Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet den 7 juli 2000.

Uttalande av talmannen
Talmannen
Kära kolleger! Ännu en gång har jag den tråkiga uppgiften att öppna vårt plenarsammanträde med att tala om det våld som har ökat så dramatiskt i spanska Baskien under denna sommar. Sju nya offer har mördats av en organisation vars strategi framdeles är klar: att försöka besegra demokratin genom terror.
Låt mig nämna dessa offer: José María Martin Carpena, fullmäktigeledamot för "partido popular" (ung. folkpartiet) i Malaga, vars änka och dotter skall besöka oss i morgon förmiddag kl. 9.00; Juan Mariá Jauregui, f.d. guvernör i Guipuzcoa; José Maria Korta, ordförande i arbetsgivarföreningen i Guipuzcoa; Francisco Casanova, fänrik i den spanska armén; Irene Fernández Pereda och José Angel de Jesus Encinas, civilgardister i Sallent de Gallego; Manuel Indiano, fullmäktigeledamot för "partido popular" (ung. folkpartiet) i Zumarraga.
Vid var och en av dessa tragiska händelser har jag betygat vår samhörighetskänsla med offren. Jag har uttryckt vårt fördömande av dessa barbariska och avskyvärda metoder. Jag har även framfört mitt stöd till de spanska myndigheterna.
I dag är det hela vårt parlament, enhälligt och bortom våra skillnader i politisk övertygelse, som ärar deras minne och högt och kraftfullt bekräftar att terrorismen utgör själva förnekandet av demokratin. Genom att vägra rätten till livet dödar den friheten. Våldet är inte bara fördömligt men det är likaså verkningslöst, ty det isolerar, det utestänger dem som ägnar sig åt det.
Jag föreslår att vi håller en tyst minut som en sista hyllning till offren, som bevis på vårt stöd till deras familjer och till deras anhöriga liksom till alla demokratiska kvinnor och män i Spanien och framför allt i spanska Baskien som trots denna terror ändå fortsätter att tro på den politiska dialogen, på det civila samhällets grundläggande värden och på att demokratin skall segra till sist. Jag anmodar er att hålla en tyst minut.
(Parlamentet höll en tyst minut.)

Gorostiaga Atxalandabaso
Fru talman! Jag kan tyvärr inte instämma i vad ni har sagt. Det finns ingen sanning förutom hela sanningen. En del av verkligheten är i sig inte tillräcklig. Helheten är den enda verkliga sanningen. Detta är mycket mer än bara ett metafysiskt citat från Hegel. Vi i Euskal Herritarrok beklagar också djupt förlusten av människoliv och tillsammans med alla baskiska medborgare delar vi vårt folks upprörda känslor.
Bertrand Russell förkastade det skamliga i att medvetet förödmjuka en nation, att göra folk galna, så att det skulle krävas en tvångströja. Detta är faktiskt den spanska regeringens strategi när det gäller Baskien. ETA:s verksamhet är ett rättfärdigt uttryck av kampen för erkännande av något högst grundläggande.
(Talmannen avbröt talaren.)

Talmannen
Herr Gorostiaga Atxalandabaso! Med hänsyn till omständigheterna, av personliga skäl och kanske till följd av min roll som talman vill jag säga att jag finner ert yttrande mycket skamlöst.
(Livliga applåder)

Parentation
Talmannen
Jag vill informera er, särskilt de av våra ledamöter som ingick i den föregående församlingen, med stor sorg om Vassilis Ephremidis och Staffan Burenstam Linders bortgång under denna sommar. Många av er har kvar ett mycket starkt minne av dem bland oss, en speciellt dynamisk närvaro, och jag har tillåtit mig, å era vägnar naturligtvis, att djupt beklaga sorgen till deras familjer.

Justering av protokollet från föregående sammanträde
Murphy
Fru talman! Rörande en ordningsfråga. I ett brev som jag skickade till er den 1 september, hänvisade jag till olika påståenden i den brittiska pressen om en ledamot av denna kammare, Hannan, och det faktum att han påstås ha skjutit till över 100 000 pund sterling till "nej"kampanjen i samband med den danska folkomröstningen om euron. Kan ni genomföra en undersökning om denna fråga för att fastställa att Hannan inte använde parlamentets lokaler eller personal, vilket han har rätt till i egenskap av ledamot av kammaren, vid insamlingen av dessa pengar? Kan ni också se till att Hannan redovisar sin ståndpunkt i sin förklaring om ekonomiska intressen före folkomröstningen i Danmark, så att medborgarna i detta land får se varifrån pengarna kommit?
(Applåder)

Talmannen
Herr Murphy! Jag noterar ert inlägg. Jag har mottagit er korrespondens och överlämnat den till kvestorerna som skall undersöka om det är möjligt att fullfölja detta.

McMillan-Scott
Fru talman! Kan jag be er att uppmana kollegerna att de när de gör inlägg av detta slag försäkrar sig om att den berörda ledamoten blivit informerad om det? Det är mycket ohövligt att göra denna typ av kommentar öppet i kammaren, när den berörda ledamoten inte är närvarande.

Talmannen
Herr McMillan-Scott! Mitt problem är att jag aldrig vet om vilken fråga en kollega avser att yttra sig. För övrigt bör det i princip vara en ordningsfråga.

Bradbourn
Fru talman! Jag vill ta upp en ordningsfråga som avser den senaste tidens industriella åtgärder vid de franska hamnarna vid Engelska kanalen, vilket återigen orsakade kraftiga störningar för EU-medborgare som på ett lagligt sätt reste mellan Förenade kungariket och andra medlemsstater.
Är kammaren medveten om att jordgubbsförordningen tillåter påskyndade förfaranden för ägarna till varor som försenats genom denna typ av åtgärder att erhålla ersättning, men inte ger samma rätt till ersättning för turister och andra resenärer? Är ni medvetna om den ilska som unionens medborgare känner, vilka ständigt verkar bli hindrade av denna vilda verksamhet som nu genomförs för sjätte sommaren i rad vid kanalens hamnar?
Kan ni, fru talman, diskutera med det tjänstgörande ordförandeskapet och kommissionen vilka åtgärder som kan vidtas framöver för att se till att detta inte händer igen, genom att stärka förordningen, som jag tror har nummer 2679/98?

Talmannen
Tack, kära kollega. Jag noterar gärna detta inlägg.

González Álvarez
Fru talman! Jag beklagar att jag begär ordet för en fråga som inte är en ordningsfråga, men jag tycker att det är i sin ordning att berätta vad vi, några tolkar, tjänstemän och ledamöter, råkade ut för i dag. Alla som är här vet hur svårt det är att ta sig till Strasbourg. För mig t.ex. handlar det om tre flyg, med start kl. 7.30, från Asturien till Strasbourg. Men det är inte godtagbart att vi blir kvar på land om flyget från Madrid till Paris blir lite försenat. Vi anlände till Paris kl. 13.20 och flyget till Strasbourg avgick kl. 13.30. Några tolkar skulle arbeta kl. 16.30, vilket de inte hade någon möjlighet till, och några ledamöter, som Medina, fick resa i går eftermiddag från Kanarieöarna för att vara framme i dag kl. 17.00.
Det är logiskt att flyget inte väntar på oss om vi anländer med en timmes försening. Men det får inte vara så att om vi anländer tio minuter försenade så bryr sig ingen om att tala om för nästa plan att de skall vänta på oss. Fru talman, så här får det inte fortsätta. Många av oss har stora problem för att ta oss hit, särskilt vi som kommer från avlägsna regioner. Jag skulle vilja be er ta upp frågan med "Air France".

Talmannen
Kära kolleger! Som ni vet är jag fullständigt medveten om alla dessa problem. Tro mig, jag upphör inte med att påpeka det till de berörda myndigheterna, såväl statliga myndigheter som flygplatsmyndigheter. Ni har erhållit ett frågeformulär. Jag tackar de cirka 300 kolleger som har inlämnat sina svar, vilket kommer att göra det möjligt för oss att som man säger börja om från början, och jag hoppas verkligen av hela mitt hjärta att uppnå konkreta resultat. I själva verket är det precis det vi behöver och inte en nytt utskott eller något annat. Vi behöver resultat som skall förbättra transportförhållandena för kollegerna till Strasbourg och jag skall verkligen kämpa tillsammans med er för att uppnå detta.

Bautista Ojeda
Fru talman! Under förra sammanträdesperioden i Strasbourg tog jag med presidiet upp den stora oro som råder i Algecirasbukten och i Gibraltarområdet på grund av den engelska kärnbestyckade ubåt som har en allvarlig skada i kärnreaktorns kylsystem. Jag har fortfarande inte fått något svar på detta.
Fru talman! Andalusierna är stolta över att få detta skadade fartyg på besök i våra vatten, men vi är väldigt oroliga över Förenade kungarikets iver att laga haveriet just där. Alla vet, via dokument av själva "Royal Navy", att den hamnen inte är tillräckligt iordningställd för att laga detta slag av haverier.
Därför ber vi om ert stöd för att skydda en del av den Europeiska unionens befolkning från möjliga risker. Vi ber er att ni vidtar lämpliga åtgärder för att få ubåten bogserad och reparerad på en plats där nödvändiga garantier finns för att på så sätt undvika den sociala oro den ger upphov till.

Talmannen
Herr Bautista Ojeda! Jjag vill understryka att nästa torsdag under debatten om aktuella och brådskande frågor skall det hållas en debatt om säkerheten i atomubåtar. Talmanskonferensen har precis framfört önskan om att frågan skall utvidgas utöver den tragiska olyckan med Kursk. Det är vid det tillfället som ni kan framföra detta meddelande.

Napoletano
Fru talman! Låt mig påminna om att denna kammare vid ett flertal tillfällen har uttalat sig om dödsstraffet; vi stödde också Förenta nationernas förslag om ett moratorium; vi har även yttrat oss i enskilda fall och i juli uttalade kammaren sig om följande fall: det gäller meddelandet om att Rocco Derek Barnebei skall avrättas. Eftersom avrättningen skall ske om tio dagar, den 14 september, så anser jag att det är viktigt att ni, fru talman, med den klokskap som är utmärkande för er, skriver till Virginias guvernör som företrädare för vår församling och kräver att avrättningen inställs.
(Applåder)

Talmannen
Jag gör det väldigt gärna, fru Napoletano. Vi har i själva verket ingripit flera gånger och även om vi inte har nått resultat anser jag att vi måste fortsätta oförtröttligt att göra denna typ av insatser och jag gör det gärna.

Lienemann
Fru talman! Våra kolleger har sagt det och det finns uppenbarligen ett problem med flygtrafikförbindelser till Strasbourg. Jag vill dock påminna våra kolleger, som är fanatiska när det gäller den fria konkurrensen, att alltsedan vi avreglerade flygsektorn är det inte längre möjligt att subventionera den och integrera flygförbindelserna till Strasbourg i uppdragen för offentliga tjänster, så att flera anbudsinfordringar har genomförts med fruktlöst resultat och inget flygbolag har velat erbjuda flyglinjer som bedöms vara olönsamma.

Gillig
Fru talman! Jag vill inte alls gå in i denna debatt, men jag vill uppmärksamma er och mina kolleger på en annan fråga som också gäller vår stad, nämligen den mycket känsliga och bekymmersamma situationen för en grupp ungerska zigenare som anlände till Strasbourg den 24 juli i år på grund av förföljelser och rasistisk diskriminering i sitt land och som begärde politisk asyl, inte bara i vårt land utan också i andra länder i Europeiska unionen.
Jag vill inte redogöra i detalj för denna situation, men problemets kärna rör oss mycket direkt därför att dels belyser den ett mycket konkret och exakt fall som gäller svårigheterna med att tillämpa kriterierna från Köpenhamn, och man bör snabbt finna lösningar på dessa, och dels vissa kandidatländers respekt för fördraget anslutningen till unionen. Å andra sidan förpliktar detta oss att på nytt bekräfta att respekten för minoriteter och mänskliga rättigheter måste bedömas på samma sätt och på samma nivå som respekten för ekonomiska kriterier.
Fru talman, jag skulle också önska - och jag tror att ni helt delar den åsikten - att i enlighet med de uttalanden som gjorts av vår församling om dessa frågor, kan den gemensamma parlamentarikerkommittén EU-Ungern i det här fallet, på er begäran och på ett brådskande sätt, ta sig an denna fråga. Gruppen på 46 personer som befinner sig här, fru talman, zigenarna från Zamoli sätter verkligen allt sitt hopp till vår församlings förmåga att finna en lösning på detta ärende.

Talmannen
Tack, fru Gillig. Jag skall redan i kväll skriva till ordföranden i den gemensamma parlamentarikerkommittén så att hon kan undersöka situation.

Blak
Fru talman! Murphy talade om Hannans olämpliga inblandning i den danska valkampanjen. Det är alltså inte ett problem för oss danskar att de konservativa inte har något att göra i England, utan fjantar runt i Danmark. Vi ler bara åt dem och säger: "Gud vet varför de inte bara sköter sina egna frågor borta i England. Vi kan nog ta hand om det som rör oss här i Danmark."

Desama
Fru talman! Eftersom ordföranden för den gemensamma parlamentarikerkommittén sitter i sammanträde vill jag svara min kollega genast och säga att vi faktiskt denna vecka har ett sammanträde i den gemensamma parlamentarikerkommittén; jag skall genast kontakta ambassadören som skall besöka oss på torsdag så att han kan ha svar på dessa frågor redan vid torsdagens sammanträde och jag inbjuder mycket gärna vår kollega att delta i vårt arbete på torsdag morgon.

Talmannen
Tack, herr Desama, ni har hunnit före oss och jag behöver således inte skriva till er.

Sánchez García
Fru talman! Jag är en av de ledamöter som behöver ha 24 timmar på mig för att kunna vara här kl. 17.00. Jag säger det eftersom jag under en halvtimme försökt få tala om sammanträdesprotokollet av den 7 juli i år.
Fredagen den 7 juli lade jag, å ELDR-gruppens vägnar, fram ett ändringsförslag till Peijs betänkande, som lyckligtvis antogs. Men ändringsförslaget är inte korrekt översatt till spanska, eftersom då det talas om randområden menade jag de yttre randområdena i den Europeiska unionen.

Talmannen
Herr García, vi skall bli bättre i den meningen och jag ber er ursäkta mig. Vi trodde att ni inte önskade yttra er om protokollet.

Bethell
Fru talman! Eftersom en kollega har nämnt Gibraltar, kanske jag kan påminna kammaren om att det på söndag, den 10 september, är Gibraltars nationaldag och en del av oss kommer att vara där. Men jag är överraskad över att kammaren inte debatterar Burmafrågan denna dag. I går införde ministrar från de 15 medlemsstaterna sanktioner mot Burma, och det har skett en belägring av Burmas valda ledare, Aung San Suu Kyis, och det har även skett våldsamheter i närheten av hennes hem. Den brittiske ambassadören blev misshandlad i förmiddags och Europaparlamentet bör vidta kraftfulla åtgärder mot Burma, i likhet med vad ministrarna har gjort.
(Applåder)

Talmannen
Lord Bethell! Jag har själv uttalat mig om denna fråga eftersom vi är mycket oroade över den mycket osäkra situation i vilken den person befinner sig som har mottagit Sakharovpriset från Europaparlamentet och vi följer mycket noga denna situation. Den frågan finns dessutom med på dagordningen för torsdagens debatt om aktuella och brådskande frågor, således i övermorgon.

Perry
Fru talman! Jag hänvisar också till den ordningsfråga som togs upp om den kärnvapenbestyckade ubåten i Gibraltar. Jag vill att ni och övriga ledamöter, när ni bedömer denna fråga och när den debatteras, har i åtanke att trots att Gibraltar är en del av Europeiska unionen, är inte Gibraltars medborgare själva direkt företrädda i detta parlament. Jag uppmanar denna kammare att så snart som möjligt bedöma utestängningen av dessa medborgare och säkerställa deras representation i detta parlament, så att de själva kan ta upp frågor som rör dem i denna kammare.

Talmannen
Herr Perry! Vid debatten kommer kollegerna att framföra allt det som de önskar. Ordet är fritt.

Galeote Quecedo
Fru talman! Kanske är det någon kollega som blir förvånad över att höra hur saker och ting verkligen ligger till, dvs. att Gibraltar är en brittisk koloni. Det är mycket konstigt att det år 2000 kan finnas kolonier i Europeiska unionen, men så är fallet fru talman.

Lynne
Fru talman! Jag är rädd att jag måste ta upp denna fråga igen. Av ert brev från den 14 juli att döma, tycker jag att det verkar som om detta parlament är mer mån om hur mattorna ser ut än om ledamöternas hälsa. Jag blev fullständigt chockerad när jag läste i brevet att askfat kommer att placeras utanför kammaren, tillsammans med "rökning förbjuden"skyltar, eftersom ni alltid tidigare har varit hjälpsam när det gällt frågan om rökning i denna byggnad.
Jag tycker att det är otroligt att det finns parlamentsbestämmelser som säger att det finns områden där man inte får röka, men att vi ändå inte har en säker passage in till denna kammare. Jag har just fått diagnosen djupgående trombos, och medicinen jag tar gör min astma värre. Jag vädjar om en säker passage från mitt kontor till plenarsammanträdet, inte bara för min skull utan också för andra ledamöter som lider av andra problem med luftvägarna. Jag hoppas att detta kan ske omedelbart, annars kommer jag och andra att drabbas av hälsoproblem. Jag hoppas att ni kommer att se på det som en brådskande fråga och anse det som självklart att det sker ett avlägsnande av alla askfat från de områden där det inte är tillåtet att röka.
(Applåder)

Talmannen
Fru Lynne! Jag tackar er för ert inlägg. Jag såg flera kvestorer som applåderade livligt och jag tvivlar inte ett ögonblick på att de utarbetar arbetsordningen i enlighet med det ni har sagt.

Lynne
För att svara på det ni sagt till mig, har bestämmelserna redan trätt i kraft. Europaparlamentets bestämmelser har utarbetats och vi följer inte dessa.

Talmannen
Fru Banotti kommer att svara er. Men om det enligt arbetsordningen är på det sättet skall den tillämpas och det kommer den att bli.

Banotti
Fru talman! Jag är rädd att jag måste säga något som kan uppröra vissa ledamöter, men dörrvakterna utanför är rädda - och jag använder detta ord med avsikt - för att be vissa ledamöter att sluta röka, p.g.a. den utskällning de får när de gör detta.
Jag behöver knappast säga att jag är fullständigt emot rökning, i egenskap av åldrande, före detta sjuksköterska. Jag har personligen gått runt till både ledamöter och besökare och bett dem att släcka cigarretterna. Dörrvakterna själva har gjort sitt bästa för att vara diplomatiska, men de drabbas av, och jag använder detta uttryck med avsikt, vissa rökares hårda ord när de ber dem att sluta röka utanför dörrarna. Ledamöterna kanske bör bli medvetna om att detta inte är ett trevligt sätt att bemöta parlamentets anställda.

Graça Moura
Fru talman! Jag skulle vilja uttrycka min respekt för dem som inte röker och säga att det bör finnas vägar de kan gå i parlament utan att utsättas för röken. Men jag skulle också vilja uttrycka min respekt för dem som röker och försvara deras rätt att röka. För min fysiska och mentala hälsa är det viktigt att röka. Jag måste också säga att om det inte finns askkoppar kommer det att skapas otrevligare situationer. Det måste finnas askkoppar, liksom det bör finnas åtskilda utrymmen så att de som röker och de som inte röker kan sätta sig där de önskar.

Talmannen
Kära kolleger! Vad som krävs det är en ömsesidig hänsyn av icke-rökare med hänsyn till rökare och av rökare med hänsyn till icke-rökare. Vi skall ta upp allt detta i lugn och ro med kvestorerna för att bestämma de zoner där de kolleger som vill röka och som verkligen känner behov av det kan göra det, men med hänsyn tagen till dem som besväras av det och till och med fysiskt påverkas av röken. Vi skall titta på allt detta, det lovar jag.

Pannella
Fru talman! Det finns en god regel som säger att om man påtalar ett felaktigt beteende, så skall man också namnge den person som brutit mot reglerna och tala om när det skedde. Dessa litanior om bristande hyfs hos hela grupper - rökare, icke-rökare, röda, vita - är direkt oanständiga! Om en vaktmästare uppmanar en europaparlamentariker att släcka sin cigarett, så är vederbörande skyldig att hövligt följa uppmaningen, inse att vaktmästaren gör sin plikt och tacka honom för det. Detta är med andra ord inga ovidkommande detaljer. Ledamot Banotti, ni som har påtalat detta beteende, tala om för oss när det skedde, vem vaktmästaren är och mot vem uppmaningen riktades, för jag kommer att bli den förste att begära att åtgärder vidtas för att skydda de vaktmästare och tjänstemän som gör sin plikt.
Detta om detta. Om sedan åtgärder av mer allmän karaktär är idiotiska och petiga, ja, då blir det naturligtvis mycket svårare att försvara dem. Det skulle kanske vara lämpligt att placera en askkopp i passagen mellan det område där rökning är tillåten och det område där rökning inte är tillåten för att undvika att cigarettfimparna bränner hål i golvet, men det är en fråga om vanligt sunt förnuft.
Avslutningsvis, fru talman, skulle det även vara förnuftigt att sluta klaga och börja uppföra sig som parlamentariker. Precis som när det gäller frågan om flygresorna och lokalerna i Strasbourg beter ni er som gnälliga ungar, inte som företrädare för ett suveränt parlament!

Talmannen
Herr Pannella! Jag kan genast lugna er, kvestorerna är mycket förnuftiga.

Arbetsplan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är fastställande av arbetsplanen. Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av talmanskonferensen har delats ut.
Måndag:
Vad gäller betänkandet av Valdivielso de Cué för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om programmet Meda begär Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater att omröstningen om detta betänkande skall senareläggas till sammanträdesperioden i Bryssel så att vissa tekniska problem skall kunna lösas.

Poettering
Fru talman! Föredraganden Valdivielso har just informerat vår grupp om att alla ändringsförslag ännu inte finns översatta. Jag vet inte när översättningarna blir klara, men om det skulle ske före i morgon, så måste enligt vår dagordning omröstning ske redan i morgon mitt på dagen! Och det går ju inte an, eftersom vi måste prata om detta i grupperna.
Därför begär vi följande: Om grupperna får tillräckligt med tid för överläggningar kan omröstningen äga rum i slutet av veckan. Om inte detta går i lås, så kan omröstningen ske vid minisessionen i Bryssel. Men i vilket fall som helst kräver vi eller anhåller vi om att debatten äger rum nu med detsamma - när allt kommer omkring så är den värderade kommissionsledamoten också här!

Terrón i Cusí
Fru talman! Jag är emot detta förslag. Till att börja med hade det sagts att vi inte kunde rösta om Valdivielsos betänkande eftersom kommissionär Patten inte är här. Nu visar det sig att kommissionär Patten är här, och jag tror att eventuella tekniska problem som varit, jag är medveten om denna möjlighet, kan lösas av parlamentets tjänsteenheter inom maximalt 2 till 3 timmar.
Jag skulle därför vilja att omröstningen om Meda-förordningen skall ske under denna sammanträdesperiod och att omröstningen skjuts upp en dag om det skulle visa sig att parlamentets tjänsteenheter behöver någon dag extra för att lösa de tekniska problemen. Jag tror att vi debatterat den här frågan tillräckligt i grupperna, den har legat på vårt bord alltför länge nu, och jag tror inte att det finns någonting som motsäger att vi röstar om den under den här sammanträdesperioden. Dessutom i närvaro av kommissionär Patten som vi så många gånger begärt. Det gläder mig att ni är här.

