Interdicţie privind utilizarea tehnologiilor de minerit folosind cianură (dezbatere)
Preşedintă
Următorul punct pe ordinea de zi este dezbaterea privind întrebarea cu solicitare de răspuns oral adresată Comisiei de dl Áder şi dl Tőkés, în numele Grupului Partidului Popular European (Creştin-Democrat) privind interzicerea utilizării tehnologiilor de minerit pe bază de cianură (O0035/2010 - B70206/2010).
János Áder
autor. - (HU) Stimaţi colegi deputaţi, în Uniunea Europeană au fost luate decizii foarte importante în ultimii ani, care au avut ca scop protejarea mediului nostru înconjurător. Aş menţiona numai decizia privind biodiversitatea şi Directiva-cadru privind apa. Directiva-cadru privind apa a UE prevede că statele membre sunt responsabile pentru protejarea calităţii apei şi prevenirea poluării. Este acesta un obiectiv merituos? Da, este. Este responsabilitatea noastră să facem tot posibilul pentru a atinge acest obiectiv? Evident că este. Există tehnologii de minerit care pun în pericol apele şi mediul nostru înconjurător? Din păcate, există. Mai mult, există, în special, o tehnologie care este extrem de periculoasă şi, în acelaşi timp, depăşită. Împreună cu alţi câţiva colegi deputaţi, doresc ca această tehnologie să fie interzisă pe întreg teritoriul Uniunii Europene. Dezastrul de acum zece ani al cianurii revărsate în râul Tisa, precum şi accidentele care s-au întâmplat de atunci, ne servesc, de asemenea, drept o reamintire a acestei probleme.
Doamnelor şi domnilor, momentul actual este unul care este atât favorabil, cât şi presant. Favorabil, deoarece conform informaţiilor primite de la Comisie, în momentul de faţă există numai trei ţări care încă mai folosesc tehnologia de minerit pe bază de cianură şi favorabil, de asemenea, deoarece există alte trei ţări care au interzis tehnologia de minerit pe bază de cianură, dând în felul acesta un exemplu pentru alte state membre ale UE. În acelaşi timp, este şi presant, deoarece datorită creşterii preţului la aur există planuri de a deschide noi mine în Europa, care vor folosi această tehnologie periculoasă şi depăşită. Acest lucru reprezintă o ameninţare gravă pentru mediul nostru.
Doamnelor şi domnilor, dacă suntem dedicaţi necesităţii de a ne proteja apele, nu putem să creăm lacuri otrăvite cu cianură de-a lungul râurilor şi lacurilor noastre. Totuşi, acesta este rezultatul acestei tehnologii depăşite. Dacă suntem dedicaţi protejării biodiversităţii, nu putem permite utilizarea de tehnologii care pot ucide toate formele de viaţă din râurile noastre, de la microorganisme la crabi şi peşti. Este momentul prielnic, distinşi colegi deputaţi, să luăm măsuri. Să nu aşteptăm o nouă catastrofă care să ne avertizeze din acest punct de vedere.
În cele din urmă, vă rog să-mi permiteţi să le mulţumesc tuturor acelor colegi deputaţi care sunt prezenţi şi celor care vor participa la această dezbatere, dar care nu se pot afla aici din cauza erupţiei vulcanului, care au făcut foarte multe pentru a contribui la elaborarea acestei propuneri de decizie şi mulţumită cărora am putut să prezentăm acestui Parlament o propunere comună de text, care este rezultatul compromisului şi care este sprijinit nu numai de către Grupul Partidului Popular European (Creştin Democrat), ci şi de Grupul Verzilor/Alianţa Liberă Europeană, Grupul Alianţei Progresiste a Socialiştilor şi Democraţilor din Parlamentul European, Grupul Alianţei Liberalilor şi Democraţilor pentru Europa şi Conservatorii şi Reformiştii Europeni. Cred că, având în vedere gravitatea acestei probleme, acest lucru este complet justificat. Solicit colegilor mei deputaţi să continue să sprijine această propunere până la etapa finală a procesului de luare a deciziilor.
Cecilia Malmström
membră a Comisiei. - Dnă preşedintă, stimaţi deputaţi, colegul meu, dl comisar Piebalgs, îşi cere scuze pentru absenţă. Din păcate, dumnealui nu poate fi astăzi aici, aşa că mi-a încredinţat mie sarcina de a participa la această dezbatere cu dvs. Vă mulţumesc pentru această oportunitate de a explica poziţia Comisiei cu privire la utilizarea cianurii pentru extragerea aurului în Uniunea Europeană.
În primul rând, după cum ştiu onorabilii deputaţi, am efectuat un studiu atent şi foarte cuprinzător al accidentului dramatic şi ale cauzelor acestuia, de la Baia Mare, România, din 2000, când un baraj care stăvilea substanţele toxice a cedat. Concluziile acelui studiu au fost luate în considerare în 2006, când Uniunea Europeană a adoptat o directivă specifică privind gestionarea deşeurilor extrase.
Termenul pentru transpunerea acesteia de către statele membre a fost cu numai doi ani în urmă şi încă se consideră ca fiind o abordare de actualitate, proporţională şi adecvată cu privire la riscul utilizării cianurii.
Directiva include câteva cerinţe de a îmbunătăţi siguranţa instalaţiilor de gestionare a deşeurilor de extracţie şi de a limita impactul acestora asupra mediului.
Sunt stabilite cerinţe explicite şi precise cu privire la construcţia şi gestionarea instalaţiilor de deşeuri care trebuie operate utilizând conceptul de "cele mai bune tehnici disponibile”.
Este necesară o politică completă de prevenire a accidentelor pentru instalaţiile în care sunt tratate sau depozitate substanţele toxice. Trebuie stabilite planuri de urgenţă care să fie folosite în caz de accident, nu numai de către operator, ci şi de către autorităţile competente. În această directivă sunt incluse cerinţe pentru informaţii clare în cazul în care se preconizează impacturi transfrontaliere.
Această legislaţie include, de asemenea, cerinţe pentru închiderea instalaţiilor de extragere şi pentru după închiderea acestora. Include obligaţia de a depune o garanţie financiară subscrisă pentru fiecare instalaţie, înainte de începerea operării. Directiva include valori limită maxime stricte de concentraţie a cianurii, înainte ca substanţa să fie depozitată în bazine pentru ca reziduurile rămase să fie descompuse prin oxidare, lumina soarelui sau bacterii.
În practică, pentru a îndeplini valorile limită stricte, este necesar să se instaleze echipamente specifice care distrug majoritatea cianurii înainte ca aceasta să fie depozitată în bazin.
Potrivit informaţiilor deţinute de noi, din păcate nu există pe piaţă alternative adecvate la utilizarea cianurii pentru extragerea aurului. În majoritatea zăcămintelor din Europa, aurul este legat de alte metale, ceea ce înseamnă că este necesară o metodă de separare. O interzicere totală a cianurii ar presupune încetarea extracţiilor europene şi, în consecinţă, creşterea importurilor de aur, de multe ori din ţări cu standarde de mediu şi sociale mai reduse.
