Bröstcancer (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om
en muntlig fråga till kommissionen från Jan Andersson och Karin Jöns för utskottet för sysselsättning och sociala frågor, om återintegrering på arbetsmarknaden av bröstcancerpatienter och användning av socialfonderna för fortbildning av sjukvårdspersonal inom bröstcancervården - B6-0433/2006),
en muntlig fråga till kommissionen från Karl-Heinz Florenz och Karin Jöns från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, om tidig diagnostisering och behandling av bröstcancer i det utvidgade EU - B6-0434/2006), och
en muntlig fråga till kommissionen från Anna Záborská och Karin Jöns för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män, om bröstcancer - B6-0436/2006).
Karin Jöns 
frågeställare. - (DE) Fru talman, kommissionsledamot Špidla, kommissionsledamot Kyprianou, mina damer och herrar! Först av allt skulle jag vilja framföra ett varmt tack till ordförandena för de tre utskotten, Anna Záborská, Karl-Heinz Florenz och Jan Andersson, för deras fantastiska samarbete med att förbereda denna debatt. Fru talman! Jag skulle också vilja tacka er.
Bröstcancer stod på föredragningslistan för tre år sedan, och det är nu dags att ta en första titt på resultaten, något som verkar mycket nödvändigt och brådskande. I de 25 medlemsstaterna drabbas 275 000 kvinnor av bröstcancer varje år. Risken att dö av sjukdomen är dubbelt så hög i en medlemsstat jämfört med en annan. För att ytterligare förvärra saker är det allt yngre kvinnor som drabbas: bara under de senaste åren har antalet kvinnor under 40 år som drabbas dubblerats. Bröstcancer är fortfarande den vanligaste dödsorsaken för kvinnor mellan 35 och 55 år.
Men jag är också chockad över hur radikal behandlingen fortfarande är i många medlemsstater. I vissa länder är mastekomibehandlingar fortfarande snarare regel än undantag, till och med i sjukdomens allra tidigaste skede, trots att det i 80 procent av fallen numera är möjligt att operera utan att ta bort bröstet. Som ni alltså märker går framsteg med snigelfart. Det stämmer i synnerhet i de nya medlemsstaterna, där de försummande möjligheterna och bristerna genom hela vårdkedjan är som värst. Men det faktum att strukturerna liksom tidigare, åtminstone i de gamla medlemsstaterna, fortfarande är allt från otillfredsställande till katastrofala har mindre att göra med de offentliga budgetproblemen än med läkarnas ekonomiska och klassrelaterade intressen.
Låt oss börja med tidig upptäckt: utveckling av ett gränsöverskridande program för bröstcancerscreening i enlighet med EU:s riktlinjer kommer att omfatta en engångskostnad för statskassan på endast 1,25 euro per medborgare. Jag är därför övertygad om att ingen i kammaren vill hävda att dessa pengar inte finns att tillgå. Om vi hade ett EU-omfattande program för bröstcancerscreening skulle vi kunna rädda livet på 31 000 kvinnor inom EU varje år, bidra till att minska hälsovårdskostnaderna och kraftigt minska efterföljande kostnader för hela samhället.
Hittills har dock bara 11 länder ett kvalitetssäkrat screeningprogram, och dessa program är långt ifrån kontinuerliga. Herr Špidla! Även i ert land måste ni sätta stopp för bruket att låtsas att opportunistisk screening är samma sak som EU-screening. Herr Kyprianou! Även på Cypern går utvecklingen fortfarande mycket trögt. Nu känner vi naturligtvis till att ni båda står på vår sida, men det skulle trots detta ha varit trevligt att få kommissionens lägesrapport nu, i stället för till våren, vilket är planen. Vi uppmanar er också att starkare betona valmöjligheten att använda pengar från strukturfonder för att utveckla ett program för screening.
Men inte ens det bästa system för tidig upptäckt är till någon nytta om den påföljande behandlingen är olämplig eller bristfällig. Om och om igen opererar och behandlar man bröstcancer på sjukhus med nästan ingen erfarenhet alls. Jag skulle därför särskilt vilja tacka kommissionen för EU:s riktlinjer för bröstcancercenter, som vi har mottagit från er sedan förra året. Bollen ligger nu hos medlemsstaterna, eftersom den enda platsen i hela EU med sådana center för tillfället är - häpnadsväckande nog - Storbritannien.
Det är därför som vi i dag i vår gemensamma resolution också uppmanar medlemsstaterna att inrätta kompetenta bröstcancercenter över hela landet före 2016. Det är fullständigt genomförbart före 2016. Vi skulle behöva omkring 1 800 sådana center över hela EU. Då skulle alla kvinnor ha möjligheten att få samma optimala behandling, oavsett var de bor.
För att se till att dessa bröstcancercenter verkligen fungerar i enlighet med EU:s kriterier, att de verkligen utför ett minimiantal operationer på primär bröstcancer, det vill säga 150 stycken per år på varje center, att specialisterna verkligen är specialiserade uteslutande på godartade och elakartade bröstsjukdomar och att de verkligen genomför tvärvetenskapliga samråd före och efter operation i varje bröstcancerfall, behöver vi nu också riktlinjer för certifiering av bröstcancercenter.
I samband med detta skulle vi vilja uppmana kommissionen att sätta i gång med att utarbeta dessa riktlinjer riktigt snabbt. Vi skulle också vilja be er att utarbeta riktlinjer för bröstcancersköterskornas arbetsbeskrivning, vilka spelar en mycket viktig roll i dessa center som vägledare och medlare mellan läkare och patient genom hela behandlingsprocessen.
(Applåder)
Talmannen
Tack så mycket, fru Jöns. Detta var ett mycket personligt tack.
Jan Andersson 
frågeställare. - Fru talman! Jag skulle vilja börja med att tacka Karin Jöns för hennes stora engagemang och för att hon har tagit tag i denna oerhört viktiga fråga.
Som Karin Jöns redan sagt så är detta den vanligaste cancerformen bland kvinnor. Det är också den vanligaste dödsorsaken bland kvinnor i åldersgruppen 35-59 år. Dessutom vet vi att bröstcancern ökar bland yngre kvinnor, liksom att möjligheterna att upptäcka sjukdomen varierar väldigt mycket mellan olika medlemsländer i EU. Möjligheten till mammografi skiftar mellan olika länder. Jag vet från mitt eget land, Sverige, där vi har mammografi sedan en lång tid tillbaka för kvinnor i vissa åldergrupper, att mammografin har haft effekt när det gäller minskad dödlighet bland kvinnor och att det är viktigt att upptäcka sjukdomen tidigt för att kunna sätta in rätt behandling. Allt detta gör att de ansträngningar som finns i resolutionerna som Karin Jöns pratat om är oerhört viktiga.
Tre utskott är involverade i detta arbete. Vi i sysselsättningsutskottet har inte specifikt ansvar för hälso- och sjukvårdsfrågorna, men däremot för kopplingen till arbetsmarknaden. Vi har numera lyckligtvis en arbetsmarknad som vill involvera kvinnorna, där kvinnorna finns med i allt större utsträckning. I mitt eget land är kvinnornas förvärvsfrekvens lika hög som männens.
Om man får en allvarlig sjukdom som bröstcancer så handlar en aspekt om behandling rent faktiskt, att man måste få tid till behandling. Ibland kan man finnas kvar i sitt yrkesliv, men då måste man också kunna diskutera med arbetsgivaren om hur man kan anpassa arbetslivet för att det skall kunna fungera under den tid som man deltar i behandling. Det kan också vara så att man blir kraftigt sjuk under en period, men blir bättre av behandlingen och kan komma tillbaka till arbetslivet. Frågan är då hur jag återintegreras på ett sätt som gör att jag fungerar, så att behandlingen mot bröstcancer inte kan påverka min relation till arbetslivet på ett negativt sätt.
Det är viktigt att vi tar upp dessa frågor - det är den ena aspekten som berör sysselsättningsutskottet. Den andra aspekten är den personal som arbetar med dessa frågor. Det händer hela tiden saker när det gäller forskning, utveckling och metoder för att behandla bröstcancer. Det är viktigt att sjukvårdspersonalen hela tiden är uppdaterad om de nya metoder som kommer fram. Vi har ju instrument även på europeisk nivå för att kunna hjälpa till med kompetensutveckling av personal inom ramen för socialfonden. Vi måste också för denna verksamhet kunna använda socialfonden för kompetensutveckling, så att personalen kan använda de bästa metoderna. Detta är också något för Lissabonprocessen. Lissabonprocessen handlar ju om best practice, och då skall vi se till de länder som kommit längst.
Avslutningsvis skulle jag vilja säga något som jag också pratat med Karin Jöns om. Detta är en sjukdom som drabbar kvinnor, men det är viktigt att vi män engagerar oss för bättre metoder. Det får inte bli bara kvinnorna som engagerar sig för bättre metoder för sjukdomar som drabbar kvinnor, utan vi måste alla göra det - män såväl som kvinnor.