Talmannen
Fru Terrón! Det finns ett uppenbart tekniskt problem där. Man bekräftar att ändringsförslagen i dag inte är klara därför att några bland dem måste klargöras. De skall vara klara i morgon bitti på alla språk.
Man kan således inte rösta i morgon kl. 12.00 eftersom kollegerna inte kommer att ha haft tid att granska dessa ändringsförslag. Om kammaren är överens om att senarelägga omröstningen till onsdagen tycker jag det verkar rimligt, och det är också i enlighet med vår regler som kräver att kollegerna får texterna på sitt eget språk.
Jag ser att herr Poettering är håller med. Om texterna då är klara i morgon bitti kommer vi att rösta på onsdag.
Tisdag:

Poettering
Fru talman! Jag beklagar att jag nu måste begära ordet om följande: Vi har med stor förvåning hört ett uttalande av en ledamot i kommissionen angående frågan om utvidgningen av Europeiska unionen, närmare bestämt ett uttalande av kommissionär Verheugen. Kommissionär Verheugen har - det är det intryck man får - gjort utvidgningen av Europeiska unionen med länderna i Mellaneuropa avhängig av, eller rättare sagt, han rekommenderar att frågan underställs en folkomröstning i ett medlemsland i Europeiska unionen, nämligen i Förbundsrepubliken Tyskland.
Nu kommer det över huvud taget inte an på mig som tysk - jag talar inte här som tysk utan som gruppordförande - att behandla författningsläget i Tyskland, men i länderna i Mellaneuropa har man fått det elakartade intrycket att det skapats nya förutsättningar för utvidgningen av Europeiska unionen. Ett sådant intryck måste vi med all beslutsamhet motverka.
(Applåder)
Därför är detta uttalande av kommissionär Verheugen - jag vet inte om det gjordes i någon bestämd avsikt eller av strategiska skäl eller bara av obetänksamhet - inte bara obegripligt utan också skadligt. Min grupp yrkar på - jag har också hört något liknande från andra grupper - att kommissionen avger en förklaring till detta. En lämplig tidpunkt att yttra sig om denna fråga vore i morgon bitti inom ramen för rådets och kommissionens uttalande rörande unionens prioriteringar inom de områden som rör den externa politiken.
Skulle kommissionen vara av den uppfattningen att i morgon bitti är för tidigt, eftersom kommissionen normalt träffas här på onsdagsmorgonen, och om den hellre skulle vilja avge en förklaring vid ett senare tillfälle, så vore den rätta tidpunkten på onsdag eftermiddag kl. 17.00, då ytterligare uttalanden av kommissionen kommer att avges. Men jag ber kommissionen att säkerställa att vår ståndpunkt till en utvidgning av Europeiska unionen är den som vi alltid har hävdat, nämligen att vi från år 2003 som europeisk union skall vara redo för utvidgning, och att dessa principer också upprätthålls!
Om kommissionären ger intryck av att det inte längre förhåller sig så, så betraktar jag detta som oansvarigt, och kommissionen måste kollegialt rätta till detta.

Talmannen
Jag har flera som har begärt att få yttra sig om denna fråga och det är mycket begripligt. Men jag ser att kommissionär Patten begär ordet och om ni gärna vill det skall jag genast ge honom ordet innan jag ger ordet till övriga kolleger, eftersom han kanske kommer att ge oss några förtydliganden.

Patten
. (EN) Jag kommer att till min kollega, kommissionär Verheugen, framföra de åsikter som just har uttryckts, som jag vet att andra parlamentsledamöter hyser. Jag är säker på att han snabbt och fullständigt vill bemöta de farhågor som just uttryckts.
Jag vill göra två saker fullständigt klara. Detta är kommissionens väl genomtänkta ståndpunkter, vilka också min kollega Verheugen instämmer i. För det första, enligt vår mening, har utvidgningen av unionen, införlivandet av andra europeiska länder i det liberala europeiska systemet högsta prioritet under de kommande åren. Enligt min åsikt och övriga kommissionärers åsikt finns det inte bara ett strategiskt och ekonomiskt argument, utan även ett moraliskt argument för utvidgningen.
(Applåder) Vi vill förmedla detta budskap klart och tydligt till alla ansökarländer. För det andra, under de kommande åren har vi alla till uppgift att övertyga allmänheten om vad jag just har sagt. Kommissionär Verheugen försökte föra fram denna ståndpunkt på ett mycket kraftfullt sätt. Vi måste bege oss ut och tala oss varma över utvidgningen inför allmänheten i alla Europeiska unionens medlemsstater. Det skulle vara fel om vissa av våra väljare i de femton medlemsstaterna ansåg att utvidgningen var en fråga för den politiska eliten i Europa. Vi måste övertyga dem om att det ligger i deras intresse att det sker en utvidgning och att vi har en skyldighet att se till att utvidgningen blir av. Detta är sannerligen en sak som jag känner mycket starkt för, och som jag vet att ordförande Prodi och resten av kommissionen kommer att argumentera för på ett livligt och passionerat sätt under de kommande åren.
Den fråga som ledamoten tog upp uttrycker en legitim och förståelig oro. Jag kommer att meddela kommissionär Verheugen detta.
(Applåder)

Cox
Fru talman! Jag är mycket tacksam för kommissionärens uttalande. Till en viss grad tar han itu med frågan och till en viss grad misslyckas han med det.
Jag tror att det är mycket viktigt att vi för den offentliga dokumenteringen får en så klar och tydlig förklaring som möjligt från kommissionen, som fortfarande agerar som den ledande kraften inom Europeiska unionen när det rör utvidgningen. Jag applåderar den åsikt som uttrycktes av kommissionären att vi alla har till uppgift genomföra denna historiska utmaning, men jag beklagar att någon så framstående som kommissionär Verheugen, åtminstone enligt en rad tidningar i dag, säger att medlemsstaterna inte skall låta kommissionen göra smutsjobbet på egen hand.
Detta språk är inte lämpligt med tanke på den finkänslighet som fordras i samband med denna historiska debatt, och det ger upphov till grundlöst prat som öppnar upp för skrämmande framtidsutsikter, inte minst i sinnena hos dem som stöder utvidgningen, och i synnerhet i ansökarländerna och deras huvudstäder. Detta är skälet till varför denna fråga har en oerhört stor politisk betydelse denna vecka.
Det är viktigt att förstå att en kommissionär, kommissionär Verheugen i detta fall, har som uppgift att tala för Europa. Han är naturligtvis en tysk politiker, men den tyska regeringen har befogenheter och befinner sig i en ställning som gör att den kan tala för Tyskland. Jag anser att det är helt riktigt att Poettering kräver att denna fråga skall behandlas här i veckan, och jag uppmanar kommissionen att ge sitt nödvändiga stöd, inte bara därför att jag håller med kommissionär Patten, utan därför att världen i stort vill få besked om att det inte finns några problem i Europas själva kärna, när det rör frågan om utvidgning.

Hautala
Herr talman! I vår grupp diskuterades redan detta ställningstagande av kommissionär Verheugen mycket livligt och vår väsentliga slutsats var, att utvidgningsförhandlingarna nu framför allt kräver öppenhet. Öppenheten behövs gentemot medborgarna och den behövs även gentemot parlamenten. Jag tycker att det verkar som om kollegan Potterings förslag tjänar detta syfte väl, att vi nu skapar lite av denna öppenhet, för det är precis så som kommissionär Patten säger: utvidgningen får inte enbart vara en fråga för eliten. I och för sig kan jag faktiskt förstå att kommissionär Verheugen är något irriterad över att man i rådets och olika medlemsstaters namn reser runt i dessa ansökarländer och lovar att de ett visst år säkert kan bli medlemmar av vår klubb. Kanske kunde vi också diskutera vilken delaktighet kommissionen, rådet och parlamentet har i dessa pågående förhandlingar.

Hänsch
Fru talman, kära kolleger! Kollegan Poettering har talat i egenskap av gruppordförande och inte som tysk. Jag talar som tysk och som vice ordförande i min grupp.
Kommissionär Patten har redan framfört kommissionens uppfattning om Verheugens uttalanden. Det skulle egentligen räcka för mig som kommissionens ståndpunkt. Min grupp har alltid varit av den uppfattningen att inte bara kommissionen som enhet, utan också varje enskild kommissionsledamot måste rättfärdiga sig inför detta parlament och det oberoende av sin nationalitet och eventuella partipolitiska tillhörighet. Därför välkomnar vi att Verheugen den här veckan får möjlighet att här inför Europaparlamentet förklara och i förekommande fall också rätta till sina uttalanden.

Wurtz
Fru talman! Jag är positiv till förslaget från Poettering.
Jag måste säga att i min grupp är vi inte bara positiva till att "sälja" utvidgningen eller andra stora projekt till den allmänna opinionen utan även att göra våra medborgare delaktiga i alla stora etapper av det europeiska projektet, inklusive genom folkomröstningar. Vi är dock helt emot idén att använda oss av folkomröstning som ett hot som vissa "fiskare i grumligt vatten" skulle kunna använda på ett negativt sätt och utnyttja rädslorna och i synnerhet vägran till öppning för andra. För att garantera framgång med utvidgningen hos våra respektive folkopinioner och hos medborgarna i länder i Centraleuropa och Östeuropa är jag följaktligen positiv till att man skingrar alla missuppfattningar och till att kommissionär Verheugen förklarar sig tydligt inför parlamentet.

Talmannen
Det skulle vara lämpligt att kommissionär Verheugen kommer och uttalar sig inför vårt parlament. Vi skall inte sätta igång en debatt om frågan och kommer att föreslå honom detta. Jag tror att den mest lämpliga tidpunkten är tisdag vid rådets och kommissionens uttalande om unionens prioriteringar av externa insatser.
Kommissionären Verheugen var inte väntad vid det tillfället, han var inte tvungen att komma. Vi kommer att insistera, kommissionär Patten och jag själv, på att han gör sig ledig och att han kommer och förklarar sig inför vår kammare.

Poettering
Fru talman! Naturligtvis är det välkommet om Verheugen avger denna förklaring. Eftersom det rör sig om ett mycket viktigt ämne, vore det naturligtvis ännu bättre om kommissionens ordförande gjorde detta. Men det kräver vi inte. Men vi kräver att den förklaring som Verheugen slutligen avger otvetydigt är en förklaring för hela kommissionen och att alla missförstånd därmed är undanröjda. Det handlar alltså inte om en privat personlig förklaring av Verheugen, utan om ett gemensamt klarläggande av kommissionen som ett kollegium.
(Applåder)

Talmannen
Jag tillåter mig, om det är nödvändigt, att påminna om det högtidliga sammanträdet kl. 11.30 i morgon bitti med anledning av det gemensamma besöket av Avraham Burg, talman i Knesset och Abou Ala ordförande i det palestinska lagrådet.
Jag behöver inte framhålla den betydelse som detta gemensamma besök utgör och om jag insisterar kan ni kanske tänka er att det är för jag skulle önska att dessa bänkar blir så fyllda som möjligt. Jag räknar således med allas närvaro.
Onsdag:
Talmannen. Vad gäller inlägget om kloning av människor begär Europeiska socialdemokratiska partiets grupp att denna debatt inte avslutas i och med att ett resolutionsförslag lämnas in.
Vem önskar yttra sig för denna begäran?

Barón Crespo
Fru talman! Min grupp anser att frågan om bioteknik, vi talar ju inte bara om kloning, är en fråga som inte bara oroar vissa regeringar i medlemsstaterna utan också till stor del allmänheten. Och det beror inte bara på de framsteg som görs inom detta område utan också på de vetenskapliga, industriella, etiska och religiösa konsekvenserna som denna fråga medför.
Vi tog redan i talmanskonferensen upp att vi tror att detta är en debatt som inte kan avslutas med en resolution som brådskande ärende. Vi har också sagt det inför allmänheten. Vi tror att det behövs ett väl genomtänkt och seriöst arbete, och ett bevis på det är det direktiv som sedan lång tid tillbaka utarbetas om bioteknik, och som man, för andra gången, försökte avsluta under den förra lagstiftningsperioden. Arbetet är ännu inte slutfört, eftersom det fortfarande ger upphov till vissa problem.
Vi anser att vi måste skynda på det arbete som parlamentet begärt av den etiska kommittén - som bistår kommissionen och parlamentet - och vi anser dessutom att för en så viktig fråga som denna, som berör flera utskott i detta parlament, och som ger upphov till en enorm oro på många sätt - frysta embryon, patent på celler som kan mångdubblas för transplantationer, osv... behövs det ett tillfälligt utskott.
Därför har vi accepterat att detta uttalande görs. Men vi anser att det inte är lämpligt i nuläget att gå till omröstning om en resolution, gjord i hast, som kan ge upphov till problem och splittring.

Cox
Fru talman! Jag stöder Enrique Barón Crespos förslag på grundval av de skäl han så vältaligt redovisade.

Lannoye
Fru talman! Min grupp anser däremot att omröstningen om en resolution är viktig.
Först och främst är det inte första gången som parlamentet uttalar sig om ämnet kloning av människor. Sedan Dolly och vid återkommandet tillfällen har vi röstat om ett antal resolutioner. Om det har funnits ensidiga uppfattningar i detta fall är det hos den brittiska regeringen som utan någon rådfrågning eller tidigare samråd deklarerat ett ställningstagande för terapeutisk kloning.
Vi anser därför att en reaktion från Europaparlamentet som inte stänger dörren för en debatt är lämplig. När jag säger att man inte bör stänga dörren är det uppenbart att man inte skall förkasta ett tillfällig utskott på förhand. Jag uttalar mig inte om det ämnet. Men jag tror att det vore bra om parlamentet uttalar sig på annat sätt än genom en debatt utan slutsatser.
(Applåder)

Talmannen
Herr Lannoye, jag bekräftar till er att talmanskonferensen verkligen har beslutat att inrätta ett särskilt utskott för alla dessa frågor.

Liese
Fru talman! Jag skulle före omröstningen vilja säga något om arbetsordningen. Jag åberopar artikel 118 i arbetsordningen. I den handlar det om att alla kammarens ledamöter har tillgång till alla erforderliga dokument. Med tanke på omröstningen som sannolikt kommer att äga rum på torsdag, skulle jag i detta ämne vilja bekräfta innehållet i det som Lannoye sade. Det finns resolutioner i parlamentet, i vilka vi har yttrat oss mycket bestämt om kloning. Detta gällde också för terapeutisk kloning. Nu handlar man som om det som den brittiska regeringen föreslår vore något helt nytt. I själva verket har vi redan diskuterat detta och parlamentet har alltid varit emot det. Omröstningarna har alltid varit kontroversiella. De som nu vill hindra debatten och en resolution har alltid stått för en liberal inställning. Men parlamentets majoritet har alltid varit obeveklig i sina beslut. Det vore inte särskilt konsekvent om vi nu, när ämnet är aktuellt, inte stod fast vid våra tidigare beslut.
(Applåder)

Talmannen
Herr Liese! Ni har mycket skickligt kopplat ert inlägg till en artikel i arbetsordningen för att det skulle verka vara en ordningsfråga men det var inte berättigat.
(Parlamentet förkastade förslaget.)
Torsdag: Talmannen. Vad gäller aktuella och brådskande frågor och frågor av större vikt har flera begäran om ändring överlämnats till mig.
I fråga om punkt 3 "Mänskliga rättigheter" och punkt 4 "Burma" begär Gruppen De gröna och Europeiska fria alliansen att vi ersätter den aktuella punkten 4 "Burma" med en ny punkt med titeln "Temelin" och flyttar fram punkten "Burma" till punkt 3 "Mänskliga rättigheter" i stället för underavdelningen "Grundläggande fri- och rättigheter i Iran".

Hautala
Herr talman! Jag motiverar detta förslag med att man har diskuterat Iran rätt mycket under den senaste tiden. Situationen är mycket känslig och där händer mycket, men det har man diskuterat. Vi vill verkligen att det bereds plats för Temelin kärnkraftverk på dagordningen, eftersom situationen i många medlemsstater är mycket inflammerad, särskilt i Österrike som är granne med detta kärnkraftverk. Jag vill med detta förslag göra det möjligt att ta med en förklaring rörande Temelin.

Talmannen
Jag vill således ta upp begäran från Gruppen De gröna till omröstning. Det handlar om att lägga till punkten om kärnkraftsverket Temelin men punkten "Burma" skall stå kvar eftersom den skall flyttas fram till punkten 3 "Mänskliga rättigheter". I själva verket är det punkten "Grundläggande rättigheter i Iran" som inte längre skall finnas på föredragningslistan.
(Parlamentet gav sitt samtycke.)
Fortfarande har jag för punkten 3 "Mänskliga rättigheter" en identisk begäran från Tekniska gruppen för oberoende ledamöter och från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om att ersätta punkten med titeln "Turkiska bombningar i norra Irak" med ett ny punkt med titeln "Högre undervisningen och universiteten i Makedonien".
Vem vill yttra sig för denna begäran?

Oostlander
Om ni efterfrågar stöd så skulle jag gärna vilja stödja detta förslag från PPE, då det handlar om en väldigt positiv utveckling i Makedonien, vilken i och med ett snabbt antagande av parlamentet vidare kan befästas. Jag anser att detta är en mycket viktig fråga.
(Parlamentet förkastade begäran.) Talmannen. Föredragningslistan fastställdes med dessa ändringar.

MEDA
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
A5-0204/2000 av Valdivielso de Cué för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1488/96 om finansiella och tekniska stödåtgärder (Meda) för reformering av ekonomiska och sociala strukturer inom ramen för partnerskapet mellan Europa och Medelhavsområdet (KOM(1999)494 - C5-0023/2000-1999/0214(CNS));
A5-0205/2000) av Piétrasanta för utskottet för industri, utrikeshandel, forskning och energi om kommissionens rapport: Meda-programmet - årsrapport 1998 (KOM(1999)291 - C5-0117/1999 - 1999/2120(COS)) (Hughesförfarandet)

Valdivielso de Cué
Herr talman! Flera skäl skulle kunnat rättfärdiga att detta betänkande skjuts upp tills allt är klart, inklusive ändringsförslagen. Men hur det än är tror jag ändå att vi i egenskap av ledamöter måste föra arbetet framåt, så att inte Medabetänkandet försenas, med de skador det skulle kunna innebära för berörda länder.
Efter dessa förbehåll övergår jag till att göra en sammanfattning av Meda-programmet. Jag kommer att ge min uppfattning om förslaget till förordning, samt om betänkandet i sin helhet. Som ni vet handlar Meda-programmet om partnerskapet mellan Europa och Medelhavsområdet som fastställdes i och med Barcelonaförklaringen i november 1995. Vid detta möte deltog utrikesministrarna i Europeiska unionen.
Det handlar om ett initiativ som omfattar 27 länder på båda sidorna av Medelhavet; dels de 15 medlemsstaterna och dels Algeriet, Cypern, Egypten, Israel, Jordanien, Libanon, Malta, Marocko, Syrien, Tunisien, Turkiet och de palestinska territorierna. När det gäller Libyen har landet av uppenbara skäl bara status som observatör.
Vårt främsta syfte med detta samarbete är att skapa band, särskilt inom de många områden av gemensamt intresse vi delar med våra grannar vid Medelhavet. I detta syfte har det under den senaste femårsperioden investerats omkring 3 500 miljoner euro, uppdelade i två stora samarbetsformer: den bilaterala och den regionala. Rent konkret skall detta ekonomiska och finansiella stöd göra det möjligt att uppnå ett frihandelsområde år 2010. Av denna anledning har man satt i gång stödprojekt, såväl för makroekonomiska reformer som sektoriella reformer och strukturanpassningar.
Man bör påminna sig om att inkomstskillnaden per capita mellan Europeiska unionen och Meda-länderna ligger på 1 till 10. Med andra ord är den verkligen betydande. Därför är det enligt min uppfattning logiskt att en hållbar ekonomisk utveckling för området skall vara vårt huvudsyfte. Det bör också tilläggas att handelsbalansen mellan de båda blocken är positiv för Europeiska unionen, med en summa på 21 000 miljoner euro.
Å andra sidan överväger man också åtgärder för att underlätta privata investeringar i dessa 12 länder, som 1994 uppgick till 3 500 miljoner euro. Detta görs särskilt genom att anpassa lagstiftningen och administrationen, samt genom möten mellan företag från Meda-länderna och Europeiska unionen.
Det verkar också vara rätt tillfälle att påminna om att det handlar om en del av vår jord som är särskilt drabbad av krig och konflikter. Det är inte lönt att räkna upp alla de olika krig som många av de länder som deltar i partnerskapet varit delaktiga i. Meda-programmet försöker jämna vägen för en slutlig och varaktig fred i denna del av världen, bl.a. genom ekonomisk stabilitet. Det rör sig om en befolkning på omkring 230 miljoner människor som, med nuvarande ökningstakt, på 10 till 12 år är uppe i 300 miljoner. Något som kan uppmärksammas är mångfalden religioner och sedvanor i alla dessa länder. Det är ett av de områden inom vilket Europeiska unionen fördjupar sitt arbete.
Som ni också vet innefattar Meda ett åtgärdsprogram på kort och medellång sikt för miljön i ett försök att vända den nuvarande tendensen att miljön i området förstörs.
För att övergå till en analys av kommissionens förslag, som till en del är ett resultat av den kritik som man fått vid genomförandet av detta program, anser jag att hela förslaget är otillräckligt. Nämnda institution definierar huvudsakligen tre initiativ för att uppnå en större effektivitet. Å ena sidan en effektivisering av beslutsprocessen, genom att inrikta Med-kommitténs verksamhet på strategisk planering och programplanering. De nationella och regionala finansieringsplanerna skall årligen antas med grund i vägledande program. Det tar också upp en förstärkning av kapaciteten för programplanering och genomförande, för vilket det är nödvändigt med ökade mänskliga resurser. Slutligen tänker kommissionen förkorta förfarandena för att uppnå ett effektivare genomförande i syfte att öka procentdelen genomförda program. Rent konkret försöker man utveckla gemensamma harmoniserade förfaranden för alla stödprogram.
Slutligen vill jag säga att jag anser att detta betänkande är viktigt, eftersom allt som innebär att hjälpa de länder som ligger söder om oss är att hjälpa oss själva.

