga, förordning 1408. Jag tackar er också för er envishet och uthållighet här. Ni vet ju att den socialistiska gruppen - och, tror jag, hela parlamentet - stöder er i den frågan. De tekniska ändringarna i föreliggande direktiv är i princip alla riktiga och skulle ha genomförts för länge sedan. Tyvärr var även kommissionen åter en gång något försagd. Därför har vi stött några ändringsförslag från er. Jag tror att dessa också var nödvändiga för att ge en signal till särskilda grupper, såsom studenter, pensionärer eller arbetslösa, och att visa att vi tar den fria rörligheten på allvar.
Rätten till fri rörlighet förankrades redan i Romfördraget. Men det är alltid överraskande att fastslå, vilka hinder och barriärer medlemsstaterna bygger upp mot den, och hur tveksamt de genomför den lika behandlingen på det sociala området. En rad kommissionsförslag och yttranden från parlamentet slumrar hos rådet. De genomförs inte, eftersom väl den politiska viljan saknas. Jag välkomnar ert krav, fru Oomen-Ruijten, att vi någon gång skall få en överblick över vilka medlemsstater som här utövar en så stark blockering. Det välkomnar jag, vilka missdådarna än visar sig vara!
Också kommissionen är på en del punkter något för maklig och försiktig. Det visar också det nya åtgärdsprogrammet om den fria rörligheten, som inte försvarar den sociala tryggheten med samma engagemang som den fria rörligheten för kapital, varor och tjänster. Det är vårt mål som parlament, som ledamöter, att garantera arbetstagarnas rätt till fri rörlighet, undanröja diskriminering och dessutom förbereda och genomföra ett modigt steg framåt mot en ytterligare integration, och inte vänta, som så ofta har skett, tills EG-domstolen har tagit ett steg framåt. Jag tror att det för parlamentsledamöterna är ett fattigdomsbevis när EG-domstolen eller de nationella domstolarna måste leda oss framåt inom ramen för den europeiska integrationen. Det är en politisk uppgift, och egentligen ingen uppgift för rättsskipningen.
Jag hoppas att vi med denna förordning kommer lite närmare de mål som jag just har nämnt. Men jag hoppas också att vi äntligen kan registrera en framgång, att en ändring av en förordning, som kommissionen lagt fram, som vi i parlamentet enhälligt har godkänt, sedan också kommer att genomföras av ministerrådet. Om så är fallet, då är jag säker på att också en del av skepsisen hos arbetstagarna och medborgarna i Europa kommer att undanröjas.

Imaz San Miguel
Herr ordförande! Först och främst vill jag tacka Oomen-Ruijten för hennes fantastiska betänkande i vilket hon, ännu en gång, försvarar de rörliga arbetstagarnas rättigheter, inklusive gränsarbetarnas, inför denna kammare. För det kommer inte att existera ett verkligt Europa tills vi undanröjer de praktiska hinder som drabbar dem som varje morgon måste korsa en gräns för att jobba i en annan medlemsstat.
Betänkandet godkänner de tekniska ändringar som kommissionen föreslagit för att uppdatera de regler som har att göra med samordnandet av socialförsäkringsreglerna för de rörliga arbetstagarna men, förutom dessa tekniska anpassningar, presenterar Oomen-Ruijten ändringsförslag som har en mer politisk karaktär; främst de i vilka det begärs konkreta åtgärder för att åtgärda de brister som finns i den gränsöverskridande sjukvården.
Kommissionen bör presentera ett seriöst förslag i den riktningen och i det ta upp det som parlamentet kommer att godkänna i detta betänkandes ändringsförslag. Det handlar främst om att gränsarbetarna, deras familjemedlemmar eller efterlevande kan åtnjuta sjukvård i den stat där de är bosatta i samma utsträckning som i de stater där de arbetar. Dessutom bör denna rättighet inkludera gränsarbetare som är arbetslösa eller pensionerade, alltid grundat på deras yrkesverksamhet i det land där de arbetar, för att det är det enda sättet att skapa ett olikt men enat Europa, i vilket gränserna inte innebär krympande rättigheter för dess medborgare.