(Applåder)
Karl-Heinz Florenz 
frågeställare. - (DE) Fru talman! Jag är tacksam för att ni har låtit mig vara medförfattare till denna fråga med er, fru Jöns. Det var ett nöje, eftersom jag under debatten slogs av hur lite jag hittills hade hört om detta ämne. Allteftersom jag följde diskussionen tänkte jag på hur fega vi i själva verket är inom EU, hur dumt vi har agerat tidigare, och på det antal frågor som vi har lämnat obesvarade på denna kontinent. Jag ska försöka att tillfoga min politiska vikt till balansen i denna fråga, eftersom jag inte har något att tillägga till det som Karin Jöns och andra har sagt när det gäller innehåll.
Jag uppmanar de båda kommissionsledamöterna att uppbringa allt sitt mod för att ta itu med detta ämne, och att bekämpa rådets feghet. Rådet har ofta - och jag har upplevt detta alltför ofta - med svag röst sagt: det rör sig om subsidiaritetsprincipen, en nationell fråga. De viktigaste framtida uppgifterna är information och kommunikation, även när det gäller denna fruktansvärda sjukdom, och jag skulle därför vilja be de båda kommissionsledamöterna att utöva all sitt politiska inflytande för att övertyga rådet om att fastställa riktlinjer.
Fundera på det i någon minut: vi har till och med riktlinjer för att utarbeta riktlinjer, men vi har inga riktlinjer om hur vi ska bekämpa bröstcancer, den mest angelägna sjukdomen på denna kontinent i framtiden. Jag anser att idén att utveckla en arbetsbeskrivning för högt kvalificerade sjuksköterskor är utmärkt och intressant, och jag lovar er mitt fulla stöd.
(Applåder)
Anna Záborská 
frågeställare. - (FR) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi har ännu en gång samlats i kammaren för att debattera en fråga som påverkar både folkhälsan och livet för kvinnor och familjer i våra valkretsar: bröstcancer.
Redan 2003 ställde utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män en fråga i detta ämne till Europeiska kommissionen. Herr kommissionsledamot! På den tiden var det er företrädare, Anna Diamantopoulou, som vidtog den första åtgärden för att svara på parlamentets frågor.
I dag ber jag er att erkänna de framsteg som har gjorts. Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män arbetar för att minska dödligheten bland kvinnor som drabbas av bröstcancer, förbättra deras livskvalitet och ge kvinnor och deras föreningar, men också deras familjer, information om riskerna för och behandling av bröstcancer.
I denna debatt borde vi också ta hänsyn till männens roll. Makar, fäder och deras barn drabbas också av dessa typiska kvinnosjukdomar. Jag påminner också om de många föräldrar vars döttrar drabbas av sjukdomen och som stöder dem.
I utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män arbetar vi med olika aspekter av sjukdomen för att vi en dag ska kunna få ett EU som är fritt från bröstcancer. Jag blir uppmuntrad av det stora intresse som utskottet har visat denna fråga. Jag skulle vilja tacka mina kolleger för deras utmärkta samarbete, som verkligen förtjänar ett erkännande.
Bröstcancer är en folkhälsofråga som är viktig för alla kvinnor inom Europeiska unionen. Varannan minut får någon diagnosen bröstcancer. Var sjätte minut dör en kvinna av det. Denna sjukdom gör ingen skillnad på grundval av ras, religion eller kultur.
Vi måste våga vara ärliga och erkänna bröstcancerns alla orsaker, utan undantag. Det skulle vara användbart att jämföra ökningstakten mellan medlemsstaterna för att komma fram till en slutgiltig strategi. Alla kvinnor borde ha enkel tillgång till resurser för diagnos och kvalitetsbehandling på ett tidigt stadium, oberoende av ursprung, social ställning eller utbildningsnivå. På detta sätt skulle tusentals liv kunna räddas. Detta skulle vara ett exempel på verklig positiv diskriminering. Det är nu av största vikt att göra alla kvinnor medvetna om risken för sjukdomen, och att öka de resurser som anslås till att förhindra bröstcancer och till screening i medlemsstaterna.
Mina herrar kommissionsledamöter! Ni vet av erfarenhet att den medicinska utrustningen är alltför dyr för regionala sjukhus i de nya medlemsstaterna. Läkemedelsindustrin är inte beredd att göra en ekonomisk ansträngning; den är alltför upptagen med att tjäna pengar. Jag ber er trots detta att på allvar undersöka möjligheten att finansiera förebyggande av bröstcancer genom strukturfonderna. Politikernas, läkarnas och forskarnas ansträngningar för att utveckla nätverket för samarbete mellan alla medlemsstater gör det möjligt för oss att säkerställa lika tillgång till screeningmöjligheter och sjukvård. Det är bara genom detta nära samarbete som kampen mot bröstcancer kan övervinna ideologiska klyftor och personliga rivaliteter.
(Applåder)
Markos Kyprianou
ledamot av kommissionen. (EN) Fru talman! Jag skulle vilja tacka parlamentet för att ha anordnat denna debatt om bröstcancer. Redan de utförliga frågeställningarna visar bredden på de problem som det handlar om. Jag ska inte försöka mig på att ta upp varje fråga separat, vilket skulle vara omöjligt med tanke på min begränsade talartid. Det skulle dock glädja mig mycket att ge mer utförliga uppgifter vid ett senare tillfälle.
Jag ska därför inrikta mig på tre nyckelområden, men först skulle jag vilja framhålla problemets omfattning, som flera talare redan nämnt. Varje år får 270 000 kvinnor diagnosen bröstcancer inom Europeiska unionen. Detta påverkar deras och deras familjers liv, och bröstcancer är en mycket stor medicinsk, social och ekonomisk kostnad.
Det första frågan som jag skulle vilja ta upp - och den har redan berörts - är hur långt vi har kommit sedan Europaparlamentets resolution av den 5 juni 2003. Det stämmer att man i den resolutionen fastställde vissa ambitiösa mål för medlemsstaterna som ska nås före 2008, särskilt en 25-procentig minskning av dödssiffran och en minskning av skillnader i överlevnad i bröstcancer till 5 procent mellan medlemsstaterna. Jag måste erkänna att det är alltför tidigt för att exakt kunna säga hur stora framsteg som gjorts. Medlemsstaterna har åtagit sig att rapportera till kommissionen om situationen i slutet av detta år, tre år efter antagandet av rådets rekommendationer. Kommissionen kommer därför att utarbeta en genomföranderapport 2007. Jag kan försäkra er om att bristen på uppgifter från vissa medlemsstater inte kommer att försena utarbetandet av rapporten. I rapporten kommer det i stället att anges att medlemsstaterna inte har tillhandahållit dessa uppgifter.
Det finns redan tecken på att resolutionen och andra åtgärder har fått positiva effekter och börjat medföra en förändring. Vi förväntar oss framsteg när det gäller sådana aspekter som utbyte av bästa metoder för att underlätta tillämpningen i olika delar av EU och riktlinjer för massundersökningar, som kan ge ett mycket lägre dödlighetstal för bröstcancer. Förutom att tillhandahålla resultaten om dödlighet hoppas vi ha uppgifter för att kunna göra oss en tydlig bild av de tidsramar som det handlar om och av utvecklingen när det gäller skillnader.
Det andra allmänna område som jag skulle vilja nämna är forskning. Bröstcancer kommer att vara ett viktigt inslag i det sjunde ramprogrammet. Detta kommer att innefatta både upptäckten av sjukdomen och framför allt dess orsaker - med andra ord, hur den kan förebyggas.
När det gäller upptäckt är forskningen inriktad på att förbättra bröstcancerscreening och alternativ till konventionell mammografi för att förbättra tidig upptäckt. De exempel som redan stöds inom ramen för det sjätte ramprogrammet inbegriper mammografi med molekylärbild eller tillämpning av positronemissionstomografi (PET), särskilt utformat för bröstcancerundersökning. Tidigt upptäckt är naturligtvis avgörande för att garantera en framgångsrik behandling, men det handlar fortfarande om att behandla sjukdomen snarare än ta itu med orsakerna. Jag är därför mycket nöjd med att arbetet med cancerorsakerna prioriteras inom forskningsramprogrammet. Detta arbete kommer att omfatta de tre nyckelområdena genetik, miljö och livsstil.
För det tredje, frågan om kampanjer: de kan spela en mycket viktig roll för allmänna hälsofrågor när det gäller att öka medvetenheten hos enskilda individer, offentliga myndigheter och beslutsfattare samt naturligtvis vårdgivare. Detta möjliggör inte bara för enskilda att hjälpa till att skydda sig själva, utan det sätter också press på beslutsfattare att prioritera detta problem, vilket de ibland misslyckas med.
Europaparlamentets resolution från 2003 har utgjort en effektiv del av en pågående kampanj för att öka medvetenheten. Medvetenhetshöjning bland kvinnor om vikten av undersökning har varit en central del av de europeiska åtgärderna mot cancer. Sådana kampanjer kan få stöd genom vårt folkhälsoprogram.
Sammanfattningsvis håller vi alla med om att vi måste ta itu med bröstcancern, och exempel på bästa metoder visar att betydande resultat kan uppnås. Men vi måste inse att detta är en pågående process. Vi får aldrig låta oss nöjas, även om vi blir uppmuntrade av de första framstegen i vissa av dessa ansträngningar och initiativ. Det krävs en sammanhängande och deltagande strategi, som i synnerhet täcker de tre aspekter som jag tidigare belyste.
