Lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0231/96) af Schiedermeier for Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse om meddelelse fra Kommissionen om en europæisk strategi til fremme af lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer (KOM(95) 0273 - C4-0289/95).

Schiedermeier
Fru formand, kære kolleger, i Den Europæiske Union er mere end 18 mio mennesker fortsat registreret som arbejdsløse. Det virkelige antal af arbejdssøgende er sikkert væsentligt højere. Alle fagfolk er enige i den vurdering, at der ikke findes nogen patentopskrift på, men dog en række muligheder for at bekæmpe arbejdsløsheden. I hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse fra 1993 opstilles bl.a. det mål, at der i de europæiske nationaløkonomier skal åbnes nye muligheder for beskæftigelse navnlig i den tertiære sektor. I den forbindelse skal de behov, der hidtil ikke er blevet tilfredsstillet, kunne dækkes af arbejdsmarkedet. Kommissionen fik i 1994, altså et år senere, af Rådet på topmødet i Essen det hverv at udarbejde relevante foranstaltninger.
Meddelelsen fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om en europæisk strategi til fremme af lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer fra den 13. juni 1995 indeholder ud over en udmærket analyse også bemærkelsesværdige forslag, som så hurtigt som muligt skal gennemføres i alle EU's lande, dersom regeringerne mener det alvorligt med nedbringelsen af arbejdsløsheden. Kommissionen foreslår således, at følgende 17 sektorer benyttes til at fremme lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer: hjemmehjælp. børnepasning, lokal detailhandel og håndværk, hjælp til unge med problemer samt integrering af de unge, forbedring af boligforhold, sikkerhed, offentlig nærtransport, omlægning af offentlige anlæg i byerne, turisme, det audiovisuelle område, kulturarv, lokal kulturel udvikling, affaldsforvaltning, vandforsyning, beskyttelse og bevarelse af naturområder, bestemmelser om og kontrol med miljøforurening og tilknyttede anlæg, nye informations- og kommunikationsteknologier.
De positive erfaringer, der indtil nu er gjort inden for forskellige sektorer og i forskellige EU-lande, berettiger til det håb, at den lokale beskæftigelse kan udbygges med succes. Mine bestræbelser som ordfører har især været koncentreret om følgende områder: For det første må der ikke ske nogen indsnævring af Kommissionens bestræbelser, tværtimod skal alle muligheder for fuld udnyttelse og eventuel udvidelse af de 17 sektorer holdes åbne. For det andet skal de hindringer, der er, fjernes gennem juridiske fornyelser som f.eks. indførelse af retsreformer, som skal gøre det lettere at have flere aktiviteter, særlig inden for landbruget, eller ordninger for medhjælpende ægtefæller, og tilsvarende udvidelse af kompetencer hos de kompetente industri- og handelskamre; muligheder for reintegrering på arbejdsmarkedet, hvor det tillades at kombinere en lønnet aktivitet med modtagelse af arbejdsløshedsydelser; oprettelse af en ordning for partneriværksættere inden for almennyttige organisationer; tilpasning af arbejdslovgivning og lovgivning om social sikring til nye arbejdsformer og som følge af informations- og kommunikationsteknologierne. Forsøgene på at overdrage offentlige serviceydelser samt på uddelegeret ledelse skal anvendes i vid udstrækning.
For det tredje forudsætter de mindst bekostelige valgmuligheder, som de lokale beskæftigelsesinitiativer tilbyder, gode rammebetingelser og finansielle instrumenter, f.eks. service-checks, et betalingsmiddel, som er øremærket til visse tjenesteydelser og allerede anvendes med succes i Belgien og Frankrig; lokale fælles investeringsfonde inden for et by- eller landdistrikt, som etablerer forbindelsen mellem investorer og forslagsstillere; ændret behandling af driftsudgifter set i forhold til udgifter inden for offentligt regnskabsvæsen med henblik på at fremme investeringer i menneskelige ressourcer; bedre udbredelse af Den Europæiske Unions strukturpolitikker, bl.a. gennem en forenkling og rationalisering af programmerne. For det fjerde ingen krav om ekstra finansieringsinstrumenter i form af ekstra afgifter, da det ville betyde en risiko for, at nogle enkelte medlemslande blokerer sagen i Rådet. Derfor har jeg også stillet det eneste ændringsforslag, fordi jeg anser en finansiering via en eventuel kommende CO2 -energiafgift for på den ene side usikker, fordi den, hvis den er effektiv, i længden vil give bidrag til finansieringen, der år for år bliver mindre, og det på den anden side ville indebære en risiko ensidigt at bygge finansieringen af de lokale beskæftigelsesinitiativer på denne afgift. Strukturfondene og de allerede eksisterende støttemuligheder forekommer mig tilstrækkelige. På det punkt er jeg enig med Kommissionen, som jeg her gerne vil takke hjerteligt for det gode samarbejde.
Af hensyn til de arbejdsløse i Europa håber jeg på en hurtig og heldig indsats for den europæiske strategi til fremme af lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer og på, at mine forslag accepteres; de er udformet i samarbejde og enighed med alle grupper i Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse, og det siger jeg hjertelig tak for. Jeg ønsker en hurtig og heldig gennemførelse af initiativerne, som allerede nævnt, af hensyn til de arbejdsløse, den sociale fred og behovene hos de mennesker, der kan yde godt af de tilbudte tjenesteydelser.
Endvidere håber jeg på en konsekvent gennemførelse af de lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer, et vigtigt skridt til styrkelse af de lokale myndigheder, dvs. den praktiske gennemførelse af subsidiaritetsprincippet, som jeg i min egenskab af mangeårig kommunalpolitiker går varmt ind for.

Kestelijn-Sierens
Fru formand, kære kolleger, Økonomiudvalget mener enstemmigt, at denne rapport fra Kommissionen er et meget interessant dokument. Heri understreges det, at der findes et stort vækstpotentiel for beskæftigelse, frem for alt for den mindre kvalificerede arbejdskraft, og at markedsmekanismen alene ikke kan sørge for en løsning.
Økonomiudvalget lægger først og fremmest vægt på de hindringer, som står i vejen for udviklingen af nye tjenesteydelser. For det første fører myndighederne stadig i for høj grad en passiv beskæftigelsespolitik. For det andet er der noget galt med uddannelsen og skolingen af arbejdstagerne. For det tredje har nogle medlemsstater ingen lov- og retsrammer for initiativer og organisationer, som opstår af partnerskaber mellem den offentlige og den private sektor.
De vigtigste hindringer befinder sig imidlertid på det finansielle område. Visse tjenesteydelser er for dyre på grund af de store sociale byrder. Ved at gøre nogle tjenesteydelser skattefradragsberettigede ville man fjerne dem fra det sorte marked. Af en undersøgelse, som er foretaget ved et belgisk universitet, fremgår det, at 300.000 flamske familier anvender hushjælp. Dette svarer til omkring 70.000 fuldtidsarbejdspladser, som kunne oprettes officielt.
Kommissionen har regnet ud, at en beskæftigelsespolitik, der sigter mod opfyldelse af de nye behov, kan skabe 150.000 til 400.000 job om året i Unionen. Desuden er en sådan politik fem gange så effektiv som en forøgelse af beskæftigelsen i offentlige myndigheder og ti gange så effektiv som job, der er skabt gennem offentlige investeringer.
Det er ærgerligt, at denne debat er løsrevet fra de andre debatter om beskæftigelse. Ikke engang kommissionsformanden meddeler dette i sin beskæftigelsespagt. Ikke desto mindre har formanden, Delors, i sin hvidbog kaldt udnyttelsen af nye behov en af de mest egnede måder at skabe job på.
Det glæder os at kunne konstatere, at det irske rådsformandskab agter at lægge vægt på det bidrag, som de lokale beskæftigelsesinitiativer kan yde til løsningen af arbejdsløshedsproblemet i Unionen.
Yderligere stimulering af disse initiativer er nødvendig, og vi opfordrer kraftigt Kommissionen til at fortsat at spille en rolle som katalysator og drivkraft på dette område.

Schroedter
Fru formand, kære kolleger, med dette dokument får de lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer omsider anerkendelse i hele Europa for deres betydning som et væsentligt instrument til bekæmpelse af arbejdsløsheden. Dersom de hindringer, der gør, at de lever så kort, blev fjernet, og de blev støttet således, som det er beskrevet i strategipapiret og i Parlamentets betænkning, kunne antallet af arbejdsløse halveres frem til år 2000. I ca. 15 år har lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer i industriområder for nedadgående takket være effektivt management og innovative projekter hindret disse regioner i at dø.
Vi kræver nu, at medlemsstaterne ikke tøver længere med at gennemføre denne strategi og i deres flerårige programmer for beskæftigelse altid medtager et kapitel om lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer. 17 tjenesteydelsessektorer, hvor de lokale beskæftigelsesinitiativer indtil nu har spillet en rolle, må dog ikke føre til, at kvinder afskediges fra job, der kræver gode kvalifikationer, og skubbes over i dårligt betalte job. Derfor skal også disse sektorer i beskæftigelsesinitiativerne betales ordentligt, give mulighed for erhvervsuddannelse og gøre en selvstændig, ansvarsbevidst indsats til en selvfølge.
De 10 %, der hidtil er blevet anvendt til lokale beskæftigelsesinitiativer, er langtfra nok. Vi kræver en klar forhøjelse. Jeg kunne forestille mig et tal på 25-30 %. Opmærksomheden skal dog henledes på, at det samlede problem massearbejdsløshed ikke kan løses alene ved hjælp af disse lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer, selv om de er et vigtigt element. Det er en skuffelse, at der i dokumentet fra fru Wulf-Mathies, hr. Flynn, hr. Fischler og fru Bonino ikke er blevet plads til et væsentligt kapitel om lokale beskæftigelsesinitiativer, selv om det ville være vigtigt også nu midt i den løbende strukturfondsperiode at muliggøre en omdirigering i retning af øget beskæftigelse, hvilket netop kan ske gennem sådanne innovative projekter.
Vi opfordrer medlemsstaterne til meget hurtigt at fjerne de hindringer, de har lagt i vejen for disse lokale beskæftigelsesinitiativer. Det er juridiske og administrative hindringer, og det er navnlig sektortænkningen i forvaltningen! Vi opfordrer navnlig også Kommissionen til omsider at ændre sine politikker, som hindrer lokale beskæftigelsesinitiativer i at få succes og at den koncentrerende virkning og polarisering af de økonomiske kræfter på centrale steder takket være de transeuropæiske net, at denne form for politik omsider tages op til overvejelse!

Papakyriazis
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at komplimentere og takke ordføreren for den betænkning, vi behandler her, en betænkning, som det er lykkedes at sammenfatte synspunkter også fra andre udvalg med interesser i spørgsmålet, og hvis endelige form Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse, på hvis vegne jeg taler, er nået frem til via langvarige drøftelser og mange ændringsforslag.
Endvidere vil jeg gerne understrege med det samme, at denne meddelelse fra Kommissionen, dette arbejde, som skal drøftes og vurderes i dag, en meddelelse, som vi alle kender ganske godt, hr. Flynn, blot er toppen af isbjerget og resultatet af et meget omfattende analysearbejde, som har fundet sted, et arbejde, som ikke kun - eller ikke hovedsagelig - er resultatet af papirarbejde, men især bygger på fortegnelsen over alle de bestræbelser, der er gjort i alle hjørner af Europa.
Ingen tvivl om, at arbejdsløsheden er en stor trussel mod den sociale samhørighed og udvikling i Europa, og derfor prioriteres arbejdsløshedsbekæmpelsen, derfor bør arbejdsløshedsbekæmpelsen prioriteres absolut højst både socialt og politisk. Samtidig har udviklingen i hele samfundet fra det ene hjørne af Europa til det andet, en udvikling, som på det sidste er foregået i voldsomme ryk, klart ændret borgernes behov. Og mange af disse behov, alle borgeres daglige behov - og det gælder alle samfundsgrupper - opfyldes ikke med de konventionelle former for beskæftigelse, og her tror jeg, at det konkrete tiltag, dvs. fremme af lokale beskæftigelses- og udviklingsinitiativer, giver mulighed for at kombinere disse to store mål.
De 17 sektorer, der beskrives indgående, er naturligvis ikke stærkt afgrænsede sektorer, det er sektorer, der er indbyrdes forbundne, som påvirker hinanden, og som på en måde er repræsentative, idet det er sandsynligt, at der også vil blive skabt andre former for nye arbejdspladser. Det er klart, at de især henvender sig til ikkeprivilegerede arbejdstagere og også har størst værdi for mindre begunstigede områder. Jeg tror, at dette tiltag, med denne meddelelse, dette arbejde og med Europa-Parlamentets bidrag i dag, faktisk vil kunne vise sig at være nøglen til bekæmpelsen af arbejdsløshedsproblemet.
Det, der er brug for, er, at det analyse-arbejde, der her er gjort, omsættes i handling, udnyttes samfundsmæssigt, bliver gjort til hele Den Europæiske Unions fælleseje, en grundlæggende, fælles holdning. Der findes allerede flere muligheder i dag, eksisterende programmer som f.eks. LEADER og URBAN, der er Regionalfondens artikel 10, og der er nye muligheder - hvis jeg skal gå over i den anden grøft - såsom CO2 -afgiften, og til sidst vil jeg gerne sige, at vi virkelig ser dette som et konstruktivt tiltag, og derfor forventer vi, at det irske formandskab, som har givet udtryk for sin interesse, tager det næste skridt, navnlig i forbindelse med den konference om emnet, der skal finde sted i november.