Totuşi, Comisia urmăreşte evoluţia tehnologiei din acest sector şi dezbaterea ar putea fi redeschisă în cazul în care apar tehnici alternative în următorii ani.
Între timp, o punere în aplicare corectă a acestei directive este esenţială pentru a garanta siguranţa acestor instalaţii şi a reduce la minim riscul asociat cu gestionarea acestora. Permiteţi-mi să subliniez că statele membre sunt responsabile pentru luarea deciziilor în ceea ce priveşte deschiderea de mine de aur pe teritoriile lor.
Rolul Comisiei este să asigure punerea în aplicare în întregime a directivei, iar o punere în aplicare corectă şi executarea acesteia reprezintă o prioritate.
În conformitate cu directiva, statele membre sunt obligate să pună la dispoziţia Comisiei informaţii cu privire la punerea în aplicare până în 2012, iar noi, în schimb, suntem obligaţi să analizăm şi să raportăm pe baza acestor informaţii.
Acela va fi, evident, momentul potrivit pentru ca noi să analizăm eficienţa acestei abordări, iar în cazul în care, în momentul respectiv, abordarea actuală se dovedeşte a fi ineficientă, nu ar trebui să excludem posibilitatea unei interziceri complete.
În concluzie, doresc să insist cu privire la importanţa de a asigura rate ridicate de reciclare a deşeurilor şi îmbunătăţirea eficienţei resurselor în sectorul extractiv. Chiar şi fără a lua în considerare utilizarea cianurii, extragerea aurului este departe de a fi îngăduitoare cu mediul.
Pentru a extrage 1 g de aur, este necesar să se mute şi să se trateze, în medie, 5 000 de kg de minereu. Aceeaşi cantitate poate fi obţinută prin reciclarea a aproximativ 5 kg de telefoane mobile vechi. Acest exemplu ilustrează importanţa creşterii separării colectării şi reciclării de deşeuri - în acest caz, deşeurile electronice şi electrice care pot conţine aur şi alte metale preţioase similare. Acesta este motivul pentru care eficienţa resurselor este o prioritate pentru această Comisie.
Richard Seeber
Dnă preşedintă, mă bucur că dna comisar Malmström se află aici, dar în acest caz aş fi preferat să-l văd pe colegul dumneaei, dl Potočnik, comisarul responsabil, deoarece aceasta este o problemă pe care trebuie să o rezolve dumnealui.
Doresc să spun, în primul rând, că Europa produce 0,73 % din cantitatea mondială de aur şi acel aur este extras la momentul actual din Bulgaria, Finlanda, Ungaria, Italia, România şi Suedia. Nu toate aceste ţări folosesc aceste tehnologii periculoase pe bază de cianură. Doresc să subliniez, de asemenea, că grupul de acţiune care a fost alcătuit pentru a investiga accidentul de la Baia Mare a stabilit faptul că instalaţia industrială nu era potrivită pentru depozitarea şi evacuarea de deşeuri miniere, că autorizarea acestei instalaţii nu a fost verificată de către autorităţile de supraveghere şi că nu a existat o monitorizare suficientă a îndiguirii şi a operării instalaţiei industriale, drept pentru care au existat multe greşeli din partea operatorului instalaţiei. După cum a stabilit dna comisar în mod corect, am învăţat de pe urma acestui accident. Totuşi, consider că ar trebui trase concluzii suplimentare de către Comisie, având în vedere această tehnologie periculoasă.
Din moment ce, din informaţiile pe care le deţin, tehnologiile alternative care se află pe piaţă nu oferă încă rezultatele pe care le dorim de fapt, ar trebui să luăm în considerare, de asemenea, ce putem face în domeniul cercetării şi dezvoltării pentru a asigura viitorul producţiei de aur, dar şi pentru a garanta siguranţa instalaţiilor industriale. În numeroase ocazii, Europa şi-a luat angajamentul de a adera la standarde ridicate de protecţie a mediului. Doresc să vă reamintesc de Directiva-cadru privind apa, care are în mod clar ca obiectiv prevenirea acestor pericole, precum şi angajamente în domeniul biodiversităţii. Prin urmare, vă solicit, dnă Malmström, să-i transmiteţi dlui comisar Potočnik cererea noastră clară de a se face un progres în domeniul producţiei de aur din partea Comisiei, legislatorul european.
Csaba Sándor Tabajdi
Grupul Alianţei Progresiste a Socialiştilor şi Democraţilor din Parlamentul European sprijină fără rezerve interzicerea utilizării tehnologiilor de minerit pe bază de cianură deoarece doresc să supun atenţiei dnei comisar faptul că nu este suficient ca această Comisie să acţioneze după producerea evenimentului. Din păcate, în protejarea mediului european - şi, în special, la Comisia pentru petiţii - există numeroase exemple unde poluarea mediului începe şi continuă fără ca noi să o putem preveni; prin urmare, Uniunea Europeană trebuie să stabilească prevenirea drept obiectiv de acum încolo. Colegii mei, dl Áder şi dl Seeber, s-au referit, de asemenea, la dezastrul cianurii de la mina din Baia Mare. Atunci când solicităm interzicerea utilizării cianurii în minerit, în mineritul aurului, facem acest lucru pe baza experienţei unei catastrofe de mediu specifice, foarte triste.
În ceea ce priveşte investiţia actuală la Roşia Montană, planurile implică o mină de aur exponenţial mai mare. Există numeroase probleme legate de investiţie. Nu există nicio garanţie că extracţia de suprafaţă care însoţeşte investiţia nu va transforma peisajul. O cantitate mare de otravă va fi eliberată în mediul înconjurător. Durata de viaţă a minei este de numai 20 de ani şi abia dacă va crea câteva locuri de muncă. Nu există nicio garanţie că investitorul va restaura mediul înconjurător după ce mineritul va fi încheiat. Din toate aceste motive, Grupul Alianţei Progresiste a Socialiştilor şi Democraţilor din Parlamentul European, împreună cu Grupul Verzilor/Alianţa Liberă Europeană şi Grupul Confederal al Stângii Unite Europene/Stânga Verde Nordică, nu numai că lansează iniţiativa, dar solicită, de asemenea, Comisiei să elaboreze legislaţia până în 2010 sau 2011, interzicând irevocabil utilizarea cianurii în industria minieră în cadrul Uniunii Europene, deoarece poluarea mediului nu se opreşte la graniţele naţionale. Chiar dacă unele ţări interzic utilizarea cianurii în mineritul aurului, acest lucru este inutil dacă nu rezolvăm problema la nivelul UE.