Vi måste naturligtvis erkänna att dessa åtgärder i huvudsak gäller för medlemsstaterna, men Europeiska unionen kan också, och kommer att, tillhandahålla stöd - som i fallet med forskning - där det är möjligt. Som en fingervisning kan jag hänvisa till stöd för riktlinjer för bröstcancerscreening, ett stöd som kommer att fortsätta under pågående och framtida hälsoprogram, i Europeiska rådets nätverk och Europeiska unionens nätverk för information om cancer inom EU. Ett nytt projekt har nu satts upp på slutlistan som svar på några av de frågor som hör samman med utökningen av riktlinjerna. Europeiska unionens riktlinjer kommer att uppdateras för att inte bara täcka fastställandet av normer för bröstcancersköterskor, utan också specifikationer för specialistenheter för bröst. Härigenom kommer normer, principer och riktmärken att fastställas, och medlemsstaterna kommer att tvingas anpassa sin bröstcancerscreening, utbildning och behandling till dessa. Dessa initiativ kommer att täcka behovet av information och rådgivning i de nya medlemsstaterna samt bidra till att integrera de relevanta experterna inom befintliga nätverk.
Vi får aldrig glömma bort att över en kvarts miljon kvinnor är beroende av sådana åtgärder varje år. De och deras familjer är beroende av den prioritet som vi och medlemsstaterna ger dessa viktiga och allvarliga frågor. Vi får inte svika dem.
(Applåder)
Vladimír Špidla
ledamot av kommissionen. (CS) Fru talman, mina damer och herrar! Alla som närvarar i kammaren är medvetna om att bröstcancer är en fruktansvärd prövning för de lidande. Vi är alla medvetna om vilken prövning det är för deras familjer och för deras närmaste. Det är en sjukdom som vänder upp och ned på en persons liv. Behandlingen är krävande och utdragen, och hindrar ofta den lidande från att arbeta eller leva ett normalt liv. Min kollega Marcos Kyprianou talade nyss om hälsofrågor och förebyggande i samband med bröstcancer.
I mitt korta anförande skulle jag vilja inrikta mig på återintegrering av bröstcancerpatienter i arbetslivet. Bröstcancer är en svår störning i människors liv. Livet ändrar riktning, och kvinnor är ofta dåligt förberedda på en sådan förändring, även om de i själva verket ofta klarar av situationen bättre än sina släktingar, vänner, kolleger och arbetsgivare. De senare vet ofta inte hur de ska bete sig mot kvinnor med bröstcancer. Det finns inget allmängiltigt svar. Varje enskild situation måste bedömas från fall till fall. Det finns inte mycket information och vägledning att få när det gäller hur man ska ta itu med de som drabbas av bröstcancer från rättslig, arbetsmässig, hälsorelaterad och psykologisk synpunkt.
Gemenskapen borde förbättra mekanismerna för att hjälpa bröstcancerpatienter. Försök har visat att det är bättre för kvinnor med bröstcancer att fortsätta arbeta, förutsatt att deras fysiska och mentala hälsa tillåter det naturligtvis. För att förbättra patienternas liv medan de mår dåligt måste det införas särskild arbetstid och anpassade semesterarrangemang, till exempel att delvis arbeta hemifrån. Detta skulle också hjälpa dem att lättare och snabbare återintegreras i arbetsmiljön. Stöd till arbetsgivare och kolleger skulle kunna spela en avgörande roll under behandlingen. Även psykologiskt stöd borde ständigt finnas tillgängligt, och i detta syfte borde en utbildningsinriktad medvetenhetshöjande kampanj inledas, med arbetsgivare och arbetsplatsen i allmänhet som målgrupp.
Som jag tidigare sa är det viktigt att skapa villkor som gör att kvinnor med bröstcancer snabbt och framgångsrikt kan återintegreras på arbetsmarknaden. De särskilt anpassade arbetsvillkor som kan behövas under behandlingen skulle kanske kunna förlängas fram till en tid efter behandlingen, för att hjälpa patienten att återintegreras. Bröstcancerpatienter får inte diskrimineras på arbetsplatsen. I EG-direktivet från november 2000 föreskrivs en allmän ram för likabehandling av anställda med förbud mot diskriminering på grundval av funktionshinder. Frågan som kvarstår är huruvida långsiktig sjukdom faller under rubriken funktionshinder. I Storbritannien har till exempel den lag som förbjuder diskriminering av funktionshindrade uppdaterats, efter långdragna diskussioner, och nu ger den skydd mot diskriminering av cancerdrabbade. Europeiska gemenskapernas domstol måste besluta huruvida denna tolkning är tillämplig för det direktiv som förbjuder diskriminering.
I EU:s lagstiftning, särskilt direktiv 89/391/EEG om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet, uppges det också att arbetsgivare måste anpassa arbetsuppgifterna till arbetstagarens hälsotillstånd, något som uttryckligen omfattar dem med kroniska eller långvariga sjukdomar. Jag välkomnar förslaget att utarbeta en stadga för att skydda de som lider av kroniska eller långvariga sjukdomar på arbetsplatsen. Jag anser dock att arbetsmarknadsparterna borde utveckla en sådan stadga i samverkan med de behöriga organen på nationell nivå.
Bortsett från rättsliga instrument stöder kommissionen samarbete mellan medlemsstaterna genom den öppna samordningsmetoden på området socialt skydd. Investering i hälsa är ett av målen i de nya strukturfonderna för perioden 2007-2013, i synnerhet i konvergensregionerna. Målet är att öka antalet friska arbetsår och göra det möjligt för så många som möjligt att så snart som möjligt spela en aktiv roll i samhället. Detta mål hör samman med både hälsovårdsstruktur och med fortbildning av hälso- och sjukvårdspersonal, en fråga som har nämnts här i kammaren. Åtgärderna på detta område kan inbegripa både stöd i hälsofrågor, förebyggande av sjukdomar, att dela kunskap och utbilda högt kvalificerad arbetskraft.
Den europeiska sociala modellen grundar sig på solidaritet med de mest sårbara samhällsmedlemmarna, mot vilka vi har ett moraliskt ansvar. De som lider av bröstcancer är fysiskt och psykiskt sårbara och bräckliga, dessutom måste de faktiskt kämpa mot denna sjukdom. De behöver stöd, de behöver ordentlig hälso- och sjukvård, de behöver skydd mot diskriminering, de måste återintegreras i arbetslivet under bästa möjliga förhållanden.
Ärade ledamöter! Jag anser att ni kan lita på oss i denna fråga.
(Applåder)
John Bowis
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Fru talman! Vi har hört en förteckning över alla de saker som vi behöver, och det som parlamentet säger är att vi behöver åtgärder för att uppnå dessa saker.
Denna resolution utgör ett av de fåtal tillfällen när det råder total enighet i kammaren: enighet mellan utskott, enighet mellan politiska grupper. Det råder enighet om det som är en sällsynt sjukdom. Det är en av de sällsynta sjukdomar som inte orsakas av fattigdom. Den är resultatet av växande rikedom. Det är därför som det i hög grad är en europeisk sjukdom som breder ut sig.
Den vanligaste cancerformen hos kvinnor är bröstcancer. Vi känner till siffrorna: 275 000 per år, 88 000 dödsfall per år. Det är därför som vi kräver tillgång till bättre tjänster, bättre forskning. Men läkarvetenskapen gör det möjligt att hysa hopp: tidiga diagnoser, nya mediciner, specialistsköterskor, nya terapier och kunskap som leder till förebyggande. Allt detta innebär att vi inte behöver godta denna fruktansvärda dödssiffra bland kvinnor.
Men det är också en fråga för män. Ettusen män inom Europeiska unionen dör i bröstcancer varje år. Fyll denna kammare med män - varje stol, samt åskådarläktaren, tolkbåsen och plattformen - och utplåna den. Detta är det antal män som vi årligen förlorar i bröstcancer. Män behöver också specialisttjänster. De lider också av problem, för trots att det är lättare att upptäcka på män tillåts cancern att utvecklas fram tills det är alldeles för sent, och tumörerna är alldeles för stora. Så de behöver undersökning. Alltför många män klarar det inte. De klarar inte av det, inte bara sjukdomen, utan inte heller att gå hem till sina familjer och berätta för dem att de har fått bröstcancer. De klarar inte av att gå ned på puben och berätta för sina kamrater att de har fått bröstcancer. Vissa - och ”vissa” är alltför många - begår självmord hellre än möta följderna av sin diagnos. Det är vårt fel. Vi ser inte till att de klarar det. Det måste vi. Vårt budskap till män och kvinnor är att vi har en enad resolution, och vi kräver enade åtgärder från kommissionen.
Stephen Hughes
för PSE-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag vill tacka Karin Jöns för att hon åter har lagt fram denna fråga inför parlamentet. Detta är inte bara en kvinnosjukdom, som John Bowis och Anna Záborská har påpekat. Hundratusentals män, hundratusentals familjer, drabbas av denna sjukdom varje år. Min svärmor dog i bröstcancer och min frus äldsta syster fick diagnosen bröstcancer för tio år sedan, men tack vare tidigt ingripande och framgångsrik behandling lever hon och mår bra i dag. Jag är säker på att ni kan föreställa er den skugga som denna sjukdom kastar över mig och min familj. Men, som vi har hört, är det en särskild påfrestning för de 275 000 kvinnor som drabbas av sjukdomen varje år, för de 88 000 kvinnor som tragiskt avlider i sjukdomen inom Europeiska unionen varje år, och för deras familjer.