Pietrasanta
. (FR) Herr talman! Meda utgör ett konkret instrument, verktyget för vår politik mellan Europa och Medelhavsländerna som fastslogs i Barcelonakonventionen i november 1995 och som följts av flera konferenser, bland annat i Malta, Neapel och Stuttgart.
Vi presenterar här den första verksamhetsrapporten, kallad årsrapport 1998, men vilken i själva verket redovisar hela den första perioden av genomförandet från år 1996 till år 1999 och förbereder genomförandet av insatser för den andra perioden 2000-2006 för vilken förordningen har föreslagits av vår kollega Valdivielso de Cué. Då denna rapport omfattas av Hughesförfarandet har vi helt integrerat de förslag som antagits enhälligt inte bara av vårt i grund och botten sakkunniga utskott för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi utan också från utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik och från utskottet för regionalpolitik, transport och turism.Läget: Cirka 4 miljarder euro under de senaste fyra åren plus stora krediter från EIB har beviljats. Barcelona-avtalen, undertecknade av 27 länder, de i Europeiska unionen samt de 12 länderna på Medelhavets södra kust: Algeriet, Palestinska myndigheten, Cypern, Egypten, Israel, Jordanien, Libanon, Malta, Marocko, Syrien, Tunisien samt Turkiet. De mål som eftersträvas har förverkligats genom en uppdelning i ett område för politik och säkerhet, ett för ekonomi och finansiering och ett för sociala, kulturella och mänskliga frågor.
Resultat: Det handlar om ett ungt program som haft svårigheter att införas och som har lidit av olika funktionella problem som upptäckts av Europeiska revisionsrätten och budgetkontrollutskottet, kritik framför allt underleverantörssammanslutningar som RTM. Slutresultatet är ett halvparalyserat genomförande och trots ett nästan 100-procentigt kreditåtagande har i dag endast 26 procent betalats ut och detta med svårighet under en genomsnittlig tid på fyra år.
Vi har på ett utförligt sätt presenterat alla detaljer i vår rapport för att därifrån sammanställa slutsatserna. Vi konstaterar för det första: Det är nödvändigt att förenkla förordningen för att skapa en snabbare process med en bättre insyn och tillhandahålla nödvändiga medel för kommissionens beredning av akten och för rådets kontroll. Framför allt Europaparlamentet måste delta i processen och informeras mer regelbundet, bland annat via forumet Europa-Medelhavsområdet.
Det skulle vara lämpligt att påskynda undertecknandet av associeringsavtalen som bara 7 länder hittills gjort. Detta gäller bland annat Libanon, Algeriet och Syrien, m.m.
För det andra: Valet av projekt bör ske mer demokratiskt med ett större deltagande från det civila samhället i icke-statliga organisationer som konstant bekräftat denna önskan, bland annat vid en organiserad konferens den 29 juni i Bryssel med titeln: "För ett varaktigt Meda".
För det tredje: Skapa en större uppmärksamhet för respekten för mänskliga rättigheter, då detta samarbete inte bara gäller framsteg på det ekonomiska området, utan i grunden frågor som gäller demokrati, frihet, fred, jämlikhet och hållbar utveckling. Vi kräver att en rapport om denna respekt för mänskliga rättigheter för de länder som undertecknat, eller som är kandidatländer, varje år presenteras för parlamentet som skall kunna användas vid valet av projekt.
För det fjärde: Vi bedömer att de krediter som anslagits för regionalt samarbete på 10 procent är otillräckliga i jämförelse med dem som godkänts till bilateralt samarbete på 90 procent. Jag måste därför kommentera anslagen till regionala insatser som vi erkänner är mycket svårare att förhandla fram och att genomföra, men som är kopplade till en målsättning om effektivitet, bland annat för att förbättra förbindelserna mellan de södra länderna och framför allt för att kunna fortsätta med mer betydande insatser för lokalt samarbete som vi alla anser som mycket angeläget.
För det femte: Vad gäller de sex prioriterade områdena för partnerskap: Miljö, vattenpolitik, industri, energi, transport och informationssamhälle, anser vi det nödvändigt att man ger ny fart åt de program för miljön, SMAP (Short and Medium-Term Priority Environmental Action Programme), som antogs i Helsingfors 1997, och som hittills har försummats alltför mycket. Man måste anslå minst 10 miljoner euro årligen i fråga om vatten. En insats bör göras för att främja förnybar energi, för stöd till små och medelstora företag och för transportsektorn. Vi måste stödja hållbara utvecklingsplaner för varje land. Vi anser således det vara absolut nödvändigt att genomföra de förordningsförslag som Valdivielso de Cué lagt fram, i synnerhet dem som gäller förenklade förfaranden för större insyn, effektivitet och snabbhet i fråga om betalningarna och den om mer personal inom kommissionen för bättre kontroll av programmet, vilket inte bör behandlas som en fattig förälder i jämförelse med dem som gäller för samarbetet med de asiatiska länderna eller AVS-länderna.
Jag måste här tacka inte bara för det stora deltagandet, bland annat av berörda länder för icke-statliga organisationer som gjort det möjligt för mig att optimera denna rapport utan också vår europeiska kommissionär Patten som har en klar bild av situationen och vars enheter för yttre förbindelser hädanefter bör medföra en förbättring av denna insats för Medelhavsländerna.
Jag tackar också hans medarbetare, i synnerhet Patrick Laurent. Jag måste även understryka det intresse som visats av kommissionär Busquin som stimulerar Medelhavssamarbetet på området forskning, bland annat vid det informella toppmötet på Capri den 29 september. Tack också till alla våra kolleger i parlamentet, i synnerhet fru Terrón och fru McNally och herr Sami Naïr som arbetar med denna akt.
Det är mycket viktigt att våra förslag genomförs för att skapa en absolut nödvändig stimulans i processen mellan Europa och Medelhavsländerna som framför allt inte bör straffas med kreditnivåer för 2000-2006 på grund av de problem som den mött i början och som skall vara spjutspetsen i vår politik, om vilket vi skall tala mer om vid konferensen i Marseille i november.
Vi önskar det franska ordförandelandet lycka till och jag vet att de är mycket förbindliga och inställda på att uppnå sina mål.
(Applåder)

Naïr
Herr talman! Jag önskar också tacka och gratulera herr Valdivielso de Cué till hans utmärkta arbete. Hans betänkande innehåller i stora drag de frågor jag är intresserad av, men också dem som intresserar socialisterna. Jag vill också tacka herr Piétrasanta som nyss på ett skickligt och samtidigt tydligt sätt sammanfattat innehållet i detta betänkande och de frågor som vi skulle önska att han förstärker och som han nämnde. De frågor som saknades i kommissionens förslag och som åter tagits upp av Valdivielso de Cué är viktiga.
Valdivielso de Cué har först tagit upp och jag gratulerar honom till det, en grundläggande idé, nämligen nödvändigheten att verkligen engagera sig för att gynna Medelhavet genom att till denna region bevilja stöd som är jämförbara med dem som beviljats länderna i öster. Länderna i den sydliga zonen har intryck, med rätt eller orätt, av att vara icke-godkända, fast var och en vet att Medelhavet är ett av de mest betydande uppdelade områdena som faktiskt finns på planeten.
Den andra idén som togs upp: Möjlighet till finansiering i nivå med utmaningen. Han hänvisar också till den globala strategi som definierades i Barcelona (och inte bara som kommissionen anser till storleken på den strukturella anpassningen), till en förstärkning av det regionala samarbetet, bland annat förbindelserna mellan sydländerna, till betydelsen av ett decentraliserat samarbete (i motsats till det som kommissionen önskar och som uppenbarligen vill få slut på det), till bibehållet stöd till mikroprojekt, det vill säga till icke-statliga organisationer och civila sammanslutningar samt till nödvändigheten att finansiera initiativ som gäller industriellt samarbete, bland annat i små och medelstora företag.
I alla dessa frågor har Valdivielso de Cué gjort ett utmärkt arbete. Jag anser dock att i en viktig fråga, den om invandring, har man inte tagit tillräcklig hänsyn till i detta lagförslag. I sitt förslag ser kommissionen på frågan om invandring och utvandring från en helt negativ synvinkel. Den ger en mycket allvarlig association, jag väger mina ord noga, genom att man på samma nivå och under samma punkt å ena sidan inför kampen, enligt min mening legitim och nödvändig, mot olaglig invandring och för repatriering, och å andra sidan kampen mot narkotikatrafik och internationell brottslighet. Denna oacceptabla inställning är en förolämpning mot de miljoner invandrade arbetstagare som bidrar till Europas rikedom. Som jag begärde av Valdivielso de Cué har en skillnad införts, men det är inte tillräckligt.
Jag anser att tidpunkten har kommit för att överväga en verklig politik för att skapa cirkulation mellan Medelhavets två kuster. Jag anser att Europa nu måste införa en verklig politik för samutveckling kopplad till folkflödena, som, herr talman, bör hänga ihop med några enkla förslag, såsom att utarbeta en bidragspolitik till invandrarprojekt, att ta fram instrument som gör det möjligt att dra till sig deras besparingar, att ta emot studenter under utbildning och praktiserande ungdomar. Detta ändringsförslag som jag har lagt fram anser jag går ut på att ge möjlighet för de lagliga invandrare som är bosatta i Europa att bli erkända som aktörer för utveckling i sina ursprungsländer.
Tillåt mig som avslutning citera herr Prodi som sagt "Invandringen måste bli en faktor för utveckling". Det är i den riktningen som Valdivielso har arbetat och det är i den riktningen jag skulle önska att man går vidare.

Purvis
Herr talman! Vi välkomnar verkligen dessa två positiva betänkanden, gratulerar föredragandena och stöder fullständigt Meda-programmets stora betydelse. I detta avseende är det mycket viktigt att finansieringen genomförs på ett korrekt sätt.
Jag uppmanar kammaren att stödja de två ändringsförslag som lades fram till Piétrasantabetänkandet i denna grupps namn. I egenskap av ledamot av parlamentets delegation för förbindelserna med Mashrekländerna och Gulfstaterna, är jag mån om att associeringsavtalen med dessa länder ratificeras så snart som möjligt; i synnerhet avtalet med Jordanien utvecklas sakta genom ratificeringsförfarandet. I vårt ändringsförslag uppmanar vi parlamenten i de medlemsstater som ännu inte ratificerat avtalet att påskynda detta förfarande.
Vårt andra ändringsförslag hänvisar till en viss grad av hyckleri i vårt förhållningssätt till att utveckla ett fullständigt frihandelsområde i Medelhavsområdet. Precis som Valdivielso påpekade i sitt tal, har EU ett stort handelsöverskott med detta område. Vi efterlyser alltså ett frihandelsområde, men när det handlar om de produkter som dessa länder lättast kan exportera till Europa - dvs. jordbruks- och livsmedelsprodukter - har vi fortfarande handelsrestriktioner. Våra vänner i dessa länder ifrågasätter förståeligt nog vår uppriktighet. Jag förstår att ett fritt tillträde till Europa för produkter från Medelhavsområdet utgör problem för producenterna i våra södra medlemsstater, men nog skulle detta åtminstone till en viss grad kunna kompenseras genom den gemensamma jordbrukspolitiken? Vårt andra ändringsförslag uppmanar alltså till ett påskyndande av utvecklingen mot frihandel för alla produkter, inklusive livsmedel och jordbruksprodukter.
Jag skulle uppskatta att få ta del av kommissionens beräkningar vad gäller en möjlig tidsplan för upprättandet av ett fullständigt frihandelsområde vid Medelhavet och hur den avser att genomföra detta. Jag uppmanar mina kolleger att stödja dessa ändringsförslag tillsammans med de två utmärkta ifrågavarande betänkandena.

Terrón i Cusí
Herr talman! För det första skulle jag också vilja lyckönska föredragandena Valdivielso och Piétrasanta och säga att jag helt överensstämmer med vad Piétrasanta och Naïr sagt.
Den djupa avgrund som delar Medelhavsvärlden är uppenbar. Europeiska unionen reagerade inför detta med Barcelonakonferensen. Vi borde redan arbeta i marschfart för att uppnå de mål som fastställdes då, och så är inte fallet. Många är de skäl som har åberopats för detta. Meda-programmen har ständigt omgärdats, och gör det fortfarande, av för mycket väsen. Ett väsen det är helt onödigt att återgå till. Jag föredrar att se framåt.
Kommissionen har föreslagit en ny Meda-förordning, och i den begärs smidigare förfaranden för beslutsfattande. Det håller vi fullt och fast med om. Min grupp och parlamentet, om vi följer behörigt utskotts röst, föreslår att vi ger kommissionen mer förtroende så att den kan besluta om projekt på mindre än 5 miljoner euro, och vi ber dessutom att en rådgivande kommitté från rådet skall kopplas till kommissionen.
Naturligtvis kan inte rådet och parlamentet kräva sådant av kommissionen utan att också ge den befogenheter. Därför har ni, herr kommissionär, vårt stöd. Ni har det också, vilket de ändringsförslag vi lägger fram visar, för att lösa eventuella problem med personal och ledningskapacitet. Och, herr kommissionär, jag tillåter mig att påminna om att det i Barcelonaförklaringen talas om ett område för frihandel och ekonomiskt samarbete. Det talas också om säkerhet och det talas mycket om den kulturella och mänskliga dimensionen.
Herr kommissionär, jag tror att vi för att utveckla dessa tre pelare under jämlika villkor bör fortsätta att räkna med Medelhavsområdet. I stället för att avsluta det decentraliserade samarbetet och de små projekten måste vi göra dem effektivare, och vi måste göra dem genom att införliva alla dess aktörer: företag, fackföreningar, städer, frivilligorganisationer, invandrare, som Naïr sade, yrkesmän, osv...
Jag vill tro att vi är överens om målet att minska den existerande klyftan mellan de olika Medelhavsvärldarna. De är minst två. Herr kommissionär, vi ber därför, och min grupp kommer att hålla sig till denna begäran vid budgetdebatten, att de summor som anslagits för Meda återställs i förordningen, så att dessa åtminstone i reellt värde är lika stora som under den förra perioden. Om problemen i Medelhavsområdet är stora så kan vi inte acceptera en sänkning av investeringarna. Vi ligger redan långt efter när det gäller genomförandet av de beslut som fattades i Barcelona och genom vilka man försökte ta itu med frågan.

Gasòliba i Böhm
Herr talman! Det känns bra att kunna tala om att den liberala gruppen kommer att rösta för betänkandena av våra kolleger Valdivielso och Piétrasanta, även om jag inte tänker sticka under stol med att viss reservation finns när det gäller budgetförslagen inför framtiden på grund av de svårigheter som hittills förekommit att använda de resurser som anslagits för Meda-programmet.
Men den frågan skulle leda oss in i en diskussion om budgeten, som inte är huvudfrågan i denna debatt. Huvudfrågan i denna debatt är politisk och frågan är det faktum att Medelhavet utgör en av de viktigaste beståndsdelarna för att säkra fred och säkerhet och framgång för den Europeiska unionen.
Att få bort spänningar och att främja en balanserad utveckling i tredje länder kring Medelhavet resulterar i egen säkerhet, framgång och framtidsutsikter i Europeiska unionen. Därför bör Medelhavspolitiken vara en grundläggande pelare i unionens utrikesverksamhet till förmån för Europeiska unionen själv.
Jag anser att vi dessutom måste beakta att det officiellt finns minst tre Medelhavsländer som är kandidater för anslutning, samt att med tanke på de konflikter Valdivielso nämnt har Europeiska unionen i betydande grad bidragit till att lösa dem. Vi står mycket nära att uppnå fredsavtal för att lösa dem slutgiltigt, och det kräver naturligtvis ett betydande ekonomisk bidrag för vilket Meda är det viktigaste finansieringsinstrumentet. Och de olika aspekter som nämns i båda betänkandena bör beaktas eftersom de är ett utmärkt bidrag till detta.

Flautre
Herr talman! Den obalans som understryks i betänkandet av Piétrasanta i det låga deltagandet av lokala aktörer och av icke-statliga organisationer visar att det är verkligt svårt för det civila samhället att utnyttja detta redskap för utveckling och anpassa sig till det. I detta betänkande avslöjas också en grundläggande politisk obalans mellan åtgärderna för strukturell anpassning och frihandel och för de övriga områdena (sociala, kulturella och demokratiska) för partnerskap.
Denna tydliga obalans växer och för oss bort från målen för fred, demokrati och hållbar utveckling som anges i Barcelonaförklaringen. Exemplet med Tunisien, första associeringsavtalet, första kreditmottagaren är upplyftande. De internationella partnerna gläder sig alltmer tydligt över att kunna beteckna länder som ägnar sig åt allvarligt förtryck och en allmän korruption där en ökande social oro härskar som stabila och effektiva.
Det är lämpligt att fråga sig om den forcerade takten mot ekonomisk liberalism under skydd av frihandel inte är en faktor som kan förvärra läget. Demokrati och respekten för mänskliga rättigheter skall inte förbli formellt uttryckta principer som man inte följer i praktiken. Är denna respekt till exempel förenlig med repatriering av olagligt bofasta utlänningar medan det är själva framgången...
(Talmannen avbröt talaren.)

Boudjenah
Herr talman! Programmet Meda är ett absolut nödvändigt instrument med vilket man gradvis kan skapa en verkligt område för delat välstånd, såsom det tillkännages i Barcelonaförklaringen. Problemen med dess genomförande, den otålighet och besvikelse som den har väckt hos våra partner i söder bör dock få oss att undra mer över tillståndet i partnerskapet för Medelhavet som helhet.
Länderna söder om Medelhavet behöver hjälp från Europa, en solidarisk hjälp som bidrar till att utveckla deras samhällen och minskar skillnaderna mellan de två kusterna genom att få slut på förbindelserna med den ekonomiska dominans som för närvarande råder, och där systemet för skuldsättning kanske är det mest uppenbara och orättvisa. Hur ligger det då till för Meda? Med mer än 3 miljarder euro i krediter för verksamheten under 1995-1999 har Meda I förorsakat ett reellt åtagande på mer än 2 miljarder euro under de fyra första åren och en effektiv utbetalning med 553 miljoner euro, det vill säga en utbetalning som knappast utgör en fjärdedel av de krediter som anslagits. Vilken skillnad mellan det stöd som lovats och det stöd som betalats! Det är sant att denna skillnad bland annat beror på det faktum, som Patten så ofta sagt till oss, att kommissionen saknar personalresurser för att ta på sig ansvaret för alla de insatser som den anförtrotts.
Jag skall inte vara den sista som kräver personalresurser, om detta kan göra det möjligt för Europeiska unionen att ta på sig sitt ansvar. Förslagen från kommission gäller för övrigt en förenkling och en påskyndning av arbetet med den nya förordningen, även om det inte nödvändigtvis skulle vara den bästa lösningen att genast ta ifrån staterna deras möjlighet att övervaka projekten för att skapa ökad insyn. Det skulle vara lämpligt att bevilja mer krediter till projekt av liten omfattning. Det händer mig alltför ofta att jag möter personer som känner till den lokala föreningsrörelsen som är desillusionerade beträffande de förfaranden som måste följas för att få bidragen.
Partnerskapet för Medelhavet skall verkligen bara byggas genom och för dess medborgare, som är angelägna om att själva kunna föra framåt ett gynnsamt partnerskap för befolkningarna. Programmet Meda lyfter också fram grundläggande frågor vad gäller Medelhavspolitiken i allmänhet. Först och främst inriktas samarbetet i huvudsak på de ekonomiska och finansiella områdena och marginaliserar därmed de sociala och kulturella sektorerna.
Tiden är inne att ta mer hänsyn till att man alltmer ifrågasätter frihandeln. De sociala återverkningarna från frihandelszonen väcker en djup osäkerhet som man inte kan bortse ifrån. De budgetintäkter som kommer från tullavgifterna riskerar att allvarligt skäras ned till förmån för den sociala budgeten i länderna i söder. Den ökade konkurrensen skulle kunna försvaga den industriella basen i dessa länder som hos vissa av dem består av ömtåliga små och medelstora företag. De ekonomiska systemen i söder har ett reellt behov av tekniskt stöd snarare än s.k. kompletterande åtgärder. Dessutom bör stödet ha som syfte att inte bara anpassa företagen till lönsamhetskraven utan också svara mot befolkningens behov av sysselsättning. Även om utvecklingen inom den privata sektorn kraftigt stöds av Meda är exempelvis den offentliga sektorn relativt bortglömd, även om den fyller ett verkligt behov.
Som avslutning vill jag betona två inslag i betänkandena som jag stödjer: att verkligen främja deltagandet........
(Talmannen avbröt talaren.)

Belder
Herr talman, med ett tack till de båda föredragandena samt föredragandena av yttrande för deras tankearbete vill jag gärna betona att även EU bör göra politiska prioriteringar. Konkret sagt så tillåter inte det mödosamma och enorma arbetet med att utvidga unionen en proportionell kraftprestation för partnerskapet mellan Europa och Medelhavsområdet.
Därmed absolut inte sagt att unionens Medelhavspolitik inte skulle kunna förbättras inom den givna ramen. En utvärdering av Meda I och formuleringen i Meda II klargör behovet. Vad som främst saknas i detta program är sammanhang och verkställighet. Hittills har till exempel endast drygt en fjärdedel av de åtagandebemyndiganden utnyttjats.
I syfte att lösa nämnda brister föreslås med rätta en strömlinjeformning av programmen och verkställandet. Det långsamma verkställandet beror i varje fall inte på kommittéerna. De står för en försening på högst fem månader. Nej, förseningen kan framför allt hänföras till kommissionens arbete. En större finansiell frihet från kommissionen ligger således inte nära till hands som en rekommendabel lösning. Öppenhet och kontroll är viktiga punkter som även skulle komma kvaliteten i Meda-projekten till godo. Och den erfordrade kvaliteten varierar till dags datum mellan olika projekt.
Som framgår av slutsatserna från Europeiska rådet i Feira (19-20 juni 2000) baseras EU:s Medelhavspolitik på "partnerskap". I detta dokument står det tydligt: "Detta partnerskap behöver ett aktivt stöd från båda parter". Ett samarbete som syftar till att utveckla bra relationer till våra grannländer, höja välfärden respektive bortarbeta fattigdom samt, sist men inte minst, främja ett gott styre och de rättsstatliga principerna. Må dessa rapporter och denna debatt bidra till förverkligandet av dessa höga målsättningar.

Caudron
Herr talman! Jag måste i min tur betona betydelsen för Europa med dess förbindelser med länderna i söder och i synnerhet med dem i Medelhavsområdet. Jag är i själva verket en av dem som anser att unionens utvidgning mot öster leder oss till att undervärdera södern och hur viktig våra förbindelse med dessa länder är för vår framtid. Vi har för övrigt arbetat för detta i mer än tio år och sedan fem år har vi till vårt förfogande det viktiga programmet Meda.
Genomförandet av detta program har inte varit fulländat - det är det minska man kan säga - och därför ansluter mig till målen och godkänner dem i kommissionens reform; Det är orsaken till att jag också stöder kraven från våra kolleger Valdivielso och Piétrasanta om ny anpassning av det regionala samarbetet, det lokala samarbetet, stödet till projekt kallade "småskaliga" och till projekt tillsammans med civila sällskap. Men - det måste sägas mycket tydligt och lika öppet visas - de ekonomiska målen måste ligga på samma nivå som vi har uttalat och det skall inte vara fråga om att godkänna en nedskärning av krediterna i förhållande till den föregående perioden, oavsett vilka argument och spetsfundigheter som används.
Utom programmet Meda får man till sist inte glömma att det brådskar med att lösa problemet med att upphäva fattiga länders skulder, nödvändigheten att påskynda genomförandet av bilaterala avtal och att befrämja nya multilaterala avtal.
Som avslutning måste de system som införts förbättras men framför allt måste man se till att de förslag som lagts fram, de ståndpunkter som tagits i våra debatter och de röster som avges i morgon inte uppfattas och upplevs av våra partner runt Medelhavet som lika många negativa signaler. Risken finns och den är allvarlig. Om vi vill finnas politiskt i regionen och lösa konflikter och förutspå risker måste vi göra mer och bättre i framtiden, något som vi inte har gjort under den senaste tiden.

Mennea
Herr talman! När det gäller att inleda samarbetet med Medelhavsområdet kan Europa inte undgå att inse betydelsen av denna del av världen. Den ekonomiska explosionen i Fjärran östern har helt ändrat förutsättningarna genom att åter ge Mare nostrum en central plats i det ekonomiska spelet och göra detta hav till en viktig handelsled. Kommersiella och kulturella förbindelser måste vara prioriterade, därför är det av ekonomiska skäl vi gör vårt val; vi måste inte bara inleda en samarbetsprocess, utan också främja utvecklingen i de länder som halkat efter jämfört med länderna i västvärlden. Det är med andra ord nödvändigt att inleda en politisk och kommersiell dialog, det är nödvändigt med ett kulturellt och ekonomiskt samarbete.
Detta är viktiga faktorer när det gäller att utveckla förbindelserna mellan Europaparlamentet och länderna i denna del av världen. Medelhavet blir en prövosten för Europeiska unionens förmåga att agera utanför den egna kontinentens gränser. Det är allmänt bekant att det stor-Europa som många önskar sig inte kan uppnås utan ett politiskt och ekonomiskt deltagande från denna fundamentalt viktiga del av unionen.

