Basel II och översyn av kapitalkravsdirektiven (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Othmar Karas, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om Basel II och översyn av kapitalkravsdirektiven (CRD 4).
Othmar Karas
Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Genom detta betänkande om Basel III har Europaparlamentet intagit en tydlig ståndpunkt när det gäller överläggningarna i Baselkommittén. Vi vill uppmärksamma de olösta frågor och problem som Europa har och uppmanar kommissionen att utarbeta ett förslag till direktiv. Trots att betänkandet antogs med 38 röster mot 0 i utskottet - och jag vill tacka alla skuggföredragande för detta - känner jag som föredragande ändå ett behov av att lägga fram ytterligare sex ändringsförslag. Tre av dessa rör utvecklingen under överläggningarna i Baselkommittén, så att betänkandet hålls à jour med utvecklingen, och tre rör den så kallade hävstångsgraden (det vill säga det harmoniserade förhållande mellan eget och främmande kapital) och likviditetsstandarderna.
Vi anser inte att det är gynnsamt att införliva hävstångsgraden i pelare 1 från och med 2018 utan att man först bör införa en utvärderingsprocess. För det andra finns det ett par olösta frågor i Baselkraven som rör likviditetsstandarderna och dessa måste lösas för att vi ska vara à jour.
Jag är lite förvånad över att 9 medlemsstater i Baselkommittén anser att processen har slutförts, trots att det fortfarande inta kan sägas att Förenta staternas ekonomiska struktur och den europeiska ekonomiska strukturen och bankstrukturen omfattas av lika villkor. Inte heller traditionella banktjänster och investmentbankers tjänster omfattas av lika villkor.
Den ekonomiska krisen visade tydligt att vi behöver ett nytt regelverk. Därför gör vi rätt som tar itu med denna fråga och lägger fram förslag på området. Krisen visade emellertid också tydligt att det i första hand rörde sig om en likviditetskris och inte en kapitalresurskris. Trots det måste vi öka kapitalresurserna. Man behöver bara tänka på Lehman Brothers, som bara hade en kapitaltäckning på 11 procent, för att förstå det.
Vi anser att det finns fem olösta frågor. För det första finns det ingen studie om effekterna av de siffror som vi nu har enats om för tillväxt och sysselsättning i EU. Jag uppmanar kommissionen att utarbeta och lägga fram en sådan studie så snabbt som möjligt. För det andra har vi inte i detalj undersökt den kumulativa effekten av alla åtgärder som vi för närvarande överväger. Nyckelexempel på detta område skulle bland annat kunna vara Basel III, insättningsskydd, bankavgift och skatt på finansiella transaktioner. För det tredje omfattas EU och Förenta staterna inte av lika villkor, t.ex. ifråga om redovisningsbestämmelser, och det finns fortfarande ingen överenskommelse om när åtgärderna ska ha genomförts. För det fjärde omfattas traditionella banker och investmentbanker inte av lika villkor när det gäller definitionen av kapital. För det femte finns olösta frågor som hävstångsgraden, definitionen av likviditet och ratinginstitutens roll mot bakgrund av de beslut som Förenta staterna har fattat.
Dessa frågor måste lösas innan kommissionen lägger fram ett förslag till direktiv. De bör emellertid inte lösas av G20-länderna. G20-länderna bör bara klargöra frågorna, som sedan bör få sin slutliga utformning av Baselkommittén. Vi kommer att fortsätta att arbeta med dessa frågor.
Michel Barnier
Fru talman, Othmar Karas, mina damer och herrar! Bara några dagar efter överenskommelsen i Baselkommittén anser jag att det är oerhört viktigt att parlamentet visar sitt åtagande för en bankreform och tydligt visar att EU beter sig, och bör bete sig, på ett sätt som motsvarar dess ställning i världen. Jag tackar Othmar Karas och ledamöterna i utskottet för ekonomi och valutafrågor för deras engagemang och för detta utmärkta betänkande.
Othmar Karas! Du tar upp ett antal kritiska punkter som vi mycket noga kommer att studera innan vi antar vårt förslag till översyn av kapitalkravsdirektivet till våren nästa år.
För det första vill jag säga att jag håller med dig ifråga om betydelsen av problem som är specifikt europeiska. Banksektorn i Europa liknar exempelvis inte på alla punkter banksektorn i någon annan region i världen. Jag håller också med om att det är nödvändigt med en grundlig konsekvensbedömning och att vi måste se till att det råder lika villkor på internationell nivå.
Vi måste naturligtvis betona att ökade kapitalkrav för bankerna är en nödvändig förutsättning för att finanssektorn ska bli stabilare och starkare, men detta räcker inte. Mina damer och herrar! Som ni vet, eftersom ni arbetar med frågan, måste vi även ha större tillsyn, starkare företagsstyrning, tillsyn av finansspekulation och en ram för krishantering och för att lösa bankkriser. Det är vår färdplan. Tack vare just er har vi redan gjort stora framsteg i denna riktning. Jag tänker på överenskommelsen om tillsyn och grönboken om företagsstyrning i finansinstitut och ersättningspolicy.
Kommissionen gör vad den kan och kommer att utföra sitt arbete på ett sådant sätt att vi till våren nästa år kommer att ha lagt fram alla de texter till er och rådet som ni förväntar er att vi ska lägga för att kunna genomföra G20-ländernas rekommendationer. Det är i denna anda som jag för några dagar sedan lade fram förslagen till förordningar om derivat och blankning. Om några dagar kommer vi att lägga fram ett nytt dokument om hur vi ska lösa bankkrisen och olika krishanteringshjälpmedel.
Om vi återvänder till dagens debatt skulle jag emellertid vilja diskutera tre punkter där jag delar Othmar Karas oro. Den första punkten är medräkning av kapitalinstrument som utfärdats av kooperativa banker och som definieras som ”klass 1-kapital”. Baselavtalet kommer att göra det möjligt för oss att ta hänsyn till de särdrag som präglar dessa onoterade banker, som spelar en betydelsefull roll i finansieringen av europeiska företag. Mina tjänsteavdelningar arbetar nu tillsammans med experter från medlemsstaterna för att ta fram tekniska system för att på ett korrekt sätt omsätta dessa nya principer i EU-lagstiftning
Den andra punkten rör likviditetsreglerna och definitionen av ”kapitalbufferten”. Här är kommissionen väl medveten om problemen i framför allt Danmark och Österrike. Den allvarliga oro som kommissionen har gett uttryck för i denna fråga är i själva verket skälet till varför vi fortfarande inte har nått en överenskommelse på denna punkt. Vi hade vissa reservationer och mina tjänsteavdelningar kommer att fortsätta arbeta tillsammans med våra partner i Basel för att hitta en lösning, särskilt när det gäller medräkning av säkerställda obligationer.