Vaz da Silva
Fru formand, den kulturelle sektor har et stort jobskabende potentiale. Det er en kendsgerning, som længe er blevet understreget af fagfolk på området, men som først for nylig har opnået anerkendelse i officielle kommissionsdokumenter. Som eksempel kan nævnes fru Wulf-Mathies' indlæg på Ministerrådets møde om fysisk planlægning i Venedig og Kommissionens første rapport om den kulturelle dimension af andre fællesskabspolitikker.
Også regeringerne i nogle medlemsstater, navnlig i Frankrig, viser tegn på at have erkendt det beskæftigelsespotentiale, der ligger i udviklingen af lokale beskæftigelsesområder og mikrovirksomheder, og her indtager kulturen en privilegeret stilling. Jeg erindrer om nye serviceområder som vedligeholdelse og bevarelse af den lokale kulturarv, offentlige faciliteter i byerne, informationsteknologier, fritidsaktiviteter, aktiviteter for unge og ældre.
Disse områder er særlig velegnet til at integrere kvinder, ikke blot som potentielt beskæftigede, men også som aktører for nyskabende løsninger. Jeg skal ikke undlade at erindre om, at det var Portugal, der i 1991 udviste det største engagement i iværksættelsen af en europæisk strategi til fremme af lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer, som nu begynder at fremvise synlige resultater.
Hvorfor tillægger jeg kulturen så stor betydning for jobskabelsen? Prioriteten »beskæftigelse« har kun mening, hvis den forbindes med to koncepter, der er grundlæggende for Unionen, nemlig unionsborgerskab og social samhørighed. Kulturaktiviteter forbedrer livskvaliteten, øger befolkningens selvagtelse, skaber betingelser for at realisere det mål, der i sidste instans er det egentlige mål, nemlig borgernes lykke.
Endvidere er det nødvendigt at holde sig for øje, at der ikke kan være tale om at skabe beskæftigelse på bekostning af virksomhedernes konkurrenceevne eller ved at vende tilbage til offentlige mastodontforetagender, som det har været så svært at frigøre os fra. Man må undgå de utilsigtede virkninger af beskæftigelsesfremmende initiativer, og med henblik herpå er det nødvendigt at inddrage de lokale myndigheder og i videst mulig udstrækning at fremme partnerskaber mellem den offentlige og den private sektor.
Bestemmelserne i den nye artikel 10 i forordningen om Den Europæiske Regionaludviklingsfond om støtte til fornyende tværregionale aktioner på det sociokulturelle område er et eksempel, der hurtigst muligt skal udbredes. Det program, som Kommissionen nu forelægger, kan vise sig at være guld værd med henblik på at skabe arbejdspladser og inddrage borgerne heri. Vi må forstå at anerkende vigtigheden heraf og at bruge det på en intelligent måde.

Klaß
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, arbejdsløsheden er fortsat et centralt problem i Den Europæiske Union. De arbejdsløse - hr. Schiedermeier, ordføreren, gør opmærksom derpå - udgør for øjeblikket 10, 8 % af arbejdsstyrken. Der er således hårdt brug for en indsats.
Den foreliggende plan fra Kommissionen ser en vigtig og værdifuld hjælp til skabelse af arbejdspladser i lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer og regner med, at der i hele EU kan skabes op til 400 000 nye arbejdspladser om året. Det drejer sig om arbejdspladser i regionerne, arbejdspladser i landdistrikterne, som vi bliver nødt til at skabe, hvis vi på længere sigt ønsker at bevare og styrke landdistrikterne som steder, hvor man bor og arbejder.
Det Europæiske Folkepartis Gruppe går ind for Kommissionens forslag. I dokumentet udpeges 17 sektorer, inden for hvilke der kan skabes nye arbejdspladser. Jeg vil kort gå ind på blot nogle af dem, som forekommer mig særlig interessante. Detailhandelen i landdistrikterne skal fremmes yderligere. Navnlig for ældre mennesker, men også for den unge familie, der bor i landsbyen og hvor faderen kører på arbejde i familiens bil, er forsyningen med levnedsmidler og andre dagligvarer ofte et problem, fordi der ikke mere er forretninger i nærheden.
Strukturerne i landdistrikterne skal udbygges og fastholdes. Kun således kan også unge mennesker tilskyndes til at blive i regionen. Den offentlige persontransport skal udvides og der skal etableres et veludbygget vejnet. Derudover hilser jeg det velkomment, at arbejdet i husholdningerne skal anerkendes. En arbejdsplads i en husholdning er lige så værdifuld som en arbejdsplads i erhvervslivet. Derfor skal der her ske en tilpasning på det skatte- og forsikringsmæssige område. Disse arbejdspladser skal ud af den grå zone.
Som lokalt betalingsmiddel foreslår Kommissionen indførelse af en service-check efter fransk mønster. Med denne check kan privatpersoner købe bestemte tjenesteydelser for nogle timer eller dage. En privat husholdning udgør sjældent en hel arbejdsplads. Kvinder arbejder i flere husholdninger og er ikke forsikringspligtige i nogen af dem og kan hverken få pension eller social sikring. Med en service-check kan flere arbejdspladser slås sammen og blive til en forsikringspligtig arbejdsplads.
Stadige krav fra og ændringer i virksomhedernes økonomiske situation medfører, at de erhvervsaktive oftere må se sig om efter nye muligheder. Der er ikke mange erhvervsaktive, som i dag arbejder et helt liv i samme job hos samme arbejdsgiver. Kun med en alsidig grunduddannelse er det muligt at skifte profession. Derfor skal vi give de unge under uddannelse en bredt anlagt basisviden. Man kan i dag være erhvervsaktiv på flere måder. Jobsharing, flere aktiviteter samtidig og en kombination af selvstændigt arbejde og forsikringspligtigt arbejde skal være en mulighed. Det gælder således om her også at tilpasse de juridiske rammer. Vi skal sætte al vor kraft ind på at bekæmpe arbejdsløsheden i Europa.

Vieira
Fru formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, ud over at skulle fremme den økonomiske og sociale udvikling med henblik på at forbedre de europæiske borgeres livskvalitet, står Den Europæiske Unions medlemsstater over for den presserende opgave at skulle iværksætte praktiske og effektive foranstaltninger til bekæmpelse af arbejdsløsheden, denne svøbe, som ubønhørligt banker på dørene til det europæiske hus, en situation, som kan risikere at blive yderligere forværret i fremtiden.
Blandt sådanne foranstaltninger skal særlig fremhæves lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer, som Kommissionen har til hensigt at fremme, og som vises stor interesse i Schiedermeier-betænkningen.
Der kan ikke herske den mindste tvivl om, at disse lokale initiativer er af stor betydning for jobskabelsen, og at det vil fremme beskæftigelsen, hvis antallet af små og mellemstore virksomheder, herunder meget små virksomheder, øges i alle medlemsstater og regioner.
Gruppen Union for Europa kan helt og fuldt tilslutte sig Kommissionens meddelelse om en europæisk strategi til fremme af lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer og hr. Schiedermeiers gennemarbejdede betænkning, som uddyber og forbedrer Kommissionens tekst.
Kommissionen har med sin studie om disse initiativers funktionsmåde, forslag om etablering af incitamenter til udvikling heraf i medlemsstaterne og lokalisering af de mest egnede områder, især i servicesektoren, hvor de nye beskæftigelsesmuligheder bedst kan realiseres, givet et vigtigt bidrag til identificeringen af det lokale jobskabelsespotentiale.
På linje hermed peges der i den foreliggende betænkning på nødvendigheden af en større indsats fra Kommissionens side, såvel med hensyn til koordinering af aktioner og udbredelse og udveksling af erfaringer som i rollen som drivkraft i forbindelse med stimulering af nye beskæftigelsesinitiativer, f.eks. økonomisk støtte til oprettelse af små og mellemstore lokale virksomheder, disses udstyr, infrastruktur og udvikling og uddannelse af de menneskelige ressourcer.
Den økonomiske støtte må nødvendigvis øges, ligesom der må gøres en indsats for at fjerne hindringer af administrativ og anden karakter, som blokerer for eller vanskeliggør udviklingen af lokale initiativer. På grundlag af kendskab til de største hindringer for at etablere en lille lokal virksomhed, navnlig finansieringen af udgifterne hertil, må der anlægges en global strategi, hvor der tages hensyn til disse aspekter, således at de ikke blokerer for virkeliggørelsen af målet, som primært er at bekæmpe arbejdsløsheden.
Til sidst skal det nævnes, at der ved en mere opmærksom læsning af betænkningen viser sig nogle mindre positive aspekter, som uden at anfægte sigtet og det endelige mål, gør den mindre perfekt og mere diskutabel. Det gælder punkt 10, hvori Rådet opfordres til at træffe afgørelse om forslaget om en CO 2 -energiafgift på fællesskabsplan; en sådan afgift bør aldrig indføres på fællesskabsplan alene, da man herved risikerer at forværre situationen for den europæiske økonomi, navnlig i industrisektoren, som i forvejen har problemer med konkurrencedygtigheden.

Boogerd-Quaak
Fru formand, kære kolleger, hr. kommissær, foran os ligger en interessant meddelelse fra Kommissionen, som der i Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse er arbejdet temmelig kreativt med, og som også hr. Schiedermeier har arbejdet hårdt på for at få en god betænkning ud af det. Jeg tror, at denne betænkning fortjener at blive ført ud i livet. Men netop der findes også flaskehalsen efter min opfattelse. Hvad vi har brug for til gennemførelsen af denne betænkning, er medlemsstaternes og regionernes medvirken. Efter min opfattelse vil regionerne, de lokale og de regionale myndigheder, reagere positivt herpå, men der vil være en flaskehals i de nationale medlemsstater, fordi de alligevel ikke er så ivrig efter at medvirke til europæisk politik i sager, som de også for en del anser for at være subsidiære. Det vil således koste en masse overtalelsesevne at overbevise de nationale medlemsstater også i finansiel henseende.
Når vi ser på budgettet, så må vi konstatere, at netop de budgetposter, som kunne bruges hertil, er medlemsstaterne ved at nedskære temmelig meget. Jeg vil derfor bede kommissæren om at gøre sig ekstra bestræbelser på dette område.
Desuden vil jeg tage nogle punkter op, som ligger mig på hjerte. Jeg har ligeledes på min gruppes vegne ikke så negativ en holdning til en CO2 -afgift over hele Europa. Jeg tror, at man, hvis man indfører den slags afgiftsforanstaltninger, netop skal gøre det over hele Europa, og så har man også en vis finansieringskilde.
Hvad det øvrige angår, vil jeg gøre Dem opmærksom på forsikringsselskabernes rolle. I mit land forekommer det, at forsikringsselskaber indgår kontrakter med servicevirksomheder, og at de udgør en del af forsikringerne. Jeg tror, at dette også er ting, som vi griber an på en stimulerende måde, f.eks. i modelprojekter. I mit land har økonomiministeren regnet ud, at beskæftigelsen i vort land for en tredjedels vedkommende kommer fra nystartede virksomheder og en tredjedel fra eksisterende virksomheders kreativitet. Jeg vil gerne opfordre navnlig Kommissionen til at give både erhvervsmæssige og almennyttige virksomheder, men det skal være i den private sektor, ekstra muligheder her.
Endelig, fru formand, tror jeg, at vi også må se meget grundigt på Kommissionens landbrugspolitik. Der står udmærkede ting i rapporterne om beskyttelse af naturområder, og jeg tror, at vi må arbejde hen imod forskydning af landbrugsbudgetterne over på vedligeholdelse af naturområder. Det er i princippet muligt, men så skal vi bruge de midler, som Europa allerede selv har, kreativt.

Stenius-Kaukonen
Fru formand, en gradvis afskaffelse af den massearbejdsløshed, der hersker i EU-landene, kræver særdeles mange og forskelligartede foranstaltninger. I betænkningen understreges det helt korrekt, at grundlaget for de lokale beskæftigelsesinitiativer, nemlig partnerskab, deltagelse og egen planlægning, har stor betydning i bekæmpelsen af arbejdsløsheden, og at det bør styrkes. Det er vigtigt at fremme nye begreber såsom beskæftigelsesaftaler mellem de forskellige partnere på lokalt plan. Jeg vil med få ord beskrive min egen hjembys bestræbelser på at løse problemerne, fordi problemerne her ligner dem, man støder på i mange andre byer. I Tampere iværksatte man sidste år et beskæftigelsesprojekt, der bl.a. bestod af en hensigtserklæring om beskæftigelsespleje. Tampere by, arbejdsformidlingen og det regionale arbejdsmarkedsråd har undertegnet aftalen. Målet på kort sigt er, at virksomheder, erhvervsorganisationer, frivillige organisationer og arbejdsløse tilslutter sig aftalen. Der er især taget hensyn til langtidsledige og unge. For at bekæmpe udstødelse vil man tilbyde permanent eller midlertidigt arbejde, erhvervsuddannelse og/eller lærepladser, jobtræning og målrettede uddannelser. Til trods for den høje arbejdsløshed på 23, 6 % hører Tampere til de såkaldte hvide områder i Den Europæiske Union. Dette har medført, at det finske arbejds-, handels- og industriministerium har begrænsede muligheder for at tildele økonomisk støtte til det førnævnte projekt. Også samfundets hierarkiske opbygning og sektorspecialiseringen i den offentlige forvaltning har vanskeliggjort udviklingen af lokale beskæftigelsesinitiativer. Partnerskab forudsætter især et samarbejde, der er horisontalt og går på tværs af sektoropdelingen. Ligesom i betænkningen mener jeg, at det er vigtigt, at den juridiske og administrative praksis i medlemsstaterne udvikles således, at der fra denne side kan ydes støtte til partnerskab på lokalt plan. Kommissionens nye foranstaltninger til støtte af de lokale beskæftigelsesinitiativer er velkomne, og jeg håber, at alle byer snart vil få gavn af dem.