Maes
Herr talman, nu när våra kolleger har lagt fram alla sina önskemål, anser jag att vi måste besluta om att snarast förändra organisationen för utförandet av Meda-programmen. Det finns nämligen behov, inte endast av öppenhet och strömlinjeformning, utan även av effektivitet. Detta kräver en ständig dialog med de regioner som ligger efter. Dessa regioner måste kunna växa utifrån sina egna möjligheter. Därför är lokala hjälpkontor, som kan föra denna dialog med universitet, icke-statliga organisationer och lokala myndigheter, så viktiga. De är att föredra framför dyra tekniska biståndsbyråer, men även framför den politik att söndra och härska som förs av regeringar, vilka ofta har sina egna politiska prioriteringar, medan vi ser Meda-programmen som ett instrument för fred och demokratisering och inte enbart för det ekonomiska välståndet.

Matikainen-Kallström
Herr talman! Vid diskussionerna angående Meda-programmets framtid är det viktigt att tänka på jämvikten i hela unionen. Det är klart att det centrala instrumentet för Meda-Europa-Medelhavsprogrammet är ett program som främjar hela EU. På samma sätt måste man erkänna att även unionens norra och centrala delar samt sammanhållningen inom närområdena bör förstärkas genom en heltäckande lösning såsom Meda-programmet. De nya initiativ som stödjer sammanhållningspolitiken, såsom den nordliga dimensionen i unionen vilken lyftes fram under Finlands ordförandeperiod, måste även ses som ett för hela unionen viktigt projekt särskilt med tanke på utmaningarna i samband med utvidgningen österut. Det är positivt att se att man efter en långt utdragen process har reserverat anslag i nästa års budget för den nordiska dimensionen. Detta ger goda förutsättningar för en fortsättning. Det behövs ändå betydande tilläggsfinansiering för att trygga särskilt de små program som skall stärka samarbetet inom närområdena.
De målsättningar som ställts upp för Meda-programmet uppnåddes tyvärr inte under utgående finansieringsperiod. Verkställandet av anslagen har av olika orsaker varit problematiskt och övervakningen av oegentligheter har även visat sig vara bristfällig. Europaparlamentet borde alltså koncentrera sig på att säkerställa att det blir ett slut på den ineffektiva användningen av resurser, vilket pågått under flera år och att man intensifierar den interna övervakningen av programmen. Detta kan man inte säkerställa enbart genom utvidgad administration. Samarbetet mellan kommissionen och de instanser som genomför programmen i medlemsländerna måste kunna intensifieras med andra medel, till exempel genom ett välfungerande samarbete mellan Europeiska investeringsbanken och byrån för bedrägeribekämpning, OLAF.

Linkohr
Herr talman, ärade damer och herrar! Jag har två saker att säga: det ena är att jag vill tacka de båda föredragande för deras läsvärda betänkanden; för det andra vill jag vända mig till kommissionen och säga: håll fast vid er ståndpunkt, håll fast vid er ståndpunkt gentemot rådet! För det egentliga problemet är att rådet, att medlemsstaterna ständigt lägger sig i angelägenheter som det enligt fördraget är er uppgift att sköta.
Man kan ju föreställa sig att amerikanarna efter kriget hade genomfört sin hjälp enligt Marshallplanen på så sätt, att man vid varje delprogram till exempel hade ställt frågan till USA:s delstater om man fick eller inte fick finansiera ett återplanteringsprogram av skog i sydvästra delen av Bayern! Sannolikt hade då utbetalningarna från Marshallplanen pågått till slutet av det gångna århundradet. Detta önskar jag er inte. Herr Patten, håll fast vid er ståndpunkt! Parlamentet bör understödja er i detta. Rådet respektive medlemsstaterna har rätt till rådfrågning, men de har ingen rätt till medbeslutande. Det kommer sannolikt också att vara den avgörande frågan för kommissionen, när historien en gång i framtiden skall bedöma den. Man kommer att mäta er med tanke på östutvidgningen men också ta hänsyn till om ni skapat utrymme i utrikespolitiska frågor.
Nu kräver vi inte att kommissionen lägger sig i atomvapenmakterna Storbritanniens och Frankrikes angelägenheter. Men vad budgeten beträffar, den egna budgeten i Europeiska unionen, så är det ni som är verkställande. Det borde vi också genomdriva och försvara! Därvidlag borde ni också ha parlamentet som bundsförvant.

Gutiérrez Cortines
Herr talman! I egenskap av person som bor i Medelhavsområdet, under Medelhavssolen och som får njuta av Medelhavsområdets tradition och kultur skulle jag vilja uttala ett försvar för länderna däromkring. Meda-programmet, som i den första etappen till stor del misslyckades, kanske inte förstod att situationen i Medelhavsländerna är oerhört svår, på det sätt den europeiska politiken förs. Medelhavsländerna befinner sig i många fall i en situation med en utveckling som är ännu lägre än andra länder och de lever under hotet av en gemensam jordbruksmarknad de inte kan klara av. Jag hänvisar till Riccardis väldigt bra artikel för två eller tre månader sedan i vilken han talade just om att Medelhavsländerna, på grund av rangordningar, inte är attraktiva för investerare.
En förändring av jordbrukssystemet är oerhört svår i dessa länder och trots det måste de dela sina produkter med andra länder i Nordafrika, i mare nostrum, som samtidigt är allas. Och från dessa länder kommer den största invandringen. Därför måste vi föra en rättvis politik, och för detta kan Meda-programmet vara en början även om jag tror att programmet i många fall utgår från kriterier från länderna i norr.
För det första är det inte möjligt att utföra ett projekt utan att uppmärksamma dessa länders stora svagheter, som t.ex. bristen på vatten och ökenutbredningen. Vilka europeiska politikområden finns det mot ökenutbredning? Ingen tydlig sådan. För det andra läggs det när det gäller kultur mer vikt vid mellanhänder än förmånstagare och kulturproducenter. Och detsamma sker i många andra industriprojekt. Många frivilligorganisationer har uppstått och bildat nätverk som jag är osäker på vem som kan dra nytta av. Det Sydeuropa verkligen borde göra är att vakna upp.
Därför stöder jag en industrialiseringsprocess grundad i innovation. Vi måste inte använda oss av den gamla industrin, utan innovationer. Vi bör stödja tekniska innovationsprojekt och utbildningsprojekt. Jag tror att det är ett misstag att hålla sig till stora projekt. Med dem blir några få rika men det som Europa vid Medelhavet behöver är att vakna upp, komma ur sin självupptagenhet, ta vara på människorna. Och det går bara om vi stöder många initiativ som tillsammans skapar en medvetenhet, den kritiska massan och grundsystemet för att det utifrån det skall uppstå massor med initiativ och småföretag av alla slag. Vissa kommer att få framgång, andra kommer att bli kvar längs vägen, men om vi inte för en politik för många initiativ av alla slag, låter samhället uttrycka sig och använda sina resurser, så uppnår vi ingenting.

Fiori
Herr talman, herr kommissionär! De båda betänkanden som vi nu behandlar, framför allt det som föredragits av Valdivielso, tar mycket lyhört upp något som är ett problem för Europa. Vi har redan blivit påminda om att Medelhavet är ett område av fundamental betydelse för vår kontinents stabilitet och säkerhet. Må så vara, men det finns också en annan fråga som tas upp i och som antyds på många ställen i Valdivielsos betänkande: det håller på att skapas en mycket oroande klyfta mellan de absoluta krav som ställs i och med utvidgningen och möjligheterna att utveckla våra förbindelser med länderna i Medelhavsområdet. Medelhavsområdet uppvisar faktiskt fortfarande genuina fattigdomsfickor och det är ett område där en god levnadsstandard och livskvalitet kräver en kraftfull europeisk närvaro.
Allt vi kan göra för att utveckla den privata sektorn, stödja de miljöer där de små och medelstora företagen är verksamma, modernisera infrastrukturerna och främja ett positivt investeringsklimat, industriellt samarbete och handelssamarbete kommer att bli uppskattat, för hittills har inte partnerländernas ekonomiska och produktiva strukturer fått någon hjälp och det industriella samarbetet har verkligen varit marginellt på grund av frånvaron av program för direkt stöd och gemensamma initiativ mellan europeiska företag och partnerländerna.
Det krävs med andra ord enklare administrativa rutiner, en mera medveten strategi och ett snabbt genomförande för att detta skall kunna bli ett instrument som verkligen är till gagn för de små och medelstora företagen och inte bara för konsultbyråer och ekonomiska mellanhänder.
Låt mig avsluta med en anmärkning som gäller jordbrukssektorn. Upprättandet av en frihandelszon i Medelhavsområdet är verkligen ett mål att sträva efter, men först krävs en noggrann analys av vad som håller på att hända med jordbruket och med jordbrukarna i Medelhavsområdet och vi måste, inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken, råda bot på den ytterst farliga tendensen till sjunkande intäkter för våra egna jordbrukare i den fattigaste delen av vårt Europa.

Patten
. (EN) Jag är oerhört glad att kunna kommentera dessa två viktiga betänkanden om ett av de mest betydelsefulla program som vi har ansvar för. Det kommer uppenbarligen att bli ett avsevärt politiskt test för kommissionen och för hela vårt partnerskap att försöka se till att vi får ett mer framgångsrikt resultat av dessa program i framtiden, än vad vi lyckats med hittills.
Jag tyckte att Linkohr tog upp några oerhört väsentliga och utmanande punkter. Vi skall återkomma till dessa, inte minst när vi får möjlighet att diskutera skrivelsen som kommissionen kommer att skicka till budgetmyndigheten som en ändringsskrivelse till 2001 års budget, vilket på ett direkt sätt tar upp det faktiska resursproblem vi står inför, som skapar så många politiska svårigheter för oss.
Låt mig först kommentera Valdivielsos betänkande, innan jag tar upp Piétrasantas betänkande. Jag välkomnar naturligtvis det faktum att - även om jag inte tyckte att hans tal var lika entusiastiskt - Valdivielso i sitt betänkande rent allmänt stöder kommissionens initiativ till en reformering av Medaförordningen, även om det finns en del kritiska inslag. Piétrasanta är också genom sitt betänkande positivt inställd till 1998 års rapport om Meda-programmet. Jag vill betona att revideringen av Medaförordningen är en viktig del i de bredare initiativ vi tar för att det skall bli möjligt för oss att ge bistånd på ett effektivare sätt och för att förenkla våra ofta alltför tungrodda förfaranden.
Kommissionens syfte med revideringen av Medaförordningen är att förenkla beslutsförfarandet så att vi kan ge bistånd i rätt tid, i linje med Europeiska unionens politiska prioriteringar i Medelhavsområdet. Kommissionen föreslår en minskning av alltför omfattande kontrollarrangemang för enskilda projekt i förvaltningskommittén, genom att införa strategiska program genom ett årligt antagande av nationella finansieringsplaner och en regional finansieringsplan, och genom att förenkla beslutsfattandet.
De förenklingar som vi har föreslagit skulle göra att programförfarandena för Meda skulle överensstämma med de som gäller för andra finansiella instrument inom EU:s program för yttre förbindelser. Det finns ingen anledning att hantera Meda-programmet annorlunda.
Jag måste understryka att kommissionen inte kan ha förhoppningar om att förbättra genomförandet av programmet om den fortsätter att förlamas av tungrodda förfaranden. Godkännandet av den nya förordningen kommer att göra det möjligt för unionen att ge verkligt stöd till Medelhavsländerna under deras strukturella reformeringsprocess. Den ekonomiska tillväxten i dessa länder är mycket viktig för deras politiska och sociala stabilisering.
Jag bör också nämna att en fast beslutsamhet hos partnerländerna i Medelhavsområdet att få till stånd ekonomiska reformer, verkligen skulle underlätta genomförandet av programmet och åstadkomma en betydande ökning av utbetalningarna.
Vi har ett absorptionsproblem hos en del av våra partner. Det är svårt att använda pengarna så snabbt och förnuftigt som vi skulle vilja, om vi inte ens har undertecknat associeringsavtalen, eller att berättiga en situation där vi lyckas framförhandla ett associeringsavtal och sedan inte kan få vår partner att starta upp det. Vi måste alla agera snabbare om vi skall kunna göra programmet mer framgångsrikt.
Vi instämmer i huvuddelen av parlamentets ändringsförslag, särskilt de som stärker Meda-programmets strategiska karaktär. I denna anda kan vi fullständigt godkänna ändringsförslag 2, 8, 9, 11, 12, 15, 17, 19, 20, 30, 33, 37 och 41 och vi kan delvis godta ändringsförslag 4, 5, 6, 10, 22, 23, 24, 26, 28, 31, 35, 38 och 40, under förutsättning att det görs några mindre ändringar av ordalydelserna. Detta kan bespara mig lite arbete, om jag är närvarande vid omröstningarna senare i veckan.
Vi kan emellertid inte stödja ändringsförslag 25, i vilket man föreslår en enskild granskning av finansieringsförslagen av Medelhavskommittén. Vi anser att detta strider mot andan i vårt övergripande förslag om revideringen av Medaförordningen, eftersom vi vill effektivisera och förenkla förfarandena. Vi kan inte godta ändringsförslag 13, vilket skulle försöka att inkludera ett finansiellt referensbelopp för perioden 2000-2006 i förordningen, eftersom detta uppenbarligen i förväg skulle bedöma utfallet av budgetförfarandet som avtalats i samband med det interinstitutionella avtalet.
Vi kan inte godta ändringsförslag 21, genom vilket man försöker att ta bort det direkta budgetstödet, och inte heller ändringsförslag 27 om direkt industriellt samarbete, och jag bör påpeka att kommissionens nya företagsstrategi fokuserar på förbättringar av företagsklimatet, i stället för på direkta medel för samarbete. Kommissionen har dessutom inte på detta stadium de nödvändiga resurser som krävs för ett lämpligt industriellt samarbete.
Vi kan inte heller godta ändringsförslag 35 eller delar av ändringsförslag 40 om utvidgningen av decentraliserat samarbete, så länge som vi inte har de nödvändiga mänskliga resurser som krävs för att kunna utföra arbetet på ett ansvarsfullt och effektivt sätt, utan olika former av decentraliserat samarbete kommer att tillämpas då detta är möjligt inom de befintliga regionala samarbetsprogrammen.
Låt mig nu kortfattat kommentera Piétrasantas betänkande. Jag gratulerar honom och den andra föredraganden, Valdivielso, för det engagemang de har uppvisat. De flesta åsikter som uttrycks i Piétrasantas betänkande och i ändringsförslagen ligger helt i linje med kommissionens initiativ för en reformering av Meda-programmet och vårt övergripande syfte att förenkla förfarandena och påskynda utbetalningen av biståndet.
Vi stöder önskemålet om en förenkling av Meda-programmets förvaltningsförfaranden och stärkandet av dess strategiska och integrerade förhållningssätt. Den vädjan i betänkandet om en ökning av kommissionens personalstyrka inom förvaltningen av Meda-programmet, stöder vi helt och fullt. Tillräckligt med personal för att kunna utföra arbetet, är en av de huvudprinciper som står bakom kommissionens initiativ för en reformering av sina tjänster inom området för bistånd till tredje land. Ökningen kommer naturligtvis att ske med beaktande av kommissionens övergripande personalprioriteringar, och jag noterar dessutom föredragandens begäran om ett utarbetande av en årsrapport om mänskliga rättigheter i Medelhavsområdet. Vi anser att detta är en fråga som rådet och kommissionen måste bedöma tillsammans.
Vi stöder förslagen till ett stärkt syd-syd-samarbete och till fler program som stöder små och medelstora företag. Vi håller just nu på att vidta åtgärder i samband med vattenförvaltningen, men vi har tyvärr inte möjlighet att stödja förslagen rörande små projekt, eftersom vi, som sagt, lider brist på personal som kan förvalta dem på ett lämpligt sätt. De är oerhört resurskrävande när det handlar om förvaltningsdelen.
Det borde vara uppenbart från vad jag har sagt, att vi i mångt och mycket är inne på samma spår. Våra Medelhavsprogram är mycket viktiga för mig, tillsammans med stärkandet av Barcelonaprocessen.
Låt mig slutligen ta upp två punkter. För det första hoppas jag att kommissionen i veckan kommer att besluta om ett meddelande om stärkandet av Barcelonaprocessen, som vi sedan naturligtvis vill diskutera med detta parlament. Vår finansiering av Medelhavsprogram från och med nu och 2006 är förmodligen den största av alla våra program och motsvarar över 20 procent av våra initiativ gentemot tredje land. Min önskan är att vi borde ge detta bistånd på ett effektivare och snabbare sätt.
Jag har tidigare berättat för parlamentet om min förvåning över det faktum att om vi skulle fortsätta med den nuvarande utbetalningstakten, skulle det ta oss nästan nio år att komma ikapp våra befintliga, försenade åtaganden i Medelhavsområdet. Detta är helt enkelt inte godtagbart. Det går inte att förklara detta för dem som vi försöker att hjälpa, och det är mycket svårt att rättfärdiga det inför Europeiska unionens skattebetalare. I stället för våra program som förbättrar Europeiska unionens rykte i Medelhavsländerna och världen runt, skadar det vårt rykte trots att vi använder skattebetalarnas pengar för att åstadkomma något bra. Reformprogram som Meda är alltså en mycket bra illustration över vad vi försöker att göra i kommissionen.
Den andra punkt som jag vill ta upp handlar om detta: Vid det informella sammanträde vi hade i Evian under veckoslutet, talade vi i över tre timmar om bistånd till tredje land och hur effektivt vi utför saker i egenskap av union. Jag vill verkligen berömma det franska ordförandeskapet för att man prioriterat denna fråga. Kommissionen tog upp frågan i maj, när jag lade fram vår budget för förbindelser med tredje land för rådet (allmänna frågor), vilket var första gången rådet (allmänna frågor) diskuterade denna budget, och när vi lade fram våra reformförslag, så jag tycker att frågan nu har den politiska prioritet den förtjänar.
Men vi kommer att bedömas efter vad vi gör med Meda-programmet och i Balkanområdet, och efter hur dessa program faktiskt fungerar på plats. Jag kan inte fortsätta att komma tillbaka till detta parlament och säga att vi har förfärliga problem. Parlamentet, kommissionen och rådet måste kunna visa att vi får någonting gjort. Jag hoppas att vi med parlamentets samförstånd under de kommande åren skall kunna se till att våra externa program blir lika effektiva och snabba som vi vill att de skall vara.

Talmannen
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.

Gemensam diplomati för EU
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0210/2000) av Galeote Quecedo för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om den gemensamma EU-diplomatin. (2000/2006(INI)).

Galeote Quecedo
Herr talman! Jag tror att vi alla kan vara eniga om att år 2000 är det uppenbart att gemenskapen redan kan njuta av många och grundläggande befogenheter inom utrikesområdet. Maastrichtreformen svarar mot den ambition som så många gånger uttryckts här i denna kammare att Europa skall tala med en enda röst i internationella fora.
Med GUSP får unionens utrikesverksamhet en ny dimension och lämnar definitivt det ekonomiska området bakom sig för att aktivt ta del i utrikespolitiken. Trots det så upprepas Europeiska unionens klagan, vilket vi upplever dessa dagar, över att vi inte håller måttet för vad som krävs när det gäller utrikesverksamheten. Med detta sagt vill jag börja med att tala om att syftet med detta betänkande inte är att begära en ny utökning av unionens befogenheter på utrikesområdet. De som försöker med det förfogar över andra debatter inom ramen för reformeringen av institutionerna för att få utlopp för sina ambitioner.
Vi föreslår, varken mer eller mindre, att man definierar åtgärder som gör det möjligt att effektivisera och förbättra det sätt som gemenskapens institutioner genomför denna ofantliga utrikesverksamhet på. Vi föreslår helt enkelt att man beslutsamt skrider framåt inom tre områden.
För det första när det gäller att förbättra utbildningen av de EU-tjänstemän som skall arbeta med utrikesverksamheten. De många tjänstemän som arbetar med yttre förbindelser i kommissionen, som har befogenheter av grundläggande betydelse, är tekniskt sett specialister men saknar vanligtvis a priori nödvändig diplomatisk utbildning för att utföra sina sysslor. Därför tror vi att det är nödvändigt att skapa en europeisk diplomatskola som ger tjänstemän vid kommissionen som arbetar med yttre förbindelser en verklig diplomatisk och internationell utbildning.
I samma syfte tror vi att det är nödvändigt att erbjuda en möjlighet att länka de nationella diplomatkårerna, vars erfarenhet och långa tradition är av stort värde, till våra utrikesverksamheter. Vi föreslår att ett överbryggande system skapas mellan gemenskapens och nationella utrikestjänster.
För det andra handlar det om att förtydliga och utveckla den rättsliga ställningen för kommissionens aktuella utrikesdelegationer, dessas roll och förhållande till olika gemenskapsinstitutioner. Kommissionens delegationer har genomlevt en spektakulär kvantitativ och kvalitativ expansion under de senaste åren. De fungerar dock på olika sätt och dessas roll i förhållande till de andra institutionerna är otydlig eftersom den inte är reglerad. Därför föreslår vi en omvandling av kommissionens delegationer till gemenskapsdelegationer så att dessa får en närmare förbindelse med rådet, genom GUSP:s höga representant, samt till Europaparlamentet och dess ledamöter. På så sätt garanteras en bättre effektivitet och politisk kontroll över verksamheten.
För det tredje och avslutningsvis försöker vi förbättra samordningen mellan delegationerna och medlemsstaternas utrikestjänster. Det är nödvändigt att främja denna samordning för att undvika förvirring och brist på sammanhållning, samt andra brister som kunnat konstateras i rådet (allmänna frågor) i Evian förra helgen. Vi föreslår därför olika mekanismer och bland annat förutser vi möjligheten att låta de medlemsstaters delegationer som så vill gå samman med kommissionens nuvarande delegationer där så anses lämpligt. Det skulle också innebära avsevärt minskade kostnader.
Ledamöter, herr talman! Inget av de förslag som tagits upp innebär institutionella reformer och inte heller att medlemsstaterna överlåter suveränitet. Vi föreslår bara ett effektivare genomförande av de befogenheter som redan överlåtits. Det handlar inte om konfrontation mellan olika europeiska modeller utan helt enkelt om att vara effektivare. Därför kan inte föredraganden stödja de ändringsförslag som skulle innebära djupgående strukturella förändringar i unionens institutionella uppbyggnad.
Jag vill särskilt tacka för övriga bidrag som, i utskottet och i morgon i kammaren, i betydande grad berikar det ursprungliga förslaget. Jag ber de olika grupperna rösta för betänkandet och av kommissionen att den skall återspegla denna kammares önskan.