Den tredje punkten rör hävstångsgraden. Vi måste uppfylla det åtagande vi gjorde vid G20-mötet på denna punkt. Vi är emellertid nöjda med den överenskommelse som nåddes i Basel och som gör hävtångsgraden till en del av pelare 2 under en rapportperiod. Som Othmar Karas nyss påpekade är målet att överföra den till pelare 1. Denna överföring kommer inte att ske automatiskt och vi kommer att lägga till en översynsklausul i vårt förslag till översyn av kapitalkravsdirektiven (CRD 4).
Låt mig kort säga några ord om genomförandet av Baselavtalet i EU. Finanskrisen har skakat om världen. Den har gett oss några lärdomar som vi måste ta hänsyn till. Utöver de reformer som redan har genomförts för att stärka gällande regler har vi nu det avtal som centralbankschefer och banktillsynsmyndigheter nyligen utarbetade i Basel.
Jag anser att detta avtal är goda nyheter. Det utgör ett viktigt steg i stärkandet av regelverket och finansiell stabilitet i världen. Detta nya Baselavtal kommer att göra det lättare att fastställa gemensamma regler för den banksektorn på internationell nivå, vilket är oerhört viktigt. Avtalet bereder även vägen för en välavvägd lösning. Företagen får en anpassningsperiod som ger dem tillräckligt med tid för att uppfylla dessa nya krav. Tack vare det kommer banksystemet gradvis att förbättras utan att den ekonomiska tillväxten hotas.
Mina damer och herrar! Mina tjänsteavdelningar, mina kolleger - som jag vill tacka - arbetade hårt i Basel för att hitta gemensamma beröringspunkter med våra partner i tredjeländer. Jag hoppas att G20-ländernas stats- och regeringschefer kommer att anta detta nya Baselavtal under det kommande G20-mötet i Söul i november. Vi kommer emellertid inte att stanna där.
Nästa steg kommer att bli en reform av grunden för banksystemet i EU. Vi tar alltid hänsyn till vår unions särdrag när vi tillämpar internationella bestämmelser och CRD 4-direktivet är inget undantag. Även på detta område kommer vi att ta hänsyn till EU:s särdrag. Därför kommer vi dessutom mer specifikt att utföra den makro- och mikroekonomiska analys som utgör en del av Baselavtalet. Othmar Karas! Du och dina kolleger kommer naturligtvis att hållas underrättade.
Målet är att anta förslaget till direktiv första kvartalet 2011. Det innebär att medlemsstaterna kommer att vara tvungna att införliva det senast den 1 januari 2013. Det ger dem tillräckligt med tid att anpassa sig till de nya bestämmelserna.
Trots det måste vi vara realistiska. Baselavtalet innebär ett betydande framsteg. Jag upprepar emellertid att det återstår mycket arbete. Vi kommer att arbeta tillsammans med er och medlemsstaterna under de kommande månaderna för att genomföra en av de viktigaste reformerna efter krisen. Jag vill vara väldigt tydlig även på denna punkt. Vi kommer att vara väldigt observanta och väldigt vaksamma för att se till att våra globala partner - framför allt amerikanerna, men inte bara de - också genomför denna nödvändiga reform på ett korrekt sätt och i tid. Detta är en fråga som jag kommer att ta upp under mitt andra och mycket snart stundande besök i Förenta staterna i slutet av månaden.
Othmar Karas! Avslutningsvis vill jag bara säga att jag håller med dig om att Europaparlamentet måste spela en ännu större roll i denna process. Därför lovar jag att regelbundet underrätta ditt utskott och kammaren om all framtida utveckling inom Baselkommittén.
Jean-Paul Gauzès
Fru talman, herr kommissionsledamot! Till att börja med vill jag lovorda Othmar Karas för hans utmärkta arbete. Jag var en av de personer som stödde tanken på att utarbeta ett initiativbetänkande innan kommissionen skulle lägga fram sitt förslag om regelverket för att införliva Baselavtalet. Det gläder mig att det arbete som Othmar Karas med hjälp av de olika skuggföredragandena har gjort har lyft fram de viktigaste punkter som vi måste ta ställning till.
Herr kommissionsledamot! Jag kommer inte att upprepa punkterna här och jag välkomnar naturligtvis dina kommentarer och din beslutsamhet att se till att regelverket blir effektivt och funktionellt och framför allt att det inte snedvrider konkurrensen på internationell nivå.
För att övergå till ett annat ämne kan jag inte undvika att notera att det ofta råder stor skillnad mellan de uttalanden som görs offentligt och engagemanget för att omsätta dessa i konkreta åtgärder. Dessutom noterar jag att länder utanför EU, och här tänker jag särskilt på Förenta staterna, har en irriterande tendens att komma med värderingsomdömen om hur vi bedriver vår verksamhet, samtidigt som de själva inte omsätter systemen i konkreta åtgärder på det sätt som de borde.
När det gäller Baselkraven är det viktigt att europeiska företag behandlas på samma sätt som, och inte straffas mer än, amerikanska företag. I Förenta staterna är det få banker som tar någon notis om dessa direktiv eller om Baselkommittén och för närvarande vidtas inga konkreta åtgärder. Jag skulle bli mycket besviken om de bestämmelser som antogs i juni om reglering av den amerikanska finansmarknaden - de uttalanden som fällts om dessa överdriver deras verkliga betydelse - används som rättslig grund för att inte tillämpa de bestämmelser som eventuellt kommer att införas av organ utanför Förenta staterna.
Herr kommissionsledamot! Jag litar på dig och vet att du är fast besluten och noga kommer att övervaka att detta inte leder till snedvriden konkurrens för franska banker, för europeiska banker, och för dem som i allmänhet finansierar ekonomin. Det är rätt att styra bankerna tillbaka mot deras primära roll som finansiärer av ekonomisk utveckling, men vi måste se till att de inte straffas oproportionerligt hårt.