Wolf
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, hr. Schiedermeier har her givet et fremragende eksempel på et sagligt arbejde på tværs af partierne, således som vi har kunnet se under forhandlingen, fra Portugal til Finland, og det er så meget desto mere bemærkelsesværdigt, som en række medlemsstater - det har fru Boogerd-Quaak allerede gjort opmærksom på, og jeg tænker her naturligvis først og fremmest på Tyskland - i subsidiaritetens navn prøver på at blokere Kommissionens initiativer på dette område.
Jeg er enig i fru Schroedters bemærkning. Jeg vil blot henlede opmærksomheden på, at det nært beslægtede emne socioøkonomi i en anden valgperiode her er blevet trukket frem af Aline Archambaud. Jeg vil gerne fremsætte nogle nødvendige bemærkninger, som går ud over denne betænknings emneområde.
For det første: Vi skal passe på, at de lokale beskæftigelsesinitiativer ikke falder i dualiseringsfælden, normale arbejdsvilkår, mulighed for reintegration på arbejdsmarkedet, kvalificering. For det andet: Vi skal integrere dem i videregående målsætninger, der skal følges op sideløbende. Halvering af arbejdsløsheden frem til år 2000, decentralisering og lokal regional udvikling af økonomi, kultur og samfund, således som de portugisiske kolleger bemærkede, den økosociale omlægning, femininiseringen, dvs. en afbalanceret ny opdeling af lønnet og ulønnet arbejde og netop ikke indførelse af en ny klasse af tjenestefolk fra husassistenter til opsynsmænd på P-pladser.
Som helhed drejer det sig om at yde et vigtigt bidrag til en fornyelse af status som lønarbejder, så det bliver status som arbejdsborger, og der er tale om et kvantitativt betydeligt bidrag. Alene i Forbundsrepublikken - det kan man regne ud - skal der med 8 mio ramt af arbejdsløshed inden for denne sektor skabes ca. 1 mio nye arbejdspladser, meningsfyldte, fremtidsorienterede arbejdspladser, som virkelig forøger samfundets rigdom. I den henseende er gennemførelsen af Kommissionens initiativ et påtrængende krav, som vi skal rejse i fællesskab.

Van Lancker
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne først og fremmest give hr. Schiedermeier en kompliment for hans betænkning og i øvrigt takke ham for det meget kollegiale samarbejde inden for rammerne af denne betænkning. Jeg deler for øvrigt hans opfattelse med hensyn til Kommissionens meddelelse om lokale beskæftigelsesinitiativer, som efter vor opfattelse også indtil nu i alt for høj grad har været en underudviklet og endda undervurderet del af en europæisk beskæftigelsesstrategi. For mine kolleger har allerede nævnt det, det fremgår for øvrigt af alle undersøgelser, lokale initiativers jobskabende karakter er langt større og har en lavere kostpris end den storstilede infrastrukturpolitik, som vi for øvrigt forsøger at forsvare, for Den Socialistiske Gruppe synes ikke, at lokale initiativer skal skitseres som alternativ til transeuropæiske net, selv om vi somme tider har indvendinger imod den grå betonfarve, som mange forslag har, men som en nødvendig supplering af disse transeuropæiske net, hvis chancer for at blive realiseret efter vor opfattelse forhåbentlig er noget større end de transeuropæiske nets lidelseshistorie viser.
Det må være tydeligt, at hvis vi vil give denne sektor udviklingsmuligheder, må der på europæisk plan ikke blot gives støtterammer, men også finansielle stimulanser. Det fremgår for øvrigt af en hel pakke af initiativer og erfaringer fra forskellige medlemsstater. Således er man f.eks. i Belgien for nogen tid siden startet med et initiativ, som man har kaldt lokale arbejdsanvisningskontorer, hvor arbejdsløse får lov at have job samtidig med, at de hæver arbejdsløshedsunderstøttelse, og hvor der således anvendes et checksystem. Systemet har klart sine fordele, men samtidig er der også allerede opstået en række risici ved denne løsning. Først og fremmest, hvis man vil udbygge disse lokale beskæftigelsesinitiativer til en lovende sektor med beskæftigelsesmuligheder for kvinder, som for øvrigt i vid udstrækning benytter dem, langtidsledige og unge arbejdsløse, så er det vigtigt, at vi ikke overlader disse til deres egen skæbne i hamburgerjob med dårlige arbejdsvilkår og til bistandshjælp.
For det andet ville det være overordentlig ærgerligt at begrænse denne lovende sektor til småjob, til marginale job. De sytten områder, som Kommissionen har angivet, giver et udviklingspotentiale for mange sociale økonomiprojekter og selvstændige virksomheder, som faktisk helt eller delvist kan være rentable, og hvor man udmærket kan anvende en købedygtig efterspørgsel, som stadig findes i samfundet.
Jeg håber, hr. kommissær, at det ikke bliver ved en meddelelse. Her må der komme et europæisk handlingsprogram, et sammenhængende program, et globalt program og med europæiske instrumenter. De ved udmærket, at Den Europæiske Union her skal spille en rolle. Den har for øvrigt allerede gjort dette ved eksperimenter gennem Den Europæiske Socialfond, frem for alt også gennem URBAN. Jeg deler mine kollegers mening om, at vi skal gøre alt for, at der inden for budgettets rammer absolut ikke tillades nogen nedskæring med hensyn til Den Europæiske Socialfond eller andre strukturfonde, men tværtimod skal bruge tanken om en intensivering af disse fonde også inden for rammerne af disse initiativer.
Jeg vil gerne lige sige: Det må ikke blive ved dette. Hvorfor ikke tænke på kreative kombinationer med store investeringsarbejder, et højhastighedstog er efter min opfattelse meningsløst, hr. kommissær, hvis dette ikke nøje tilsluttes et stort net af offentlig transport. Jeg beder således Kommissionen om at forelægge Rådet et forslag om at udvide Den Europæiske Investeringsfonds opgave til også at omfatte bymæssige initiativer og ikke blot transeuropæiske net. Jeg deler for øvrigt fru Boogerd-Quaaks mening, nemlig at CO2 -energiafgiften kunne yde et meget betydeligt bidrag til udviklingen af denne sektor.
Konklusion, fru formand, jeg vil over for Kommissionen udtrykke min glæde over dens initiativ, men jeg håber, at den nu også vil bruge sin kreativitet til et konkret handlingsprogram.

Thomas Mann
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, hvor mange arbejdsløse er der i Europa? 18 mio, 20 mio? Striden om statistikkerne giver ingen nye arbejdspladser. Klagesangene om struktursvaghederne og tidligere tiders fejl er bare jamren. Bebrejdelser - på den ene side dårligt management og terapi i form af afskedigelser, på den anden side manglende fleksibilitet og kvalifikationer - disse gensidige beskyldninger fylder overskrifterne, men ikke folks maver.
Vi bliver helt klart nødt til at blive konkrete og opnå ændringer lokalt. Lokale beskæftigelsesinitiativer giver mulighed for bedre leve- og arbejdsvilkår. Local work for local people using local resources betyder først og fremmest tjenesteydelser. F.eks. miljøsektoren, fra affaldsforvaltning til bevarelse af naturområder; boligområdet, fra sikkerhed til nyt liv i byerne; hverdagen, fra sundhedstjeneste til børnepasning; fritidsområdet, fra turisme til kulturelle initiativer.
De muligheder, der findes lokalt, men for sjældent benyttes eller omsættes, skal udnyttes. Den lokale nærhed muliggør et nøje kendskab til specifikke data, udbud og behov. Målgrupperne er overskuelige, fra kvinder over unge med problemer til ældre arbejdstagere, som det er vanskeligt at skaffe arbejde til, og andre ugunstigt stillede arbejdstagere. Også rammebetingelserne er overskuelige. Private udbydere og offentlige organisationer skal høre op med ustandselig at blokere for hinanden. De skal samarbejde, rette sig ind efter hinanden og udvikle mod til kreativitet og nye veje. Lad os ikke gøre os nogen illusioner, hindringerne er stadig store.
Ordføreren, hr. Schiedermeier, der fik enstemmig støtte i Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse, har redegjort for, hvad det er, der mangler: statslige kontorers samarbejdsevne, offentlige midler til finansiering af opgaver og startkapital samt de mulige deltageres kvalifikationer. Vi har brug for en sammenhængende aktionsramme, dertil finansielle tilskyndelser til udviklinger, fjernelse af forvaltningstekniske og juridiske hindringer og en skræddersyet rådgivning. Det er på tide, at samspillet mellem Fællesskabets konkrete foranstaltninger og medlemsstaternes, fremme af små og mellemstore virksomheder, en mere effektiv udnyttelse af strukturfondene og den konsekvente gennemførelse af uddannelsesprogrammerne fra LEONARDO til LIFE LONG LEARNING udvides med et vigtigt felt, nemlig de lokale beskæftigelsesinitiativer.

Mendonça
Fru formand, mine damer og herrer, den foreliggende betænkning om meddelelse fra Kommissionen om en europæisk strategi til fremme af lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer fortjener vores fulde tilslutning. Den er tillige inspirerende for dem, der arbejder med regional- og lokaludvikling i de enkelte medlemsstater. At tillægge det regionale og lokale plan en nøglerolle i den socioøkonomiske struktur kan vise sig at være en af de mest menneskelige og stimulerende løsninger på det alvorlige arbejdsløshedsproblem.
At inddrage de direkte berørte personer i identificeringen og udviklingen af beskæftigelsesmuligheder på lokalt plan og satse på det jobskabende potentiale, der findes inden for nogle store områder, såsom nærhedsservice, fritid og kultur, miljø og bolig og på mange andre områder, der kan opfylde nye behov hos de europæiske borgerne, kan være en afgørende faktor i bekæmpelsen af arbejdsløshedsproblemet i Europa.
Det er vigtigt at understrege kravet om, at Kommissionen træffer foranstaltninger til at tilvejebringe gunstige rammebetingelser for iværksættelsen af lokale beskæftigelsesinitiativer samt finansieringsinstrumenter til fremme af lokale udviklingsinitiativer og etablering af lokale virksomheder.
Kommissionen bør fremme erfaringsudvekslingen mellem de medlemsstater, som har vist interesse for lokale beskæftigelsesinitiativer og allerede har iværksat sådanne initiativer, men den skal navnlig spille en rolle som drivkraft i forbindelse med stimulering af alle troværdige og effektive initiativer, som må formodes at kunne bidrage til at bekæmpe arbejdsløshedens svøbe.

González Álvarez
Fru formand, hr. kommissær, ifølge hr. Schiedermeiers betænkning, de forskellige udvalgs udtalelser og Kommissionens studier kan der lokaliseres mindst 17 nye beskæftigelsesområder. De findes hovedsagelig inden for det sociale område, kultur- og miljøområdet. Personligt er jeg som medlem af Miljøudvalget stærkt interesseret i miljøområdet. Der er yderst interessante muligheder inden for vandforsyning, affaldsbehandling og beskyttelse af naturområder. Ordførerne konstaterer imidlertid, at der findes en række hindringer af juridisk, skattemæssig og uddannelsesmæssig art. Arbejdstagerne har nemlig brug for uddannelse, da de for størstedelens vedkommende er blevet arbejdsløse som følge af industrielle omstillinger.
Efter vores mening skal ressourceforvaltning og udvikling af traditionelt håndværk og kunsthåndværk også inddrages i overvejelserne. På dette sted finder jeg det imidlertid nødvendigt at understrege et bestemt aspekt i udtalelsen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder. Fru Marinucci gør opmærksom på, at der er et modsætningsforhold mellem øget konkurrenceevne og jobskabelse. Europa kan ikke konkurrere med de ekstremt lave lønninger og de elendige arbejdsvilkår i den tredje verden. Denne modsætning er der endnu ikke fundet en løsning på.
Jeg vil desuden påtale udbredelsen af atypiske ansættelsesforhold. Jeg lever i et land, hvor 34 % af arbejdet er af atypisk karakter og hovedsagelig varetages af kvinder. Det er ikke nok at skabe beskæftigelse. Der må skabes beskæftigelse, som sikrer en vis tryghed i ansættelsen. Udsigten til, at det offentlige ophører med at finansiere en stor del af de sociale ydelser, er foruroligende. Vi er bekymrede over udsigten til, at aktiviteter i den offentlige sektor overtages af det private initiativ, for så vidt som der findes spredte, fattige småbebyggelser, hvor det private initiativ ikke vil kunne hente noget udbytte.
Til sidst vil jeg sige, hr. kommissær, at det er nødvendigt at overvinde de eksisterende hindringer og skabe harmoni mellem modsatrettede mål for således at kunne komme videre med udviklingen af de yderst vigtige lokale beskæftigelsesinitiativer.

Nußbaumer
Fru formand, kære kolleger, at skabe arbejdspladser bliver noget af det vigtigste i den kommende tid. Hr. Schiedermeiers omfattende betænkning giver også klart udtryk herfor, og jeg kan også følge ham i hans overvejelser på mange områder. Dog mener jeg ikke, at nogen af de 17 tjenesteydelsessektorer vil skabe vedvarende arbejdspladser, hvis der ikke først etableres arbejdspladser, der medfører værditilvækst. Til det formål skal folk og virksomheder, der er åbne over for innovationer, motiveres og støttes med rammebetingelser, som udløser en iværksætteroffensiv.
Det er forudsætningen for at skabe arbejdspladser i den tertiære sektor, for uden virksomheder vil navnlig informations- og kommunikationsteknologier overhovedet ikke blive anvendt, eller turismen vil ikke kunne udvikle sig yderligere, fordi der mangler betalingsdygtige turister. Når der om beskæftigelsesinitiativer allerede er lavet 14 undersøgelser og en 15. bestilt, har bureaukratiet i Bruxelles ikke fattet, hvorledes værditilvækstkæden fungerer og ret beset soldet sine støttepenge op.
Derfor gør jeg opmærksom på, at først og fremmest det regionale og lokale beskæftigelsesinitiativ skal støttes. Det betyder, at de nationalstatslige rammebetingelser skal indrettes efter, at virksomheder kan udvikle sig i lokalområdet, virksomheder, som også internationalt kan være konkurrencedygtige med innovative produkter, virksomheder, som ikke ustandselig hindres i deres aktivitet af overregulering. Men det vil kun lykkes, hvis den opfattelse slår igennem i nationalstaterne, at en indsats må kunne betale sig og støttepolitik ikke opfattes således, at man omfordeler kapital, men at man indser, at succes og konkurrenceevne kan forbedres, når man øger de stærke sider i regionerne og fremmer lokal kreativitet.
Kun under sådanne forudsætninger vil man på længere sigt være i stand til at skabe arbejdspladser!