Michail Tremopoulos
Dnă preşedintă, subiectul pe care îl dezbatem este foarte important, deoarece cianura este o substanţă deosebit de periculoasă. Nu acceptăm ceea ce a spus reprezentantul Comisiei referitor la faptul că nu există tehnici sigure. Considerăm că modalitatea de abordare a celor trei planuri actuale de investiţii pentru a extrage aur în Grecia ar trebui să fie interzicerea acestei tehnici. În Evros, Rodopi şi Halkidiki au existat reacţii puternice din partea comunităţilor locale, iar Curtea Supremă Administrativă din Grecia, Consiliul de Stat, au emis hotărâri în această privinţă.
Ameninţarea implicării Fondului Monetar Internaţional, ca rezultat al crizei din ţara mea, provoacă temeri cu privire la posibile presiuni pentru a relaxa legislaţia cu privire la protejarea mediului şi la măsurile de control. Există practici şi experienţe ale altor ţări cu rezultate tragice. În Grecia, pericolele vin de la exploatarea aurului din Bulgaria, din bazinul de captare Evros.
De asemenea, există problema coastei turceşti şi a ameninţărilor conexe pentru Marea Egee. Există, de asemenea, planuri similare şi în alte ţări. Totuşi, Ungaria, după cum ştim, a decis anul trecut în decembrie să interzică toate lucrările de minerit pe bază de cianură.
Ar trebui să existe, de asemenea, sprijin prin legislaţia europeană, prin intermediul interzicerii complete şi a creării simultane a unei reţele de siguranţă pentru ţările vulnerabile din punct de vedere economic, precum Grecia. Solicităm ca slaba legislaţie a Uniunii Europene să devină mai decisivă şi să fie abrogate nivelurile diferite de poluanţi permişi pentru fiecare stat membru.
Nikolaos Chountis
Dnă preşedintă, în numele Grupului Confederal al Stângii Unite Europene/Stânga Verde Nordică, doresc să spun că noi considerăm această chestiune ca fiind foarte gravă; sunt necesare măsuri imediate şi nu avem timp pentru piedici.
Comisia şi poziţia pe care aceasta o menţine sunt relaxate, iar directiva este plină de lacune şi nu previne pericolele la care au făcut referire ceilalţi deputaţi. Importanţa şi repercusiunile utilizării cianurii în exploatarea minieră a metalelor sunt bine documentate şi am văzut ce s-a întâmplat în România. Un deputat a făcut referire mai devreme la programele pentru industria minieră care sunt în curs de elaborare în acest moment în Grecia. Când am întrebat Comisia despre crearea de mine de aur pe bază de cianură în Bulgaria, răspunsul Comisiei mi-a amplificat temerile şi necesitatea ca această legislaţie să fie mai strictă şi să fie aplicată cu mai multă hotărâre. Suntem convinşi că cetăţenii vor reacţiona, evident, dar trebuie ca şi noi să acţionăm. Prin urmare, ne alăturăm celor care solicită o interzicere totală a utilizării cianurii în exploatarea minieră a metalelor şi fiecare ţară ar trebui să-şi ia angajamentul pentru o astfel de interdicţie, aşa cum a procedat recent Ungaria.
Jaroslav Paška
Reprezentanţilor organismelor UE le place adeseori să pună, în mod public, un mare accent pe protejarea sănătăţii cetăţenilor noştri şi pe protejarea naturii şi a mediului. Prin urmare, este surprinzător că reglementările europene sunt aproape suspicios de inconsecvente când este vorba de utilizarea unei substanţe chimice cu toxicitate ridicată, cianura, la exploatarea minieră a metalelor preţioase.
Printre specialişti este binecunoscut faptul că cianura este cea mai toxică dintre toate substanţele chimice. Intră în organism prin inhalare prin pielea nevătămată sau după utilizare. În cazul unei concentraţii suficiente, are ca rezultat decesul în câteva secunde sau minute.
Argumentele companiilor miniere, conform cărora pot asigura condiţii pentru exploatarea minieră a aurului care vor preveni riscul afectării sănătăţii sau a mediului s-au dovedit întotdeauna fără valoare. Uneori, există erori umane şi, alteori, natura aduce surprize. Acest lucru se poate observa din zecile de accidente din toată lumea, care au avut ca rezultat distrugerea extensivă a naturii, vătămarea sănătăţii şi, de asemenea, pierderile de vieţi omeneşti.
Haideţi să ne reamintim câteva din ultimii ani: Summitville din Colorado, Carson Hill în California, Brewer în Carolina de Sud, Harmony în Africa de Sud, Omai în Guyana, Gold Quarry în Nevada, Zortman-Landusky în Montana, Kumtor în Kârgâzstan, Homestake în Dakota de Sud, Placer în Filipine, Baia Mare în România şi Tolukuma în Papua Noua Guinee. În toate aceste locuri, atât locuitorii, cât şi natura au plătit un preţ mare pentru lăcomia căutătorilor de aur ai zilelor noastre, facilitată de indiferenţa autorităţilor.
Dnă comisar, a sosit momentul să le arătaţi oamenilor din UE ce contează cu adevărat pentru dvs.: mediul şi sănătatea şi viaţa oamenilor, sau profiturile companiilor miniere.
Claudiu Ciprian Tănăsescu
Trebuie să fim de acord ca interzicerea cianurii în minerit să devină o prioritate în problematica de mediu din România, dar şi din întreaga Europă. Cu peste 25 de accidente şi deversări majore în întreaga lume între 1998 şi 2006, este din ce în ce mai evident că cianura prezintă un pericol continuu pentru mediul înconjurător pe durata a zeci de ani. Aceste accidente miniere ridică o serie de întrebări asupra practicilor şi aplicării reglementărilor în ceea ce priveşte managementul cianurii, chiar dacă există bune intenţii la nivel corporatist.
Mai mult, dificultatea gestionării transportului, depozitării şi folosirii cianurii, asociate deficienţelor de operare şi de întreţinere a iazurilor de decantare, precum şi vremea rea pot conduce la situaţii explozive, devastatoare pentru mediu. Alternative la mineritul cu cianuri există, dar nu sunt promovate de industria minieră, deşi, la nivelul Uniunii Europene reglementările sunt folosite pentru a promova activ noile tehnologii emergente, care sunt sigure.
În noiembrie 2005, membrii Parlamentului European şi statele membre au adoptat aşa-numita Directivă a deşeurilor miniere. Această directivă este un instrument legislativ ineficient şi este rezultatul unor presiuni mari exercitate de industria minieră, precum şi al îngrijorărilor exprimate de ţările Europei Centrale şi de Est cu privire la eliminarea oricărei cerinţe şi responsabilităţi de a curăţa amplasamente miniere vechi şi abandonate. Câteva dintre lacunele directivei devin evidente dacă avem în vedere faptul că, spre exemplu, ea nu se referă la emisiile de cianură în aer.