Detta är siffror som kan och måste minskas radikalt. Vi behöver ytterligare forskning om förebyggande. Men något som särskilt chockar mig är att dödligheten varierar med så mycket som 50 procent mellan medlemsstaterna och att mastektomibehandlingar varierar med upp till 60 procent. Även detta är oacceptabelt. Det finns uppenbarligen ett akut behov av att sprida bästa metoder till varje region inom unionen och att bästa metoder måste byggas ut runt de europeiska riktlinjerna för att garantera kvalitet inom bröstcancerscreening och diagnostisering.
En annan överhängande fråga är att ett ökande antal unga kvinnor utvecklar bröstcancer - 47 procent under 55 år. Lägg till detta det faktum att uppemot 20 procent, en femtedel av före detta bröstcancerpatienter, inte återvänder till arbetet, och det står klart att något måste göras om vi ska uppfylla målen i Lissabonstrategin för kvinnors deltagande på arbetsmarknaden. Jag berömmer därför uppmaningen i resolutionen att utarbeta en stadga för att skydda rättigheterna för bröstcancerpatienter och för dem som för närvarande är sjukskriva, för att förenkla deras återintegrering in i arbetsvärlden, till fullo - och det gläder mig att höra kommissionsledamot Vladimír Špidla ger ett positivt svar på detta i dag. Deras arbetstimmar måste skräddarsys efter deras behandlingsmönster, och deras återupptagande på arbetsplatsen måste byggas kring deras rehabilitering.
Fem kvinnor får diagnosen bröstcancer i min egen region per dag. Jag hoppas att denna siffra kommer att minska i takt med ordentlig forskning om förebyggande. Jag hoppas också att vårt arbete kan komma att innebära att dessa diagnoser inte är detsamma som en dödsdom, utan snarare en diagnos som måste bli en väckarklocka för tidigare, förståndigare och humanare ingrepp, mer framgångsrik behandling och återinträde i arbetsvärlden samt ett helt och meningsfullt liv.
Elizabeth Lynne
för ALDE-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag skulle också vilja tacka Karin Jöns för detta fantastiska initiativ. Hon har lagt ned en oerhörd mängd arbete på det.
Risken för europeiska kvinnor att utveckla bröstcancer under sin livstid är, som vi har hört, en på tio, och det är den största dödsorsaken för kvinnor i åldern 35-59 år, och den andra största totalt sett. John Bowis hade fullkomligt rätt: vi får inte glömma bort att även om sjukdomen huvudsakligen drabbar kvinnor, så dör ettusen män av bröstcancer årligen.
Ändå gör medlemsstaterna inte tillräckligt. Med avancerad undersökningsteknik är det möjligt att identifiera bröstcancer på ett tidigt stadium. Europeiska kommissionen offentliggjorde en ny rad riktlinjer om bröstcancerscreening och bröstcancerdiagnostisering i april. Man uppskattade att 32 000 dödsfall orsakade av bröstcancer inom EU skulle kunna förebyggas. Men många medlemsstater har inte tekniska undersökningsinstrument eller utbildade sköterskor på plats. Jag uppmanar alla medlemsstater att underteckna de europeiska riktlinjerna, men också, och ändå viktigare, att tillämpa dessa riktlinjer.
Vi måste göra ännu mer på utbildningsområdet. Livsstil, liksom genetik, kan uppenbarligen påverka sannolikheten för att drabbas av bröstcancer. Vi måste också se till att de som får diagnosen bröstcancer inte diskrimineras på arbetsplatsen, som vi redan har hört. De borde tillåtas fortsätta arbeta under behandlingen om det är deras önskan, och i annat fall få möjligheter att återuppta sin karriär efteråt. Detta borde innefattas i sysselsättningsdirektivet från 2000 om antidiskriminering på arbetsplatsen - vi har gjort det i Storbritannien. Men många medlemsstater klassificerar inte bröstcancer som ett funktionshinder, och därför behöver vi en definition av funktionshinder. Eftersom så många människor utvecklar bröstcancer måste vi få detta rätt.
Vi måste också ha ett utbyte av bästa metoder, särskilt eftersom dödstalen varierar med 50 procent mellan medlemsstaterna. Det är allas vårt ansvar att sätta upp detta högt på den politiska agendan.
Hiltrud Breyer
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Fru talman! Vi har ett utmärkt förslag till resolution framför oss, i vilken det talas en hel del om bättre förebyggande och behandling av bröstcancer. Som flera av er redan har påpekat läggs det till exempel fram förslag om bättre screening. Det är också helt riktigt, och vi borde bygga vidare på detta.
Jag skulle dock än en gång vilja betona att det också handlar om förebyggande. Det är gammalt skrock att genetiska faktorer och livsstil är de enda orsakerna till denna sjukdom. Nya studier har bekräftat att skadliga miljöfaktorer i form av giftiga kemikalier eller ökad strålning orsakar hälften av alla bröstcancerfall. Detta är något som vi måste uppmärksamma. Tillsammans med heltäckande forskning om orsakerna måste hälsoskyddet stå i förgrunden i EU:s kemikalielagstiftning.
I utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet inledde vi en utveckling mot mer hälso- och miljöskydd inom EU. Dagens omröstning om bröstcancer ger emellertid också tydligt stöd för ett starkt REACH, eftersom det står klart att förändringarna i kvinnors hormonsystem delvis gör dem särskilt mottagliga för kemikaliers skadliga effekter. Amerikanska studier visar att kvinnliga jordbrukare som använder vissa bekämpningsmedel på sina fält löper större risk att drabbas av bröstcancer. Kvinnor som bor inom en mil från en avfallsanläggning som är avsedd för växtgifter och bekämpningsmedel löper också ökad risk, och vi känner till att många av mjukgörande ämnen som används i kosmetika bidrar till tillväxt av bröstcancerceller.
Förebyggandet borde prioriteras kraftigare i vår kamp mot bröstcancer.
Adamos Adamou
för GUE/NGL-gruppen. - (EL) Fru talman! Jag har lyssnat till alla föregående talare, och även jag i min tur vill tacka författarna av resolutionen och de som har arbetat så intensivt med att bekämpa bröstcancer.
Jag ska kommentera ojämlikheter och behandling. Som ni känner till är dödligheten högre i de tio nya medlemsstaterna, och screeningprogrammen är mycket ”lekskoleaktiga” för att mynta ett uttryck. Jag innefattar mitt eget land i detta, som har ett testprogram, snarare än ett nationellt program, vilket ni kanske känner till. Det är synd att lämna det land där någon drabbas av bröstcancer och det land och sjukhus där de kan behandlas till sitt öde. Detta beror på att riktlinjerna för utvecklingen av, för det första, mammogram och, för det andra, av länder med center för specialistbehandling - bröstkliniker - med specialistsköterskor, inte är lätta att konsolidera.
Jag ska naturligtvis inte försumma att hänvisa till det som John Bowis tidigare sa: att män också drabbas av bröstcancer, och att vi inte alltid borde hänvisa enbart och uteslutande till kvinnor. Eftersom vi diskuterar bröstcancer i dag genom detta fina initiativ skulle jag vilja påpeka att andra cancerformer inte är andra klassens sjukdomar.
Det finns andra former av cancer där vi kan minska konsekvenserna och dödligheten, med exakt samma riktlinjer. Det som vi behöver är en strategi för cancer som helhet, i vilken alla 25 medlemsstaterna samordnas, så att vi slutar suga på subsidiaritetskaramellen, något som leder till att det inte beviljas pengar från strukturfonderna för att utveckla dessa program. Jag ber er att undersöka dessa frågor.
Liam Aylward
för UEN-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag stöder helhjärtat denna fråga till kommissionen från vart och ett av de tre utskotten om något som jag anser vara ett ytterst viktigt ämne. Jag skulle också vilja välkomna kommissionens positiva gensvar.
Jag var medundertecknare av denna resolution om bröstcancer, eftersom jag anser att Europeiska unionen kan göra mycket för att hjälpa medlemsstaterna på detta område genom omfattande forskning, riktmärkning och utbyte av principer för bästa praxis, liksom att erbjuda medlemsstaterna betydande professionell, materiell och teknisk hjälp genom europeiska program.
Det största problemet som lagstiftare och hälsovårdgrupper ställs inför i dag när det gäller bröstcancer är att varje kvinna, oavsett hemort, social status, yrke och utbildning, borde få tillgång till högkvalitativ undersökning för behandling och eftervård i händelse av cancer.
Vi måste förbättra informationsservicen till kvinnor, både yngre och äldre, om riskerna för och tillgängligheten till behandling av bröstcancer för att i slutändan minska dödstalet för kvinnor, förbättra deras livskvalitet och bistå dem med att återgå till arbetet om de vill det.