Udo Bullmann
Fru Talman, mina damer och herrar! Låt mig inleda med att påpeka en sak. Baselkommittén är en grupp av mer eller mindre intelligenta centralbankschefer och banktillsynsmyndigheter, men det är absolut inget ofelbart råd av vise män och utgör definitivt inte lagen. Parlamentet är den lagstiftande församlingen. Herr kommissionsledamot! Du vet det och vi vet att du vet det, och denna lagstiftande församling kommer noga att observera vilka förslag som läggs fram och, när det är meningsfullt, vilka förslag som läggs fram här också.
Naturligtvis vill vi att kapitalkravsreglerna ska skärpas. Varför skulle vi inte vilja det, när vi fortfarande befinner oss i efterdyningarna av den ekonomiska krisen? Tjugo till trettio procent av våra nationella ekonomiers bruttonationalprodukt har pantsatts i form av räddningspaket till bankerna. Medborgarna förväntar sig naturligtvis att vi ska införa anständiga bankregler så att vi slipper uppleva en liknande kris i framtiden. Naturligtvis vill vi att det ska finnas ett inslag av kontracykliska åtgärder i dessa skyddsåtgärder för bankerna, liknande de åtgärder som redan har visat sitt värde i Spanien. Även där kritiserades de när de infördes, men nu betalar de sig för de infördes tillräckligt tidigt och förvärrade inte banksystemet. De gjorde det bara mer robust.
Det finns emellertid vissa nyckelfrågor. Jag tackar föredragande Othmar Karas för att han har låtit dessa frågor utgöra kärnan i sitt initiativbetänkande, som vi absolut kommer att ge vårt fulla stöd. För det första behöver vi verkligen en konsekvensanalys. Det vi specifikt behöver är en komplex konsekvensanalys som klargör vad konsekvenserna dels blir för de olika delarna av finanssektorn, dels för den reella ekonomin. Vad kommer konsekvenserna att bli för de framtida utsikterna för små och medelstora företags lånevillkor?
För det andra måste vi vara säkra på att avtalen denna gång, till skillnad från tidigare, även kommer att genomföras i andra länder. Vi måste vara säkra på det innan vi lagstiftar. Annars skapar vi en ny asymmetri som vi inte kan ta på vårt ansvar.
För det tredje får det förekomma någon diskriminering på grund av bankernas juridiska form. De av de många olika typer av banker i det europeiska banksystemet som skötte sig bäst under finanskrisen - och det betyder de banker som tog hand om små och medelstora företag och de banker som inriktade sig på privatkunder och därmed inte drog på sig gränsöverskridande risker - får inte straffas för sina verksamheters solidaritet. Det aktuella förslaget går för närvarande inte tillräckligt långt för att garantera detta. Därför anser vi att förslagen måste förbättras och att vi måste överväga hur vi rent konkret ska ta itu med detta problem. Generellt har statliga banker ett stort värde, under förutsättning att verksamheten bedrivs på ett sunt sätt. Om vi godtar reglerna i den form som man kommit överens om i Basel måste vi också fråga oss - och här tänker jag på dolda partnerskapsreserver - hur dessa egentligen kommer att effektueras i framtiden. Detta får inte vara sista ordet i frågan. Detta är inte heller en slutversion som vi kan godta.
Kapitalinstrumenten måste mätas så att det går att se i vilken utsträckning de garanterar en konstant kvalitet utan falska förbehåll, att de kan absorbera förluster, är hållbara och har betalningsflexibilitet, vilket föredraganden också anför i sitt betänkande. Detta är en rimlig utgångspunkt. Vi vill att hävstångseffekterna ska vara begränsade och att de olika riskprofilerna ska ges skäligt spelrum. Herr kommissionsledamot! Därför kommer vi att studera ditt förslag och vi hoppas på gott samarbete med parlamentet.
Sharon Bowles
Fru talman! Jag kan berätta för kommissionsledamoten att när vi röstade om översynen sade jag att vår lagstiftning var som en schweizerost, full av hål, platser dit det gemensamma regelverket inte når.
Sedan möttes bankmän från hela EU förra veckan för ett möte i den finansiella tankesmedjan Eurofi för att diskutera Basel III. Ordet på allas läppar var ”nationell”; nationell flexibilitet, nationella regler, nationella undantag. Kontraproduktiva incitament frodades. Så fort vi har kommit överens om ett regelverk för att garantera harmonisering och stabilitet börjar vi leta efter kryphål, och det är samma visa här. Jag har fått nog. Varför måste EU vara Basels lipsill? Detta var inte avsikten med tillsynsreglerna. Detta är inte avsikten med Basel III. Fakta talar för sig själva. G20-mötet var tydligt. Bankerna måste kunna stå emot den typ av kris som vi precis har gått igenom och kapital är avgörande för detta.
Jag blundar inte för problemen i den reella ekonomin och bankernas utlåningsbehov. I likhet med andra ser jag fram emot den makroekonomiska och kumulativa konsekvensbedömningen, inte bara av Baselkraven, utan av hela det finansiella regelverk som har införts efter krisen, vilket både du, herr kommissionsledamot, och kommissionsledamot Olli Rehn lovande mig vid era utfrågningar.
Till bankerna har jag följande att säga: vi kan inte ta hänsyn till era protester när ni döljer era tillgångar och stämplar allt som ”konfidentiellt”. Enligt mig gick den förlängda tidsplanen i Basel tillräckligt långt. Nu får det vara nog.
Herr kommissionsledamot! Precis som andra har påpekat är likviditetsåtgärder inte hela lösningen och jag befarar fler kontraproduktiva incitament kring den växande koncentrationen av statsskulder och kortfristiga instrument. Vi måste vara ytterst försiktiga här. Vi måste tänka oss för och inte upprepa samma åtgärder överallt i regelverket, framför allt där de kanske inte är lämpliga och där de riskerar att förstöra investeringar i aktier och den reella ekonomin.
Philippe Lamberts
Fru Talman! Basel III är tänkt som en utgångspunkt och bör under inga omständigheter vara det längsta EU är villigt att gå. Till de som säger att om vi vill gå längre än Basel riskerar vi att hota våra bankers konkurrenskraft på den internationella scenen säger jag att vårt primära mål är, och bör vara, att bibehålla en livskraftig ekonomi. Om det innebär strängare regler, låt gå för det. Dessutom hör vi så mycket om lika villkor, och ändå tvekar inte Förenta staterna att köra sitt eget lopp när det kan och när det passar. Därför vill jag inte att Europa bara ska sitta och vänta på någon form av samförstånd som aldrig kommer att förvekligas.