Să luăm ca exemplu dezvoltarea minieră de la Roşia Montana, judeţul Alba. Dacă exploatarea se va deschide, se estimează că se vor emite în aer 134, 2 kg de cianură pe zi şi asta se va întâmpla în fiecare zi de activitate normală. Aceasta înseamnă un volum anual de emisii de 48 983 kg sau 783 728 kg pentru durata de viaţă de 16 ani a minei. De asemenea, nu există nicio legislaţie europeană privind calitatea aerului pentru astfel de emisii. În acest context, este o datorie morală faţă de generaţiile viitoare şi în spiritul tendinţelor mondiale de interzicere a mineritului cu cianuri, sa susţinem această propunere legislativă.
Zuzana Roithová
(CS) Doamnelor şi domnilor, într-un moment în care are loc cea de-a zecea comemorare a unei catastrofe ecologice pe scară largă, care a implicat revărsarea cianurii dintr-o mină de aur din România în râurile europene, votăm o rezoluţie în care solicităm o interzicere la nivelul UE a extragerii aurului prin utilizarea cianurii. Aceasta este o tehnică extrem de periculoasă, nu numai în caz de accident, care ameninţă arii extinse, dar şi pentru că impune o povară de mediu pe parcursul extragerii, care nu mai poate fi tolerată. Pentru fiecare tonă de rocă contaminată cu un material de toxicitate ridicată, care este descompusă în mediu numai cu o mare dificultate, sunt extrase numai câteva grame de aur. În acelaşi timp, sunt create multe tone din această rocă toxică. Mai mult, obiecţiile majorităţii proprietarilor de mine din străinătate cu privire la măsurile noastre sunt nefondate, întrucât există alte metode de extracţie mai sigure, deşi sunt mai scumpe.
Doresc să vă cer sprijinul pentru votul cu privire la rezoluţia noastră comună, prin care solicităm Comisiei Europene să interzică tehnologiile pe bază de cianură în cadrul UE începând cu 2012 şi atât Comisiei, cât şi statelor membre, să nu sprijine proiectele de minerit pe bază de cianură în cadrul UE sau în ţări terţe. Interdicţia se aplică deja în Republica Cehă, Germania şi Ungaria, iar alte ţări ar trebui să interzică, de asemenea, această tehnică de minerit. Consider că este esenţial ca aceste companii miniere să deţină asigurare obligatorie împotriva pagubelor provocate de accidente, inclusiv pentru costurile de restaurare a zonelor afectate de accidente la starea lor iniţială. Doresc să închei prin a sublinia că profiturile nesemnificative obţinute prin modalităţile mai ieftine de extragere a aurului pe bază de cianură nu ne pot scuti de răspunderea pentru un ecosistem funcţional şi pentru conservarea ecosistemului pentru generaţiile viitoare.
Kriton Arsenis
(EL) Dnă preşedintă, dnă comisar, după Cernobîl, înţelegem cu toţii riscul nuclear. Totuşi, în 2000, cel de-al doilea dezastru ecologic ca mărime din istoria Europei - poate chiar din istoria lumii - a fost provocat de accidentul de la Baia Mare, din România, la care s-au referit numeroşi deputaţi. O sută de mii de metri cubi de apă cu concentraţii foarte mari de cianură şi alte metale grele s-au scurs de la o mină de aur în râul Tisa, iar de acolo în Dunăre, afectând Ungaria şi Serbia, precum şi România, omorând zeci de mii de peşti şi otrăvind apa potabilă.
Contaminarea lanţului alimentar din zonele direct afectate a fost pe termen lung. Ungaria a raportat 1 367 tone de peşte mort. Peste 100 de persoane, în principal copii, au fost intoxicaţi în urma consumării peştelui contaminat şi au fost trataţi imediat.
Cu toate acestea, nu numai că mineritul aurului pe bază de solvenţi din cianură continuă, nu numai că nu este interzis la nivel european; dimpotrivă, investiţiile respective sunt subvenţionate de către statele membre şi Uniunea Europeană. Mineritul continuă sau este planificat în Suedia, Finlanda, Slovacia, România, Bulgaria şi Grecia, fiind interzis în Ungaria şi Republica Cehă, iar prin jurisprudenţă, în Germania.
Timpurile în care sacrificam mediul local şi sănătatea cetăţenilor noştri pentru locuri de muncă au trecut demult. Chiar şi viabilitatea economică a acestei activităţi s-ar prăbuşi dacă principiul prevenirii şi principiul "poluatorul plăteşte” ar fi aplicate.
Fiecare activitate economică este binevenită, cu condiţia să respecte protecţia mediului şi a sănătăţii cetăţenilor noştri. Totuşi, atunci când utilizăm cianură, expunem atât mediul, cât şi sănătatea cetăţenilor noştri, la un pericol ireparabil.
Dnă comisar Malmström, sunteţi în măsură să ne asiguraţi că vom avea o legislaţie adecvată şi puternică şi că Baia Mare nu se va repeta de data aceasta în Suedia, Finlanda, Bulgaria sau Grecia? Solicit Comisiei să dovedească că-şi ţine promisiunile pe care le-a făcut acum două luni în faţa Parlamentului European.
Mă alătur celor din comunităţile locale, care sunt primii care suferă consecinţele, şi mă alătur luptei mişcărilor ecologiste, solicitând în acelaşi timp o interzicere imediată a utilizării mineritului aurului pe bază de cianură în cadrul Uniunii Europene.
Theodoros Skylakakis
(EL) Dnă preşedintă, dnă comisar, aurul rămâne aici; nu poate să evadeze. Ceea ce suntem invitaţi să dezbatem este când, cum şi cu ce impact asupra mediului vom decide să-l extragem.
Dacă este pusă în aplicare o investiţie care utilizează cianura, repercusiunile sunt ireversibile, deoarece aurul se termină, iar suspensia, care conţine cianuri toxice periculoase, după cum recunoaşte chiar directiva, rămâne în cantităţi mari în zona de minerit. Această chestiune nu priveşte numai statele membre implicate, deoarece există state membre ale căror instalaţii se află în avalul râurilor.
Directiva existentă are un dezavantaj: garanţia financiară oferită nu acoperă toate repercusiunile pe care le-ar avea un accident, în special după ce instalaţiile respective au fost închise. În consecinţă, principiul simplu "poluatorul plăteşte” este încălcat, în special având în vedere faptul că aceste companii care utilizează această tehnică sunt practic din afara Europei şi, odată ce operaţiunea de minerit s-a încheiat, acestea vor părăsi locul respectiv.
Prin urmare, trebuie să reexaminăm cu seriozitate metodele alternative de minerit şi să reinstituim principiul simplu "poluatorul plăteşte”, cu o asigurare completă şi solidă de acoperire în caz de accident, din acest moment şi cât timp aceste substanţe periculoase rămân în sol. Până la momentul aplicării acestor condiţii preliminare, cred că ar trebui să existe o interdicţie totală a acestei tehnologii, care va motiva probabil companiile să efectueze cercetări serioase cu privire la tehnici alternative, mai puţin poluante, deoarece, dacă ai o metodă ieftină şi nu plăteşti pentru poluarea pe care o provoacă, nu ai niciun motiv să cercetezi alternative.
