Organizácia pracovného času (rozprava) 
Predsedajúca
Ďalším bodom programu je vyhlásenie predsedníčky delegácie Parlamentu v Zmierovacom výbore o organizácii pracovného času
Mechtild Rothe
Vážená pani predsedajúca, dámy a páni, ako viete, zmierovacie konanie týkajúce sa smernice o pracovnom čase bolo neúspešné. V tomto prípade článok 65 ods. 5 rokovacieho poriadku predpokladá vyhlásenie predsedu delegácie Európskeho parlamentu v Zmierovacom výbore v pléne. Z tohto dôvodu teraz urobím stručné vyhlásenie o pokroku rokovaní o smernici o pracovnom čase.
Po niekoľkých trialógoch a po troch zasadnutiach Zmierovacieho výboru sa pri poslednom zasadnutí krátko po polnoci a krátko pred uplynutím lehoty jasne ukázalo, že nebude možné dosiahnuť dohodu. Delegácia Európskeho parlamentu predtým hlasovala veľkou väčšinou 15 hlasov proti konečnému pokusu Komisie o zmier, proti nehlasoval nikto a piati sa hlasovania zdržali. Tento návrh nebol prijatý ako základ pre skutočný kompromis. Návrh bol zároveň zamietnutý aj Výborom stálych zástupcov, ktorý sa zišiel vo vedľajšej miestnosti. V liste z 29. apríla 2009 dvaja spolupredsedovia Zmierovacieho výboru informovali Parlament a Radu ministrov, že nebolo možné dospieť k dohode o spoločnom texte v lehote uvedenej v článku 251 ods. 5 Zmluvy o ES.
Je mi veľmi ľúto, že týmto dvom inštitúciám sa nepodarilo nájsť spoločnú reč. Ak však uvážime tri body, ktoré zostali sporné až do konca - výnimka typu "opt-out" z týždenného pracovného času, podmienky času pohotovosti a viaceré zmluvy na jedného pracovníka - názorové rozdiely boli také veľké, že neexistovala žiadna možnosť dosiahnuť dohodu, ktorá by bola zlučiteľná s uznesením Európskeho parlamentu zo 17. decembra 2008.
Rada obzvlášť neustúpila ani o krok v otázke výnimky typu "opt-out". Parlament ponúkol niekoľko kompromisov, ktoré by zamestnávateľom poskytli veľkú mieru flexibility, pokiaľ ide o pracovný čas. Parlament bol obzvlášť ústretový v otázke podmienok času pohotovosti, pretože väčšina - v tomto prípade deväť - členských štátov využila výnimku typu "opt-out" výhradne pre čas pohotovosti. Avšak blokujúca menšina v Rade zabránila akémukoľvek pokusu zaviesť odchýlku. Nebol prijatý dokonca ani návrh na zrušenie výnimky typu "opt-out".
Pokiaľ ide o čas pohotovosti, Súdny dvor Európskych spoločenstiev objasnil, že čas pohotovosti je pracovným časom. Ani neaktívne obdobie času pohotovosti nemožno čiastočne ani úplne považovať za čas odpočinku, ako to požadovala Rada. Delegácii Parlamentu bolo taktiež zrejmé, že čas pohotovosti je potrebný vtedy, keď sa vyžaduje, aby práca prebiehala bez prerušenia. Rada nebola ochotná toto obmedzenie prijať. Čo je dôsledkom tohto stavu? Ak čašník sedí v prázdnej reštaurácii, pokladá sa to za neaktívny čas pohotovosti, ktorý bude, samozrejme, ohodnotený iným spôsobom. To sa nesmie stať. Parlament postupoval flexibilne a podporil aj návrh na maximálny pracovný čas 48 hodín na jedného pracovníka a nie na jednu zmluvu. V tomto prípade sme sa nedokázali dohodnúť ani na zásade stanovenej v odôvodnení.
Delegácii Parlamentu bolo jasné, že žiadny kompromis je lepší ako zlý kompromis na úkor pracovníkov. Kým sme nenadobudli pocit, že sme svoju trpezlivosť už vyčerpali, Parlament predložil Rade veľký počet návrhov. V Rade však bola skupina, ktorá nijako nebola ochotná pristúpiť na kompromis. Taktiež sa domnievam, že na tom či onom mieste mohla Komisia predložiť návrhy, ktoré by ponúkli väčšiu rovnováhu medzi postojom Rady a postojom Parlamentu.
Počas tohto funkčného obdobia prijal Parlament 389 právnych aktov v spolurozhodovacom postupe. Dvadsaťštyri z nich bolo uzavretých v treťom čítaní po úspešnom zmierovacom konaní. Ide o jasný prejav toho, že kultúra spolupráce medzi týmito inštitúciami existuje. Po prvý raz odvtedy, čo do platnosti vstúpila Amsterdamská zmluva, nedokázal Zmierovací výbor dosiahnuť dohodu v prípade smernice o pracovnom čase. Verím, že nová Komisia už čoskoro predloží nový návrh, ktorý azda povedie k dohode.
Nakoniec by som chcela zvlášť poďakovať sekretariátu Zmierovacieho výboru za jeho vynikajúcu prácu a pomoc.
Michal SEDLÁČEK
úradujúci predseda Rady. - (CS) Vážená pani predsedajúca, pán komisár, dámy a páni, v mene českého predsedníctva by som vás chcel oboznámiť so stanoviskom Rady k ukončeniu rokovaní o revízii smernice o pracovnom čase. Ako nepochybne viete, Rada strávila dlhé štyri roky diskusiami o pozmeňujúcom a doplňujúcom návrhu k tejto smernici, než konečne dosiahla spoločné stanovisko k obsahu - po niekoľkých mimoriadne zložitých rokovaniach.
Kvalifikovaná väčšina členských štátov sa zhodla na tom, že kľúčový sporný bod výnimky typu "opt-out" sa v smernici ponechá, ale s pevne stanovenými podmienkami, ktoré jeho využívanie značne sprísnia. Rada napríklad chcela, aby bol maximálny týždenný pracovný čas pri využívaní výnimky typu "opt-out" skrátený zo 78 hodín na 60 alebo 65 hodín a navrhla zákaz používania výnimiek typu "opt-out" pri podpise pracovnej zmluvy alebo obmedzenie doby súhlasu zamestnancov s prácou v režime "opt-out" na jeden rok. Cieľom Rady bolo obmedziť využívanie výnimky typu "opt-out" v členských štátoch, ale predovšetkým zlepšiť ochranu zamestnancov, ktorí túto výnimku využívajú. Rada považovala svoj návrh smernice za vyvážený dokument, ktorý posilňuje ochranu zamestnancov, a dúfala, že bude prijateľný aj pre Parlament a že ho Parlament prijme v druhom čítaní.
České predsedníctvo si od hlasovania v decembri minulého roka dobre uvedomovalo odlišnosť postojov oboch inštitúcií k návrhu smernice, ale zároveň nevnímalo zmierovacie konanie ako súboj týchto inštitúcií o prestíž. Namiesto toho presadzovalo pragmatický, neideologický a realistický prístup, ktorý by zohľadňoval realitu európskeho pracovného trhu. Nedá sa poprieť, že výnimku typu "opt-out" v súčasnosti využíva 15 z 27 členských štátov EÚ. Od januára tohto roku, keď Česká republika prevzala predsedníctvo, sme viedli veľmi intenzívne rokovania na všetkých úrovniach v snahe nájsť priestor pre možný kompromis s Parlamentom. Prvá schôdza členských štátov na túto tému sa konala v Prahe 13. januára. Doteraz sa uskutočnilo minimálne osem kôl neformálnych trialógov, ako aj tri kolá samotného zmierovacieho konania. Na tomto mieste by som chcel poďakovať Komisii, a najmä pánovi komisárovi Špidlovi, za odbornú pomoc a konštruktívny prístup pri hľadaní možného kompromisného znenia smernice. Rada bola ochotná dohodnúť sa a zľaviť zo spoločného stanoviska, no napriek tomu nakoniec k dohode nedošlo. V priebehu posledných štyroch mesiacov české predsedníctvo veľmi aktívne a zodpovedne viedlo rokovania s Parlamentom a predkladalo mu množstvo kompromisných návrhov k rozličným otázkam týkajúcim sa smernice v snahe nájsť konečné riešenie, ktoré by vyhovovalo Rade aj Parlamentu.