För det andra måste en eventuell övergångsperiod vara tidsbestämd. Jag anser att de åtta år som vi planerar är för lång tid. Under denna övergångsperiod måste vi dessutom väga in att vi måste införa stränga villkor för utbetalning av utdelningar och bonusar. Det skulle vara oanständigt och oacceptabelt om bankernas aktieägare och ledning fortsättar att roffa åt sig, samtidigt som bankerna hävdar att det är svårt att bygga upp de kapitalreserver som krävs enligt de nya reglerna.
Till sist vill jag säga följande direkt till bankerna. Till de banker som klagar på att de inte längre kommer att göra samma vinster som under de gyllene åren säger jag att alla företag inom industrin eller detaljhandeln i den reella ekonomin är tvungna att nöja sig med en årlig nettovinst på mellan två och fem procent - och det är inget att skämmas för. Därför är det dags att inse att festen är över.
Vicky Ford
Fru talman! Jag är väl medveten om att den ekonomiska krisen är långt ifrån över och att vi behöver utlåning i ekonomin i vidare bemärkelse. Händelserna i Irland förra veckan visar emellertid att bankerna fortfarande vänder sig till skattebetalarna för att få hjälp.
Vi kan inte fortsätta att låta skattebetalarna rädda banker. Vi behöver banker som är redo att ta risker, men de behöver det kapital och den likviditet som krävs för att deras tillgångar ska vara tillräckliga när riskerna går fel. Detta är en komplicerad fråga och jag vill tacka Othmar Karas för hans arbete. Men detta är endast en del av det arbete som behövs. Vi behöver också rätt hjälpmedel för att lösa krisen.
Av antalet ändringsförslag framgår tydligt att parlamentsledamöterna vill studera detaljer och konsekvenser. Vi måste se till att en liknande strategi används för säkerhet på derivatområdet. För det första måste vi göra en konsekvensbedömning. Det gjordes en för Basel, men den är så omgärdad av sekretess att vi inte kan se den. Låt oss sätta ett stopp för hemlighetsmakeriet och använda den.
När vi sluter ett internationellt avtal måste vi se till att det tillämpas globalt - inte bara här och på Wall Street, utan över hela världen. Det finns ett antal ställen i texten där det finns möjlighet att slingra sig - punkt 24 om minoritetsintressen och uppskjutna skattefordringar, punkt 40 med dess beskrivning av hypoteksobligationer, s.k. Pfandbriefe, och den nya punkt 43a.
Trots det bör Baselkommittén titta på nätverk av små banker som stöder varandra. Det gör de. Om jag tolkar engelskan kan det, till viss del, ses som att vi föregår dess slutsatser.
Dessutom har man kommit överens om att övergå till en fullständig och bindande hävstångsgrad. Låt oss inte avlägsna oss från det målet. Jag håller med om att vi har bra lokal praxis. Det bör vi fortsätta med, men låt oss granska vår praxis offentligt och inte föra in undantag köksvägen. Marknaden kommer bara att utgå från att köksvägen är ett sätt att främja dålig praxis, snarare än ett sätt att främja god praxis.
Astrid Lulling
(FR) Fru talman! För och främst vill jag tacka föredraganden Othmar Karas för hans utmärkta arbete. Jag stödjer helt hans syn på denna komplexa fråga. Jag anser emellertid att det är viktigt att använda mina två minuter till att framhålla en punkt som nämndes i betänkandet men som förtjänar att uppmärksammas mer i detalj. Jag syftar på frågan om hypoteksobligationer, eller Pfandbriefe som de heter på tyska, inom ramen för likviditetsstandarder.
I de nya europeiska likviditetsstandarder som vi strävar efter att omdefiniera bör man i högre grad erkänna dessa standarders särskilda ekonomiska, rättsliga och operativa natur. Bostadsobligationer används för långsiktig finansiering och som investering i ekonomin i vid bemärkelse. Baselkommitténs nuvarande förslag när det gäller dessa obligationer skulle emellertid påverka Europas ekonomi på ett negativt och oproportionerligt sätt i jämförelse med andra större ekonomiska områden, exempelvis Förenta staterna.
Jag välkomnar naturligtvis att Baselkommittén i avtalet av den 26 juli 2010 erkänner hypoteksobligationer som utpräglat likvida tillgångar vid beräkningen av likviditetstäckningsgraden. Jag uppmanar emellertid Baselkommittén och kommissionsledamot Michel Barnier att värdesätta detta finansiella instrument ännu mer, i syfte att främja tillräcklig diversifiering av den tillgängliga likviditetsbufferten och för att undvika en snedvridning av marknaden. Vi måste ge detta finansiella instrument med sin låga risk en miljö där det kan blomstra.
Anni Podimata
(EL) Fru talman! Vi känner alla till att dagens debatt om Baselkommitténs avtal bara är ytterligare ett steg som dikterats av den pågående krisen, en kris som på ett dramatiskt sätt belyste bristerna och svagheterna i regleringen och tillsynen av det finansiella systemet, kastade om den doktrinen om avreglering av marknaderna som fram till dess hade varit förhärskande och lyfte fram behovet av strängare regler, både i fråga om kapital och i fråga om tillsyn av finansinstitut.
Mot bakgrund av detta har Baselkommittén enats om ett avtal som innefattar vissa grundläggande principer och förändringar av kapitaltäckningsreglerna som måste genomföras för att förbättra skyddet för banksystemet. När det gäller genomförandet av detta avtal i EU lyfter Othmar Karas i sitt betänkande fram flera viktiga aspekter som vi noga måste begrunda, exempelvis den europeiska marknadens särdrag, där 80 procent av utlåningen baseras på bankkrediter, behovet av att demokratisera Baselprocessen genom att bland annat göra Europaparlamentet mer aktivt delaktig och naturligtvis förslaget att inkludera alla statsskulder i euroområdet i kategorin likvida tillgångar av hög kvalitet oavsett deras specifika rating, och därmed minska de oproportionerliga effekterna av ratinginstitutens agerande.
Jag vill emellertid upprepa att de nya kapitalkraven är en minimiöversyn och att det fortfarande krävs en mer allmän reform på lång sikt. Som kommissionsledamoten med rätta påpekade har EU redan tagit ett viktigt steg genom att anta det nya europeiska tillsynssystemet. Vi byter taktik och främjar ökad samordning som ett grundläggande förebyggande redskap. Vi får emellertid inte stanna där. Vi måste vidta fler åtgärder genom att införa ett tillsynsregelverk för institut som hittills har bedrivit sin verksamhet utan kontroll, t.ex. kreditratinginstitut och alternativa fonder.