Jan Březina
(CS) Doamnelor şi domnilor, am decis să vorbesc despre acest subiect deoarece am urmărit în detaliu evenimentele care au înconjurat lucrările miniere de prospectare şi decopertare de la zăcămintele din Mokrsko şi Kašperské Hory din Republica Cehă, de unde trebuia să se extragă aur fin dispersat prin utilizarea cianurii. La momentul respectiv, la mijlocul anilor '90, am luat în considerare impactul ecologic al substanţelor chimice utilizate şi faptul că cianurarea implică procesarea a cantităţi enorme de minereu, pe lângă care există efecte nocive nu numai ale cianurii, ci şi ale substanţelor utilizate pentru aşa-zisa de-cianurare, şi anume clorul şi oxidul de calciu. Există, de asemenea, faptul determinant că elementele nocive care o însoţesc pot fi mobilizate prin utilizarea acestor procese. Aceste elemente includ în mod special arsenic, care este foarte periculos şi este conţinut adeseori în pirita de arsenic, care este un mineral însoţitor. În multe cazuri, sprijin personal mineritul ca fiind o condiţie de bază necesară pentru progresul tehnologic, însă în ceea ce priveşte cianurarea depozitelor de minereuri de aur, mă opun acestei tehnologii şi sunt încântat că, în 2000, a fost exclusă ca metodă permisă de tratare a aurului în Republica Cehă, printr-un amendament al Legii privind mineritul. Având în vedere riscurile majore legate de cianurare, ar fi un lucru benefic să excludem această tehnologie nu numai în UE, ci şi la nivel mondial. Aceasta deoarece riscurile cianurării sunt disproporţional de ridicate, în special în ţările din lumea a treia, unde există niveluri mai mici de protecţie a mediului. Dnă comisar, sunteţi sigură că tehnologiile alternative şi noile tipuri de separare şi separare prin flotaţie au fost luate în considerare în mod corespunzător?
Alajos Mészáros
(SK) În primul rând, aş dori să le mulţumesc iniţiatorilor, respectiv dlui Áder şi dlui Tőkés, pentru că au ridicat această problemă foarte gravă. Aş dori să sprijin cât de mult se poate proiectul de rezoluţie referitor la interzicerea generală în Uniunea Europeană a utilizării tehnologiilor de minerit pe bază de cianură.
Oricine a cunoscut şi a văzut rezultatele catastrofei de mediu provocate de accidentul tehnologic de la Baia Mare şi deversarea ulterioară a reziduurilor toxice de cianură în cursurile de apă, cu efecte profunde asupra faunei din râul Tisa în Ungaria, precum şi din Dunăre în Bulgaria, ar face tot posibilul pentru a se asigura că ceva similar nu s-ar mai putea repeta în Uniunea Europeană.
Propria mea ţară, Slovacia, a fost grav afectată de catastrofă, întrucât aceasta a avut loc de-a lungul frontierelor noastre. Mai mult, există o ameninţare similară în Slovacia provocată de redeschiderea câtorva mine mai vechi de metale preţioase, unde este luată în considerare utilizarea tehnologiei pe bază de cianură, din cauza concentraţiei scăzute de metale preţioase.
Ar fi complet greşit şi incorect ca acest proces să fie descris ca o problemă bilaterală între două state membre ale UE. Sper că va fi adoptată de Comisie o poziţie mult mai hotărâtă decât cea arătată aici de comisar.
Prin adoptarea rezoluţiei, trebuie să susţinem o apărare generală şi extinsă a valorilor europene în cadrul politicii noastre de mediu.
Marian-Jean Marinescu
În primul rând aş vrea să mulţumesc doamnei comisar pentru poziţia echilibrată pe care a avut-o în deschiderea acestei dezbateri. Tehnologiile care utilizează cianuri sunt periculoase. La fel de periculoase, însă, sunt şi alte tehnologii, ca, de exemplu, producţia de tehnologie nucleară. Pentru a preveni accidentele există regulamente, standarde şi norme. Nu trebuie să interzicem, trebuie să respectăm regulile. Rezoluţia menţionează 30 de accidente în ultimii 25 de ani, evită să specifice câte dintre acestea au avut loc în Europa, pentru că au fost extrem de puţine, în ţări care la data accidentului nu erau membre ale Uniunii. De altfel, ca urmare a nefericitului accident din 2000, Comisia a înăsprit regulamentele.
Tehnologia cu cianuri este utilizată pentru obţinerea de diverse produse, printre care chiar produse farmaceutice şi vitamine. Rezoluţia discută doar despre minerit şi, în special, despre producţia de aur. De ce? Pentru că, de fapt, problema nu este cianura, ci aurul. Se solicită nu numai interzicerea tehnologiei, dar şi stoparea proiectelor în curs, până la data presupusei interziceri. Nu cunosc alt proiect viitor de exploatare a aurului în Europa, decât cel din România.
Stimaţi colegi, aş vrea să vă rog să citiţi cu atenţie textul rezoluţiei. Referiri ca "ploile abundente din viitor măresc pericolul scurgerilor” sau "industria minieră oferă posibilităţi de locuri de muncă puţine şi cu perspective reduse - doar 16 ani” sau "este posibil să se producă neglijenţe umane pentru că unele state membre nu au aptitudini în aplicarea legislaţiei”. Nu cred că astfel de referiri îşi au locul într-un text al Parlamentului European.
De aceea, stimaţi colegi, vă rog să evaluaţi atât motivele, cât şi consecinţele şi să respingeţi prin vot o rezoluţie care diminuează credibilitatea noastră în faţa Comisiei şi micşorează posibilitatea de a se ţine cont, nu numai în cazul de faţă, dar în general, de propunerile din rezoluţiile votate în Parlamentul European.
Mariya Nedelcheva
(BG) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, utilizarea compuşilor cianurii în industria minieră este, evident, o problemă faţă de care nimeni nu poate fi indiferent. Suntem conştienţi de măsurile legale pe care le-a adoptat Uniunea Europeană. Acestea transmit un mesaj clar: trebuie să garantăm în continuare un nivel ridicat de protecţie a sănătăţii cetăţenilor şi a mediului, prin utilizarea de resurse adecvate, de structuri, de mecanisme de control şi de sisteme de gestiune. Mobilizarea în continuare a opiniei publice în Europa este, de asemenea, o parte a misiunii noastre. Totuşi, atunci când aceasta se face prin manipularea temerilor oamenilor şi prin utilizarea mediului pentru a proteja interese de altă natură, poziţia adoptată îşi pierde complet meritul.