Dnes môžem vyhlásiť, že Rada urobila mnoho ústupkov, aby vyhovela požiadavkám Parlamentu. Parlamentu tieto ústupky predsa len nestačili. Rada bola napríklad ochotná vzdať sa spoločného stanoviska a podporiť názor Parlamentu, že všetok čas pohotovosti je naozaj pracovným časom. Rada ustúpila aj pri diskusii o zladení pracovného a rodinného života v lehote na poskytovanie náhradného denného odpočinku a pri definícii vrcholových zamestnancov, a mohol by som pokračovať. Rada sa chcela s Parlamentom dohodnúť na kľúčovej otázke výnimky typu "opt-out" a bola ochotná vyhovieť požiadavkám Parlamentu a prijať jeho ďalšie návrhy, napríklad zákaz dohodnúť výnimku typu "opt-out" v skúšobnej dobe, vynechanie maximálneho týždenného pracovného času pre túto výnimku, i keď sme, samozrejme, mali pocit, že konáme proti záujmu zamestnancov. Boli sme dokonca ochotní prijať aj myšlienku zavedenia evidencie skutočne odpracovaných hodín v prípade výnimky typu "opt-out". Parlament však Rade vôbec nevyšiel v ústrety.
V mene českého predsedníctva mi je úprimne ľúto, že Parlament nebol ochotný prijať kompromis a dohodnúť sa na revízii smernice, na ktorú čakajú dlhých päť rokov nielen členské štáty, ale aj občania Európskej únie. Dohoda o revízii smernice by prispela k väčšej ochrane zamestnancov a vyriešeniu problému času pohotovosti a odpočinku a pripravila by pôdu pre postupné znižovanie využívania výnimiek typu "opt-out" v členských štátoch. Na tieto návrhy však poslanci v Zmierovacom výbore nereagovali. Odmietli na ne pristúpiť, odmietli pristúpiť aj na ústretové návrhy Rady a kompromisy ponúkané Komisiou. Namiesto toho zotrvali na svojom ideologickom postoji. Keďže Parlament nebol ochotný zohľadniť situáciu v Rade, ani súčasnú realitu, zostane v platnosti existujúca smernica. Využívanie výnimky typu "opt-out" nebude obmedzené, nebude zavedené ani monitorovanie a pracovníci budú musieť aj naďalej pracovať až 78 hodín týždenne. Postoj Parlamentu s veľkou pravdepodobnosťou spôsobí ďalšie rozšírenie využívania výnimky typu "opt-out". Európska komisia má už dnes signály z ďalších dvoch členských štátov, že majú v úmysle zaviesť výnimku typu "opt-out, takže nádej na jej budúce zrušenie sa ešte zníži. Tomu chcela Rada zabrániť, Parlament však rozhodol inak.
Vladimír Špidla
Vážená pani predsedajúca, dámy a páni, veľmi ma mrzí, že sa Rade a Parlamentu nepodarilo dospieť k dohode v záverečnom kole zmierovacích rokovaní týkajúcich sa revízie smernice o pracovnom čase. Komisia urobila všetko, čo bolo v jej silách, na dosiahnutie kompromisu, predložila rad návrhov týkajúcich sa všetkých hlavných otázok, aby obom zákonodarným orgánom pomohla priblížiť sa ku konečnému zneniu. Rada a Parlament však nakoniec trvali na svojich rozdielnych stanoviskách v otázke budúcnosti výnimiek typu "opt-out", ktoré nebolo možné zosúladiť.
Chápem a rešpektujem želanie Parlamentu ukončiť s definitívnou platnosťou využívanie výnimiek. To by bolo aj pre mňa ideálnym riešením a tento prvok sme začlenili do pozmeňujúceho a doplňujúceho návrhu Komisie v roku 2005. Napriek tomu sa po niekoľkých rokoch rokovaní jasne ukázalo, že sa tým neuľahčí dosiahnutie dohody v Rade a že sa tým neprekoná blokujúca menšina. Príliš veľa členských štátov jednoducho trvalo na využívaní individuálnych výnimiek a na zachovaní tohto ustanovenia v smernici. Preto Komisia predložila alternatívne návrhy na zlepšenie právnej ochrany zamestnancov, ktorí využívajú výnimky, teda na oslabenie ich využívania z praktického hľadiska. Komisia navrhla aj zavedenie dôsledného monitorovania využívania výnimiek na vnútroštátnej a európskej úrovni a zavedenie obmedzení na súčasné využívanie výnimiek, čím by sa dosiahlo to, že udeľovanie výnimiek by bolo pre členské štáty menej zaujímavé. Som pevne presvedčený, že tento prístup by v praxi skutočne zlepšil podmienky pre pracovníkov, a čo je ešte dôležitejšie, zvýšil by dlhodobé vyhliadky na to, že členské štáty napokon pristúpia na úplné zrušenie výnimiek. Parlament zastával názor, že neexistuje lepšia dohoda ako tá, ktorou sa úplne zruší výnimka typu "opt-out". Dôvody takéhoto rozhodnutia rešpektujem, zastávam však iný názor.
Ako som už veľakrát uviedol pri iných príležitostiach, som pevne presvedčený, že neschopnosť dosiahnuť dohodu o pozmeňujúcom a doplňujúcom návrhu je zlou správou pre európskych pracovníkov a podniky, pre európske inštitúcie a koniec koncov pre Európu ako celok. Po prvé, nerieši sa tým problém výnimiek, ktoré sa budú aj naďalej používať v súlade s existujúcou smernicou: bez stanovenia dátumu ich ukončenia a s veľmi malým počtom obmedzení a bez akéhokoľvek osobitného preskúmania. Viem, že mnohí z vás namietali, že pracovníci budú pracovať 65 hodín týždenne, a chápem tieto obavy, faktom však je, že súčasná smernica umožňuje pracovať až 70 hodín týždenne. Po druhé, napriek tomu, že rozhodnutia Súdneho dvora vo veci času pohotovosti a náhradného času odpočinku zostanú zachované bezo zmeny, obávam sa, že v mnohých prípadoch to v praxi nepovedie k lepšej ochrane pracovníkov. Mnohé členské štáty majú odvetvia s vysokou mierou času pohotovosti a čelia skutočným problémom pri dodržiavaní pravidiel vyplývajúcich z rozsudkov vo veciach SIMAP a Jaeger. Doterajším výsledkom je to, že ešte viac členských štátov začalo využívať výnimky s cieľom vyriešiť tento problém. V súčasnej dobe ich je 15 a mám obavy z toho, že teraz, keď neexistuje dohoda o čase pohotovosti, začne výnimku typu "opt-out" využívať ešte viac členských štátov, aby sa prispôsobili rozhodnutiu Európskeho súdneho dvora, pretože nebudú mať inú možnosť. So stúpajúcim počtom členských štátov využívajúcich výnimky bude oveľa ťažšie dosiahnuť v Rade dohodu o ich ukončení. Po tretie, neúspech rokovaní znamená, že množstvo veľmi významných osobitných záruk schválených Radou pre pracovníkov v celej Európe, ktorí teraz výnimky využívajú, nebude platiť a nenadobudne účinnosť. A napokon sa pripravíme aj o príležitosť na zlepšenie, pokiaľ ide o opatrenia zamerané na zabezpečenie súladu medzi pracovným a rodinným životom, a o jasnejšiu definíciu výnimiek pre samostatne zárobkovo činných pracovníkov. Oba zákonodarné orgány však už uskutočnili rozhodnutie a bezprostredným dôsledkom bude to, že sa nevykoná osobitné preskúmanie výnimiek, ktoré požaduje existujúca smernica. Rozhodnutie rešpektujem. Spolu s ostatnými členmi Komisie sa teraz budeme musieť zamyslieť nad situáciou, ku ktorej došlo v dôsledku toho, že neexistuje dohoda medzi zákonodarnými orgánmi.