Herr kommissionsledamot! Kärnan i det förslag som du nyligen lade fram är att vi måste anta regler för att reglera transaktioner som är starkt tveksamma och som därmed utgör en ökad systemrisk, t.ex. marknaden för OTC-derivat och nakna optioner. Eftersom du hänvisade till G20-toppmötet i Söul måste vi avslutningsvis sträva efter att införa en skatt på finansiella transaktioner, naturligtvis inte för att hämnas eller straffa bankerna, utan för att begränsa spekulationer och sända ett kraftfullt budskap till EU-medborgarna, som för närvarande betalar priset för krisen, att vi förväntar oss en rättvisare fördelning av bördorna.
Wolf Klinz
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Om banker är tvungna att ha mer kapital för utlåning och finansiella instrument ökar deras förmåga att klara förluster. Baselkommitténs senaste förslag utgår från denna stabilitetsbaserade syn. Tyvärr har Baselkommittén ännu inte på ett tillfredsställande sätt tagit itu med problemet med systemrelevanta banker. Därför välkomnar jag Othmar Karas begäran om att kraven för likviditetsstandarderna ska göras oberoende av systemrelevans. Med andra ord ska lämpliga tuffare krav gälla för banker som på grund av sin storlek eller kopplingar till det globala finansiella systemet måste räddas genom att använda sig av skattebetalarnas pengar i händelse av kris.
Vi bör ha en mer differentierad syn på skuldhävstänger. Endast när det empiriskt har bevisats att detta instrument inte leder till arbitrage och snedvridning av konkurrensen och faktiskt motverkar överhettningen på utlåningsmarknaden bör vi överväga att permanent införliva det i första pelaren.
I vilket fall som helst måste dessa förslag genomföras på global nivå. Vi kan inte tillåta att de amerikanska myndigheterna har ett avgörande inflytande över Baselkommitténs förslag och sedan inte genomföra dem. G20-toppmötet i Söul nästa månad kommer att visa om, och i så fall i vilken utsträckning, vi kan nå detta mål.
Sławomir Witold Nitras
(PL) Fru talman! Till att börja med vill jag säga att det gläder mig att Europaparlamentet har tagit upp denna fråga, i synnerhet eftersom betänkandet tillkommit på parlamentets initiativ. Jag vill gratulera Othmar Karas.
De senaste tio åren har vi sett en fantastisk utveckling när det gäller olika former av finansiell innovation och nya instrument. I dag är det i många fall dessa instrument som styr marknaden. För att tillsynen ska vara effektiv i sammanhanget är det avgörande med tillförlitlig kunskap om utvecklingen på marknaden. Samtidigt har de finansiella instrumenten blivit populära men även så komplicerade att det är svårt för tillsynsorganen att göra en tillfredställande riskbedömning av dem.
Förutom de nya instrumenten bör vi vara medvetna om att marknaden förändras och globaliseras i rask takt. När de nationella tillsynsorganen konfronteras med den globaliserade, föränderliga marknaden är dessa instrument otillräckliga och översynen misslyckas. Finansinstituten blir allt fler, vilket ger upphov till en bristande övervakning av översynen, och därmed försvåras översynen.
Vad jag vill säga med allt detta är att det saknas överblick över sektorn, både geografiskt och verksamhetsmässigt. Att förstå hur sektorns olika parter samverkar och verksamheten utvecklas ser jag som avgörande för säkerheten inom det globala finanssystemet. Det verkar som om den kunskapen har saknats hittills.
De nuvarande Baselbestämmelserna gäller kapital, och det gläder mig att man genom de nya åtgärderna inför likviditetskrav och kontracykliska åtgärder. De föreslagna åtgärderna bör välkomnas. När det gäller ineffektiviteten i indikatorer för kapital som diagnostiseringsmått bör systemets stabilitet och försöket att standardisera likviditetstäckningsgraderna utvärderas på både kort och lång sikt, för det var trots allt likviditetsproblem som ledde till att bankerna behövde räddas, vilket vi fick bevittna.
Olle Ludvigsson
Fru talman! Det är på många sätt positivt att arbetet med de nya kapitaltäckningsreglerna går framåt. Att processen med Basel III ros i hamn är en förutsättning för att stabiliteten i finanssektorn ska kunna återställas. Det betänkande som vi nu ska rösta om är både balanserad och välformulerad, men jag skulle ändå vilja lyfta fram tre punkter där det skulle kunna ha varit tydligare.
För det första är det i och för sig viktigt att inte sätta för stor press på bankerna med en alltför kort implementeringsperiod, men samtidigt är det minst lika viktigt att genomförandet inte går för långsamt. Målet bör vara att bankerna ska ha tillräcklig stabilitet för att kunna möta nästa lågkonjunktur. Med riktmärke så långt som 2017/2018 finns det risk för att många banker inte klarar det.
För det andra måste vi se till att implementeringen har ett nära och positivt samarbete med USA och övriga aktörer. Den klara ambitionen måste vara att hela den internationella banksektorn ska stabiliseras, inte bara delar av den. Områden med svagare regelverk eller en långsammare takt i genomförandet kan utsätta hela det globala systemet för risker.
För det tredje är regelbundna stresstester ett utmärkt sätt att kontinuerligt försäkra sig om att banksystemet är stabilt. Detta är därför något som vi bör använda som ett effektivt komplement till kapitalreglerna. Både frekvensen på och kravnivån för dessa tester kan med fördel höjas. Krisen har visat att saker och ting kan ske blixtsnabbt. I finanssektorn är det därför viktigt att hela tiden följa utvecklingen mycket noga.
Olle Schmidt
Fru talman, herr kommissionär! De nya Baselreglerna skapar förutsättningar för stabilitet och hållbar tillväxt. Krisen har lärt oss att bankerna måste ha större och bättre kapital, och regelverket måste gynna sund bankverksamhet och sunt risktagande. Reglerna om leverage ratio måste utformas så att banker som lånar ut kapital med låg risk inte straffas. Reglerna riskerar att drabba banker i de nordiska länderna extra hårt eftersom dessa banker har stora bolåneportföljer med låg risk. Här finns anledning till oro.
Alla direktiv och nya regler må vara väl avvägda, men sammantaget riskerar vi att få för många regler som i sin tur kan skada tillväxten. Jag håller med Sharon Bowles: Kommissionen måste ta fram en analys om konsekvenserna för tillväxten i Europa av alla dessa nya bankregler. Regler och nya lagar är inte alltid svaret. Låt inte det goda bli det bästas fiende.