Oostlander
Herr talman, jag skulle först vilja gratulera herr Galeote, föredragande, till hans mycket viktiga men även intressanta betänkande, som dessutom kommer vid en mycket lämplig tidpunkt. Om vi ser på utvecklingen av Europeiska kommissionens uppgifter och främst också Europeiska unionens uppgifter i allmänhet, så ser vi att denna har ett samband med det nya fenomenet kandidatländer, det gamla fenomenet med förekomsten av handelspartner och utvecklingsområden och det inte längre helt nya fenomenet med Bosnien och f.d. Jugoslavien. Dessa är områden där Europeiska unionen och särskilt Europeiska kommissionen har många uppgifter.
En stor del av kritiken av den europeiska effektiviteten har att göra med det sätt på vilket dessa uppgifter är organiserade. De utskott som vi skickat dit visar sig understryka det rop efter decentralisering som ofta hörs även på andra områden inom Europeiska unionen. Decentralisering för att göra beslutsprocessen effektivare, och även för att se till att sådana beslut som inte absolut måste till Bryssel även kan fattas på lokal nivå. Detta har naturligtvis en omedelbar effekt på hur dessa europeiska delegationer gör sina bedömningar. Framför allt måste de europeiska delegationernas mandat utökas, och det betyder också att mer personal måste tillsättas till dessa delegationer. Tidigare har mycket pinsamma motsättningar förekommit mellan möjligheterna hos de europeiska delegationerna och till exempel USA:s delegationer. Detta visades också i det antal personer som å Europeiska unionens vägnar kunde sättas in på plats.
Ett genomförande av Galeotes planer skulle främja en större synlighet för Europeiska unionen. Vi måste få riktiga EU-ambassader som till en viss grad kan mäta sig med USA:s ambassader, särskilt då det rör sig om områden där just Europeiska unionen har det största ansvaret. Vi kan då inte heller nöja oss med inkompetenta diplomater på plats. Jag anser att även detta är en uppgift för kommissionären, att noga kontrollera vem som är kompetent och vem som inte är det.
Jag anser att kontakten mellan de europeiska diplomaterna på plats och Europaparlamentet är nyttig. Den måste självklart ske under överinseende av den kommissionär som ansvarar för dessa frågor. Denna kontakt med diplomater, vilka är anställda av Europaparlamentet som speciella delegater, är naturligtvis också något som vi gärna skulle vilja förespråka. Då Galeotes betänkande kan leda till att EU talar med en stämma, ger vi det gärna vårt stöd.

Carrilho
Herr talman! Vi står med detta betänkande från Europaparlamentet inför en mycket viktig fråga, inte bara när det gäller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken utan också fördjupandet av Europeiska unionen.
Inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken är redan betydande framsteg på gång, främst när det gäller försvarssamarbetet. En gemensam militär styrka håller på att skapas. Det vore märkligt - och till och med farligt - om Europeiska unionen inte också förbättrade sina gemensamma diplomatiska instrument. Det finns inget som motiverar en sådan skillnad, även om vi tar hänsyn till varje medlemsstats nationella intressen och den nästan uteslutande ekonomiska karaktär som kännetecknade gemenskapens institutionella historia mellan Romfördraget och Maastrichtfördraget.
Diplomatin i inledningen av 2000-talet präglas av stora händelser och processer vilka gör den till en mycket mer omfattande verksamhet än vad som tidigare har varit fallet. Jag vill bland dessa framhäva den internationella ekonomins och de finansiella marknadernas globalisering. Utan någon större överdrift skulle vi konkret kunna säga att den diplomatiska verksamheten i allt högre grad innefattar det ekonomiska området och att försvaret för de ekonomiska intressena i sin tur är beroende av den diplomatiska verksamheten. Denna verklighet inträffar som bekant också mot en bakgrund av att huvudaktörerna på den internationella politiska scenen byter plats.
Men de mål som bidrar med en själ eller ett ideal till marknaden, nämligen strävan efter ett projekt som kan förena målen för den ekonomiska utvecklingen med målen för den politiska och sociala utvecklingen, kan inte uppnås utan ett långtgående samarbete mellan medlemsstaterna på alla nivåer och särskilt på diplomatisk nivå.
Vad har vi för instrument som är bättre för att främja fredsmålen och medlingen mellan intressen än diplomatin? Europeiska unionen måste skaffa fler och bättre instrument för gemensam diplomati, enligt rekommendationerna i detta betänkande. Det är uppenbart att pelarorganisationen och att Europeiska unionen inte är en juridisk person, bland andra hinder, försvårar genomförandet av detta mål och tvingar fram vissa akrobatkonster i förslagen i detta betänkande.
Vi kan dock utan större ekonomiska och organisatoriska kostnader bidra till ett bättre utnyttjande av befintliga diplomatiska resurser i unionen till fördel för alla. De olika europeiska ländernas rika och mångfaldiga diplomatiska erfarenheter är också internationellt erkända. Det vore ett misstag att utgå ifrån att något förslag i detta betänkande skulle kunna skada pågående processer inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken i allmänhet eller det diplomatiska området i synnerhet.
Andan i detta betänkande, som vi ser det, och som har skapats genom många diskussioner i flera månader, har en inriktning på att samordna alla värdefulla erfarenheter och pågående processer i riktning mot ett gemensamt mål, vilket huvudsakligen är skapandet av en verklig gemensam europeisk diplomattjänst.
Avslutningsvis vill jag säga att även om vissa kritiska anmärkningar kan riktas mot delar i betänkandet, rekommenderar jag utan tvekan ett godkännande och hoppas att de ställda förslagen får ett positivt bemötande.

Haarder
Herr talman! I den liberala gruppen betonar vi att det inte handlar om att upprätta en särskild diplomatkår som skall ersätta medlemsstaternas utrikesförvaltningar. Det handlar om att förbättra kvaliteten hos den utrikesförvaltning som gemenskapen redan har, och det handlar om att förbättra samarbetet mellan den och de utrikesförvaltningar som redan finns i medlemsstaterna. Det råder inget tvivel om att det finns behov av en sådan förbättrad utbildning i de flesta medlemsstater, och det är ju inte minst i ansökarländerna som man snabbt kommer att behöva en omfattande stab av välutbildade personer. I den liberala gruppen betonar vi att det handlar om vidareutbildning och inte grundutbildning, dvs. att det handlar om utbildningserbjudanden till personer som redan arbetar inom förvaltningen eller är på väg mot en anställning inom förvaltningen, och vi betonar att utbildningserbjudandena är öppna för deltagare från de nationella utrikesförvaltningarna, så att det blir en växelverkan mellan EU-diplomater och nationella diplomater. Vi har därför lagt fram några ändringsförslag, som vi hoppas att parlamentet kan godkänna. Man kan diskutera om det finns användning för en ny institution med en byggnad, med en förvaltning och med en stor strid om var institutionen skall placeras. Vi föredrar nog att stödja verksamhet framför att stödja tegelsten, men vi kan helhjärtat stödja syftet med förslaget, och vi hoppas att Galeotes idéer noga kommer att övervägas i medlemsstaterna, i kommissionen och i rådet.

Frassoni
Herr talman! Majoriteten i min politiska grupp anser att Galeotes betänkande dessvärre, på grund av de ingående förslagens blygsamma och tekniska natur, strider mot den vackra rubrik under vilken de presenteras, dvs. Gemensam diplomati för EU.
Det är framför allt ett misstag att, som Galeote, bortse från att det politiska syftet i betänkandet är att gradvis skapa en gemensam diplomati som uttryck för en gemensam politik. Det innebär att man blundar för verkligheten, en verklighet där den osammanhängande kakofonin av röster från de europeiska ländernas cirka 14 000 diplomater kan jämföras med de 3 500 diplomaterna från USA. Det innebär helt enkelt att man till de femton diplomatiska kårer som redan existerar lägger ytterligare en, mer eller mindre kompetent, sammansatt av funktionärer från Europeiska unionen eller kanske ännu hellre, vilket redan sker i kommissionär Pattens entourage, sammansatt av nationella diplomater, även om de kanske hellre hämtas från vissa länder än från andra.
Jag tror också att den debatt som har ägt rum om kommissionär Verheugens uttalanden mycket klart visar att unionens externa aktiviteter inte kan genomföras i en atmosfär som utmärks av brist på sammanhållning och av den frustration som kommer av otydliga maktbefogenheter och ansvarsområden. Ni, kommissionär Patten, har yttrat er i frågan. Likadant kommer er kollega Verheugen att göra, och därefter kommer samtliga medlemsstater att säga och göra sitt. Det innebär att budskapet som skickas till de europeiska medborgarna med nödvändighet måste bli motstridigt.
Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen stöder ändringsförslagen 5 och 6 från Dupuis, som i stället innebär att man inför ett politiskt framtidsperspektiv med en gemensam diplomati och börjar bygga upp EU-ambassader i de länder där samtliga unionens medlemsstater inte finns företrädda. Låt oss hoppas att också andra grupper stöder de förslagen!

Marset Campos
Herr talman! Vår grupp, Europeiska enade vänstern/nordisk grön vänster stöder i stort Galeotes betänkande, även om det också är så att några i gruppen har en annan uppfattning när det gäller viktiga aspekter, som vi senare kommer att ha möjlighet att visa.
Vi anser att Galeote har gjort ett djupgående, seriöst och ambitiöst arbete, men också försiktigt i förhållande till existerande perspektiv. Det gemensamma arbetet i utskottet av de olika politiska grupperna visar att den gemensamma diplomatin är ett bekymmer vi alla delar. Vår erfarenhet, som vi fått från besök i olika delar av världen, visar på fyra oroande frågor:
För det första: den obetydliga och otillräckliga samordningen av medlemsstaterna i samband med frågor som bör beaktas gemensamt då det handlar om att försvara den Europeiska unionens intressen, och det obetydliga samarbete som finns med den Europeiska unionens delegationer. Ibland använder man inte ens den stora diplomatiska erfarenhet Europa har och många gånger uppstår också oroande konflikter mellan de olika diplomatkårerna.
För det andra: de motsägelser som ibland förekommer då olika länder intervenerar i frågor som påverkar Europeiska unionens intressen.
För det tredje: den otillräckliga samordningen av försvaret av Europeiska unionens uppfattningar, intressen och ansvar i internationella fora av politisk, ekonomisk, kulturell, osv. art som t.ex. FN, Internationella valutafonden, Världshandelsorganisationen, Världshälsoorganisationen etc.
För det fjärde: vi har också kunnat se att det finns en svag närvaro av Europeiska unionen i förhållande till dess ekonomiska betydelse och också i förhållande till Förenta staternas betydande närvaro.
Därför anser vi att det är viktigt att föra det förslag som läggs fram i betänkandet framåt och dessutom ha ett mer sammanhållet agerande, en större närvaro och gå vidare i denna riktning. Därför är förslaget att skapa en europeisk diplomatskola bra, och vikten, som tas upp i Galeotes betänkande, av att Europaparlamentet skall spela en viktig roll som bas för suveränitetens och de europeiska medborgarnas vilja att ge innehåll till denna gemenskapsdiplomati, men också att ge innehåll till utsikten att i framtiden bygga upp en europeisk union som fredsfaktor, med respekt för folkrätten och som en solidaritetsfaktor i världen.
Av denna anledning kommer min grupp i stort, som jag sade i inledningen, stödja Galeotes betänkande.

Coûteaux
Herr talman, mina damer och herrar, företrädare för medlemsstaterna! Intresset för betänkandet är dubbelsidigt: Det första är att denna kammare där utan hämningar konstaterar sina verkliga syften och det andra är att ingen fäster någon uppmärksamhet vid den.
Vad handlar det om egentligen? Det handlar om inget mindre än att förse Europeiska unionen, inskränkt för övrigt till kommissionen, med sina sista attribut för en suverän stat som den ännu saknar, nämligen en diplomatkår och dess villkor, juridisk person. Låt oss vara en smula logiska. Om denna skola bör tjäna till något är det naturligtvis att skapa en gemensam diplomatkår, enligt en process som bara är alltför tydlig, så som den skisseras i betänkandet av Galeote.
Om de som stöder detta betänkande når sitt mål skall "uppstyckningen" av nationer på så sätt kommit till sitt logiska slut genom att ännu en gång använda den gamla metoden från Monnet, Schuman och Delors vilken går ut på att skapa ett organ och hoppas att detta slutligen skall skapa uppgift och innehåll. Nåväl, man förbigår så många förhandsvillkor att man har ett intryck av att man driver en smula med alla. Man skapar faktiskt ett diplomatiskt instrument utan att bry sig om den första villkoret, en gemensam diplomati, och detta villkor förutsätter i sig själv ett annat villkor, nämligen att man först definierar gemensamma intressen i medlemsstaterna och det villkoret som i sig själv förutsätter ett annat, som består i att definiera Europas gemensamma förbindelse med resten av världen.
Men skulle det endast vara mellan de tre stora nationerna - Tyskland, Storbritannien och Frankrike - man inte kan, man inte ser vilka grunder dessa gemensamma intressen och denna diplomati skulle kunna stödja sig på, varken åt väster i förbindelserna med Förenta staterna och när det gäller Natos roll, om vilken vi absolut inte är överens och inte redo att bli det, eller mot öster - här finns den kinkiga frågan om Ryssland och våra förbindelser med alla länder i Centraleuropa - eller mot södern och kanske ännu mindre mot söder, bland annat inom ramen för politiken för Medelhavet.
Det handlar således om ett bedrägeri, det sämsta av alla, nämligen ett intellektuellt bedrägeri. Så vida man inte tar för givet att den största nationens diplomati - den centrala makten - de facto tvingas på alla, vilket faktiskt betyder att problemet löses. Helt nyligen kunde våra polska vänner vid en FN-konferens - "Kvinnor 2000" - upptäcka den gemensamma diplomatins hela smidighet när de såg sig ålagda att anpassa sig efter den ståndpunkt som unionen försvarade med fara för att annars försena sitt lands anslutningsprocess.
Vi slår vad om att erfarenheterna hos våra vänner i Centraleuropa i fråga om motstånd och totalitarism skall vara användbart för oss endera dagen, totalitarism för övrigt som vi fått en ny illustration på dessa dagar i det oacceptabla gräl som man försöker starta med en av våra kolleger, Daniel Hannan. Ty låt oss inte missta oss, genom en gemensam representation vid Förenta nationerna, är det det permanenta säte som vissa medlemsländer har som man attackerar och också idén att det i denna världen kan finnas oliktänkande röster, som den som Frankrike mycket ofta försöker gentemot Förenta staterna för att göra sig hörd.
I själva verket kan Europa tala med en enda röst bara för att säga ingenting. Beviset har givits ännu en gång och bevis har även givits på att detta Europa inte bara förnekar nationerna via nationerna; det är sig själv som den förnekar och som den förintar.

Dupuis
Herr talman, herr kommissionär! Jag skall inte göra föredraganden, vår vän och kollega Galeote Quecedo, förvånad om jag säger honom att jag är mycket besviken på detta betänkande. Jag anser det vara ett försiktigt betänkande men redan väcker det vrede hos vissa. Jag tror att det är bäst att gå till grunden med frågan. Jag beklagar att detta inte har skett.
Jag anser att frågan om diplomati inte bara är en fråga om diplomatutbildning och stadga för delegationer utan att den har en grundläggande karaktär och att det i vårt parlament finns ett stort tabu som vi aldrig vill ta tag i, nämligen att vi har femton nationella typer av diplomati som har förstärkts under år av integrering och genom att undan för undan lägga beslag på alla nationella ministeriers befogenheter och som har blivit de verkliga makterna, den viktigaste kraften som blockerar en möjlig reform av utrikesfrågor, diplomatifrågor eftersom det är deras makt som det slutligen skall gälla. Det kostade dem ingenting att delegera och höja de övriga ministeriernas makt till Europanivå, men när det gäller deras är det en annan fråga.
Frassoni talade om hur löjlig situationen är där vi har 14 000 diplomater mot 3 000 amerikanska diplomater, med ett förhållande mellan kostnad och kvalitet som är som den som vi känner till. Jag anser att man måste ta upp frågan om diplomati, frågan om politiken för utrikesfrågor, på samma sätt som man har använt för ekonomisk och monetär integration genom att införa en progressiv utvecklingsväg för överföring till gemenskapsnivå av utrikespolitiken och diplomatin. Tyvärr finns inte detta med i betänkandet. Tyvärr föreslår vi bara småsaker som skall lägga en ny våning på de redan befintliga byggnaderna och jag tror att vi riskerar befinna oss framför organ som är ännu mer oförmögna att fatta snabba och riktiga beslut.
Enligt min åsikt bör man ställa följande frågor: Vill vi eller inte överföra politiken för utrikesfrågor till gemenskapsnivå; vill vi göra om det stora misstaget som vi gjorde genom att införa figuren GUSP och till kommissionen, till en vice ordförande i kommissionen, lämna över en exklusiv behörighet för gemenskapens utrikespolitik? Sådana är de verkliga frågorna. Jag är lite besviken över att man inte tar upp detta i betänkandet och lite förvånad över att PPE antog denna ståndpunkt då man däremot i morgon i ett annat betänkande om unionens prioriterade politikområden utan tvivel kommer att inta en mer framflyttad position vad gäller överföringen av utrikespolitiken till gemenskapsnivå.
Därför uppmanar jag en sista gång vår föredragande och vän, Galeote Quecedo, att integrera kanske ett visst antal ändringsförslag som har lagts fram och se till att ett förfarande inleds, att man överklagar till rådet och att för en gångs skull vårt parlament inte skall befinna sig på denna sida om rådet och kommissionen som, tyvärr varit fallet under tio år.

Belder
Herr talman, enligt mig är det önsketänkande som slår an tonen för detta betänkande. Endast tidvis visar föredraganden tecken på någon känsla för verkligheten. Helt tydligt är detta fallet i skäl O. Där tillbakavisar han "absolut" strävandet efter "en gemensam diplomattjänst" som ersättning för "medlemsstaternas utrikestjänster". Hela dokumentet andas emellertid tanken, ja, lugnt sagt den brinnande önskan om en europeisk diplomatisk tjänst för unionen.
Föredraganden rationaliserar sin avsikt redan i inledningen av sitt betänkande. Där står det att gemenskapens utrikesverksamhet "sedan femtiotalet och fram till i dag har utökats konstant". Med EU:s vankelmodiga diplomatiska agerande på Balkan under det gångna decenniet av det förra århundradet färskt i minne, låter detta kraftiga påstående otroligt i mina öron.
Ett annat viktigt argument från Galeote Quecedo är att Europeiska unionens medlemsstaters "utrikestjänster inte samordnar sin verksamhet". Enligt hans mening är detta "nödvändigt för att man skall kunna garantera att den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken är öppen och effektiv". Handlar det här verkligen bara om ett samordningsproblem? Som om medlemsstaternas olika nationella intressen för alltid skulle tillhöra Europas förflutna! Det är precis tvärtom. Just den av föredraganden konstaterade bristen på öppenhet och synlighet hos den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken är en direkt förlängning av medlemsstaternas divergerande intressen.
Spänningen mellan dröm och verklighet i betänkandet manifesterar sig likaså i förslaget att inrätta en europeisk diplomatskola. Hur realistiskt är det att efterfråga "de medel som behövs" till detta projekt, när nuvarande EU-delegationer redan kämpar med kraftigt personalunderskott på grund av penningbrist! Denna information tillhandahåller Galeote Quecedo själv i sin utläggning.
Herr talman, frågan som bränner på min tunga är: i hur stor utsträckning delar medlemsstaterna själva dessa föredragandens idéer? Att dela ut gemenskapspengar är, när allt kommer omkring, ingen konst. Den typiska europeiska vanan innebär att man helt bortser från det legitima och ytterst nyttiga önskemålet om behov och effektivitet.

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! Jag skulle vilja lyckönska föredraganden för utarbetandet av detta betänkande. Ett betänkande som Carrillo sagt är det första initiativbetänkande detta parlament antar inom området för utrikespolitiken under denna lagstiftningsperiod.
Det känns konstigt att höra att vissa kolleger anser att betänkandet är mycket blygt, och andra som anser att det kommer att göra slut på det sista av medlemsstaternas suveränitet. Jag anser att betänkandet är på rätt väg. Jag tycker att det begränsar sig till att följa gemenskapsmetoden Europeiska unionens utrikesverksamhet.
Jag vet inte om vi i dag kan säga att Europeiska unionen är den största ekonomiska makten, den största industriella makten eller den största finansiella makten på planeten. Det vi däremot kan säga, utan risk att vi misstar oss, är att Europeiska unionen i dag är den största givaren av utvecklingsstöd och det innebär att kommissionens delegationer har en mycket relevant roll när det gäller att företräda gemenskapens institutioner, och särskilt kommissionen. Det innebär att dessas specifika vikt i många fall, med tanke på de stora summor som de skall dela ut, är större än ambassadörernas och medlemsstaternas. Herr talman, därför är det uppenbart att allt som utmynnar i att förbättra utbildningen och kunskaperna hos kommissionens tjänstemän är till nytta för Europeiska unionens utrikesverksamhet.
Föredraganden har förklarat de huvudsakliga initiativen i sitt förslag: skapandet av en europeisk diplomatskola, förverkligande av mottagningsförfaranden för kommissionens delegater i tredje land, ett initiativ som Patten har godtagit i allmänna ordalag och som jag är glad att det kunnat komma med i detta betänkande, samt genomförandet av en årlig rapport om Europeiska unionens delegaters verksamhet.
Herr talman! Jag hoppas att dessa initiativ på ett effektivt sätt kommer att bidra till att få en mer synbar och mer sammanhållen utrikespolitik i Europeiska unionens verksamhet.

Souladakis
Herr talman, kära kollegor! Vi debatterar i dag Galeoto Quecedos utmärkta betänkande, vilket har bemötts med brett bifall. Det står helt klart att behovet av att stödja unionens internationella åtaganden kräver både instrument och kunskap samt färdighet. Men det står samtidigt helt klart att detta inte räcker hela vägen. Det krävs också politiska riktlinjer. I denna bemärkelse rör sig Galeote Quecedos rapport inom gränsen för en rationalisering av förfarandena, men också inom vissa politiska riktlinjer. Ett flertal gånger ställs denna fråga: vilket kom först, hönan eller ägget? Något liknande finns i luften i dagens debatt. Vi måste icke desto mindre klargöra att det i livet inte finns några vakuum. I denna bemärkelse kan varken klagolåt eller en likgiltig attityd lösa politikens problem.
Under dessa förhållanden och under alla omständigheter är det sålunda den ram inom vilken Galeoto Quecedos betänkande införlivas som utformar villkoren och rationaliseringen av förfarandena samt förutsättningen för ett gemensamt diplomatiskt handlande. I denna bemärkelse rör den sig inom ramen för en teknokratisk rationalisering och fram mot politikens gränser. Vi Europas medborgare, som gör anspråk på en bättre framtid för Europas folk och för världen i sin helhet måste emellertid inse att vi i dessa frågor är skyldiga att intervenera överstatligt. Vi måste gå framåt, vi måste röra oss inom logiken för en positiv och dynamisk balans och inte för en statisk balans som inte leder någonstans. I denna bemärkelse har det onekligen framkommit stora brister i GUSP, vilka vi alla har tillstått och därefter insett vad som behöver göras för att denna fråga, som hur som helst är ett nödvändigt villkor för den europeiska politikens utveckling, skall kunna genomföras.
I denna bemärkelse definierar Europaparlamentets initiativ via betänkandet en möjlig ram för åtgärder och rationalisering. Hur som helst, i det fall det finns några här, vilket jag i och för sig inte tror, som inte tror på Europeiska unionens framtid kan de uttrycka det annorlunda. Jag tror likväl att Europas folk, majoriteten av partierna och grupperingarna delar uppfattningen om ett Europa som åtnjuter förutsättningar, ett fredens Europa, ett samarbetets Europa, ett socialt sammanhållet Europa, ett utvecklingens Europa. Och ett sådant Europa kan inte gå framåt om det inte, i ett tidsperspektiv, har en gemensam utrikes-, försvars- och säkerhetspolitik, vilket också innebär motsvarande instrument.
Under dessa förhållanden utgör den lilla byggsten som Europaparlamentet i dag lämnar till denna konstruktion sålunda en viktig utgångspunkt, och jag tror att den skapar en dynamik för bättre förutsättningar.