Howitt
Fru formand, boligkooperativer, beskæftigelsesprojekter for kvinder, nye medier og kulturindustrier, miljøgenskabelsesprojekter osv. er noget, mange af os kender fra vort lokalområde. De er selve hjertet i strategien for den økonomiske udvikling i lokalområderne, og de uværksættes ofte, når den traditionelle massebeskæftigelse i et område går tilbage, hvorved der kan udvikles nye serviceydelser og tilbydes håb om arbejde til dem, der ikke har været heldige på arbejdsmarkedet. De bør også være det centrale i Europas forsøg på at støtte nye beskæftigelsesformer, bekæmpe diskrimination og skabe mulighed for at indføre økonomiske ændringer, der kan opfylde behovene og samtidig er rimelige over for dem, der har arbejde.
I denne forhandling har der været en masse snak om juridiske og administrative hindringer for lokal beskæftigelse i medlemsstaterne. Men hvad gør Europa for dem, der søger om hjælp på lokalt plan? Kun en lille del af strukturansøgningerne sigter mod nyskabende projekter. Der findes et regelmæssigt udkommende nyhedsbrev og en metodologi, som medlemsstaterne kan bruge, hvis de ønsker det. Det er ikke i sig selv dårligt, men sagen er, at under de alt for lange, alt for komplicerede og alt for bureaukratiske processer, der fører frem til aftaler om strukturfondprogrammer, står lokale beskæftigelsesprojekter oftest bagerst i rækken.
Det forhold, at de er nye og anderledes, betyder, at de alt for ofte ikke har lokale kontakter, kendskab til arbejdsgange og især den tid, det tager at sætte sig ind i Europas bestemmelser for adgang til støtte. I min egenskab af Parlamentets ordfører for finansiering under artikel 10, nyskabende projekter, ved jeg, at der i lokalsamfundene og regionerne er stor efterspørgsel efter europæiske midler til at gennemføre deres initiativer. Det ønsker jeg ikke at se begrænset til et par demonstrationsprojekter. Jeg ønsker, at den lokale økonomiske udvikling skal stå øverst, når de europæiske programmer planlægges, forvaltes og gennemføres. Så vil de 150.000 til 180.000 job årligt, som Kommissionen påregner - de ambitiøse planer, der fremgår af Delors' hvidbog - være meget tættere ved at blive virkelighed.

Rönnholm
Fru formand, den drøftelse, der her har været om betænkningen, har været opmuntrende. Da vi i mit hjemland slås med en rekordhøj arbejdsløshed, undersøger vi med interesse alle ideer, som kan øge beskæftigelsen. Vi ved alle, at det er nødvendigt, men ikke nok med økonomisk vækst. Derfor er der brug for alle tænkelige initiativer. Hos os har vi ikke lange traditioner for små erhvervsdrivende og udbud af private serviceydelser. Hos os udbyder kommunen mange af de tjenester inden for omsorg og andre ikke-rentable servicefag, som nævnes i betænkningen. De har en særdeles positiv indvirkning på beskæftigelsen, og udviklingen af dem harmonerer med betænkningens ideer. Privatisering skaber ikke nye arbejdspladser, tværtimod. Men det er da rigtigt, at der er brug for private erhvervsmæssige tjenester som et supplement til de offentlige tjenester. Vi er naturligvis interesserede i andres erfaringer, og vi håber også, at vi kan blive bedre til at udveksle viden, og at vi fra andre områder i Unionen kan få gode råd og ideer til, hvordan vi kan øge beskæftigelsen. I forsøget på at finde frem til disse særlige initiativer har man mange gange peget på samarbejde mellem de forskellige parter, og noget sådant bør også gennemføres på lokalt plan, f.eks. i form af den berømte trepartsmodel. Den offentlige myndighed kunne være kommunen, mens erhvervsdrivende, arbejdsgivere og virksomheder kunne udgøre den anden part og fagbevægelsen den tredje part. Disse tre parter kan på lokalt plan gå i gang med at løse det store beskæftigelsesproblem. En del af midlerne til arbejdsløshedsunderstøttelse bør bruges til dette formål. Med disse penge vil der kunne udrettes mere. Fagbevægelsen vil sikkert med interesse tage imod dette og vil begynde at gøre noget for de arbejdsløse. Vi vil få mulighed for at udføre dette arbejde tæt på de arbejdsløse. Hvis Unionen også støtter sådanne foranstaltninger, kan det blive en effektiv og nyttig model, der udgår fra Unionen og ender på det lokale plan.

Marinucci
Fru formand, jeg vil gentage det, jeg anførte i udtalelsen. Der er to aspekter, der bekymrer mig i forbindelse med Kommissionens meddelelse, som jeg i øvrigt har værdsat, fordi den bygger på en glimrende studie, et glimrende forskningsarbejde og på særdeles interessante kulturelle betragtninger.
Det første aspekt knytter sig på en vis måde til debatten i går her i forsamlingen vedrørende de offentlige tjenester; Kommissionen har taget en række initiativer, der vil medføre en svækkelse af de offentlige tjenester, som imidlertid er et karakteristisk træk ved den europæiske samfundsmodel, som vi til stadighed erklærer at ville forsvare. Når man desuden fremsætter forslag til skabelse af job, der ikke er komplementære job, men erstatningsjob for ydelser, der i øjeblikket erlægges af de offentlige tjenester, synes det klart, at de finansielle ressourcer, som vil blive fordelt gennem forskellige kanaler, heller ikke vil være i stand til at skabe egentlige ekstrajob. På den ene side altså tab af job, indhug i tjenesteydelserne over for befolkningen og angreb på den europæiske samfundsmodel, og på den anden side heller ingen ekstrajob og sandsynligvis heller ikke nok erstatningsjob.
Det andet aspekt, som bekymrer mig, er, at dette dokument - der er meget interessant, og som Kommissionen under alle omstændigheder burde omforme til en slags guide, samtidig med at dokumentets struktur blev forbedret - stort set forbigår »kvindespørgsmålet«. Vi har allerede beklaget os - og også i går her i forsamlingen - over, at der - bortset fra smukke ord - kun er gjort meget lidt for at forbedre kvinders beskæftigelsessituation inden for rammerne af strukturfonden og inden for rammerne af URBAN II; der er således blevet udarbejdet programmer, men disse bliver ikke ført ud i livet. Man har endog opgivet et program, der gik under betegnelsen ILO, vedrørende lokale beskæftigelsesaktiviteter for kvinder. I dette tilfælde og med dette dokument tages der ikke tilstrækkeligt hensyn til kvinderne, selv om det er kvinder, der netop er den største målgruppe for disse tjenesteydelser; ikke kun, men også de kvinder, der normalt erlægger disse ydelser, fordi de besidder evner, de kan anvende til gavn for samfundet.
På denne baggrund mener jeg, at vi bør overveje situationen og undersøge, om vi skal følge dette spor eller måske forbedre Kommissionens tekst.

Flynn
Fru formand, jeg vil gerne med det samme takke hr. Schiedermeier, forfatteren til denne betænkning, for hans fortrinlige arbejde og også medlemmerne af udvalget, der har bidraget til processen. Vi har her i formiddag haft en forhandling på et meget højt niveau, og det er meget opmuntrende for mig og Kommissionen at få så stærk støtte fra Parlamentet til vort forslag til en europæisk strategi for lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer. Jeg er meget imponeret over bidragenes kvalitet i denne sag her til formiddag.
Som opfølgning på Kommissionens hvidbog om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse fra 1993 definerede Rådet på sin samling i Essen et handlingsprogram og en struktureret tilgang til bekæmpelse af arbejdsløsheden. Denne strategi er nu blevet finpudset på flere europæiske topmøder, bl.a. i Cannes og sidst i Firenze i juni. Fremme af lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer er en vigtig del af disse integrerede rammer, og det er netop, hvad fru Lancker sagde her til formiddag, nemlig at vi havde brug for sådanne integrerede rammer.
Set fra vor side er disse lokale initiativer naturligvis vigtige af mange forskellige grunde. De skaber jobmuligheder for borgerne, også langtidsledige, unge og arbejdsløse kvinder. Jeg kan forsikre fru Marinucci om, at kvinder, for så vidt angår disse lokale beskæftigelsesinitiativer, er af allerstørste vigtighed for os.
Jeg vil gerne minde Dem om, at den udarbejdede økonomiske analyse støtter det synspunkt, at lokale initiativer kan, hvis der ydes tilstrækkelig støtte til dem, muligvis skabe 140.000 job, hvilket kan føre til i alt 400.000 nye job årligt i Europa. Fru Klaß sagde noget meget vigtigt, nemlig at ud af de 17 potentielle områder, der er blevet defineret, er plejesektoren, især i forbindelse med udvikling i landbruget, et meget vigtigt aspekt. Disse initiativer opfylder også de nye behov i vore samfund, fordi der skabes nye former for job inden for de ydelser, vi bruger i dagligdagen: serviceydelser, som forbedrer livskvaliteten i kultur- og fritidssektoren, men også i miljøsektoren. Det blev sagt meget klart af fru Schroedter og fru Kestelijn-Sierens, der talte om de potentielle muligheder, der ligger i disse områder, og også om behovet for at gøre noget på alle områderne - samtidig.
Disse initiativer er også ofte en del af en lokal proces, der omfatter offentlige og private partnerskaber med forskellige aktører i samfundet såsom det lokale erhvervsliv, arbejdsmarkedets parter, frivillige organisationer og det, vi kalder igangsættere i samfundsøkonomien.
Men dette nye, vigtige jobskabelsespotentiale står over for nogle vanskeligheder. Der er hindringer, som skal fjernes, og de er regelmæssigt blevet nævnt her i formiddag. Jeg vil gerne nævne nogle af dem.
For det første de økonomiske hindringer. Der er meget ofte alt for store direkte og indirekte lønomkostninger; problemet med at få adgang til kapital og lån; de fattigste husholdningers dårlige købekraft og den uinteressante forrentning af flere former for serviceydelser.
For det andet er der spørgsmålet om uddannelse og tekniske problemer, der blandt andet opstår på grund af utilstrækkelig grunduddannelse, forældede færdigheder, arbejdsforholdene i visse traditionelle sektorer og manglende uddannelse inden for nye teknologier. Det vil jeg gerne understrege over for Parlamentet, og nogle af indlæggene her i formiddag afspejler også behovet for bedre uddannelse og større færdigheder inden for de nye teknologier, som kommer til at dominere vort liv for fremtiden.
For det tredje juridiske og lovgivningsmæssige hindringer. De skyldes, at der ikke findes en hensigtsmæssig retlig status for partnerskaber mellem private og offentlige organisationer og heller ikke kvalitetsstandarder i servicesektoren.
Endelig de institutionelle hindringer. De skyldes, at man ikke vurdererer den jobskabende, lokale udviklingsproces; sektormæssige og hierarkiske bureaukratier og overdrevent restriktiv kortsigtet økonomisk støtte betyder, at initiativerne har vanskeligt ved at overleve på langt sigt. Jeg er enig med hr. Howitt i det, han fremførte her i formiddag om dette forhold.
Ærede medlemmer, De ved godt, at job ikke bare kommer ved ønsketænkning. De er resultatet af investeringer, mange menneskers investeringer. Vi mener, at de lokale myndigheder og administrationer skal spille en stor rolle for udarbejdelsen af rammer, der fremmer jobskabelsen. Vi mener, at institutioner på alle niveauer kan og skal spille en rolle for at skabe og fremme sådanne sammenhængende rammer, der tilskynder til udvikling af lokale beskæftigelsesinitiativer.
På den anden side skal nationale og regionale politikker koncentreres om at fjerne strukturelle hindringer af økonomisk, teknisk, juridisk eller administrativ art. På den anden side skabes merværdien for Unionen især gennem flere forhold: fremme af eksperimenter og pilotprojekter og evalueringen deraf samt formidling af god praksis og tilskyndelse til erfaringsudveksling, navnlig gennem samarbejde og støtte til transnationale netværk. Vi ved ikke nok om, hvad der er gjort og gøres i medlemsstaterne. Vi skal finde ud af, hvad der er godt, isolere det, fortælle andre om det og tilskynde folk til at tilpasse det til deres egne forhold. Der ydes støtte til nationale foranstaltninger, som fremmer lokale initiativer, navnlig via strukturfondene. Vi har her til formiddag hørt mange kommentarer til, at vore økonomiske ressourcer skal udnyttes bedre, og det støtter jeg uforbeholdent.
Strategien for at tilskynde til lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer blev udformet som en del af de bredere rammer til bekæmpelse af arbejdsløsheden, som Rådet fastlagde på sin samling i Essen. Nogle medlemsstater er begyndt at omsætte denne støtte til lokale initiativer til konkrete foranstaltninger i forbindelse med deres flerårige beskæftigelsesprogrammer. Det kommer vi til høre mere om senere på året, når vi ser, hvad medlemsstaterne gennem disse programmer har gjort for at gennemføre initiativerne, og hvad de foreslår for de næste par år. Selv om der stadig skal gøres meget, er jeg overbevist om, at denne strategi til fremme af lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer er en lovende måde at bekæmpe arbejdsløsheden på. Det er rigtigt, at det alt for længe har fået lov til at leve en skyggetilværelse. Vi har ofte beskæftiget os med de mere overordnede aspekter, men nu er vi ved at erkende, at det store potentiale ligger i den lokale udvikling, lokale initiativer og fremme af mindre grupper af frivillige i medlemsstaterne. De er ofte tidligere blevet overskygget af den makroøkonomiske strategi, men i dag kan vi se, at der indføres mange flere aktive politikker til udvikling af lokale initiativer.
Kommissionen ved godt, at der stadig skal gøres meget. Det har De bedt Kommissionen om at notere sig og også om at arbejde hurtigere og bedre end førhen. I tråd med vore initiativer for beskæftigelsen i Europa, herunder tillidspagten, har Kommissionen derfor fremlagt en meddelelse om Fællesskabets strukturstøtte og beskæftigelse. Formålet med denne meddelelse er at skabe et udgangspunkt for de pågående forhandlinger om anvendelsen af Fællesskabets strukturfonde. Den har en særlig plads i støtten til og udviklingen af lokale initiativer. I tråd med Kommissionens forslag om territoriale og lokale beskæftigelsespagter understregede Rådet på sin samling i Firenze også betydningen af lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer.
Endelig vil jeg gerne takke hr. Schiedermeier for den støtte, De har givet os alle, og også for den brede, enstemmige støtte, jeg fornemmer her i Parlamentet til det, vi søger at udrette med støtten til den lokale udvikling. Som bevis på vore gode hensigter har jeg med de begrænsede midler, jeg har til min rådighed, taget initiativ til en bedre anvendelse af en del af socialfondsmidlerne, og jeg kan meddele, at jeg har til hensigt at oprette et budget på ECU 25 mio. under Socialfondens artikel 6 til fremme af nyskabende projekter, og det glæder mig, at hr. Nussbaumer understregede behovet for nyskabelse. Disse midler under artikel 6 går direkte til nye jobmuligheder, nyskabende måder at klare problemerne på, og jeg har indtryk af, at vi her står over for noget specielt, langvarigt og effektivt, for så vidt angår jobskabelse, og jeg takker Parlamentet for dets støtte her til formiddag.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.00.