Antonio Cancian
(IT) Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag vill tacka Othmar Karas för ett utmärkt arbete. De senaste två åren har vi stått handfallna inför den globala ekonomiska och finansiella kollapsen, även om vissa hävdar att det kunde ha varit ännu värre.
EU befinner sig nu i ett kritiskt läge, och du, Michel Barnier, gör en revolutionerande insats för att skapa stabilitet och ge oss de garantier vi behöver. Under den senaste sammanträdesperioden genomförde vi en ekonomisk omorganisation för att skydda EU. Som du uppgav nyligen finns det redan förslag som gäller derivatprodukter och blankning, och vi diskuterar även beskattning av banker och avgifter på finansiella transaktioner i väntan på kommissionens slutliga förslag till översyn.
Vi måste vara mycket försiktiga så att vi inte går från en ytterlighet till en annan, med lagar och regler som hindrar eller försinkar den ekonomiska utvecklingen och återhämtningen. Det finns alltid risk för att rigiditet och byråkrati tar överhanden. I nuläget är vi i behov av stabilitet, men vi är i ännu större behov av tillväxt, tillväxt och åter tillväxt - som José Manuel Barroso sade här i kammaren.
Basel III inleder en process som kräver att vi alla tar vårt ansvar, men vi måste även skydda konkurrenskraften och principen om lika villkor, samt ta hänsyn till dels små och medelstora företag, dels sparbanker och kooperativa banker, som är nära gräsrötterna.
Seán Kelly
(EN) Fru talman! Jag tror att alla är överens om att vi måste stärka banksystemets motståndskraft. Tack vare Othmar Karas är vi medvetna om att vi enligt Baselförslagen inte har lika villkor, och utan lika villkor kan man inte konkurrera. I själva verket är risken stor att man gör många självmål.
Det har redan sagts, men bör förtydligas: USA och EU skiljer sig markant från varandra. Den amerikanska ekonomin finansieras i huvudsak genom kapitalmarknaden. EU förlitar sig huvudsakligen på bankernas utlåningskapacitet, vilket vi är mycket väl medvetna om på Irland. Våra banker kan inte låna ut pengar till små och medelstora företag, och varje dag går i övrigt välmående små och medelstora företag i konkurs, endast på grund av att de inte har tillgång till kredit. Och som Vicky påpekade är det skattebetalarna som löser ut dessa bankdirektörer och finansierar arbetslöshetsersättning, pensionsförsäkringar och avgångsvederlag till passiva regulatorer, och så vidare.
Så det är mycket som måste åtgärdas för att skapa balans, och det är nog lösningen. Kommissionsledamotens svar ger mig hopp, och han sade att han kommer att samarbeta med oss och försöka skapa balans och lika villkor. Då kommer vi att göra mål, inte självmål.
Michel Barnier
Tack, fru talman! Och tack allihop för era förslag, ert stöd och era önskemål, som jag och min arbetsgrupp har noterat.
Jean-Paul Gauzès var först med att ta upp den nödvändiga balansen, och så gjorde även Olle Schmidt, Wolf Klinz, Olle Ludvigsson och nu Seán Kelly. Vårt mål är att se till att vi hittar den rätta balansen, och detta inom följande tre områden som jag kommer att övervaka noga:
Vi måste hitta en balans i Baselåtgärderna och införlivandet av dem i vår lagstiftning. Jag kommer att göra mitt bästa för att ta tillvara övergångsperioderna och det handlingsutrymme som Baselavtalet ger oss, och dessutom kommer ni att bidra.
Vi behöver även skapa balans mellan Baselåtgärderna och övriga åtgärder som vi inför inom ramen för G20:s program för krisförebyggande och förvaltning. Jag återkommer strax till detta.
Det tredje området, som Seán Kelly precis nämnde, är Förenta staterna. Seán Kelly, jag är medveten om att EU:s banksektor finansierar ekonomin i betydligt större utsträckning än vad de amerikanska bankerna gör, och vi kommer att ta hänsyn till den skillnaden. Det är den transatlantiska balansen. Vi måste ta hand om detta nu - och här vänder jag mig särskilt till Philippe Lamberts - och inte vänta på Förenta staterna. Jag kommer att besöka Förenta staterna igen för att träffa Tim Geithner och övriga ansvariga, och jag kommer inte att ligga på latsidan. Jag kommer att försäkra mig om att vi alla jobbar mot samma mål när det gäller Basel II, Basel II och en halv, Basel III, Basel IV - ursäkta, Basel III och CRD 4 - och i en annan känslig fråga som skulle kunna ge upphov till splittring mellan USA och EU, nämligen redovisningsregler. Vi är inte naiva i våra förbindelser med Förenta staterna, men vi vill heller inte döma dem på förhand.
Jag kan därför försäkra Jean-Paul Gauzès och er andra ledamöter att vi kommer att ägna stor uppmärksamhet åt dessa tre områden. Antonio Cancian gjorde rätt i att ta upp den finansiella instabiliteten, som verkligen är tillväxtens värsta fiende. Därför måste vi skapa förhållanden som gynnar den finansiella stabiliteten, och med tanke på de samtal vi för med Kina för närvarande skulle jag vilja tillägga den monetära stabiliteten.
Jag noterade Udo Bullmanns uppmaning till oss att genomföra grundliga mikro- och makroekonomiska studier. Vi kommer även att ta tillvara övergångsperioderna, som inte är oändliga, och du har rätt, Udo Bullmann, i att det är här och i rådet som EU:s lagar stiftas - ingen annanstans, inte i Basel. EU:s lagstiftning sker här, och därför kommer vi att ta fram ett förslag för CRD 4, som kommer att vara ett lagstiftningsförslag. Vi kommer att be om ert godkännande redan innan vi går vidare med debatt och förslag.
Sharon Bowles, du gör helt rätt i att ifrågasätta oss och säga att vi inte kan fortsätta som vanligt. Jag hör även vissa banktjänstemän som har kort minne och säger att den ekonomiska krisen är över och att allt är som vanligt igen. Vi kan inte tillåta oss att ha kort minne, och det kommer inte att bli som vanligt. Vi menar allvar med dessa reformer.