Garosci
Herr ordförande! I enlighet med gällande praxis ber oss i dag kommissionen bedöma uppdateringen av förordningarna om tillämpning av systemen för social trygghet när anställda flyttar från en medlemsstat till en annan inom gemenskapen. Det har gått 25 år sedan förordningen skrevs och under detta kvartssekel har det inom detta område skett närmast en revolution. Vi hoppas naturligtvis alla att vi skall få uppleva att de europeiska arbetarna kan flytta sig fritt mellan de olika medlemsstaterna, som de gör i sina egna länder, och bibehålla och kanske till och med förstärka sina sociala rättigheter.
Vi håller med andra ord med föredraganden, och vi gratulerar henne till ett gott arbete, när hon kräver ett bättre skydd för de anställda och deras familjer när de flyttar. Vi stöder därför de båda ändringsförslag som har begärts förutom de som redan har presenterats av kommissionen, framför allt vad gäller utbetalning av sjuk- och föräldrapenningar.
Den första nödvändiga ändringen är att låta studenterna ingå i gruppen av förmånstagare när det gäller socialförsäkringen.
Den andra ändringen gäller såväl de gränsöverskridande arbetarna och deras rätt till en pension som grundas på reglerna i den medlemsstat där de har arbetat, som deras familjers och arvingars sociala rättigheter.
Vår uppgift är, avslutningsvis, att se till att den fria rörligheten fungerar och att de sociala rättigheterna respekteras.
De gränsöverskridande arbetarna och studenterna representerar framtiden när det gäller gemenskapens gemensamma arbetsmarknad, det som vi allt oftare kallar den inre marknaden.

Boogerd-Quaak
Herr ordförande, herr kommissionär! Varje år håller vi i parlamentet en debatt om tekniska ändringar i förordning 1408/71. Det är bra att vi gör det, men jag tror att dessa debatter framför allt fyller en funktion då det gäller att tydliggöra ett antal djupare problempunkter som inte längre går att lösa enbart med tekniska ändringar och lagstiftning. Jag tackar därför föredraganden som har lagt fram ett antal ändringsförslag vilka möjliggör diskussionen om grundläggande problem i fråga om gränsöverskridande social trygghet. Ändå tror jag att rådet återigen inte kommer att ta över dessa ändringsförslag. Det är det som egentligen är stötestenen i denna debatt. Vi som ledamöter av Europaparlamentet blir kontinuerligt ställda till svars för dessa problem, men det är framför allt medlemsstaterna som skulle kunna göra mycket, även bilateralt.
I detta sammanhang skulle jag vilja säga något om gränsöverskridande vård. Jag stöder Oomen-Ruijtens ändringsförslag 3 om att ge gränsarbetare möjlighet att få medicinsk vård även på den andra berörda statens territorium. Detsamma gäller för ändringsförslag 4 där rätten till medicinsk vård garanteras i den medlemsstat där pensionerade har arbetat. Detta gäller då återigen för pensionerade. Problemet med egenföretagare som har arbetat mycket i andra länder är fortfarande inte löst.
Medlemsstaterna i Europeiska unionen är fortfarande alltför starkt inriktade på regionala vårdområden som bestäms på grundval av nationella kriterier. Förändringar är dock oundvikliga vid utvecklandet av en inre marknad. Vårdområden behöver inte per definition upphöra vid landgränser. Låt mig ta min egen region som exempel. Jag bor i Zeeland, det området skärs av av en stor flod, och inrättningarna i Belgien är mycket närmare än i Nederländerna. Jag anser således att man måste kunna söka efter lösningar, exempelvis inom de redan befintliga euroregion-sammanhangen. Jag tror att kommissionären skulle kunna placera även den punkten högt på ministerrådets dagordning.
I denna tid, när teknologisk förnyelse går hand i hand med ökad rörlighet och där avstånd spelar en allt mindre roll, måste vi ha det politiska modet och djärvheten att också se gränsöverskridande samarbete på vårdområdet som en chans och inte som ett hot. Eurons ankomst kommer att snabba på denna process genom att priserna i medlemsstaterna lättare kommer att kunna jämföras; de olika medlemsstaterna måste erbjuda mer utrymme för gränsöverskridande vård. Till detta hör också anskaffning av mediciner i utlandet.
Att jag inte står ensam i detta ärende framgår av mina kollegers bidrag, men också av det som kommit fram i domstolen i målen Becker och Kohll. Jag är helt övertygad om att vi inte ständigt skall vara tvungna att invänta nya domstolsutslag, utan att politiken måste gå framåt i ärenden av den här sorten. Det är just genom eurons ankomst som vi här måste ta initiativet i politiken.