Udvidelse af ordningen for fællesskabsforsendelse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B4-0682/96 - O-0163/96) af Tomlinson for Det Midlertidige Undersøgelsesudvalg om Ordningen for Fællesskabsforsendelse til Kommissionen om yderligere udvidelse af ordningen for fællesskabsforsendelse.

Tomlinson
Hr. formand, dette er en usædvanlig mundtlig forespørgsel, da de fleste af Parlamentets medlemmer rent faktisk er interesserede i svaret. Så jeg vil antage, at forespørgslen er fremsat. Jeg vil lytte med stor iver til svaret, hvilket også gælder andre medlemmer af undersøgelsesudvalget om bedrageri i forbindelse med forsendelser. I lyset af hr. kommissær Montis svar og med Deres tilladelse, hr. formand, kan vi måske stille tillægsspørgsmål, så vi kan yde svaret retfærdighed.

Monti
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, hr. Tomlinsons mundtlige forespørgsel giver mig mulighed for at belyse en række vigtige punkter, og jeg kan derfor kun hilse forespørgslen velkommen.
Ordningen for fællesskabsforsendelse er en foranstaltning til fremme af samhandelen; virksomhederne har åbenbart forstået at værdsætte nytten af dette instrument, for i 1995 - to år efter det indre markeds ikrafttræden - er der blevet udstedt 18 mio dokumenter vedrørende fællesskabsforsendelser. Forenklinger med hensyn til toldklareringen kombineret med en væsentlig smidiggørelse af procedurerne forklarer, hvorfor ordningen er blevet så populær i erhvervslivet. Dette er en faktor af største betydning, som letter samhandelen mellem Fællesskabet og tredjelande.
Det er på denne baggrund, at Den Tjekkiske Republik, Ungarn, Polen og Den Slovakiske Republik den 1. juli 1996 inden for rammerne af førtiltrædelsesstrategien for de central- og østeuropæiske lande tiltrådte EF/EFTAkonventionen af 20. maj 1987 om en fælles forsendelsesordning.
Den første udvidelse af den fælles forsendelsesordning var udtrykkeligt fastsat i de europaaftaler, om hvilke Europa-Parlamentet har afgivet sin samstemmende udtalelse inden for rammerne af et samarbejde, der tager sigte på at tilnærme de central- og østeuropæiske landes toldsystemer til Fællesskabets gennem indførelsen af »forbindelsesbroer« mellem ordningen for fællesskabsforsendelse og de central- og østeuropæiske landes transitordninger. Følgelig indgår de central- og østeuropæiske landes tiltrædelse af konventionen om en fælles forsendelsesordning helt og fuldt i førtiltrædelsesstrategien forud for disse landes optagelse i Den Europæiske Union.
I de tre år, der gik forud for tiltrædelsen af konventionen bidrog Fællesskabet i betydelig grad sammen med andre deltagere i konventionen til at forberede ansøgerlandene, således at toldmyndighederne og operatørerne var fuldt informerede om den fælles forsendelsesordning og fuldt forberedte på at anvende ordningen. Og det var først i det øjeblik, Fællesskabet og medkontrahenterne var blevet overbevist om, at Visegrad-landene ville være i stand til fuldt og helt at leve op til forpligtelserne i henhold til den fælles forsendelsesordning, at beslutningen om at udvide ordningen blev truffet.
Den tekniske bistand, der blev ydet de fire nye kontraherende parter, udgør da også en vigtig erfaring i forbindelse med forberedelsen af den kommende udvidelse af konventionen om en fælles forsendelsesordning til Slovenien, Bulgarien, Rumænien og de baltiske stater, med hvem Fællesskabet har indgået en europaaftale om associering. Disse ansøgerlande vil naturligvis modtage den samme tekniske bistand, som gjorde det muligt for de nye kontraherende parter velforberedte at tiltræde konventionen den 1. juli i år.
Dette efterår vil man påbegynde den tekniske assistance til de nye ansøgerlande, uden at man på nogen måde lægger sig fast på en eventuel dato for en fremtidig yderligere udvidelse af ordningen for fællesskabsforsendelse. Under alle omstændigheder vil Fællesskabets beslutning om formelt at opfordre de nævnte lande til at tiltræde konventionen først blive truffet, når der foreligger behørig dokumentation for, at ansøgerlandene er så velforberedte, at de vil kunne sikre en korrekt iværksættelse af forsendelsesprocedurerne. På baggrund af de tidligere erfaringer må der forventes en forberedelsesperiode på et par år.
Et andet vigtigt aspekt bør også nævnes, nemlig de udkast til en reform af den fælles forsendelsesordning, der er blevet udarbejdet. Kommissionen er nemlig sammen med medlemsstaterne, deltagerne i konventionen om en fælles forsendelsesordning og erhvervslivet i gang med at udarbejde udkast til en reform af ordningen for fællesskabsforsendelse, hvori der i vid udstrækning tages hensyn til det arbejde, der er gennemført af EuropaParlamentets Midlertidige Undersøgelsesudvalg under ledelse af hr. Tomlinson.
Følgelig er det højst sandsynligt, at den forsendelsesordning, som ansøgerlandene tilslutter sig, allerede vil have undergået en række yderligere ændringer i retning af at forbedre styringen og begrænse bedrageri i forbindelse med ordningen, specielt igennem en datamatisering, som burde være tilendebragt i 1998. Det er således klart, at ansøgerlandene for at kunne tiltræde konventionen bør være i stand til at opfylde forpligtelserne i forbindelse med forsendelsesordningen i den udformning, denne måtte have efter reformen.
Endelig vil jeg - således som jeg påpegede den 8. juli over for Fællesskabets og de central- og østeuropæiske finansministre - med hensyn til kampen mod bedrageri i forbindelse med forsendelsesordningen understrege, at alle europaaftaler om associering er ledsaget af en særlig protokol vedrørende gensidig bistand på toldområdet. Denne protokol udgør sammen med toldbestemmelserne i konventionen om en fælles forsendelsesprocedure og samlingen af administrative aftaler på transitområdet de retlige og administrative rammer for samarbejdet mellem de kontraherende parters toldmyndigheder.
Det er inden for disse rammer at de kontraherende parters toldmyndigheder gennemfører det administrative samarbejde, som er nødvendigt for en korrekt gennemførelse af forsendelsesordningen, idet man specielt benytter de instrumenter, der er til rådighed til bekæmpelse af bedrageri.

Tomlinson
Hr. formand, vi hørte af hr. Monti, at beslutningen om at udvide ordningen om fællesskabsforsendelse til Visegrad-landene blev truffet af Den Blandede Kommission EØF-EFTAi 1996 i Interlaken. Jeg har et par specifikke spørgsmål til hr. Monti i den sammenhæng.
På hvilket politisk niveau var Kommissionen repræsenteret i denne kommission? Søgte Kommissionen eksplicit Parlamentets og Rådets forudgående accept af udvidelsen, før man nåede til enighed om den? Blev beslutningen truffet enstemmigt i Den Blandede Kommission? Og var Den Blandede Kommission selv bundet af bestemmelserne i Europaaftalerne mellem EU og Visegrad-landene, og blev der fastlagt en tidsplan for udvidelsen?
Mit andet spørgsmål til kommissæren er, om Kommissionen selv underrettede Visegrad-landene om problemer med forvaltningen den fælles forsendelsesordning før tiltrædelsen? Er Kommissionen enig i, at de økonomiske og finansielle risici forbundet med tiltrædelsen var underlagt politisk accept af udvidelsen af selve systemet?
For det tredje: Har Kommissionen haft forhandlinger med andre associerede lande med henblik på disses tiltrædelse af den fælles forsendelsesordning, og vil disse lande skulle vente længere end Visegrad-landene, før de kan tiltræde den fælles forsendelsesordning? Hvis ja, hvad er begrundelsen da?
Mit sidste spørgsmål er at bede Kommissionen om at give os et løfte. Det forudsætter, at reformen af forsendelsesordningen er færdig før den næste udvidelse af den fælles forsendelsesordning. Vil Kommissionen derfor forpligte sig til at gøre yderligere udvidelser af ordningen betinget af gennemførelsen af de reformer, som hr. kommissær Monti henviste til?
Endelig kritiserede jeg offentligt Kommissionen i udvalget i går for ikke at have tilsendt os nogle oplysninger, som den havde lovet. Hr. kommissær Monti har her i dag vist mig et brev, der tydeligt viser, at Kommissionen rent faktisk har afsendt disse oplysninger, og lige så offentligt, som jeg kritiserede den i går, vil jeg sige her i dag, at jeg accepterer denne oplysning uden forbehold. Desværre forholder det sig åbenbart sådan, at lige som vi har problemer med den fælles forsendelsesprocedure, har vi helt klart fælles forsendelsesproblemer mellem Breydel og Berlaymont, som vi må have løst.

Wemheuer
Hr. formand, de spørgsmål, hr. Tomlinson har stillet på udvalgets vegne, er de spørgsmål, om hvilke jeg havde håbet, at Kommissionen allerede kommer ind på dem i sit svar. Det er naturligvis også spørgsmål, som ikke først stilles her i dag, men som vi under arbejdet i Undersøgelsesudvalget har stillet igen og igen lige fra starten og netop så klart og præcist som her uden at få svar.
Havde vi fået svar på disse spørgsmål, i det mindste svar, vi kan forstå og måske også acceptere, ville denne debat eller denne forespørgsel om den kommende udvidelse måske ikke have været nødvendig. Vi får naturligvis altid svar, hr. kommissær Monti, misforstå mig ikke. Naturligvis har Kommissionen svaret os, men det er svar, som ret beset endnu en gang fremkalder det samme spørgsmål, man netop har stillet, og man ved ikke rigtig, hvem der udtrykker sig forkert, den, der spørger, eller den, der svarer, eller om man i den grad taler forbi hinanden, at man overhovedet ikke mere kan komme til at kommunikere, for disse kommunikationsvanskeligheder findes jo åbenbart ikke kun postalt.
Det spørgsmål, der for mig står bag alt, og som jeg derfor vil stille - hr. Tomlinson har jo som sagt allerede været meget omfattende i sine spørgsmål - det spørgsmål, der for os i udvalget er dukket op igen og igen, var ikke, om det var rigtigt at indbyde Visegrad-landene til at tiltræde ordningen hhv. se positivt på deres ansøgninger, men om det var rigtigt, at gøre det på dette tidspunkt.
Jeg tror ikke, at nogen af os bestrider, at det naturligvis hører med til tiltrædelsesstrategien stykke for stykke og skridt for skridt at nærme de stater, der ønsker at tiltræde Den Europæiske Union, til denne ordning og integrere dem. Spørgsmålet var kun, når Kommissionen nu selv har indset, i hvor forfærdelig en stand ordningen for fællesskabsforsendelse befandt sig, var det så nødvendigt at gennemføre tiltrædelsen på dette tidspunkt - selv om situationen blev kontrolleret i tiltrædelsesstaterne? Det er jo det bagvedliggende hovedspørgsmål. Det drejer sig ikke om det principielle spørgsmål om, hvorvidt det skal ske eller ikke ske. Men det kan da ikke være rigtigt - og dét har til dato ingen svaret os på - at den ene del af Kommissionen i en slags bønskrift skriver, at ordningen for fællesskabsforsendelse er ved at bryde sammen, I bliver nødt til at gøre noget, og at den anden del af Kommissionen udvider denne ordning, som er ved at bryde sammen.
Det betyder jo så, at reform og udvidelse ikke står i vejen for hinanden, det laver vi på en eller anden måde alt sammen på én gang. Nu er den ene del af udvidelsen afsluttet, og som De sagde til os, kommer næste del så nu. Det bliver der ikke færre problemer af, og jo længere Undersøgelsesudvalget sidder, desto mere overbeviste bliver vi om, at dette skridt på dette tidspunkt - vel at mærke på dette tidspunkt - var forkert.