Chcem však skonštatovať, že po piatich rokoch rokovaní, počas ktorých bolo predložené množstvo čiastkových návrhov a počas ktorých bol predložený celý rad pokusov nájsť riešenie, sme toto riešenie nenašli. To znamená, že nebude jednoduché predložiť nový návrh, ktorý situáciu zázrakom vyrieši. Preto považujem za nutné situáciu veľmi dôkladne preskúmať so sociálnymi partnermi. Až potom bude môcť Komisia pristúpiť k nejakému ďalšiemu rozhodnutiu a postupu.
Hartmut Nassauer
Vážená pani predsedajúca, dámy a páni, najskôr by som chcel v mene Skupiny Európskej ľudovej strany (kresťanských demokratov) a Európskych demokratov skonštatovať, že to, že zmierovacie konanie o nových právnych predpisoch o pracovnom čase nebolo úspešné a že naďalej platia staré právne predpisy, nie je v záujme európskych pracovníkov.
Taktiež by som chcel povedať, že je klamlivé tvrdiť, že je to výlučne chyba Rady, zatiaľ čo sa väčšina poslancov v Parlamente - ako rytieri v ligotavej zbroji - obetovala v záujme pracovníkov. V skutočnosti vinu nesú obe strany. Je pravda, že Rada v otázke výnimky typu "opt-out" neustúpila ani o krok, avšak rovnako málo flexibilná bola väčšina v Parlamente, keď trvala na tom, že riešenie je možné iba v prípade zrušenia tejto výnimky. V dôsledku toho sa obe strany míňali ako lode v tme a výsledok sa dal ľahko predpovedať.
Je to stratená príležitosť. Mohlo sa napríklad zaviesť európske nariadenie o čase pohotovosti, ktoré by pre celú Európu ustanovilo, že "čas pohotovosti je pracovný čas", ako to určil Súdny dvor Európskych spoločenstiev. Na to by bolo potrebné, aby väčšina v Parlamente aspoň o kúsok ustúpila v otázke výnimky typu "opt-out", napríklad keď išlo o určovanie podmienok, za ktorých je táto výnimka možná a ktoré by mali byť čo najprísnejšie, a keď išlo o to, kto o tom bude rozhodovať. Zapojiť by sa museli obe zainteresované strany. Nič z toho sa však nestalo. Neústupné vyžadovanie, aby sa výnimka typu "opt-out" za každú cenu zrušila, sa stalo posvätnou kravou. Toto bola druhá stránka nezmieriteľného správania, ktoré vyústilo do neúspechu nového riešenia. Ide o mimoriadne poľutovaniahodnú situáciu. Ako som povedal, nie je to v záujme pracovníkov.
Alejandro Cercas
v mene skupiny PSE. - (ES) Vážená pani predsedajúca, hoci zbytočné úsilie vyvoláva melancholickú náladu, chcel by som zopakovať, že s výnimkami typu "opt-out" by sa malo skoncovať, pretože boli predurčené na desaťročné obdobie - ktoré sa skončilo v roku 2003 - a ich ukončenie je neobyčajne dôležité pre ochranu zdravia ľudí, na zosúladenie rodinného a pracovného života, pre nás, aby sme viedli diskusiu, ktorá bude nadväzovať na predchádzajúcu diskusiu spred hodiny aj na diskusiu nasledujúcu, aby sa dodržiavali medzinárodné dohovory Medzinárodnej organizácie práce, aby sa európske sociálne právo stalo skutočnosťou, aby organizácie pracovníkov obstáli bez ujmy a aby občania aj naďalej dôverovali európskym inštitúciám.
Ako uviedol náš predseda, dohoda sa nedosiahla, pretože Rada neustále navrhovala posun späť v čase, do obdobia spred 19. storočia, čo by pracovné právo zmenilo na jednoduchý bilaterálny vzťah medzi pracovníkom a zamestnávateľom bez zákonov a regulácie, bez dodržiavania čohokoľvek, čo presahuje takzvanú "slobodnú voľbu". Návrh zabúdal na to, že medzi pracovníkom a zamestnávateľom je vždy mocenská nerovnováha.
Nie je to pravda: klamú seba samých. Parlament bol aktívny, ponúkol všetky druhy alternatívnych riešení skutočných problémov. Ide však o ideologický problém. Rada nechcela s výnimkou typu "opt-out" skoncovať. Menšina v Rade chcela, aby tieto výnimky, ktoré boli v roku 1993 prechodným riešením, nadobudli trvalú platnosť. A hlasovaním Parlamentu navždy nechala boj za nádej a dôstojnosť na nás.
Nechceli za ne bojovať. Chceli urobiť iba povrchné kozmetické úpravy výnimky typu "opt-out", chceli to však urobiť natrvalo, čím by sa zničil jeden zo základných nástrojov európskeho sociálneho práva. Tak to je a je lož tvrdiť, že ide o skrátenie pracovného dňa - pri návrhoch Komisie a Rady dosahoval pracovný čas celkovo 78 hodín týždenne - pretože sa za tri mesiace malo počítať so 60 a 65 hodinami.
Takže, prosím, už nehovorte veci, ktoré nie sú pravdivé. Prestaňte zavádzať verejnú mienku. Priznajte, že ste chceli, aby to, čo bolo v roku 1993 dočasné, získalo trvalú platnosť a priznajte, že ste chceli z výnimočného spraviť normu.
Navrhovali, aby išlo o odchýlku ako v článku 20: odchýlku, nie výnimku: aby to bolo niečo normálne. Navyše, návrh bol zároveň bezuzdným útokom na legislatívu Súdneho dvora. Lekárom odnímal ich práva a ich pracovné podmienky. K našej predstave či predstave Súdneho dvora, ktorá sa týka náhradného času odpočinku pre lekárov, sa nikdy ani len nepriblížili. Bol to bezuzdný útok na pracujúcich. Navyše nás obviňovali, že to robíme počas volebného obdobia. Je nám cťou načúvať občanom a pracujúcim.
Sme svedkami veľkej sociálnej krízy: medzi občanmi a našimi inštitúciami je obrovský odstup. Parlament, našťastie, nepadol pred Radou na kolená a, našťastie, pán komisár, príde nový Parlament, nová výkonná Rada a pravdepodobne dôjde k zmenám vo vládach členských štátov - európski pracujúci majú nádej: mandát zo 17. decembra trvá a v našom boji budeme pokračovať, pán komisár.
(potlesk)
Elizabeth Lynne
v mene skupiny ALDE. - Vážená pani predsedajúca, zjavne sme si vedomí toho, že nastala patová situácia, avšak podľa môjho názoru je lepšia žiadna dohoda než zlá dohoda.
Vždy sme vedeli, že sa tomu nedá vyhnúť, trvalo však dlho, kým sme si to naozaj pripustili. Myslím si, že to viac súvisí s niektorými poslancami, ktorí chcú pred svojimi voličmi vyzerať tvrdo, ako s čímkoľvek iným.
Keď väčšina v Parlamente hlasuje za zrušenie výnimiek typu "opt-out", pochopiteľne, že nemôže dôjsť k žiadnej dohode, keďže - ako sme už počuli - 15 krajín tieto výnimky využíva.
Podporujem výnimku typu "opt-out" zo 48-hodinového limitu smernice o pracovnom čase, pokiaľ je dobrovoľná. Na zasadnutí výboru som sa pokúšala sprísniť pravidlá a zabezpečiť, aby ste nemohli výnimku typu "opt-out" podpísať zároveň so zmluvou a aby ste mohli od výnimky typu "opt-out" kedykoľvek odstúpiť. Aj toto Rada naozaj navrhovala. Je to rovnako dôležité pre flexibilitu, pre pracovníka a pre zamestnanca. Prečo by pracovníci nemohli získať odmenu za nadčasy, ak sa pre ne rozhodnú?
Obávala som sa aj toho, že ľudia by mohli byť dohnaní k nelegálnej práci a následne by ich nechránili právne predpisy v oblasti ochrany zdravia a bezpečnosti, teda ani smernica o nebezpečnom strojovom vybavení.
Oveľa problematickejšie sú viaceré zmluvy a definícia samostatnej práce. Zneužívajú sa oveľa viac ako výnimka typu "opt-out", avšak Rada v tejto veci skutočne nepodnikla v podstate nič a ani Parlament v tomto ohľade nevyvíjal aktivitu.