Potrivit raportului SRE Consulting, majoritatea compuşilor cianurii utilizaţi în prezent la scară industrială sunt utilizaţi în industria chimică şi în tratarea suprafeţei metalelor. Aceasta înseamnă că, chiar dacă interzicem utilizarea lor în exploatarea aurului, aceştia vor continua să fie utilizaţi în alte scopuri şi interdicţia noastră nu va avea ca rezultat o scădere semnificativă în utilizarea lor în ansamblu. Susţin în totalitate necesitatea absolută de a evalua impactul asupra mediului şi necesitatea ca atât operatorii, cât şi autorităţile de control din ţările noastre să efectueze controlul preliminar şi ulterior.
În prezent, ţara mea, Bulgaria, nu interzice explicit utilizarea compuşilor cianurii în mineritul aurului. În acest caz, utilizarea altor tehnologii, în special în timpul crizei actuale, nu s-a dovedit a fi mai eficientă. Acest lucru nu înseamnă că facem compromisuri, ci că ascultăm vocea raţiunii şi nu mergem către extreme. Acesta este motivul pentru care puntea dintre un grup de persoane care se opun oricărei interdicţii şi grupul de persoane care au o opinie diferită trece prin dvs. Este o punte pe care, insist, nu trebuie să o ardem.
Sari Essayah
Dle preşedinte, sunt de acord că nu ar trebui create diguri ale iazurilor miniere precum cel care a provocat accidentul de la Baia Mare în 2000. Finlanda este un producător de aur mare, potrivit standardelor europene. Mina nouă de la Kittilä este cea mai mare din Europa, cu o producţie anuală de 5 000 kg de aur. Acum, trebuie să ne amintim un fapt ştiinţific; aurul nu se dizolvă în alte lichide decât cianura. Prin urmare, procesul de extracţie de la Kittilä implică, de asemenea, cianură, dar în procese închise. Cianura utilizată în prelucrarea şlamurilor îmbogăţite este reutilizată şi reziduurile de cianură sunt distruse după proces. Chiar reziduurile de cianură din apa recuperată de la digurile iazurilor miniere sunt purificate. Extracţia pe bază de bacterii ar fi mai ecologică, dar nu este încă utilizată pentru aur.
Prima mină din lume care va folosi extracţia microbiană din halde de minereu de nichel este la Talvivaara, tot în Finlanda. Purificarea microbiană a cianurii reziduale este dezvoltată cu rezultate bune şi recomand călduros îndreptarea înspre această direcţie. Prin urmare, eu nu susţin interzicerea completă a utilizării cianurii, dar aş încuraja cu siguranţă controalele stricte de mediu cu cele mai bune tehnologii disponibile şi procesele închise.
Cristian Dan Preda
În opinia mea, iniţiativa interzicerii folosirii tehnologiei bazate pe cianură în cadrul mineritului de aur este nejustificată. Există în acest domeniu mai multe acte legislative europene, aşa cum s-a amintit şi mai devreme, care au reglementat din ce în ce mai strict condiţiile de utilizare ale cianurii, pornind tocmai de la nefericitul accident care a fost pomenit mai devreme, de la Baia Mare, care a dus la o contaminare regretabilă.
Eforturile noastre ar trebui, deci, să se concentreze pe aplicarea riguroasă a acestui cadru legislativ la nivel naţional, în fiecare stat membru care este în această situaţie. Utilizarea cianurii în extragerea aurului este o tehnologie folosită de peste 100 de ani în condiţii de siguranţă pentru mediu şi în cadrul unui proces eficient de extragere a aurului. De altfel, 90 % din aurul extras la nivel mondial în ultimii 20 de ani a fost extras folosind această tehnologie şi nu o alta, alternativă.
Normele tehnice de utilizare şi neutralizare a cianurii au condus la minimizarea riscurilor pentru mediu şi pentru sănătatea persoanelor. Trebuie, de asemenea, subliniat, cred eu, că o aplicare corectă a principiului precauţiei nu înseamnă o reacţie emoţională, care s-ar traduce prin interzicerea unei tehnologii care şi-a dovedit utilitatea şi ale cărei riscuri sunt perfect cunoscute şi controlabile. Trebuie de asemenea luate în considerare, în cadrul aplicării principiului precauţiei, şi riscurile pentru mediu ce decurg din utilizarea alternativă a unor agenţi similari cianurii. Ori, experţii spun că utilizarea unor asemenea agenţi alternativi prezintă riscuri mai mari decât utilizarea cianurii.
Csaba Sógor
(HU) Aprobarea sau interzicerea societăţilor miniere care utilizează cianura ridică probleme sensibile în anumite state membre. Mai întâi, trebuie să stabilim că rezolvarea acestei probleme nu poate fi ţinută în loc de intenţii politice şi de interese. Evaluarea pericolului de poluare este o problemă pentru experţi şi, dacă există un astfel de pericol, atunci este de datoria liderilor politici să protejeze interesele cetăţenilor. La acest punct, problema merge dincolo de preocupările legate de protecţia mediului, deoarece poluarea poate pune în pericol sănătatea oamenilor, ceea ce contravine dreptului cetăţenilor UE la un nivel ridicat de protecţie a sănătăţii (articolul 35 din Carta Drepturilor Fundamentale). În acest domeniu, nu poate fi vorba de risc mic sau mare. Dacă sănătatea cetăţenilor este pusă în pericol, atunci dezbaterea politică este inutilă şi autorităţile trebuie să acţioneze împotriva poluatorului potenţial. Deşi utilizarea cianurii este interzisă în anumite state membre şi permisă în altele, statele membre trebuie să se consulte reciproc şi să urmărească formarea de parteneriate. Comisia, la rândul ei, ar trebui să adopte o poziţie în acest sens şi să iniţieze reglementări care să excludă posibilitatea afectării sănătăţii cetăţenilor UE.
Hannu Takkula
(FI) Dle preşedinte, întrucât vin din ţara de aur a Laponiei de Nord, doresc să-mi aduc contribuţia la această dezbatere. După cum a menţionat dna Essayah în discursul său excelent, aurul se dizolvă prin utilizarea cianurii, iar acest lucru se întâmplă în Finlanda în procese închise.
În mina de aur Kittilä, care este destul de aproape de locul în care locuiesc, sunt produse peste 5 000 de kilograme de aur într-un an. Nu au fost probleme, deoarece aspectele legate de mediu au fost tratate în aşa fel încât legislaţia este actuală, procesele sunt închise şi reziduurile sunt distruse. De asemenea, tehnologia este importantă acolo. În această privinţă, există cu siguranţă un număr considerabil de diferenţe între ţările europene şi cred că avem nevoie de cooperare şi de schimb de bune practici.
O altă problemă importantă este utilizarea microbilor, care este o nouă inovaţie. Trebuie, de asemenea, să investim pe viitor în aceasta, astfel încât să putem trece la o procedură de dizolvare a aurului încă şi mai ecologică şi eficientă. Trebuie să depunem un efort concertat în întreaga Europă, astfel încât activitatea minieră să poată continua, în timp ce avem grijă de mediu într-un mod durabil.