Det finns ett behov av mer omfattande forskning om orsakerna till bröstcancer, i synnerhet följderna av riskfyllda kemikalier och miljöförgiftning, näring, livsstil och genetiska faktorer.
Jag uppmanar kommissionen att genom det sjunde ramprogrammet ge finansiellt stöd till ytterligare utveckling av blodbaserade tester, att finansiera heltäckande undersökningar om orsakerna till bröstcancer, att uppmana medlemsstaterna att upprätta informations- och rådgivningscentraler, samtidigt som de rapporterar tillbaka till Europaparlamentet om resultatet från den senaste forskningen som utförs på detta mycket viktiga område.
Urszula Krupa
för IND/DEM-gruppen. - (PL) Fru talman! Den alarmerande statistiken över kvinnor som lider och dör av bröstcancer kräver verkligen en resolution där man uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att bekämpa denna epidemi och utföra bröstcancerscreening. Nog så viktigt är att de också pekar på behovet att vidta förebyggande åtgärder, som skulle inbegripa borttagandet av riskfaktorer. Det skulle därför vara lämpligt att dra logiska slutsatser från befintlig forskning. Dessa resultat anger att bröstcancer inte bara beror på giftskador, utan att dess huvudorsak är användandet av hormonella preventivmedel från tidig ålder, tillsammans med hormonell substitutionsbehandling. Dessutom kan bröstcancer utlösas av komplikationer till följd av abort.
För övrigt uppträder bröstcancer ofta hos barnlösa kvinnor, eller bland kvinnor som blir gravida relativt sent i livet och som går igenom menopausen relativt sent. Ju fler barn som en kvinna föder, desto mindre är risken att hon utvecklar bröstcancer, äggstockscancer eller livmodercancer. Av detta följer att den ökade förekomsten av cancer också kan sammanföras med det feministiska begreppet av kvinnlighet, som syftar till att beröva kvinnor från moderskap, utnyttja dem som en potentiell del av arbetskraften och praktiskt taget tvinga dem att kontrollera sitt så kallade reproducerande liv, som praktiskt taget går ut på att uppfatta dem som djur.
Enligt specialister inom psykoonkologi är den ökande förekomsten av tumörer inte helt utan samband med spridningen av mentala sjukdomar, särskilt depression. Dessa leder till minskad immunitet mot sjukdomar och möjliggör utvecklingen av tumörer. Förebyggande metoder borde därför omfatta att sprida en levnadskultur som ett alternativ till den utbredda föreställningen att allt omkring oss håller på att kollapsa.
Irena Belohorská
(SK) Jag skulle vilja upplysa er om resultatet av en diskussion som fördes den 20 oktober 2006 vid en av de största och äldsta kvinnoorganisationerna i Slovakien, Slovakiska kvinnounionen. Under mötet diskuterade kvinnor den oacceptabla bröstcancersituationen i Slovakien och i övriga EU-länder. Nu för tiden kan man bota cancer om diagnosen ställs tidigt nog. Det innebär, med tanke på att sjukdomen går att bota, att kvinnor delvis dör på grund av vår okunnighet. Jag är därför här för att upplysa er om initiativet ”Låt oss inte dö” som formulerades den 20 oktober. Jag uppmanar politiker, läkare, patienter och allmänheten att förhindra att deras mödrar, fruar, partner och döttrar dör i en sjukdom som inte nödvändigtvis är dödlig.
Europaparlamentet antar förordningar om naturskydd, det byggs europeiska motorvägar, men man förbiser investeringar i hälsa. Europeiska unionen strävar också efter att minska skillnaderna i livsstil mellan medlemsstaterna. Vi klarar oss faktiskt bra på många områden. Men statistiken över möjligheterna att bota cancer indikerar att det finns en stor skillnad mellan medlemsstaterna, och dessa siffror innefattar överlevnad i bröstcancer. Slovakiska kvinnor har 30 procents lägre möjlighet att överleva denna typ av cancer än många kvinnor från Västeuropa.
Det är beklagligt att vi inte effektivt kan garantera den screening som behövs för att höja överlevnadsprocenten. Det är nödvändigt att ge kvinnor möjligheten att träffa sina läkare för screening på kvällar och helger, och samtidigt ge läkare och vårdpersonal ordentlig ersättning för detta extraarbete.
Jag tror att flertalet kvinnor känner till detta problem och beter sig ansvarsfullt. De behöver bara passande tillgång till en läkare. Men det är inte gratis att förebygga; det kräver betydande finansiering. Alla borde därför utöva mer påtryckningar för att se till att användningen av resurser för förebyggande inte trängs ut av andra prioriteringar. Vi borde därför godkänna en budget som tillhandahåller investeringar i förebyggande, vilket inte bara innebär att utrusta sjukhus och köpa mammografi- eller sonografiutrustning, utan framför allt investeringar i mänskliga resurser, så att tillräckligt mycket vårdpersonal finns tillgänglig för att använda denna utrustning.
Cristina Gutiérrez-Cortines
(ES) Fru talman! Jag skulle vilja uppmärksamma er på något som redan har sagts.
För det första anser jag att Europeiska kommissionens politik är bra. Man försöker harmonisera aspekter på ett område där den inte har några riktiga befogenheter, men där den kan utöva ledarskap, och i denna bemärkelse insisterar vi på att den utvidgar sin politik och fortsätter att betona självundersökning och pekar ut skillnaderna mellan olika länder. Jag menar inte att kommissionen borde fördöma dem, utan det som jag vill säga är att den borde betona alla brister. Framför allt anser jag också att dess webbplats borde utvecklas och att till exempel självundersökning borde införas och att en rad andra möjliga åtgärder vidtas, något som redan sker i vissa kommersiella organisationer.
För det andra skulle jag vilja uppmärksamma er på den familjetragedi som vanligtvis åtföljer bröstcancerfall. Jag tror att familjer mycket ofta bryts upp och att många kvinnor inte vågar rapportera noggrant om sina fall, eftersom cancern avbryter deras arbetsrytm, splittrar deras normala liv och skulle hindra dem från att se om sina familjer i händelse att de måste genomgå operation.
Jag anser därför att kommissionen måste bredda sin verksamhet och även ta itu med detta område för familjestöd och medvetenhetshöjning.
Dorette Corbey
(NL) Fru talman, mina herrar kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Det har redan påpekats att bröstcancer är ett allvarligt hälsoproblem, och det är ett tilltagande sådant. Det är den vanligaste typen av cancer efter lungcancer, men vi känner delvis till orsakerna till lungcancer. Rökning och asbest är betydande orsaker, och luftförorening är en riskfaktor. Lungcancer kan till viss del förebyggas. Man kan till exempel sluta röka.
Men vi vet faktiskt inte så mycket om bröstcancer, utöver statistiken. Förekomsten av bröstcancer är högre i Nederländerna än någon annanstans. Det finns också statistiska samband, och jag vill tacka kommissionsledamoten för det omfattande och detaljerade svaret på min skriftliga fråga. Kommissionsledamoten hävdar att det finns ett samband mellan fetma och bröstcancer. Man säger också att det finns ett samband med att få barn sent. Det finns en socioekonomisk faktor: låginkomsttagare undersöks inte lika ofta och riskerar därför i högre grad att avlida av sjukdomen. Slutligen är kanske den allra viktigaste faktorn för risken att få bröstcancer enligt kommissionen hormoner, i synnerhet östrogener. Östrogenet kan ha olika källor, däribland kemisk förorening och exponering för miljöfaktorer, men också användning av mediciner eller preventivmedel.
Detta är viktig information. Det är två faktorer som ständigt kommer på tal i alla de kontakter jag har med kvinnogrupper. Många personer med bröstcancer misstänker att sjukdomen är kopplad till miljö, medicin eller användning av p-piller. Därför vill jag fråga om ni skulle kunna tillhandahålla nödvändiga incitament, så att forskningen på detta område får den nödvändiga prioriteringen? Vi behöver få reda på mer om följderna av hormonreglerande ämnen i miljön och användandet av hormoner såsom mediciner och preventivmedel.
Jag är särskilt tacksam mot Karin Jöns för hennes oförbehållsamma engagemang och intresse för kvinnor med bröstcancer. Hennes arbete är en stor inspiration för många kvinnor. Jag vill också uttrycka min uppskattning för Europa Donna, som jag vill tacka för det utmärkta arbete som de gör genom att göra det möjligt för europeiska länder att lära sig av varandra, vilket är precis vad vi bör göra.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Fru talman! Antalet fall av cancer kommer att öka dramatiskt under åren som kommer när den europeiska befolkningen åldras. Många oroar sig över om det finns tillräckliga resurser för behandling och ökade kostnader. Detta har att göra med ekonomisk tillväxt och den ökade kostnaden för patienterna själva. Att kunna garantera medborgarnas lika möjligheter vad gäller att få behandling inom hälso- och sjukvård är en viktig politisk fråga såväl inom medlemsstaterna som på EU-nivå. Vi måste se till att människor inte är mindre berättigade till tjänster och god vård vid högre ålder.