Pokiaľ ide o čas pohotovosti, myslím si, že celý čas pohotovosti by mal byť klasifikovaný ako pracovný čas. Som rada, že Rada v tejto veci ustúpila.
Ako som uviedla na začiatku tejto rozpravy pred piatimi rokmi, mali by sme sa zaoberať výlučne rozhodnutiami Súdu vo veciach SIMAP a Jaeger. Možno sa tomu budeme venovať v budúcnosti a zdravotníctvom sa budeme zaoberať samostatne.
Napokon musím povedať, že sa teším, že sme zachovali výnimku typu "opt-out" zo 48-hodinového limitu predovšetkým pre hasičov v Spojenom kráľovstve, ktorí by mali nesmierne problémy so zabezpečovaním ochrany, ak by sa výnimka typu "opt-out" odstránila. K ich kampani im blahoželám.
Elisabeth Schroedter
Vážená pani predsedajúca, pán úradujúci predseda Rady, pán Špidla, v čase volieb by sme boli radi, keby sme európskym občanom mohli predstaviť smernicu o pracovnom čase, ktorá by ponúkala minimálne zdravotné a bezpečnostné normy.
Bol by to náš prínos ku koncepcii zlepšovania kvality práce. Naše uznesenie by stanovilo minimálne normy a zároveň by ponúklo určitú flexibilitu, ktorá by predstavovala riešenie pre nemocnice. Rada ho však niekoľko týždňov blokovala a nakoniec bolo neúspešné. Bohužiaľ, Komisia v tomto prípade nesie časť zodpovednosti, pretože neprispela k procesu hľadania riešenia. Návrhy Komisie bezohľadne obchádzali pracovné právo a spochybňovali to, čo sa vo všeobecnosti pokladá za minimálnu právnu normu. My v Skupine zelených/Európskej slobodnej aliancii sme spolu s veľkou väčšinou v Zmierovacom výbore neboli ochotní hlasovať za legalizáciu vykorisťovania.
Je dobre známe, že nemecký minister práce a sociálny demokrat Olaf Scholz patril k tvrdému jadru odporcov v Rade. Vo všetkej vážnosti chcel do dlhodobého riešenia začleniť výnimky, ktoré by ľuďom umožňovali pracovať až 78 hodín týždenne. V Nemecku o sebe tvrdí, že je predstaviteľom pracujúcich, zatiaľ čo v Bruseli pôsobí ako hovorca tých členov Rady, ktorí sú v opozícii proti záujmom európskych pracujúcich. Sociálnym demokratom vrazil nôž do chrbta.
Ilda Figueiredo
Vážená pani predsedajúca, vítame, že sa nedosiahla dohoda vo veci pozmeňujúceho a doplňujúceho návrhu smernice o organizácii pracovného času medzi Európskym parlamentom a Radou, pretože to, čo sa navrhovalo, bolo horšie ako existujúca smernica - pokiaľ ide o priemerný pracovný deň aj o čas pohotovosti.
Európska komisia a Rada sa v skutočnosti pokúšali otvoriť dvere väčšiemu znehodnoteniu práce a išlo o útok na právo odborových zväzov rokovať a na kolektívne vyjednávanie. To by bol výsledok, ak by sa jednoduchým správnym opatreniam umožnilo regulovať organizáciu pracovného času a mzdy, čím by sa ohrozil čas pohotovosti a právo na doby odpočinku. Bol by to krok späť o 100 rokov v oblasti pracovných práv.
Povinnosť vyplácať plnú mzdu za čas pohotovosti vrátane dôb odpočinku, či už v zdravotníckych a záchranných službách, alebo hasičských zboroch, alebo v inej oblasti pôsobnosti, zostáva preto v platnosti v súlade s jestvujúcim právom.
Naďalej budeme pozornosť verejnosti obracať na boj pracovníkov proti povestnej výnimke typu "opt-out" a za primerané ohodnotenie práce. Naďalej budeme argumentovať za skrátenie pracovného dňa bez krátenia mzdy, čo je dôležitá požiadavka v čase recesie. Jej cieľom je tvorba pracovných príležitostí a obmedzovanie nezamestnanosti. Taktiež budeme naďalej podporovať ochranu zdravia a bezpečnosť pri práci a zosúladenie pracovného a rodinného života.
Chceme skutočne sociálnu Európu, ktorá po voľbách do Európskeho parlamentu neupadne do zabudnutia.
Derek Roland Clark
v mene skupiny IND/DEM. - Vážená pani predsedajúca, pán prezident Klaus 18. februára poznamenal, že štruktúra EÚ je dogma, ktorá odporuje skúsenosti vyplývajúcej z dedičstva.
Členské štáty majú dedičstvo. Veci robia svojím vlastným spôsobom a týka sa to aj spôsobu ich práce. Keď som na toto poukázal na prvom zmierovacom stretnutí a poznamenal som, že členské štáty by nemali byť nútené do zvieracej kazajky, kolega poslanec sa skutočne spýtal, či som mal byť na stretnutie pozvaný. Tu máte demokraciu!
Dokument pána komisára, ktorý bol v tú noc vypracovaný, obsahoval text "priority a potreby pracovníkov znemožňujú stanoviť dátum ukončenia výnimiek typu "opt-out" - je pekné počuť ozvenu.
Ako povedal pán prezident Klaus, medzi občanom a zvolenými predstaviteľmi EÚ je veľká vzdialenosť, táto vzdialenosť je však oveľa menšia v rámci členských štátov, preto je EÚ nedemokratická. Súhlasím. A pokiaľ ide o mňa, nástojím na tom, aby som primeranejšie zastupoval občanov. Koniec koncov, kým v roku 2004 chceli výnimku typu "opt-out" iba štyri členské štáty, dnes ich je 15. Nesvedčí to o niečom? A poslanci mali tú drzosť nazývať 15 štátov z 27 blokujúcou menšinou - Parlament popiera skutočnosť!
José Albino Silva Peneda
(PT) Na tomto rokovaní vynikli dve otázky: takzvaný čas pohotovosti a doložka o výnimke typu "opt-out".
Pokiaľ ide o čas pohotovosti, chcem povedať, že sme boli veľmi blízko kompromisu, avšak Rada na poslednú chvíľu nevysvetliteľne odstúpila.
Pokiaľ ide o výnimku typu "opt-out", Parlament by nikdy nemohol prijať zovšeobecnenie bez definície, pretože z praktického hľadiska by to jednoducho znamenalo dereguláciu pracovného trhu.
Skutočnosť, že v súčasnosti 15 krajín využíva výnimky typu "opt-out", je spôsobená tým, že pomer času pohotovosti nie je dostatočný na to, aby vyhovoval skutočným potrebám. Systém pohotovosti nepostačuje na to, aby spĺňal skutočné potreby, obzvlášť v oblasti zdravotníctva. V návrhu Parlamentu sa to vyriešilo a nebolo by potrebné, aby tak veľa krajín využívalo výnimky typu "opt-out". Počas rokovaní to dokonca uznalo aj predsedníctvo.
Je absolútne jasné, že výnimka typu "opt-out" nemá s flexibilitou nič spoločné. Flexibilitu možno plne dosiahnuť tak, že referenčným obdobím bude rok, ako to navrhol Parlament v roku 2005.
Parlament vždy bojoval za túto otázku, aby sme mohli aspoň v náznakoch vidieť budúci termín, keď výnimka typu "opt-out" skončí. Blokujúca menšina v Rade však nielenže túto výnimku typu "opt-out" prijala, ale taktiež chcela, aby sa jej uplatňovanie stalo pravidlom a nie výnimkou. Rád by som vám pripomenul, že výnimka typu "opt-out" bola prijatá v roku 1993, avšak ako jasná výnimka.
Dámy a páni, pracovné zmluvy nemožno porovnávať so žiadnymi inými zmluvami, v ktorých sú strany v rovnocennom postavení. Pracovné právo a veda v oblasti práce v Európe existujú preto, že sa dlho uznával názor, že jedna zo strán je znevýhodnená, a preto ju treba chrániť.
Blokujúca menšina v Rade chcela svojím evidentne neflexibilným postojom s touto ochranou skoncovať, čo je podľa môjho názoru absolútne neprijateľné pre každého, kto bráni základné hodnoty, ktoré tvoria vlastný základ európskeho sociálneho modelu.