Bernd Posselt
(DE) Dle preşedinte, discursul dnei Roithová, cel al dlui Březina şi cel al dlui Mészáros m-au convins cu adevărat, întrucât au descris cum s-a exploatat nediscriminatoriu, în mod similar, în ţara în care au trăit anterior, Cehoslovacia comunistă, cum s-a produs o schimbare de atitudine şi cum astăzi ei sunt cei care pledează pentru protecţia mediului şi pentru standarde europene comune.
Cred că avem nevoie de această schimbare de atitudine în întreaga Europă. Trebuie să fim conştienţi de faptul că ne aflăm în procesul de dezvoltare a unor noi tehnologii. De ce să nu prelungim exploatarea unei rezerve care se epuizează oricum şi să nu dezvoltăm mai întâi aceste noi tehnologii? Aş dori să clarific un lucru: dacă nu suntem atenţi, ceva irecurperabil va fi distrus, iar generaţiile viitoare ne vor condamna pentru asta.
Prin urmare, trebuie să solicit aici o abordare pe termen lung. Este extrem de important să avem standarde europene comune, deoarece râurile traversează frontiere, iar cianura este şi ea, desigur, un pericol pentru mediul înconjurător, care traversează frontierele.
Elena Băsescu
Sunt de acord că la nivelul Uniunii Europene trebuie luate toate măsurile pentru reducerea riscurilor presupuse de utilizarea unor substanţe toxice şi periculoase, cum ar fi cianura. Interzicerea lor nu trebuie să reprezinte, însă, singura soluţie. În multe alte procese industriale se folosesc substanţe toxice şi periculoase, nu numai în minerit. Pe lângă accidentul de la Baia Mare din anul 2000, au mai avut loc două accidente majore în sectorul minier: unul în Spania, în anul 1998, şi celălalt în Suedia, în anul 2003, ambele de amplitudine mai mare. Cauzele au fost, însă, similare: prăbuşirea iazurilor de decantare.
La nivel mondial, peste 90 % din producţia de aur şi argint se realizează prin tehnologia extragerii metalelor cu cianuri. Interzicerea necondiţionată a acestei tehnologii şi înlocuirea cu tehnologii bazate pe substanţe cu riscuri mai mici pentru mediu, dar extrem de costisitoare şi cu randamente reduse, înseamnă ca ţara respectivă să renunţe, practic, la obţinerea acestor metale, cu efectele economice şi sociale aferente.
Michael Theurer
(DE) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, după cum dl Takkula tocmai a menţionat, tehnologia pe bază de cianură este o metodă comună în minerit. Cu toate acestea, după cum am auzit, este foarte periculoasă. Dezastrul pe care dra Băsescu tocmai l-a menţionat a dus la contaminarea Dunării la data respectivă şi ne-a şocat pe toţi, iar dvs. ştiţi că am militat puternic pentru regiunea Dunării. Din acest motiv, ca un politician preocupat de comerţ, mă întreb ce putem face în acest sens? În Uniunea Europeană avem capacităţi limitate de exploatare a aurului. Obiectivul este de a face o schimbare la nivel mondial prin inovaţii tehnice. Aici este vorba despre tehnologie de înalt nivel, ştiu. În Germania au fost dezvoltate tehnologii ecologice, care vor ajuta la evitarea cianurii în viitor. Trebuie să facem aceste tehnologii europene de înalt nivel viabile din punct de vedere comercial şi trebuie să le facem accesibile. Văd un mare potenţial comercial aici. Nu ar trebui să ne limităm la Uniunea Europeană, ci să ne asigurăm că aici vom obţine, de asemenea, un progres semnificativ în comerţul internaţional, în interesul mediului şi al economiei noastre.
Miroslav Mikolášik
(SK) Tehnicile de extracţie cu cianură sunt asociate cu un risc ridicat de deteriorare a mediului şi, prin urmare, reprezintă o ameninţare la adresa vieţii şi a sănătăţii umane. Leşierea cu cianură a metalelor preţioase, cum este aurul, este interzisă în mai multe state membre, dar riscurile unui dezastru natural care să implice contaminarea apelor de suprafaţă depăşeşte frontierele naţionale.
Accidentul renumit de la Baia Mare (care este în România, şi aici trebuie să îl corectez pe colegul meu, dl Posselt: nu a provenit din Cehoslovacia, ci mai degrabă din România, şi a contaminat apoi atât Ungaria, cât şi Slovacia şi, astfel, fosta Cehoslovacie) a provocat daune incalculabile, chiar până la o distanţă de 1 000 de km sau mai mult faţă de locul în care s-a produs. Ţara mea s-a numărat printre cele afectate.
În ciuda acestui fapt, legea din multe ţări europene încă permite utilizarea unor astfel de tehnici. În interesul protejării sănătăţii umane şi a mediului şi având în vedere că tehnicile de extracţie cu cianură pot afecta mai multe state atunci când au loc accidente, cred cu tărie că este necesar şi, într-adevăr, esenţial să se adopte o legislaţie unificată la nivel european.
Iosif Matula
O substanţă chimică scăpată de sub control şi ajunsă în mediul înconjurător provoacă probleme grave, dar avem peste 10 milioane de substanţe chimice. Avem şi mai multe locuri unde se lucrează cu substanţe chimice. Am putea discuta în Parlamentul European milioane de situaţii potenţial periculoase. Sigur, şi cianurile sunt toxice, dar sunt chimist şi pot să vă spun că avem o mare problemă în lume: mai puţin de 18 % din cianuri se folosesc în minerit, restul de cianuri fiind folosite la obţinerea medicamentelor, a bunurilor de consum în industria cosmetică şi în multe alte domenii.
Se folosesc, însă, pe planeta noastră, substanţe de mii de ori mai toxice decât cianurile. În general, substanţele chimice, dacă ajung în apă, distrug viaţa. Avem multe râuri moarte pe glob în care nu au ajuns cianuri. Marea Moartă este fără viaţă pentru că are multă clorură de sodiu, adică sare de bucătărie. În utilizarea tuturor substanţelor chimice trebuie respectate tehnologiile şi normele de protecţie a mediului la nivelul anului 2010. România, ca stat european, s-a înscris definitiv pe acest drum. Toate statele lumii trebuie să facă la fel.
Traian Ungureanu
Dle preşedinte, cu tot respectul cuvenit, pot să spun că această dezbatere este în mare măsură greşit direcţionată. Subiectul discuţiei noastre este o problemă foarte curioasă. Repune în dezbatere un accident care a avut loc în urmă cu 10 ani. De ce? De ce a existat această tăcere lungă? Şi de ce acum? De ce o dezbatere acum? Dacă urmăm acest model, am putea şi ar trebui să interzicem orice şi tot ce poate fi legat de un accident trecut. Consider că întreaga problemă este nejustificată. Cred că aceasta foloseşte mediul ca pe un ecran şi că este bazată pe temerile maselor, atât de la modă în zilele noastre. După părerea mea, şi cred că şi în realitate, acesta este doar un complot politic precar.