McKenna
Jag vill uttala mig på icke-federalisternas vägnar i vår grupp, som faktiskt tycker att Europeiska unionen håller på att bli alldeles för centraliserad och att fler och fler befogenheter tas från folk på lokal och regional nivå, i grund och botten utan någon korrekt demokratisk kontroll.
Det har skett ganska många tvetydiga uttalanden här i kväll. Å ena sidan säger man att vi inte talar om eller syftar till att skapa en gemensam diplomatkår, men det är fullständigt klart att målet med hela detta projekt i grund och botten är att ha EU-ambassader utomlands och att avskaffa de nationella ambassaderna. Jag är inte nationalistisk och menar att jag vill ha kvar den irländska ambassaden, men det finns en viss fara här, i synnerhet eftersom det styrs mot den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, vilket inte ligger i utvecklingsländernas intresse eller i de folks intresse som blivit förföljda och utnyttjade av medlemsstater i denna union. Man behöver t.ex. bara titta på antalet brittiska ambassader utomlands. Förenade kungariket har dubbelt så många ambassader som Frankrike eller Tyskland. Landet har en enorm diplomatkår och detta återspeglar i grund och botten dess koloniala historia. Jag hyser allvarliga betänkligheter när det rör idén om en gemensam EU-ambassad, därför att folk som flytt undan förföljelse i vissa länder tidigare kunde besöka vissa ambassader och ansöka om asyl och få skydd.
Vad händer om man får en gemensam EU-diplomatkår utomlands? Vi avskaffar nationella ambassader. Vad skulle då hända om någon som flyr från förföljelse skulle söka asyl eller hjälp från EU-ambassaden, om det inte passar EU:s syften att stödja honom eller henne?
Jag menar att det ligger en allvarlig fara i det vi gör. Det är intressant att i dag höra vissa tala om behovet av en högre profil och att EU-ambassader skall konkurrera med Förenta staterna. Det handlar bara om konkurrens. Det handlar om att kunna konkurrera med andra supermakter.
Jag tycker inte om idén att Europa skall skapa ytterligare en supermakt. Att göra detta skulle destabilisera världssamfundet. I stället bör vi inrikta oss på mer samarbete och mindre konkurrens. Idén om att konkurrera med Förenta staterna är fullständigt oacceptabel.
Om man tittar på själva betänkandet, ligger tyngdpunkten på att underlätta för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Inte alla gröna och ledamöter från Europeiska fria alliansen i vår grupp - icke-federalisterna - skulle stödja Dupuis ändringsförslag, eftersom vi anser att de har samma inriktning, och vi skulle ha starka reservationer i detta sammanhang.

Korakas
Herr talman! Trots att Europeiska unionen inte ens är en juridisk person och inte heller ett internationellt politiskt faktum föreslås det i det betänkande som i dag debatteras att man skall skapa instrument som endast lämpar sig för sådana institutioner.
Förslaget om att skapa en gemensam diplomattjänst och diplomatskola räcker inte heller för täcka bristerna i europeiska unionens lagstiftning. Det kommer, egentligen, och det i formen av ett förslag från Europaparlamentet som anses företräda folken, att eliminera möjligheterna till att utöva en oavhängig utrikespolitik och att avvika från den som Europeiska unionens härskande kretsar väljer, allt på bekostnad av folken. Detta kommer väsentligen att eliminera folkens och staternas diplomatiska representation för att ersätta den med en diplomatisk representation, styrd av Europeiska unionens direktörsstab. Förslaget kommer att undanröja de nationella regeringarnas behörighet, varvid de kommer att befinna sig långt ifrån varje möjlighet till demokratisk kontroll, men också de utrikespolitiska frågorna i sin helhet från de nationella parlamenten, i strid mot staternas författningar.
Greklands kommunistiska parti är som bekant emot fördjupningen av Europeiska unionens fullbordande, emot GUSP, emot herr GUSP:s övermakter, den beryktade Solana. Vi är emot dessa åtgärder som befrämjar att nationella regeringar förvandlas till oansvariga lagstiftare. På grundval av detta röstar vi ned detta förslag.

Van Orden
Till det yttre verkar Galeotes betänkande mycket förnuftigt, men vid en närmare granskning får vi en ganska annorlunda bild. Om förslagen blev antagna, skulle vi få ytterligare en byggsten i konstruktionen av en europeisk stat
Det finns många detaljer i betänkandet som är särskilt kontroversiella, inte minst idén med EU-ambassader och förslaget att Europeiska unionen skall ha "samordnad representation i internationella organ, som t.ex. FN". Konsekvenserna av detta blir att Förenade kungariket och Frankrike måste lämna sina platser i säkerhetsrådet och ge plats åt en EU-företrädare. Den negativa retoriken mot Förenta staterna som vi hört från ett antal talare gör mig mycket bekymrad, och det gör även vissa utbrott från andra ledamöter.
Detta är knappast tidpunkten att uppmuntra kommissionen att ta sig an ytterligare en ambitiös utveckling av sin roll. Kommissionens biståndsprogram som riktar sig till tredje land uppgår till nästan 10 miljarder euro i år, och den prioriterade uppgiften för gemenskapsdelegationerna är att administrera dessa program på ett korrekt och effektivt sätt. Kommissionär Patten har just hänvisat till detta. I sitt meddelande om reformeringen av biståndet till tredje land, uppmärksammade kommissionär Patten - jag citerar: "akut personalbrist har fått en direkt och negativ inverkan på snabbheten och kvaliteten i samband med leverans av bistånd från EG". Han sade att det finns ett akut behov att fokusera verksamheten på grundläggande uppgifter och att ytterligare personalbehov kommer att koncentreras till området för projekt- och programgenomförande, i synnerhet inom delegationerna.
Den tydliga slutsatsen är att delegationernas viktigaste roll är att administrera bistånd till tredje land, inte att försöka utföra några ytterligare diplomatiska uppgifter. Det vi behöver i delegationerna är förvaltningspersonal. Det sker inget erkännande av detta i Galeotebetänkandet. Kommissionen behöver alltså rekrytera en annan slags personal. Den behöver också ge dem förbättrad, specialinriktad fortbildning, men inte för någon nymodig diplomattjänst, utan för att få programmen för bistånd till tredje land på rätt spår.

Maij-Weggen
Herr talman! Det informella utrikesministermötet i Evian har egentligen redan i viss mån föregripit de mycket goda förslagen i Galeotes betänkande. Så vitt jag förstår har ett avtal ingåtts om att EU-ambassaderna i tredje land och medlemsstaternas ambassader i större utsträckning skall samarbeta med varandra, att de skall stämma av sina utvecklingsprogram med varandra och att de i betydligt högre grad skall agera gemensamt. Nåväl, detta har vi oräkneliga gånger efterfrågat, och då är det ju utmärkt att Galeote lägger fram ett förslag som ligger helt nära detta.
Herr talman, förra veckan var jag i Indonesien på ett undersökningsuppdrag, och jag vill bara säga att EU-delegationen där gav mig utmärkt handledning. Vid mina utlandsresor ber jag alltid om ett möte med alla EU-ambassadörer, alltså från alla 15 länderna. Det gjorde jag även den här gången, och ett sådant möte anordnades. Där framfördes klagomål över att gemenskapsmedlemsstaternas europeiska politik inte i tillräckligt hög grad hamnar i rampljuset, och att man i Indonesien väl känner till vad Japan gör där, att man vet vad USA gör där, men att det inte finns tillräckliga kunskaper om vad de 15 medlemsstaterna i Europeiska unionen gör där. När jag då frågade: hur samordnar ni ert arbete, hur stämmer ni av med varandra, så fick jag svaret: det gör vi inte. Och det tycks till och med finnas en rädsla för att samarbeta och göra avstämningar. Därför anser jag att överenskommelsen om detta som slöts i Evian är av stor betydelse, och att det är mycket bra att ett förslag om en europeisk diplomatskola läggs fram. Även nationella diplomater borde vara förpliktade att följa kurser vid en sådan skola, så att de vet hur de gemensamt skall agera i europeiska sammanhang. Detta måste snarast komma till stånd. Det är inte fråga om att vilja överträffa USA eller till exempel Japan, men det är nödvändigt att mycket tydligare föra fram Europas ansikte i länder utanför Europa. Därmed ger jag mitt fulla stöd till Galeotes betänkande, och jag hoppas verkligen att förslagen från Evian genomförs.

Sacrédeus
Herr talman! Missionärer och hjälparbetare har under hundrafemtio år skapat ett internationellt kunnande och engagemang i breda folkgrupper i mitt eget hemland. Det är viktigt att bevara och utveckla möjligheterna för varje enskilt medlemsland att via sin regering och sina ambassader hävda det egna folkets röst och engagemang i internationella frågor.
Ambassaderna utgör ett av den nationella suveränitetens mest centrala och tydliga uttrycksmedel. Historien visar hur bland annat ett land som Norge kämpade för egen diplomati i sin kamp för självständighet mot Sverige. Det egna landets ambassad utgör också ett viktigt serviceorgan för medborgarna när de besöker ett annat land. På ambassaden kan de få service på sitt eget språk. Samtidigt utgör ambassaderna oumbärliga informationskällor och analysenheter för de olika ländernas regeringar.
Även om Galeote Quecedo har utfört ett mycket fint arbete är jag skeptisk till följande punkter: Punkt E - bildandet av en gemensam professionell och permanent diplomattjänst. Punkt P - där man talar i ett framtidsperspektiv om att inrätta EU-ambassader. Vad innebär detta exakt, Galeote Quecedo och kommissonär Patten?
Punkt 1 - inrättandet av en europeisk diplomatskola. På vilket språk skall den verka, på spanska, engelska, franska eller på alla medlemsstaters språk? Punkt 12 - där jag tycker att man skriver medlemsstaternas ambassader på näsan att de på ett samordnat sätt skall ge uttryck för sina ståndpunkter. Begriper de inte det själva, redan idag, inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken?
Avslutningsvis talas det om att säkerställa en samordnad representation i EU och andra internationella organ. Sverige och många andra länder har en stolt tradition i Förenta nationerna. Låt oss fortsätta på den linjen.

Gahler
Herr talman! Jag har nu tagit till orda spontant, så spontant som det är möjligt i detta parlament, eftersom en kollega från gruppen inte kan vara närvarande. Men jag tar till orda som en person, som fram till den sista april varit knuten till den tyska diplomatiska kåren som helt vanlig tjänsteman, och då kunde man kanske tänka sig, att han säkert kommer att vara relativt skeptisk till en sådan ansats, eftersom den snarast tenderar att begränsa kompetensen hos de kolleger som arbetar på nationell nivå.
Jag är inte skeptisk och jag skulle vilja hjärtligt gratulera kollegan Galeote till hans betänkande. Jag är visserligen något förundrad över de märkliga scenarier som en del kolleger har skisserat här. Vad handlar det då om i själva verket? Det har ju vår kollega Galeote också tydligt klargjort: det handlar om att inom den behörighetens ram inom vilken Europeiska unionen är företrädd i tredje land - att vi där blir mer professionellt och bättre företräda, att våra företrädare, som vi sänder dit, där kan agera optimalt inom ramen för sin behörighet.
Jag vill nu inte trampa någon på tårna, men om jag föreställer mig att kanske en före detta tjänsteman i det nationella jordbruksdepartementet i en medlemsstat någon gång kommer med i kommissionen och där internt presterar ett alldeles utomordentligt internt arbete och sedan får uppdraget att leda kanske en filial eller ett av kommissionens kontor i utlandet, så tycker jag att denne helt och hållet kan dra nytta av vad kolleger som arbetar på nationell nivå kanske har lärt sig i en skola för diplomater. Och jag tror att han då kan göra sitt arbete ännu mycket bättre.
I detta sammanhang skulle jag visserligen också vilja säga att dessa ansvarsområden naturligtvis växer i takt med kompetenserna på europeisk nivå. Såtillvida är å ena sidan kollegan Coûteaux farhågor och å andra sidan även kollegan Depuis förhoppningar säkert berättigade. I och med att uppgifterna utvidgas, kommer även kompetensen hos dessa representationer att bli större, men så har vi ju också alla gemensamt velat ha det. I den meningen är det bra om vi redan nu gör lämpliga förberedelser. Jag tror att det är ett mycket bra betänkande som kollegan Galeote har utarbetat.

Patten
. (EN) Herr talman! Jag välkomnar verkligen det intresse som parlamentet har visat utrikestjänsten, särskilt Galeote Quecedos betänkande. Låt mig försäkra parlamentet om att vi mycket noga kommer att granska hans rekommendationer.
Jag vill särskilt berömma Galeote Quecedo. Han förtjänar en avsevärd respekt för det mycket professionella och fördomsfria sätt på vilket han utfört sitt arbete. Jag kan utan reservationer säga att kommissionen har haft nytta av betänkandet, och att det kommer att göra ett bestående intryck på det sätt vi driver vår utrikestjänst i framtiden.
Vi har redan intresserat oss starkt för denna fråga. Jag lämnade ett särskilt sammanträde med i stort sett alla våra delegationschefer i Bryssel tidigt i dag, för att kunna vara närvarande vid debatten här. När jag bad om ursäkt för att jag lämnade sammanträdet i förtid, kunde jag informera dem om det starka intresse som parlamentet har visat för dessa frågor. Det faktum att vi vid denna tidpunkt kallade alla våra delegationschefer till Bryssel, är ett tecken på vår beslutsamhet att leda utrikestjänsten med fasthet och att ge tjänsten den karriärstruktur och det ledarskap som den förtjänar och behöver.
Ledamöterna har förmodligen sett meddelandet om utvecklingen av utrikestjänsten som antogs av kommissionen den 18 juli. I detta rekommenderar vi en fortsatt balansering av delegationspersonalen mellan tjänstemän och lokala företrädare, och en fortsatt regionalisering av vår representation på ett sätt som omedelbart kommer att frigöra 32 officiella tjänster så att dessa kan komma till nytta för delegationer som behöver förstärkning. I meddelandet uppdateras prioriteringslistan för öppnandet av nya delegationer och kontor. Även om vissa av dessa emellertid är att betrakta som brådskande prioriteringar, måste vi först och främst inrikta oss på att använda tillgängliga resurser för att förstärka vissa av våra befintliga delegationer. I meddelandet beskrivs också de åtgärder vi vidtar för att återta behörighet från Bryssel till delegationerna ute på fältet, i jargongspråket känt som "dekoncentration". Detta är nära kopplat till våra initiativ för reformering av våra externa biståndsprogram.
I meddelandet klargörs att förslagen i detta bara är ett första steg. Vi har för avsikt att fortsätta och säkerställa att vi använder våra tillgängliga resurser på bästa sätt, på grundval av en utvärdering av arbetsbördan hos varje enskild delegation. Jag vill verkligen poängtera detta, eftersom det utgör bakgrunden till Galeote Quecedos betänkande. Om vi får igenom våra reformförslag och om de stöds av budgetmyndigheten, och får ett kombinerat stöd i den gemensamma tjänsten för yttre förbindelser och kontoret för tekniskt bistånd, kommer vi att få färre personer som förvaltar våra externa program, även om vi kommer att ha fler än för tillfället i den gemensamma tjänsten för yttre förbindelser. Men vi kommer att få färre personer i Bryssel och fler ute på fältet. Det är denna balans vi måste eftersträva: Att få mer arbete utfört på plats i våra delegationer. Vi kommer att utarbeta ett uppföljningsmeddelande om utrikestjänsterna under första delen av nästa år.
Låt mig specifikt kommentera Galeote Quecedos betänkande. Han lämnar rekommendationer på tre huvudområden: Fortbildning av tjänstemän med arbetsuppgifter inom området för yttre förbindelser, delegationernas rättsliga status och samordning med medlemsstaterna. En rad punkter som tas upp i resolutionen, t.ex. om regionalisering och om utvärderingen av vårt nätverk av representationer i tredje land, behandlas redan i vårt eget meddelande. I betänkandet betonas kommissionens och dess delegationers roll i gemenskapens externa verksamhet, och det är naturligtvis av yttersta vikt att kommissionens utrikestjänst i fortsättningen skall kunna bidra på ett lämpligt sätt.
Första steget måste vara att utveckla fortbildningen av tjänstemän i kommissionen som sysslar med yttre förbindelser. Det gläder mig att man i betänkandet betonar detta på ett kunnigt sätt. Vi har redan gjort stora framsteg, men vi måste bygga vidare på detta mycket snabbt, i synnerhet om man väger in den dekoncentration som jag nämnt. Vi måste försöka, som man skriver i betänkandet, att dra nytta av de kunskaper och erfarenheter som finns att hämta vid de befintliga utbildningsinstitutionerna i medlemsstaterna. Vi har redan etablerat kontakt med många av dem och vi kommer att försöka fördjupa detta förhållande.
Om det nu är dags att inrätta ett utbildningsinstitut för EU-diplomati är något som vi noga måste överväga tillsammans med parlamentet, rådet och andra. Vi kommer verkligen att bedöma detta förslag mycket noga och det understryker betydelsen av fortbildning - språklig, förvaltningsinriktad fortbildning, alla typer av fortbildning som är nödvändig för att genomförandet av våra program och vår representation i tredje land skall bli mer effektiv.
När det rör delegationernas rättsliga status måste jag säga att även om dessa formellt sett lyder under kommissionen, har de fått tydliga instruktioner att ge allt möjligt bistånd till alla Europeiska unionens institutioner och även till medlemsstaterna. Jag är inte så säker på behovet av att formalisera detta förhållande, eftersom det redan tillämpas.
Jag vill inte komplicera förhållandena ytterligare, men jag är återigen beredd att se på frågan med ett öppet sinne. Vi har gjort det fullständigt klart för våra delegationer att de skall uppfatta sig själva som underställda Höge representanten och Europeiska unionens övriga institutioner, både när det gäller rapportering och logistikfrågor.
Vad gäller förbindelserna med medlemsstaterna, stöder jag helhjärtat förslaget till mer omfattande samarbete. Detta är redan vår strategi och diskussionerna i Evian under veckoslutet koncentrerades i hög grad på hur vi på bästa sätt kan genomföra detta i praktiken. I vårt meddelande från 1998 om utrikestjänsten, klargjorde vi att varje medlemsstat som ville närvara i tredje land utan att ha en egen ambassad, var välkommen att använda kommissionens delegationer. Detta har redan skett vid två tillfällen: I Sierra Leone av Tyskland och i Burundi av Österrike. Det sker redan ett avsevärt samarbete mellan medlemsstaternas ambassader och kommissionens delegationer. Det hålls regelbundna sammanträden på alla nivåer. Man utarbetar gemensamma rapporter, antingen på begäran från centralförvaltningarna eller på initiativ av delegationscheferna.
Kommissionen stöder också och - när detta är lämpligt - försöker att delta i projekt som rör gemensamma lokaler, där fler än en medlemsstat och/eller kommissionen kommer överens om att det skall ske en gemensam användning av lokalerna. Vi har ett utstationeringsprogram till våra delegationer som rör tjänstemän och diplomater från medlemsstaterna. Just nu är tio stycken utstationerade till våra delegationer, och det kommer några till under den närmaste tiden. Begränsningarna i samband med utvecklingen av detta program beror inte på bristande vilja från vår sida - jag vill klargöra detta - utan i viss utsträckning på resursbrist och på en viss motvillighet från medlemsstaternas sida att svara på vår inbjudan att ta emot diplomater i våra delegationer.
Jag vill understryka samordningens betydelse. Vi måste samarbeta bättre, utan att komma i en situation där allt vi gör blir svårt att tyda, inte bara i Bryssel utan även i andra länder.
All denna diskussion om samordning och om utrikestjänstens framtid sker mot bakgrund av ett fördrag i vilket det talas om en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, inte en enda utrikes- och säkerhetspolitik i en union med 15 medlemsstater, där alla har sin egen utrikesminister. Jag misstänker starkt att vi kommer att ha 15 utrikesministrar i Europeiska unionen under överskådlig framtid. Men något vi måste göra, är att se till att samordningen och samarbetet blir mer effektivt, mer meningsfullt och mer professionellt utfört.
En sista vädjan. Samtidigt som jag välkomnar detta betänkande och utlovar ett aktivt samarbete genom att följa dess rekommendationer, måste jag betona att om utrikestjänsten skall kunna spela den roll som parlamentet vill, måste den få de resurser som krävs för detta; dvs. inte bara resurser för att placera tjänstemän i tredje land, utan också för att se till att dessa får en lämplig fortbildning, att de är utrustade med den nödvändiga informationstekniken och att de har säkra medel för kommunikation. Till sist, men på inget sätt minst, är det mycket viktigt att de får ett tillräckligt fysiskt skydd i vad som ofta är en mycket farlig värld.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Patten.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.30..

Finansieringsinstrument "EC Investment Partners
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5­0202/2000) av Dell'Alba för utskottet för utveckling och samarbete om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om avslutning och avveckling av de projekt som beslutats av kommissionen med stöd av förordning (EG) nr 213/96 om tillämpningen av finansieringsinstrumentet "EC Investment Partners" för länderna i Latinamerika, Asien, Medelhavsområdet och Sydafrika (KOM(1999) 726 - C5­0062/2000 - 2000/0034(COD)).