Vidare vill jag säga ett par ord om integrationen av patienter i arbetslivet. Jag förstår att det är betydelsefullt för tillväxten att människor börjar arbeta igen. Det är ofta något som är viktigt även för patienterna. Vi patienter är i stort helt normala människor. Men vi får inte heller glömma bort att vara mänskliga när vi återintegrerar människor i arbetslivet. Från mänsklig synpunkt är det viktigt att alla får tillräckligt med tid att återhämta sig från sin sjukdom. Vi måste komma ihåg att rehabilitering tar olika lång tid för olika människor.
Satu Hassi
(FI) Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill verkligen tacka föredraganden för ett utmärkt arbete. Jag motsätter mig kommissionsledamot Vladimír Špidlas påstående att bröstcancer hindrar människor från att leva ett normalt liv. Det behöver faktiskt inte vara så. Jag är själv ett exempel på att en person med bröstcancer, om sjukdomen upptäcks i tid och man genomgår en operation och cancern behandlas korrekt, inte på något sätt behöver hindras från att leva ett normalt liv och arbeta.
Finland är ett av de länder i Europa där förekomsten av bröstcancer ökar snabbast, men tack vare screening och behandling har dödligheten inte stigit på decennier. Men förbättrad kontroll och behandling räcker inte: vi måste också ta reda på vad som orsakar cancer. Mina kolleger, Hiltrud Breyer och Dorette Corbey, nämnde att ny forskning visar att så mycket som hälften av de nya fallen av bröstcancer kan förklaras av miljömässiga faktorer, varav en är industrikemikalier, som vi ständigt utsätts för. En cocktail av kemikalier som skadar hormonerna är särskilt farlig, i synnerhet för ett foster och under puberteten. Vi måste göra något åt detta.
Ilda Figueiredo
(PT) Fru talman! Som vi känner till är bröstcancer inte bara den vanligaste typen av cancer bland kvinnor, utan det är också den vanligaste dödsorsaken bland kvinnor i åldern 35-59.
Den politik som gäller tillhandahållande av information om mammografi måste därför förbättras och trappas upp, vi måste genomföra program för att upptäcka cancer på ett tidigt stadium och vi måste stärka stödet till forskningen om hur bröstcancer kan förebyggas. Därför är de frågor som vi ställt till kommissionen så viktiga. Vi hoppas också på en positiv reaktion från medlemsstaterna så att alla kvinnor, oavsett social och ekonomisk status, kan garanteras tillgång till förebyggande, screening, tidig diagnos och behandling av bröstcancer och så att de kan återintegreras på arbetsmarknaden utan att diskrimineras.
Jean-Claude Martinez
(FR) Fru talman! I Frankrike innebär bröstcancer rent praktiskt i sceeningskedet först och främst ett mammogram följt av anatomisk patologi för att bekräfta förekomst av cancer. Denna bedömning bör utvidgas till att omfatta levern, hjärnan och skelettet, som är de tre områden där metastaser bildas.
I Frankrike görs i bästa fall ett skelettscintigram. MRT och i synnerhet PET-scanning, som används för att tidigt kunna diagnostisera metabolisk sjukdom, utförs inte. Om patienten får strålbehandling utförs den av en tekniker på låg nivå. Detta leder ibland till oavsiktlig irradiation runt hjärtat och sköldkörteln. Slutligen, om det görs ett scintigram efter behandlingen vid undersökning då patienten har ryggsmärtor, som visar en misstänkt skugga på skelettet, utförs fortfarande inte någon kontroll med PET-scanning. Varför? För att det bara finns två PET-scannrar på 35 miljoner kvinnor i Frankrike. Varför? För att utgifter för sjukhusutrustning är förbjudna enligt budgetåtstramningspakten. Detta leder till att kvinnor i Europa dör till följd av bröstcancer, men också till följd av Europeiska kommissionens ideologiska cancer som kallas statsfinansiell malthusianism och otyglad frihandel.
Françoise Grossetête
(FR) Fru talman, herr kommissionsledamot! Bröstcancer dödar alltför många kvinnor inom Europeiska unionen, många av dem alldeles för unga. Dessa dödsfall är oacceptabla med tanke på att vi vet att den här sortens cancer kan botas om den upptäcks tidigt. Vi är alla medvetna om det mentala och fysiska trauma som de kvinnor drabbas av som får diagnosen bröstcancer: de måste omorganisera sin familj och sitt arbetsliv och, helt enkelt, hantera det. Men det finns ingen som helst harmonisering på EU-nivå när det gäller det sätt som vi bekämpar gisslet bröstcancer på. Det är bara tio medlemsstater som har program för cancerscreening, med varierande framgångar. Situationen för kvinnorna i Europa är därför uppenbart orättvis, eftersom den beror på vilket land, eller till och med vilken stad, man bor i.
Vårt mål är att utrota denna sjukdom, eftersom vi är medvetna om att den förutom att vara en traumatisk upplevelse för patienten också kostar vårt samhälle mycket pengar. Lösningen på denna skada är tidig och obligatorisk screening, organiserad av medlemsstaternas regeringar. För att vara effektiv måste denna screening vara kostnadsfri och framför allt utföras väl, vilket kräver tillgång till modern utrustning i hela Europeiska unionen. Den digitala mammografin, som tidigare ibland har missat mikroförkalkningar - det vanligaste tecknet på bröstcancer - har utvecklats på ett betydande sätt. Därför vill jag fråga kommissionsledamoten när vi kommer att ha tillgång till digitala mammogram över hela Europeiska unionen.
En effektiv screening kräver också att all utrustning kalibreras, och att man därför utför kvalitetskontroller, för det finns inget värre än när en kvinna på felaktig grund invaggas i säkerhet genom en röntgenundersökning som skulle kunna vara av bristande kvalitet. För en effektiv screening krävs inte bara en välfungerande utrustning: läkarna som utför dessa undersökningar måste fortlöpande utbildas och regelbundet delta i repetitionskurser och göra obligatoriska prov för att utvärdera deras kunskap.
Slutligen måste kvinnor informeras om förebyggande av bröstcancer: de måste få råd angående en hälsosam livsstil och livsmedelssäkerhet, och de får inte vara rädda för att genomgå screening. Vi måste genom forskning möjliggöra framsteg när det gäller vad som orsakar bröstcancer. Jag är övertygad om att vi genom ett gemensamt engagemang återigen kommer att kunna visa vad Europeiska unionen kan göra för att förbättra de europeiska kvinnornas hälsa. Detta är verkligen ett mål som borde få enhälligt stöd i Europeiska unionen: noll dödsfall till följd av bröstcancer i Europa!
Anne Ferreira
(FR) Fru talman, mina herrar kommissionsledamöter! Jag vill börja med att tacka mina kolleger för deras hårda arbete och för tydligheten i deras kommentarer. Det problem som vi diskuterar i dag är allvarligt: man behöver bara titta på den oroväckande statistiken över förekomsten av bröstcancer i Europa och på antalet dödsfall som orsakas av denna sjukdom för att bli övertygad om detta. Problemet blir ännu allvarligare genom att det föreligger stor ojämlikhet mellan länderna i fråga om såväl förebyggande som behandling av cancer, och denna ojämlikhet har blivit ännu tydligare efter den senaste utvidgningen.
Fastän det fastställs i fördragen att Europeiska unionen i samverkan med medlemsstaterna ska arbeta för att skydda och främja de europeiska medborgarnas hälsa måste vi ge mer betoning åt frasen ”i samverkan med”, eftersom EU:s riktlinjer och rekommendationer inte har beaktats i tillräcklig grad. Nu måste vi ta itu med dessa förhållanden, och inte fortsätta att acceptera dem. Europeiska unionen måste se till att dess medborgare har lika tillgång till upptäckt och hantering av denna sjukdom, och till bästa tillgängliga behandling. Detta kan uppnås med hjälp av lagstiftning och finansieringsmedel samt strukturfonder och forskningsprogram.
Vi måste kanalisera alla de resurser som är nödvändiga för att undersöka alla orsaker till denna sjukdom, vare sig de är miljömässiga, sociala eller genetiska, och genomföra forskning om innovativa behandlingsmetoder. Kommissionen måste lägga fram några förslag i detta avseende, och jag anser verkligen att Europeiska unionen bör göra kampen mot bröstcancer, och mot cancer i allmänhet, till en politisk prioritering, för tillsammans är man alltid starkare. Detta är den sortens mervärde i Europeiska unionen som Europas befolkning förväntar sig.
Undersökningar, diagnostik, utvärderingar och resolutioner behövs, men det är absolut nödvändigt att agera. Därför bör kommissionen och rådet lyssna till vårt varningsrop och inte förlora mer tid.
Marian Harkin
(EN) Fru talman! I dag diskuterar vi en utmärkt resolution som har betydelse för alla kvinnor och i synnerhet för alla familjer inom EU. Som man redan har sagt dör en kvinna i cancer inom EU var sjätte minut. Detta är verkligen förfärande statistik, och den borde sporra oss att vidta omedelbara åtgärder.
Bröstscreening, som enligt Världshälsoorganisationen kan minska dödsfall i bröstcancer med upp till 35 procent, erbjuds endast i 11 medlemsstater på nationell basis. Vi borde alla skämmas! Och mitt eget land, Irland, borde skämmas, där vi ännu inte har fått till stånd bröstkontroll på nationell nivå. Dödsfall i på bröstcancer i Republiken Irland är betydligt högre än i Nordirland, där de redan har infört bröstscreening. Men vi, liksom många andra EU-länder, har inte nationell täckning ännu.