Bernd Posselt
(DE) Dle preşedinte, aş dori să clarific pe scurt, pentru că probabil colegul meu a înţeles greşit ca urmare a traducerii. Cunosc foarte bine Baia Mare şi ştiu că nu este în fosta Cehoslovacie, ci în partea de nord a Transilvaniei. O cunosc foarte bine. A fost o greşeală de traducere. Am făcut doar aluzie la discursurile dlui Březina, al dnei Roithová şi al dlui Mészáros, care au făcut referire la cele întâmplate la Kašperské Hory sau Bergreichenstein etc. Sunt familiarizat cu geografia Europei Centrale.
Cecilia Malmström
membră a Comisiei. - Dle preşedinte, vă mulţumesc pentru această dezbatere. Mă voi asigura, fireşte, ca dl Potočnik să primească un raport complet al acesteia.
Împărtăşim preocupările dvs. cu privire la cianură. Este, desigur, o toxină foarte periculoasă şi suntem conştienţi de asta. Dar permiteţi-mi să vă asigur că Comisia a tras concluzii din accidentul teribil care s-a întâmplat la Baia Mare acum 10 ani. Directiva pe care am pus-o în aplicare foarte recent include multe limitări, obligaţii, restricţii şi cerinţe pentru a oferi protecţie maximă în ceea ce priveşte efectele asupra mediului şi asupra sănătăţii umane. Directiva va reduce, de asemenea, probabilitatea ca un astfel de accident să se producă din nou şi, dacă se va produce un accident, va reduce eventualul impact în mare măsură. Prin urmare, este extrem de important ca directiva să fie pusă în aplicare în mod corespunzător.
Având în vedere cerinţele foarte stricte din Directiva privind deşeurile miniere şi absenţa unor alternative adecvate astăzi, o interdicţie generală privind utilizarea cianurii pentru extragerea aurului nu pare a fi potrivită pentru moment. Cu toate acestea, urmărim problema, studiem cea mai recentă evoluţie tehnologică şi va avea loc o evaluare în 2012. Trebuie să creştem rata de reciclare în UE a produselor care conţin metale preţioase, pentru a reduce complet dependenţa de extragerea aurului.
Vă mulţumesc pentru această dezbatere. Dl Potočnik va fi, desigur, la dispoziţia dvs., pentru a răspunde la întrebări suplimentare cu privire la acest subiect. Comisia ia acest lucru foarte în serios. Dacă veţi studia directiva, veţi vedea că multe dintre preocupările dvs. se află deja acolo. Haideţi să determinăm statele membre să o pună într-adevăr în aplicare în mod integral, pentru că aceasta ar reduce considerabil riscurile.
Preşedinte
Dezbaterea a fost închisă.
Votul va avea loc în cadrul primei perioade de sesiune din mai.
Vă doresc o călătorie în siguranţă către casă. Să sperăm că aceasta nu va fi întreruptă de un vulcan sau de orice sau oricine altcineva!
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Daciana Octavia Sârbu  
Pe 30 ianuarie 2000, barajul iazului de decantare a deşeurilor aparţinând societăţii Aurul din Baia Mare, România, s-a fisurat, permiţând deversarea a aproximativ 100 000 metri cubi de ape contaminate, conţinând 100 de tone de cianură, precum şi metale grele. Scurgerea a cauzat întreruperea apei potabile pentru 2,5 de milioane de oameni, afectând trei ţări. Râul Someş avea concentraţii de cianuri de 700 de ori peste nivelurile permise. Viaţa acvatică a fost distrusă complet pe o distanţă de câteva sute de kilometri. Nu trebuie să uităm detaliile acestui dezastru, devenit simbol internaţional al poluării. El ne demonstrează că, în pofida legislaţiei şi a controlului, astfel de accidente sunt posibile oricând. Substanţele periculoase nu au ce căuta în minerit, dacă vrem să prevenim catastrofele. La Roşia Montană se doreşte construirea celei mai mari mine de aur de suprafaţă din Europa, bazată pe folosirea cianurilor. Urmarea? Distrugerea mediului înconjurător, dispariţia satului, strămutarea locuitorilor, bisericilor şi cimitirelor, condamnarea vestigiilor preţioase datând din perioada romană şi pre-romană. Istoria ne oferă lecţii. Avem cu toţii datoria să le înţelegem. Este absolut necesar să interzicem total folosirea cianurilor în minerit pe teritoriul UE, pentru a preveni tragedii ale oamenilor şi ale mediului.
László Tőkés
în scris. - (HU) În ultimii doi ani, am prezentat în mai multe rânduri, atât în sesiunile plenare ale Parlamentului European, cât şi în diferitele foruri ale acestuia, pericolele exploatării pe bază de cianură. În plus, am scris o scrisoare dlui Stavros Dimas, Comisarul pentru mediu, cu privire la societăţile miniere din România (Roşia Montană) şi din Bulgaria (Chelopech si Krumovgrad). Utilizarea tehnologiilor de exploatare pe bază de cianură este menţionată uneori ca o "bombă atomică chimică” periculoasă, din cauza efectului acesteia asupra mediului viu. Din 1990, au existat în toată lumea aproximativ treizeci de cazuri de poluare gravă cauzată de extracţia pe bază de cianură. Dezastrul de pe râul Tisa de acum zece ani este considerat cel mai grav dezastru european de mediu de la Cernobîl încoace. Doar în ultimele zile, în România, râul Arieş, care se varsă în Tisa, a fost poluat de o mină de aur care a fost închisă acum 40 de ani. Anul trecut, în timpul unei vizite la o companie minieră din apropiere (Roşia Poieni), însuşi preşedintele Traian Băsescu a declarat că "nu putem sta pe o astfel de bombă ecologică, este pur şi simplu o crimă”. Având în vedere noile planuri de dezvoltare minieră din România (Roşia Montană, Baia Mare, Certeju de Sus etc.), subliniez faptul că o interdicţie a exploatării pe bază de cianură nu este pur şi simplu o problemă românească, nici o problemă "etnică”, în niciun fel, ci o problemă universală - europeană, cu privire la care atât statele membre ale UE, cât şi grupurile din Parlamentul European pot ajunge la un acord rezonabil. Europa nu poate rămâne indiferentă la dezastrele cu cianură din trecut sau la ameninţarea unora noi în viitor. Este în interesul nostru al tuturor să protejăm oamenii şi mediul nostru, nu numai de radioactivitate sau de poluarea aerului, ci şi de otrăvire cu cianură. Solicit ca acest parlament să voteze în favoarea iniţiativei noastre.