Dell'Alba
. (IT) Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Det är mig en stor ära att för utskottet för utveckling och samarbete få lägga fram detta betänkande om avslutning och avveckling av ett av de projekt som förmodligen har fungerat bäst och som har fått högst betyg när det gäller samarbetet nord/syd: ECIP-projektet (European Community Investment Partners) som, enligt vad alla säger, har fungerat väl, även om det i likhet med många andra projekt drabbats av de förseningar som har uppkommit inom området yttre förbindelser, förseningar som vi alla känner till och som kommissionär Patten nyligen gjorde en mycket utförlig analys av. Här rör det sig om nästan sex hundra projekt som har godkänts i tid och som skall finansieras med hjälp av ECIP-medel. Kommissionen har därför föreslagit oss - efter en försening som vi brännmärker i vårt betänkande, en försening som naturligtvis beror på allt som skedde under 1999 - att godta en förlängning, inte så mycket av själva finansieringsinstrumentet som av de tekniska kontoren, av de omistliga resurser som krävs för att genomföra den viktiga återstoden av ECIP - 590 projekt - och föreslår att förlängningen skall vara i två år.
Herr kommissionär! Låt mig också säga att utskottet för utveckling och samarbete fann sig stå inför yttranden från de övriga utskott som parlamentet utsett i denna fråga: budgetutskottet och budgetkontrollutskottet. Som ni redan sett så satte dessa båda utskott ut slalomkäppar, som vi säger på italienska, de inskränkte kommissionens rörelsefrihet: de uppmanade kommissionen att avsluta arbetet sex månader tidigare, att snabbare lägga fram rapporter om hur frågan utvecklades. Vi, utskottet för utveckling och samarbete, förstod budskapet från kommissionen, uppmaningen att stödja ECIP-projektet - som, jag upprepar, tillsammans med andra projekt bidragit till framväxten av tusentals små och medelstora företag i tredje världen och som har gett unionen en tydligare profil och en förmåga att tränga in på ett nytt, och därför för kommissionen viktigt, område - och vi ansåg därför inte att vi skulle anamma de restriktiva synpunkterna från de andra utskotten eller ändra något i kommissionens viktigaste krav, dvs. att den skulle få två år för att på bästa sätt kunna avsluta detta viktiga instrument för ekonomiskt samarbete och för att uppfylla de avtal som undertecknades före den 31 december 1999.
Samtidigt har vi emellertid formulerat en uppmaning, herr kommissionär; vi kräver att ni, tillräckligt tidigt för att vi skall kunna diskutera det gemensamt, meddelar parlamentet vad ni tänker göra med detta instrument i framtiden. Vi har sett att instrumentet är effektivt, att det har fyllt reella behov och att det har lyckats skapa resurser som går långt utöver den finansiering som sker över gemenskapsbudgeten. Vi uppmanar er därför att godta vårt ändringsförslag, så att medbeslutandeprocessen kan genomföras snabbt och att man i bara en enda behandling, om det nu är möjligt, kan avsluta ärendet så att ni genast får de verktyg som krävs för att agera; vi uppmanar er - och det är knappast för mycket begärt - att före årets slut meddela oss vilka era avsikter är.
Vi vet att det finns skilda uppfattningar, möjliga intressekonflikter mellan yttre förbindelser och utveckling och följaktligen mellan de olika generaldirektoratens kompetensområden och kanske även mellan de olika kommissionärernas kompetensområden, men vi vet också att när det gäller omstruktureringen så kommer de förbindelserna att analyseras på nytt med största noggrannhet av i första hand er, herr kommissionär, men även av kommissionen i dess helhet. Vi har med andra ord inte pekat ut en riktning, vi har inte sagt: ECIP måste förbli ett självständigt instrument, ECIP måste och kan integreras i ett större instrument. Vi har bara begärt att detta blir den reaktion vi får efter det förtroende vi visat kommissionen genom att tillåta denna tvååriga tidsfrist: vi begär detta, och jag frågar er, herr kommissionär, om ni accepterar de ändringsförslag som vi har lagt fram.

Theato
Herr talman, budgetkontrollutskottet förordar enhälligt målen i programmet EC Investment Partners. Men vi är kritiska beträffande genomförandet. För det första måste man komma ihåg, att kommissionen för närvarande agerar utan rättslig grund i den här frågan, eftersom förslaget om förlängning av programmet, som ju redan har förlängts två gånger, framlades först i slutet av januari, alltså en månad efter det att det löpt ut, och inte kommer att kunna antas förrän sent i höst.
Vi bifaller förslaget till rättsakt som övergångsåtgärd fram till slutet av 2001, för vi är inte omedvetna om att 34 000 företag enligt de siffror som tillkännagivits sysselsattes som partner, varav över 1 300 joint ventures samt att 42 000 arbetsplatser skapades. Visserligen pekar den undersökning som genomförts av företaget Deloitte & Touch på en rad allvarliga brister som det gäller att undanröja. Således blev efter hand det vänliga bemötandet gentemot företag och användare alltmer byråkratiskt och osmidigt, något som ledde till att beslut och kontrakt försenades, vilket resulterade i köbildning i samband med utbetalningar och växande missnöje hos finansinstitut och företag.
Även bristfällig företagsledning och bristfällig samordning mellan ECIP-enheten och SCR inverkade menligt på kommissionens anseende, liksom skillnaden i behandling av olika finansinstitut. Sålunda förfogar till exempel Danmarks statliga utvecklingsbank över 38 procent av medlen, medan Spaniens bara har 23 procent. Tillsammans med ytterligare kritiska synpunkter innehåller vårt ställningstagande vid sidan av tre ändringsförslag även frågor, som kommissionen bör beakta när den skall besluta om en förlängning av ECIP efter 2001 eller inlemmandet i ett enhetligt investeringsorgan, som Dell'Alba just nämnde.

Khanbhai
Herr talman! I egenskap av en person som tycker det är mycket viktigt att hjälpa länder att skapa arbetstillfällen och överföra teknik, måste jag säga att finansieringsinstrumentet "EC Investment Partners" är oerhört bra, och detta var i huvudsak syftet med det. Men som min kollega och vän, Theato, har nämnt, så är det en trasslig härva. Det är nästan som om projektet vore en härlig, vackert inslagen chokladkartong, men som visade sig innehålla en riktigt oaptitlig härva.
Orsaken till detta är enkel att förstå. Om man tittar på finansieringsförmån 1, beviljas genom denna upp till 100 000 euro om man helt enkelt bara identifierar ett möjligt samriskföretag. När man sålunda tittar på förmånerna 2, 3, 4 och 1b upptäcker man snart att arbetet inte gjorts av en finansieringsexpert, utan av någon som kanske var byråkrat och inte visste någonting om finansiering och utlåning till livskraftiga projekt. För att fatta mig kort vill jag säga att om ett dylikt instrument någonsin skulle uppfinnas och planeras, skulle det ske tillsammans med finansieringsexperter och folk från näringslivet, personer som vet vad de talar om, inte med byråkrater inom Europeiska kommissionen. Ju fortare detta projekt avslutas, och Europeiska unionen sparar pengar som kastas bort, desto bättre.
Jag är fast övertygad om att dylika investeringsprojekt mycket noggrant bör bedömas med hjälp från näringslivet och bankfolk, så att ett maximalt antal arbetstillfällen skapas där de behövs och där det finns en bred täckning och offentlig ansvarighet och öppenhet. När jag var ledamot av budgetkontrollutskottet och träffade folk som skötte detta projekt, blev jag inte alls imponerad över den kunskap de hade av att driva ett sådant företag, och jag har en industriell och finansiell bakgrund.

Sauquillo Pérez del Arco
Herr talman, kommissionär! Dell'Albas betänkande handlar om en avveckling av ett av den Europeiska gemenskapens största finansieringsinstrument för stöd till den privata sektorn. Den socialdemokratiska gruppen stöder alla samarbetsåtgärder som denna som främjar mer dynamik i företagen, och ekonomierna i allmänhet, med hjälp av privata initiativ. Som redan nämnts har finansieringsinstrumentet "EC Investment Partners", vars projekt nu avslutas, varit mycket framgångsrika.
Enligt den externa utvärdering det genomgått har det haft betydande vikt för mångfaldigandet, med skapande av arbetstillfällen och sammanslagna företag. Herr kommissionär, vi hoppas nu att det framtida program, som ersätter det nuvarande, därför utrustas med en större förvaltning. Vi måste dock säga att vi gläder oss åt framgångarna för detta program samtidigt som vi socialdemokratiska ledamöter i utskottet för utveckling tänker på att det är nödvändigt att alla stödinstrument, inklusive de till den privata sektorn, som grundsyfte skall ha att minska befolkningens fattigdom, vilket är det mål som dessa instrument i slutänden är till för.
Uppkomsten av rikedom och arbetstillfällen med hjälp av företag som finansieras med gemenskapsmedel måste ge resultat i nämnda befolkningar. Vid tillämpningen av dessa instrument måste man beakta att sysselsättnings-, sociala och miljömässiga standarder skall uppnås. I annat fall kan vi säga att dessa instrument inte ger hjälp till utveckling utan att de är subventioner till privatpersoner.
Vi kan inte alltid säga att det funnits en kvalitetskontroll av de stöd som ges via "EC Investment Partners". Hur kan vi t.ex. försäkra att dessa fonder kanaliseras att locka investeringar när en bank etablerar sig med fondmedel från "EC Investment Partners" i ett av förmånstagarländerna och inte bara subventionerar bankens närvaro i detta land? Det handlar, som föredraganden sade, om att ge gemenskapsstödet en ram i en bred strategi som inkluderar den privata sektorn. Det hänvisar inte kommissionen till i sin reformplan för biståndspolitiken, trots att det är nödvändigt att locka privata medel för utveckling i många länder.
Av denna anledning vill vi åter ställa den fråga Dell'Alba ställt till kommissionen avseende dess förväntningar när det gäller att utvidga detta instrument att gälla länder i Afrika söder om Sahara, vars behov av medel också är oerhört stort. Vi hoppas att erfarenheten med ECIP, som varit mycket betydande för Latinamerika, skall tjäna till att förbättra det program som ersätter det. Vi har inte ännu sett att dess roll är klar i kommissionens reformplan.
Samordning i kommissionen är oundgänglig för att förbättra effektiviteten i biståndet och därför måste de olika instrumenten stå till tjänst för att nå ett brett mål och en global strategi.

Sánchez García
Herr talman, kommissionär, ledamöter! Vi som följt utarbetandet och utvecklingen av ECIP-instrumentet under dess korta men intensiva historia anser att det bästa sättet att sammanfatta Dell'Albas betänkande består i att uppmärksamma budskapen i ändringsförslagen från utskottet för utveckling och samarbete. De rekommenderar en fortsättning av detta finansieringsstöd, eftersom det varit det bästa för att etablera och stärka den europeiska företagsstrukturen i de drabbade länderna, och som en konsekvens av det, för att skapa arbetstillfällen.
Nu när avtalet om frihandel, politisk överensstämmelse och samarbete mellan den Europeiska unionen och Mexiko nyligen trätt i kraft är det passande att påminna om det lämpliga i att fortsätta med denna typ av finansieringsinstrument, som i vissa fall som t.ex. Mexikos, har använts på ett intensivt och positivt sätt. Det utkristalliserar sig som det ideala för att knyta närmare handelsband mellan enskilda block som den Europeiska unionen och berörda länder. Om så inte var fallet skulle Europeiska unionen inte längre leva upp till sitt samarbets- och utvecklingsåtagande, inte bara när det gäller de latinamerikanska länderna, utan också när det gäller Asien, Medelhavet och Sydafrika.
Vi stöder Dell'Albas betänkande. Vi lyckönskar honom till klarheten i idéerna då han tar upp behovet att i framtiden fortsätta att använda ECIP, enligt mitt förmenande som enda instrument. Efter mer än tio år av positiv erfarenhet hoppas vi att det inriktas på att göra de administrativa hindren flexiblare och smidigare vid handläggningen för att möjliggöra ett effektivare agerande. Och det kräver, som jag ser det, en förstärkning av personalen på kommissionens kontor i de berörda länderna.

Rod
Herr talman! Lärdomen från utvecklingsprogrammet ECIP ger oss en fin karikatyr på hur dåligt den europeiska kommissionen fungerar. Medan detta program snarare utvecklas i bra mening - det vill säga en tekniköverföring till länder under utveckling - har kommissionen, kanske ofrivilligt, bromsat här. Programmet har funnits i tolv år nu och kommissionen har väntat på det skall avslutas för att överväga om den skall förlänga det. Liksom med andra program har den inte ställt sig frågan om eventuella följder av ett eventuellt upphörande med detta program, om kontinuitet i de gjorda insatserna och om situationen för partnerföretag och anställda.
Det skulle förefalla som om de 90 miljoner euro som budgeterats för detta program förra året inte ens har använts på grund av brist på arbetskraft för att studera de akter som ligger staplade på ett kontor i Bryssel. På samma sätt har de administrativa förfarandena blivit tyngre år för år då den personal som ansvarade för programmet inte märkte att antalet anställda ökade. Samtidigt var partnerländerna inte informerade om att programmet eventuellt skulle avslutas. Slutligen har kriterierna för en fördelning av fonder mellan de olika delarna av programmet, i synnerhet arbetstagares sociala rättigheter, hela tiden varit oklara.
Med tanke på vad som föregått uppmanar vi kommissionen att till en början undersöka möjligheterna att snabbt utvärdera programmet och sedan att förlänga det och förstärka dess insyn och bibehålla dess budget.

Laguiller
Herr talman! Jag kommer att rösta emot Dell'Albabetänkandet och mer allmänt mot programmen ECIP och Meda, vilka huvudsakligen syftar till att finansiera subventioner och lån till privata företag som investerar i Latinamerika, Asien, Medelhavsområdet och i Sydafrika. Jag invänder mot det faktum att statliga pengar kan användas - under vilken form som det än är - till att skapa privata vinster. Projektet, som i högsta grad förmodas vara inriktat på små och medelstora företag, gäller ofta i verkligheten filialer till stora multinationella företag, såsom banker som deltar i verksamheten och drar fördel av den.
Den politiska målsättning som deklarerats för dessa program är att gynna en öppning av dessa länders marknader för kapital från Europa. I det förflutna har dessa fattiga länder blivit plundrade och utnyttjade av Europas stormakters kapitalägare. Enda förändringen: I programmen förordas hädanefter en samordnad insats för dessa kapital. Investerat kapital är inte längre som tidigare avsett att utveckla de fattiga länderna; de underordnar sig de europeiska kapitalägarna. De är inte avsedda till att göra livet för arbetarklassen mindre hård utan till att utnyttja billig arbetskraft där nere för att göra ägarna och aktieägarna härifrån rikare.
Jag avvisar följaktligen dessa program i sin helhet, ty trots några skenheliga meningar om kampen mot fattigdomen syftar de alla till att erbjuda imperialismen i de stora europeiska staterna ytterligare verktyg för att tränga in i och dominera de fattiga länderna.

Fernández Martín
Herr talman! I dag för vi en debatt om en relativt måttfull fråga när det gäller dess storlek i budgeten. Den har ambitiösa mål, relativt uppmuntrande resultat, är otillräcklig på grund av de besvärliga hanteringsförfarandena, motsägelsefull ibland och uppenbart förbättringsbar inför framtiden. Jag måste få uttrycka min tillfredsställelse över den ärlighet och öppenhet med vilken kommissionen analyserar de erhållna resultaten. Den döljer ingenting och jag lyckönskar föredraganden, Dell'Alba, som i ett medbeslutandeförfarande har avhållit sig från demagogi och enkel kritik till förmån för den professionalism med vilken han tagit sig an utarbetandet av betänkandet.
Man förväntar sig att kommissionen i ett medbeslutandeförfarande skall vara känslig för parlamentets uppfattning i syfte att kunna inleda den brådskande reformen av detta viktiga finansieringsinstrument. Ett instrument för utveckling av den privata sektorn i utvecklingsländerna, som sammanfaller med denna filosofi och det som uttrycks i Europeiska unionens nya inställning när det gäller samarbetspolitiken. Vi har talat mycket om detta när det gäller AVS-länderna och det är inte ett annorlunda kriterium som bör upprätthållas när det gäller länderna i Latinamerika och södra Medelhavet. De resultat som uppnåtts hittills är uppmuntrande. Det har skapats 1 300 nya företag som gett 42 000 arbetstillfällen och man har mobiliserat resurser till ett värde av 3 500 miljoner euro. Vissa hopp och förväntningar har blivit kvar längs vägen.
Vi tycker att det är motsägelsefullt att säga att kampen mot fattigdomen är vårt prioriterade område och att vi trots det lider brist på information och indikatorer för att känna till i vilken utsträckning de fattigaste sektorerna är de som dragit nytta av biståndet. Det är avslutningsvis brådskande med en reform av de fem besvärliga förfaranden som inte tjänar någon. Alla är uppenbart förbättringsbara, herr kommissionär.

Patten
. (EN) Låt mig mycket uppriktigt tacka Dell'Alba och utskottet för utveckling och samarbete för det utmärkta arbetet i samband med kommissionens förslag om framtiden för "EC Investment Partners". Låt mig inleda med lite bakgrundsmaterial.
ECIP-instrumentet användes framgångsrikt i tolv år, från 1988 till 1999. Fler än 2 500 åtgärder godkändes under denna period för ett totalt belopp på över 290 miljoner euro, omfattande 1 400 samriskföretag och 4,3 miljarder euro i investeringar.
Från 1991 har kommissionen skickat årliga rapporter om genomförandet och resultaten av ECIP till parlamentet och rådet, av vilka den senaste omfattade verksamheten under 1999. Parlamentet fick dessutom den oberoende utvärderingsrapporten som färdigställdes i december 1999, men, som ledamöterna känner till, började ECIP från och med 1997 att stöta på problem. Bristen på tillräcklig personal för att säkerställa en smidig förvaltning av ett allt större antal åtgärder resulterade i förseningar för genomförandet av programmet, vilket i sin tur skapade ett växande missnöje hos biståndsmottagarna. Dessa svårigheter förvärrades genom införandet av strängare finansiella förfaranden, som behövdes för att garantera en korrekt användning av resurserna som förvaltades av kommissionen. De är typiska för de problem vi stött på, dvs. otillräckliga resurser för att kunna utföra arbetet förenade med alltför restriktiv praxis och restriktiva förfaranden.
Kommissionen beslutade att inte förlänga instrumentet efter den 31 december 1999. Detta var ett smärtsamt beslut, men, är jag säker på, ett riktigt beslut - och omvärdera instrumentet för att kunna utarbeta ett omgjort program. Detta kommer att ge en bättre samordning med andra liknande EU-instrument och säkerställa bättre förvaltning och finansiella förfaranden mot bakgrund av kommissionens nya riktlinjer om utvecklingspolitik och förvaltning av bistånd till tredje land.
Dell'Albas betänkande innehåller oerhört användbara förslag i detta avseende. Godkännandet av den föreslagna förordningen kommer att möjliggöra en fortsatt sund förvaltning av befintliga ECIP-projekt och ett korrekt avslutande när de närmar sig fullgörande.
Vad gäller ändringsförslagen, instämmer kommissionen i ändringsförslag 1 och 2, vilka överensstämmer med våra åsikter om behoven av att omvärdera, förbättra och omforma befintliga finansiella instrument till stöd för privata investeringar. Vad gäller ändringsförslag 3, stöder kommissionen principen bakom det, men kan inte tillhandahålla de rättsliga förslag som parlamentet kräver före slutet av detta år. Vi håller just nu på att genomföra en heltäckande granskning av alla våra finansiella instrument. Vi måste vara öppna. Vi behöver mer tid på oss för att kunna lägga fram ett väl genomtänkt och i grunden granskat program.
Kommissionen förelår därför att man skall ha utvärderat alla möjligheter senast i juni nästa år och lägger sedan fram förslag. Den hedervärde ledamoten har varit generös, artig och förstående. Han förtjänar därför att jag ger honom en försäkran om att den tidtabell som jag fastställt skall följas, och jag hoppas att han kan acceptera vår beslutsamhet att lägga fram våra förslag inom denna tidsperiod i god anda. Jag hade önskat att vi kunde agera snabbare, men om arbetet skall göras på ett korrekt sätt behöver vi lite mer tid på oss.
Låt mig avsluta med att tacka Europaparlamentet för det stöd som kammaren gett den föreslagna förordningen om ECIP. Det kommer att ge kommissionen möjlighet att slutföra detta program på ett ansvarsfullt sätt och att inleda förnyade och förbättrade initiativ för främjande av den privata sektorn i utvecklingsländerna. Jag är säker på att vi kommer att få andra möjligheter i framtiden till att förklara för vissa ledamöter varför jag inte likställer det med 1800-tals imperialism.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär Patten.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.30.

Gemenskapens humanitära verksamheter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5­0191/2000) av Imbeni för utskottet för utveckling och samarbete om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet: Utvärdering av och framtid för gemenskapens humanitära verksamheter (artikel 20 i rådets förordning (EG) nr 1257/96) (KOM(1999) 468 - C5­0044/2000 - 2000/2016(COS)).

Imbeni
. (IT) Herr talman! Låt mig först av allt rikta ett tack till alla mina kolleger i de olika politiska grupperna som har givit viktiga bidrag i det förberedande arbetet med detta betänkande som skall uttrycka parlamentets ståndpunkt när det gäller kommissionens meddelande om ECHO:s verksamheter, akut nödhjälp och humanitära insatser. Att utskottet för utveckling och samarbete enhälligt godkänt detta betänkande beror på att samarbetet har varit mycket givande, ett samarbete som jag hoppas kommer att upprepas i morgon i samband med slutomröstningen i kammaren.
När man talar om ECHO, om humanitärt bistånd, måste man tala om de största tragedierna och de största konflikterna i vår tid; man måste tala om krig, om katastrofer, om skador på det globala ekologiska systemet; man måste tala om fortsatta, dramatiska etniska konflikter, om inbördeskrig och andra krig; man måste tala om den grundläggande bristen på jämlikhet mellan nord och syd och, framför allt, om lidandet bland de mest utsatta; barnen, kvinnorna, de äldre. Om vi skall vara ärliga måste vi säga att prognoserna för de närmaste åren inte ger hopp om förbättringar när det gäller denna situation. Låt mig bara peka på ett par tidningsnotiser under de senaste månaderna: Nordpolen, som visar tecken på att smälta på en plats där absolut ingen hade väntat sig det; förgiftningen av vattnet i Bangladesh, som riskerar tjugofem miljoner människors säkerhet, hygien och hälsa; torkan i många regioner i Afrika. Vi måste därför vara seriösa och realister. I framtiden måste vi i ännu högre grad än tidigare i tid planera förebyggande åtgärder för att förhindra katastrofer, så att vi kan reagera på resultaten av de tragedier som ofta, nästan alltid, är orsakade av oss människor.
Denna planering måste samordnas bättre på internationell nivå mellan Europeiska unionen och alla de övriga organisationer som arbetar med humanitärt bistånd och som har behov av bättre samordning, inom Europeiska unionen, mellan kommissionen och de övriga organ som står till de enskilda medlemsstaternas förfogande, för att undvika att det uppkommer - vilket ofta har skett, något som kommissionens dokument visar och något som utvärderingar har bekräftat - dubbleringar, upprepningar och därmed också slöseri med energi och resurser.
Mot den bakgrunden anser jag det vara oacceptabelt - och mitt betänkande och parlamentets ståndpunkt är tydliga i denna fråga - att ECHO reduceras till att enbart ge katastrofhjälp, punkt och slut. Jag tror det blir nödvändigt att handla i ett bredare perspektiv: ECHO och Europeiska unionens insatser skall i högre grad vara inriktade på förebyggande åtgärder och därefter, i andra hand, förena katastrofhjälp och akuta insatser med insatser som är avsedda att återställa existensminimum där det inträffat katastrofer och krig, vilket skulle främja effekterna av det humanitära biståndet även i en fas som kommer efter de akuta åtgärderna.
Vi inser att vi kanske talar om begränsade belopp om vi ser till den allmänna budgeten, men vi talar trots allt om 2 500 miljoner euro som Europeiska kommissionen under de senaste fyra åren fördelat med 56 procent till icke-statliga organisationer, 25 procent till FN:s olika organ, 11 procent till Röda korset och resten till övriga insatser som leds av ECHO eller av medlemsstaternas olika specialbyråer.
Jag tror att kommissionens analys tvingar oss att handla för att få till stånd en ytterligare förstärkning av ECHO för att undvika att vissa åsikter som förekommer i rådet, som är oenigt när det gäller dessa frågor, blir dominerande. I rådet anser vissa att vi skall begränsa insatserna från ECHO, men jag tycker i stället tvärtom.
Ett sista påpekande, herr talman: ECHO får inte bli en bankomat för vissa internationella organisationer eller för icke-statliga organisationer, där de kan hämta pengar utan att ens tala om för mottagaren varifrån finansieringen kommer. Det är nödvändigt att den europeiska allmänheten och mottagarna informeras om ECHO:s fantastiska insatser. Därför har vi föreslagit - jag hoppas att kommissionär Patten, som för tillfället inte lyssnar på vad jag har att säga, seriöst tar upp detta förslag - att man genomför en informationskampanj riktad till allmänheten i våra respektive länder, så att man vet hur våra pengar, våra resurser används, och att en sådan informationskampanj självklart inte finansieras med medel ur ECHO utan med särskilda medel.