Wolf
Herr ordförande, kära kolleger, herr kommissionär! Jag kan här bara helt kort uttrycka mitt helhjärtade stöd. Men jag måste säga att det är förenat med ganska mycken ilska. Realismen slår här verkligen över i minimalism. Det är dock klart att studenter, flyktingar, pensionärer utan förvärvsinkomst och förtidspensionärer måste tas med. Egentligen är det också klart att tjänstemän, personer från tredje land, och fria yrkesutövare, som inte har något stort kapital bakom sig, borde tas med. Men, herr kommissionär, vad måste väl hända för att rådet äntligen skall sätta i gång att lösa detta problem? Det är inte första gången vi diskuterar det.
Den inre marknaden, kära kolleger, befinner sig just de sista skälvande minuterna före införandet av euron i dåligt skick. Jag vet inte, om ni någon gång har haft en ung hund, som har lekt och rasat omkring på ängarna - på fyra ben. Den inre marknaden haltar förfärligt - och det gör ont att titta på - eftersom det fjärde benet, arbetstagarnas fria rörlighet, släpar. Visserligen trillar den inte omkull, på tre ben kan den också gå, men det är en pina. Detta sätt att gå borde vi äntligen vänja den inre marknaden av med, ty det sker framför allt på bekostnad av det beroende arbetet i alla dess former. Atypiska arbetsformer, som breder ut sig, har vi ännu inte alls berört. Och det kan vi inte försvara när den inre marknaden fördjupas med hjälp av euron. Jag tror att det är mycket bråttom här, och om inte någonting sker snart, då kommer någonting att hända ...

Tatarella
Herr ordförande! Förslaget till rådets förordning, på vilket det betänkande som vi diskuterar baseras, är rimligt och får i allt väsentligt stöd av ledamöterna från Alleanza Nazionale. Vi håller med om att vi måste uppdatera gemenskapens regler inom det aktuella området, för att kunna ta hänsyn till de ändringar som gjorts i de nationella lagstiftningarna och till de avtal som slutits mellan vissa medlemsstater inom det aktuella området.
Den fria rörligheten för personer inom Europeiska unionen är ett av huvudmålen för gemenskapen som sådan och den sanktioneras av unionsfördragen. Detta är emellertid ett mål som inte helt har uppnåtts, framför allt när det gäller anställda och egenföretagare. Det skulle därför vara lämpligt med ett klart och enkelt regelverk, en trygg bas att utgå ifrån när vi skall avskaffa de hinder och svårigheter som möter de anställda som vill röra sig fritt inom Europeiska unionen.
Ledamöterna från Alleanza Nazionale instämmer dessutom med de ändringsförslag som ingår i betänkandet. Det är rimligt att man bland förmånstagarna när det gäller den social tryggheten även inkluderar studenter, pensionärer och andra personer, samtidigt som man naturligtvis ser till att det finns tillräckliga resurser för sjuk- och föräldraförsäkringarna.
Det viktigaste villkoret är att personen i fråga lyder under den lag som gäller i en eller flera medlemsstater och att vederbörande är medborgare i någon av medlemsstaterna och att dessa förhållanden utsträcks till att även omfatta deras familjer. Det är också rimligt att den gränsöverskridande arbetaren har rätt till pension, vars storlek skall bedömas utifrån lagstiftningen i den medlemsstat i vilken vederbörande har utfört det aktuella arbetet.
Det är dessutom nödvändigt att man på ett heltäckande vis reglerar överförbarheten av alla rättigheter i samband med pensionerna, såväl de som är knutna till obligatoriska system, som de som är ett resultat av att man gått med i olika kompletterande system. Dessa senare växer i själva verket alltmer, framför allt bland de anställda med avancerade specialistkompetenser, som är de som framför allt berörs av den ökande rörligheten.
Men jag måste påpeka för ledamöterna från Alleanza Nazionale att frånvaron av en europeisk uppgörelse till skydd för de anställda kommer att leda till att företagen flyttar till de regioner där arbetskraften är billigast och sämst skyddad, vilket kan leda till att de nationella systemen harmoniseras på lägsta tänkbara nivå när det gäller säkerhet och socialt skydd.
Vi är oroade över att man, i rusningen efter att hitta bra positioner för den nationella industrin på marknaden, kommer att negligera de sociala aspekterna. De nationella regeringarna har faktiskt en tendens att skära ner på dessa typer av utgifter för att kunna behålla sin konkurrenskraft. Om vi vill undvika ett sådant farligt scenario, måste Europeiska unionen spela en framträdande roll när det gäller social säkerhet och trygghet. Om vi nu har skapat ett ekonomiskt och monetärt Europa, så blir det desto viktigare att bestämma en hållbar social standard på europeisk nivå. Det är bara så vi verkligen kan bevara Europeiska unionens ekonomiska och sociala sammanhållning.