Kellett-Bowman
Hr. formand, jeg vil ikke undskylde over for hr. Monti, at denne mundtlige forespørgsel rent faktisk består af en række spørgsmål, for der er stadig mange ubesvarede spørgsmål. For det første, hvem lovede Visegrad-landene, at de kunne komme med i ordningen? Var det Rådet, der handlede i dets egenskab af Råd, eller var det på regeringsplan? Var det på et lavere niveau, for eksempel i COREPER? Var det i Kommissionen, eller var det en administrativ beslutning?
Af de svar, vi har fået i udvalget, ser det ud, som om nogle toldfunktionærer har sat sig sammen og gjort det til en fællesskabspolitik. Jeg ønsker ikke at foregribe undersøgelsesudvalgets betænkning, men før udvalget mødtes første gang, var der allerede skrevet fire dokumenter, hvoraf det klart fremgik, at de nuværende ordninger er i en krisesituation. Vi kan for eksempel tage Revisionsrettens beretning fra 1988. Den indeholdt en advarsel til os. Der kom en kraftigere formuleret beretning fra Revisionsretten i 1994. Så kom der to dokumenter, som Kommissionen selv lavede for at begrunde de edb-udgifter, der var afholdt i forsøget på at løse krisen i ordningen. Det var et temmelig stort problem, og som jeg sagde, havde vi fire dokumenter i udvalget, før vi overhovedet mødtes, hvilket ville have advaret enhver om, at udvidelsen af ordningen var en fejltagelse. Så hvorfor er den blevet udvidet?
Det er muligt, at den første beslutning blev taget, før man havde fået disse advarsler om, at ordningen var et kaos. Så vi vil gerne vide, på hvilken dato denne beslutning blev truffet. Vedrørende spørgsmålet om hvor, får vi hele tiden at vide, at beslutningerne blev truffet i Interlaken - beslutninger på højt niveau truffet af lavereplacerede tjenestemænd. Det er foruroligende.
Hvordan blev det sat i værk? Vi har forstået, at undervisningen under PHARE var god. Der var tale om store investeringer. Men der var ikke tilstrækkeligt mange uddannede tjenestemænd på stedet pr. den 1. juli til at sætte dem i stand til at komme med i ordningen. Vi har - noget kynisk, synes jeg - fået at vide, at en eller to medlemsstater er mindre klar end de fire Visegrad-landene. Men det er, som jeg siger, en kynisk kommentar.
Det, der skete, er, at Fællesskabet skabte nye handelsbarrierer, der langt overskrider de nuværende EU-grænser. Det gør det muligt for disse fire lande at nedlægge veto til ændringer i systemet. Det virker mærkeligt, da de ikke er repræsenteret her i Parlamentet. De er ikke repræsenteret i Rådet eller i Kommissionen, så hvordan kan det være, at de kan inddrages i og muligvis nedlægge veto mod ændringer?
Hvilke skridt har Kommissionen hidtil taget for at forvalte udvidelsen, der har været i kraft siden den 1. juli? Jeg håber, at alle vore advarsler og bange anelser bliver gjort til skamme, men jeg vil gerne overbevises om det og om, at der følgelig ikke har været tale om en vækst i omfanget af bedrageri inden for forsendelsesordningen. Kommissæren har været så venlig at sige, at man er i færd med at udarbejde planer for ændringer af forsendelsesordningen. Jeg ville være taknemmelig for løbende at blive indviet i disse planer, så udvalget, der har arbejdet meget hårdt, kan blive inddraget og ikke få en konfrontation om ændringsforslagene.

Rosado Fernandes
Hr. formand, jeg kan ikke udtrykke det bedre end de tre foregående talere, hr. Tomlinson, hr. Wemheuer og hr. Kellett-Bowman.
De ovennævnte medlemmer har forestået arbejdet i Det Midlertidige Undersøgelsesudvalg om Ordningen for Fællesskabsforsendelse på en yderst professionel måde og har følgelig et stort kendskab til sagen, og jeg vil derfor begrænse mig til at fremsætte nogle politiske betragtninger, da spørgsmålet også er af politisk og ikke alene af teknisk karakter.
Vi ønsker alle et Europa uden grænser. Vi ved alle, at et Europa uden kontrol er farligt. Et Europa uden grænser fremmer samhandelen. Et Europa uden kontrol fremmer organiseret kriminalitet. Det er, hvad alle inden for forretningsverdenen har mærket, for så vidt som det ikke er muligt at bekæmpe produkter, som indføres uden afgift, for vi, der betaler sådanne afgifter, kan ikke slå dem, der ikke gør det. Et Europa uden grænser men med kontrol, med uddannet personale, letforståelig lovgivning og velforberedte mennesker er, hvad vi ønsker, og ikke det utopiske Europa, som et dårligt lederskab har frembragt med sine successive spring fremad.
«Springet fremad« er altid karakteristisk for dem, der ikke forstår sig på lederskab, men som ønsker at kreere politiske begivenheder for at komme på avisernes forside og fremstå som et symbol på fremskridt. Det er, hvad der er sket i Europa. Europa er blevet dårligt ledet. Hvis det ikke lykkes kommissær Monti at få indført en ny ordning for fællesskabsforsendelse, er jeg ikke i tvivl om, at netværkene af organiseret kriminalitet vil takke ham, for det er naturligvis dem, der først og fremmest har nydt godt af hele denne utopi, som de såkaldte proeuropæere har forkyndt.
Der må gøres en ende på dette, ananke stenai , som Aristoteles sagde. Det er nødvendigt at få stoppet denne udvikling. Det er nødvendigt at opgive utopien og lade være med at hengive os til drømme. Vi skal naturligvis virkeliggøre det, som efter vores mening er det bedste for vore efterkommere. Men vi kan helt sikkert ikke løse problemet gennem kreering af politiske begivenheder, spring fremad uden de fornødne forsigtighedsforanstaltninger og tankeløse udvidelser uden forudgående løsning af de hjemlige problemer.
Jeg taler her på vegne af Europas arbejdsløse. Jeg taler på vegne af dem, der er gået fallit på grund af manglende europæisk lederskab. Jeg taler på vegne af dem, der stadig ønsker et forenet Europa med en høj levestandard.

Mulder
Hr. formand, det er heller ikke vanskeligt for mig at støtte de spørgsmål, som de foregående talere har stillet. En af de vanskeligste ting for mig er at forstå, at når Parlamentet beslutter at nedsætte et parlamentarisk undersøgelsesudvalg i begyndelsen af året, fordi toldtjenesterne i Den Europæiske Unions lande ikke fungerer ordentligt, til trods for at disse toldtjenester i årevis har haft erfaring med alle mulige forskrifter, og det alligevel fungerer dårligt, hvorfor det så er nødvendigt at udvide dette system. Havde Kommissionen ikke kunnet vente. I øjeblikket forholder det sig også således, at der f.eks. er fastsat betingelser i aftalerne. Hvis det forholder sig således, at tingene i et af Visegrad-landene går fuldstændigt skævt, hvilke muligheder har Kommissionen så for at ændre dette? Kan der stadig gøres noget ved det? Måske kan det ikke længere lade sig gøre, det har jeg en vag formodning om. Det centrale spørgsmål er så, hvad kan der yderligere ske for at forbedre det. Så er mit vigtige spørgsmål: Hvordan anvendes PHARE-midlerne? Hvilken indflydelse har hr. Monti på anvendelsen af PHARE-midlerne. Får han regelmæssigt en rapport om, hvor længe ventetiden er ved grænseovergangene? Kan han øve indflydelse på anvendelsen af midler til nye bygninger, til uddannelseskurser og al den slags ting? Jeg tror, at vi, hvis det er for sent at ændre det, så bare kan sørge for at forbedre det, og det kan kun ske gennem en aktiv anvendelse af PHARE-midlerne. Jeg ville gerne have et svar på disse spørgsmål.

Müller
Hr. kommissær, er De enig med mig i, at Kommissionen ikke kun er traktaternes vogter, men også skal gøre alt, hvad tænkes kan, for at beskytte de finansielle interesser, vi forvalter på det europæiske budget? Er det tilfældet, vil jeg gerne spørge Dem, hvorledes jeg skal forstå Deres svar på min forespørgsel af 5.6. om, hvorledes Kommissionen traf beslutning om at udvide ordningen for fællesskabsforsendelse til også at omfatte Visegrad-landene. De svarer mig den 24. juli, at Kommissionen har truffet beslutningen om at udvide ordningen for fællesskabsforsendelse til også at omfatte Visegrad-landene - tro det eller lad være - ved en skriftlig procedure.
Jeg har altså ret i den antagelse, at Kommissionen på det tidspunkt ikke har haft nogen mundtlig forhandling i kollegiet om de mulige finansielle virkninger, vi kommer til at bære, hvad angår bedrageri i forbindelse med denne ordning? Har jeg ret i den antagelse, at Kommissionen heller ikke på et tidligere tidspunkt har haft en kollektiv drøftelse af spørgsmålet om udvidelsen af ordningen? Kan jeg dermed konkludere, at Kommissionen ikke på noget tidspunkt, inden Undersøgelsesudvalget blev nedsat, nogensinde kollektivt - og i første række naturligvis De og de kommissærer, hvis ansvarsområde er bekæmpelse af bedrageri og det europæiske budget - politisk er blevet enige om, hvad det betyder, at vi udvider denne ordning?
Og endelig mit sidste spørgsmål, hr. Monti: Hvorfor falder det Dem og Kommissionen så vanskeligt af og til at indrømme, at man på et givet tidspunkt ikke har overvejet noget, som man egentlig skulle have overvejet?

Vandemeulebroucke
Hr. formand, jeg tror, at hr. Monti egentlig bør have optimistprisen. For den 26. marts sagde han i undersøgelsesudvalget, at der under ingen omstændigheder vil være yderligere problemer i forbindelse med hele det system, som vi nu kender. Det blev f.eks. i samme undersøgelsesudvalg i går benægtet af en række eksperter. Også f.eks. af hr. Duquesne, som er ophavsmanden til T 1-systemet. Han siger, at T 1systemet virkelig har spillet fallit, og det er en kendsgerning.
Bedrageriet er også enormt inden for Den Europæiske Union. Jeg citerer: De sidste ti år skulle Frankrig være gået glip af 50 mia franske francs i momsindtægter. Jeg nævner hr. Duquesne. T 1-systemet fungerer altså ikke inden for Den Europæiske Union, som jo er administrativt velorganiseret, og det kan ikke siges om Visegrad-landene, som havde en masse arbejde med udbygningen af en sådan administration. Desuden, og det må ikke underkendes, er Østeuropa for en del i hænderne på en række mafiaorganisationer, russiske og andre.
Det er efter min mening vanvittigt automatisk at omplante et dårligt fungerende system til en endnu ikke velorganiseret administration. Jeg går dog med til, at Visegrad-landene hjælpes, f.eks. med projekter, som iværksættes, gode uddannelsesprojekter såsom PHARE. Men det er jo et problem med demokratiet. Der er ikke truffet nogen kollektiv beslutning inden for Kommissionen. Hvem traf konkrete beslutninger? Hvad skete der konkret i Interlaken? Det får mig til at tænke på f.eks. de forhandlinger, som vi har haft her i Parlamentet om GATT-sagen. Også dengang blev alt godkendt, uden at vi egentlig så de fulde konsekvenser af hele situationen. Alt for ofte tales der om eksperter og ikke teknikere, som såkaldt får lov at træffe de politiske beslutninger. Det kan således ikke være rigtigt, at teknikere optræder på politikernes vegne.
Jeg stiller mig selv en række spørgsmål, idet jeg tilslutter mig de foregående spørgsmål. Hvordan er den nuværende kontrol forløbet siden 1. juli? Man arbejder således på et forslag til ændring af transitsystemet. Tidspunktet. Hvornår vil dette blive foreslået konkret? Vil det blive foreslået Europa-Parlamentet, og hvordan vil beslutningen blive truffet? Er det ikke indlysende, at vi hellere skulle se på situationen skridt for skridt og f.eks. nu udarbejde et udkast til en korridor for de bedst uddannede tjenestemænd, som dér kan udarbejde en evaluering, og at vi gennem denne korridor udarbejder pilotprojekter for derefter at kunne arbejde videre. Vi er begyndt alt for tidligt, uden forberedelse, og desuden for så vidt som der var forberedelse, var den kun truffet af tjenestemænd, og det kan altså ikke være rigtigt i nogen henseende. Jeg håber, at hr. Monti nu stiger ned fra sit bjerg af optimisme og endelig taler konkret og tager hensyn til de virkelige realiteter, hvilket han indtil nu aldrig har gjort.

Dankert
Hr. formand, Kommissionen indtager med rette den holdning, at udvidelse af Fællesskabet mod Central- og Østeuropa ikke er mulig, uden at der først har fundet en uddybning sted. Samtidig synes Kommissionen, og det drejer forhandlingen her sig om, at udvidelse af det fælles transitsystem kan finde sted uden nogen forhåndsbetingelse. Det er da mærkværdigt, når vi taler om et system, som befinder sig i en dyb krise, således som det her tydeligt er konstateret.
Hvad jeg nu hører af kommissæren, er et af argumenterne, nemlig at central- og østeuropæerne i Visegradlandene teknisk set er fuldstændig forberedt på forudsætningerne for indførelse af dette system, og at det er baggrunden for beslutningen i Interlaken. Men jeg vil dog gerne høre, hvilken procentdel af det samlede antal toldere i disse lande der er uddannet til at kunne klare den slags systemer.
Jeg har et andet spørgsmål foruden alle de andre spørgsmål, som allerede er stillet, og det er, om det er rigtigt, at der i øjeblikket er forhandlinger i gang med Tyrkiet om på grundlag af den toldaftale, som vi siden begyndelsen af dette år har haft også med Tyrkiet, at indgå en aftale om at inddrage Tyrkiet i dette fælles transitsystem, med andre ord om at flytte den ydre grænse for transit til det nordlige Irak, Iran og Aserbajdsjan.

Garriga Polledo
Hr. formand, ordningen for fællesskabsforsendelse er ifølge hr. Montis egne udtalelser inde i en vanskelig periode, da de nationale toldadministrationer efter gennemførelsen af det indre marked arbejder mindre effektivt. Hovedårsagerne til forsendelsesproblemerne ser ud til at være toldadministrationernes mindre effektive indsats og forsinkelsen i harmoniseringen af de europæiske skatte- og afgiftssystemer. En momsordning med beskatning i oprindelseslandet og ikke i bestemmelseslandet kan yderligere anspore til bedrageri i forbindelse med forsendelser. Selve strukturen i den fælles landbrugspolitik har med eksportrestitutionsordningen ligeledes øget muligheden for bedrageri og misbrug af forsendelsesordningen.
Fri handel er kort sagt ikke et gode, der kan eksporteres, men noget, der bør vokse frem naturligt af de nationale økonomiske systemer. Selv i nationale økonomiske systemer som de europæiske, hvor markedsøkonomien er en integrerende del af nationernes historie, ser vi, at handelsfriheden støder på store problemer og hindringer, og at ordningen for fællesskabsforsendelse, der ellers kunne være fantastisk god, støder på problemer med misbrug og bedrageri.
Det er et yderst dristigt af hr. Monti at regne med, at udvidelsen af ordningen for fællesskabsforsendelse til lande, som er i gang med at virkeliggøre overgangen til en markedsøkonomi, ikke vil skabe voldsomme forstyrrelser i den i forvejen skrøbelige ordning. Problemet kan kun løses på to måder: dels ved en enorm indsats fra Visegradlandenes nationale administrationer og dels ved en enorm økonomisk indsats fra Kommissionens side med henblik på at styrke de kaotiske toldsystemer i de omhandlede lande.
Jeg tvivler stærkt på, at Kommissionen i øjeblikket har den fornødne økonomiske kapacitet og vilje til, som andre talere har sagt, at styrke Visegrad-landenes toldsystemer, og derfor lyder mit spørgsmål til hr. Monti således: har Kommissionen den fornødne økonomiske kapacitet og vilje til at gøre en virkelig indsats for at forbedre Visegradlandenes toldsystemer?