Slutligen två viktiga synpunkter: varje land borde ha nationell vård av bröstcancer som stöds av tvärvetenskapliga enheter på lämpliga platser, och kvinnor över 69 år eller, i Irlands fall, över 65, får inte uteslutas från bröstscreening.
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
(EL) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Även jag vill gratulera de behöriga parlamentsutskotten för att ha tagit initiativet till att inleda denna gemensamma debatt om bröstcancer, med tanke på att det är en uppenbar och ständigt ökande risk för kvinnors och mäns hälsa, i allt yngre åldrar.
De återverkningar som sjukdomen har på organisationen av den egna tillvaron, familjelivet, arbetslivet och det sociala livet har redan berörts. Därför kräver vi i dag en gemenskapsstrategi som svarar på såväl befintliga omständigheter som framväxande trender och utmaningar för våra medborgares hälsa och i vilken alla tänkbara medel används för att vi ska uppnå de mål för märkbar minskning som vi har fastställt.
Bröstcancer är en sjukdom där välfungerande screening spelar en grundläggande roll, som vi har sett av den tillgängliga statistiken och som vi har hört i dag under debatten. Detta innebär dock att vi behöver en modern infrastruktur när det gäller material och utrustning och specialutbildad personal. Med hjälp av programmet ”Europa mot cancer” och alla andra möjligheter som strukturfonder, forskningsprogram osv. erbjuder måste vi svara på dessa utmaningar.
Tillbörlig medicinsk och psykologisk övervakning av patienten är också mycket viktigt, vilket vi redan har fått höra. Därför måste medlemsstaterna trygga dessa åtgärder för förebyggande, övervakning och behandling för alla medborgare över hela deras region. Detta är särskilt viktigt för de nya medlemsstaterna, i synnerhet eftersom vi ska välkomna ytterligare två nya medlemmar till ”vår familj”.
Jag vill betona den roll som det civila samhället spelar här i fråga om information och stöd till patienter. Det har utvecklats många intressanta initiativ i olika länder, och man har till och med samarbetat i ett nätverk på EU-nivå. Vi måste stödja deras arbete, i synnerhet i de nya medlemsstaterna, och ge möjlighet till utbyte av bästa metoder och mervärde till förmån för våra medborgares hälsa.
Karin Scheele
(DE) Fru talman! Jag vill framföra de varmaste gratulationer och ett tack till Karin Jöns, som inte bara är den huvudsakliga initiativtagaren till dagens förslag till resolution och till frågan, utan som också arbetar outtröttligt för att öka medvetenheten om bröstcancer. Detta innebär naturligtvis att det kommer att ges ett enormt stöd till detta förslag till resolution i morgon.
Bröstcancer är den vanligaste dödsorsaken bland kvinnor i åldern 35-59 år, bland såväl mödrar som kvinnor som inte fött barn. Varje år dör 88 000 kvinnor och 1 000 män av bröstcancer i Europeiska unionen. Mammografi skulle kunna minska antalet dödsfall till följd av bröstcancer bland kvinnor mellan 50 och 69 år betydligt. Det har funnits riktlinjer inom EU på detta område sedan 1992, men än så länge har de bara genomförts i 11 medlemsstater, och skillnaderna i dödlighetsnivåer bland kvinnor är enorma. Det är anledningen till att vi otåligt väntar på den lägesrapport som kommissionsledamot Markos Kyprianou tillkännagivit för 2007.
I dag diskuterar Europaparlamentet emellertid inte bara tidig upptäckt av bröstcancer och det bästa sättet att behandla den på, utan även förebyggande. Vi måste undersöka orsakerna till bröstcancer mer detaljerat, i synnerhet den roll som giftiga kemikalier, miljöförstöring, diet, livsstil och genetiska faktorer spelar, och dessutom frågan om dessa faktorers växelverkan.
När parlamentet röstar om EU:s nya kemikaliepolitik om några veckor kommer vi att ha tillfälle att sända ett tydligt budskap om att vi tar förebyggande av cancer på stort allvar.
Lissy Gröner
(DE) Fru talman, mina herrar kommissionsledamöter, mina damer och herrar! I dag har vi fått ta del av de förkrossande siffror som vittnar om de följder som bröstcancer har på både kvinnors och mäns liv. Det beror på tillfälligheter om behandlingen inleds snabbt och effektivt och därmed hur hög chans kvinnan har att överleva.
Som samordnare för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män har jag arbetat med denna fråga i många år, och vi har fått en hel del erfarenhet på området. Men det räcker inte. EU:s riktlinjer för kvalitetssäkrad mammografi har funnits i över tio år nu. I Belgien, där jag har mitt andra hem, kallas jag till rutinundersökning, medan inget alls sker i mitt hemland Tyskland. Mödrars, döttrars och hustrurs liv skulle kunna räddas, och traumat minskas.
Men framstegen sker i snigelfart. Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män lade fram ett utmärkt betänkande 2003, men det har skett väldigt lite efter det. Jag tror att den politiska viljan saknas på det här området: jag har märkt att viljan finns på EU-nivå, men det finns fortfarande mycket kvar att göra i medlemsstaterna. Det sjunde ramprogrammet för forskning ger oss nu återigen möjlighet att utöva påtryckningar så att det läggs mer pengar på forskning.
Även när det gäller andra kvinnosjukdomar, som exempelvis migrän, är de politiska påtryckningar man gjort för att göra framsteg och vidta tvärvetenskapliga åtgärder begränsade. Tvärvetenskapliga center för bröstcancer kan vara ett mycket effektivt bidrag, vilket mer än 20 års erfarenhet har visat i Förenta staterna. Nu har vi också sådana center i Europa, men inte heller här ser jag några tecken på äkta politisk vilja till ett verkligt genomförande.
Låt oss därför arbeta tillsammans i Europaparlamentet för att kämpa mot det trauma som bröstcancer utgör, och att göra detta för alla, inte bara för dem som har råd.
Edite Estrela
(PT) Trots de framsteg som har gjorts på områdena för diagnos och behandling är bröstcancer fortfarande den vanligaste dödsorsaken bland kvinnor mellan 35 och 55. Uppskattningsvis dör över 130 000 kvinnor varje år av bröstcancer bara i Europa. Med två och en halv minuts mellanrum får en kvinna diagnosen bröstcancer. Alla kvinnor måste få tillgång till information, förebyggande och tillfredsställande behandling. Cancerscreening, med användande av mammografi, bör bli obligatorisk i alla medlemsstater. Det behövs fler informationskampanjer om hur en hälsosam livsstil ser ut. Förebyggande och behandling av bröstcancer borde också höra till prioriteringarna inom det sjunde ramprogrammet för forskning, särskilt i en tid då undersökningar visar att miljömässiga faktorer och livsstil också kan spela en roll vid utveckling av bröstcancer, vid sidan av genetiska faktorer.
Britta Thomsen
(DA) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Bröstcancer är den vanligaste dödsorsaken bland kvinnor i åldern 35-50 år, och antalet kvinnor som överlever sjukdomen skiljer sig enormt från land till land. Vi måste uppmana medlemsstaterna att upprätta center som tillhandahåller information och råd om ärftlig bröstcancer, och vi måste uppmana kommissionen att presentera en lägesrapport om frågan vartannat år. Det är viktigt att prioritera forskningen på detta område. I EU:s sjunde ramprogram för forskning bör vi därför också anslå resurser till forskning om bröstcancer: inte bara om dess fysiologiska och tekniska aspekter och om alternativ till konventionella behandlingsmetoder, utan också om de sociala följderna och, i synnerhet, om orsakerna. Vi måste kunna lära av varandra, och detta är naturligtvis precis den sortens samarbete som EU också erbjuder en konstruktiv ram för. EU bör leda en europeisk kampanj för förebyggande av sjukdomen och för att informera kvinnor om hur de kan undersöka sina bröst. Dessutom bör de enskilda regeringarna genomföra nationella program för cancerscreening i alla medlemsstater, eftersom en tidig upptäckt av sjukdomen kan bidra på ett betydande sätt till att sänka dödligheten.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
(PL) Fru talman! Cancerstatistiken i Europeiska unionen är oroväckande. Bröstcancer är den näst vanligaste typen av cancer, efter lungcancer. I Europeiska unionen konstateras ett nytt fall varannan minut, och var sjätte minut dör en kvinna av bröstcancer.
Det bästa sättet att bekämpa bröstcancer är genom regelbunden cancerscreening och genom att främja en effektiv diagnos av tumören. Ett omfattande användande av mammografi skulle kunna minska antalet dödsfall med så mycket som 35 procent, naturligtvis förutsatt att undersökningen utförs regelbundet och finns lättillgänglig för alla. Europeiska unionens bestämmelser där normer fastställs på detta område har varit bindande i 15 år. Trots detta har omkring hälften av länderna i unionen inte infört regelbunden screening. Detta måste ändras. Från Europaparlamentets sida förväntar vi oss ett tydligt gensvar på de åtgärder som Europeiska kommissionen har för avsikt att vidta för att hjälpa medlemsstaterna att nå sina mål. Ett av dessa mål är en minskning på 25 procent av den genomsnittliga dödligheten till 2008.