Flynn
Herr ordförande! Jag skulle vilja börja med att tacka alla dem som har bidragit. Jag vet hur frustrerande det ibland kan vara för dem som jämt och ständigt hänvisar till de saker som de har nämnt igen i kväll. I synnerhet skulle jag vilja tacka Oomen-Ruijten i den här frågan. Jag förstår precis när hon säger att hon har problemet inpå knutarna när det gäller att hantera gränsarbetare. Vi försöker att lösa detta och det här är vad jag föreslår i det avseendet.
Vi välkomnar parlamentets positiva attityd till det här speciella förslaget, för ni delar kommissionens åsikt om att förordning nr 1408/71 och förordning nr 574/72 om samordning av socialförsäkringssystem behöver uppdateras i ljuset av de förändringar som gjorts i nationell lagstiftning.
Ni håller också med om förenklingen av ersättningssystemet för sjuk- och moderskapsförsäkringar som en konsekvens av modifieringen av genomförandeförordningen nr 574/172, 1995.
Kommissionen noterar också att ni är angelägna om behovet av ett klart och tydligt uttalande om anledningarna till framtida förslag för att identifiera deras syften.
Oomen-Ruijten föreslår också fyra ändringsförslag. Jag skulle vilja ta itu med dem. Det första och det andra handlar om utvidgningen av den personliga räckvidden av förordningen för att inkludera andra kategorier av personer som inte är i aktiv sysselsättning. Kommissionen har redan lagt fram ett förslag till rådet den 13 december 1991 för utvidgningen av förordningarna 1408/71 och 574/42 till alla de som är försäkrade. Eftersom det här förslaget för närvarande diskuteras aktivt i rådet, så skulle det inte vara lämpligt att lägga fram ett nytt förslag med samma syfte i det här stadiet.
Vad gäller det tredje och det fjärde ändringsförslaget, så försöker de utvidga rätten till sjukvård till gränsarbetarens familjemedlemmar och till tidigare gränsarbetare som bor i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten. Kommissionen är mycket medveten om parlamentets bekymmer och delar er åsikt i frågan. Det verkar emellertid mycket svårt för kommissionen att anta dessa ändringsförslag, eftersom de frågor som behandlar går bortom räckvidden för kommissionens förslag, som naturligtvis är begränsad i det här förslaget till att uppdatera den nuvarande texten i förordningarna.
Jag skulle emellertid vilja säga, och jag vill understryka det här: Kommissionen stöder de idéer som parlamentet uttrycker i det här betänkandet. Det är kommissionens avsikt att inkludera dem alla i ett förslag för en fundamental översyn av de förordningar som vi presenterade i slutet av året. Det viktiga att komma ihåg här är att det här speciella förslaget är rent tekniskt. Vi talar här om att uppdatera de existerande förordningarna. Förändringarna som är rättsligt nödvändiga är på grund av medlemsstaternas ändringar i deras egen lagstiftning. Vi talar inte om de nya frågor i det här speciella förslaget, men vi kommer att göra det senare under året som jag säger.
Som svar på Oomen-Ruijten så skulle jag vilja säga att det finns verkligen förseningar, som är verkligt frustrerande ibland, men hon måste komma ihåg att enhällighet krävs i rådet för att behandla de här frågorna, och det är mycket svårt att uppnå i något som har med socialförsäkringar att göra. Oomen-Ruijten frågade hur läget var när det gäller några av förslagen. Vissa medlemsstater blockerar, vilket hindrar oss från att uppnå enhällighet.
Fyra förslag borde nämnas här. Jag talar om arbetslöshetsbidrag, dvs. utförseln av dem. Detta blockerars av två medlemsstater. Sedan så är det beräkningen och utförseln av bidrag före pensionen. De nordiska länderna samt ett annat land är emot detta. Vad gäller frågan om statstjänstemän så skulle jag vilja säga att man gör framsteg vad gäller det förslaget - det är en av förslaget för införandet av dessa kategorier i 1408/71. Det sker alltså framsteg vad gäller statstjänstemän. Vad gäller studerande och de som inte är anställda, finns det en blockering här med av några av de nordiska länderna och ett av de större länderna.
Till Weiler skulle jag vilja säga att jag förstår hur viktigt det här är när det gäller den fria rörligheten för personer. Men för att svara Boogerd-Quaak som frågade mig varför vi inte går till domstolen, så är svaret att vi väntar på domstolens utslag i de två fall som föreligger innan sommaren. Detta kommer att tillåta oss att uppfylla det åtagande jag ger här om att vi kommer att lägga fram ett förslag innan slutet av året som täcker alla de utestående frågorna. Men jag måste säga att domstolen är viktig i det här hänseendet. Den bestämmer de gränser som vi har när det gäller tolkningen av fördraget. Om jag lade fram ett förslag till kollegiet i förväg om vad som skall komma under de kommandet månaderna, och jag missuppfattade allt, skulle jag alltså kanske vara tvungen att göra om hela förslaget ännu en gång när domstolens utslag väl kom.
Jag skulle alltså vilja säga till föredraganden och ledamöterna att detta är frågor som jag vill ge min personliga uppmärksamhet. Vi gör framsteg på några av dem. Enhälligheten förnekar oss de framsteg som vi skulle vilja göra, men när vi väl har klarat av det här hindret, så kommer vi att göra ett omfattande förslag, annat än den rent tekniska fråga som har avhandlats här i kväll med detta förslag.