Brie
. (DE) Herr talman! Föredraganden, kollegan Imbeni har presterat ett utmärkt arbete. Det är inte nödvändigt att upprepa något. Jag skulle vilja problematisera och komplettera två frågor.
Den första är av mycket principiell natur. Humanitär hjälp måste äga rum oberoende av orsakerna till respektive katastrofer och oberoende av övriga politiska mål. Deras tilltagande politisering de senaste åren är en oacceptabel och när allt kommer omkring även inhuman företeelse. Samtidigt får man emellertid också konstatera, att det växande antalet katastrofer inte enbart har att göra med naturhändelser som inte kan påverkas. Om de krig, i vilka humanitär hjälp måste ges exempelvis genom ECHO, låter detta sig inte utan vidare sägas. Allt fler naturkatastrofer har uppenbarligen därmed att göra att vi tar en allt större del av den globala eko- och biosfären i anspråk.
Förenta nationernas mellanstatliga grupp för klimatförändringar, IPCC, har exempelvis rapporterat, att man redan kan konstatera ett märkbart inflytande av människan på jordens klimat. Våra koncept för hantering av kriser måste därför enligt min övertygelse också få en samhällspolitisk dimension och integreras i utvecklingspolitiken och till exempel den ekonomisk-politiska strategin. Annars kommer vi i många avseenden bara att kurera följderna av vår egen politik, och framför allt människor i sydliga länder kommer att lida under de katastrofer som förorsakats av oss.
Det andra problemet har ett direkt samband med detta och är ändå av mycket praktisk natur. Jag vädjar till kommissionen att knyta den humanitära hjälpen och utvecklingspolitiken närmare varandra, såväl vad gäller det idémässiga innehållet som organisation och utförande, utan att för den skull tro att ett så omfattande problem genast låter sig lösas. Till detta finns det från kommissionens sida redan ansatser, som enligt min mening dock tydligt behöver förstärkas och avbyråkratiseras. Föredömligt är i detta avseende enligt min övertygelse konceptet för utvecklingsorienterad nödhjälp, så som organisationen för tekniskt samarbete försöker praktisera det.

Zimmerling
Herr talman! Först vill jag uttala min högaktning och mitt särskilda erkännande för kollegan Imbeni som författare till detta betänkande. Det är ett utmärkt betänkande, som även nämner de viktigaste punkter som kritiserats och presenterar ansatser för att garantera att ECHO gör ett meningsfullt arbete i framtiden.
Vi har nu haft detta organ för humanitär hjälp i EU sedan 1992, och de båda betänkandena, som nu finns som underlag, även kommissionens meddelande, innehåller å ena sidan beträffande den hittillsvarande verksamheten mycket beröm för ECHO, men å andra sidan avrundas de med kritik av några mycket graverande svagheter. Även om bedömningen av ECHO:s effektivitet jämfört med kostnaderna är att betrakta som mycket positiv, så kvarstår den berömda gråzonen beträffande den tid som följer omedelbart på de händelser som utlöser hjälpinsatsen. Denna kan inte prövas utifrån exakta kriterier, ej heller ger den erforderliga upplysningar och tips om ECHO:s uppgifter i framtiden.
Det gäller därför enligt min uppfattning i första hand att intensifiera katastrofhjälp och planering. I detta sammanhang skall man komma ihåg att det förefintliga instrumentet DIPECHO som regional satsning utgör ett möjligt försök till lösning. Ändå är samtidigt bristen på tillräckligt flexibla alternativa instrument inom kommissionen att beklaga. Kommissionen måste lägga fram en klar strategi för den roll som den humanitära hjälpen från ECHO skall spela inom ramen för utrikes- och utvecklingspolitiken.
ECHO förfogar som planeringsstab inte över de för detta uppdrag erforderliga personella resurserna. Sålunda ligger antalet anställda under den gängse nivån vid kommissionens övriga tjänsteenheter, och än mer under talet för anställda vid nationella förvaltningar, vilka som bekant investerar betydligt mycket mindre i krisprogram. Här måste alltså insatsen på för närvarande cirka 7,5 miljoner euro åtminstone - och nu kommer det - fyrdubblas för att man skall kunna utföra ett effektivt arbete.
Särskilt beklagligt är det - och det har kollegan Imbeni också redan berört - att utvecklingen och avvecklingen av projekt över partner, av vilka cirka 56 procent är icke-statliga organisationer, inte i tillräcklig grad offentligt framställs som Europeiska unionens bistånd. Här finns enligt min uppfattning ett avsevärt handlingsbehov för framtiden. Allmänheten måste informeras, dock inte, om jag får be, med medel som ECHO förfogar över direkt. Vi skall här fullfölja de positiva ansatserna och bestrida kostnaderna för information till allmänheten ur andra medel.

Sauquillo Pérez del Arco
Herr talman, kommissionär! För det första vill jag lyckönska kollegan Renzo Imbeni som jag anser har utarbetat ett mycket bra betänkande med vilket jag, redan då vi diskuterade frågan i utskottet, var helt överens avseende de förslag han gav oss. Den socialdemokratiska gruppen anser att biståndspolitiken bör vara den Europeiska unionens utrikesverksamhets flaggskepp eftersom den speglar de idéer som bör inspirera bygget av Europeiska unionen, dvs. solidaritet och sammanhållning på global nivå. I tider av reformer i kommissionen, i vilka många av gemenskapens politikområden och förfaranden ifrågasätts, har biståndet blivit positivt bedömt av olika instanser och i synnerhet av parlamentet på den politiska nivån. Det är sant att biståndet har fått utstå mycket kritik. Men vi som sett och utvärderat det ECHO gjort anser att dess arbete varit mycket positivt.
Det här betänkandet får således tjäna som ratificering av principen att humanitärt stöd är en rättighet för de folk som drabbas av katastrofer och en skyldighet för världssamfundet. Europeiska unionen är såväl en kvantitativ som kvalitativ huvudaktör på detta område.
Med tanke på framtiden är det trots allt nödvändigt att ta några steg framåt. För det första att ta sig över den s.k. "gråzonen" som nämnts tidigare här. Dvs., ingenmanslandet mellan slutet på katastrofhjälpen och början av åtgärder för rehabilitering och utveckling. Så länge denna "gråzon" existerar, i vilken ingen vill hållas administrativt ansvarig, kommer det att finnas befolkningar som inte får hjälp av den enkla orsaken att det är brist på intern samordning i kommissionen. Vi såg det i Moçambique och i andra katastrofer. Biståndet kom fram, men det fortsatte inte under den nämnda mellanperioden för rehabilitering och utvecklingssamarbete. Samordningen inom kommissionen kompletterad med medlemsstaterna och andra givare är grundläggande faktorer för den effektivitet som reformen söker.
För det andra är det brådskande att öka den personalstyrka som ägnar sig åt bistånd. Vikten av ECHO:s arbete står inte i proportion till antalet anställda.
För det tredje - och det är nära kopplat till den förra punkten - måste biståndsbudgeten öka proportionellt med den politiska betydelsen och de verkliga mål som vi försöker uppnå och som kan beräknas i det allra viktigaste: i människoliv. Kommissionens och rådets budgetförslag ligger långt från vad vi anser är biståndsbehoven.
Avslutningsvis bör man för varje dag som går försöka förbättra decentraliseringen och snabbheten i relationerna med de som arbetar med bistånd, i synnerhet med frivilligorganisationerna. Ett instrument, DIPECHO, har nämnts här som handlar om de operativa förberedelserna i katastrofsituationer. Vi anser att det är grundläggande när en humanitär katastrof sker, naturlig eller på grund av människan, att det skall det finnas instrument i beredskap. Vi insisterar därför på betydelsen av DIPECHO.
Den socialdemokratiska gruppen stöder de principer som styr biståndet och framtiden för detsamma på det sätt som nämnts ovan. Vi anser inte att det skall omvandlas till en politik på åhörarplatsen, utan till ett flaggskepp i Europeiska unionens utrikesverksamhet, tillsammans med utvecklingssamarbetet.
Kollegan Renzo Imbeni sade tidigare att man bör ha en kampanj för att öka medvetenheten om vad biståndet innebär, vad detta bistånd innebär för oss i Europeiska unionen, och att kostnaderna för denna kampanj inte bör genomföras med de pengar som anslagits till biståndet. Jag vet inte om kommissionären, som talade just då hörde vad han sade, men jag anser att det är väldigt viktigt. Jag tror att den punkten, som är föremål för ett ändringsförslag som lagts fram här på eftermiddagen i dag är viktig och värd vårt stöd.

Van den Bos
Vad är viktigare än humanitärt bistånd? Att rädda många människoliv genom snabba och effektiva insatser, ett omedelbart tillhandahållande av pengar samt ett bra genomförande utan politiska överväganden eller byråkratiskt krångel. Naturligtvis är detta en viktig uppgift för Europeiska unionen. Eller rättare sagt, EU kan och skall spela en huvudroll på detta område, med tanke på dess mervärde i förhållande till de enskilda länderna. ECHO skall fungera som den centrala samordningsplattformen för samtliga medlemsstater. Därtill skall den utrustas så att den kan verka optimalt, eftersom det här är en fråga om liv och död, och då är enbart det bästa gott nog.
Detta betyder en utvidgad och förbättrad personalkapacitet, decentraliserade befogenheter, mätbara målsättningar och en systematisk kontroll av resultaten med lärdomar dragna av gjorda misstag, och framför allt en bättre samordning med övriga tjänsteenheter hos kommissionen och medlemsstaterna.
En ökad kännedom om vad Europa gör och varför kan underlätta vid mobilisering av det stöd för bistånd som krävs från allmänheten. En större öppenhet betyder framför allt extra stimulans att uppfylla de högsta kraven. Bistånd, återställande och utveckling förhåller sig till varandra som fröet, stjälken och bladen hos en planta; det ena är en naturlig följd av det andra. Och för fröet ECHO betyder det att det inte behöver ta itu med hela återställandet själv, men dock att det måste göra alla förberedelser. Inför faserna återställande och utveckling måste kommissionen mycket snabbt få ordning på sin egen arbetsstyrka och drastiskt dra ner på antalet förfaranden. Det har sagts tidigare i kväll: först då kan Europa göra en dygd av nöden.

Rod
Herr talman! Överallt i världen får det humanitära företräde före utvecklingsstöd. Till och med här tar GD för yttre förbindelser så småningom hand om ärenden som hör till GD för bistånd, och det humanitära kompenserar misslyckanden i utrikespolitiken.
Men det handlar inte bara om att hjälpa utan snarare om att omfördela de naturliga resurserna mellan alla planetens innevånare. Tyvärr kan det humanitära inte spela den rollen och bör bara vara en garanti för en liberal politik genom vilken också befolkningarna i de länder som stöds mördas. Hållbar utveckling är nästan frånvarande i Europeiska unionens humanitära politik, liten förberedelse vid naturkatastrofer, inget förebyggande av konflikter. En regelmässig utbildning om seismiska problem eller översvämningar liksom om icke-våld skulle välkomnas i flera regioner i världen. Men i stället agerar Europeiska unionen alltid för sent då katastrofen redan är känd.
Denna brist på planering kan man finna i stödprogrammen för hälsovård och kostvanor och könsfrågor har också glömts. Det saknas vanligtvis ett samband mellan humanitär politik och utveckling. Men det är dock väsentligt. Det gäller inte för oss att på rätt sätt kompensera det allra nödvändigaste utan att förhindra effekterna av dessa katastrofer och i första hand dess förstärkta följd, fattigdomen. Vi vill att det skall inrättas befattningar som förbindelselänkar mellan ECHO och GD för bistånd. Dessa skulle också sköta samarbetet med övriga världsorganisationer som ansvarar för humanitär hjälp med början med dem i medlemsstaterna, eftersom deras samordning är mycket otillräcklig.
Vi anser det lika viktigt att utgifterna för verksamhet och beräkning inte överstiger 20 procent av budgeten för ECHO. Utbetalningarna måste också ske snabbare. Venezuela väntar sedan december på den utlovade hjälpen. Även om vi är helt nöjda med Europeiska unionens humanitära politik och vi helt stöder betänkandet av Imbeni borde den i större utsträckning ingå i en ram för hållbar utveckling.

Andrews
Herr talman! Låt mig först och främst gratulera Imbeni till ett utmärkt betänkande, som han lagt ned väldigt mycket arbete på.
Jag vill hänvisa till frågan om avskrivning av tredje världens skulder. Vi måste vara mer aktiva när det gäller bevakningen av frågan om avskrivning av tredje världens skulder. Jubileumskampanjen 2000 hjälpte till med att rikta internationell uppmärksamhet på skuldfrågan. Kampanjen har varit mycket viktig när det gällt att nå framgångar rörande ytterligare lättnader, både på multilateral nivå och från större bilaterala kreditgivare. De fattiga länderna står inför ohållbara skuldbördor samtidigt som de drabbas av naturkatastrofer, svält och omfattande hiv/aidsepidemier. Skuldbetalningarna överstiger ofta sjukvårds- och utbildningsbudgetarna. Det kan väl inte finnas något viktigare än utbildning i utvecklingsländerna? Om folk kan skriva och räkna utgör de ett hot mot ledarna i de sämst styrda länderna. Världsbanken och Internationella valutafonden har tagit fram ett initiativ som officiell reaktion på de större multilaterala kreditinstitutionernas verksamhet och behovet av skuldavskrivningar. Vi känner alla till att kopplingen mellan skuldavskrivning och fattigdomsbekämpning måste stärkas avsevärt. Skuldavskrivningsprogram för länder i tredje världen måste ständigt tillämpas.
Inom Förenta nationernas gemensamma program om aids har man redan beräknat att 95 procent av alla hivsmittade bor i utvecklingsländer. Effekterna av den omfattande aids-epidemin innebär att framsteg och utveckling blir allt svårare att genomföra. Vi måste snabbt ta itu med detta problem.
Ugandas president har upprättat ett omfattande program för att ta itu med aidsepidemin i hans eget land. Detta är ett bra exempel som resten av de afrikanska länderna kan följa. Politiska ledare inom Europeiska unionen sammanträder i Nice i december för att diskutera reformeringen av EU:s strategiska program.
Jag vill återigen uppmana EU-ledarna att ta upp frågan om behovet av att kontrollera vapenexporten till länder i tredje världen. Det är svårt att tro att exporten av vapen till tredje världen från Europeiska unionen, där alla viktigare ekonomiska sektorer regleras och kontrolleras genom lagstiftning, till största delen verkar ske utan reglering. Detta är en barbarisk och hycklande inställning. EU:s ledare bör ha mod att konfrontera de största företagen inom försvarsindustrin. De skulle också få ett brett stöd från EU:s medborgare, som vill se ledarskap i denna fråga.

Dell'Alba
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Även jag vill förena mig med dem som tackar Imbeni och jag vill gratulera till ett utmärkt betänkande. Jag tror också, precis som han, att ECHO har varit och skulle kunna fortsätta att vara ett viktigt instrument när det gäller ingripanden i de humanitära kriser som uppkommer på vår planet, ingripanden som måste bli allt tydligare och i allt högre grad bli utmärkande för Europeiska unionens handlande. Detta var fallet - tillåt mig att påminna om det - under de år som gått, även när kommissionen hade en särskild kommissionär för ECHO. Jag tror därför att denna förnyade genomgång, där vi försöker förbättra bilden av ECHO, är riktig och nödvändig och att detta till största delen är syftet med Imbenis utmärkta betänkande, till vilket jag lagt fram två ändringsförslag av rent teknisk art, ändringsförslag som framför allt gäller ECHO:s synlighet. Vi måste, även genom att avsätta särskilda medel för detta ändamål, utöka och förstärka Europeiska unionens förmåga att framhäva det som görs av ECHO, som, vilket till exempel ingen vet, svarar för över 50 procent av flyktingkommissariatets budget.
Jag hoppas därför att kommissionen ägnar stor uppmärksamhet åt parlamentets förslag och att den tar all vederbörlig hänsyn till Imbenis betänkande i samband med den omstrukturering som måste ske, så att ECHO blir ändå nyttigare och effektivare i sina åtgärder till förmån för de områden och befolkningar som är mest missgynnade.

Fernández Martín
Var så säker kommissionär Patten att det handlar om ett betänkande som är av största vikt för parlamentet. I utskottet för utveckling har vi lagt mycket tid på biståndspolitiken och ni skall veta att ni i denna fråga, i allmänhet, alltid kommer att ha vårt stöd.
För det första bör jag här i dag tacka ECHO:s tjänstemän och personalen i de icke-statliga organisationerna som under ytterst prekära villkor, när allt går fel på en plats, är de första, de mest osjälviska och ofta de enda som ger det nödvändiga biståndet.
Jag bör påminna i dag att i Rwanda, i Kosovo, i Moçambique och i Centralamerika har våra samarbetspartners uppoffringar, ibland av själva livet, skrivit några av den Europeiska unionens vackraste sidor. Under den korta tid jag har för detta inlägg bör jag tillägga att jag håller med Imbenis betänkande och i synnerhet vill jag uppmärksamma följande frågor.
Det är som sagt nödvändigt att förtydliga det problem som kallas "gråzonen". Det är nödvändigt att förtydliga förfarandena och ibland den rättsliga grunden och vars och ens ansvar, för att göra ECHO:s förvaltning effektivare. Jag har redan nämnt problemet med personalen, samt insynen. Det är nödvändigt att förtydliga målen. Ni vet herr kommissionär att det i vissa fall, t.ex. på Kuba, genomförs program under biståndsflagg som inte är det, utan helt enkelt ett samarbetsstöd dolt av orsaker som ibland handlar om "ideologisk solidaritet" med Castro-regimen.
Det är nödvändigt inför framtiden att förbättra förvaltningen, att öka samarbetet med våra partner, förbättra de insatser som genomförs av medlemsstaterna och i slutänden ge Europeiska unionens biståndsarbete en ram i den globala strategin för våra samarbetspolitikområden.

Patten
. (EN) Herr talman! Låt mig från början säga att jag utan reservationer välkomnar Imbenis oerhört konstruktiva betänkande. Det är ett utmärkt arbete och både min kollega, kommissionär Nielson, och jag gläder oss över argumenten i det. Vi gläder oss över det breda välkomnande som getts till kommissionens meddelande med titeln "Utvärdering av och framtid för gemenskapens humanitära verksamheter". Många gratulationer till ledamoten.
Humanitärt bistånd - som en rad ledamöter har sagt - är en oerhört viktig del av Europeiska unionens identitet externt. Jag är den förste att erkänna att vi behöver göra mycket för att förbättra vårt resultat. Men det är också viktigt att vi uppmärksammar att vår hjälp gör väldigt mycket gott, dag efter dag, ofta under extremt svåra förhållanden, ofta under mycket svåra situationer över hela världen. Trots eventuella brister - och det är vårt ansvar att ställa detta till rätta - vill jag berömma alla involverade för vad de gjort, och håller på att göra, med hjälp av bistånd från Europeiska unionen och med hjälp av generöst stöd från Europeiska unionens skattebetalare. Vi är världens största biståndsgivare när det rör humanitärt bistånd, och det är viktigt att vi kommer ihåg det då och då.
Vi uppskattar verkligen parlamentets stöd till de reformer vi försöker få till stånd. Mycket av den strategi som ledamöterna uppmanar oss att genomföra överensstämmer, ligger mycket nära, den som vi i vilket fall velat genomföra. Jag måste betona att hur mycket vi alla än vill göra mer, måste vi koncentrera våra verksamheter, med tanke på våra mycket begränsade mänskliga resurser, på att genomföra det vi redan håller på med. I detta sammanhang har kommissionen beslutat att koncentrera ECHO:s interventioner på grundval av en definition av termen "humanitär", som enligt min bedömning är generös och flexibel, men inte oändligt elastisk. Vi anser att det skulle vara fel att överbelasta ECHO med ett ständigt växande antal uppgifter bara för att helt enkelt få administrativa lättnader.
Både kommissionär Nielson och jag vill hjälpa länder och folk som har det svårt. Men vi vill samtidigt se till att de sedan kan klara sig själva så snart som möjligt. Vi kommer att ta itu med detta genom länderstrategier som sammanför de olika typerna av bistånd, dvs. nödhjälp, utvecklingsbistånd osv., så snart som detta är möjligt. Detta anser jag vara den bästa typen av bistånd och det är det mest förnuftiga sättet att använda skattebetalarnas pengar på.
Låt mig tillägga att vi inte har för avsikt att göra ECHO till en operativ avdelning som levererar bistånd genom beredskapsplanering för fördelning ute på fältet. Detta är inte, och har aldrig varit, ECHO:s styrka. Ett sådant förhållningssätt skulle vara ineffektivt och det skulle minska de många fördelarna med ECHO:s partnerskapförhållningssätt som gör det möjligt för organisationen, som har nämnts, att snabbt få fram finansiering till dem som bäst behöver den. Partnerskapförhållningssättet gör det också möjligt för det civila samhället att engagera sig vid inledningen av biståndsoperationer, och värdet av detta har bevisats vid många tillfällen.
Vi kommer att fortsätta att välja partner på grundval av deras effektivitet och tillgänglighet för ifrågavarande uppgift och naturligtvis väga in deras olika komparativa fördelar och de roller de kan spela. De icke-statliga organisationerna är en oerhört viktig kanal, men Förenta nationerna och Röda korset är också högt värderade partner. Tack vare detta blandade förhållningssätt till partnerskap när detta är nödvändigt, kan vi skicka specifika budskap till olika politiska fora.
Imbeni nämnde den viktiga frågan rörande synlighet. Detta är viktigt. Vi vill att Europeiska unionens väljare och skattebetalare skall få veta vad som sker med deras pengar och i deras namn. Vi har planerat att genomföra en Eurobarometerundersökning i syfte att mäta den nuvarande graden av kännedom om ECHO i medlemsstaterna och på grundval av denna undersökning, som vi naturligtvis vill diskutera med ledamoten och andra, kan vi utveckla lämpliga sätt att höja det medvetande som ledamoten hänvisade till.
Det humanitära bistånd vi ger kommer att fortsätta styras av principerna om opartiskhet och icke-diskriminering som fastställts i vår förordning och accepterats av det humanitära samfundet världen runt. Det är en del av vår identitet externt som visar att Europeiska unionen kan agera på världsscenen med en enda röst, och att den kan åstadkomma något på plats. I egenskap av världens största källa för humanitära biståndsmedel, som jag sade tidigare, har Europeiska unionen ett ansvar att inte bara vara störst i fråga om kvantitet, utan i fråga om leverans. Detta är vårt klara och ambitiösa mål.
Jag vill bara avsluta med en betraktelse. Debatten om dessa frågor är inte alldeles ny för mig. För över tio år sedan var jag biståndsminister i det land jag bäst känner till, som vi lärt oss säga, och ansvarig för bl.a. det humanitära biståndet. Det som gjort mig mest nedslagen när det gäller den internationella scenen under årens lopp, är att vår förmåga i praktiken att snabbt kunna lämna humanitärt bistånd under de mest krävande omständigheter ökat betydligt mer än vår förmåga att förhindra att det över huvud taget behövs humanitärt bistånd. Detta väcker allvarliga politiska och miljömässiga frågor om företeelser som t.ex. humanitär intervention, som kommer att dominera mycket av den utrikespolitiska dagordningen under de kommande åren. Men under tiden måste vi se till att vårt humanitära bistånd blir mer effektivt. Ledamotens betänkande kommer att utgöra ett betydande bidrag i detta sammanhang.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Patten.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.30..
(Sammanträdet avslutades kl. 21.15.)