Theorin
Hr. formand, EU's transiteringsordning er i krise og plages af stærkt stigende bedragerier og organiseret kriminalitet. Hvordan kan Kommissionen finde på at udvide transiteringsordningen til også at omfatte de øvrige østlande, før der er gennemført en gennemgribende reform af ordningen, som er ved at bryde sammen, for at begrænse bedragerierne?
Kommissionen har jo tydeligvis været klar over problemerne lige siden 1988. Hvordan kan man dog udvide en sådan ordning, før den er blevet grundigt reformeret? Jeg venter interesseret på Deres svar på, på hvilket niveau beslutningen om udvidelsen blev truffet. Hvis den ikke blev truffet på politisk, men på administrativt niveau - måske ved at toldmyndighederne gik sammen og gjorde det til EU-politik - er det da ikke bedst at indrømme dette, tage et politisk ansvar og ændre denne åbenlyst forkerte beslutning?
Den organiserede kriminalitet er vokset yderligere. Derfor må der være klarhed i politikernes handlinger. De må ikke være bange for at erkende fejltagelser, og de må reformere hele ordningen først. Det er klart, at der er brug for ny teknologi, og meget avanceret sådan, men der er frem for alt brug for en effektiv kontrol. Hvad er kommissær Monti rede til at gøre?

Monti
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg vil rette en varm tak til de forskellige talere, og jeg vil også især takke hr. Tomlinson, fordi han så at sige har anerkendt modtagelsen og gjort opmærksom på et internt kommunikationsproblem, som vi vil søge at rette op på.
Der er et generelt, gennemgående punkt, som jeg vil bede forsamlingen om at være opmærksom på: jeg er ikke optimistisk - således som det er blevet sagt - jeg lukker ikke øjnene over for alvorlige problemer i forbindelse med forsendelsesordningen, jeg har ingen vanskeligheder ved at indrømme det, såfremt jeg er overbevist om, at Kommissionen har begået fejl, men det kræver, at der foretages en ordentlig analyse. Jeg er f.eks. glad ved at kunne bringe fru Müller et svar under henvisning til hendes brev, som jeg allerede har besvaret. I brevet bad hun om en udskrift af forhandlingsprotokollen vedrørende en beslutning truffet af Kommissionen; jeg har svaret, at der ikke findes en forhandlingsprotokol, eftersom afgørelsen blev truffet på grundlag af skriftlig forhandling. Men dette betyder på ingen måde - vær forsikret om det, fru Müller - en mindre opmærksomhed fra kollegiets side. Der er afgørelser - også beslutninger af største vigtighed - som Kommissionen træffer under anvendelse af skriftlig forhandling, som kræver enighed blandt alle kollegiets medlemmer. Der foreligger naturligvis i dette tilfælde ikke nogen forhandlingsprotokol. Jeg er afgjort parat til at indrømme, at Kommissionen har begået fejl, når sådanne fejl påvises - og naturligvis begås der ind imellem fejl - men i det foreliggende tilfælde mener jeg ikke, det er tilfældet.
Hr. formand, dette har været en virkelig udbytterig forhandling vedrørende hr. Tomlinsons mundtlige forespørgsel, hvor jeg har afgivet et svar, som jeg imidlertid er rede til i givet fald at uddybe, men man har også - meget forståeligt og med stort udbytte - benyttet lejligheden til ikke kun at drøfte fremtiden, dvs. spørgsmålet om en eventuel udvidelse af ordningen til nye lande, men også fortiden, f.eks. med de præcise spørgsmål fra hr. KellettBowman, om de nærmere omstændigheder bag beslutningen vedrørende Visegrad-landene - hvem, der traf beslutningen, og hvor.
Som medlemmerne af Undersøgelsesudvalget vil erindre, har vi allerede drøftet disse spørgsmål - både jeg og mine embedsmænd - i forbindelse med udvalgets arbejde, og Kommissionen har omhyggeligt afgivet en række svar på grundlag af de oplysninger, den havde. Det kan udmærket være, at visse svar ikke har kunnet betragtes som tilfredsstillende; således er jeg rede til at vende tilbage med yderligere oplysninger, men det forekommer mig, at debatten i dag snarere handler om fremtiden, og det er vedrørende den fremtidige udvikling, jeg har ønsket og ønsker på Kommissionens vegne at afgive visse forsikringer med hensyn til de bekymringer, hr. Tomlinson har givet udtryk for.
Jeg vil under alle omstændigheder komme med en kommentar til en række punkter vedrørende fremtiden, som så at sige er affødt at fortiden. Man har f.eks. spurgt, hvordan Kommissionen ville reagere, hvis forslag til en reform af den fælles forsendelsesordning blev mødt af et veto fra en af de kontraherende parter. Jeg må sige, at det indtil dato under drøftelserne i arbejdsgruppen i alle tilfælde har været muligt at nå frem til en konsensus; hvis der i forbindelse med de reformer, der bør gennemføres, skulle blive nedlagt veto af en af parterne, vil det uden tvivl rejse spørgsmålet, om ikke man burde ændre beslutningsproceduren.
Hvad angår nutids- og fremtidsaspektet, vil jeg tage det punkt op igen, der blev rejst vedrørende spørgsmålet om, hvorledes vi i dag gennemfører overvågningen i forbindelse med Visegrad-landene. Jeg vil sige, at Kommissionens tjenestegrene og medlemsstaterne fortsætter det tætte samarbejde, der er blevet indledt med Visegrad-landenes toldmyndigheder med henblik på at følge iværksættelsen af forsendelsesordningen og sikre en effektiv overvågning.
Under det seneste møde i task forcen den 10. oktober 1995 i Bruxelles, hvor man besluttede at yde en teknisk bistand til Visegrad-landene, blev det også besluttet at gennemføre en række yderligere hjælpeforanstaltninger til fordel for de fire kontraherende parter fra og med den 1. juli 1996. Der er tale om multilaterale møder mellem Kommissionen og Visegrad-landene med henblik på at løse problemerne i forbindelse med gennemførelsen samt om besøg af toldeksperter fra Fællesskabet i Visegrad-landene og omvendt og om andre aktioner, som jeg kunne beskrive nærmere, og som er blevet belyst inden for rammerne af Undersøgelsesudvalgets arbejde.
Jeg vil nu berøre en række punkter vedrørende fremtiden, nemlig det Deres forespørgsel egentlig vedrørte, hr. Tomlinson. For det første spørgsmålet om, hvorledes Kommissionen vil gå frem, hvad angår reformen af forsendelsesordningen uanset fremtidige udvidelser. Således som generaldirektør Currie var inde på den 17. juli under mødet i Undersøgelsesudvalget vil task forcen lægge sidste hånd på sin interimsrapport i de kommende dage, hvorefter rapporten vil blive oversendt til Europa-Parlamentet. Rapporten vil bl.a. indeholde en analyse af forsendelsesordningen, en afgrænsning af problemerne, forslag til en reform samt forudsætningerne for, at reformen kan lykkes.
Dernæst - og her henvender jeg mig specielt til Dem, hr. Tomlinson - spørgsmålet om, hvorledes Kommissionen vil anvende resultatet af Undersøgelsesudvalgets arbejde. Som nævnt er den rapport, task forcen netop er ved at færdiggøre, en interimsrapport, og den vil i de nærmeste dage blive fremsendt til EU-institutionerne, medlemsstaterne og erhvervsvirksomhederne; den vil blive fulgt af en endelig rapport - formentlig i slutningen af januar 1997 - som vil tage højde for de idéer, der fremkommer i forbindelse med konsultationerne, og som vil indeholde de løsninger, task forcen anser for hensigtsmæssige. Under dette arbejde vil der - ligesom det har været tilfældet hidtil - i vid udstrækning blive taget hensyn til alle idéer og forslag samt til Undersøgelsesudvalgets endelige rapport.
På hvilke punkter er det, Kommissionen rent konkret arbejder i forbindelse med reformen af forsendelsesordningen? Reformen omfatter datamatisering, en styrkelse og en uddybning af toldunionen med henblik på at forbedre samarbejdet mellem toldmyndighederne og kvaliteten af kontrollen, navnlig inden for rammerne af »TOLD 2000«; den overordnede styring af ordningen, en styrkelse af samarbejdet mellem toldvæsen og erhvervsvirksomheder samt en afklaring af fordelingen af ansvaret mellem brugerne af forsendelsesordningen og toldmyndighederne.
Endelig med hensyn til midlerne har man spurgt, hvilke midler Kommissionen råder over. Der er midlerne under »TOLD 2000«-programmet, og der er - for så vidt angår de associerede lande - midlerne under PHAREprogrammet; under dette program er der på toldområdet specielt afsat 800.000 ECU til den tekniske bistand til de central- og østeuropæiske lande for perioden fra 1. september 1996 til 1. september 1997.
Jeg vil til slut slå fast, at dette var mit svar på Deres forespørgsel, hr. Tomlinson; jeg ønsker ikke, at mit svar drukner i den brede debat. Der vil ikke i mellemtiden blive gennemført nogen udvidelser af forsendelsesordningen til andre lande, og - som jeg allerede har præciseret - bør andre lande bevise, at de reelt er i stand til at tilpasse sig forsendelsesordningen, ikke alene som den fremtræder i dag, men også som den vil fremtræde efter reformen på grundlag af de igangværende bestræbelser.

Tomlinson
Hr. formand, jeg er sikker på, at jeg i denne sammenhæng taler på vegne alle de af udvalgets medlemmer, der har stillet spørgsmål i dag, når jeg siger, at vi ganske vist er enige med hr. kommissær Monti i, at han gav et meget omfattende svar, det var faktisk et svar på alt andet end de specifikke spørgsmål, som medlemmerne stillede. Det er en del af frustrationen i vort undersøgelsesudvalg. Spørgsmål bliver stillet specielt til emner, som vi gerne vil have oplysninger om. Vi ønsker ikke generelle oplysninger, vi ønsker detaljer. Jeg håber, at hr. Monti læser de specifikke spørgsmål, læser, hvor utilstrækkeligt hans svar på disse spørgsmål er, uanset hvor interessant det måtte være i andre henseender, og så besvarer spørgsmålene. Vi er helt åbne i denne sag. Udvalget besluttede at undlade at fremsætte et forslag til beslutning som afslutning på forhandlingen om den mundtlige forespørgsel, fordi vi gjorde dette her usædvanlige med at stille spørgsmål for at få svar. Til næste mødeperiode må vi så overveje, hvordan vi skal reagere på disse utilstrækkelige svar.

Monti
Hr. formand, jeg vil gerne sige til hr. Tomlinson, at jeg beklager meget, men jeg er ikke enig med ham. Jeg vil gerne læse teksten højt på den mundtlige forespørgsel, som jeg blev bedt om at besvare:
«Den 1. juli 1996 blev ordningen for fællesskabsforsendelse udvidet til Polen, Ungarn, Den Tjekkiske Republik og Den Slovakiske Republik til trods for, at Kommissionen havde indrømmet, at ordningen befandt sig i en krise, at der foregik et stadig mere omfattende bedrageri, og at der var behov for en gennemgribende reform af ordningen.« Og så spørgsmålet: «Vil Kommissionen love, at den ikke vil søge at udvide ordningen for fællesskabsforsendelse yderligere end til de fire Visegrad-lande, indtil ordningen er blevet reformeret og disse reformer har vist sig at være effektive med henblik på at begrænse bedrageriet i forbindelse med ordningen?«
Jeg har efter bedste evne formuleret et svar og afgivet et løfte. Jeg er helt rede til, hvilket også er min pligt, at besvare andre spørgsmål vedrørende fortiden og Visegrad-landene, enten i undersøgelsesudvalget, som jeg altid er til rådighed for, eller her som svar på specifikke spørgsmål til disse forhold.

Tomlinson
Hr. formand, det er meget venligt af hr. Monti at læse mit spørgsmål højt. Jeg forstod det helt godt, da det rent faktisk er mig, der har skrevet det. Jeg forstår også udmærket det første svar. Så blev der stillet en række tillægsspørgsmål, og det er dem, jeg mente, da jeg sagde, at de ikke var blevet besvaret. Vi har ikke tid til, at jeg gennemgår de seks specifikke spørgsmål, jeg stillede, men jeg må sige, at jeg har samme held med kommissæren, som jeg har med det britiske lotteri. Jeg vælger seks lodder hver uge, og der er aldrig nogen af dem, der bliver udtrukket. Jeg stillede kommissæren seks tillægsspørgsmål og har været lige så heldig, som jeg er med det nationale lotteri.

Müller
Hr. formand, vedrørende kontroversen mellem hr. Tomlinson og hr. Monti er det nødvendigt at påpege, at John Tomlinson ikke bare taler på vegne af sin egen politiske gruppe, det er også for min politiske gruppe og, tror jeg, for alle undersøgelsesudvalgets medlemmer. Og det er det, der gør sagen så alvorlig, hr. Monti.

Monti
Hr. formand, jeg vil blot bekræfte, at jeg fuldt og helt er rede til at samarbejde med Undersøgelsesudvalget; jeg er således parat til at svare detaljeret på alle spørgsmål, der stilles, og Kommissionen har da også forberedt en række svar; jeg er endvidere parat til at tage et særdeles rimeligt hensyn til selve udvalgets betingelser, kritik og forslag.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.