Jag vill även tillägga att de kapitaliseringsförbättringar som vi nämner i Basel och CRD 4 inte är det enda verktyget, eller den enda lösningen. Det finns många andra krishanteringslösningar, vilket jag nämnde i mitt tidigare anförande. Vi arbetar mycket med att reglera hedgefonderna, ett arbete som jag hoppas att vi kan slutföra de närmaste dagarna, och så har vi arbetet med riskkapital, derivatprodukter och blankning. Det finns även fler viktiga verktyg. Olle Ludvigsson pratade nyss om stresstester. De måste utföras regelbundet. Så ser vårt arbete ut för närvarande.
Philippe Lamberts, jag vill bara ta upp en annan viktig fråga som du nämnde: utbetalning av utdelningar som görs av banker som inte tillämpar minimikraven för kapital. Detta problem har åtgärdats genom en av de så kallade buffertarna, i detta fall den kapitalbevarande bufferten, som innebär att en bank inte får göra utbetalningar om man inte först har uppfyllt minimikravet för kapital. Det är en av de bestämmelser som vi självklart kommer att införliva i vårt lagförslag.
Vicky Ford, vi behöver verkligen skydda skattebetalarna. Jag är övertygad om att du kommer att vara mycket uppmärksam när vi om några dagar lägger fram förslag om krishantering och krisförebyggande, och om införande av avvecklingsfonder i alla medlemsstater, vilket vi hoppas innebär att det blir bankerna, och inte skattebetalarna, som får stå för bankernas kostnader.
Astrid Lulling ställde en mycket specifik fråga. Ja, under samtalen om Basel var jag och mina kolleger noga med detta och fick till stånd en överenskommelse om att 40 procent av likviditetsbufferten får bestå av Pfandbriefe, eller bostadsobligationer, som du frågade om. Jag ser det som ett positivt resultat, och vi vill absolut att man diversifierar de likvida tillgångarna.
Wolf Klinz tog upp principen ”too big to fail”. När saken togs upp i Förenta staterna svarade jag att det inte går att jämföra, eftersom de amerikanska och europeiska banksystemen skiljer sig åt, både vad gäller deras bidrag till ekonomin och deras struktur. Problemet är dock inte löst på internationell nivå än, vare sig av G20 eller av organet för finansiell stabilitet. Vi övervakar situationen noga för att se till att skattebetalarna inte blandas in.
Sławomir Witold Nitras, vi behöver bättre översyn av komplexa finansiella instrument. Därför kommer den nya EU-myndigheten Esma att få en nyckelroll, mycket tack vare parlamentet. Esma kommer att undersöka möjligheterna att förbjuda vissa giftiga produkter, och vi kommer att stärka myndighetens roll ytterligare under den närmaste framtiden.
Slutligen vill jag berätta för Anni Podimata att vi kommer att göra fler insatser när det gäller ratinginstituten. Det vi gjort hittills med er räcker inte, och jag arbetar för närvarande med de nya insatserna för att reglera ratinginstituten och diversifiera marknaden för ratinginstituten, som milt sagt styrs av alldeles för få individer. Vi frågade ut Ekofin-ministrarna i fredags, och ordföranden för ditt utskott, Sharon Bowles, var närvarande. Jag kommer att förbereda ett samråd i syfte att stärka dessa regler.
Olle Schmidt tog även upp den kumulativa effekten. Jag svarade på den frågan när jag talade om de tre områden där vi behöver balans, och det är något som vi kommer att övervaka noga.
Othmar Karas
Fru talman, mina damer och herrar! Debatten har präglats av klarsynthet, tydlighet, kunskap och ansvar. Vi visar upp en mycket positiv bild av oss själva som både sammansvetsade och beslutsamma. Jag vill tacka dig, Michel Barnier, och alla som deltagit. Vi ifrågasätter inte processen, men den är inte slutförd. Vi har även tagit upp ett känsligt ämne. Den ömma punkten består främst i skillnaderna mellan EU:s och Förenta staternas banksystem och ekonomiska struktur. En sak måste vi vara tydliga med nu, och det är att även om lagstiftningsprocessen inte är i gång ännu, påverkar och begränsar Basel-processen vår handlingsfrihet när det gäller politiskt beslutsfattande. Vad hade hänt om vi inte hade tagit fram ett initiativbetänkande? Då hade det inte blivit någon debatt i dag. Det är viktigt att vi ser till att demokrati och parlamentarism präglar Basel-processen, G20-processen och de nya globala institutioner som inrättas, och samtidigt måste vi delta i processen så att vi inte alltid får fullbordade faktum presenterade för oss.
Basel III och insättningsskydd måste kopplas samman eftersom det finns en koppling mellan dem. Vi behöver även skapa en koppling mellan vårt beslutsfattande och den globala tillämpningen, i synnerhet i Förenta staterna. Vi behöver en definition av likviditet före förslaget till direktiv. Samtidigt har vi Dodd-Frank-lagen i Förenta staterna, som ställer oss inför ett annat problem. Eftersom amerikanerna kommer att få svårt att tillämpa likviditetsreglerna försöker de än en gång införa ytterligare kriterier utöver de externa värderingarna. Vår grundregel måste vara att antingen externa kreditvärderingar eller alternativa kriterier som prisstabilitet ska utgöra grunden för bedömning. Fast vi ska absolut inte ha båda för EU och bara det ena för Förenta staterna.
Vi måste vara vaksamma, och låt oss arbeta tillsammans för att se till att de nationella finans- och ekonomiministrarna informerar de nationella parlamenten om det som kommissionen nu rapporterar i sin konsekvensanalys. I de nationella parlamenten är man mindre insatt i vårt arbete här och vilka konsekvenser det får i medlemsstaterna. Vi behöver agera även när det gäller detta. Låt oss få de nationella parlamenten involverade i kommunikationsprocessen.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Sergio Berlato
Den senaste tidens ekonomiska och finansiella kris, eller den värsta lågkonjunkturen sedan den stora depressionen, har visat hur viktigt det är med en omfattande översyn av det nuvarande Basel II-regelverket. Jag vill påminna parlamentet om att Basel II-avtalet innehåller kriterier för tillgång till kredit som tvingar banker att göra en objektiv uppskattning av företags kreditvärdighet med hänsyn till de risker en eventuell insolvens skulle innebära, till garantier och till konsekvenser vid konkurs. Syftet med kriterierna är att öka företagens konkurrenskraft och stärka finanssystemet, men de straffar de små och medelstora företag som driver EU:s ekonomi. Eftersom EU:s företag har relativt svag ekonomi innebär detta konkret att tillämpningen av avtalet ofta medför färre lån och högre räntor. Baselkommitténs arbete med att uppdatera regelverket är uppmuntrande, men jag är djupt oroad över de brister som visade sig under förhandlingarna. Därför håller jag med om att parlamentet bör vara mer inblandat i förhandlingarna och göra de ändringar som behövs för att EU:s industri och ekonomi inte ska missgynnas.