Vi behöver en samordnad strategi på EU-nivå för att kunna bekämpa bröstcancer. Nu är det dags för särskilda åtgärder. Över 100 000 kvinnor dör varje år i bröstcancer.
Marta Vincenzi
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! I denna debatt har ämnen som förebyggande, hälsovårdens kvalitet, det akuta behovet av forskning och rätten till värdighet och till arbete tagits upp. Dessa ämnen är en integrerad del av Lissabonstrategin.
Parlamentets politiska mål är därför att visa på det akuta behovet av samordnat agerande, något som kommissionen måste utföra genom att ta på sig en starkare och mer synlig ledarroll i förhållande till medlemsstaterna. Det räcker inte att fastställa mål för 2008: vi måste övervaka dem, vidta korrigeringsåtgärder och ta reda på vilka framsteg som görs. Det delas inte ut några priser till mönsterländer på detta område, och det delas inte heller ut något straff till länder som inte gör några framsteg. Därför föreslår jag att kommissionen upprättar en sorts svart lista över länder som inte gör några framsteg, liksom vi redan gjort i fråga om flygbolag som inte garanterar säkerhet. Låt oss använda oss av den allmänna opinionens styrka, tillsammans med forskarsamhället, för att stödja gemenskapspolitiken.
Karin Jöns 
frågeställare. - (DE) Fru talman, mina damer och herrar! Detta har varit en mycket viktig debatt, och en mycket bra sådan, för vi har återigen visat att parlamentet verkligen står bakom kvinnor som drabbats av bröstcancer, och deras familjer också. Dessutom är vi, vad jag vet, den enda lagstiftare i Europeiska unionen som uppmärksammar den internationella månaden för kampen mot bröstcancer genom att debattera strukturella förbättringar av behandlingen och tidig diagnos av bröstcancer.
Även om jag vill tacka kommissionen för att ha lovat oss att ta fram ett certifieringsförfarande för tvärvetenskapliga bröstcenter och för sjuksköterskor med specialistkompetens på området måste jag i dag ändå säga till kommissionsledamöterna att det verkligen skulle glädja oss om de lade ut dessa riktlinjer på webben, vilket inte skulle vara en överilad handling i denna tid av modern kommunikation, och att vi inte har slutat hoppas på att de ska tillhandahålla de befintliga riktlinjerna till försäljning i något annat än enbart bokform.
Den här debatten har dock för första gången uppmärksammat en helt ny synvinkel, dvs. frågan om hur man ska hantera kvinnor med bröstcancer i arbetsmiljön och deras återintegrering på arbetsmarknaden, och en kampanj har efterfrågats för att göra arbetsgivare medvetna om dessa frågor. Kommissionsledamot Vladimír Špidla har lovat oss en sådan i dag - om jag förstått honom rätt - och stort tack till honom för detta. Detta visar hur viktigt det är att det finns en stadga om rättigheter på arbetsplatsen för människor med kroniska sjukdomar, och jag tror att utskottet för sysselsättning och sociala frågor kommer att ägna sig åt den frågan.
Jag vill avsluta med att påpeka att svaret till dem som inte vet hur personer med bröstcancer ska behandlas är att de ska behandlas likadant som personer med andra typer av cancer. De ska inte brännmärkas - vilket olyckligtvis är något som fortfarande sker - utan helt enkelt behandlas precis som vanligt, för det är förmodligen det som gör dem mest gott.
Talmannen
Tack så mycket, fru Jöns. Även om det bara är meningen att jag ska vara talman för denna debatt ska jag göra något som det inte är meningen att jag ska göra, och stödja er uppmaning till att riktlinjerna ska läggas ut på webben. Kommissionen behöver inte använda boken som ett medel för att tjäna in kostnaderna.
Markos Kyprianou
ledamot av kommissionen. (EN) Fru talman! Jag skulle vilja tacka ledamöterna för en mycket intressant och användbar debatt. Jag kände från början till att vi stod på samma sida, men det är bra att inge varandra ny tillförsikt, närhelst det är möjligt. Jag skulle mycket kort vilja svara på några särskilda punkter och sedan göra några allmänna kommentarer, som kommer att handla om den fråga som tagits upp.
Vi känner till frågan om bröstcancer hos män, som John Bowis tog upp. Vi måste ta itu med den som en sällsynt sjukdom, eftersom det är mycket mindre förekommande än hos kvinnor. Vi inriktar oss på det, och kommer att ta upp det med experter mycket snart för att se hur vi kan inbegripa det i framtida riktlinjer, men som en sällsynt sjukdom, på samma sätt som vi har tagit itu med andra sällsynta sjukdomar.
När det gäller forskning skulle jag vilja upprepa att miljöorsaker är en del av planen. Det nya sjunde ramprogrammet kommer att ge möjlighet att öppna forskningsområdet. Växelverkan mellan gener och miljö och utveckling av cancer kommer också att omfatta livsstil och andra stora riskfaktorer. Vi kommer sedan att lära oss mer om sjukdomens orsaker. Detta är en prioritet, eftersom förebyggande är mycket viktigare än att efterbehandla sjukdomen.
Frågan om andra typer av cancer togs upp av Adamos Adamou. Vi arbetar med dessa och inriktar oss inte bara på en typ. Varje typ är ett särfall och kräver särskilda riktlinjer och ett särskilt tillvägagångssätt. Vi väntar oss ha riktlinjer för livmodershalscancer till nästa år, för prostatacancer 2008, och för kolorektal cancer 2009. Vi måste utvärdera, vi behöver forskning, vi måste sammanställa allt och sedan utarbeta riktlinjer.
Vi arbetar också på andra områden, som hepatit B och C-virus, eftersom vi vet att de orsakar levercancer, liksom sådana aspekter som tobak, fetma och andra orsaker till cancer.
Vi har lagt fram riktlinjer och rekommendationer om hur medlemsstaterna ska ta itu med detta och med ojämlikheterna. Dessa har inte någon rättsverkan, så vi kan inte påtvinga medlemsstaterna dem. De representerar bästa praxis. Med er hjälp uppmuntrar vi medlemsstaterna och utövar påtryckningar på dem för att efterleva riktlinjerna. Jag ser fram emot att diskutera detta när vi har utarbetat rapporten. Vi kommer då att kunna diskutera medlemsstaternas resultat och åtaganden.
Detta är en oroande fråga. Antalet drabbade är skrämmande. Om vi måste utöva påtryckningar på medlemsstaterna för att få dem att göra sitt arbete i denna fråga, så kan ni föreställa er vad som händer med sällsynta sjukdomar som inte påverkar så många människor. Om jag ska uttrycka det cyniskt och rakt på sak, finns det inte så mycket politisk påtryckning. Om vi slutar att tänka på det skulle vi kunna få panik, men det går inte. Vårt arbete är att se till att medlemsstaterna uppfyller sina åtaganden och följer de rekommendationer som de antar och de riktlinjer som de går med på. Vi ska arbeta på detta, inte bara i förhållande till bröstcancer utan när det gäller alla de ojämlikheter som tyvärr fortfarande existerar inom Europeiska unionen, inom medlemsstater och mellan medlemsstater. Detta är inte den europeiska union av solidaritet som vi alla eftersträvar och som vi alla har gått med i.
Detta gäller för användningen av strukturfonder. Pengarna finns där, men om inte medlemsstaterna går med på att prioritera användningen av dem för hälsovård finns det inget som vi kan göra. Det är en utmaning för oss att få medlemsstaterna att anta denna politik.
Om inte medlemsstaterna erkänner att det inte är en kostnad utan en investering att använda pengarna till hälsovård - och vi måste övertyga dem om detta - kommer inte situationen att förbättras. Det är där som vi måste samarbeta och samverka.
Vladimir Špidla
ledamot av kommissionen. (CS) Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka er för denna debatt, som har varit mycket givande och varigenom frågan om bröstcancer har klargjorts utifrån en rad perspektiv. Jag välkomnar att andra frågor tagits upp i debatten, däribland sociala frågor, vilket visar att omständigheterna runt denna sjukdom sträcker sig utanför enbart medicinska faktorer och också berör kampen mot diskriminering på arbetsplatsen och i samhället som helhet.
Det är också tydligt att de direkta möjligheter som finns tillgängliga för EU är begränsade, men att vi inte gör det mesta av de möjligheter som vi har tillgängliga, och enligt min uppfattning är detta en av de största utmaningar vi står inför. Jag vill tacka parlamentet i allmänhet, för jag tror fullt och fast att vi verkligen kan lösa den här frågan, direkt eller indirekt, om vi lyckas upprätthålla denna nivå av beslutsamhet och politisk vilja. Med tanke på att det sociala området och sjukvårdsområdet alltid mäts i enheter och att dessa enheter är enskilda personer, kan alla framsteg, hur små eller stora de än är, i slutändan omvandlas i människoliv, och jag är övertygad om att vi kan nå sådana framsteg och att resultaten kommer att bli tydliga.
Talmannen
Ett resolutionsförslag har lagts fram i enlighet med artikel 108.5 i arbetsordningen för att avsluta debatten.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.