Afstemning
Bernardini
Europa-Parlaments plenarforsamling er ved flere lejligheder gået ind for en forbedring af sikkerhedsreglerne for passagerskibe. I 1994 krævede vi efter den frygtelige »Sea empress«færgeulykke, at der blev gennemført en EU-lovgivning, der var i overensstemmelse med de internationale regler.
I dag står vi med et direktivforslag, der opfylder vores ønsker. Forslaget udfylder hullerne, herunder en gennemførelse med en variabel geometri af de nationale sikkerhedsnormer. Der er endvidere det positive ved direktivforslaget, at det også vedrører skibsnavigeringssystemerne og skibsdriften. Vi kan ikke lukke øjnene for passagerernes sikkerhed, og jeg vil ønske min kollega til lykke med arbejdet, idet jeg tilkendegiver min støtte til hans betænkning.
Det bør ikke glemmes, at i gennemsnit 230 skibe er forlist hvert år siden 1986 med et tab af menneskeliv på over tusinde personer. Det er således vores pligt at træffe de nødvendige foranstaltninger.
Betænkning af Langen
Holm
Jeg mener principielt, at merværdiafgiftssatserne skal kunne variere fra medlemsstat til medlemsstat, og at de ikke skal harmoniseres. Dette er ikke et spørgsmål, som Den Europæiske Union skal blande sig i; det skal udelukkende behandles på nationalt plan. Ganske som der står i betænkningen, er der i dag forskel på merværdiafgifternes niveau; forklaringerne herpå skal naturligvis søges i medlemsstaterne og i måden, hvorpå disse finansierer den offentlige sektor. I mit eget land er det nødvendigt at have en forholdsvis høj merværdiafgift for at finansiere dele af vort sikringssystem, og det finder jeg udmærket.
Merværdiafgiften anvendes desuden som redskab til politisk styring af varer og tjenesteydelser, som skal henholdsvis prioriteres og ikke prioriteres. Denne mulighed og ret mener jeg, medlemsstaterne også skal have i fremtiden.
Det princip, at merværdiafgiften kun skal erlægges i produktionslandet, risikerer at fordreje konkurrencen yderligere, eftersom produktionslandet hurtigt kan ændres alt efter afgiftssatserne, hvorimod forbrugerne har mindre frihed til at vælge, hvilke land de vil forbruge i.
Betænkning af Colino Salamanca
Wibe
Jeg stemte imod denne betænkning af følgende grunde:
1.Jeg er absolut imod, at der indføres en ny støtteordning på landbrugsområdet. Selvom jeg forstår den gode hensigt, tror jeg, støtten vil føre til et endnu større økonomisk spild på denne front.2.Jeg er absolut imod, at støtten skal udbetales til producentorganisationerne for derfra at gå videre til de enkelte producenter. Det tvinger de enkelte producenter til at være medlemmer af producentorganisationen for at modtage støtte.3.Jeg er lige så meget imod, at man for at modtage støtte skal forpligte sig til at levere hele høsten til forarbejdningsindustrierne. Det indebærer en fordrejning af konkurrencen, fordi det stiller dem, der producerer til ferskvaremarkedet, ugunstigt og forhindrer, eksempelvis, at en del af høsten afsættes som selvpluk.Sammenfattende mener jeg, at forslaget er et typisk eksempel på, hvordan den ene støtteordning afføder den anden. Landbrugets problemer løses ikke på denne måde.
Betænkning af Teverson
Lindqvist
Jeg har stemt for betænkningen, fordi den på en udmærket måde klarlægger og sammenfatter fordele og ulemper ved strukturfondene. På længere sigt må der gennemføres en samlet reform af EU's regionalpolitik.
EU's medlemsstater må have lov til selv at afgøre, hvor de regionalpolitiske investeringer skal placeres, uden at skulle omvejen over Bruxelles.
Ved at sænke skatter og afgifter i udsatte regionale områder kan EU's strukturfonde halveres og antallet af målområder og programmer reduceres. Det ville øge effektiviteten, forenkle støttesystemet og mindske bureaukratiet i både medlemslandene og EU.
Betænkning af Klironomos
Ephremidis
Først vil jeg understrege, at de overdrevent optimistiske vurderinger og erklæringer om strukturfondenes rolle generelt og især i Grækenland ikke kan dække over den kendsgerning, at der er tale om mindre vigtige interventioner, som ikke er i stand til at afvende, ja ikke engang rette op på de negative resultater af hele EU-politikken.
Den grundlæggende konklusion, der kan drages ud fra de hidtidige erfaringer med hensyn til EU-støtte til Grækenland, vedrører de pågældende midlers utilstrækkelighed set i forhold til landets behov, som er blevet stærkere de sidste år, bl.a. som følge af de politikker, EU tvinger igennem. Disse behov bliver endnu stærkere under processen med at fremme ØMU og med de alvorlige finansielle byrder, der lægges på landet i konvergensens navn. Vi bør også gøre opmærksom på de øgede behov på grund af landets specielle geografiske struktur og nødvendigheden af at styrke dets rolle på baggrund af den aktuelle situation med grænserne til Tyrkiet, men også i det hele taget for at bidrage til freden i Balkanområdet.
Hvad angår Unionens strukturelle interventioners effektivitet, vil jeg gerne fremhæve erfaringerne med anvendelsen af den første fællesskabsstøtteramme, som viser, at Grækenland er det eneste land omfattet af mål nr. 1, hvis BNP er faldet fra 50 % af fællesskabsgennemsnittet i 1989 til 40 % i 1993. Desværre er vi også nødt til at udtrykke forbehold med hensyn til, om den anden fællesskabsstøtteramme er i stand til at bidrage til Grækenlands udviklingsbestræbelser. Det kunne den gøre, men kun hvis det grundlæggende udvælgelseskriterium var, at projekterne skulle fremme den lokale og regionale vækst og bidrage til bekæmpelsen af økonomiens strukturelle problemer og ikke til virkeliggørelsen af Unionens mål og politikker. For eksempel er en alvorlig svaghed ved den anden fællesskabsstøtteramme den meget ringe støtte til de græske øer.
Vi tror, det er nødvendigt at øge midlerne, så de svarer til vort lands problemer og behov, at der træffes foranstaltninger for at fremskynde udnyttelsen og kontrollere anvendelsen. Hvis ikke disse betingelser er opfyldt, vil de regionale skævheder, destruktureringen og divergensen blive stærkere.
Denne situation, som Grækenland befinder sig i, er en af følgerne af Unionens regionalpolitik, der blot bliver værre - og ikke bedre - med den af Rådet og Kommissionen så berømmede strukturfondsreform.

Wibe
Uden på nogen måde at drage ordførerens objektivitet i tvivl finder jeg det principielt betænkeligt, at Parlamentets ordfører kommer fra samme land som det, der modtager den støtte, der skal evalueres. Parlamentet bør af principielle grunde altid tilstræbe at udpege en ordfører, der ikke på nogen måde har en interesse i det spørgsmål, som skal behandles.
Man har talt meget i Den Europæiske Union om, at EU bør have et »grønnere« budget. Jeg mener, det ville være ønskværdigt, om man var mere lydhør over for dette og investerede flere ressourcer i jernbane- og tunnelbyggerierne i Athen end i de motorvejsbyggerier, som kort omtales i betænkningens begrundelse.
Betænkning af Sierra Gonzalez
Wibe
Uden på nogen måde at drage ordførerens objektivitet i tvivl finder jeg det principielt betænkeligt, at Parlamentets ordfører kommer fra samme land som det, der modtager den støtte, der skal evalueres. Parlamentet bør af principielle grunde altid tilstræbe at udpege en ordfører, der ikke på nogen måde har en interesse i det spørgsmål, som skal behandles.
Ganske vist kritiseres det i punkt 6 i betænkningen, at der med hensyn til transportnet er investeret mere i vejinfrastruktur end i jernbaneinfrastruktur, men denne kritik kunne efter min opfattelse have været formuleret skarpere.
Strukturfondsstøtten til medlemsstaterne kritiseres fra flere sider i Den Europæiske Union. Bl.a. mener man, at støtten i højere grad gavner de rige end de fattige regioner i de støttemodtagende lande. Desuden er der ikke sket en tilstrækkelig evaluering af strukturfondsstøttens resultater. Disse problemer behandles kun overfladisk, og jeg har indtryk af, at de positive aspekter overbetones på bekostning af berettiget kritik.
Betænkning af Schiedermeier
Rocard
Kommissionens meddelelse om en europæisk strategi til fremme af lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer er et særdeles positivt dokument, som på udmærket vis belyser og støtter de bestræbelser, vi alle udfolder på det betydningsfulde område, som jobskabelse udgør.
Schiedermeier-betænkningen om Kommissionens meddelelse er også et udmærket dokument, i den forstand at det supplerer, belyser og uddyber Kommissionens meddelelse. Jeg selv og De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, på hvis vegne jeg afgiver dette indlæg, vil i hvert fald støtte betænkningen.
Dette giver anledning til nogle videre betragtninger fra min side, som jeg vil forsøge at krydre lidt for at tilføre den til tider lidt triste stemning under forhandlingerne lidt liv.
Situationen er den, at vores lande i varierende grad er tyngede af arbejdsløsheden. Og vi er ude af stand til at løse problemet på afgørende vis, hovedsagelig fordi der er delte meninger om diagnosen. Ifølge de europæiske politiske kræfter, der sværger til liberalismen, og som er stærkt repræsenteret i Europa-Parlamentet, kan dette først og fremmest tilskrives det forhold, at markedet fungerer dårligt, og at strukturerne er for stive på grund af en for kraftig regulering til beskyttelse af de svage. Den strategi, en sådan betragtningsmåde udmønter sig i, består i at begrænse statens medvirken overalt, hvor det er muligt, og i at beskære mængden af regler og offentlige tilskud mest muligt. Jeg selv er af den opfattelse, at denne synsmåde er forkert, at en sådan strategi er ineffektiv. Men det hænder undertiden, at der i Europa-Parlamentet er et flertal for en sådan linje.
Den anden holdning, som er min, nemlig den socialdemokratiske, går ud på, at selv - og især - i forbindelse med en markedsøkonomi har den offentlige nationale og/eller europæiske myndighed en regulerende og stimulerende funktion. Den alvorlige situation, vi befinder os i, skyldes i vid udstrækning, at denne funktion ikke udnyttes tilstrækkeligt, idet den stækkes af de konservative europæiske kræfter.
Og her kommer Kommissionen, hvor de liberale kræfter har en betydelig indflydelse, og fortæller os uden videre, at inden for det begrænsede, men vigtige område, som hedder jobskabelse gennem lokale initiativer, udgør offentlig regulering, stimulerende indgreb fra det offentliges side, ja sågar offentlig støtte nødvendige værktøjer.
Og hertil kommer minsandten - hvad der er helt fantastisk - at fronterne opblødes. Det ender såmænd med, at vi finder hinanden her i parlamentet.
Og det er vores kollega Schiedermeier, der står bag denne betænkning. Og betænkningen er ikke et frontalt angreb. Glimrende.
Måske mister jeg tilhængere af vores fælles sag med en sådan bemærkning. Det er meget muligt, men intet er vigtigere end at tænke over, hvad man gør. Hele denne debat vedrørende et mindre område rører ved overordentlig vigtige spørgsmål.
Desuden kan man drage en interessant lære. Når de liberale kræfter opdager, at man alligevel i grænsetilfælde har brug for staten til gennemførelse af intelligente tiltag, savner de det rette håndelag. Overvejelser omkring den rette anvendelse af det offentlige instrument er ikke deres kop te. Og Kommissionens meddelelse og betænkningen indeholder da også en række uklarheder. Det er således væsentligt at skelne mellem engangstilfælde, hvor det er nødvendigt at afhjælpe begyndelsesvanskeligheder, og mellemtilfælde, hvor den offentlige støtte midlertidigt bør bidrage til fastholde nye tjenester og arbejdstagere på markedet, som var blevet skubbet ud på et sidespor, og endelig den vedvarende støtte, som er nødvendig for på ny at gøre ikke rentable tjenester rentable.
Der er her brug for forskellige slags metoder.
For at den offentlige indsats kan være effektiv, må begreberne nødvendigvis afklares. Vi mener at have ydet et nyttigt bidrag hertil. Vi takker Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse, fordi det har forstået og accepteret dette.
Og vi kan kun opfordre til, at man bakker så bredt som muligt op bag den udmærkede betænkning.

Vanhecke
For det første vil jeg konstatere, at man i denne betænkning går ud fra den rigtige holdning: Beskæftigelsesinitiativer gribes bedst an på det, som betænkningen kalder »lokalt« plan, hvad jeg kalder på det nationale eller regionale plan. Det europæiske samarbejde kan hjælpe med til at skabe rammer og infrastruktur, men egentlig ikke mere end det.
Hvis dette ikke var tilfældet, ville det være uforklarligt, at et land som Belgien inden for et europæisk økonomisk område har en arbejdsløshedsprocent - næsten 15 % - som er mere end dobbelt så høj som i nabolandet Nederlandene - hvor den næppe er 7 %. For tydeligheds skyld tilføjer jeg, at beskæftigelsen i Belgien ødelægges af socialdemokratiske og kristelig-demokratiske myndigheder, som ikke gør andet end at finde på nye byrder og afgifter, og som det allerede nu er lykkedes at realisere de højeste brutto-lønudgifter i Den Europæiske Union.
En anden indvending er én, som jeg må gøre ved alle betænkninger om beskæftigelse, som forelægges her i Parlamentet. Jeg beklager på ny, at de nationale og europæiske arbejdstagere ikke har forrang, hvilket er absolut nødvendigt. Jeg ved, at hr. Schiedermeiers betænkning behandler et meget specifikt tema, men det forekommer mig selv i dette tilfælde under alle omstændigheder en uheldig tradition for Parlamentet at behandle arbejdsløshed og beskæftigelse uden i det mindste at berøre tabu-temaet indvandring og gæstearbejdere - en vigtig del af den nationale og europæiske forrang. At stille spørgsmålet, om en europæisk Union med så mange millioner arbejdsløse så ikke har så mange millioner for mange ikke-europæiske gæstearbejdere, er et udtryk for sund forstand og har i parentes bemærket intet at gøre med fremmedhad eller lignende.

Formanden
Hermed er afstemningstiden afsluttet.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 11.25)