Jan Andersson
(SV) Vážená pani predsedajúca, rád by som využil túto príležitosť a poďakoval svojim kolegom z rokovacieho tímu za konštruktívnu spoluprácu. Je poľutovaniahodné, že sa nedosiahne dohoda. Je to spôsobené momentálnou situáciou, keď 15 členských štátov využíva výnimku typu "opt-out". Nepochybne ich môže byť o niekoľko viac a to nie je dobrá situácia.
Taktiež vám môžem povedať, že sme počas rokovaní dosiahli určitý pokrok. Čo sa týka času pohotovosti a náhradného voľna, to, že sme všetci uviedli, že čas pohotovosti sa počíta ako pracovný čas, považujem za pokrok. Verím, že sme mohli dosiahnuť dohodu. Dôvodom, pre ktorý sme dohodu nedosiahli, bola výnimka typu "opt-out". Na jednej strane stála Rada s blokujúcou menšinou, ktorá túto výnimku vôbec nechcela zrušiť, a na strane druhej - a na to sa často zabúda - veľká väčšina v Európskom parlamente, ktorá sa výnimky typu "opt-out" veľmi chcela zbaviť, pretože nemá nič spoločné s ochranou zdravia a bezpečnosťou. My poslanci Parlamentu sme sa snažili, navrhli sme, aby samotná Rada predložila návrh na dátum ukončenia. Nakoniec sme dokonca boli ochotní povedať: "Jednoducho stanovíme dátum pre ďalšie rokovania a predloženie návrhu na dátum ukončenia." Rada nebola ochotná prijať dokonca ani toto. Dohoda sa následne stala nemožnou. Pán Sedláček, nebolo to tak, že Rada prijala všetky podmienky stanovené Parlamentom, pokiaľ ide o podmienky pre výnimku typu "opt-out". Keď sme začali posledný deň rokovaní, skoro každý návrh bol zamietnutý. Môžem potvrdiť, že väčšina je naozaj za zrušenie výnimky typu "opt-out". V Parlamente je to veľká väčšina, v Rade väčšina, avšak menšina v Rade, bohužiaľ, môže rozhodnúť o tom, že výnimka typu "opt-out" musí zostať v platnosti. Tento stav je neuspokojivý. Verím, že Komisia zareaguje, že ľudia prijmú svoju zodpovednosť a že východiskovým bodom pre nový návrh bude skutočná podstata smernice, ktorou je ochrana zdravia a bezpečnosť pracovníkov, a že výnimka typu "opt-out" sa potom postupne bude musieť zrušiť.
Bernard Lehideux
(FR) Vážená pani predsedajúca, Parlament a jeho spravodajca boli nútení odmietnuť zlý kompromis a urobili dobre. Naša delegácia zostala verná stanovisku prijatému veľkou väčšinou v pléne, ktorá vyzývala na konečné zrušenie akejkoľvek výnimky zo zákonného pracovného času.
Pravdou však je, že Parlament ako jediný chcel dosiahnuť pokrok. Zástupcovia európskych občanov prekročili hranice straníckych sporov s cieľom ukončiť tento anachronizmus výnimky typu "opt-out". Pri predkladaní skutočne kompromisného textu, ktorý Rada, rovnako ako Komisia, bravúrne odignorovala, sme boli osamotení, Rada a Komisia sa pridala k stanovisku tých, ktorí urputne nesúhlasia so žiadnym pokrokom v oblasti práv pracovníkov v Európe.
Vážený pán úradujúci predseda Rady, je evidentné, že ste svoje ciele dosiahli. Súdny dvor vás zaväzuje pokladať všetok čas pohotovosti za pracovný čas, z tohto hľadiska ste tak o nič neprišli. Výnimka typu "opt-out", ktorú podporujete, v praxi ešte stále existuje, pretože odpor k pokroku ju umožnil zachovať. Noví poslanci zvolení v júni budú musieť viac ako kedykoľvek predtým bojovať za harmonizáciu sociálnych noriem zhora nadol.
Dimitrios Papadimoulis
(EL) Vážená pani predsedajúca, Rada ruka v ruke s Komisiou nesie plnú zodpovednosť za neschopnosť nájsť kompromis. Príčina je jednoduchá: pretože ste trvali na tom, aby sme prijali kompromis, ktorý by výnimku typu "opt-out" natrvalo zachoval, chceli ste nás a milióny pracovníkov zavádzať a ponížiť tým, že by sa prechodná výnimka udelená Veľkej Británii v roku 1993 zmenila na trvalé nariadenie pôsobiace proti zamestnancom. Našťastie, veľká väčšina v Európskom parlamente povedala "nie". Bez pochybností o tom, kto nesie zodpovednosť, stačí počúvať prejav predstaviteľa českého predsedníctva: dogmatický neoliberalizmus, neústupčivá ideológia, arogancia a lacný pokus zavádzať európskych občanov.
Pán Špidla, nemáte právo svojvoľne vykladať a uplatňovať rozsudky Európskeho súdneho dvora. Musíte uplatňovať precedenčné právo Európskeho súdneho dvora a začať konanie o porušení práva proti členským štátom, ktoré celé roky neuplatňujú rozhodnutia Súdu. Nemôžete povedať: "Neurobíme to, pretože čoskoro smernicu zrevidujeme." Pochopte jednu vec: Parlament v žiadnom prípade nebude súhlasiť s kompromisom, ktorým sa nezruší výnimka typu "opt-out".
Edit Bauer
- (SK) Po počiatočnej nádeji, že dospejeme k dohode o revízii smernice o pracovnom čase, je naozaj poľutovaniahodné, že sa tak nestalo. Pred voľbami to nie je najlepšia správa pre našich voličov prinajmenšom z dvoch dôvodov. Po prvé: v našich nových členských štátoch dochádza k zaujímavému a nečakanému javu.
Niektorí investori, najmä z východoázijských krajín, nielenže sa snažia zaviesť východoázijskú pracovnú morálku, proti čomu sa právom dožadujú zamestnanci ochrany, ale objavil sa aj nový fenomén na pracovnom trhu: snaha vymeniť domácu pracovnú silu za východoázijskú, ktorá je zvyknutá na odlišnú pracovnú kultúru a neobmedzený pracovný čas. Za podmienok pokračujúcej krízy, keď sa zvyšuje nezamestnanosť, asymetrickosť vzťahu zamestnávateľa a zamestnanca sa ešte viac objasnila. Preto limitovanie pracovného času je nanajvýš potrebné i pri uvedomení si potreby slobody zamestnanca.
Druhý problém, ktorý zostal nevyriešený a má závažný dosah na nové členské štáty, je určenie výpočtu času pohotovosti. Za daných podmienok nezostáva nič iné ako výnimka typu "opt-out", čomu sme chceli zabrániť, ale bez toho by bola základná starostlivosť nezabezpečená. Pani predsedajúca, ja nechcem hľadať vinníka, ale chcem veriť, že v novom volebnom období nájdeme vyhovujúce riešenie pre tieto pálčivé problémy.
Roberto Musacchio
(IT) Vážená pani predsedajúca, dámy a páni, neúspech smernice o pracovnom čase bol neodvratný. Ako sme už v tejto rokovacej sále počuli, Rada zachovávala provokatívne stanovisko: ignorovala hlasovanie Parlamentu, ktoré sa následne o niekoľko rokov zopakovalo v druhom čítaní. A toto hlasovanie prezentujeme voličom - pani Lynneovej by som to rád oznámil - keďže od voličov máme vlastne mandát.
Znepokojivá je podstata tohto extrémizmu. Rada chce zachovať výnimku typu "opt-out" aj ročný výpočet pracovného času. Pána komisára a Radu by som chcel upozorniť na to, že k 78-hodinovému pracovnému týždňu sa dospelo odkladom dôb odpočinku určených v texte, ktorý obhajovala Rada. V porovnaní s predchádzajúcou smernicou ide preto o obrat k horšiemu. Na rovinu, je ťažké pochopiť, akú koncepciu má Rada v oblasti práce a pracovných podmienok, ale aj v oblasti odborových zväzov a zmlúv.