Oomen-Ruijten
Herr ordförande! Jag kan alltid säga till min landsman att kommissionen har medkänsla med de problem som vi har. Men jag tror att jag måste ta ett steg tillbaka när jag hör det svar som ni nyss gav: jag är överens med de första två ändringsförslagen, men det finns redan i vårt förslag. Parlamentet har kommit med detta förslag för att se till att en del av ert förra förslag, som leder till ännu större problem och kanske inte kommer att bli antaget, genom den anknytningspunkt som nu överlämnas möjligen kan hjälpa er att göra utvidgningen till studenterna? Därför säger jag detta: tänk ändå över det en gång till och se om ni inte har ett bättre svar inför omröstningen i morgon.
För det andra, tillgängligheten till sjukvården. Jag tror att Boogerd-Quaak är mycket bättre insatt i det än vad jag som bor i Limburg är, eftersom hon bor på en ö. Det är absolut nödvändigt att ni förverkligar löftet som ni givit på den punkten.
För det tredje: tjänstemän: framsteg? Det är faktiskt mycket enkelt eftersom det pågår en process i domstolen eller så finns det ett domslut från domstolen. Det är inte något vidare framsteg. Vad jag skulle vilja ha, och jag upprepar det, är skriftlig information i alla dessa ärenden och var snäll och tala om för oss vilket land som blockerar vilken typ och vilken del i det förslaget.

Ordföranden
Jag tror knappast att kommissionären inte hörde frågan. Förmodligen vill han inte svara!

Flynn
Anledningen till att skulle vilja ta en liten stund i anspråk för att svara Oomen Ruijten är denna: Jag vill att hon skall vara absolut säker på två saker. Först av allt, kommissionären och kommissionen stöder er synpunkt. Det är viktigt att få till protokollet. För det andra så skall vi komma med ett förslag. Men det speciella förslaget här är en teknisk anpassning som är en anpassning i enlighet med pågående ändringar som är nödvändiga på en årlig basis. Så, det här är inte rätta stället att göra det.
Vad gäller de medlemsstater som blockerar vissa av de här förslagen, så ger jag gärna den informationen till Oomen-Ruijten.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 20.30.)