Giovanni Collino
En ny stabilitetspakt för EU måste innefatta banksystemet, som utgör den andra delen av den process där de egna resurser som är kärnan i EU:s ekonomi används. Medlemsstaterna skuldsätter sig allt mer för att skapa välstånd och fördela det mellan sina medborgare. Skulden finansieras och förvaltas av bankerna, som borde kunna göra den lönsam.
Det stämmer att medlemsstaterna kommer att behöva tid för att anpassa sig till standardiseringen av sin finanslagstiftning och uppnå en tillfredställande enhetlighet i det egna skattesystemet, skapa tillfredställande likviditetsmarginaler och kräva tillförlitliga hävstångseffekter för att säkra besparingar och deras långsiktiga trender. Men vi måste se till att vi kan hantera krisen på ett bra sätt även på kort sikt
EU kommer att få ökad tillgång till sina egna medel, vilket kommer att bidra till att EU:s resursförvaltning kommer att handla allt mindre om att hantera systemrisker och allt mer om att stimulera de nationella ekonomierna. Det innebär inte att nationerna bara ser till sitt eget bästa, utan att man samordnar ekonomierna för att göra det bästa av varje stats fördelar.
Diogo Feio
Pålitliga och välmående finansinstitut är avgörande för kapitalmarknadens hållbarhet, tillgång till kredit, konkurrenskraft samt ekonomisk och finansiell stabilitet. Därför välkomnar jag antagandet av detta betänkande, i synnerhet som det innehåller viktiga åtgärder som jag lagt fram för de nationella finansinstituten. Jag tänker i synnerhet på Baselkommitténs och kommissionens förtydligande av behandlingen av avtal om ömsesidigt finansiellt korsvist ägande, framtagandet av kriterier för likvida tillgångar av hög kvalitet med beaktande av Europeiska centralbankens aktuella definition av medräkningsbara tillgångar för penningpolitiska transaktioner (repofacilitet) och inkluderandet av alla statsskulder i euroområdet i kategorin likvida tillgångar av hög kvalitet oavsett deras specifika rating, genom vilket man minskar ratinginstitutens oproportionerliga effekt.
Jiří Havel
Betänkandet är tydligt formulerat. Det innehåller en analys av den nya föreslagna bankförordningen som är under översyn (Basel II) och en detaljerad genomgång av de viktigaste punkterna, som för närvarande diskuteras på teoretisk och praktisk nivå. I konkreta ordalag innebär det att man inför åtgärder som ska öka den finansiella stabiliteten inom banksektorn och minska risken för en ny kris med fokus på följande fem områden: kapitalets kvalitet (det är tvivelsutan önskvärt att man ökar bankkapitalets kvalitet), tydligare likviditetsstandarder (likviditetsrisken visade sig vara stor under krsien) kontracykliska åtgärder (att samla ytterligare bankkapital i högkonjunktur borde begränsa alltför hög kredittillväxt och de prisbubblor den resulterar i, som i Spanien), införande av en hävstångsgrad (denna nya indikator borde bidra till ökad stabilitet i banksektorn, men den bör innehålla både de finansiella posterna i bankernas balansräkning och poster utanför balansräkningen, som derivat och bankens skulder) och sist med inte minst, införande av en central motpart för OTC-transaktioner, i synnerhet för ökad insyn när det gäller derivat. Med hänsyn till detta anser jag att betänkandet innehåller en utförlig analys och lämpliga rekommendationer när det gäller den föreslagna bankförordningen. Därför rekommenderar jag att texten antas.
Petru Constantin Luhan
En dynamisk och tydligt definierad finansmarknad som klarar av att finansiera stora investeringar är ett måste för EU:s ekonomiska återhämtning. Jag stöder helt det åtagande som gjordes under G20-mötet att generera mer kapital och skapa regler för likviditetsförvaltning. En god likviditetsförvaltning är en grundförutsättning för att hantera krisen.
En ökad flexibilitet när det gäller EU:s medräkningsbara tillgångar, vilket kan uppnås genom att identifiera säkra finansieringskällor och vad som kännetecknar dem, kommer att ge en finansiell stabilitet i krissituationer, på både kort och lång sikt.
Czesław Adam Siekierski
Efter de senaste årens finansiella och ekonomiska kris har vi inte längre illusionen att banker själva känner bäst till sina risker och kan fastställa sina säkerhetskrav. Det var den utbredda okunnigheten bland vissa av de ansvariga inom banksektorn, det överdrivna fokus man haft på säljplaner och nonchalansen när det gäller risker samt den passiva finansiella översynen som utlöste den globala lågkonjunkturen.
Basel II har inte visat sig särskilt effektiv när det gäller krisförebyggande. Därför är det mycket viktigt att så fort som möjligt ta fram nya normer - Basel III - som inte präglas av det optimistiska antagandet att bankerna klarar att reglera sig själva.
Högre kapitalkrav kommer att bidra till bättre säkerhet inom banksektorn genom den ökade likviditeten. Åtgärderna medför dock en risk för att det blir bankernas kunder som får stå för kostnaden - höjda kostnader för kredit och andra finanstjänster - vilket försvagar ekonomin. Därför behöver vi införa ett välanpassat regelverk som skyddar oss och förhindrar att vi drabbas av denna ovälkomna effekt, eller åtminstone begränsar den till ett minimum. Å andra sidan måste vi vara införstådda med att finansiell säkerhet kostar. Frågan är hur mycket vi är villiga att betala.
Angelika Werthmann
Krisen har visat att även bankkapitalet var otillräckligt ur solvensaspekt. Det nu gällande regelverket behöver därför en ingående översyn, så vi bör välkomna Baselkommitténs insatser för att förbättra regelverket i allmänhet, i synnerhet med enhetliga, tydliga och insynsvänliga bestämmelser. Det finns dock vissa brister, och i sin nuvarande tappning skulle regelverket inverka negativt på konkurrenskraften i EU. Företagen i EU förlitar sig på bankernas lån. Åttio procent av investeringarna och lånen i EU kommer från bankerna. Därför är det särskilt viktigt att säkra finansieringen för små och medelstora företag. Man måste ta hänsyn till skillnader utan att straffa vissa företagsformer. Annars riskerar man att skada EU:s ekonomi.