Ak budeme v prístupe "opt-out" pokračovať, ak nebudeme pracovať na harmonizácii pracovných podmienok, potom nepracujeme v prospech Európy, ale proti nej. Inými slovami, vytvárame podmienky, ktoré oslabujú európsku sociálnu sieť a bránia Európe v tom, aby sa zaoberala skutočnými príčinami, ktoré stoja za súčasnou krízou.
Zodpovednosť za neúspech preto jasne nesie Rada. Parlament si svoju povinnosť splnil.
Juan Andrés Naranjo Escobar
(ES) Vážená pani predsedajúca, priznať si neúspech je prvým krokom k tomu, aby bolo možné dosiahnuť úspech. Zmierenie sa naozaj nepodarilo dosiahnuť, nebola však zmarená príležitosť obnoviť dialóg, hoci aj dnes.
Problém netkvie v praktických aspektoch jednotlivých odchýlok od maximálneho 48-hodinového pracovného týždňa, pretože Parlament ponúkol dlhé prechodné obdobia práve preto, aby sa tento problém vyriešil. Problém vyplýva z mimoriadne odlišných názorov, pokiaľ ide o zavedenie pravidla Spoločenstva s hlavným cieľom zabezpečiť ochranu zdravia a bezpečnosť pri práci. Následným problémom je aj regulácia času pohotovosti v súlade s rozhodnutiami Súdneho dvora.
Pokiaľ ide o hlavný problém výnimky typu "opt-out", podľa môjho názoru je ponuka Rady z právneho hľadiska protirečivá a predovšetkým odporuje tomu, čo považujem za najdôležitejšie pre Európu, ktorá sa nemôže vzdať sociálneho rozmeru bez toho, aby nestratila svoju identitu, a ktorá by to nemala dopustiť. Bolo nemysliteľné dovoliť, aby sa do právnych predpisov Spoločenstva dostal všeobecný zákon s trvalou platnosťou, ktorý je v rozpore s odporúčaním Komisie, ktorá vo svojom sociálnom programe vyzýva členské štáty, aby dodržiavali dohovor Medzinárodnej organizácie práce. Taktiež bolo možné dosiahnuť dohodu pri konaní podľa súboru výnimiek a všeobecných pravidiel. Okrem toho sme mohli využiť príspevok sociálnych aktérov, ktorí môžu poskytnúť spravodlivé a efektívne dohody v prípade, ak sa rešpektuje ich nezávislosť.
Stručne povedané, návrhy Parlamentu obsahovali riešenia, ktoré mohli poskytnúť to, čo spoločnosti potrebujú: to znamená flexibilitu prispôsobiť pracovný čas rozličnej pracovnej záťaži, pretože je pravdou, že žiadne dve odvetvia a ani spoločnosti v rámci jedného odvetvia nie sú rovnaké, a pretože to, čo potrebujeme a čo potrebuje najmä naša krajina - držíme smutný rekord najvyššej miery nezamestnanosti v Európskej únii - je, aby naše spoločnosti zvyšovali zamestnanosť a menej prepúšťali.
Dámy a páni, patrím k tým, ktorí sú presvedčení, že potrebujeme bezodkladnú reformu našich sociálnych systémov. Taktiež verím, že je naozaj možné zosúladiť hospodársku výkonnosť s nádejou na zlepšenie sociálnej situácie a zlúčiť slobodu so spravodlivosťou. Práve preto musíme zaviesť obmedzenia a minimálne sociálne normy pre všetky členské štáty.
Philip Bushill-Matthews
Vážená pani predsedajúca, keď budú budúce generácie hodnotiť tento Parlament a jeho prácu na dokumentácii o pracovnom čase, podľa mňa zistia, že poslanci boli počas trialógu úplne nedôverčiví. Zistia, že na začiatku deväťdesiatych rokov minulého storočia, keď boli socialisti najväčšou stranou v tomto Parlamente a keď ľavica stála na čele väčšiny vlád členských štátov, sa zrodila a vytvorila smernica, ktorá je napriek dobrému zámeru odrazom štandardnej socialistickej dogmy, že sa nemožno spoliehať na vlastnú voľbu ľudí pri rozhodovaní o rovnováhe medzi pracovným a súkromným životom, že politici vždy vedia všetko najlepšie a že, samozrejme, európski politici to vedia úplne najlepšie. Zistia, že existovala smernica o pracovnom čase, ktorá jednoducho nikdy nefungovala.
Výnimka typu "opt-out", ktorá bola pôvodne navrhnutá pre Spojené kráľovstvo, sa stala výnimkou, ktorú postupne potrebovalo využívať ďalších 14 krajín. Dnes sme od českého predsedníctva počuli, že najmenej dva ďalšie štáty sa k tejto skupine pridajú. Medzičasom sa 21 z 27 štátov nikdy nepodarilo, aby sa táto smernica úspešne uplatňovala, pokiaľ išlo o vnútroštátne zdravotnícke služby, takže Komisia predložila návrhy s cieľom tento problém vyriešiť.
Máme smernicu, ktorú očividne nemožno uplatňovať, a aká je reakcia tohto Parlamentu? Že sa mýlia ľudia, mýlia sa členské štáty, mýli sa Komisia a všetko treba "napasovať" do kazajky univerzálnej veľkosti, ktorá sa jednoducho nehodí každému. Rada, pochopiteľne, odmietla ustúpiť, pretože vlády členských štátov boli rovnako ako poslanci zvolené, aby otvárali ľuďom príležitosti, nie aby obmedzovali ich slobodu. Upozornili však na to, na čo niektorí poslanci zabúdali.
Takže výnimka typu "opt-out" zatiaľ zostáva v platnosti, avšak tak isto pretrvávajú problémy. Táto otázka sa presunie do kompetencie ďalšej generácie poslancov v nasledovnom funkčnom období. Dúfam len, že všetci naši noví kolegovia v Parlamente preukážu viac rozumu, preukážu, že načúvajú občanom a nepodrobujú ich diktátu, že radšej vyhodia smernicu, ako by zakázali výnimku typu "opt-out", a že začnú nanovo.
Jacek Protasiewicz
(PL) Vážená pani predsedajúca, pán komisár, je pravda, že po piatich rokoch intenzívneho úsilia o zmenu a doplnenie smernice o organizácii pracovného času dnes naše snaženie dovedieme do konca ako fiasko. Parlament nedokázal dosiahnuť dohodu s Radou a prijať nový a lepší právny predpis, ktorý by zlepšil situáciu pracovníkov a ktorý by zároveň zahŕňal skrátenie maximálnej povolenej dĺžky pracovného týždňa so súhlasom pracovníka zo 78 hodín na 65 hodín.
Je mi ľúto, že to musím povedať - a v tomto bode sa môj názor líši od názoru predchádzajúcich, najmä ľavicových rečníkov v tejto rokovacej sále - že významná časť zodpovednosti za tento výsledok patrí nášmu Parlamentu, ktorý prijal nereálnu stratégiu pri rokovaniach. Veľa európskych krajín má príslovie, ktoré znie: "Lepšie je často nepriateľom dobrého." Bohužiaľ, všimol som si, že počas rokovaní väčšina našich kolegov poslancov, najmä z ľavicovej časti Parlamentu, na túto ľudovú múdrosť akoby úplne zabudla.
Rád by som niečo povedal, nerobím to však pre pocit zadosťučinenia. Pripomeniem Parlamentu, že počas prvej schôdze Zmierovacieho výboru som navrhol prijať kompromisný prístup a taktiež uznať, že keďže vo väčšine členských štátov sa so súhlasom pracovníka dlho uplatňovali flexibilné zásady organizácie pracovného času, očakávať radikálne zmeny je neopodstatnené a môže to viesť k zablokovaniu rokovaní. Bohužiaľ, presne to sa stalo a obávam sa, že sa to dialo vzhľadom na predvolebnú kampaň a nie v záujme európskych pracovníkov.
Stephen Hughes
Vážená pani predsedajúca, je naozaj zvláštne, že Rada by mala obviňovať Parlament zo zlyhania týchto rokovaní. Parlament si počínal aktívne, predložil všetky kompromisné návrhy. Komisia predložila kompromisný návrh príliš neskoro, avšak Rada neustúpila ani o krok, takže by nemala za toto zlyhanie viniť Parlament.
Pán Philip Bushill-Matthews dnes hovoril o slobodnej voľbe pre pracovníkov - slobode pracovať toľko hodín, koľko chcú. Nuž, Philip, pozrite sa na situáciu v Spojenom kráľovstve, práve v tom členskom štáte, ktorý všeobecnú výnimku typu "opt-out" využíva najdlhšie. Podľa Európskeho prieskumu pracovných síl je v Spojenom kráľovstve 3,5 milióna pracovníkov, ktorí pravidelne pracujú viac ako 48 hodín týždenne. Podľa rovnakého prieskumu 58 % - takmer 60 % - z nich uvádza, že by chceli pracovať menej ako 48 hodín týždenne. Z tohto 3,5 milióna pracovníkov v Spojenom kráľovstve 2,2 milióna za dodatočnú prácu, ktorú každý týždeň vykonáva, nedostáva žiadnu odmenu. Nie sú šialení, sú však, samozrejme, nútení tieto hodiny odpracovať a boli postavení do situácie, keď musia pracovať nadčas. Taká je realita využívania výnimky typu "opt-out".
Ewa Tomaszewska
(PL) Rada bola odhodlaná natrvalo zachovať postup "opt-out" a skutočne predĺžiť pracovný týždeň. Rada nepreukázala žiadnu flexibilitu.
Problém času pohotovosti je v prvom rade problémom pre tých, ktorí pracujú vo verejných službách, a najmä v zdravotníckych službách, kde predĺženie pracovného času predstavuje nielen horšie podmienky pre lekárov a zdravotné sestry, ale je aj hrozbu pre bezpečnosť a zdravie pacientov a navyše občiansku zodpovednosť lekára za zanedbanie starostlivosti. Slobodná voľba v tejto súvislosti znamená, že v nemocnici v meste Radom v Poľsku nebol zamestnaný nikto, kto s týmto postupom nesúhlasil. To znamená, že slobodná voľba v praxi neexistuje.
Rozdelenie času pohotovosti na aktívne a neaktívne obdobie je pokusom klasifikovať čas, ktorý zamestnanec v skutočnosti trávi v službe zamestnávateľovi, ako čas odpočinku - čas strávený na pracovisku, ktorý si nemôže nezávisle organizovať. V praxi to preto znamená odcudzenie času zamestnanca. Nemáme žiadny dôvod, aby sme prijímali riešenia, ktoré považujeme za škodlivé.
Jan Cremers
(NL) Vážená pani predsedajúca, v roku 1817 sociálne zmýšľajúci britský podnikateľ Robert Owen obhajoval zavedenie osemhodinového pracovného dňa. Podľa jeho názoru bol blahobyt pre každého možný iba vtedy, ak ľudia pracovali osem hodín a práca bola dobre zorganizovaná. Neskôr, presne pred 125 rokmi, bol daný úvodný podnet na zavedenie osemhodinového pracovného dňa v Spojených štátoch. Jedným z demokratických presvedčení nášho Európskeho spoločenstva je, že skrátenie pracovného týždňa prispieva k životu zlučiteľnému s ľudskou dôstojnosťou. Našťastie sa s tým v posledných desaťročiach spojila väčšia pozornosť voči deľbe medzi pracovnými povinnosťami a povinnosťami týkajúcimi sa starostlivosti.
Pani predsedajúca, v tejto súvislosti je zahanbujúce, že my ako Európania musíme ešte stále bojovať za obmedzenie maximálneho pracovného týždňa. Požadovať od pracovníkov, aby systematicky pracovali nadčas, a zavedenie dlhých pracovných týždňov bude mať ničivý vplyv na pracovné príležitosti. Početné štúdie preukázali, že Robert Owen mal pravdu: pracovať dlhšie ako osem hodín je kontraproduktívne. V dnešných časoch rastúcej nezamestnanosti sa väčšina Rady a Komisie vydala úplne zlým smerom.
Michal SEDLÁČEK
Vážené dámy, vážení páni, toto bola pre mňa veľmi zaujímavá rozprava. Na niektoré podnety by som chcel stručne zareagovať. Najskôr by som chcel povedať niečo, čo sa dnes nespomenulo a čo treba pomerne otvorene uviesť. Nie je náhodou pravda, že Európa má najvyššiu úroveň ochrany zamestnancov na svete? Domnievam sa, že to tak je, takže akékoľvek reči o úsilí zameranom na odstránenie tohto typu ochrany alebo na návrat do 19. storočia jednoducho nie sú pravdivé. Snažíme sa len prispôsobiť systém súčasnému hospodárstvu a globálnej hospodárskej situácii. Nežijeme v 20. storočí. Teraz máme 21. storočie a pracujeme - nerád by som uvádzal presný počet hodín - avšak pracujeme stále. Vidíte tento mobilný telefón a tieto počítače? Každý z nás dostáva každý deň e-mailové správy a je normálne dostávať ich 24 hodín denne. Zároveň nikto nespočíta, koľko hodín kto pracuje. Takže tá snaha, ktorá - hovoríme o istej flexibilite - tu je, je iba snahou o to, aby sa Európa ako celok dokázala vyrovnať globálnej konkurencii.
Mali ste pravdu, pán Nassauer, keď ste povedali, že by sme sa mali dohodnúť na otázkach, napríklad na otázke času pohotovosti. Chcel by som v tejto súvislosti povedať, že Rada vyšla naozaj v ústrety Parlamentu a súhlasila s tým, že čas pohotovosti sa bude pokladať za pracovný čas na rozdiel od spoločného stanoviska, ktoré bolo úplne iné. Rada dokonca Parlamentu navrhla, aby táto smernica regulovala iba čas pohotovosti a otázku výnimky typu "opt-out" nechala na inokedy, avšak Parlament na tento návrh nereagoval. Pani Figueredová povedala, že návrhy Rady podkopávali postavenie pracujúcich, chcel by som však znovu zopakovať základný bod. Rada navrhla zníženie počtu hodín pri používaní výnimky typu "opt-out" zo 78 hodín na 60 alebo 65, pán Cercas to však odmietol. Rada navrhla obmedzenia na monitorovanie aj na zavádzanie výnimiek typu "opt-out". Rada s tým súhlasila, no ani tak to nebolo schválené. Pán Andersson sa možno mýli v tom, keď hovorí, že Rada nebola ochotná prijať kompromisné návrhy Komisie. Naopak, bola to Rada - na svojom zasadnutí výboru COREPER - ktorá tieto návrhy schválila. Takže kompromis navrhovaný Komisiou Rada prijala, neprijal ho však Parlament.
Taktiež by som rád dodal, že neviem, kto hovorí s ktorými občanmi EÚ. Taktiež hovoríme s občanmi EÚ, avšak oni nám hovoria, že chcú viac slobody, nechcú, aby im niekto ukladal nové povinnosti, a nechcú, aby im politici zasahovali do osobného života. V súčasnej dobe sa blíži 20. výročie nežnej revolúcie - výročie konca komunizmu v Európe - a ľudia chcú túto udalosť osláviť skutočnou obhajobou svojej slobody. Nechcú, aby na nich niekto uvaľoval ďalšie a ďalšie regulácie a povinnosti.
Pán Hughes, domnievam sa, že som vo svojom vystúpení celkom jasne naznačil body, pri ktorých bola Rada ochotná pristúpiť na kompromis, takže je celkom nesprávne tvrdiť, že Rada neustúpila ani o krok. Rád by som dodal, keďže pán spravodajca vyjadril nádej na zmeny vlád v Európe, že si dokážem ťažko predstaviť - keby sa takáto zmena odohrala vo Veľkej Británii - že by konzervatívna vláda zastávala iné názory ako vláda premiéra Browna.
Na záver by som chcel povedať iba toľko, že sme mimoriadne sklamaní, že sme nedosiahli dohodu, avšak ak budete naďalej odmietať vnímať realitu každodenného života - to znamená, že 15 z 27 členských štátov využíva výnimku typu "opt-out" a že v mnohých profesiách, najmä v nových členských štátoch, je momentálne nedostatok pracovníkov, potom výnimka tohto typu jednoducho musí byť ďalej realitou dňa. Vráťme sa k tejto otázke o 10 rokov, keď môže byť situácia v členských štátoch úplne iná. Vytvorme podmienky pre členské štáty, aby nemuseli využívať výnimku typu "opt-out", a potom sa možno budeme čudovať, ako rýchlo dosiahneme kompromis.
Vladimír Špidla
Dámy a páni, počas tejto diskusie sa objavili argumenty, ktoré už boli použité, a to mnohokrát a z dobrých dôvodov. Myslím si, že je to celkom prirodzené, keďže táto diskusia trvala päť rokov a ovplyvnila nás všetkých. Rád by som teda poďakoval všetkým, ktorí sa na nej významným spôsobom podieľali. Faktom však je, že výsledok, ktorý sme dosiahli, nie je dobrý ani stabilný a pravdepodobne budeme na túto situáciu musieť reagovať. Taktiež by som rád poznamenal, že pre túto diskusiu je príznačné, že sa prakticky nezaoberala ničím iným okrem možnosti výnimky typu "opt-out" a možno trochu aj pohotovostnou službou. Nevenovala sa v nej pozornosť napríklad doplnkovému odpočinku, nebrali sa do úvahy okrem iného ani zmeny v rámci nočnej práce. Prakticky všetky zmeny, ktorých bolo oveľa viac ako len otázka pohotovostnej služby či možnosti výnimky "opt-out", sa do určitej miery stali rukojemníkmi dvoch základných otázok. V roku 1993 bola schválená smernica, ktorou sa prijímala výnimka. Táto smernica predpokladala určité typy revízií, nie však len revízie zamerané na výnimku typu opt-out, ale na smernicu ako celok. V roku 2003 Európsky súdny dvor rozhodol o tom, že čas pohotovostnej služby strávený na pracovisku sa považuje za pracovný čas. Toto rozhodnutie má svoju logiku a pre mňa je celkom pochopiteľné. Od tej chvíle začal prudko narastať počet členských štátov, ktoré používajú výnimku typu "opt-out". Dôvod je pomerne jednoduchý. Vo väčšine štátov sa pracovný čas strávený na pracovisku nepovažoval za skutočný pracovný čas a vo chvíli, keď sa musel začať započítavať ako pevný pracovný čas, pristúpili členské štáty k využívaniu možnosti výnimky typu "opt-out" aby vyhoveli požiadavkám smernice.
Dámy a páni, ako som už naznačil, situácia je komplikovaná a má svoju vnútornú dynamiku. V priebehu piatich rokov diskusií, ktoré boli veľmi ďalekosiahle, sa preskúmali prakticky všetky možné cesty vpred. Myslím si však, že naša diskusia nie je ukončená a že je mimoriadne dôležité, aby sme hľadali ďalšie riešenia, pretože aktuálna situácia nie je uspokojujúca. A uspokojujúcou nie je z niekoľkých dôvodov, nielen z dôvodov súvisiacich s pohotovostnou službou, čo ja osobne považujem za najzávažnejšie hľadisko, a nielen z dôvodu možnosti výnimky typu opt-out, ktorá bezpochyby predstavuje podstatnú otázku. Medzi ďalšie dôvody patrí napríklad nočná práca, dodatočná dovolenka a mnoho ďalších skutočností, ktoré môžu - a podľa môjho názoru by postupne mali - zlepšovať bezpečnosť a ochranu zdravia pri práci, pretože táto smernica sa zaoberá práve bezpečnosťou a ochranou zdravia pri práci. Organizácia pracovného času, ktorá je prostredníctvom tejto smernice vyjadrená, zahŕňa aj toto osobitné hľadisko, nielen univerzálne hľadisko.
Dámy a páni, dva zákonodarné orgány jednoducho nedospeli k dohode ani po vážnej a dlhej diskusii trvajúcej päť rokov. Situácia je taká, aká je, preto musíme hľadať ďalšie východisko. Pokiaľ ide o Komisiu, tá je pripravená a čaká.
Mechtild Rothe
Vážená pani predsedajúca, požiadala som vás, aby som mohla poznamenať niekoľko stručných pripomienok, pretože to považujem za potrebné.
Úradujúci predseda Rady pán Sedláček nám povedal, že Rada návrh začiatkom minulého týždňa prijala. Musím jasne vyhlásiť, že informácie, ktoré sme dostali počas trialógu, boli celkom iné. Dostali sme informáciu, že návrh Komisie nebude prijatý, že počas skúšobnej doby nebude existovať možnosť výnimky typu opt-out a že obdobie šiestich mesiacov nebude prijaté. Takisto bolo jasne povedané, že pohotovostná služba sa nebude nevyhnutne pokladať za pokračovanie pracovného času. Bolo nám tiež povedané presne to isté, čo odznelo aj tu, a síce, že existuje ochota držať sa dohodnutých skutočností. Postoj Parlamentu taký nebol. Rada by som jasne vyjadrila, že sme túto informáciu dostali. Problém je možno v tom, že ste prišli neskôr, až po polnoci, ale túto informáciu sme dostali.
Po druhé, pán Bushill-Matthews vzbudzoval dojem, že rokovania boli predpojaté a jednostranné. Rada by som vysvetlila jednu skutočnosť. Rokovaciu delegáciu tvorili spravodajca pán Cercas, predseda výboru, tieňový spravodajca pán Silva Peneda zo Skupiny Európskej ľudovej strany (kresťanských demokratov) a Európskych demokratov a moja maličkosť. Zhodli sme sa na každom jednom bode. Usmernenia v tomto Parlamente zaisťujú, že naša skupina nemôže predstavovať väčšinu v delegácii v Zmierovacom výbore. Výsledky hovorili celkom jasne: pätnásť hlasov bolo za, nikto nebol proti a piati sa zdržali hlasovania. Dnešná rozprava pomerne jasne svedčila o tom, že drvivá väčšina tohto Parlamentu uvedené stanovisko podporuje. Nebola by som rada, keby dnes niekto odišiel s pocitom, že išlo o predpojatosť.
Predsedajúca
Rozprava sa skončila.
Písomné vyhlásenia (článok 142)
Csaba Őry  
Vážená pani predsedajúca, dámy a páni.
Je mi ľúto, že sa legislatívny proces zameraný na zmenu a doplnenie Smernice o pracovnom čase skončil neúspechom. Poukazuje to na absenciu konsenzu medzi Radou a Európskym parlamentom v jednej z kľúčových otázok súvisiacich s prácou. Zamietnutie kompromisného riešenia zo strany Rady, pričom bolo toto riešenie v dvoch čítaniach potvrdené Európskym parlamentom a podporovali ho politické skupiny naprieč celým politickým spektrom, pravicovo i ľavicovo orientované, prišlo práve v čase, keď v celej Európe čoraz viac občanov prichádza o prácu, veľké spoločnosti vyčkávajú, kedy budú môcť oznámiť svoje plány na prepúšťanie zamestnancov, a stále vyššie sumy z peňazí daňových poplatníkov sa používajú na pomoc bankám v tiesni a na zmiernenie poškodzujúcich účinkov hospodárskej krízy.
Navyše nepriaznivým dôsledkom tvrdohlavej nástojčivosti Rady v súvislosti s možnosťou výnimky typu opt-out bolo, že ako výsledok zmierovacieho konania, ktoré Rada viedla s Európskym parlamentom a ktoré sa skončilo neúspechom, sa im nepodarilo dospieť ani k úspešnému riešeniu otázky pohotovostnej služby lekárov, hoci mali zákonodarcovia EÚ k dohode a k prijatiu kompromisného riešenia už veľmi blízko. Dosiahnutie dohody v súvislosti s touto otázkou by bolo pre všetky zainteresované strany oveľa prospešnejšie ako pokračovanie v politických škriepkach. Hoci nikto nespochybňuje dôležitosť rozhodnutí Európskeho súdu, je to predsa len podivuhodná situácia, keď lekári musia neustále podnikať právne kroky proti ochrancom inštitúcií, aby si mohli uplatňovať svoje práva.
Je zarmucujúce, že v roku 2009, ktorý bol taký plný hospodárskeho a spoločenského napätia, nebola Rada schopná preukázať žiadnu snahu o vyriešenie kľúčovej otázky upravujúcej pracovný čas na úrovni EÚ.
